Regeringens proposition

2000/01:21

Ansvaret för inregistrering av bouppteckningar och

för arvsbeskattning, m.m.

Prop.

2000/01:21

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lena Hjelm-Wallén

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I dag inregistreras bouppteckningar vid tingsrätterna och tingsrätterna är

också beskattningsmyndighet i fråga om arvsskatt. Riksdagen har den 7

december 1999 godkänt att dessa uppgifter skall föras över till skatte-

myndigheterna. I propositionen föreslår regeringen de ändringar i främst

ärvdabalken och arvs- och gåvoskattelagstiftningen som behövs. Vidare

föreslås i huvudsak följande.

 Beslut om arvsskatt och gåvoskatt skall överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

 Kammarkollegiets uppgifter när det gäller arvsskatt och gåvoskatt förs

över till skatteförvaltningen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i ärvdabalken 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt

och gåvoskatt 11

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas

Förenta Stater beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och

gåva 36

2.4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 37

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt

Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva 38

3 Ärendet och dess beredning 39

4 Bakgrund 40

4.1 Närmare om bouppteckningar och om arvsbeskattning 40

4.2 Gåvobeskattning 41

4.3 Bakgrund till reformen 41

5 Överväganden och förslag 42

5.1 Huvuddragen i förslaget 42

5.2 Vilka uppgifter skall föras över till skattemyndigheterna? 43

5.2.1 Vad som skall föras över till

skattemyndigheterna 43

5.2.2 Vad som inte skall föras över till

skattemyndigheterna 46

5.2.3 Avveckling av innehav av lantbruksfastigheter 49

5.3 Handläggningen vid skattemyndigheterna 50

5.4 Förfarandet vid överklagande av skattemyndighetens

beslut 54

5.5 Skatteförvaltningen tar över Kammarkollegiets uppgifter 59

5.6 Särskilda frågor när det gäller bouppteckning och

deklaration, m.m. 62

5.7 Ny deklarationstidpunkt för gåva 65

5.8 Kontrolluppgift för försäkringsgivare 66

5.9 Tidsgräns för meddelande om arvsavstående för Allmänna

arvsfonden 67

5.10 Tidsbegränsningen för ansökan om anstånd med att förete

delningshandling tas bort 68

5.11 Möjligheten att betala arvsskatt med annat än pengar

avskaffas 69

6 Ikraftträdande m.m. 70

6.1 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 70

6.2 Genomförande och ekonomiska konsekvenser 71

7 Författningskommentar 72

7.1 Förslaget till lag om ändring i ärvdabalken 72

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt 75

7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas

Förenta Stater beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och

gåva 85

7.4 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 85

7.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt

Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva 86

Bilaga 1 Lagförslag i Ärvdabalksutredningens delbetänkande

Bouppteckningar och arvsskatt (SOU 1996:160) 87

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

Ärvdabalksutredningens delbetänkande Bouppteckningar och

arvsskatt (SOU 1996:160) 93

Bilaga 3 Lagförslag i rapporten Registrering och skattläggning av

bouppteckningar Förslag till framtida organisation (DV

Rapport 1999:1 och RSV Rapport 1999:10) 94

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

rapporten Registrering och skattläggning av bouppteckningar

 Förslag till framtida organisation (DV Rapport 1999:1 och

RSV Rapport 1999:10) 118

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

Ärvdabalksutredningens slutbetänkande Makes arvsrätt,

dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110) 119

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 120

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 151

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 2000 157

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i ärvdabalken,

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1983:914) om dubbelbeskattningsavtal mellan

Sverige och Amerikas Förenta Stater beträffande skatter på kvarlåten-

skap, arv och gåva,

4. lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

5. lag om ändring i lagen (1988:593) om dubbelbeskattningsavtal mellan

Sverige samt Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om ärvdabalken

dels att 20 kap. 12 § skall upphöra att gälla,

dels att 18 kap. 7 §, 19 kap. 2 § samt 20 kap. 1, 3, 8 9 och 11 §§ skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap.

7 §

Om det i ett dödsbo ingår fast egendom som är taxerad som

lantbruksenhet, skall boet ha avvecklat fastighetsinnehavet senast fyra år

efter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. Har dödsboet

förvärvat sådan egendom därefter, skall avvecklingen ske snarast möjligt.

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om av-

vecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsynsmyn-

digheten vid vite förelägga döds-

boet att fullgöra sin skyldighet.

Tillsynsmyndighetens beslut om

föreläggande får överklagas till

kammarrätten.

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om av-

vecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsynsmyn-

digheten vid vite förelägga döds-

boet att fullgöra sin skyldighet.

Den tingsrätt som har registre-

rat bouppteckningen efter den

döde får på ansökan av dödsboet

medge anstånd med avvecklingen,

om det finns särskilda skäl. An-

stånd meddelas för viss tid och får

förenas med villkor. Medges an-

stånd, skall tingsrätten underrätta

tillsynsmyndigheten om detta.

Tillsynsmyndigheten får på

ansökan av dödsboet medge

anstånd med avvecklingen, om det

finns särskilda skäl. Anstånd

meddelas för viss tid och får

förenas med villkor.

Tillsynsmyndighetens beslut om

föreläggande och anstånd får

överklagas till allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kam-

marrätten.

19 kap.

2 §

Vid ansökan som i 1 § sägs

fogas avskrift av bouppteckningen

efter den döde eller, där

inregistrering skett, uppgift å

dagen därför. Är ej bouppteckning

förrättad, lämnas trovärdig uppgift

om delägarna i boet och deras

hemvist samt, där testaments-

exekutor är förordnad, om dennes

namn och hemvist.

Till en ansökan enligt 1 § skall

fogas en kopia av bouppteck-

ningen efter den döde och, om

bouppteckningen har registrerats,

ett bevis om detta. Är inte

bouppteckning förrättad, lämnas

trovärdig uppgift om delägarna i

boet och deras hemvist samt, där

testamentsexekutor är förordnad,

om dennes namn och hemvist.

20 kap.

1 §

Bouppteckning skall förrättas

sist tre månader efter dödsfallet,

såframt ej på ansökan inom

samma tid rätten med hänsyn till

boets beskaffenhet eller av annan

särskild orsak förlänger tiden.

Bouppteckning skall förrättas

senast tre månader efter dödsfallet,

om inte skattemyndigheten efter

ansökan inom samma tid med

hänsyn till boets beskaffenhet eller

av annan särskild orsak förlänger

tiden.

Om dödsboanmälan och undantag på grund av sådan anmälan från

skyldigheten att förrätta bouppteckning föreskrives i 8 a §.

3 §

I bouppteckningen anges dagen

för förrättningen, den dödes

fullständiga namn, yrke och

hemvist samt dödsdagen. Även

namn och hemvist för dem som

skall ha kallats till förrättningen

skall anges. För underårig skall

anges födelsedatum och för

arvinge skall anges hans släktskap

med den döde. Arvinge skall anges

även om han är utesluten från del i

kvarlåtenskapen. Om den döde

efterlämnar en make, skall för

bröstarvingar anges om de är

bröstarvingar även till maken. Kan

uppgift i visst hänseende ej

lämnas, skall det anmärkas.

I bouppteckningen anges dagen

för förrättningen, den dödes

fullständiga namn, personnummer

eller samordningsnummer enligt

folkbokföringslagen (1991:481),

hemvist och dödsdag. Även namn

och hemvist för dem som skall ha

kallats till förrättningen skall

anges. För underårig skall anges

födelsedatum och för arvinge skall

anges hans släktskap med den

döde. Arvinge skall anges även om

han är utesluten från del i

kvarlåtenskapen. Om den döde

efterlämnar en make, skall för

bröstarvingar anges om de är

bröstarvingar även till maken. Kan

uppgift i visst hänseende inte

lämnas, skall det anmärkas.

Av bouppteckningen skall framgå vilka som närvarit vid förrättningen.

Där någon som skolat kallas ej närvarit, skall vid bouppteckningen fogas

bevis att han i tid blivit kallad.

8 §

Bouppteckning skall inom en

månad efter upprättande jämte

bestyrkt avskrift för registrering

ges in till rätten i den ort där den

döde skolat svara i tvistemål i

allmänhet eller, om behörig

domstol ej sålunda finns, till

Stockholms tingsrätt. Finns det

flera bouppteckningar, skall de ges

in samtidigt; och skall tiden härför

räknas från det den sista boupp-

teckningen upprättades.

Bouppteckningen skall inom en

månad efter det att den upprättats

jämte en bestyrkt kopia ges in för

registrering till den skattemyn-

dighet som enligt 34 § första eller

andra stycket lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt skall

pröva frågan om arvsskatt. Finns

det flera bouppteckningar, skall de

ges in samtidigt och inom en

månad från det den sista

bouppteckningen upprättades.

Bestyrkt avskrift av bouppteck-

ningen skall förvaras hos rätten.

En bestyrkt kopia av bouppteck-

ningen skall förvaras hos skatte-

myndigheten.

Har omyndig del i boet eller är

någon för vilken förvaltare enligt

föräldrabalken har förordnats del-

ägare eller finns delägare, för

vilken god man skall förordnas,

skall ytterligare en bestyrkt av-

skrift ges in för varje överförmyn-

dare som skall ha tillsyn över

ifrågavarande förmynderskap, för-

valtarskap eller godmanskap. Är

bouppteckningen av vidlyftig be-

skaffenhet, behöver denna avskrift

omfatta endast erforderliga delar.

Är inte erforderliga avskrifter

ingivna, skall sådana tas på boets

bekostnad.

Har omyndig del i boet eller är

någon för vilken förvaltare enligt

föräldrabalken har förordnats

delägare eller finns delägare, för

vilken god man skall förordnas,

skall ytterligare en bestyrkt kopia

ges in för varje överförmyndare

som skall ha tillsyn över ifråga-

varande förmynderskap, förvaltar-

skap eller godmanskap. Är boupp-

teckningen av vidlyftig beskaffen-

het, behöver denna kopia omfatta

endast erforderliga delar.

Är inte erforderliga kopior

ingivna, skall sådana tas på boets

bekostnad.

8 a §

Förslå den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods icke till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfatta tillgångarna

ej fast egendom eller tomträtt,

behöver bouppteckning icke

förrättas, om dödsboanmälan

göres till rätten av socialnämnden.

Räcker den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods inte till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfattar till-

gångarna inte fast egendom eller

tomträtt, behöver bouppteckning

inte förrättas, om dödsboanmälan

görs till skattemyndigheten av

socialnämnden.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och upptaga den dödes

fullständiga namn, personnummer,

hemvist, bostadsadress och

dödsdag samt intyg, utvisande att

beträffande tillgångarna föreligger

fall som avses i första stycket. I

anmälan skola även angivas namn

och bostadsadresser beträffande

dödsbodelägare, om uppgifter

därom kunna inhämtas utan

avsevärd tidsutdräkt. Dödsbo-

anmälan bör göras inom två

månader efter dödsfallet. Den skall

förvaras hos rätten.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och innehålla den dödes

fullständiga namn, personnummer

eller samordningsnummer enligt

folkbokföringslagen (1991:481),

hemvist, bostadsadress och

dödsdag samt intyg, utvisande att

beträffande tillgångarna föreligger

fall som avses i första stycket. I

anmälan skall även dödsbo-

delägares namn och bostads-

adresser anges, om uppgifterna

kan inhämtas utan avsevärd

tidsutdräkt. Dödsboanmälan bör

göras inom två månader efter

dödsfallet. Den skall förvaras hos

skattemyndigheten.

Även om dödsboanmälan gjorts, skall bouppteckning förrättas, om det

begäres av dödsbodelägare eller annan vars rätt kan bero därav och denne

ställer säkerhet för bouppteckningskostnaden eller om ny tillgång yppas

och det därför ej längre föreligger sådant fall som avses i första stycket.

Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter det att begäran därom

gjordes och säkerhet ställdes eller den nya tillgången yppades. Om

förlängning av tiden för boupptecknings förrättande äger 1 § första

stycket motsvarande tillämpning.

9 §

Det åligger rätten att tillse att

bouppteckning, när sådan

erfordras, inom laga tid förrättats

och ingivits. Finnes det vara

försummat äger rätten vid vite

förelägga viss tid eller, där

bouppteckning ej skett, förordna

någon att föranstalta därom.

Sådant förordnande utgör ej hinder

att vara god man vid förrättningen.

Skattemyndigheten skall se till

att bouppteckning, när sådan

krävs, förrättas och ges in inom

föreskriven tid. Om det har

försummats får skattemyndigheten

vid vite förelägga viss tid eller, där

bouppteckning inte skett, förordna

en lämplig person att föranstalta

om det. Sådant förordnande utgör

inte hinder att vara god man vid

förrättningen.

Skattemyndigheten skall regist-

rera bouppteckningen och förse

den med bevis om detta.

Registrering av bouppteckning

må ej äga rum, där vid bouppteck-

ningen finnes ej hava så förfarits

som i detta kapitel sägs. Är

bouppteckningen bristfällig, äger

rätten med föreläggande av vite

utsätta tid inom vilken bristen

skall avhjälpas.

Registrering av bouppteckning

får inte ske, om det inte framgår

att vid bouppteckningen har gått

till på det sätt som sägs i detta

kapitel. Är bouppteckningen

bristfällig, får skattemyndigheten

med föreläggande av vite utsätta

tid inom vilken bristen skall

avhjälpas.

Den som är pliktig att lämna

uppgift till bouppteckning må vid

vite hållas därtill.

Den som är skyldig att lämna

uppgift till bouppteckning får

föreläggas vid vite att fullgöra sin

skyldighet.

11 §

Om det i den dödes tillgångar

ingår fast egendom som är taxerad

som lantbruksenhet, skall rätten

underrätta den tillsynsmyndighet

som avses i 18 kap. 7 § andra

stycket om dödsfallet.

I fråga om förfarandet hos

skattemyndigheten och om över-

klagande gäller i övrigt lagen

(1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. 18 kap. 7 § i den äldre lydelsen gäller fortfarande i fråga om ärenden

om anstånd om ansökan har kommit in till tingsrätten före ikraft-

trädandet.

3. Vid överklagande av tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande

enligt 18 kap. 7 § skall, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet,

18 kap. 7 § i den äldre lydelsen fortfarande gälla.

4. En dödsboanmälan eller ett ärende om registrering av

bouppteckning eller tilläggsbouppteckning skall handläggas av

tingsrätten om handlingen har kommit in till tingsrätten före

ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller därvid fortfarande.

5. Regeringen får föreskriva att en annan tingsrätt än den som anges i

20 kap. 8 § i dess äldre lydelse är behörig att handlägga en dödsbo-

anmälan eller ett ärende om registrering av bouppteckning eller tilläggs-

bouppteckning som har getts in till tingsrätten före ikraftträdandet. Den

tingsrätt som anges i 20 kap. 8 § i dess äldre lydelse skall då lämna över

ingivna handlingar till den tingsrätt som skall handlägga ärendet samt

underrätta ingivaren om överlämnandet. Sedan en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning har registrerats, skall en kopia av handlingen

sändas för förvaring till den tingsrätt som anges i 20 kap. 8 § i dess äldre

lydelse. En kopia av handlingen skall förvaras även hos den beslutande

tingsrätten. Dödsboanmälan skall sändas för förvaring till den tingsrätt

som anges i 20 kap. 8 § i dess äldre lydelse. En kopia av dödsboanmälan

skall förvaras hos den tingsrätt som handlagt dödsboanmälan.

6. Har en ansökan om registrering av en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning getts in till tingsrätten före ikraftträdandet och har

genom ett beslut som vunnit laga kraft ansökan avvisats, registrering

vägrats eller ett beslut om registrering upphävts, skall den skatte-

myndighet som är behörig enligt 20 kap. 8 § i dess nya lydelse i

fortsättningen handlägga frågan om registrering.

7. Har en tingsrätt före ikraftträdandet förelagt vite enligt 20 kap. 9 §

första stycket i dess äldre lydelse utan att vitet har dömts ut, skall beslutet

när fråga är om utdömande av vite anses vara ett beslut som har

meddelats av den skattemyndighet hos vilken bouppteckningen eller

tilläggsbouppteckningen enligt 20 kap. 8 § i dess nya lydelse skall ges in.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt

dels att 52 § 2 mom., 64 och 72 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 15 § 1 a mom. 3 mom., 15 a 17 §§, 22 § 2 mom., 26 §, 33 § 3

mom., 34, 44, 46 49 a §§, 51 §, 52 § 1 mom., 52 a §, 53 §, 55 § 1 och 3

mom., 56, 59 62, 67, 70 och 73 §§ samt rubriken närmast före 62 § skall

ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 60 a 60 e §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §

1 a mom. I bouppteckningen eller i särskild handling som ges in

tillsammans med bouppteckningen skall anges

1. om den efterlevande maken i fall som avses i 15 § 1 mom. första

stycket med tillämpning av 12 kap. 2 § äktenskapsbalken erhållit mindre

än hälften av giftorättsgodset,

2. om den efterlevande makens enskilda egendom med tillämpning av

10 kap. 4 § äktenskapsbalken ingått i sådan delning som avses i 15 § 1

mom. första stycket, eller

3. om någon, som är bröstarvinge till den först avlidne maken men inte

till den efterlevande maken, vid den först avlidne makens död avstått från

sitt arv till förmån för den efterlevande maken.

Sådan handling som avses i

första stycket skall ges in till-

sammans med bouppteckningen.

Om handlingen upprättas efter det

att bouppteckningen getts in men

innan beslut meddelats om fast-

ställande av skatt, skall handlingen

ges in till beskattningsmyndig-

heten.

Sådan handling som avses i

första stycket skall ges in till-

sammans med bouppteckningen.

Om handlingen upprättas efter det

att bouppteckningen getts in men

innan beslut meddelats om fast-

ställande av skatt, skall handlingen

ges in till skattemyndigheten.

2 mom. Har kvarlåtenskap tillkommit efterlevande make såsom

arvinge och har vid dennes död den först avlidnes arvingar rätt till andel i

den efterlevandes bo, beräknas denna andel till hälften, om inte annat

sägs i andra fjärde styckena.

Andel som nu sagts skall bestämmas med tillämpning av 3 kap. 2 §

tredje stycket ärvdabalken, om

1. makarna eller någon av dem ägde enskild egendom vid den först

avlidne makens död,

2. den först avlidne genom testamente så förordnat att något av

kvarlåtenskapen vid dennes död tillföll annan än den efterlevande maken,

3. den först avlidne efterlämnade bröstarvinge som inte är den

efterlevande makens bröstarvinge och denne inte avstod från sin rätt till

arv till förmån för den efterlevande maken eller

4. den efterlevande makens andel efter den först avlidne maken i fall,

som avses i 15 § 1 mom. första stycket, enligt lag blivit bestämd till

annat än hälften av boet.

Har den andel i den sist avlidne makens bo som tillkommer den först

avlidnes arvingar vid delningsförrättning blivit enligt lag bestämd till

annat än hälften av boet och föreligger i skatteärendet i behörig ordning

upprättad handling över förrättningen, skall andelen bestämmas i enlighet

med denna.

Ett ytterligare undantag från första stycket följer av 3 kap. 8 §

ärvdabalken.

I fall, som avses i 12 kap. 1 § ärvdabalken, skall vad i första fjärde

styckena stadgas äga motsvarande tillämpning, där ej annat följer av

testamente, varom fråga är.

I bouppteckning skall anges om

den avlidne tidigare varit gift och

om det finns efterarvingar till den

avlidnes tidigare bortgångne make.

I sådant fall skall bouppteckning

och, i förekommande fall,

delningshandling avseende den

först avlidnes dödsbo ges in till

beskattningsmyndigheten.

I bouppteckning skall anges om

den avlidne tidigare varit gift och

om det finns efterarvingar till den

avlidnes tidigare bortgångne make.

I sådant fall skall bouppteckning

och, i förekommande fall,

delningshandling avseende den

först avlidnes dödsbo ges in till

skattemyndigheten.

3 mom. En sådan handling

rörande delning av dödsbo, som

avses i 1, 1 a och 2 mom. skall vid

ingivandet vara åtföljd av styrkt

avskrift eller styrkt kopia. Inges ej

avskrift eller kopia, skall sådan

göras på bekostnad av dödsboet

eller den skattskyldige. Avskriften

eller kopian förvaras hos

beskattningsmyndigheten.

3 mom. En sådan handling

rörande delning av dödsbo, som

avses i 1, 1 a och 2 mom. skall vid

ingivandet vara åtföljd av styrkt

avskrift eller styrkt kopia. Inges ej

avskrift eller kopia, skall sådan

göras på bekostnad av dödsboet

eller den skattskyldige. Avskriften

eller kopian förvaras hos

skattemyndigheten.

15 a §

Om bodelning skall äga rum enligt lagen (1987:232) om sambors

gemensamma hem, skall den andel som skall tillfalla den avlidnes sambo

vid fördelning av bostad och bohag beräknas till hälften av den behållna

egendomen om inte annat följer av 12 § andra stycket nämnda lag eller

andelen blivit enligt lag annorlunda bestämd vid bodelning över vilken i

behörig ordning upprättad handling föreligger i skatteärendet.

För sambons sålunda beräknade andel erläggs inte arvsskatt.

När en sådan handling som

avses i första stycket ges in till

beskattningsmyndigheten gäller

vad som stadgas i 15 § 3 mom.

När en sådan handling som

avses i första stycket ges in till

skattemyndigheten gäller vad som

stadgas i 15 § 3 mom.

16 §

Föreligger i skatteärendet i behörig ordning upprättad arvskiftes-

handling, skola arvingars och universella testamentstagares lotter

beräknas enligt skifteshandlingen med tillämpning av däri angivna

värden, dock icke där i 15 eller 15 a § avsedd delning av boet skett

annorlunda än enligt lag eller universell testamentstagares lott enligt

skifteshandlingen utgör större del av kvarlåtenskapen än i testamentet

bestämts. Om i skifteshandling angivits grunden för blivande delning av

från skiftet undantagen egendom ävensom dess värde, skall jämväl sådan

egendom anses fördelad å lotterna enligt angiven grund.

Har sammanlagda värdet av arvingars och universella testa-

mentstagares sålunda bestämda lotter i skifteshandlingen upptagits lägre

än vad som återstår av behållningen i dödsboet, beräknad på sätt i 13,

20 23 och 27 §§ stadgas, sedan därifrån avräknats dels efterlevande

makes jämlikt 15 § skattefria andel eller efterlevande sambos enligt

15 a § skattefria andel, dels legat, dels i 11 § 2 mom. omförmäld

skattelott och dels värdet av jämlikt 6 och 7 §§ först framdeles

beskattningsbar egendom, skola lotterna bestämmas såsom om det

belopp, varmed deras sammanlagda värde understiger

dödsbobehållningen efter nu nämnd avräkning, uppdelats å lotterna i

förhållande till deras storlek.

När skifteshandling ges in till

beskattningsmyndigheten gäller

vad som stadgas i 15 § 3 mom.

När skifteshandling ges in till

skattemyndigheten gäller vad som

stadgas i 15 § 3 mom.

17 §

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

Eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av

arvskifteshandling skall av

beskattningsmyndigheten

medgivas anstånd med skattens

fastställande, såvitt arvinge,

universell testamentstagare, bo-

utredningsman eller testaments-

exekutor gör framställning därom i

samband med ingivande inom

vederbörlig tid av bouppteckning

för inregistrering.

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av

arvskifteshandling skall

skattemyndigheten medge anstånd

med skattens fastställande, om

arvinge, universell testaments-

tagare, boutredningsman eller

testamentsexekutor gör fram-

ställning om det i samband med

ingivande av bouppteckning för

inregistrering.

Anstånd skall bestämmas till högst fyra månader från det

bouppteckningen senast skolat vara ingiven. Ställes omedelbart eller, om

anstånd redan beviljats, före anståndstidens utgång nöjaktig säkerhet för

det belopp, vartill skatten uppgår vid lotternas beräkning enligt lag och

testamente, må anstånd medgivas högst ett år från det bouppteckningen

senast skolat vara ingiven.

Anstånd som nu sagts skall icke föranleda uppskov med boupp-

teckningens registrering.

På framställning av delägare, boutredningsman eller testaments-

exekutor i dödsbo efter den, som vid sin död ej hade hemvist i riket, skall

för förrättande av sådan delning av dödsbo, som avses i 15 § 1 eller

2 mom. eller 15 a §, eller av arvskifte anstånd beviljas med avlämnande

av deklaration, därvid bestämmelserna i första och andra styckena skola

äga motsvarande tillämpning.

Ställd säkerhet skall av beskatt-

ningsmyndigheten omedelbart

överlämnas till skattemyndigheten.

Mot bevis att sedermera påförd

skatt blivit gulden skall säkerheten

återställas till den, som nedsatt

densamma. Därest genom löftes-

mans död eller av annan orsak

säkerheten blivit minskad och icke

efter anmaning annan nöjaktig

säkerhet lämnas, skall beskatt-

ningsmyndigheten förklara beviljat

anstånd icke vidare gälla.

Mot bevis att påförd skatt blivit

betald skall säkerheten återställas

till den som nedsatt den. Om

säkerheten minskat genom

borgensmans död eller av annan

orsak och inte efter anmaning

annan godtagbar säkerhet lämnas,

skall skattemyndigheten förklara

att beviljat anstånd inte längre

skall gälla.

22 §

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt, som näst föregående

årets taxeringsvärde avsett, ned-

gått i värde genom eldsvåda,

vattenflöde eller annan dylik till-

dragelse eller genom borttagande

av byggnad eller annan anläggning

å egendomen eller av tillbehör

därtill eller genom skogsavverk-

ning eller genom nedläggning eller

väsentlig förändring av verksam-

het i vilken egendomen varit

använd, eller av annan liknande

anledning, skall skattemyndigheten

i den region där egendomen är

belägen på ansökan av skatt-

skyldig, boutredningsman eller

testamentsexekutor, efter verk-

ställd utredning, åsätta egendomen

särskilt värde till ledning för

beräkning av på egendomen

belöpande arvsskatt.

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt som näst föregående

års taxeringsvärde avsett, sjunkit i

värde genom eldsvåda, vattenflöde

eller annan sådan händelse eller

genom borttagande av byggnad

eller annan anläggning på

egendomen eller av tillbehör

därtill eller genom skogsav-

verkning eller genom nedläggning

eller väsentlig förändring av

verksamhet i vilken egendomen

använts, eller av annan liknande

anledning, skall på ansökan av

skattskyldig, boutredningsman

eller testamentsexekutor, efter

verkställd utredning, egendomen

åsättas särskilt värde till ledning

för beräkning av på egendomen

belöpande arvsskatt.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett å

fast egendom eller dess värde

eljest förhöjts till följd av ny-, till-

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen varit använd, eller

annan liknande anledning, äger

beskattningsmyndigheten hos

skattemyndigheten påkalla att

egendomen för ändamål, som i

föregående stycke sägs, åsättes

särskilt värde.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett

på fast egendom eller dess värde

annars höjts till följd av ny-, till-

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen använts, eller annan

liknande anledning, får egen-

domen för ändamål enligt första

stycket, åsättas särskilt värde.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas av skattemyndigheten till

ledning för arvsskattens bestäm-

mande. Det åligger skattskyldig,

boutredningsman eller testaments-

exekutor att ansöka om detta.

Värdering behövs dock inte om det

är uppenbart att egendomens värde

inte överstiger 50 000 kronor.

Skattemyndigheten skall vidare

göra värdering om beskatt-

ningsmyndigheten begär det.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas till ledning för arvs-

skattens bestämmande. Värdering

behövs dock inte om det är

uppenbart att egendomens värde

inte överstiger 50 000 kronor.

Värdering enligt detta moment

görs av skattemyndigheten i den

region där fastigheten är belägen.

Skattemyndigheten får uppdra åt

en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra myn-

digheten medger det och om det

inte medför avsevärd olägenhet för

den som beslutet rör.

Vid värdering enligt detta

moment skall hänsyn tas till

egendomens beskaffenhet vid den

tidpunkt som avses i 21 §. Värdet

skall uppskattas enligt de grunder

som gäller för bestämmande av

taxeringsvärde året före det år då

denna tidpunkt inföll. Före-

skrifterna i 22 § 1 mom. andra och

tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för

prövning av ansökningen. Skatte-

myndigheten får även besluta om

besiktning av egendomen. Har

ärendet tagits upp på ansökan av

annan än beskattningsmyndig-

heten, får dock sådant beslut fattas

endast om sökanden åtar sig att

betala kostnaderna för besikt-

ningen. Har värderingen begärts

av beskattningsmyndigheten skall

kostnaderna betalas av allmänna

medel.

Vid värderingen skall hänsyn

tas till egendomens beskaffenhet

vid den tidpunkt som avses i 21 §.

Värdet skall uppskattas enligt de

grunder som gäller för bestäm-

mande av taxeringsvärde året före

det år då denna tidpunkt inföll.

Föreskrifterna i 22 § 1 mom. andra

och tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för

prövning av ansökningen. Skatte-

myndigheten får även besluta om

besiktning av egendomen. Har

ärendet tagits upp på ansökan av

annan än skattemyndigheten, får

dock sådant beslut fattas endast

om sökanden åtar sig att betala

kostnaderna för besiktningen.

Skattemyndighetens beslut enligt detta moment får inte överklagas.

26 §

Den som omhänderhar dödsbos egendom ävensom skattskyldig har att

tillhandahålla den utredning, som prövas erforderlig för bedömande av

egendoms värde.

Till upplysning om värde av fast

egendom skall företes taxerings-

bevis eller, där egendomen enligt

22 § 2 mom. första eller tredje

stycket åsatts särskilt värde,

skattemyndighetens beslut i

ärendet. Påkallar skattskyldig

tillämpning av sådant särskilt

värde, skall erforderligt anstånd

med skatteärendets avgörande

lämnas för uppvisande av

skattemyndighetens beslut, såvida

det visas, att ansökan om åsättande

av särskilt värde av egendomen

blivit gjord.

Till upplysning om värde av fast

egendom som enligt 22 § 2 mom.

första eller tredje stycket åsatts

särskilt värde, skall skattemyn-

dighetens beslut i ärendet företes.

Påkallar skattskyldig tillämpning

av sådant särskilt värde, skall

erforderligt anstånd med skatte-

ärendets avgörande lämnas när

ansökan om åsättande av särskilt

värde av egendomen blivit gjord.

Till ledning för värdering av aktier, obligationer och därmed

jämförliga värdehandlingar skall företes intyg av bank, mäklare eller

annan sakkunnig. Om sådan handling inte är börsnoterad och inte heller

annars omsätts på kapitalmarknaden skall i stället företes av

skattemyndigheten meddelat bevis om det värde, vartill handlingen enligt

senast verkställd prövning kan ha upptagits vid taxering till statlig

förmögenhetsskatt.

Beskattningsmyndigheten må,

där särskild anledning föreligger,

förordna lämplig person att

verkställa uppskattning av lös

egendom till ledning för dess

värdering. Förordnande som nu

sagts må, efter framställning av

den enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten, med-

delas av hovrätten i dit fullföljt

skatteärende. Det åligger skatt-

skyldig eller den, som för skatt-

skyldig omhänderhar egendom, att

hålla egendomen tillgänglig för

besiktning ävensom att tillhandagå

förrättningsmannen med upp-

lysningar och annan utredning.

Ersättning åt förrättningsmannen

erlägges, om egendomen ingår i

dödsbo, av boet och eljest av den

för egendomen skattskyldige.

Skattemyndigheten får, där sär-

skild anledning föreligger, för-

ordna lämplig person att verkställa

uppskattning av lös egendom till

ledning för dess värdering. För-

ordnande som nu sagts får efter

överklagande meddelas av rätten.

Det åligger skattskyldig eller den,

som för skattskyldig har hand om

egendom, att hålla egendomen till-

gänglig för besiktning samt att

tillhandagå förrättningsmannen

med upplysningar och annan

utredning. Ersättning åt förrätt-

ningsmannen betalas om

egendomen ingår i dödsbo, av boet

och annars av den för egendomen

skattskyldige.

33 §

3 mom. Har inom ett år från det

beskattningsmyndighet meddelat

beslut i skatteärendet dödsbo

avträtts till konkurs, äger dödsboet

eller skattskyldig återfå erlagd

skatt. Uppkommer i konkursen

överskott, skall skatt utgå enligt

föreskrifterna i 1 och 2 mom.

3 mom. Har inom ett år från det

att skattemyndighet meddelat

beslut i skatteärendet dödsbo

avträtts till konkurs, har dödsboet

eller skattskyldig rätt att återfå

betald skatt. Uppkommer i

konkursen överskott, skall skatt

utgå enligt föreskrifterna i 1 och 2

mom.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av den

beskattningsmyndighet, som med-

delat beslut i skatteärendet.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts görs

skriftligen och tas upp av den

skattemyndighet, som meddelat

beslut i skatteärendet.

34 §

Beskattningsmyndighet är den

tingsrätt vid vilken arvlåtaren

(testator) eller, då fråga är om

egendom till vilken en föregående

innehavare på livstid haft i 8 §

första eller andra stycket avsedd

rätt, denne hade att svara i mål

som rörde hans person.

Beskattningsmyndighet är

skattemyndigheten i den region

där arvlåtaren (testator) var

folkbokförd den 1 november året

före dödsfallet eller, om han då

inte var folkbokförd inom riket,

där han var bosatt eller stadig-

varande vistades vid dödsfallet.

Detsamma gäller i fråga om en

föregående innehavare som på

livstid haft sådan rätt till

egendomen som avses i 8 § första

eller andra stycket.

Om det inte finns någon

tingsrätt som är behörig enligt

första stycket, tas skatteärendet

upp av Stockholms tingsrätt.

Om det inte finns någon

skattemyndighet som är behörig

enligt första stycket, tas skatte-

ärendet upp av Skattemyndigheten

i Stockholm.

Regeringen får bestämma att

även sådana anställda i en

tingsrätt som inte är lagfarna

domare skall få handlägga enkla

ärenden om arvsskatt.

Den skattemyndighet som är

behörig enligt första eller andra

stycket får uppdra åt en annan

skattemyndighet att fatta beslut i

dess ställe i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden. Ett

sådant uppdrag får ges endast om

den andra myndigheten medger

det och om det inte medför

avsevärd olägenhet för den som

beslutet rör. Vad som i denna lag

sägs om skattemyndigheten skall i

tillämpliga delar gälla den

skattemyndighet till vilken ett

sådant uppdrag har lämnats. Skatt

skall dock betalas in till den

myndighet som är behörig enligt

första eller andra stycket. Den

myndigheten skall även pröva

frågor om dröjsmålsavgift. Vidare

skall förvaring av handlingar ske

hos den myndighet som är behörig

enligt första eller andra stycket.

44 §

Beskattningsmyndighet är

skattemyndigheten i den region,

där den skattskyldige var folk-

bokförd, när skattskyldigheten

inträdde, eller, om han då ej var

folkbokförd inom riket, där han

var bosatt eller stadigvarande

vistades.

Beskattningsmyndighet är

skattemyndigheten i den region,

där den skattskyldige var folkbok-

förd den 1 november året före

skattskyldighetens inträde eller,

om han då inte var folkbokförd

inom riket, där han var bosatt eller

stadigvarande vistades.

I fråga om juridisk person är

beskattningsmyndighet skattemyn-

digheten i den region, där styrelsen

eller förvaltningen hade sitt säte,

när skattskyldigheten inträdde.

Beskattningsmyndighet i fråga

om juridisk person är skattemyn-

digheten i den region, där styrelsen

eller förvaltningen hade sitt säte

den 1 november året före skatt-

skyldighetens inträde.

Finnes ej behörig beskattnings-

myndighet efter vad nu sagts

upptages skatteärendet av Skatte-

myndigheten i Stockholm.

Om det inte finns någon

skattemyndighet som är behörig

enligt första eller andra stycket tas

skatteärendet upp av Skattemyn-

digheten i Stockholm.

Den skattemyndighet som är

behörig enligt första tredje

styckena får uppdra åt en annan

skattemyndighet att fatta beslut i

dess ställe i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden. Ett

sådant uppdrag får ges endast om

den andra myndigheten medger

det och om det inte medför

avsevärd olägenhet för den som

beslutet rör. Vad som i denna lag

sägs om skattemyndigheten skall i

tillämpliga delar gälla den skatte-

myndighet till vilken ett sådant

uppdrag har lämnats. Skatt skall

dock betalas in till den myndighet

som är behörig enligt första,

andra eller tredje stycket. Den

myndigheten skall även pröva

frågor om dröjsmålsavgift. Vidare

skall förvaring av handlingar ske

hos den myndighet som är behörig

enligt första, andra eller tredje

stycket.

46 §

Deklaration skall, i fall som

angivas i 45 § under A), B) och

C), vara till beskattningsmyn-

digheten avlämnad inom fyra

månader, räknat i fall som angivas

Deklaration skall, i fall som

anges i 45 § under A), B) och C),

avlämnas till skattemyndigheten

inom fyra månader, räknat i fall

som anges

under A) 1), 2) och 3) samt B) från det skattskyldighet inträdde;

under A) 4) från det överskott i dödsboets konkurs överlämnades till

den skattskyldige;

under C) i fall som avses i 32 § h) från det att delningen skedde och i

övrigt från det att kännedom erhölls angående den omständighet, som

föranleder efterbeskattningen.

I fall som angivas i 45 § under

D) skall deklaration avlämnas till

beskattningsmyndigheten senast

den 15 februari året efter det

varunder skattskyldighet inträdde.

Har givaren eller, vad angår

förvärv som i 37 § 2 mom. avses,

försäkringstagaren avlidit efter det

skattskyldighet inträtt, må dock

deklarationen icke lämnas senare

än fyra månader efter dödsfallet.

I fall som anges i 45 § under D)

skall deklaration avlämnas till

skattemyndigheten senast den 2

maj året efter det år när

skattskyldighet inträdde. Har

givaren eller, vad angår förvärv

som avses i 37 § 2 mom.,

försäkringstagaren avlidit efter det

skattskyldighet inträtt, skall dock

deklarationen lämnas senast fyra

månader efter dödsfallet.

47 §

Deklaration skall avgivas på

heder och samvete och innehålla

uppgift om

Deklaration skall avges på heder

och samvete och innehålla uppgift

om

A) då deklarationen avser arvfallen eller testamenterad egendom:

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn

och hemvist;

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn,

personnummer eller samordnings-

nummer enligt folkbokföringslagen

(1991:481) och hemvist;

2) arvlåtarens (testators) dödsdag och om skattskyldighet inträtt senare,

tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(testator) och den skattskyldige

ävensom, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas:

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(testator) och den skattskyldige

ävensom, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas:

4) de grunder, efter vilka lottens storlek bestämts;

5) beskaffenheten och värdet av den egendom, varav lotten består;

B) då deklarationen avser förvärv, som vid försäkringstagares död

tillfallit förmånstagare, vilken icke tillika är arvinge eller testaments-

tagare:

förhållanden motsvarande de ovan under A) 1), 2), 3) och 5) angivna;

C) då deklarationen avser gåva eller annat jämlikt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt fång:

1) givarens och den skatt-

skyldiges fullständiga namn och

hemvist;

1) givarens och den skatt-

skyldiges fullständiga namn,

personnummer eller samordnings-

nummer enligt folkbokföringslagen

och hemvist;

2) tidpunkten för gåvans fullbordande eller för överlämnandet till

mottagaren av handling, innefattande giltig utfästelse om gåvan, eller, om

skattskyldighet inträtt senare, tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige ävensom,

vid tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige ävensom,

vid tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

4) egendomens beskaffenhet och värde;

5) tidigare förvärv, till vilka

jämlikt 41 § hänsyn skall tagas vid

skattens bestämmande.

5) tidigare förvärv, till vilka

jämlikt 41 § hänsyn skall tas vid

skattens bestämmande.

Angående skyldighet att i deklaration, som avser arvfallen eller

testamenterad egendom eller förvärv, som omförmäles ovan under B)

lämna uppgift angående vissa tidigare förvärv stadgas i 19 §.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

varom förmäles i 8 §, skola jämväl

föregående innehavarens full-

ständiga namn och hemvist upp-

givas.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

som sägs i 8 §, skall också föregå-

ende innehavarens fullständiga

namn, personnummer eller sam-

ordningsnummer enligt folkbok-

föringslagen och hemvist uppges.

Vad ovan sägs beträffande arvlåtare (testator) skall beträffande

fideikommiss, som avses i 30 § andra stycket, gälla närmast föregående

innehavaren.

Deklaration som avser gåva

eller annat enligt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt

fång, avfattas på blankett enligt

formulär, som fastställs av rege-

ringen eller av den myndighet som

regeringen bestämmer. Deklaratio-

nen skall åtföljas av handlingar,

innefattande upplysning om de

förhållanden, som är av betydelse

för skattens bestämmande. Har

bouppteckning efter utlänning för-

rättats här men vid ingivandet av

deklaration angående kvarlåten-

skapen ännu icke blivit inregistre-

rad, skall vid deklarationen fogas

bouppteckningen i huvudskrift

eller bestyrkt avskrift. Till deklara-

tion som ges in med anledning av

att sådan delning som avses i 15 §

1 a mom. har skett skall handling-

en fogas. Om sådan handling gäl-

ler vad i 15 § 3 mom. är stadgat.

Deklaration avfattas på blankett

enligt formulär, som fastställs av

regeringen eller av den myndighet

som regeringen bestämmer. Dekla-

rationen skall åtföljas av hand-

lingar, innefattande upplysning om

de förhållanden, som är av

betydelse för skattens bestäm-

mande. Har bouppteckning efter

utlänning förrättats här men vid

ingivandet av deklaration an-

gående kvarlåtenskapen ännu inte

blivit inregistrerad, skall vid

deklarationen fogas

bouppteckningen i original eller

bestyrkt kopia. Till deklaration

som ges in med anledning av att

sådan delning som avses i 15 § 1 a

mom. har skett skall handlingen

fogas. Om sådan handling gäller

vad i 15 § 3 mom. är stadgat.

48 §

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos beskattningsmyn-

digheten under tolv år från utgång-

en av det år, under vilket de har

ingivits. Vad nu har sagts gäller

även om deklarationen inte har

föranlett att skatt fastställts. Om

beskattningsmyndigheten eller den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten av sär-

skild anledning finner det påkallat,

skall en deklaration förvaras under

femtio år från utgången av det år,

under vilket den har ingivits. Efter

utgången av nu angivna tider skall

deklarationerna förstöras.

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos skattemyndigheten

under tolv år från utgången av det

år, under vilket de har ingivits.

Vad nu har sagts gäller även om

deklarationen inte har föranlett att

skatt fastställts. Om skattemyn-

digheten av särskild anledning

finner det påkallat, skall en

deklaration förvaras under femtio

år från utgången av det år, under

vilket den har ingivits. Efter

utgången av nu angivna tider skall

deklarationerna förstöras.

49 §

Där någon i enlighet med lagen

om försäkringsavtal blivit insatt

såsom förmånstagare, åligger det

försäkringsgivaren att angående

händelse, som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde,

lämna kontrolluppgift till den

beskattningsmyndighet, vilken har

att upptaga fråga om beskattning

av försäkringsbeloppet, och därvid

enligt närmare föreskrifter, som

meddelas av regeringen, jämväl

uppgiva övriga förhållanden av

betydelse för skattens bestäm-

mande.

Där någon i enlighet med lagen

(1927:77) om försäkringsavtal

blivit insatt såsom förmånstagare,

åligger det försäkringsgivaren att

angående händelse, som enligt

denna lag medför skattskyldighets

inträde, lämna kontrolluppgift till

den skattemyndighet, vilken har att

ta upp fråga om beskattning av

försäkringsbeloppet och därvid

även uppge övriga förhållanden av

betydelse för skattens bestäm-

mande. Närmare föreskrifter om

uppgiftsskyldigheten meddelas av

regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

Uppgiftsskyldighet föreligger dock icke, därest försäkringsbeloppet

eller, i fråga om belopp som utfaller periodiskt, det sammanlagda

årsbeloppet ej överstiger 13 000 kronor. Där fråga är om flera försäk-

ringar, skall vad nu sagts hava avseende å försäkringarnas sammanlagda

belopp.

Uppgift, varom i första stycket

sägs, skall för varje kalenderår

lämnas senast den 15 februari

påföljande år. Har skattskyldighet

inträtt till följd av dödsfall, skall

dock uppgift lämnas inom en

månad efter det försäkringsgivaren

erhöll vetskap om dödsfallet.

Uppgift enligt första stycket

skall för varje kalenderår lämnas

senast den 31 januari följande år.

Har skattskyldighet inträtt till följd

av dödsfall, skall dock uppgift

lämnas inom en månad efter det

försäkringsgivaren erhöll vetskap

om dödsfallet.

Vad i första och andra styckena sägs skall äga motsvarande

tillämpning i fall, som avses i 12 § sjätte stycket.

49 a §

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 5 § lagen

om allmänna arvsfonden tillställes

beskattningsmyndigheten.

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 24 och

25 §§ lagen (1994:243) om

Allmänna arvsfonden skall lämnas

till skattemyndigheten.

Innan skatteärendet avgöres, skall den skattskyldige lämna sådan

uppgift eller försäkran som avses i 19 § 4 mom. Tillfälle skall beredas

honom att yttra sig i ärendet i övrigt.

51 §

Ärende rörande fastställande av

skatt, som ej skall uttagas efter

deklaration, upptages till av-

görande vid inregistrering av

bouppteckning eller tilläggs-

bouppteckning, eller när handling

som avses i 49 a § inkommit till

beskattningsmyndigheten eller, där

jämlikt 17 § anstånd med skattens

fastställande blivit beviljat, när till

beskattningsmyndigheten ingivits

handling, för vars företeende

anståndet beviljats, eller, om sådan

handling icke ingives inom

anståndstiden, vid utgången av

sistnämnda tid.

Ärende rörande fastställande av

skatt, som inte skall tas ut efter

deklaration, tas upp till avgörande

vid inregistrering av boupp-

teckning eller tilläggsbouppteck-

ning, eller när handling som avses

i 49 a § inkommit till skattemyn-

digheten eller, där anstånd med

skattens fastställande beviljats

enligt 17 §, när till skattemyn-

digheten ingivits handling, för vars

företeende anståndet beviljats,

eller, om sådan handling inte inges

inom anståndstiden, vid utgången

av sistnämnda tid.

Bevis om det belopp, vartill skatten blivit fastställd, skall tecknas på

bouppteckning, tilläggsbouppteckning eller handling, som avses i 49 a §.

Har jämlikt 17 § beviljats

anstånd med fastställande av

skatten, åligger det dödsboet att

tillhandahålla beskattningsmyn-

digheten utlämnad bouppteckning

för sådan anteckning som sägs i

föregående stycke.

Har anstånd med fastställande

av skatten beviljats enligt 17 §,

åligger det dödsboet att tillhanda-

hålla skattemyndigheten utlämnad

bouppteckning för sådan

anteckning som sägs i föregående

stycke.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas överrätt,

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats, och den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten, när

skattskyldig vitsordat anmärkning

som framställts av denna

myndighet.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas domstol

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats.

52 §

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån ej jämlikt 55 §

anstånd medgivits, erläggas inom

sex veckor efter det att beslut om

skattens fastställande meddelats

eller den enligt 64 § 1 mom.

förordnade granskningsmyndig-

heten erhållit meddelande om att

skattskyldig vitsordat anmärkning

som framställts av denna myn-

dighet.

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån anstånd inte med-

givits enligt 55 §, betalas inom sex

veckor efter det att beslut om

skattens fastställande meddelats.

Har skatt icke fastställts inom

åtta månader efter det boupp-

teckning eller deklaration, oavsett

om anstånd beviljats, senast skolat

vara ingiven, skall ränta utgå från

och med närmast efterföljande

månad till och med den månad då

skatten fastställts av beskattnings-

myndighet. Skall jämlikt 54 §

skatten förskjutas av dödsboet,

påföres vid skattens fastställande

ränta utan uppdelning på de

särskilda skattskyldiga. Ränta

beräknas för visst kalenderår efter

en räntesats som motsvarar 75

procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november

föregående år. Räntesatsen

bestäms till procenttal med högst

en decimal. Räntebelopp som

understiger femtio kronor påföres

ej. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

Har skatt inte fastställts inom

åtta månader efter det att boupp-

teckning eller deklaration, oavsett

om anstånd beviljats, senast skulle

ha varit ingiven, skall ränta tas ut

från och med närmast efterföljande

månad till och med den månad då

skatten fastställts av skattemyn-

dighet. Skall enligt 54 § skatten

förskjutas av dödsboet, påförs vid

skattens fastställande ränta utan

uppdelning på de särskilda

skattskyldiga. Ränta beräknas för

visst kalenderår efter en räntesats

som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid

utgången av november föregående

år. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal.

Räntebelopp avrundas nedåt till

hela kronor. Belopp som

understiger femtio kronor påförs

inte.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall, då underrätt är

beskattningsmyndighet, betalas till

skattemyndigheten i den region,

dit underrätten hör, och eljest till

den skattemyndighet, som är

beskattningsmyndighet.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall betalas till

skattemyndigheten.

Ändras beslut i fråga om skatt

sker ny beräkning av ränta.

Räntebelopp under fem kronor

skall varken återbetalas eller

utkrävas. Bestämmelserna i denna

lag om skatt skola i tillämpliga

delar gälla även ränta.

Ändras beslut i fråga om skatt

sker ny beräkning av ränta.

Räntebelopp under fem kronor

skall varken återbetalas eller

utkrävas. Bestämmelserna i denna

lag om skatt skall i tillämpliga

delar gälla även ränta.

52 a §

Fastställer överrätt skatt till

högre belopp än beskattnings-

myndigheten förut beräknat eller

vitsordar skattskyldig anmärkning

av den enligt 64 § 1 mom.

förordnade granskningsmyndig-

heten, skall på sålunda till-

kommande skattebelopp utgå

ränta.

Fastställer domstol skatt till

högre belopp än skattemyn-

digheten förut beräknat, skall

ränta tas ut på det tillkommande

skattebeloppet.

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller,

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller,

att ränta utgår från och med den

andra månaden efter den, då

beskattningsmyndigheten meddelat

beslut angående skatten, dock att

ränta på skatt, som motsvarar

tidigare återbetalat skattebelopp,

skall utgå från och med månaden

efter den då skattebeloppet åter-

betalades, samt

att ränta tas ut från och med den

andra månaden efter den, då

skattemyndigheten meddelat beslut

angående skatten, dock att ränta på

skatt, som motsvarar tidigare

återbetalat skattebelopp, skall utgå

från och med månaden efter den

då skattebeloppet återbetalades,

samt

att ränta utgår till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock icke för längre

tid än två år.

att ränta tas ut till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock inte för längre

tid än två år.

I fråga om räntan gälla i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

dock att räntan påföres av

skattemyndigheten. Ränta utgår

även på ränta enligt 61 § som

återbetalas. Vid beräkning av ränta

för tid som infaller efter utgången

av det år då skatten fastställes

tillämpas den räntesats som gäller

för det år då skatten fastställes.

I fråga om räntan gäller i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

dock att räntan påförs av skatte-

myndigheten. Av 61 § framgår att

ränta skall betalas även på ränta

som återbetalas. Vid beräkning av

ränta för tid som infaller efter

utgången av det år då skatten

fastställs tillämpas den räntesats

som gäller för det år då skatten

fastställs.

53 §

I fall där underrätt fastställt

skatt, skall rätten till den skatte-

myndighet, som enligt 52 § 1 mom.

tredje stycket är uppbördsmyn-

dighet, snarast översända en till

rätten ingiven bouppteckning eller

någon annan handling, som sägs i

51 § andra stycket, eller en

bouppteckning, som tillhanda-

hållits rätten enligt tredje stycket

sistnämnda paragraf. Dessutom är

rätten skyldig att, enligt vad

regeringen närmare bestämmer,

lämna skattemyndigheten de

uppgifter, som behövs för uppbörd

av skatten. Vad som nu sagts

gäller också i tillämpliga delar,

när överrätt fastställt skatt till ett

högre belopp än som förut

beräknats eller när en skattskyldig

vitsordat en anmärkning som

framställts av den enligt 64 § 1

mom. förordnade gransknings-

myndigheten.

I fall där domstol fastställt skatt

till ett högre belopp än som förut

beräknats, skall rätten till skatte-

myndigheten snarast översända

handling, som tillhandahållits

rätten enligt 51 § fjärde stycket.

Dessutom är rätten skyldig att,

enligt vad regeringen närmare

bestämmer, lämna skattemyn-

digheten de uppgifter, som denna

behöver för att kräva in skatten.

Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till särskilt

konto hos skattemyndigheten. Skatten skall anses vara betald den dag, då

inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in till Posten

Aktiebolag eller, om staten har ingått avtal om förmedling av

skatteinbetalningen med en bank, till banken.

Om skatt inte betalas inom föreskriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut

enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift om inte annat följer av 6 §

sista stycket. Den obetalda skatten och dröjsmålssavgiften skall lämnas

för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp. Skattemyndigheten får medge befrielse helt

eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns

särskilda skäl.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga fordringar m. m. Vid indrivning får verkställighet enligt

utsökningsbalken ske.

Handling, som enligt första

stycket tillställts skattemyn-

digheten och som ingivaren äger

återfå må skattemyndigheten icke

utlämna till denne förrän skatt,

med vars erläggande anstånd ej

medgivits, blivit erlagd. Innan

handlingen utlämnas, skall den

förses med anteckning om

beloppet av inbetald skatt.

Bouppteckning eller tilläggs-

bouppteckning, som ingivaren har

rätt att få tillbaka får skatte-

myndigheten inte lämna ut till

denne förrän skatt, med vars

betalning anstånd inte medgivits,

blivit betald. Innan handlingen

utlämnas, skall den förses med

anteckning om beloppet av

inbetald skatt.

Handling som avses i 49 a §

överlämnas till den skattskyldige

sedan skatt, med vars erläggande

anstånd ej medgivits, blivit erlagd.

Innan handlingen utlämnas, skall

den förses med anteckning om

beloppet av inbetald skatt.

Handling som avses i 49 a §

överlämnas till den skattskyldige

sedan skatt, med vars betalning

anstånd inte medgivits, blivit

betald. Innan handlingen utlämnas,

skall den förses med anteckning

om beloppet av inbetald skatt.

55 §

1 mom. Uppgår i dödsbo

beloppet av kontanta medel och

därmed jämförliga fordringar samt

värdet av obligationer och andra

lätt realiserbara värdepapper

sammanlagt inte till dubbla

beloppet av den arvsskatt, som

enligt 54 § skall förskjutas av

dödsboet, eller föreligger i andra

fall för någon som är skattskyldig

enligt denna lag avsevärd

svårighet att genast betala hela den

skatt, som belöper på egendom

som har tillfallit den skattskyldige,

får beskattningsmyndigheten med-

ge, att skatten betalas genom högst

tio årliga inbetalningar. Har en

överrätt efter besvär fastställt skatt

till högre belopp än enligt det

överklagade beslutet, får över-

rätten under samma förutsättning-

ar medge anstånd med betalningen

av det tillkommande skattebelop-

pet. Anståndet får inte utsträckas

till flera inbetalningar än som är

nödvändigt.

1 mom. Uppgår i dödsbo

beloppet av kontanta medel och

därmed jämförliga fordringar samt

värdet av obligationer och andra

lätt realiserbara värdepapper

sammanlagt inte till dubbla

beloppet av den arvsskatt, som

enligt 54 § skall förskjutas av

dödsboet, eller föreligger i andra

fall för någon som är skattskyldig

enligt denna lag avsevärd

svårighet att genast betala hela den

skatt, som belöper på egendom

som har tillfallit den skattskyldige,

får skattemyndigheten medge, att

skatten betalas genom högst tio

årliga inbetalningar. Har en

domstol fastställt skatt till högre

belopp än enligt det överklagade

beslutet, får rätten under samma

förutsättningar medge anstånd

med betalningen av det

tillkommande skattebeloppet.

Anståndet får inte utsträckas till

flera inbetalningar än som är

nödvändigt.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får beskatt-

ningsmyndigheten eller överrätten

medge att skatten betalas genom

högst tjugo årliga inbetalningar.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får skatte-

myndigheten eller rätten medge att

skatten betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

Föreligger synnerliga skäl får regeringen i annat fall än som avses i

föregående stycke medge viss skattskyldig att den skatt, som belöper på

egendom som har tillfallit den skattskyldige, betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till beskattningsmyn-

digheten eller, om anståndsbeslut

enligt 1 mom. ankommer på en

överrätt, till denna senast fyra

veckor efter den dag då beslutet

om skattens fastställande med-

delades. Beviljas anstånd, skall

inom tid, som beskattningsmyn-

digheten eller överrätten bestäm-

mer, till denna avlämnas en till

staten utfärdad skuldförbindelse på

det belopp anståndet avser jämte

ränta. Den skattskyldige skall

dessutom inom samma tid ställa

nöjaktig säkerhet om inte

anståndet avser skatt som skall

utgå för nyttjanderätt eller rätt till

ränta, avkomst eller annan förmån

eller för rätt, som avses i 8 § andra

stycket. Anståndet skall anses

förverkat i den mån den

skattskyldige inte fullgör det som

föreskrivs i detta moment.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till skattemyndigheten

eller, om anståndsbeslut enligt 1

mom. ankommer på en domstol,

till denna senast fyra veckor efter

den dag då beslutet om skattens

fastställande meddelades. Beviljas

anstånd, skall inom tid, som

skattemyndigheten eller rätten

bestämmer, till denna avlämnas en

till staten utfärdad skuldförbin-

delse på det belopp anståndet avser

jämte ränta. Den skattskyldige

skall dessutom inom samma tid

ställa godtagbar säkerhet om inte

anståndet avser skatt som skall

utgå för nyttjanderätt eller rätt till

ränta, avkomst eller annan förmån

eller för rätt, som avses i 8 § andra

stycket. Anståndet skall anses

förverkat i den mån den

skattskyldige inte fullgör det som

föreskrivs i detta moment.

56 §

Avlider den, som förvärvat egendom genom arv, testamente eller gåva,

eftergives skatten enligt följande. Sker dödsfallet inom ett år från det

skattskyldighet inträtt, eftergives hela skattebeloppet. Avlider den

skattskyldige senare men inom tio år efter det skattskyldighet inträtt,

eftergives samma belopp, minskat med en tiondedel för varje helt år som

förflutit från sagda tidpunkt.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt upptages efter därom

skriftligen gjord framställning av

den underrätt eller skatte-

myndighet, som meddelat beslut i

skatteärendet.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt tas efter skriftligen gjord

framställning upp av den skatte-

myndighet, som meddelat beslut i

skatteärendet.

59 §

Har efter det beslut meddelats om fastställande av skatt

a) kännedom erhållits om förut icke känt testamente;

b) testamente, förordnande enligt lagen (1927:77) om försäkringsavtal

om insättande av förmånstagare eller motsvarande förordnande som

avser utländsk försäkring, vartill hänsyn tagits vid skatteärendets

prövning, blivit genom lagakraftvunnen dom helt eller delvis förklarat

ogillt;

c) genom lagakraftvunnen dom eljest blivit bestämt angående

delningen av egendom i dödsbo, där skatten fastställts med ledning av

handling, som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom, 15 a § eller 16 §;

d) omständighet inträffat som föranleder tilläggsbouppteckning;

e) kännedom erhållits angående vid tiden för skattskyldighetens inträde

föreliggande omständighet, som föranleder att i deklaration uppgiven

behållning eller egendom bort upptagas eller fördelas annorledes än i

deklarationen angivits;

f) klarhet vunnits om hur arvet slutligen skall fördelas i sådana fall som

avses i 18 §;

g) genom sådan delning, som enligt 32 § h) föranlett efterbeskattning,

fördelningen av kvarlåtenskapen kommit att avvika från den som legat

till grund för skattens fastställande;

och hade, om hänsyn tagits till omständighet som nu avses, någon

skattskyldig haft att gälda mindre skatt än vad beräknats, skall honom

påförd skatt nedsättas med sålunda för högt beräknat belopp.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av den

underrätt eller skattemyndighet

som meddelat beslut i skatte-

ärendet.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts görs

skriftligen och tas upp av den

skattemyndighet som meddelat

beslut i skatteärendet.

60 §

(60 § första stycket)

Beskattningsmyndighetens be-

slut får överklagas till hovrätten av

en enskild part eller av den enligt

64 § 1 mom. förordnade gransk-

ningsmyndigheten. Vid överkla-

gande gäller lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

Skattemyndighetens beslut får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

(60 § fjärde stycket)

Beslut av beskattningsmyn-

digheten i frågor som avses i 17

och 26 §§ får inte överklagas. Har

någon förelagts att vid vite

fullgöra en uppgift som anges i

26 §, får dock föreläggandet

komma under prövning i samband

med överklagande av beslut om

vitets utdömande.

Beslut av skattemyndigheten i

frågor som avses i 17 och 26 §§

får inte överklagas. Har någon

enligt 67 § förelagts att vid vite

fullgöra en skyldighet som anges i

26 §, får föreläggandet prövas

endast i samband med

överklagande av beslut om vitets

utdömande.

60 a §

Ett beslut av skattemyndigheten

får överklagas även av Riksskatte-

verket. Riksskatteverket får föra

talan till den enskildes förmån.

Riksskatteverket får överklaga

ett beslut av länsrätt eller

kammarrätt även om verket inte

tidigare har fört det allmännas

talan i målet.

60 b §

(60 § andra stycket)

Om beskattningsmyndighetens

beslut innefattar prövning av en

fråga om fastställande, eftergift

eller återvinning av skatt, får

överklagande ske inom tre år från

beslutets dag. När en skattskyldig

vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyn-

digheten, skall det vid överkla-

gandet anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat

beslut om skattens fastställande

när granskningsmyndigheten fått

meddelande om vitsordandet. I

sådant fall skall ett överklagande

ges in till hovrätten. Har ena

parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det,

skall dock dennes överklagande ha

kommit in till beskattningsmyn-

digheten eller till hovrätten inom

två månader från det att delgivning

som avses i 15 § lagen (1996:242)

om domstolsärenden har skett.

Prövningen av om motparten har

överklagat i rätt tid skall alltid

göras av hovrätten.

Om skattemyndighetens beslut

innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller åter-

vinning av skatt, får överklagande

ske inom tre år från beslutets dag.

Har ena parten överklagat beslutet

och vill även motparten överklaga

det, skall dock dennes över-

klagande ha kommit in till

skattemyndigheten eller till läns-

rätten inom två månader från det

att motparten har fått del av

överklagandet. Prövningen av om

motparten har överklagat i rätt tid

skall alltid göras av länsrätten.

(60 § tredje stycket)

När ett beslut som avses i andra

stycket överklagas skall hovrätten,

om målet tas upp till prövning,

alltid ge klagandens motpart

tillfälle att yttra sig.

När ett beslut som avses i första

stycket överklagas skall länsrätten

alltid ge klagandens motpart

tillfälle att yttra sig.

60 c §

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten av

beslut enligt denna lag.

60 d §

Överklagar Riksskatteverket,

skall det allmännas talan föras av

verket.

Riksskatteverket för det all-

männas talan i Regeringsrätten.

60 e §

En skattemyndighet får uppdra

åt en annan skattemyndighet att i

allmän förvaltningsdomstol föra

det allmännas talan i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra myn-

digheten medger det.

Riksskatteverket får ta över

uppgiften att i allmän förvaltnings-

domstol föra det allmännas talan i

ett visst ärende eller en viss grupp

av ärenden.

Riksskatteverket får uppdra åt

en tjänsteman vid en skatte-

myndighet att företräda verket i

allmän förvaltningsdomstol.

61 §

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av överrätts beslut eller

beslut enligt 27 §, 33 § 3 mom.

eller 56 59 §§, skall skatte-

beloppet kostnadsfritt återbetalas i

den ordning som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483) i

fråga om återbetalning av skatt.

Beslut som grundar rätt till åter-

betalning skall omgående sändas

till den skattemyndighet som

anges i 52 § 1 mom. tredje stycket.

På skattebelopp, dröjsmålsavgift

samt ränta enligt 52 §, 52 a § och

55 § 2 mom. som återbetalas utgår

ränta om inte annat följer av andra

stycket.

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av domstols beslut eller

beslut enligt 27 §, 33 § 3 mom.

eller 56 59 §§, skall skatte-

beloppet kostnadsfritt återbetalas i

den ordning som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483) i

fråga om återbetalning av skatt.

Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående

sändas till den skattemyndighet

som anges i 52 § 1 mom. tredje

stycket. På skattebelopp, dröjs-

målsavgift samt ränta enligt 52 §,

52 a § och 55 § 2 mom. som

återbetalas utgår ränta om inte

annat följer av andra stycket.

I fall, som avses i 57 58 a §§, ankommer det på regeringen att

förordna i vad mån ränta skall utgå.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med erläggande av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall beskattningsmyndigheten

eller överrätten ompröva anstånds-

beslutet.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med betalning av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall skattemyndigheten eller

domstolen ompröva

anståndsbeslutet.

61 a §

Ränta enligt 61 § första stycket

utgår från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan, vilken

skall beräknas av skattemyn-

digheten, gäller i övrigt bestäm-

melserna i 52 § 1 mom. Räntan för

visst kalenderår skall dock

beräknas efter en räntesats som

motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid

utgången av november närmast

föregående kalenderår. Räntesat-

sen bestäms till procenttal med

högst en decimal.

Ränta enligt 61 § första stycket

utgår från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom. Räntan för visst kalenderår

skall dock beräknas efter en

räntesats som motsvarar 75

procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november

närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal.

Tillsyn å skattens utgörande

Beslutsförteckning

62 §

Underrätts beslut i skatteärende

skola, efter vad därom är särskilt

stadgat, upptagas i bouppteck-

ningsprotokollet. Avser beslut fast-

ställande av skatt, skola i proto-

kollet antecknas: arvlåtarens eller,

i fall som avses i 30 § andra

stycket, närmast föregående inne-

havarens fullständiga namn (för

gift kvinna jämväl hennes namn

som ogift), födelsetid och hemvist,

skattskyldigs namn, värdet å samt-

liga lotter, beloppet av å varje lott

belöpande skatt, skyldskapsför-

hållande efter vilket skatten beräk-

nats, övriga å skattens bestäm-

mande inverkande omständigheter

och vid samtidig beskattning av

flera lotter skattens sammanlagda

belopp. I fråga om förvärv, som

avses i 1 § andra stycket, anteck-

nas dessutom dagen för beslutet

om avstående och myndighet som

meddelat beslutet.

Skattemyndighets beslut i

skatteärende upptages i särskild

beslutsförteckning. Närmare före-

skrifter om sådan förteckning

meddelas av regeringen.

Skattemyndighetens beslut i

skatteärenden tas upp i särskild

beslutsförteckning. Närmare

föreskrifter om sådan förteckning

meddelas av regeringen.

Finner beskattningsmyndigheten

avgiven deklaration böra bevaras

under längre tid än tolv år, skall

anteckning härom verkställas i

protokollet eller beslutsförteck-

ningen i samband med beslutet om

skattens fastställande.

Finner skattemyndigheten att

avgiven deklaration bör bevaras

under längre tid än tolv år, skall

anteckning om detta göras i

beslutsförteckningen i samband

med beslutet om skattens fast-

ställande.

67 §

Skattskyldig eller annan må av

beskattningsmyndighet genom vite

tillhållas att fullgöra vad enligt

denna lag åligger honom, dock ej

såvitt avser gäldande av fastställd

skatt.

Skattskyldig eller annan får av

skattemyndigheten föreläggas vid

vite att fullgöra det som åligger

honom enligt denna lag, dock ej

såvitt avser betalning av fastställd

skatt.

Underrätt må vid vite tillhålla

den, som uppgivit dödsbo, att med

ed fästa riktigheten av lämnade

uppgifter. Edgång må åläggas

jämväl delägare, efterlevande

make eller efterlevande sambo,

som ej uppgivit boet, ävensom

annan som med boet tagit befatt-

ning.

På ansökan av skattemyn-

digheten får den tingsrätt där den

döde hade att svara i allmänhet

vid vite förelägga den, som

uppgett dödsbo, att med ed

bekräfta riktigheten av lämnade

uppgifter. Edgång får även åläggas

delägare, efterlevande make eller

efterlevande sambo, som ej

uppgett boet, samt annan som tagit

befattning med boet.

Vite får inte föreläggas staten, kommun eller tjänsteman i tjänsten.

70 §

Ett överklagande av ett beslut om fastställande av skatt enligt denna

lag inverkar inte på skyldigheten att betala den skatt som beslutet avser.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft. Om

hovrätten fastställt skatten till ett

lägre belopp än den enligt 64 § 1

mom. förordnade gransknings -

myndigheten medgett eller yrkat,

får dock återbetalning inte ske om

granskningsmyndigheten anmäler

hinder mot detta. I sistnämnda fall

får skattemyndigheten efter

ansökan av dödsbo eller skatt-

skyldig medge återbetalning, var-

vid bestämmelserna i 17 kap. 3 §

första stycket skattebetalning-

slagen (1997:483) om ställande av

säkerhet skall tillämpas.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft.

73 §

Angående skyldighet för be-

skattningsmyndighet att i vissa fall

lämna meddelande om faststäl-

lande av skatt gäller vad rege-

ringen förordnat.

Angående skyldighet för skatte-

myndighet att i vissa fall lämna

meddelande om fastställande av

skatt gäller vad regeringen

förordnat.

Regeringen äger ock utfärda de föreskrifter, som eljest finnas

erforderliga för tillämpning av denna lag.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Har ett ärende anhängiggjorts hos tingsrätt eller skattemyndighet

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser om inte annat sägs nedan.

3. Regeringen får föreskriva att en annan tingsrätt än den som anges

som beskattningsmyndighet enligt 34 § i dess äldre lydelse skall ha

behörighet att handlägga ett ärende om arvsskatt som har getts in till

tingsrätten före ikraftträdandet. Den tingsrätt som anges i 34 § i dess

äldre lydelse skall då lämna över ingivna handlingar till den tingsrätt som

skall handlägga ärendet samt underrätta ingivaren om överlämnandet.

Lämnade deklarationer skall förvaras hos den tingsrätt som anges i 34 § i

dess äldre lydelse.

4. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

upptas efter lagens ikraftträdande ärende om efterbeskattning enligt 32 §

av den skattemyndighet som enligt 34 § första och andra stycket eller

44 § första tredje styckena är behörig.

5. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet prövas efter lagens

ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 33 § 3 mom. av den

skattemyndighet som enligt 34 § första eller andra stycket är behörig.

6. Om skattskyldigheten för gåva har inträtt före ikraftträdandet

tillämpas 44 § i dess äldre lydelse.

7. Har före ikraftträdandet beskattningsmyndigheten medgett att

arvsskatt får betalas med skuldebrev eller aktier enligt 52 § 2 mom. i dess

äldre lydelse, skall vad som i 52 § 1 och 2 mom., i deras äldre lydelse,

sägs om beskattningsmyndigheten i stället avse den skattemyndighet som

enligt 34 § första eller andra stycket är behörig.

8. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

prövas efter lagens ikraftträdande ansökan om eftergift enligt 56 § av den

skattemyndighet som enligt 34 § första och andra stycket eller 44 §

första tredje styckena är behörig.

9. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

prövas efter lagens ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 59 § av

den skattemyndighet som enligt 34 § första och andra stycket eller 44 §

första tredje styckena är behörig.

10. Riksskatteverket skall fullgöra de uppgifter som enligt äldre

bestämmelser ankommer på den enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten.

11. Har en tingsrätt före ikraftträdandet förelagt vite enligt 67 § första

stycket utan att vitet har dömts ut, skall beslutet när fråga är om

utdömande av vitet anses vara ett beslut som har meddelats av den

skattemyndighet som enligt 34 § första eller andra stycket är behörig.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och

Amerikas Förenta Stater beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1983:914) om dubbel-

beskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater

beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Skattskyldiga som på grund av

avtalet önskar få skattelindring

skall enligt 2 § kungörelsen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller gåvo-

skatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

kammarkollegiet. En sådan an-

sökan bör ges in inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om sist-

nämnda tidpunkt inträffar senare.

Skattskyldiga som på grund av

avtalet önskar få skattelindring

skall enligt 2 § kungörelsen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller gåvo-

skatt vid dubbelbeskattning skrift-

ligen ansöka om detta hos Riks-

skatteverket. En sådan ansökan bör

ges in inom sex år från tidpunkten

för händelsen som föranledde

skattskyldighet eller inom ett år

från den sista dagen då skatt för

vilken avräkning medges förfaller

till betalning, om sistnämnda

tidpunkt inträffar senare.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Ansökan om eftergift som har getts in före ikraftträdandet skall

överlämnas till Riksskatteverket för handläggning.

2.4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § konkurslagen (1987:672) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

Görs ansökningen av gäldenären, bör till ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären underskriven förteckning över boets tillgångar

och skulder med uppgift om varje borgenärs namn och postadress samt

om det räkenskapsmaterial och de andra handlingar som rör boet.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen bifogas

bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett,

uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall

uppgift om varje delägares namn

och postadress lämnas.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen fogas en

bestyrkt kopia av bouppteckningen

efter den döde och, om boupp-

teckningen har registrerats, bevis

om detta. Har inte bouppteckning

förrättats, skall uppgift om varje

delägares namn och postadress

lämnas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt

Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1988:593) om dubbel-

beskattningsavtal mellan Sverige samt Storbritannien och Nordirland

beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Skattskyldig som på grund av

detta avtal önskar erhålla skatte-

lindring kan enligt 2 § kungörelsen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller

gåvoskatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

kammarkollegiet. Sådan ansökan

bör inges inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om

sistnämnda tidpunkt inträffar

senare (jfr art. 13 i avtalet).

Skattskyldig som på grund av

detta avtal önskar erhålla skatte-

lindring kan enligt 2 § kungörelsen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller

gåvoskatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

Riksskatteverket. Sådan ansökan

bör inges inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om

sistnämnda tidpunkt inträffar

senare (jfr art. 13 i avtalet).

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Ansökan om eftergift som har getts in före ikraftträdandet skall

överlämnas till Riksskatteverket för handläggning.

3 Ärendet och dess beredning

Våren 1996 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att bl.a. se över

bouppteckningsinstitutet. I direktiven angavs att utredaren hade att utgå

från att skattläggningen av arv skulle flyttas från tingsrätterna till skatte-

myndigheterna. Utredningen antog namnet Ärvdabalksutredningen. I det

delbetänkande som Ärvdabalksutredningen lämnade hösten 1996 föreslås

att skattemyndigheterna inte bara skall ta över ansvaret för arvs-

beskattningen utan även ansvaret för att registrera bouppteckningar från

tingsrätterna (Bouppteckningar och arvsskatt, SOU 1996:160). Lag-

förslagen i delbetänkandet finns i bilaga 1. Förslagen i delbetänkandet

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i

Justitiedepartementet (dnr Ju96/4105). Eftersom de organisatoriska

konsekvenserna av förslaget inte behandlades i betänkandet, fick

Domstolsverket och Riksskatteverket i uppdrag av regeringen att

genomföra en sådan analys. Uppdraget redovisades den 1 juni 1999

genom rapporten Registrering och skattläggning av bouppteckningar

Förslag till framtida organisation (DV Rapport 1999:1 och RSV Rapport

1999:10). Lagförslagen i rapporten finns i bilaga 3. Förslagen i rapporten

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 4. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i

Justitiedepartementet (dnr Ju99/2692).

Regeringen föreslog i budgetpropositionen för 2000 (prop.

1999/2000:1 Utgiftsområde 4 avsnitt 6.5.2) att bouppteckningsverksam-

heten förs över från domstolsväsendet till skatteförvaltningen. Riksdagen

godkände förslaget (bet. 1999/2000:JuU1 s. 59, rskr. 1999/2000:78).

Ärvdabalksutredningens slutbetänkande Makes arvsrätt, dödsbo-

förvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110) innehåller vissa förslag

som gäller bouppteckningsverksamheten. I detta ärende behandlas två av

förslagen i slutbetänkandet, nämligen att personnummer för den avlidne

skall vara en obligatorisk uppgift i bouppteckning och att kravet på att

den avlidnes yrke anges skall tas bort. Förslagen har remissbehandlats.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. Remissvaren

finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr Ju 98/3047).

Regeringen har gett Riksskatteverket i uppdrag att se över frågan om

vad personuppgiftslagens krav innebär för IT-användningen i

boupptecknings- och arvsbeskattningsverksamheten hos skattemyndig-

heterna och att undersöka möjligheterna att redan fr.o.m. den 1 juli 2001

inordna arvs- och gåvoskatten i skattekontosystemet samt att lämna

förslag till författningsreglering. Uppdraget har redovisats i början av

oktober år 2000. Regeringen avser att återkomma med lagförslag i denna

del. De förslag om införande av en bouppteckningsblankett med

förtryckta uppgifter som Domstolsverket och Riksskatteverket har lämnat

i den ovan nämnda rapporten Registrering och skattläggning av

bouppteckningar Förslag till framtida organisation (DV Rapport 1999:1

och RSV Rapport 1999:10) kommer att behandlas i det sammanhanget.

Propositionen har arbetats fram av en arbetsgrupp med företrädare för

Justitie- och Finansdepartementen.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 7 september 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 7. Lagrådet har föreslagit vissa justeringar i lagtexten.

Regeringen har på de flesta punkter följt Lagrådets förslag. Dessutom har

vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Regeringen återkommer

till Lagrådets synpunkter i avsnitt 5.8 samt i författningskommentaren.

4 Bakgrund

4.1 Närmare om bouppteckningar och om arvsbeskatt-

ning

Bouppteckningsinstitutet

Bouppteckningsinstitutet har gamla anor. Regler om bouppteckning har

funnits sedan 1600-talet. Begreppet bouppteckning avser såväl en

förrättning, till vilken dödsbodelägare och andra berörda kallas, som den

handling som upprättas vid förrättningen.

Förrättningen syftar huvudsakligen till att klargöra förutsättningarna

inför arvskiftet. Vid förrättningen gås den avlidnes tillgångar och skulder

igenom och antecknas. Om det finns ett testamente skall det tas in i eller

bifogas bouppteckningen. Även andra uppgifter av relevans skall

antecknas, t.ex. om den avlidne hade en livförsäkring.

Uppgifterna i den bouppteckningshandling som upprättas vid för-

rättningen utgör även underlag för arvsbeskattningen. En bouppteckning

har således såväl en civilrättslig som en skatterättslig funktion. I grova

drag kan sägas att den civilrättsliga innebörden regleras i ärvdabalken,

ÄB, och att den skatterättsliga delen regleras i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt, AGL.

Registrering och skattläggning av bouppteckningar

Bouppteckningen skall ges in till tingsrätten i den ort där den avlidne

hade att svara i tvistemål i allmänhet. Det ankommer på tingsrätten att se

till att en bouppteckning sker. När en person har avlidit registreras

dödsfallet hos skattemyndigheten som har ansvaret för folkbokföringen

och därefter skickas en underrättelse om dödsfallet till tingsrätten.

Tingsrätten granskar bouppteckningen och fattar därefter beslut om

registrering och om arvsskatt.

När en bouppteckning blir registrerad innebär det således att

tingsrätten har funnit att den uppfyller vissa formella krav. Exempelvis

kontrolleras att samtliga dödsbodelägare har blivit kallade till

förrättningen. En inregistrerad bouppteckning fungerar i praktiken ofta

som en legitimationshandling för dödsboet.

Utgångspunkten för beskattningen är uppgifterna i bouppteckningen.

Utifrån dessa görs en schematisk lottläggning, varefter arvsskatt beräknas

för envar av lotterna. Var den avlidne gift, sambo eller registrerad

partner, måste ofta en schematisk bodelning göras först. Arvsskatt kan

också beräknas utifrån ett verkligt arvskifte. För att så skall ske krävs att

en bindande arvskifteshandling ges in till tingsrätten.

I de fall skatt utgår översänder tingsrätten en kopia av skattebeslutet till

skattemyndigheten för uppbörd.

Dödsboanmälan

Om den avlidnes egendom inte räcker till annat än begravningskostnader

och andra utgifter med anledning av dödsfallet och fast egendom eller

tomträtt inte ingår i egendomen, behöver någon bouppteckning som regel

inte förrättas. I stället kan socialnämnden göra en dödsboanmälan till

tingsrätten. Även dödsboanmälningar registreras av tingsrätten.

Arvsbeskattning efter deklaration

I vissa situationer sker arvsbeskattning på grundval av en särskild

deklaration. Så är fallet t.ex. när skyldighet att förrätta bouppteckning

inte föreligger eller då en arvs- eller testamentslott skall beskattas senare

än vid arvlåtarens eller testators död. Den skattskyldige skall då avge en

deklaration avseende sitt förvärv. Deklarationen skall lämnas till

tingsrätten som fattar beslut i skattefrågan.

4.2 Gåvobeskattning

Skattemyndigheterna handlägger frågor om gåvoskatt. Beskattning av

gåva sker efter särskild deklaration. Ärendet handläggs vid skatte-

myndigheten i den region där den skattskyldige var folkbokförd eller, om

han inte var folkbokförd inom riket, där han var bosatt eller

stadigvarande vistades när skattskyldigheten inträdde. För beskattning av

juridisk person är det styrelsens eller förvaltningens säte som avgör

vilken skattemyndighet som är behörig.

4.3 Bakgrund till reformen

Det pågår för närvarande ett omfattande arbete med att reformera

domstolsväsendet. En av hörnstenarna är att renodla domstolarnas

arbetsuppgifter. Frågan om att överföra bouppteckningsverksamheten

och arvsbeskattningen från de allmänna domstolarna till skattemyn-

digheterna har varit föremål för ett flertal olika utredningar. Att föra över

dessa uppgifter till skattemyndigheterna skulle innebära att arbetet i

tingsrätterna i högre grad kan koncentreras på den dömande verksam-

heten. Arbetet med att registrera bouppteckningar saknar inslag av

tvistlösning och uppgiften passar därför bättre för en förvaltnings-

myndighet än för en domstol.

Såväl arvsskatt som gåvoskatt tas ut med stöd av lagen om arvsskatt

och gåvoskatt. De regionala skattemyndigheterna är numera beskatt-

ningsmyndighet vid uttagande av gåvoskatt. Genom att föra över

arvsbeskattningen till skattemyndigheterna kan arvs- och gåvobeskatt-

ningen samordnas. Det finns möjlighet till stora effektivitetsvinster om

bouppteckningsverksamheten och arvsbeskattningen samlas vid skatte-

myndigheterna, som i regel har ansvaret för beskattningsfrågor. Mycket

talar för att bouppteckningsverksamheten och arvsbeskattningen har

större möjligheter att utvecklas och effektiviseras inom skatteförvalt-

ningen.

Riksdagen har godkänt regeringens föreslag att föra över bouppteck-

ningsverksamheten till skatteförvaltningen (bet. 1999/2000:JuU1, rskr.

1999/2000:78).

Reformen har i huvudsak organisatorisk innebörd. De förenklingar av

ärvdabalkens bestämmelser om bouppteckning som Ärvdabalksutred-

ningen föreslår i sitt slutbetänkande Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och

dödförklaring (SOU 1998:110) är för närvarande under beredning i

Justitiedepartementet och tas inte om hand i detta lagstiftningsärende.

5 Överväganden och förslag

5.1 Huvuddragen i förslaget

Reformen innebär att den hantering av bouppteckningar och dödsbo-

anmälningar som i dag sker vid tingsrätterna förs över till skatte-

myndigheterna. Således skall frågor om registrering och skattläggning av

bouppteckningar handläggas vid skattemyndigheten. Övrigt med

arvsbeskattningen sammanhängande arbete förs även det över till

skattemyndigheterna. Det gäller t.ex. beslut om anstånd med att betala

skatt, om eftergift och återvinning av skatt, om ränta på skatt och om

beskattning på grundval av deklarationer.

En del särskilda frågor är till sin karaktär sådana att de bör hanteras av

domstol. Det är bl.a. beslut om edgång, som enligt förslaget även

fortsättningsvis skall handläggas vid allmän domstol.

Beslut om anstånd med att avveckla jordbruk bör i fortsättningen

prövas av länsstyrelsen och överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Såväl beslut om arvs- och gåvoskatt som övriga beslut som fattas av

skattemyndigheten skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Förändringarna innebär att frågor om registrering och skattläggning av

bouppteckningar samt frågor om gåvoskatt kan prövas av fyra instanser i

stället för som i dag tre. Enligt förslaget skall prövningstillstånd införas i

kammarrätt. Vidare föreslås att det s.k. anmärkningsförfarandet

avskaffas.

Kammarkollegiets granskningsfunktion ersätts av Riksskatteverkets

allmänna tillsyn över skatteförvaltningen. Uppgiften att föra det allmän-

nas talan kommer i fortsättningen att falla på såväl Riksskatteverket som

skattemyndigheterna.

Vidare föreslås en del förändringar som inte har direkt samband med

den organisatoriska reformen.

 När arvfallen eller testamenterad egendom skall deklareras skall

detta ske på särskild blankett.

 Tidpunkten för deklaration av gåva anpassas till vad som gäller för

allmän självdeklaration.

 Anstånd med skattens fastställande skall kunna beviljas även om

ansökan görs efter det att fristen försuttits.

 Möjligheten att betala skatt med annat än pengar tas bort.

5.2 Vilka uppgifter skall föras över till

skattemyndigheterna?

5.2.1 Vad som skall föras över till skattemyndigheterna

Regeringens förslag: I enlighet med riksdagens beslut överförs

uppgifterna att registrera bouppteckningar och besluta om arvsskatt till

skattemyndigheterna. Dödsboanmälningar skall ske till skattemyndig-

heten. Även flertalet andra uppgifter som rör bouppteckningsverksamhet

och arvsbeskattning förs över till skattemyndigheterna. Det är beslut

enligt ärvdabalken om

 anstånd med att förrätta bouppteckning,

 föreläggande vid vite att förrätta, inge eller komplettera bouppteck-

ning,

 förordnande av någon att föranstalta om bouppteckning och

 föreläggande vid vite att lämna uppgift till bouppteckning

samt beslut enligt lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt om

 anstånd med skattens fastställande,

 förordnande av värderingsman,

 föreläggande vid vite att ge in deklaration eller fullgöra annan

förpliktelse,

 efterbeskattning och återvinning av skatt,

 eftergift av skatt,

 uttagande av ränta på skatt och

 anstånd med att betala skatt.

Delbetänkandets förslag: Överensstämmer med regeringens med

undantag för frågan om vem som skall förordna lämplig person att

föranstalta om bouppteckning.

Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har lämnat

förslaget utan erinran. Stockholms tingsrätt och Göteborgs tingsrätt anför

att skattemyndigheten bör överta uppgiften att förordna någon att

föranstalta om bouppteckning. Riksskatteverket anför liknande syn-

punkter. Vidare påpekar Stockholms tingsrätt att skattemyndigheten bör

stå för någon form av garanterad ersättning till bouppteckningsförrättaren

för de fall boet saknar medel.

Kammarrätten i Stockholm och Länsrätten i Skåne län ifrågasätter om

inte länsrätt bör förordna bouppteckningsförrättare.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har invänt mot

förslagen.

Skälen för regeringens förslag

Beslut i frågor om bouppteckning

Enligt nuvarande ordning åligger det den behöriga tingsrätten att se till

att bouppteckning förrättas och ges in. Under vissa förutsättningar kan

tingsrätten bevilja anstånd med förrättningen. Om bouppteckningsplikten

inte uppfylls kan tingsrätten vidta vissa åtgärder. Är det upplyst att någon

bouppteckningsförrättning inte har skett, kan rätten vid vite förelägga den

bouppteckningspliktige att inom viss tid se till att bouppteckning förrät-

tas. I de fallen har rätten även möjlighet att förordna någon att föranstalta

om bouppteckning. Ett förordnande bör dock inte meddelas om den

bouppteckningspliktige kan förväntas efterkomma ett föreläggande och

det inte finns andra skäl för ett förordnande. Är det inte känt om

bouppteckning har förrättats eller inte, kan ett vitesföreläggande

begränsas till att avse ingivandet. Finns det brister i en ingiven

bouppteckning kan tingsrätten vid vite förelägga den ansvarige att

avhjälpa bristen. Det finns även en möjlighet för domstolen att vid vite

förelägga den som är skyldig att lämna uppgift till bouppteckningen att

fullgöra sin skyldighet. Ett sådant föreläggande har ansetts kräva yrkande

och bör alltså inte ske på initiativ av domstolen (se Walin, Kommentar

till Ärvdabalken del II, Tredje upplagan, s. 161).

Den föreslagna reformen innebär att det ankommer på skatte-

myndigheten att se till att bouppteckning förrättas och ges in. Beslut om

anstånd med att förrätta bouppteckning samt föreläggande vid vite att

förrätta, inge eller komplettera bouppteckning bör därför fattas av

skattemyndigheten. Detsamma gäller för föreläggande vid vite att lämna

uppgift till bouppteckning. Som nämnts ovan anses det att ett sådant

föreläggande får meddelas endast efter yrkande.

Enligt förslaget i delbetänkandet skall uppgiften att förordna någon att

föranstalta om bouppteckning alltjämt ligga på tingsrätten. Som skäl

härför har utredningen anfört att detta är ett beslut som bör fattas av

domstol. Några remissinstanser har förordat att frågor om förordnande av

bouppteckningsförrättare skall prövas av allmän förvaltningsdomstol.

Ytterligare ett antal remissinstanser har anfört att den uppgiften i stället

bör överföras till skattemyndigheten. Regeringen delar den sistnämnda

uppfattningen. Uppgiften att förordna någon att föranstalta om

bouppteckning har ett naturligt samband med den kontroll av bouppteck-

ningsplikten som skattemyndigheten kommer att utöva. Det är vidare

skattemyndigheten som har kännedom om omständigheterna i det

enskilda fallet och som bäst kan bedöma om det räcker med ett

vitesföreläggande eller om ett förordnande är påkallat. Ett beslut om

förordnande saknar helt inslag av tvistlösning och det finns därför inte

skäl till att det skall vara förbehållet domstol. Beslutet är i många

avseenden jämförbart med ett beslut om förordnande av värderingsman

enligt 26 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL (se mer

om detta nedan under rubriken Beslut i frågor om arvsskatt). Redan i dag

förordnas sådan värderingsman av skattemyndigheten när det gäller

gåvobeskattningen. Enligt förslaget i rapporten skall skattemyndigheten

även när det gäller arvsskatt förordna värderingsman.

Regeringen föreslår att uppgiften att enligt 20 kap. 9 § första stycket

ÄB förordna någon att föranstalta om bouppteckning förs över till

skattemyndigheten. När det gäller motsvarande beslut enligt lagen

(1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark,

Finland, Island eller Norge ställer sig saken annorlunda. Enligt denna lag

skall boutredning som äger rum i något av nämnda länder omfatta även

egendom här i riket. Någon bouppteckningsplikt enligt ÄB föreligger inte

och svensk domstol kan endast vidta vissa i lagen angivna åtgärder

rörande sådan egendom. Bl.a. kan tingsrätten i den ort där egendom finns

på framställan av dödsboförvaltningen i hemvistlandet förordna lämplig

person att upprätta bouppteckning (2 §). Enligt den konvention som

ligger till grund för nämnda lag skall ett sådant förordnande meddelas av

domstol. Det kan framstå som inkonsekvent att ett förordnande i vissa

fall beslutas av domstol och i vissa fall av skattemyndighet. Anledningen

till att skattemyndigheten föreslås förordna lämplig person att föranstalta

om bouppteckning enligt ÄB är att det är skattemyndigheten som till

följd av reformen kommer att ha tillsyn över att bouppteckningsplikten

fullgörs. Någon bouppteckningsplikt i Sverige föreligger som nämnts

inte i de fall som omfattas av lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den

som hade hemvist i Danmark, Finland, Island eller Norge, eftersom

boutredning då skall ske i hemvistlandet. Frågan saknar även samband

med en eventuell skattskyldighet här i landet, eftersom arvsbeskattning i

sådant fall sker efter deklaration. Skattemyndigheten har därför inte

någon naturlig koppling till dessa ärenden. Vidare är det så att övriga

uppgifter enligt nämnda lag, t.ex. förordnande av lämplig person att

omhänderta egendomen till dess den kan övertas av dödsboförvaltningen,

åligger tingsrätt. Enligt regeringens mening finns det inte något hinder

mot att låta uppgiften att förordna lämplig person att föranstalta om

bouppteckning enligt ÄB vara skild från uppgiften att enligt lagen

(1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark,

Finland, Island eller Norge förordna lämplig person att upprätta

bouppteckning.

Stockholms tingsrätt har framfört åsikten att skattemyndigheten bör stå

för någon form av garanterad ersättning till bouppteckningsförrättare för

de fall boet saknar medel. Tidigare gällde att juristerna vid de allmänna

advokatbyråerna hade en skyldighet att åta sig uppdraget att föranstalta

om bouppteckning i de fall ersättning inte kunde påräknas. De allmänna

advokatbyråerna avvecklades under år 1999. I anledning härav har,

genom förordningen (2000:306) om ersättning av allmänna medel till

bouppteckningsförrättare och likvidator, en rätt till ersättning av

allmänna medel för den som enligt 20 kap. 9 § ÄB förordnats att

föranstalta om bouppteckning införts för de fall då ersättning för

uppdraget inte kan betalas på annat sätt. Enligt gällande regler är det den

domstol som har meddelat förordnandet som betalar ut ersättning. Den

uppgiften bör till följd av förslaget föras över på skattemyndigheten.

Den underrättelseskyldighet som tingsrätten i dag har gentemot t.ex.

överförmyndaren bör självfallet föras över på skattemyndigheten.

Beslut i frågor om arvsskatt

Förslaget att föra över ansvaret för arvsbeskattningen till skatte-

myndigheterna innebär att dessa myndigheter också kommer att

handlägga ärenden om beskattning på grundval av deklarationer (45 §

AGL), efterbeskattning (32 § AGL), eftergift av skatt (56 § AGL) och

återvinning av skatt (33 och 59 §§ AGL). Detsamma gäller med

arvsbeskattningen sammanhängande arbetsuppgifter och särskilda beslut,

såsom anstånd med skattens fastställande (17 § AGL), anstånd med att

betala skatt (55 § AGL), omprövning av sådant beslut (61 § tredje

stycket) och uttagande av ränta på skatt (52 § tredje stycket AGL).

Även förordnande av värderingsman skall enligt förslaget beslutas av

skattemyndigheten. Enligt 26 § fjärde stycket AGL får beskattnings-

myndigheten, dvs. när det gäller arvsskatt tingsrätten och i fråga om

gåvoskatt skattemyndigheten, förordna lämplig person att uppskatta

värdet av lös egendom. Ett förordnande skall ges endast om det inte går

att genom dödsboets medverkan få fram tillräckligt och tillförlitligt

material för en riktig bedömning av värdet. Vidare har ansetts att ett

förordnande inte får ges om det gäller egendom av ringa värde.

Kostnaden för värderingen betalas av dödsboet eller den för egendomen

skattskyldige. Redan i dag handläggs dessa beslut av skattemyndigheten

när det gäller gåvoskatt. När arvsskattehandläggningen flyttas från

tingsrätterna till skattemyndigheterna bör därför även uppgiften att

förordna värderingsman i arvsskatteärenden överföras. Se dock nedan i

avsnitt 5.2.2 angående förordnande av värderingsman efter överklagande.

5.2.2 Vad som inte skall föras över till skattemyndigheterna

Regeringens förslag: Skattemyndigheten skall kunna vända sig till

allmän domstol med en begäran om edgång.

Frågor om förordnande av värderingsman som uppkommer efter ett

överklagande skall prövas av den domstol som handlägger

överklagandet.

Regeringens bedömning: Vissa uppgifter bör inte föras över till

skattemyndigheterna utan skall även efter reformen handläggas av

allmän domstol. Det gäller bl.a.

 frågor om edgång och

 ärenden enligt 16 kap. ärvdabalken om arvskungörelser.

Frågor om utdömande av vite bör i enlighet med viteslagens

bestämmelser prövas av länsrätt.

Delbetänkandets förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Skåne län, Länsrätten i Södermanlands län och Kammarkol-

legiet ifrågasätter om inte edgång bör ske vid länsrätt. Kammarrätten i

Sundsvall anför att edgång är ett för förvaltningsdomstol främmande

institut varför detta bör ligga kvar på tingsrätt. Stockholms tingsrätt

ifrågasätter förslaget att skattemyndigheten ges rätt att hos tingsrätten

begära edgång.

Stockholms tingsrätt, Linköpings tingsrätt, Göteborgs tingsrätt och

Länsrätten i Skåne län ifrågasätter om inte också arvkungörelser kan

föras över till skattemyndighet.

Rapportens förslag: Avviker från regeringens på så sätt att där

föreslås att värderingsman skall förordnas av skattemyndigheten även

efter överklagande samt att edgång skall kunna ske efter beslut av

skattemyndigheten.

Remissinstanserna: Kammarkollegiet anför att bestämmelsen om att

domstol förordnar om särskild värdering efter överklagande bör finnas

kvar. Kammarrätten i Sundsvall anser att förslaget att skattemyndigheten

eller Riksskatteverket efter överklagande skall kunna förordna

värderingsman på den skattskyldiges eller dödsboets bekostnad är

anmärkningsvärt. Kammarrätten i Sundsvall och Kammarkollegiet anser

vidare att edgångsförfarandet även i framtiden bör förbehållas tingsrätt.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Bouppgivaren eller

annan som har tagit befattning med boet är, på begäran av den vars rätt är

beroende därav, skyldig att avlägga ed på att de uppgifter han lämnat om

boet är riktiga (20 kap. 6 § ärvdabalken, ÄB). Om felaktiga uppgifter

lämnas under ed kan ansvar för mened inträda. Talan om edgång skall av

enskild part anhängiggöras genom ansökan om stämning. Till

komplettering av de i 20 kap. 6 § ÄB intagna privaträttsliga reglerna om

edgångsplikt finns i 67 § lagen (1941:614) om arvsskatt och gåvoskatt,

AGL, en bestämmelse, enligt vilken underrätt vid vite kan tillhålla den

som har uppgivit boet eller tagit befattning med boet att avlägga ed på

sina uppgifter.

Utredningen har i delbetänkandet gjort bedömningen att edgång är ett

förfarande som endast bör förekomma i domstol och att nuvarande

ordning därför bör behållas. Dock anser utredningen att även

skattemyndigheten skall ha möjlighet att vända sig till tingsrätten med en

begäran om edgång. I rapporten föreslås å andra sidan att edgång enligt

67 § AGL skall beslutas av skattemyndighet. En del remissinstanser har

anfört att edgång bör ske vid allmän förvaltningsdomstol.

Regeringen delar utredningens bedömning att edgång naturligen hör

hemma i domstol. Förslaget i rapporten om att skattemyndigheten skall

ha möjlighet att besluta om edgång bör således inte genomföras.

Frågan är då om edgångsinstitutet bör flyttas till allmän förvaltnings-

domstol. Talan om edgång enligt ÄB:s bestämmelser kräver stämnings-

ansökan och handläggs som ett tvistemål. I allmän domstol förekommer

edgång förutom i bouppteckningsärenden även i konkursärenden. För

förvaltningsdomstolarna är däremot edgångsförfarandet ett främmande

institut. Därför instämmer regeringen i utredningens slutsats att edgång

alltjämt bör ske vid allmän domstol.

Stockholms tingsrätt har ifrågasatt förslaget i delbetänkandet att

skattemyndigheten ges rätt att begära edgång hos tingsrätten. Domstolen

anses vid edgång enligt AGL, liksom enligt ÄB:s bestämmelse, få besluta

om edgång endast efter yrkande. Yrkande om edgång enligt 67 § AGL

fick ursprungligen framställas av allmän åklagare vid underrätt och

advokatfiskal vid hovrätt för att tillvarata det allmännas fiskala intressen.

Sedan Kammarkollegiet övertagit de uppgifter som tidigare fullgjordes

av advokatfiskal vid hovrätt, torde denna myndighet vara behörig att

framställa yrkande om edgång enligt 67 § AGL. Enligt förslaget skall

Kammarkollegiets uppgifter när det gäller arvsskatt föras över till

skatteförvaltningen. Till följd härav bör skattemyndigheten i egenskap av

företrädare för det allmännas fiskala intressen tillerkännas en rätt att

framställa yrkande om edgång. Givetvis skall domstolen liksom i dag

pröva om det allmännas begäran är lagligen grundad innan ett eventuellt

beslut om edgång meddelas.

När det gäller bestämmelserna i 16 kap. ÄB om arvskungörelser m.m.

samt bestämmelserna i 19 kap. ÄB om boutredning m.m., har Ärvda-

balksutredningen i sitt slutbetänkande föreslagit en rad förändringar

(SOU 1998:110). Det finns inte anledning att i detta lagstiftningsärende

föregripa den fortsatta beredningen av utredningens förslag. Nuvarande

ordning, enligt vilken dessa ärenden handläggs vid tingsrätt, bör alltså

tills vidare bestå. Enligt 16 kap. ÄB har rätten en skyldighet att självmant

utfärda kungörelse om den får kännedom om att det finns en arvinge eller

testamentstagare som är okänd eller vistas på okänd ort. Dessa för-

hållanden torde vanligen komma till rättens kännedom när bouppteck-

ningen ges in för registrering. Eftersom det enligt reformen är skattemyn-

digheten som skall registera bouppteckningar, bör det i fortsättningen

åläggas skattemyndigheten att underrätta tingsrätten när en sådan

situation föreligger. En bestämmelse om sådan underrättelseskyldighet

bör tas in i förordning.

Enligt förslaget skall vite föreläggas av skattemyndigheten.

Utdömande av vite bör dock även fortsättningsvis förbehållas domstol.

Frågan om utdömande av vite som förelagts av skattemyndigheten

prövas i enlighet med 6 § lagen (1985:206) om viten av länsrätt.

Som nämnts ovan skall enligt förslaget värderingsman enligt 26 §

AGL förordnas av skattemyndigheten. Sedan överklagande skett är det

enligt nuvarande ordning hovrätten som på begäran av Kammarkollegiet

meddelar sådant förordnande. Denna bestämmelse kan aktualiseras t.ex.

när det allmänna överklagar en lösörevärdering som godtagits av

beskattningsmyndigheten utan intyg av särskild värderingsman. Enligt

förslaget i rapporten skall värderingsman även efter överklagande

förordnas av skattemyndigheten.

Kammarkollegiet och Kammarrätten i Sundsvall har anfört att

bestämmelsen om att domstol förordnar om särskild värdering efter

överklagande bör finnas kvar, eftersom det är dödsboet eller den för

egendomen skattskyldige som betalar kostnaden för värderingen.

Regeringen delar den bedömningen. I en situation när tvist föreligger är

det inte lämpligt att ena parten kan fatta ett beslut som ekonomiskt berör

motparten. Därför bör det vara förbehållet domstolen att efter

överklagande förordna värderingsman. I likhet med dagens ordning bör

det allmänna, genom skattemyndigheten eller Riksskatteverket, ha rätt att

begära att sådant förordnande meddelas.

5.2.3 Avveckling av innehav av lantbruksfastigheter

Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheten (länsstyrelsen) skall

besluta om anstånd med avveckling av innehav av lantbruksfastighet.

Anståndsbeslutet och beslut om vitesföreläggande skall överklagas till

länsrätt. Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammarrätt.

Delbetänkandets förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har invänt mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Bakgrund

Om det i ett dödsbo ingår fast egendom som är taxerad som lantbruks-

enhet skall boet ha avvecklat fastighetsinnehavet senast fyra år efter

utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade (18 kap. 7 §

ärvdabalken, ÄB). Tillsyn över att avveckling sker utövas av den

myndighet regeringen bestämmer. Enligt förordningen (1997:1258) med

länsstyrelseinstruktion är denna myndighet länsstyrelsen. Denna får

förelägga dödsboet vid vite att avveckla boet. Länsstyrelsens beslut

överklagas till kammarrätten.

På ansökan av dödsboet får den tingsrätt som registrerat bouppteck-

ningen medge anstånd med avvecklingen om det finns särskilda skäl.

Anstånd meddelas för bestämd tid och får förenas med villkor. Medges

anstånd skall tingsrätten underrätta länsstyrelsen. Tingsrättens beslut

överklagas enligt allmänna regler till hovrätt.

Länsstyrelsen bör ta över uppgiften att besluta om anstånd

När bouppteckningshanteringen förs över till skattemyndigheten

uppkommer frågan vilken myndighet som skall besluta om anstånd enligt

bestämmelsen i 18 kap. 7 § ÄB. Tingsrätten kommer inte längre att ha

tillgång till uppgift om att det i ett dödsbo ingår fast egendom som är

taxerad som lantbruksenhet. Det kommer däremot skatteförvaltningen att

ha. Emellertid saknar avvecklingsfrågan helt samband med skatteförvalt-

ningens övriga verksamhet. Den mest tillfredsställande lösningen är

enligt regeringens mening att tillsynsmyndigheten, dvs. länsstyrelsen,

även får besluta om anstånd. Det är den som har ansvaret för att

avveckling sker och som fattar beslut om att förelägga vite.

Förutsättningarna för en helhetssyn i avvecklingsfrågan blir sannolikt

bättre genom att all relevant information kan samlas på ett ställe. Genom

att ge tillsynsmyndigheten ansvar även för anståndsfrågan uppnås vidare

vissa samordningsfördelar i förhållande till dagens system. Till följd av

överflyttningen bör den skyldighet som tingsrätten har att underrätta

tillsynsmyndigheten när det i ett dödsbo ingår lantbruksenhet överföras

till skattemyndigheten. Nuvarande bestämmelse om detta finns i 20 kap.

11 § ÄB. Denna bestämmelse bör i framtiden tas in i förordning.

Enligt nuvarande ordning tillämpas lagen (1996:242) om domstols-

ärenden (ÄL) såväl vid tingsrättens som, efter överklagande, överrättens

handläggning av anståndsfrågan. En följd av förslaget är att

förvaltningslagen (1986:223, FL) i stället blir tillämplig på förfarandet

hos länsstyrelsen. Dessa författningar skiljer sig åt, främst på så sätt att

ÄL är mer detaljerad än FL och i högre utsträckning anpassad för ett

förfarande med motstående parter. Eftersom de aktuella ärendena är av så

enkel beskaffenhet saknar flertalet av bestämmelserna i ÄL praktisk

betydelse. Vidare gäller FL redan för den övriga tillsyn som länsstyrelsen

utövar. Det finns därför inget som talar emot att låta FL gälla även för

ärenden om anstånd. Efter överklagande kommer bestämmelserna i

förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL) att reglera förfarandet.

Förfarandet är i allt väsentligt detsamma enligt ÄL och FPL. Förslaget

innebär således inte några egentliga förändringar.

Dagens reglering innebär att tillsynsmyndighetens beslut om före-

läggande av vite överklagas till kammarrätt. Merparten av de målgrupper

som kammarrätten tidigare prövade som första domstolsinstans har

genom olika reformer flyttats ned till länsrätt. I det nya systemet bör

därför tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande och anstånd

överklagas till allmän förvaltningsdomstol i första instans, dvs. länsrätt.

Förändringen innebär att prövning i fortsättningen kan ske i fyra

instanser i stället för som i dag tre. Utredningen har i delbetänkandet

föreslagit att prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till

kammarrätt. Regeringen delar denna bedömning. Med ett fåtal undantag

har krav på prövningstillstånd införts i ledet länsrätt kammarrätt för de

måltyper som flyttats ned från kammarrätt till länsrätt. Det finns ingen

anledning att avstå från en sådan ordning i detta fall. När det gäller

länsrätts beslut i frågan om utdömande av vite gäller redan ett krav på

prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Vidare ligger det i

sakens natur att beslut i frågor om anstånd och vitesförelägganden bör få

ett slutgiltigt avgörande inom en relativt kort tidsrymd. Ett krav på

prövningstillstånd bör därför införas vid överklagande till kammarrätten.

5.3 Handläggningen vid skattemyndigheterna

Regeringens förslag: Ärenden om bouppteckningar och arvsskatt

skall handläggas vid samtliga tio skattemyndigheter.

Beskattningsmyndighet vid arvsbeskattning skall vara den

skattemyndighet inom vars region den avlidne var folkbokförd den 1

november året före dödsfallet. För gåvoskatt skall den skattskyldiges

folkbokföring den 1 november året före skattskyldighetens inträde

avgöra vilken skattemyndighet som är behörig.

En skattemyndighet skall få uppdra åt en annan skattemyndighet att

fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller viss grupp av ärenden.

Detta under förutsättning att den andra myndigheten medger det och

det inte medför avsevärd olägenhet för den som beslutet rör. När ett

uppdrag har lämnats, skall vad som sägs om skattemyndigheten i

tillämpliga delar gälla den skattemyndighet till vilken ett sådant

uppdrag har lämnats. Skatt skall dock betalas in till den myndighet

som är behörig enligt ordinarie regler. Den myndigheten skall även

pröva frågor om dröjsmålsavgift. Vidare skall förvaring av handlingar

ske hos den myndighet som är behörig enligt ordinarie regler.

Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I rapporten föreslås dock att vissa bestämmelser i ärvdabalken,

ÄB, bl.a. om registrering av bouppteckning, skall föras över till lagen

(1941:614) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL.

Remissinstanserna: Kammarkollegiet anför att bestämmelserna om

bouppteckningsregistrering fortfarande bör stå kvar i 20 kap. ÄB.

Skattemyndigheten i Stockholm påpekar att ett tillägg bör göras i 34 §

AGL angående den som inte var folkbokförd inom riket.

Skälen för regeringens förslag

Forumfrågan

Enligt nuvarande ordning handläggs bouppteckningsärenden vid samtliga

tingsrätter. Ärenden om gåvoskatt handläggs inom skatteförvaltningen på

tretton orter i landet. I rapporten föreslås att verksamheten för arvs- och

gåvobeskattning skall förläggas till en ort per region enligt

skatteförvaltningens regionindelning, dvs. till tio orter totalt i landet.

Varje region består av ett eller flera län. Inom de regionala skatte-

myndigheterna finns det sammanlagt 127 lokala skattekontor. Frågan om

var det skall finnas lokala skattekontor är inte författningsreglerad.

Däremot regleras i förordningen (1990:1293) med instruktion för

skatteförvaltningen regionernas omfattning samt myndigheternas namn

och sätesorter enligt följande (3 kap. 6 §).

Myndighetens namn och sätesort

Län som ingår i verksamhetsort

Skattemyndigheten i

Stockholm

Stockholms och Gotlands län

Skattemyndigheten i

Västerås

Uppsala, Södermanlands och

Västmanlands län

Skattemyndigheten i

Linköping

Östergötlands och Jönköpings län

Skattemyndigheten i

Växjö

Kronobergs, Kalmar, Blekinge och

Hallands län

Skattemyndigheten i

Malmö

Skåne län

Skattemyndigheten i

Göteborg

Västra Götalands län

Skattemyndigheten i

Örebro

Värmlands och Örebro län

Skattemyndigheten i

Gävle

Dalarnas och Gävleborgs län

Skattemyndigheten i

Östersund

Västernorrlands och Jämtlands län

Skattemyndigheten i

Luleå

Västerbottens och Norrbottens län

Regeringen delar bedömningen att samtliga skattemyndigheter skall

handlägga ärenden om arvs- och gåvoskatt. Detta bör regleras genom

forumreglerna i AGL. Det är sedan skatteförvaltningen som beslutar vid

vilken eller vilka orter inom varje myndighet som ärendena skall

handläggas.

Enligt nuvarande ordning är i fråga om arvsskatt den tingsrätt

beskattningsmyndighet där arvlåtaren (testator) hade att svara i tvistemål

som rörde hans person. Denna bestämmelse korresponderar med 20 kap.

8 § ärvdabalken, ÄB, där det anges att bouppteckning för registrering

skall ges in till rätten i den ort där den döde skolat svara i tvistemål i

allmänhet. Enligt 10 kap. 1 § rättegångsbalken är laga domstol i tvistemål

i allmänhet rätten i den ort där svaranden har sitt hemvist. Som hemvist

anses den ort där han var folkbokförd den 1 november föregående år.

Beskattningsmyndighet vid gåvobeskattning är skattemyndigheten i den

region där gåvotagaren var folkbokförd när skattskyldigheten inträdde

eller om han inte var folkbokförd inom riket, där han var bosatt eller

stadigvarande vistades (44 § AGL).

I rapporten föreslås att folkbokföringsorten den 1 november året före

dödsfallet skall vara avgörande för vilken skattemyndighet som är

behörig. För gåvoskatt föreslås på motsvarande sätt att folkbokföringen

den 1 november året före skattskyldighetens inträde skall styra

behörigheten. Vidare föreslås att skattemyndigheten, efter medgivande

och om det inte medför avsevärda besvär för den som beslutet rör, skall

få uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett

visst ärende eller en viss grupp av ärenden.

Vid inkomsttaxeringen gäller sedan länge att det är folkbokföringen

den 1 november året före inkomståret som avgör vilken skattemyndighet

som är behörig. Vid gåvobeskattningen är det, som ovan anförts, i stället

folkbokföringen när skattskyldigheten inträder som är avgörande för

vilken myndighet som är behörig att besluta om skatten.

Skattskyldigheten kan inträda när som helst under året beroende på

villkoren för gåvan. Om gåvotagaren flyttat sedan han mottog gåvan

måste en utredning företas för att kontrollera om deklarationen getts in

till rätt skattemyndighet. Det är av vikt att myndigheten enkelt kan

avgöra om det är den eller någon annan skattemyndighet som är behörig

att handlägga gåvoskatteärendet. Det är enligt regeringens bedömning

lämpligt att även behörigheten att besluta om gåvoskatt knyter an till

folkbokföringen den 1 november året före skattskyldighetens inträde. En

ändring av 44 § AGL bör därför ske. Detsamma bör gälla för

arvsbeskattningen. Med den nuvarande hänvisningen i 34 § AGL till det

forum där arvlåtaren hade att svara i mål som rörde hans person avses

hemvistet. Som hemvist anses den ort där han var folkbokförd den 1

november föregående år eller annars där han uppehåller sig. Genom att

det inte längre kommer att finnas någon hänvisning till reglerna för

tvistemålsforum är det lämpligt att för beslut om arvsskatt, på samma sätt

som vid gåva, uttryckligen reglera vad som gäller om arvlåtaren inte var

folkbokförd inom riket den 1 november året före dödsfallet. Ett tillägg

bör därför införas angående att rätt skattemyndighet i så fall är

skattemyndigheten i den region där han var bosatt eller stadigvarande

vistades vid dödsfallet. Genom en hänvisning i 20 kap. 8 § ÄB till 34 §

första och andra stycket AGL kommer samma forumbestämmelser att

gälla för de beslut skattemyndigheten fattar enligt 20 kap. ÄB.

För allmänna förvaltningsdomstolar finns regler om sammanföring och

överlämnande av mål. För länsrätternas del finns bestämmelser i 14 §

lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Möjligheten att

föra samman mål på kammarrättsnivå regleras i 8 a § samma lag (jfr

prop. 1997/98:101). I taxeringsförfarandet finns en möjlighet att föra

samman taxeringsärenden till en skattemyndighet. Härigenom kan man

undvika en ordning som tvingar skattskyldiga att argumentera i samma

fråga vid olika skattemyndigheter. Vidare kan skatteförvaltningens

resurser utnyttjas mer effektivt genom att utredning och beslutsfattande

kan samordnas på en enda skattemyndighet (prop. 1989/90:74).

Regeringen anser att en sådan möjlighet bör införas även för

skattemyndigheternas handläggning av arvs- och gåvoskatteärenden. En

regel som gör det möjligt att flytta behörigheten mellan två skattemyn-

digheter föreslås därför. Den skattemyndighet som är behörig får uppdra

åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe. Uppdraget

förutsätter att den andra skattemyndigheten samtycker och att över-

flyttningen kan ske utan avsevärd olägenhet för den som beslutet rör.

Uppdraget får avse ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. När ett

uppdrag har lämnats, skall vad som sägs om skattemyndigheten i

tillämpliga delar gälla den skattemyndighet till vilken ett sådant uppdrag

har lämnats. Skatt skall dock betalas in till den myndighet som är behörig

enligt ordinarie forumregler. Den myndigheten skall även pröva frågor

om dröjsmålsavgift. Vidare skall förvaring av handlingar ske hos den

myndighet som är behörig enligt ordinarie forumregler. Bestämmelserna

har tagits in i 34 § tredje stycket och 44 § fjärde stycket AGL. Genom en

hänvisning i 20 kap. 11 § ÄB till förfarandet enligt AGL gäller vad som

nu sagts i tillämpliga delar även i fråga om beslut enligt 20 kap. ÄB.

Förfarandet vid skattemyndigheten m.m.

Enligt nuvarande ordning tillämpas lagen (1996:242) om domstols-

ärenden, ÄL, vid tingsrättens handläggning av bouppteckningsärenden

och ärenden om arvsskatt. Vid handläggningen av gåvoskatteärenden,

som ju sker vid skattemyndigheten, tillämpas däremot förvaltningslagen

(1986:223), FL. När ärenden om bouppteckning och arvsskatt skall

handläggas av skattemyndigheten kommer således FL att gälla vid

handläggningen. FL och ÄL har vissa likheter. I båda lagarna finns

bestämmelser om bl.a. rättelse och omprövning. ÄL är dock mer

detaljerad och innehåller bestämmelser även om sådant som avvisning av

en bristfällig ansökan, sammanträde och bevisning. Dessa bestämmelser

är i hög utsträckning anpassade för ett motpartsförfarande och i flertalet

avseenden inte av någon betydelse i bouppteckningsärenden. Förfarandet

i ett bouppteckningsärende regleras praktiskt sett nästan uteslutande av

bestämmelserna i ÄB och AGL. Förfarandet kommer därför i allt

väsentligt att vara detsamma och överflyttningen innebär således inte

några större förändringar i detta avseende. Härtill kommer att ärenden

om gåvoskatt redan i dag handläggs enligt FL hos skattemyndigheten.

I 3 § FL anges att om en annan lag eller en förordning innehåller någon

bestämmelse som avviker från denna lag, gäller den bestämmelsen. I 60

§ AGL finns exempelvis en särskild bestämmelse om en överklagandetid

om tre år för vissa beslut. Denna särskilda bestämmelse i AGL tar

således över den grundläggande regeln om överklagandetid i 23 § andra

stycket FL.

I rapporten föreslås att bestämmelserna i ÄB om registrering av

bouppteckning flyttas till AGL. Övriga bestämmelser om bouppteckning,

liksom bestämmelserna om dödsboanmälan, skall enligt förslaget finnas

kvar i ÄB. Flera remissinstanser har varit kritiska mot förslaget. Enligt

regeringens mening innebär förslaget att systematiken i ÄB bryts. Det är

angeläget att understryka vikten av att alla grundläggande regler om

bouppteckning och arv tillämpas även i den nya beslutsordningen. Detta

säkerställs bäst om samtliga dessa bestämmelser står kvar i ÄB. Den

pågående översynen av AGL och ÄB bör vidare inte föregripas.

Regeringen gör således bedömningen att det inte är lämpligt att i detta

sammanhang flytta över bestämmelserna om registrering av

bouppteckning till AGL.

5.4 Förfarandet vid överklagande av skattemyndighetens

beslut

Regeringens förslag: Skattemyndighetens beslut i frågor om

bouppteckning samt om arvs- och gåvoskatt skall överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Krav på prövningstillstånd införs för överklagande till kammarrätt.

 Det s.k. anmärkningsförfarandet tas bort.

 Vid motparts överklagande skall rättidsprövningen göras av

länsrätten.

Regeringens bedömning: De tider för överklagande som gäller i dag,

dvs. tre år för beslut om fastställande, eftergift eller återvinning av skatt

och tre veckor för övriga beslut, bör behållas.

Den obligatoriska kommuniceringen bör finnas kvar.

Delbetänkandets förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har invänt mot

förslagen.

Rapportens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Remissinstanserna: Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län och Kammar-

kollegiet avstyrker att överklagandetiden förlängs till tre år för de

ärenden som inte innefattar beslut om fastställande, eftergift eller

återvinning av skatt.

Kammarrätten i Göteborg och Kammarrätten i Stockholm tillstyrker

att prövningstillstånd införs. Kammarrätten i Sundsvall avstyrker att

prövningstillstånd nu införs eftersom sådant inte krävs i andra skattemål.

Länsrätten i Västmanlands län och Länsrätten i Östergötlands län

påpekar att frågan om till vilken länsrätt ett överklagande skall ske bör

regleras på ett tydligt sätt. Länsrätten i Norrbottens län anför liknande

synpunkter.

Hovrätten för Övre Norrland och Kammarkollegiet anför att den

obligatoriska kommuniceringen bör finnas kvar.

Kammarkollegiet anför att frågan om att avskaffa anmärknings-

förfarandet är en materiell ändring som bör hanteras i annat

sammanhang.

Flera remissinstanser pekar på problemen med rättidsprövningen vid

motparts överklagande.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Överklagande

Överflyttningen innebär att skattemyndigheten tar över tingsrättens

uppgifter att som första instans besluta när det gäller frågor om

bouppteckning och arvsskatt. Såvitt avser gåvoskatt beslutar

skattemyndigheten redan i dag som första instans. Enligt nuvarande

ordning överklagas tingsrättens respektive skattemyndighetens beslut till

hovrätt. Enligt förslaget i rapporten skall skattemyndighetens beslut

kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen delar

denna uppfattning. Överklagande sker då enligt 14 § andra stycket lagen

(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, LAFD, till den länsrätt

inom vars domkrets ärendet först prövats, om inte regeringen för ett visst

slag av mål föreskriver något annat. Regeringen har i propositionen

1999/2000:142 Videokonferens och telefon i allmän förvaltningsdomstol

m.m., föreslagit att bestämmelsen skall ändras på så sätt att det framgår

att huvudregeln beträffande forum i förvaltningsmål gäller, om det inte

för visst slag av mål föreskrivs annat i lag eller förordning. Till följd av

de senaste årens regionalisering av förvaltningsmyndigheter har vissa

myndigheter numera större verksamhetsområden än länsrätternas

domkretsar, som i normalfallet omfattar ett län. Så är fallet även när det

gäller skatteförvaltningen. I de fall ärenden om arvs- och gåvoskatt

handläggs på en annan ort än den där skattemyndigheten har sitt säte,

skall överklagande ske till den länsrätt inom vars domkrets det

beslutande lokala skattekontoret är beläget. Regeringen har i nämnda

proposition förklarat att en utredare kommer att förordnas för att bl.a.

undersöka om en ny forumregel, som anknyter till bostadsort eller

hemvist, skulle kunna styra till vilken länsrätt ett förvaltningsmål skall

överklagas.

Överklagandetiden för beslut enligt lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt, AGL, är tre år om beslutet innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller återvinning av skatt. För övriga beslut enligt

AGL, t.ex. beslut om vägrat anstånd med skattens betalning, gäller

genom en hänvisning till lagen (1996:242) om domstolsärenden, ÄL, en

överklagandetid om tre veckor. För beslut enligt 20 kap. ärvdabalken,

ÄB, såsom beslut i frågor om registrering av bouppteckning, är ÄL direkt

tillämplig och även för dessa beslut gäller således en överklagandetid om

tre veckor.

I rapporten föreslås att tiden för överklagande skall vara tre år för

samtliga beslut. Några egentliga skäl för en sådan förändring har emeller-

tid inte anförts. Det finns enligt regeringens mening inte någon anledning

att ha en så lång överklagandetid för beslut som inte gäller skatt.

Nuvarande ordning bör därför behållas, dvs. överklagandetiden bör fort-

satt vara tre år för beslut om fastställande, eftergift eller återvinning av

skatt och tre veckor för övriga beslut. Genom överflyttningen blir

överklagandebestämmelsen i 23 § förvaltningslagen (1986:223), FL,

tillämplig på samtliga beslut som inte innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller återvinning av skatt. Enligt denna

bestämmelse skall ett överklagande ha kommit in inom tre veckor från

den dag då klaganden fick del av beslutet. Om klaganden är en part som

företräder det allmänna, skall överklagandet dock ha kommit in inom tre

veckor från den dag då beslutet meddelades.

Motparts överklagande och den obligatoriska kommuniceringen

Om en av parterna har överklagat ett beslut i skattefrågan skall motparten

alltid delges överklagandet. Motparten har sedan två månader på sig efter

delgivningen att själv överklaga. Överklagandet skall ges in till beskatt-

ningsmyndigheten eller till hovrätten. Det är hovrätten som prövar om

motpartens överklagande har kommit in i rätt tid.

I rapporten föreslås att motpartens överklagande skall ges in till

skattemyndigheten som också, i likhet med vad som gäller enligt

taxeringslagen, skall pröva om överklagandet kommit in i rätt tid.

Regeringen anser att nuvarande ordning, enligt vilken motpartens

överklagande kan ges in till såväl den beslutande myndigheten som till

överinstansen, har fördelar för den enskilde och bör behållas. Dock bör

rättidsprövningen av ett sådant överklagande, som i dag görs av hovrätt,

alltid göras av länsrätten och inte som enligt förslaget av

skattemyndigheten. Detta eftersom det är länsrätten som har kännedom

om när motparten fått del av det ursprungliga överklagandet och därför

kan bedöma om överklagandet har kommit in i rätt tid.

Om ett beslut om arvsskatt har överklagats skall enligt 60 § tredje

stycket AGL motparten alltid ges tillfälle att yttra sig. Denna regel om

s.k. obligatorisk kommunicering är ett undantag från 15 § ÄL, enligt

vilken kommunicering med motpart i vissa fall kan underlåtas.

Bestämmelsen i 60 § tredje stycket AGL föreslås i rapporten utgå med

hänvisning till att en motsvarande bestämmelse om kommunicering finns

i 10 § förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL.

Bestämmelser om skriftväxling i de allmänna förvaltningsdomstolarna

finns i 10, 12 och 18 §§ FPL. Som flera remissinstanser har påpekat

motsvaras inte bestämmelsen i 60 § tredje stycket AGL av 10 § FPL,

enligt vilken kommunicering i vissa fall inte behövs. Regeln om

obligatorisk kommunicering bör därför finnas kvar.

Processordningen

Som följer av det tidigare sagda kommer beslut i arvs- och gåvo-

skatteärenden fortsättningsvis att överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol, dvs. länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten. Grundläggande

bestämmelser om processen i de allmänna förvaltningsdomstolarna finns

i förvaltningsprocesslagen, FPL, och i lagen om allmänna förvaltnings-

domstolar, LAFD.

FPL innehåller bl.a. bestämmelser om hur mål anhängiggörs, kom-

municering, bevisning, beslutens utformning och innehåll, överklagande

och prövningstillstånd. Processen är enligt huvudregeln skriftlig, dvs.

målen avgörs efter skriftväxling mellan parterna. Här bör för

fullständighetens skull nämnas att bestämmelserna i FPL är subsidiära i

förhållande till annan lagstiftning.

Närmare bestämmelser om de allmänna förvaltningsdomstolarnas

sammansättning finns i LAFD. Enligt huvudregeln är en länsrätt domför

med en lagfaren domare och tre nämndemän (17 §). Under vissa

förutsättningar kan ett mål avgöras av en ensam domare (18 §).

Kammarrätten är enligt huvudregeln domför med tre lagfarna ledamöter.

Vid behandling av frågor om prövningstillstånd är kammarrätt domför

med två ledamöter om de är ense om slutet (12 §). Av bestämmelserna i

LAFD följer vidare att sammansättningen kan vara annorlunda i vissa

måltyper. Arvs- och gåvoskattemålen kommer emellertid att handläggas

och prövas i den ordning som nu nämnts. Det innebär att målen i länsrätt

i allmänhet kommer att avgöras av en lagfaren domare med nämnd

alternativt en lagfaren domare ensam. I kammarrätten kommer frågan om

prövningstillstånd att prövas av två lagfarna ledamöter. I de mål där

prövningstillstånd meddelas avgörs målet av tre lagfarna ledamöter.

Prövningstillstånd i kammarrätt

Enligt nuvarande ordning överklagas tingsrättens respektive skattemyn-

dighetens beslut i frågor om bouppteckning samt om arvs- och gåvoskatt

till hovrätten. Hovrättens beslut kan överklagas till Högsta domstolen.

Därvid gäller bestämmelserna om prövningstillstånd i 54 kap.

rättegångsbalken. Enligt den föreslagna ordningen skall beslut i frågor

om bouppteckning samt om arvs- och gåvoskatt överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol, dvs. hos länsrätt. Kammarrättens beslut överklagas

hos Regeringsrätten. Därvid gäller bestämmelser om prövningstillstånd

(35 37 §§ FPL).

I delbetänkandet föreslås att ett krav på prövningstillstånd införs vid

överklagande till kammarrätt. Även i rapporten har detta förutsatts.

Något sådant krav har enligt den nuvarande ordningen inte funnits vid

överklagande till hovrätt. En av grundtankarna i det reformarbete som

under senare år har bedrivits på rättsväsendets område har varit att

tyngdpunkten i rättsskipningen skall ligga i första instans. De högsta

domstolsinstanserna skall endast överpröva de domar som har meddelats

från den närmast lägre instansen. Överflyttningen av

bouppteckningsverksamheten och arvsbeskattningen från tingsrätt till

skattemyndighet innebär att instanskedjan förlängs med en instans. Även

beträffande beslut om gåvoskatt kommer ytterligare en instans att

införas. Den första domstolsprövningen när det gäller gåva kommer nu

att ske i länsrätt i stället för i hovrätt. Härigenom har tyngdpunkten i

prövningen av såväl arvs- som gåvoskatteärenden förskjutits nedåt. Innan

ett mål anhängiggörs i länsrätt, har ärendet således prövats av

skattemyndigheten. Utan krav på prövningstillstånd i kammarrätt skulle

det innebära en rätt till fullständig prövning hos skattemyndigheten samt

i två domstolsinstanser. Krav på prövningstillstånd vid överklagande till

kammarrätt har införts i så många författningar att det numera kan

betecknas som huvudregel. Frågan huruvida prövningstillstånd bör

införas för en viss måltyp måste avgöras efter överväganden på grundval

av förhållandena i den aktuella måltypen (jfr bl.a. prop. 1993/94:133 och

1997/98:101). Det har därvid uttalats att prövningstillstånd bör användas

främst i de fall målet prövats av en förvaltningsmyndighet innan det

prövats i länsrätt. Så kommer till följd av reformen att vara fallet

beträffande såväl beslut i frågor om bouppteckning som beslut om arvs-

och gåvoskatt. Krav på prövningstillstånd gäller normalt inte vid

överklagande till kammarrätt av länsrätts beslut i skattemål. Dock krävs

enligt 22 kap. 11 § skattebetalningslagen (1997:483) prövningstillstånd

för vissa typer av skattemål. Den prövning som görs enligt

bestämmelserna i 20 kap. ÄB och AGL skiljer sig i flera avseenden från

den prövning som görs i andra skattemål. Enligt regeringens mening

lämpar sig dessa ärenden väl för ett system med prövningstillstånd i ledet

länsrätt kammarrätt. Regeringen föreslår därför att en regel om krav på

prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt införs i AGL. Genom

en hänvisning i 20 kap. 11 § ärvdabalken till överklagandebestämmelser-

na i AGL kommer detsamma att gälla för beslut enligt 20 kap. ÄB.

Prövning av frågan om anstånd med betalning av skatt

Enligt nuvarande ordning får beskattningsmyndigheten efter ansökan

medge anstånd med betalning av såväl arvs- som gåvoskatt. Har en

överrätt efter överklagande fastställt skatt till högre belopp än enligt det

överklagade beslutet, får överrätten på samma sätt medge anstånd med

det tillkommande skattebeloppet. Ansökan om anstånd skall ha kommit

in till beskattningsmyndigheten respektive överrätten senast fyra veckor

efter den dag då beslutet om skattens fastställande meddelades (55 §

AGL).

Vid inkomstbeskattningen gäller att en ansökan om anstånd med

betalning av skatt prövas av skattemyndigheten som första instans. I

rapporten har inte föreslagits någon ändring av nuvarande regler om

anstånd med betalning av skatt enligt AGL med anledning av att de

allmänna förvaltningsdomstolarna blir överinstanser. Länsrätten i Skåne

län har i sitt remissvar ansett att frågan om anstånd med betalning av

arvs- och gåvoskatt i likhet med vad som gäller vid inkomstbeskattningen

alltid bör prövas av skattemyndigheten som första instans. Regeringen

delar länsrättens uppfattning. Frågan om anstånd är, såsom den skall

bedömas enligt AGL, i sak helt åtskild från beskattningsfrågan. När

rätten väl har skilt målet om fastställande av skatten från sig finns det

ingen anledning att inte låta skattemyndigheten pröva frågan om anstånd.

Även instansordningsprincipen talar för detta. Med hänsyn till att någon

ändring i den aktuella paragrafen inte föreslagits i rapporten och denna

fråga inte remissbehandlats bör dock frågan om vilken instans som först

skall pröva en ansökan om anstånd med betalningen av skatt tas upp vid

ett senare tillfälle. Något förslag läggs därför inte fram i detta

lagstiftningsärende.

Det s.k. anmärkningsförfarandet

I vissa fall kan ett felaktigt skattebeslut rättas utan att överklagande sker,

nämligen genom det s.k. anmärkningsförfarandet. Det kan bara användas

när det gäller att ändra beslut så att högre skatt skall utgå. Om

Kammarkollegiet upptäcker att beskattningsmyndigheten tagit ut för låg

skatt kan kollegiet vända sig direkt till den skattskyldige. Kollegiet

uppger på vilket sätt skattebeslutet är oriktigt och den skattskyldige kan

då vitsorda anmärkningen och betala in det felande skattebeloppet. Om så

sker behöver process inte tillgripas. Om den skattskyldige inte vitsordar

anmärkningen måste överklagande till hovrätten ske på vanligt sätt. I

lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter fanns

tidigare ett anmärkningsförfarande av samma typ som enligt AGL.

Institutet slopades eftersom det i princip saknade praktisk betydelse (SFS

1984:404). I arvs- och gåvoskattekommitténs betänkande, Ny arvs- och

gåvoskattelag (SOU 1987:62) föreslogs att anmärkningsförfarandet i

AGL skulle slopas. I rapporten föreslås också att anmärkningsförfarandet

skall avskaffas. Anmärkningsförfarandet är omodernt och används så

sällan att det torde sakna praktisk betydelse. Dessutom finns det inget

motsvarande institut inom övriga beskattningsområden. Regeringen

delar därför bedömningen att anmärkningsförfarandet kan tas bort.

5.5 Skatteförvaltningen tar över Kammarkollegiets

uppgifter

Regeringens förslag: Kammarkollegiets roll som gransknings-

myndighet i ärenden om arvs- och gåvoskatt tas över av

skatteförvaltningen.

Riksskatteverket får överklaga skattemyndighetens beslut och får

vidare överklaga ett beslut av länsrätten eller kammarrätten även om

verket inte tidigare fört det allmännas talan.

Skattemyndigheten skall i normalfallet föra det allmännas talan i

länsrätt och kammarrätt. En skattemyndighet får uppdra åt en annan

skattemyndighet att föra talan i ett visst ärende eller grupp av ärenden

om den andra myndigheten medger det. Riksskatteverket får överta

uppgiften att föra talan i ett ärende eller en viss grupp av ärenden.

I Regeringsrätten förs det allmännas talan av Riksskatteverket.

Verket kan därvid företrädas av någon tjänsteman vid skatte-

myndigheten.

Kammarkollegiets uppgift att besluta i ärenden om dubbel-

beskattning förs över till Riksskatteverket.

Delbetänkandets förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar förslaget utan erinran. Riksskatteverket framhåller vikten av

att verkets tillsyn får bli en annan än den som i dag åligger

Kammarkollegiet. Kammarkollegiet har avstyrkt att kollegiets arbets-

uppgifter förs över till Riksskatteverket.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte

haft något att erinra mot förslaget. Kammarkollegiet ifrågasätter det

lämpliga i att beslutsmyndigheten blir den skattskyldiges motpart i

processen.

Skälen för regeringens förslag

Granskningsrollen

Enligt 64 § 1 mom. lagen (1941:614) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL,

skall beskattningsmyndighetens beslut i ärenden om fastställande,

eftergift eller återvinning av arvsskatt och gåvoskatt granskas av den

myndighet regeringen förordnar. Sedan den 1 juni 1965 har

Kammarkollegiet denna uppgift. För att en granskning skall kunna ske

har beskattningsmyndigheterna ålagts att sända vissa handlingar till

kollegiet. Granskningen av beslut om arvs- och gåvoskatt sker

stickprovsvis. Om kollegiet hittar några felaktigheter vid granskningen

ankommer det på kollegiet att överklaga beslutet. Kollegiet är också

motpart när enskilda överklagar. Enligt ett uttryckligt uttalande i

förarbetena (prop. 1964:75 s. 337) skall kollegiet företräda det allmännas

intressen vilket innebär att kollegiet även kan överklaga till den

skattskyldiges förmån. Någon rätt att enligt gällande system utöva tillsyn

över beskattningsmyndigheterna har inte kollegiet.

Enligt rapportens förslag skall Kammarkollegiets uppgifter tas över av

skatteförvaltningen. Den centrala tillsynen skall därvid i enlighet med

Riksskatteverkets roll som centralmyndighet för skatteförvaltningen

ligga på verket. Processföringen skall normalt skötas av skattemyn-

digheten, men även Riksskatteverket skall ha rätt att föra talan.

I förordningen (1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen

anges att Riksskatteverket bl.a. skall meddela föreskrifter om verkställig-

het av lag enligt särskilda bemyndiganden och genom allmänna råd och

uttalanden verka för lagenlighet, följdriktighet och enhetlighet vid rätts-

tillämpningen inom verksamhetsområdet. Regeringen finner det naturligt

att Kammarkollegiets granskningsroll ersätts av Riksskatteverkets tillsyn

över skatteförvaltningen. Formerna för Riksskatteverkets allmänna

tillsynsroll är inte lagreglerade. Det finns inte någon särskild anledning

att i lag reglera tillsynen på arvs- och gåvoskattens område. Tillsynen får

i stället utövas inom ramen för de uppgifter verket enligt ovan nämnda

förordning har som chefsmyndighet.

Vidare bör Riksskatteverket ha rätt att överklaga skattemyndighetens

beslut. Rätten att överklaga en lägre myndighets beslut kan utnyttjas för

att utjämna oenhetlig rättstillämpning på områden där behovet av

prejudikat är framträdande. Det kan antas att Riksskatteverket kommer

att överklaga endast när det verkligen är påkallat och inte bara av det

skälet att verket inte delar skattemyndighetens bedömning i en viss fråga

(jfr prop. 1989/90:74). Riksskatteverket bör få överklaga ett beslut av

länsrätten eller kammarrätten även om verket inte tidigare har fört det

allmännas talan i målet.

Närmare om det allmännas processföring

Enligt förslaget i rapporten skall den skattemyndighet som har fattat det

överklagade beslutet i de flesta fall föra det allmännas talan i domstol.

Förslaget överensstämmer med bestämmelsen i 7 a §

förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL. Enligt denna gäller att om en

enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut, blir den först

beslutande myndigheten alltid den enskildes motpart sedan handlingarna

i målet överlämnats till domstolen. Regeringen anser att denna ordning

bör gälla även för arvs- och gåvoskattemålen. Någon särskild reglering

krävs inte härför. I och med att skattemyndigheten blir part i länsrätten,

har myndigheten enligt 33 § andra stycket FPL rätt att överklaga ett

beslut om det gått myndigheten emot. Det innebär att skattemyndigheten

i normalfallet för det allmännas talan i länsrätt och kammarrätt.

Kammarkollegiet har ifrågasatt det lämpliga i att beslutsmyndigheten blir

den skattskyldiges motpart i processen. Enligt regeringens mening finns

det inte skäl för sådana farhågor.

Det bör beträffande skattemyndigheternas processföring enligt AGL,

liksom enligt taxeringslagen, vara möjligt att en skattemyndighet övertar

en annan skattemyndighets uppgift att föra talan. En sådan möjlighet

föreslås därför.

Som nämnts i det föregående skall Riksskatteverket ha en självständig

rätt att överklaga skattemyndighetens beslut. Överklagar Riksskatte-

verket, skall det allmännas talan föras av verket. I rapporten föreslås

vidare att Riksskatteverket skall kunna ta över uppgiften att föra det

allmännas talan i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Även

detta förslag bör enligt regeringens mening genomföras. En sådan

ordning krävs för att Riksskatteverket i linje med sitt ansvar för en

enhetlig rättstillämpning i skatteförvaltningen skall kunna välja ut

ärenden på områden där klarlägganden är angelägna och där svara för det

allmännas argumentering (jfr prop. 1989/90:74).

Vidare skall Riksskatteverket enligt förslaget i rapporten föra det

allmännas talan i Regeringsrätten. Verket skall emellertid kunna uppdra

åt en tjänsteman vid skattemyndighet att företräda verket. Detta kan vara

rationellt och bidra till att processkompetensen vid skattemyndigheterna

upprätthålls. Regeringen instämmer därför i förslaget.

Riksskatteverket bör, liksom Kammarkollegiet i dag, få föra talan såväl

till den skattskyldiges fördel som till hans nackdel. En uttrycklig

bestämmelse om detta bör för tydlighetens skull införas.

Dubbelbeskattningsärenden

För att undvika eller lindra dubbelbeskattning kan enligt 58 § AGL

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer efter ansökan

medge befrielse eller nedsättning av skatt om egendom har beskattats

såväl här i riket som i utländsk stat. Enligt förordningen (1967:721) om

förfarandet rörande eftergift av arvsskatt eller gåvoskatt vid

dubbelbeskattning skall en ansökan ges in till Kammarkollegiet. I

förordningen anges vidare att det är Kammarkollegiet och i vissa fall

regeringen som prövar ansökan. I lagen (1983:914) om dubbelbeskatt-

ningsavtal mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater beträffande

skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva samt lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt Storbritannien och

Nordirland beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva anges att

ansökan om skattelindring enligt nämnda förordning kan göras hos

Kammarkollegiet.

I rapporten föreslås att skattemyndigheten skall pröva frågan om

befrielse från eller nedsättning av arvsskatt eller gåvoskatt för

undvikande av dubbelbeskattning i samband med att ett skatteärende

avgörs. På samma sätt som enligt gällande lag skall dock regeringen

avgöra ärendet när detta förutsätts i dubbelbeskattningsavtal eller vid

ärende av synnerlig vikt eller principiell betydelse. Kammarkollegiet har

motsatt sig att uppgiften att fatta beslut i dubbelbeskattningsärenden

flyttas över till skattemyndigheten och i stället föreslagit att denna

uppgift läggs på Riksskatteverket. Anledningen härtill är att de flesta

dubbelbeskattningsavtal är s.k. creditavtal, vilket innebär att beskatt-

ningsmyndigheten måste ha uppgift om den skatt som betalats i utlandet

för att kunna fatta beslut i dubbelbeskattningsärendet. Detta tar regel-

mässigt tid, varför beslut först måste fattas om den svenska arvsskatten

och beslut om nedsättning av denna skatt p.g.a. dubbelbeskattning kan

fattas först senare. Arvs- och gåvoskattekommittén förordade i sitt

betänkande Ny arvs- och gåvoskattelag (SOU 1987:62) att dubbel-

beskattningsärendena skulle handläggas av en centralmyndighet. Antalet

dubbelbeskattningsärenden har de senaste åren varit ca 60 per år. Enligt

regeringens mening är antalet ärenden inte tillräckligt stort för att spridas

på de tio skattemyndigheterna. Vidare uppnås enhetlighet i besluts-

fattandet bäst om det är en centralmyndighet som handlägger frågan. Det

är därför lämpligast att Kammarkollegiets uppgift flyttas över på

Riksskatteverket. Regeringen föreslår i enlighet härmed att en ändring,

innebärande att ansökan om skattelindring enligt ovan nämnda

förordning kan göras hos Riksskatteverket, förs in i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater

beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva samt lagen (1988:593)

om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt Storbritannien och

Nordirland beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva. En

motsvarande ändring bör föras in i nämnda förordning.

5.6 Särskilda frågor när det gäller bouppteckning och

deklaration, m.m.

Regeringens förslag: Den avlidnes personnummer skall alltid anges i

bouppteckningen. Kravet på angivande av den avlidnes yrke tas bort.

Deklaration av arvfallen eller testamenterad egendom skall avfattas

på särskild blankett. Arvlåtarens eller testators samt den

skattskyldiges personnummer skall vara obligatoriska uppgifter i

deklarationen. Motsvarande skall gälla vid gåva.

Om personnummer saknas skall i stället samordningsnummer anges

om sådant finns.

Regeringens bedömning: Kravet på att bifoga kopior av bouppteck-

ningen när denna ges in för registrering bör behållas.

Slutbetänkandets förslag om personnummer i stället för yrke: Över-

ensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har invänt mot

förslagen.

Rapportens förslag om blankett och personnummer: Överens-

stämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har invänt mot

förslagen.

Delbetänkandets förslag om kopior av bouppteckningen: Regering-

en anser inte att förslaget bör genomföras.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt

över förslaget.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Uppgift om den avlidnes yrke ersätts av uppgift om personnummer

Av 20 kap. 3 § ärvdabalken, ÄB, framgår vilka uppgifter som måste

anges i en bouppteckning. Det är bl.a. den avlidnes fullständiga namn,

yrke och hemvist. Uppgift om den avlidnes personnummer är inte

obligatoriskt.

I dag är personnummer av stor betydelse när det gäller att identifiera

en person. Kravet på att den avlidnes yrke skall anges i bouppteckningen

är sedan länge föråldrat. Den uppgiften fyller i

bouppteckningssammanhang inte längre någon funktion. I stället lämnas

regelmässigt uppgift om den avlidnes personnummer. För

dödsboanmälan har uppgift om den avlidnes personnummer sedan länge

varit ett krav.

För att anpassa lagstiftningen till dagens samhälle bör kravet på

angivande av den avlidnes yrke ersättas av ett krav på angivande av den

avlidnes personnummer. Det är vidare närmast självklart att samma

ordning bör gälla för bouppteckning som för dödsboanmälan.

I anledning av det nu sagda bör ett krav på angivande av person-

nummer i bouppteckningar lagfästas och kravet på angivande av den

avlidnes yrke utmönstras.

Genom en hänvisning i 20 kap. 10 § ÄB gäller vad som föreskrivs om

bouppteckning även beträffande tilläggsbouppteckning.

Deklaration av arvfallen eller testamenterad egendom samt gåva och

liknande förvärv

För gåva och liknande förvärv gäller sedan tidigare att deklaration skall

avfattas på särskild blankett. Formulär för sådan blankett fastställs av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. När

handläggningen av arvsskatt övergår till skattemyndigheterna bör

motsvarande bestämmelse införas för deklaration av arvfallen eller

testamenterad egendom.

Som angetts ovan är personnummer numera av stor betydelse när det

gäller att identifiera en person. Ett krav på angivande av personnummer

finns redan för självdeklaration. Det är därför naturligt att även

deklaration av arvfallen eller testamenterad egendom samt gåva och

liknande förvärv innehåller en uppgift om arvlåtarens eller testators

respektive givarens personnummer. Vidare bör ett krav på angivande av

den skattskyldiges personnummer införas. När fråga är om deklaration av

s.k. framskjutna förvärv enligt 8 § lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt, AGL, bör även föregående innehavarens personnummer vara

en obligatorisk uppgift.

Samordningsnummer

Enligt 18 a § folkbokföringslagen (1991:481) kan fr.o.m. den 1 januari

2000 personer som inte är eller har varit folkbokförda här i landet efter

begäran av en myndighet tilldelas ett särskilt samordningsnummer i

stället för personnummer (prop. 1997/98:9). I de fall en person har

tilldelats ett samordningsnummer bör detta, av samma skäl som har

anförts i fråga om personnummer, anges i bouppteckning, tilläggsboupp-

teckning, dödsboanmälan och deklaration. Regeringen föreslår därför att

ett krav på angivande av samordningsnummer införs i såväl ÄB som

AGL.

Bouppteckningsblankett

Enligt förslagen i delbetänkandet och rapporten skall en särskild blankett

som kan användas för bouppteckningen sändas till dödsboet. Den

bouppteckningsskyldige kan tillsammans med blanketten få vissa enkla

anvisningar. Förslaget syftar till att rationalisera förfarandet för såväl den

enskilde som det allmänna. Granskningen hos skattemyndigheten

underlättas och därmed kan handläggningstiden förkortas. Regeringen

delar bedömningen att det är en fördel om en blankett kan tillhandahållas

av skattemyndigheterna. Någon författningsreglering krävs inte för att en

sådan ordning skall kunna införas.

I delbetänkandet och rapporten har vidare föreslagits att skattemyn-

digheten skall förtrycka vissa uppgifter på bouppteckningsblanketten.

Regeringen anser att en sådan ordning kan ha vissa fördelar. De uppgifter

som skall förtryckas måste då hämtas från olika register. Frågan behöver

emellertid övervägas ytterligare. Riksskatteverket har fått i uppdrag att se

över frågan om behovet av särskilda regler för IT-användningen i

boupptecknings- och arvsbeskattningsverksamheten hos skattemyndig-

heterna. Regeringen har för avsikt att återkomma i dessa delar.

I rapporten föreslås att skattemyndigheten skall vara skyldig att sända

en blankett till dödsboet när den avlidne var folkbokförd i Sverige. Enligt

förslagen i delbetänkandet och rapporten skall det vidare vara

obligatoriskt att använda den anvisade blanketten vid bouppteckningen.

Som nämnts ovan har regeringen för avsikt att återkomma i frågan om

förtryckning av vissa uppgifter på bouppteckningsblanketten. Frågan om

en skyldighet för skattemyndigheten att sända ut en boupptecknings-

blankett till dödsboet bör då övervägas. Även frågan om obligatorisk

användning av viss blankett för bouppteckning bör hanteras i det

sammanhanget.

Som nämnts ovan finns det inget som hindrar att skattemyndigheten

utan stöd i författning sänder ut en blankett för bouppteckning till

dödsboet.

Ingivande av kopia av bouppteckningen

I delbetänkandet har föreslagits att skyldigheten att till bouppteckningen

foga en eller ibland flera bestyrkta kopior av bouppteckningen när den

ges in för registrering avskaffas. Den fördel som en sådan ordning skulle

innebära för den enskilde uppvägs emellertid inte av de olägenheter som

skulle uppkomma för skattemyndigheten. Regeringen anser därför inte

att förslaget bör genomföras.

5.7 Ny deklarationstidpunkt för gåva

Regeringens förslag: Deklarationstidpunkten för gåva flyttas från

den 15 februari till den 2 maj året efter skattskyldighetens inträde.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanser har yttrat sig särskilt i

frågan.

Skälen för regeringens förslag: Av 46 § andra stycket lagen

(1941:614) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL, följer att deklaration för

gåva skall lämnas senast den 15 februari året efter det varunder

skattskyldighet inträdde. Har givaren eller, vad angår förvärv som avses i

37 § 2 mom., försäkringstagaren, avlidit efter det skattskyldighet inträtt

får dock deklarationen inte lämnas senare än fyra månader efter

dödsfallet.

Deklarationstidpunkten för gåva överensstämde tidigare med den som,

för andra än bokföringsskyldiga, gällde för inlämnande av allmän

självdeklaration. Numera är det den 2 maj som är sista dag för ingivande

av förenklad självdeklaration. Att det är detta datum som gäller har blivit

allmänt känt. Något egentligt skäl att ha kvar den 15 februari som sista

deklarationsdag för gåva finns inte. Det torde i själva verket redan vara

en utbredd föreställning bland dem som är berörda att sista dag för

inlämnande av gåvodeklaration också är den 2 maj. Misstag om

deklarationsdag föranleder visserligen inte någon förseningsavgift,

eftersom någon sådan inte tas ut enligt AGL. Däremot har

bestämmelserna om ränta på skatten i 52 § AGL anknytning till sista

deklarationsdagen. Räntebestämmelserna är inte avsedda att vara någon

sanktion utan skall kompensera det allmänna för en ränteförlust, som

motsvaras av en räntevinst för den skattskyldige genom att denne betalar

skatten vid en senare tidpunkt än normalt. De omständigheter som

föranlett att skatten inte kunnat fastställas tidigare än som skett är utan

betydelse för frågan om ränta skall tas ut (jfr prop. 1974:159 s. 74). Detta

strikta kredittänkande möter ytterst liten förståelse hos dem som påförs

ränta. Enligt regeringens bedömning bör en lagändring ske så att

deklarationsdagen för gåva flyttas fram till att sammanfalla med den för

förenklad självdeklaration.

5.8 Kontrolluppgift för försäkringsgivare

Regeringens förslag: Tidpunkten för försäkringsgivare att lämna

kontrolluppgift om förmånstagarförvärv enligt lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt flyttas från den 15 februari till den 31 januari.

Rapportens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig särskilt

i frågan. Kammarkollegiet anser att det nuvarande systemet med

försäkringsgivares kontrolluppgiftsskyldighet direkt till den skattemyn-

dighet som skall handlägga ärendet bör behållas.

Skälen för regeringens förslag

Bakgrund

Enligt 49 § lagen (1941:614) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL, är

försäkringsgivare skyldig att till beskattningsmyndigheten ge in

kontrolluppgift beträffande förmånstagarförvärv som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde. Sådan uppgiftsskyldighet föreligger inte

om det utfallna beloppet inte överstiger 13 000 kr. Kontrolluppgiften

skall lämnas enligt närmare föreskrifter som meddelas av regeringen.

Föreskrifterna finns i 13 § arvs- och gåvoskatteförordningen (1958:563),

vari anges att uppgifterna skall avfattas på blankett enligt särskilt

formulär. I bilaga till sistnämnda paragraf har regeringen fastställt ett

formulär för denna uppgift. Formuläret innehåller 16 olika deluppgifter.

Kontrolluppgiften skall för varje kalenderår lämnas senast den 15

februari påföljande år. Har skattskyldighet inträtt till följd av dödsfall,

skall dock uppgift lämnas inom en månad efter det försäkringsgivaren

fått kännedom om dödsfallet.

Kontrolluppgiften skall ges in till den beskattningsmyndighet som har

att uppta fråga om beskattning av försäkringsbeloppet, dvs. vid

arvsbeskattning till bouppteckningsdomstolen och vid gåvobeskattning

skattemyndigheten i den region där den skattskyldige var folkbokförd.

De uppgifter som skall redovisas i det fastställda uppgiftsformuläret

ligger till grund för försäkringsgivarens bedömning av frågan om vilken

beskattningsmyndighet som är behörig enligt AGL och som uppgiften

skall lämnas till.

Kontrolluppgift för försäkringsgivare

Enligt 3 kap. 58 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll-

uppgifter, LSK, skall kontrolluppgifter lämnas senast den 31 januari

under taxeringsåret till den skattemyndighet hos vilken den

uppgiftsskyldige är registrerad som arbetsgivare eller, om han är

registrerad hos flera skattemyndigheter, till var och en av dem, eller om

han inte är registrerad till skattemyndigheten i den region där

uppgiftslämnaren är bosatt. I rapporten föreslås att motsvarande bör gälla

för uppgiftslämnande enligt AGL. Vidare föreslås att hänvisningen till 3

kap. 58 § LSK även skulle kunna omfatta den tid som anges för

uppgiftslämnande, dvs. den 31 januari. I fråga om arvsskatt behövs

emellertid en särskild bestämmelse om uppgiftsskyldighet vid dödsfall.

En hänvisning till bestämmelserna i 3 kap. 58 § LSK föreslås därför i 49

§ första stycket AGL. Vidare föreslås att tredje stycket samma lag skall

behållas men att tiden för att lämna uppgiften ändras från den 15 februari

till den 31 januari.

Enligt regeringens bedömning är det inte ändamålsenligt att ha en

bestämmelse om att kontrolluppgift för försäkringsgivare, som ju i detta

fall skall användas för att fastställa skatt enligt AGL, lämnas till den

skattemyndighet där försäkringsgivaren är registrerad som arbetsgivare.

Även Kammarkollegiet har i sitt remissvar ansett att det nuvarande

systemet med uppgift direkt till den skattemyndighet som skall

handlägga ärendet bör behållas och hänvisat till att det medför viss risk

för felexpedieringar att lämna uppgiften till den skattemyndighet där

försäkringsbolaget är registrerat som arbetsgivare. Regeringen anser mot

bakgrund av det anförda att ändringen i denna del inte bör genomföras.

Försäkringsgivare som lämnar kontrolluppgift enligt AGL lämnar även

kontrolluppgift enligt LSK. Det kan därför vara en fördel om samma

tidsgräns gäller för försäkringsgivare enligt AGL. Tidsgränsen för

kontrolluppgift enligt AGL bör i detta avseende därför ändras till den 31

januari.

Enligt nuvarande reglering, som tillkom före den nya regeringsformen,

har regeringen genom ett bemyndigande givits möjlighet att meddela

föreskrifter angående vilka övriga förhållanden som skall uppges för

skattens bestämmande. I rapporten har föreslagits att denna uppgift i

stället skall ankomma på Riksskatteverket. Lagrådet har föreslagit att

bemyndigandet skall utgå då knappast annat än verkställighetsföreskrifter

synes kunna komma i fråga (8 kap. 13 § första stycket 1

regeringsformen). Regeringen delar Lagrådets uppfattning att

bemyndigandet i princip kan tas bort. Dock anser regeringen att det är

lämpligt att i lagen ta in en erinran om att närmare föreskrifter om

uppgiftsskyldigheten meddelas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer (jfr bl.a. Lagrådets yttrande och regeringens

bedömning i prop. 2000/01:8 Ny socialavgiftslag).

5.9 Tidsgräns för meddelande om arvsavstående för

Allmänna arvsfonden

Regeringens bedömning: Någon särskild tidsgräns för att lämna

skriftligt meddelande till skattemyndigheten om avstående från arv

enligt lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden införs inte.

Rapportens förslag: Överensstämmer inte med regeringens. I rapporten

föreslås att en tidsgräns införs för meddelande om avstående från arv.

Vidare föreslås att uppgiften skall lämnas på en blankett enligt formulär

som fastställs av Riksskatteverket.

Remissinstanserna: Kammarkollegiet anser att någon tidsgräns inte

bör införas. Kollegiet anför att reglerna i framtiden bör utformas så att

förfarandet mera stämmer överens med gången när en

tilläggsbouppteckning blivit nödvändig. Vidare anser kollegiet att det är

olämpligt att uppgifter endast lämnas en gång per år, eftersom en sådan

hantering bl.a. skulle innebära merarbete för arvsfonden.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 24 och 25 §§ lagen

(1994:243) om Allmänna arvsfonden kan fonden i vissa fall avstå från

arv eller försäkringsbelopp som tillfallit fonden. Om värdet av

egendomen i fråga inte överstiger två miljoner kronor är det

Kammarkollegiet som beslutar om avstående av arv och annars

regeringen. Av 1 § andra stycket lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt, AGL, följer att sådant förvärv på grund av avstående från

Allmänna arvsfonden i arvsskattehänseende betraktas som om förvärvet

skett genom testamente efter den avlidne. Enligt 49 a § AGL skall ett

skriftligt meddelande om beslut om avstående tillställas

beskattningsmyndigheten. I rapporten föreslås att bestämmelsen i 49 a §

skall ändras på så sätt att meddelande skall lämnas till skattemyndigheten

senast den 31 januari påföljande år, att 3 kap. 58 § lagen (1990:243) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall äga motsvarande tillämpning

samt att uppgiften skall lämnas på blankett enligt formulär som fastställs

av Riksskatteverket. Som framgår ovan är det inte alltid

Kammarkollegiet som beslutar om Allmänna arvsfondens avstående och

som skall lämna meddelande till skattemyndigheten. Det kan även vara

regeringen som skall lämna sådant meddelande. Som Kammarkollegiet

påpekat kan det vidare vara olämpligt att uppgifter endast lämnas en gång

per år. Detta kan fördröja beskattningen, vilket är till nackdel både för

den enskilde och det allmänna. Mot bakgrund härav gör regeringen

bedömningen att någon tidsgräns för skyldigheten att lämna meddelande

om beslut om Allmänna arvsfondens avstående från arv inte bör införas.

5.10 Tidsbegränsningen för ansökan om anstånd med att

förete delningshandling tas bort

Regeringens förslag: Tidsbegränsningen i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt för att göra framställning om anstånd med att

fastställa skatten i de fall då verklig delningshandling skall företes tas

bort.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig

särskilt över förslaget. Kammarkollegiet anför att förslaget innebär en

materiell ändring som inte bör tas upp i detta sammanhang.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 17 § första stycket lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL, skall beskattnings-

myndigheten medge anstånd med skatteärendets avgörande i och för

företeende av bodelning eller arvskifte samt delningshandling i fall av

sekundosuccession. För att anstånd skall medges krävs att framställning

om det görs i samband med att en bouppteckning ges in för registrering.

Vidare krävs att detta sker inom den föreskrivna tiden, dvs. regelmässigt

fyra månader efter dödsfallet eller, om uppskov med att förrätta

bouppteckning beviljats, en månad efter den dag till vilken sådant

uppskov medgivits.

I rapporten föreslås att det i 17 § AGL skall ges utrymme för att medge

anstånd med skattens fastställande även om bouppteckningen ges in för

sent. Enligt regeringens bedömning bör en ändring av bestämmelsen ske

i enlighet med förslaget.

5.11 Möjligheten att betala arvsskatt med annat än pengar

avskaffas

Regeringens förslag: Det skall inte längre vara möjligt att betala

arvsskatt med aktier och skuldebrev.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran. Kammarrätten i Sundsvall anför

att frågan bör utredas på nytt eftersom innehav av värdepapper blivit allt

vanligare.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande reglering behöver

inte all betalning av arvsskatt ske med pengar. Efter tillstånd av

beskattningsmyndigheten kan intill ett belopp motsvarande högst hälften

av skatten som betalning godtas intecknat skuldebrev i fast egendom,

tomträtt, vattenfallsrätt, fartyg, jordbruksinventarier eller företags-

egendom eller också skuldförbindelse för vilket sådant skuldebrev

lämnats som säkerhet. Beträffande intecknat skuldebrev gäller att det

måste ha fastställts att gälla i den avlidnas egendom och högst till det

värde som den intecknade egendomen upptagits till i bouppteckningen.

Intecknat skuldebrev i egendom som ägs av dödsbodelägare personligen

godtas således inte. Arvsskatteförordningen innehåller ett stort antal

tillämpningsföreskrifter om det närmare förfarandet när arvsskatten skall

betalas med annat än pengar. Riksbanken skall förvalta de

värdehandlingar som överlämnats som betalningsmedel eller säkerhet för

arvsskatten. Sedan Riksbanken fått uppgift om beloppet av den skatt som

betalats genom överlämnande av värdehandlingar sätter Riksbanken

omedelbart in motsvarande belopp på skattemyndighetens konto för

arvsskatt och gåvoskatt. Förfarandet innebär således i korthet att

Riksbanken betalar arvsskatten och den skattskyldige får en motsvarande

skuld till banken. Riksbanken förvaltar, genom värdepapperscentralen,

värdehandlingarna så länge dessa står kvar som säkerhet. Förvaltningen

redovisas sedan till Kammarkollegiet, Finansdepartementet och

Riksrevisionsverket varje år. För närvarande finns inget låneärende

beträffande arvsskatt i Riksbanken. Denna låneverksamhet kan inte heller

anses vara av centralbankskaraktär och det kan därför ifrågasättas om

Riksbanken skall driva denna verksamhet. Frågan om det finns skäl att

låta Riksbankens låneverksamhet för att betala arvsskatt upphöra har

tidigare varit uppe till diskussion. Statsskuldspolitiska kommittén

anförde i sitt betänkande Riksbanken och Riksgäldskontoret (SOU

1986:22) att Riksbankens låneverksamhet för erläggande av arvsskatt

borde upphöra. Enligt kommittén skulle denna verksamhet kunna

ombesörjas av någon annan myndighet. Eftersom de bestämmelser där

denna verksamhet reglerades samtidigt utreddes av Arvs- och

gåvoskattekommittén hänvisades emellertid till denna. I Arvs- och

gåvoskattekommitténs slutbetänkande Ny arvs- och gåvoskattelag (SOU

1987:62) föreslogs att möjligheten att betala arvsskatt med annat än

kontanter helt skulle slopas. Vidare har Riksbanken i en framställning till

Finansdepartementet hemställt att Riksbankens låneverksamhet vad avser

arvsskatt skall upphöra (Fi95/3077).

Reglerna om betalning av arvsskatt med annat än pengar innebär i

praktiken inte annat än ett slags anståndsinstitut. Med de relativt

generösa anståndsregler som finns kan reglerna om betalning med annat

än pengar tas bort. I extremfall med hög arvsskatt är regeringens

möjlighet enligt nuvarande regler att medge anstånd i högst 20 år

tillräcklig.

6 Ikraftträdande m.m.

6.1 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

De föreslagna övergångsbestämmelserna innebär bl.a. att de boupp-

teckningar som ges in till tingsrätt före den 1 juli 2001 skall handläggas

helt enligt äldre bestämmelser. Under en ganska lång övergångsperiod

kommer därför dubbla system att finnas. Detta uppvägs dock av att det

för såväl den enskilde som för det allmänna blir enkelt att överblicka

vilka regler som gäller.

Regeringen har getts möjlighet att besluta att en annan tingsrätt än den

som anges i 20 kap. 8 § ärvdabalken och 34 § lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt skall vara behörig att handlägga ärenden om

registrering av bouppteckning, tilläggsbouppteckning och dödsbo-

anmälan samt ärenden om arvsskatt. Skälet härför är att vissa tingsrätter

kommer att stå helt eller delvis utan erfaren personal efter den 1 juli

2001. I vissa fall kommer domstolssekreterarna att enligt arbetsrättsliga

regler följa med verksamheten till skattemyndigheten. Det kan också visa

sig att domstolssekreterare väljer att sluta sin anställning i förtid. För att

undvika att handläggningstiderna för de ärenden som skall handläggas

vid tingsrätt efter den 1 juli 2001 i vissa fall blir alltför långa, bör

ärenden kunna föras över till tingsrätter som fortfarande har tillgång till

kompetent personal.

Tingsrätternas arkivmaterial från bouppteckningsverksamheten är

omfattande. Det rör sig om ett efterfrågat material. Under en längre tid

kommer såväl tingsrätterna som skattemyndigheterna att ha behov av

materialet. Materialet är också efterfrågat av enskilda. Avsikten är att

tingsrätternas bouppteckningsarkiv skall föras över till landsarkiven i

samband med att verksamheten förs över till skatteförvaltningen. Någon

författningsreglering krävs inte för en sådan lösning. I samband med

överlämnande av materialet skall, enligt 17 § arkivförordningen

(1991:446), träffas överenskommelse avseende ersättning till arkiv-

myndigheten för dels kostnader för att bevara, vårda och tillhandahålla

handlingarna, dels engångskostnader i samband med övertagande av

materialet.

Vid ikraftträdandet kommer det vid tingsrätterna att finnas allmänna

handlingar i ärenden som enligt övergångsbestämmelserna i fortsättning-

en skall handläggas av skattemyndighet. Det kan röra sig om t.ex. ett

föreläggande att ge in en bouppteckning. Enligt arkivlagen (1990:782)

får en statlig myndighet avhända sig allmänna handlingar bl.a. genom ett

sådant överlämnande som sker med stöd av lag eller föreskrift som

meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Enligt arkivförordningen (1991:446) får Riksarkivet meddela föreskrifter

bl.a. om överlämnande av statliga myndigheters arkiv till annan

myndighet.

6.2 Genomförande och ekonomiska konsekvenser

Regeringen gav den 17 februari 2000 Domstolsverket och Riksskatte-

verket i uppdrag att förbereda överflyttningen av boupptecknings-

verksamheten till skattemyndigheterna (dnr Ju 99/2692).

Beslutet att föra över bouppteckningsverksamheten till skatteför-

valtningen innebär att det är fråga om övergång av verksamhet. Enligt

lagen (1982:80) om anställningsskydd förs anställningsavtalen i dess

nuvarande lydelse för berörda personer automatiskt över till den nya

arbetsgivaren om den anställde inte motsätter sig detta.

Reformen möjliggör ett effektivare resursutnyttjande främst när det

gäller personal och lokaler. Förändringarna beräknas leda till stats-

finansiella besparingar.

Förslaget finansieras genom att resurser förs över från domstols-

väsendet till skatteförvaltningen. Enligt preliminära beräkningar rör det

sig om ca 50 mkr på årsbasis. Regeringen har i budgetpropositionen

(prop. 2000/01:1 Utgiftsområde 4) bl.a. anfört att regeringen avser att

återkomma med den totala kostnadsberäkningen för reformen.

I propositionen föreslås att deklarationstidpunkten för gåva flyttas från

den 15 februari till den 2 maj året efter skattskyldighetens inträde. En

senareläggning av deklarationstidpunkten får antas medföra att även

skattebetalningarna senareläggs i motsvarande mån. Den statsfinansiella

effekten av detta bedöms bli marginell.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag om ändring i ärvdabalken

18 kap. 7 §

Tredje stycket har ändrats på så sätt att tillsynsmyndigheten, i stället för

tingsrätten, beslutar om anstånd med avvecklingen. Vidare har

bestämmelsen om att tingsrätten skall underrätta tillsynsmyndigheten om

att anstånd beviljats utgått.

Bestämmelser om överklagande, som enligt paragrafens nuvarande

lydelse finns i andra stycket, har tagits in i ett nytt fjärde stycke.

Ändringen innebär att tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande och

anstånd överklagas till länsrätt. Vidare har ett krav på prövningstillstånd

införts när ett beslut överklagas till kammarrätt.

19 kap. 2 §

Detta lagrum handlar om ansökan om förordnande av boutredningsman.

Även efter genomförandet av reformen skall en sådan ansökan prövas av

tingsrätt. Ändringen i paragrafen är föranledd av att det då inte längre

kommer att förvaras några bouppteckningar på tingsrätterna. Ändringen

innebär att en kopia av bouppteckningen, om sådan har förrättats, alltid

måste bifogas en ansökan om boutredningsmannaförordnande. Har

bouppteckningen blivit registrerad skall bevis därom bifogas, t.ex. genom

att en kopia av den med bevis om registrering försedda bouppteckningen

bifogas ansökan.

Vidare har vissa mindre språkliga förändringar gjorts.

20 kap. 1 §

Ändringen i första stycket innebär att skattemyndigheten i stället för som

i dag tingsrätten beslutar om anstånd med att förrätta bouppteckning.

I övrigt har språket i paragrafen moderniserats i mindre omfattning.

20 kap. 3 §

I paragrafens första stycke har kravet på att den avlidnes yrke skall anges

tagits bort. Ett krav på att den avlidnes personnummer eller

samordningsnummer skall anges har lagts till. Som framgår av avsnitt

5.6 kan enligt 18 a § folkbokföringslagen (1991:481) personer som inte

är eller har varit folkbokförda här i landet efter begäran av en myndighet

tilldelas ett särskilt samordningsnummer. Ärvdabalkens bestämmelser

om bouppteckning torde endast i sällsynta fall vara direkt tillämpliga när

den avlidne inte är eller har varit folkbokförd här i landet. Enligt lagen

(1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo och lagen

(1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare

som hade hemvist här i riket, m.m. skall svensk lag i vissa fall tillämpas

även vid internationella förhållanden. I dessa situationer kommer en

bestämmelse om att samordningsnummer skall anges i bouppteckning

sannolikt att ha större betydelse. Saknas personnummer eller

samordningsnummer kan något sådant naturligtvis inte anges. Genom en

hänvisning i 20 kap. 10 § ärvdabalken gäller vad som föreskrivs om

bouppteckning även beträffande tilläggsbouppteckning.

Språket i paragrafen har moderniserats i mindre omfattning.

20 kap. 8 §

Ändringarna i första stycket innebär bl.a. att det är till en skattemyn-

dighet, och inte som i dag till en tingsrätt, bouppteckningen skall ges in.

Vilken skattemyndighet som är behörig framgår av 34 § lagen om

arvsskatt och gåvoskatt.

Ändringen i andra stycket innebär att en bestyrkt kopia av bouppteck-

ningen skall förvaras hos skattemyndigheten i stället för som i dag hos

tingsrätten.

Vidare har en mindre språklig omarbetning skett.

20 kap. 8 a §

Ändringarna i första och andra styckena innebär att dödsboanmälan, som

i dag lämnas in till och förvaras hos tingsrätten, i stället skall lämnas in

till skattemyndigheten och förvaras där.

Vidare har i andra stycket införts ett krav på angivande av

samordningsnummer (jfr. komm. till 20 kap. 3 §). Liksom beträffande

bouppteckningar torde det endast i undantagsfall förekomma att

samordningsnummer anges i en dödsboanmälan.

Språket i paragrafen har vidare moderniserats i mindre omfattning.

20 kap. 9 §

Ändringarna i första stycket innebär att tillsynsansvaret för att en

bouppteckning förrättas och ges in förs över från tingsrätten till

skattemyndigheten. Vidare skall beslut om att förelägga vite när

bouppteckningsskyldigheten inte uppfylls fattas av skattemyndigheten.

Även förordnande av lämplig person att föranstalta om bouppteckning

skall beslutas av skattemyndigheten.

Ett nytt andra stycke har tillförts paragrafen. Ärvdabalken innehåller

inte någon uttrycklig bestämmelse om att bouppteckningen skall

registreras. Efter påpekande av Lagrådet har en sådan bestämmelse

införts. Vidare föreskrivs i det nya andra stycket att bouppteckningen

skall förses med bevis om att den blivit registrerad. I 51 § andra stycket

lagen om arvsskatt och gåvoskatt finns en bestämmelse av innebörd att

bevis om till vilket belopp skatten blivit fastställd skall tecknas på bl.a.

bouppteckning och tilläggsbouppteckning. Enligt förslaget införs i

ärvdabalken en motsvarande bestämmelse när det gäller bevis om

registrering. Bestämmelsen gäller även beträffande tilläggsbouppteck-

ning (20 kap. 10 § tredje stycket).

Ändringen i det nuvarande andra stycket, som enligt förslaget blir ett

tredje stycke, innebär att det är skattemyndigheten och inte tingsrätten

som får förelägga vite när en bouppteckning måste kompletteras.

En mindre språklig omarbetning har skett i syfte att något modernisera

paragrafen.

20 kap. 11 §

Enligt paragrafen i dess nuvarande lydelse skall tingsrätten, när det i den

dödes tillgångar ingår fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet,

underrätta tillsynsmyndigheten, dvs. länsstyrelsen, om dödsfallet. Till

följd av reformen skall den skyldigheten överföras till skattemyndig-

heten. En bestämmelse om denna underrättelseskyldighet skall, som

redovisats i avsnitt 5.2.3, tas in i förordning.

I den föreslagna lydelsen av paragrafen föreslås i stället en

bestämmelse enligt vilken lagen om arvsskatt och gåvoskatt i övrigt skall

gälla i fråga om förfarandet hos skattemyndigheten och om

överklagande. Bestämmelsen har utformats i enlighet med ett förslag av

Lagrådet. Hänvisningen innebär att vissa bestämmelser i lagen om

arvsskatt och gåvoskatt blir tillämpliga även för skattemyndighetens

handläggning och beslut enligt 20 kap. ärvdabalken. Det är

bestämmelserna i 34 § tredje stycket samt 60 § första stycket, 60 a § och

60 c e §§ lagen om arvsskatt och gåvoskatt som avses med

hänvisningen. Härigenom kommer frågor om registrering av

bouppteckning m.m. även i fortsättningen att kunna handläggas

gemensamt med frågor som rör beskattningen. Uppgiften att fatta beslut

enligt 20 kap. ärvdabalken kan således enligt 34 § tredje stycket lagen om

arvsskatt och gåvoskatt flyttas till annan skattemyndighet än den

ursprungligen behöriga. Om så sker kommer fortfarande enligt

bestämmelserna i 34 § tredje stycket lagen om arvsskatt och gåvoskatt

vad som sägs i 20 kap. 8 § andra stycket och 8 a § andra stycket

ärvdabalken om förvaring av handlingar att gälla den skattemyndighet

som är behörig enligt ordinarie regler. Hänvisningen innebär vidare att

angivna bestämmelser i lagen om arvsskatt och gåvoskatt kommer att

gälla även vid överklagande av de beslut som skattemyndigheten fattar

enligt 20 kap. ärvdabalken. Det innebär bl.a. att bestämmelsen i 60 §

andra stycket lagen om arvsskatt och gåvoskatt om att Riksskatteverket

får överklaga ett beslut av länsrätten eller kammarrätten även om verket

inte tidigare har fört det allmännas talan i målet kommer att gälla även

för frågor som prövas enligt 20 kap. ärvdabalken. Vidare kommer t.ex.

bestämmelsen i 60 c § lagen om arvsskatt och gåvoskatt om krav på

prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt att gälla även för

beslut enligt 20 kap. ärvdabalken. Se i övrigt kommentarerna till nämnda

lagrum i lagen om arvsskatt och gåvoskatt.

Övergångsbestämmelser

Den äldre lydelsen skall fortfarande gälla i fråga om ärenden om anstånd

enligt 18 kap. 7 § ärvdabalken, om ansökan har inkommit till tingsrätten

före ikraftträdandet. Dessa ärenden skall således avgöras av tingsrätten.

Det innebär bl.a. att överklagande, i enlighet med allmänna bestämmelser

därom, skall ske till hovrätt.

Beslut enligt 18 kap. 7 § ärvdabalken om föreläggande vid vite som

tillsynsmyndigheten (länsstyrelsen) har meddelat före ikraftträdandet

skall överklagas enligt den äldre bestämmelsen, dvs. till kammarrätt.

Äldre föreskrifter skall fortfarande gälla i fråga om dödsboanmälningar

samt ärenden om registrering av bouppteckning eller tilläggsbouppteck-

ning om handlingen kommit in till tingsrätten före ikraftträdandet.

Tingsrätten skall således fortsätta handläggningen av sådana ärenden

även efter ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller därvid i alla

avseenden. Det innebär bl.a. att tingsrätten kan förelägga vite när den

begär att en bristfällig bouppteckning skall kompletteras. Överklagande

av tingsrättens beslut sker, även efter ikraftträdandet, enligt allmänna

regler till hovrätt.

För att undvika att handläggningstiderna för de ärenden som skall

handläggas vid tingsrätt efter den 1 juli 2001 i vissa fall blir alltför långa,

ges regeringen möjlighet att besluta att en annan tingsrätt än den som

anges i 20 kap. 8 § i dess äldre lydelse skall vara behörig att handlägga

en dödsboanmälan eller ett ärende om registrering av bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning. Den tingsrätt som ursprungligen varit behörig

skall efter ett beslut av regeringen lämna över handlingarna till den

tingsrätt som fortsättningsvis skall handlägga ärendet. Vidare skall den

förstnämnda tingsrätten underrätta ingivaren om överlämnandet. När

bouppteckningen eller tilläggsbouppteckningen har registrerats skall en

kopia sändas för förvaring till den tingsrätt som är behörig enligt 20 kap.

8 § i sin äldre lydelse. En kopia skall även förvaras hos den beslutande

tingsrätten. När det gäller dödsboanmälningar förvaras, till skillnad från

bouppteckningar och tilläggsbouppteckningar, originalhandlingen alltid

hos domstolen. I fråga om dödsboanmälningar innebär övergångs-

bestämmelsen därför att originalhandlingen skall sändas till den tingsrätt

som är behörig enligt 20 kap. 8 § i sin äldre lydelse och att en kopia skall

förvaras hos den handläggande tingsrätten. I övrigt gäller allmänna

regler. Det innebär bl.a. att vid överklagande skall skrivelsen ges in till

den tingsrätt som har meddelat det överklagade beslutet.

I de fall då en ansökan om registrering av en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning har getts in till tingsrätten före ikraftträdandet och

genom ett lagakraftvunnet beslut ansökan har avvisats eller registrering

vägrats eller högre rätt har upphävt ett beslut om registrering, skall den

förnyade handläggningen ankomma på skattemyndigheten. Denna

bestämmelse, som motsvarar de föreslagna punkterna 6 och 7 i

lagrådsremissen, har i enlighet med Lagrådets förslag arbetats ihop till en

gemensam punkt.

Ärenden där föreläggande eller förordnande enligt 20 kap. 9 §

ärvdabalken utfärdats före ikraftträdandet men bouppteckning ännu inte

har getts in skall överlämnas till skattemyndigheten för fortsatt

handläggning. Beslut om föreläggande av vite enligt 20 kap. 9 § första

stycket ärvdabalken skall efter ikraftträdandet anses ha fattats av den

skattemyndighet till vilken bouppteckning skall ges in. Därigenom

kommer genomgående de nya bestämmelserna att gälla. Det innebär bl.a.

att frågan om utdömande av ett av tingsrätten före ikraftträdandet förelagt

vite kommer att prövas av länsrätt.

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

15 § 1 a mom. 3 mom. och 15 a 16 §§

I enlighet med Lagrådets förslag har ordet beskattningsmyndigheten

ändrats till skattemyndigheten.

17 §

I första stycket har ordet beskattningsmyndigheten ändrats till skattemyn-

digheten. Att orden inom vederbörlig tid tagits bort innebär att anstånd

kan medges även om bouppteckningen getts in för sent.

Första meningen i femte stycket om att ställd säkerhet skall omhänder-

tas av beskattningsmyndigheten och omedelbart överlämnas till

skattemyndigheten har tagits bort. Säkerhet som före ikraftträdandet getts

in till tingsrätten skall även därefter överlämnas till skattemyndigheten. I

övrigt har ordet beskattningsmyndigheten ändrats till skattemyndigheten.

I både första och femte styckena har vissa språkliga justeringar skett.

22 § 2 mom.

Momentet behandlar olika situationer där särskild värdering av fast

egendom måste ske.

I första stycket har den särskilda regeln om att det är skatte-

myndigheten i den region där egendomen är belägen som skall åsätta

egendomen särskilt värde tagits bort, se kommentaren till det nya fjärde

stycket. Vidare har viss språklig justering skett.

I andra stycket har endast viss språklig justering skett.

Enligt nuvarande tredje stycket skall fastighet som saknar taxerings-

värde värderas av skattemyndigheten. Hänvisningen till skattemyn-

digheten i första meningen har tagits bort, jfr kommentaren till nya fjärde

stycket. Den nuvarande föreskriften i andra meningen att det åligger

skattskyldig, boutredningsman eller testamentsexekutor att ansöka om

värdering behövs till följd av överflyttningen inte längre och har tagits

bort. Sista meningen behövs inte heller och har tagits bort.

I ett nytt fjärde stycke regleras för hela momentet vilken skatte-

myndighet som i förekommande fall skall göra värderingen. Nuvarande

regleringar av denna fråga i första tredje styckena har därför tagits bort.

Värderingen skall som huvudregel göras av skattemyndigheten i den

region där fastigheten är belägen. Innebörden av bestämmelsen i andra

meningen är att beslutsbehörigheten kan flyttas mellan två skatte-

myndigheter. Den skattemyndighet som är behörig får uppdra åt en

annan skattemyndighet att fatta beslut. Uppdraget förutsätter att den

andra skattemyndigheten samtycker och att överflyttningen kan ske utan

att det medför avsevärd olägenhet för den som beslutet rör.

I femte stycket har ordet beskattningsmyndigheten ändrats till

skattemyndigheten. Vidare har sista meningen som är obehövlig tagits

bort.

26 §

I andra stycket har skattskyldigs skyldighet att förete taxeringsbevis för

fast egendom tagits bort eftersom skattemyndigheten har tillgång till

taxeringsvärdet. Vidare har viss språklig justering skett.

I fjärde stycket första meningen har ordet beskattningsmyndighet

ändrats till skattemyndighet när det gäller möjligheten att förordna

lämplig person att verkställa uppskattning av lös egendom till ledning för

värdering. Den motsvarande möjlighet till förordnande som tillkommit

hovrätten i ett överklagat skatteärende efter framställning från

granskningsmyndigheten har tagits bort. I stället har sådan möjlighet

införts för rätten. I övrigt har vissa språkliga justeringar skett.

33 § 3 mom.

I första och andra styckena har ordet beskattningsmyndighet ändrats till

skattemyndighet. Vidare har vissa språkliga justeringar skett i båda

styckena.

34 §

Paragrafen innehåller behörighetsregler i fråga om beslut om arvsskatt. I

enlighet med Lagrådets förslag har i första stycket uttrycket beskatt-

ningsmyndighet behållits. Rätt beskattningsmyndighet för arvsbeskatt-

ningen har ändrats på så sätt att det skall avgöras av arvlåtarens

folkbokföring den 1 november året före dödsfallet. Vidare har ett tillägg

gjorts angående person som inte var folkbokförd inom riket den 1

november året före dödsfallet. I så fall skall beslut fattas av

skattemyndigheten i den region där han var bosatt eller stadigvarande

vistades vid dödsfallet. Bestämmelser om registrering av bouppteckning

och om dödsboanmälan finns kvar i 20 kap. ärvdabalken. Ärenden om

gåvoskatt regleras i 44 §. I övrigt har vissa språkliga justeringar skett.

Nuvarande andra stycket, som reglerar behörigheten i det fall behörig

myndighet saknas enligt första stycket, har ändrats på så sätt att Skatte-

myndigheten i Stockholm har ersatt Stockholms tingsrätt.

Det nuvarande tredje stycket har upphävts eftersom behörigheten att

fatta beslut å skattemyndighetens vägnar regleras i arbetsordning, jfr 3

kap. 13 § förordningen (1990:1293) med instruktion för skatte-

förvaltningen.

I ett nytt tredje stycke har tagits in en regel som gör det möjligt att

flytta behörigheten mellan två skattemyndigheter. Den skattemyndighet

som är behörig enligt bestämmelserna i första eller andra stycket får

uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut. Uppdraget förutsätter

att den andra skattemyndigheten samtycker och att överflyttningen kan

ske utan avsevärd olägenhet för den som beslutet rör. Uppdraget får avse

ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Termen

skattemyndigheten förekommer i ett stort antal paragrafer i lagen. På

Lagrådets inrådan har en kompletterande bestämmelse tagits in för att

reglera vilken skattemyndighet som avses i de olika paragraferna sedan

ett uppdrag har lämnats. Vad som i lagen sägs om skattemyndigheten

skall därvid i tillämpliga delar gälla den skattemyndighet till vilken ett

uppdrag har lämnats. Inbetalning av skatt skall dock ske till den

skattemyndighet som ursprungligen varit behörig. Den myndigheten skall

även pröva frågor om dröjsmålsavgift. Vidare skall handlingar förvaras

hos den skattemyndighet som ursprungligen varit behörig. Bestämmelsen

får betydelse vid tillämpningen av följande paragrafer. 15 § 1 a mom.

andra stycket, 15 § 2 mom. sjätte stycket, 15 § 3 mom., 15 a § tredje

stycket, 16 § tredje stycket, 17 § första och femte styckena, 46 § första

och andra styckena, 48 §, 51 § första och tredje styckena, 52 § 1 mom.

andra och tredje styckena, 53 § andra och tredje styckena, 55 § 1 mom.

första och andra styckena, 55 § 3 mom. 62 § första och andra styckena

och 67 § första och andra styckena.

44 §

Paragrafen innehåller behörighetsregler i fråga om beslut om gåvoskatt. I

enlighet med Lagrådets förslag har i första stycket, som reglerar gåva till

fysisk person, uttrycket beskattningsmyndighet behållits.

Beskattningsmyndighet är skattemyndigheten i den region där den

skattskyldige var folkbokförd den 1 november året före

skattskyldighetens inträde.

Frågan om vilken skattemyndighet som skall fatta beslut om skatt när

gåvotagaren är en juridisk person regleras i andra stycket. Regeln är

utformad på samma sätt som den om fysiska personer. Styrelsens eller

förvaltningens säte den 1 november året före skattskyldighetens inträde

är avgörande för myndighetens behörighet.

I tredje stycket har ordet beskattningsmyndighet ändrats till skatte-

myndighet samt viss språklig justering skett.

I ett nytt fjärde stycke har tagits in en regel som gör det möjligt att

flytta beslutsbehörigheten mellan två skattemyndigheter, jfr kommen-

taren till 34 § tredje stycket. På Lagrådets inrådan har en kompletterande

bestämmelse tagits in för att reglera vilken skattemyndighet som i vissa

fall avses sedan ett uppdrag har lämnats, jfr kommentaren till 34 § tredje

stycket.

46 §

I första stycket har ordet beskattningsmyndighet ersatts av skatte-

myndighet. Därutöver har en viss språklig justering skett.

I andra stycket har deklarationstidpunkten för gåva ändrats från den 15

februari till den 2 maj året efter skattskyldighetens inträde. Ändringen

kommenteras i avsnitt 5.7. Vidare har viss språklig justering skett.

47 §

I paragrafen finns en uppräkning av vilka uppgifter en deklaration skall

innehålla. I första stycket har ett tillägg gjorts i punkterna A) 1) och C) 1)

angående att uppgift om personnummer eller samordningsnummer enligt

folkbokföringslagen (1991:481) skall lämnas i deklarationen. En

motsvarande ändring har gjorts i tredje stycket. Personnummer skall från

och med den 1 januari 2000 tilldelas endast personer som folkbokförs här

i landet. En person som inte är eller har varit folkbokförd får efter

begäran från en myndighet tilldelas ett särskilt samordningsnummer (18

och 18 a §§ folkbokföringslagen (1991:481)). I de fall en person tilldelats

samordningsnummer skall detta i stället för personnummer anges i

deklarationen. Vidare har vissa språkliga justeringar skett.

I nuvarande lagstiftning har inte såvitt gäller deklaration för arvsskatt

något eller några särskilda formulär föreskrivits. Enligt första meningen i

femte stycket föreskrivs däremot särskilt formulär beträffande deklaration

för gåva. Formuläret fastställs av regeringen eller av den myndighet som

regeringen bestämmer. Av 15 § arvs- och gåvoskatteförordningen

(1958:563) följer att Riksskatteverket fastställer formulär för blanketter

för gåvoskattedeklarationer. Första meningen har ändrats på så sätt att

begränsningen till deklaration som avser gåva eller annat enligt 37 §

därmed i beskattningshänseende likställt fång har tagits bort. Vidare har

en viss språklig justering skett.

48 §

I paragrafen har ordet beskattningsmyndigheten ändrats till skatte-

myndigheten. Vidare har regleringen om granskningsmyndigheten tagits

bort.

49 §

Paragrafen handlar om kontrolluppgiftsskyldighet för försäkringsgivaren.

I första stycket har ordet beskattningsmyndighet ändrats till skatte-

myndighet. Enligt nuvarande lydelse föreskriver regeringen vilka övriga

förhållanden som skall uppges för skattens bestämmande.

Bemyndigandet har i enlighet med Lagrådets förslag tagits bort. I stället

har en erinran om att närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten

meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

lagts till. Se avsnitt 5.8. I övrigt har en viss språklig justering skett.

I tredje stycket har föreskriften om inom vilken tid kontrolluppgift

senast skall lämnas, utom såvitt avser skattskyldighet som inträtt till

följd av dödsfall , ändrats från den 15 februari till den 31 januari.

Överensstämmelse har därmed uppnåtts med den tidsgräns som gäller för

kontrolluppgiftsskyldighet enligt lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter. Vidare har viss språklig justering skett.

49 a §

I första stycket har hänvisningen till 5 § lagen om allmänna arvsfonden

ändrats till 24 och 25 §§ lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden (jfr

prop. 1993/94:124). Vidare har en ändring gjorts såtillvida att

meddelande om avstående från arv skall lämnas till skattemyndigheten i

stället för till beskattningsmyndigheten.

51 §

I första och tredje styckena har ordet beskattningsmyndigheten ändrats

till skattemyndigheten. Vidare har viss språklig justering skett. I fjärde

stycket har, utöver en viss språklig justering, den del som berör det s.k.

anmärkningsförfarandet tagits bort, jfr kommentaren till 60 §.

52 § 1 mom.

I första stycket har den del som berör det s.k. anmärkningsförfarandet

tagits bort, jfr kommentaren till 60 §. Vidare har en viss språklig

justering skett. I andra stycket har ordet beskattningsmyndighet ändrats

till skattemyndighet samt viss språklig justering skett.

I tredje stycket har den nuvarande hänvisningen för betalning till viss

skattemyndighet beroende på om underrätt eller skattemyndighet varit

beskattningsmyndighet tagits bort eftersom skattemyndigheten blir första

instans när det gäller beslut om skatt jämte eventuell ränta.

I fjärde stycket har en språklig justering skett.

Lagrådet har framfört att det i tydlighetens intresse av lagtexten bör

framgå att det alltid är skattemyndigheten som påför ränta och inte en

domstol dit ett ärende överklagats. Enligt regeringens uppfattning är detta

en materiell ändring som bör övervägas i ett annat sammanhang. Dock

kan bestämmelserna i 52 a § och 55 § 2 mom. om att ränta påförs av

skattemyndigheten, vilka i lagrådsremissen föreslogs utgå, för tydlig-

hetens skull behållas.

Den i 2 mom. reglerade möjligheten att betala arvsskatt med

skuldebrev eller aktier har tagits bort. Ändringen behandlas i avsnitt 5.11.

52 a §

I första tredje styckena har följdändringar, bestående i att överrätt bytts

ut mot domstol och beskattningsmyndighet mot skattemyndighet, gjorts.

Vidare har vad som sägs om anmärkningsförfarandet utgått, eftersom

detta institut avskaffas. I tredje stycket har vidare andra meningen

ändrats till en upplysning om att det av 61 § framgår att ränta skall

betalas även på ränta som återbetalas. Vidare har vissa språkliga

justeringar gjorts.

Den i lagrådsremissen förslagna ändringen i tredje stycket har utgått,

se kommentaren till 52 § 1 mom.

53 §

I nuvarande första stycket regleras de åtgärder som skall vidtas av under-

respektive överrätt i fråga om uttagande av arvsskatt. Underrätt, dvs.

tingsrätten, har skyldighet att översända vissa närmare angivna

handlingar till den skattemyndighet som enligt 52 § 1 mom. tredje

stycket är uppbördsmyndighet. Eftersom skattemyndigheten

fortsättningsvis kommer att bli beslutande myndighet i första instans när

det gäller arvs- och gåvoskatt kan denna del av paragrafen tas bort. När

domstol fastställt skatt till ett högre belopp än som förut beräknats skall

däremot rätten även i fortsättningen till skattemyndigheten översända

handling som tillhandahållits rätten enligt 51 § fjärde stycket. Sista

meningen kan tas bort eftersom ordet underrätt ersatts med ordet domstol

i första meningen samt det s.k. anmärkningsförfarandet föreslås

avskaffas. I övrigt har en språklig justering skett. Stycket har i enlighet

med Lagrådets förslag något omformulerats.

Femte stycket har formulerats om i enlighet med Lagrådets förslag.

Lokutionen handling som enligt första stycket tillställts skattemyn-

digheten har därvid bytts ut mot bouppteckning eller tilläggsboupp-

teckning . Vidare har vissa språkliga justeringar gjorts.

I sjätte stycket har vissa språkliga justeringar gjorts.

55 § 1 mom. och 3 mom.

I första momentet första och andra styckena samt tredje momentet har

följdändringar gjorts, bestående i att beskattningsmyndigheten ersatts av

skattemyndigheten och överrätt eller överrätten av domstol eller rätten.

Den i lagrådsremissen förslagna ändringen i andra momentet har

utgått, se kommentaren till 52 § 1 mom.

56 §

I andra stycket har vad som sägs om underrätt tagits bort eftersom frågan

om eftergift alltid skall prövas av skattemyndigheten i första instans.

Vidare har en språklig justering skett.

59 §

I andra stycket har vad som sägs om underrätt tagits bort eftersom frågan

om återvinning alltid skall prövas av skattemyndigheten i första instans.

Vidare har en språklig justering skett.

60 60 d §§

Nuvarande 60 § har omarbetats och delats upp i fler paragrafer. Enligt

nuvarande 60 § första stycket första meningen kan beskattnings-

myndighetens beslut överklagas till hovrätten av såväl enskild part som

av den av regeringen förordnade granskningsmyndigheten, dvs.

Kammarkollegiet. I 60 § första stycket i en ny första mening anges att

skattemyndighetens beslut får överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Den nuvarande hänvisningen till lagen (1996:242) om

domstolsärenden har därför tagits bort. Hänvisningen är i dag till för att

klargöra att den lagen tillämpas även i fråga om överklagande av

gåvoskatteärenden, som ju inte ligger hos tingsrätten. Den behöver inte

ersättas med någon hänvisning till förvaltningsprocesslagen (1971:291)

eller lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Att dessa

lagar blir tillämpliga följer av att de allmänna förvaltningsdomstolarna

blir överinstanser. Enligt 22 § förvaltningslagen (1986:223) får ett beslut

överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och

beslutet kan överklagas (jfr 33 § förvaltningsprocesslagen). Om en

enskild överklagar skattemyndighetens beslut blir skattemyndigheten

enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen den enskildes motpart sedan hand-

lingarna i ärendet överlämnats till domstolen. I och med att myndigheten

kommer att vara motpart i länsrätten har myndigheten rätt att överklaga

beslutet om det gått myndigheten emot enligt reglerna i 33 §

förvaltningsprocesslagen.

Nuvarande 60 § fjärde stycket som handlar om beslut som inte får

överklagas samt vitesföreläggande har flyttats till 60 § andra stycket. En

hänvisning till 67 § har lagts till. Vidare har en viss språklig justering

skett.

60 a § är ny. I första stycket anges att Riksskatteverket får överklaga

skattemyndighetens beslut. Detta motsvarar den rätt att överklaga som

enligt nuvarande regler tillkommer granskningsmyndigheten Kammar-

kollegiet. Även andra meningen i samma stycke är ny. För tydlighets

skull har en regel införts om att Riksskatteverket får föra talan till den

enskildes förmån. Denna rätt tillkommer Kammarkollegiet redan i dag.

Andra stycket har delvis utformats med 6 kap. 12 § taxeringslagen som

mönster. Riksskatteverket ges möjlighet att överklaga länsrättens beslut

även om det är skattemyndigheten som har fört det allmännas talan i

länsrätten. Om både skattemyndigheten och Riksskatteverket överklagar

ett beslut av länsrätten skall Riksskatteverket föra det allmännas talan, se

den nya paragrafen 60 d § första stycket.

I nuvarande 60 § andra stycket regleras överklagandetiden i fråga om

beslut m.m. om skatt, vilken är tre år från beslutets dag. För andra beslut,

t. ex. beslut om anstånd med skattens betalning, vite och avskrivning av

ärende, är i stället, genom hänvisningen i första stycket, tiderna i 38 §

lagen om domstolsärenden tillämpliga. Har ena parten överklagat

beslutet och vill även motparten överklaga gäller en särskild

tidsbegränsning. Överklagandet skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten eller till hovrätten inom två månader från det

att delgivning som avses i 15 § lagen om domstolsärenden skett.

Prövningen av om motparten har överklagat i rätt tid skall alltid göras av

hovrätten. Bestämmelsen om överklagandetid föreslås flyttad till en ny

paragraf, 60 b §. I första meningen har därvid en följdändring skett

genom att beskattningsmyndighetens har bytts ut mot

skattemyndighetens. Överklagandetiden om tre år för vissa beslut behålls

och av 23 § andra stycket förvaltningslagen följer att överklagandetiden

för övriga beslut är tre veckor. Såvitt avser motparts överklagande skall

detta ges in till skattemyndigheten eller länsrätten, varvid den särskilda

överklagandetiden om två månader behållits. Tiden räknas från det att

motparten har fått del av det första överklagandet. Hänvisningen till 15 §

lagen (1996:242) om domstolsärenden har tagits bort. Ändringen i

nuvarande tredje stycket är en följdändring, bestående i att hovrätten har

bytts ut mot länsrätten. Bestämmelsen har flyttats till en ny paragraf, 60

b § andra stycket.

Förslaget i lagrådsremissen om att undanta Riksskatteverket och

skattemyndigheten från kommuniceringsskyldigheten har tagits bort.

I vissa fall kan rättelse ske av ett felaktigt skattebeslut utan

överklagande genom det s.k. anmärkningsförfarandet enligt nuvarande

60 § andra stycket andra och tredje meningen. Förfarandet används inte

och föreslås därför avskaffas (se avsnitt 5.4).

I en ny 60 c § har intagits ett krav på prövningstillstånd vid

överklagande till kammarrätt. I delbetänkandet och rapporten har inte

lämnats något förslag till författningsreglering av ett krav på prövnings-

tillstånd. I 22 a § förvaltningslagen finns en bestämmelse om rätt till

domstolsprövning i allmän förvaltningsdomstol. I andra stycket samma

lagrum anges att om överklagande har skett med stöd av första stycket

krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. I andra fall,

dvs. där det i lag finns särskilda bestämmelser om överklagande, krävs

prövningstillstånd om det i den aktuella speciallagen föreskrivs ett sådant

krav (34 § förvaltningsprocesslagen). En särskild regel om prövnings-

tillstånd behövs i enlighet härmed i lagen om arvsskatt och gåvoskatt.

I en ny 60 d § har tagits in bestämmelser om vem som skall föra det

allmännas talan. Om både skattemyndigheten och Riksskatteverket

överklagar ett beslut skall endast verket föra det allmännas talan, vilket

följer av första stycket. Enligt andra stycket för Riksskatteverket det

allmännas talan i Regeringsrätten.

60 e §

Paragrafen är ny och har utformats med 6 kap. 16 § taxeringslagen som

mönster. I första stycket regleras möjligheten för den skattemyndighet

som normalt är behörig att föra talan i allmän förvaltningsdomstol att

uppdra åt en annan skattemyndighet att föra det allmännas talan. Ett

sådant uppdrag förutsätter att den andra skattemyndigheten samtycker till

att föra det allmännas talan.

Av 7 a § förvaltningsprocesslagen följer att den beslutsfattande skatte-

myndigheten för det allmännas talan i länsrätten och kammarrätten om en

enskild överklagar. Bestämmelsen i andra stycket ger Riksskatteverket

möjlighet att föra det allmännas talan även om behörigheten primärt

ligger hos skattemyndigheten.

I tredje stycket anges att Riksskatteverket får uppdra åt en tjänsteman

vid skattemyndigheten att företräda verket i allmän förvaltningsdomstol.

61 §

I första och tredje styckena har följdändringar gjorts, bestående i att vad

som sägs om överrätt har bytts ut mot domstol och beskatt-

ningsmyndigheten mot skattemyndigheten. Hänvisningen i första stycket

till den skattemyndighet som avses i 52 § 1 mom. tredje stycket har i

enlighet med Lagrådets förslag behållits. Vidare har en språklig justering

gjorts i tredje stycket.

61 a §

När skattemyndigheten blir beskattningsmyndighet även i fråga om

arvsskatt behöver inte längre anges vem som beräknar räntan.

Bestämmelsen om att skattemyndigheten beräknar räntan kan därför

utgå.

62 §

Nuvarande första stycket som handlar om det s.k. bouppteckningsproto-

kollet har upphävts till följd av att arvsskatten flyttas till skattemyndig-

heten. Bestämmelser om skattemyndighetens beslutsförteckning finns i

12 § arvs- och gåvoskatteförordningen.

I andra stycket har ordet beskattningsmyndigheten ändrats till skatte-

myndigheten. Vidare har vissa språkliga justeringar gjorts i första och

andra styckena.

Rubriken närmast före 62 § har ändrats.

67 §

Första stycket handlar om beskattningsmyndighetens rätt att genom vite

förelägga skattskyldig eller annan att avge deklaration eller att fullgöra

annan uppgift som lagen om arvsskatt och gåvoskatt ålägger honom. En

följdändring av innebörd att beskattningsmyndigheten bytts ut mot

skattemyndigheten, har gjorts eftersom skattemyndigheten blir beskatt-

ningsmyndighet även i fråga om arvsskatt. Härav följer att det enligt 6 §

lagen (1985:206) om viten är länsrätten som skall pröva frågor om

utdömande av vitet. Vidare har viss språklig justering skett.

Bestämmelsen i andra stycket är en komplettering till de privaträttsliga

reglerna i ärvdabalken om edgångsplikt för bouppgivare m.fl. Bestäm-

melsen innebär en befogenhet för tingsrätten att vid vite förelägga

edgångsplikt. Ändringen innebär att skattemyndigheten ges en uttrycklig

rätt att ansöka om edgång hos tingsrätten. Se avsnitt 5.2.2. I övrigt har

vissa språkliga justeringar gjorts.

70 §

I andra stycket har granskningsmyndighetens möjlighet att anmäla hinder

mot återbetalning av skatt tagits bort. Ändringen är en följd av att

granskningsmyndigheten avskaffas, jfr bl.a. 72 §. När bestämmelsen i

denna paragraf tillkom hade taxeringsintendenten en motsvarande

möjlighet enligt uppbördslagen (1953:272). Uppbördslagen upphörde att

gälla den 1 november 1997 och ersattes av skattebetalningslagen

(1997:483). Numera gäller enligt 61 § lagen 1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt den ordning som föreskrivs i skattebetalningslagen i fråga om

återbetalning av skatt. På andra beskattningsområden finns i motsvarande

fall inte längre någon möjlighet att anmäla hinder mot återbetalning eller

bevilja återbetalning mot ställande av säkerhet. Även av detta skäl har

andra och tredje meningarna tagits bort.

73 §

I enlighet med Lagrådets förslag har i första stycket ordet beskattnings-

myndigheten ändrats till skattemyndigheten.

Övergångsbestämmelser

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001. För ärenden som

anhängiggjorts hos tingsrätt eller skattemyndighet före ikraftträdandet

skall äldre bestämmelser gälla vid handläggningen och för överklagande

till hovrätt och Högsta domstolen. Detta innebär även att de ärenden som

finns hos hovrätt respektive Högsta domstolen avgörs av dessa

domstolar.

För att undvika att handläggningstiderna för de ärenden som skall

handläggas vid tingsrätt efter ikraftträdandet i vissa fall blir alltför långa,

ges regeringen möjlighet att besluta att en annan tingsrätt än den som

anges som beskattningsmyndighet enligt 34 § i dess äldre lydelse skall

vara behörig att handlägga ärenden om arvsskatt. Den tingsrätt som

ursprungligen varit behörig skall efter beslut av regeringen lämna över

handlingarna till den tingsrätt som fortsättningsvis skall handlägga

ärendet. Vidare skall den förstnämnda tingsrätten underrätta ingivaren

om överlämnandet. I övrigt gäller allmänna regler. Lämnade

deklarationer skall således förvaras hos den tingsrätt som är behörig

enligt 34 § i dess äldre lydelse. Vid överklagande skall skrivelsen ges in

till den tingsrätt som har meddelat det överklagade beslutet.

När det gäller ärenden om efterbeskattning (32 §), återvinning (33 §

3 mom. och 59 §) och eftergift (56 §) skall däremot de nya reglerna gälla,

dvs. dessa ärenden upptas efter ikraftträdandet av skattemyndigheten i

den region där arvlåtaren respektive den skattskyldige var folkbokförd

den 1 november året före dödsfallet respektive vid skattskyldighetens

inträde (punkterna 4, 5, 8 och 9 av övergångsbestämmelserna).

Av 36 § framgår att skattskyldighet för gåva som huvudregel inträder

vid gåvotillfället, vare sig det är fråga om en fullbordad gåva eller en

bindande gåvoutfästelse. En deklaration för gåva kan ges in till skatte-

myndigheten under samma år som skattskyldigheten inträder. Även om

deklarationen ges in efter ikraftträdandet, men skattskyldighet inträtt

dessförinnan, föreslås i punkt 6 av övergångsbestämmelserna att 44 § i

dess äldre lydelse skall gälla, dvs. skattemyndigheten i den region där

den skattskyldige var folkbokförd när skattskyldigheten inträdde är rätt

forum.

Om beskattningsmyndigheten före den 1 juli 2001 har medgett att

arvsskatt får betalas med skuldebrev eller aktier enligt 52 § 2 mom. gäller

52 § 1 och 2 mom. i deras äldre lydelse.

Kammarkollegiets uppgifter som granskningsmyndighet för de

ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet skall vid lagens

ikraftträdande övertas av Riksskatteverket. Det innebär bl.a. att

Riksskatteverket tar över uppgiften att föra det allmännas talan i de mål

som pågår vid ikraftträdandet. Äldre bestämmelser skall då gälla i alla

avseenden. Således skall bl.a. vad som sägs om granskningsmyndigheten

i 26 § fjärde stycket och 70 § i deras äldre lydelser avse Riksskatteverket.

Punkt 10 och 11 i lagrådsremissen har i enlighet med Lagrådets förslag

formulerats om och getts en mer generell avfattning (punkten 10)

Ärenden där föreläggande enligt 67 § första stycket utfärdats före

ikraftträdandet men fullgörande ännu inte skett skall överlämnas till

skattemyndigheten för fortsatt handläggning. Beslut om föreläggande av

vite skall efter ikraftträdandet anses ha fattats av den skattemyndighet

som är behörig. Därigenom kommer genomgående nya föreskrifter att

gälla.

7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och

Amerikas Förenta Stater beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva

2 §

Ändringen innebär att Riksskatteverket övertar Kammarkollegiets roll

när det gäller eftergift av arvs- och gåvoskatt enligt detta dubbelbeskatt-

ningsavtal. Övergångsbestämmelsen innebär att Kammarkollegiet

överlämnar samtliga ärenden till Riksskatteverket för fortsatt

handläggning.

7.4 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen

(1987:672)

2 kap. 3 §

Detta lagrum handlar om vad som i vissa fall skall fogas till en

konkursansökan. I andra stycket har gjorts en ändring av samma slag

som i 19 kap. 2 § ärvdabalken (se ovan). Vidare har efter påpekande av

Lagrådet kravet på att originalbouppteckningen skall bifogas

konkursansökan ersatts av ett krav på att en bestyrkt kopia av

bouppteckningen skall fogas till ansökan.

7.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt

Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva

2 §

Ändringen innebär att Riksskatteverket övertar Kammarkollegiets roll

när det gäller eftergift av arvs- eller gåvoskatt enligt detta dubbelbeskatt-

ningsavtal. Övergångsbestämmelsen innebär att Kammarkollegiet

överlämnar samtliga ärenden till Riksskatteverket för fortsatt

handläggning.

Lagförslag i Ärvdabalksutredningens delbetänkande

Bouppteckningar och arvsskatt (SOU 1996:160)

1 Förslag till lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om ärvdabalken

dels att 20 kap. 12 § skall upphöra att gälla,

dels att 18 kap. 7 §, 19 kap. 2 § samt 20 kap. 1, 8 9 och 11 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap.

7 §

Om det i ett dödsbo ingår fast egendom som är taxerad som

lantbruksenhet, skall boet ha avvecklat fastighetsinnehavet senast fyra år

efter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. Har dödsboet

förvärvat sådan egendom därefter, skall avvecklingen ske snarast möjligt.

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om av-

vecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsynsmyn-

digheten vid vite förelägga

dödsboet att fullgöra sin

skyldighet. Tillsynsmyndighetens

beslut om föreläggande får

överklagas till kammarrätten.

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om

avvecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsyns-

myndigheten vid vite förelägga

dödsboet att fullgöra sin

skyldighet.

Den tingsrätt som har registre-

rat bouppteckningen efter den

döde får på ansökan av dödsboet

medge anstånd med avvecklingen,

om det finns särskilda skäl. An-

stånd meddelas för viss tid och får

förenas med villkor. Medges an-

stånd, skall tingsrätten underrätta

tillsynsmyndigheten om detta.

Tillsynsmyndigheten får på

ansökan av dödsboet medge

anstånd med avvecklingen, om det

finns särskilda skäl. Anstånd

meddelas för viss tid och får

förenas med villkor.

Tillsynsmyndighetens beslut om

föreläggande och anstånd får

överklagas till allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till

kammarrätt.

19 kap

2 §

Vid ansökan som i 1 § sägs

fogas avskrift av bouppteckningen

efter den döde eller, där

inregistrering skett, uppgift å

dagen därför. Är ej bouppteckning

förrättad, lämnas trovärdig uppgift

om delägarna i boet och deras

hemvist samt, där testaments-

exekutor är förordnad, om dennes

namn och hemvist.

Vid ansökan enligt 1 § skall

fogas kopia av bouppteckningen

efter den döde. Är inte

bouppteckning förrättad, lämnas

trovärdig uppgift om delägarna i

boet och deras hemvist samt, där

testamentsexekutor är förordnad,

om dennes namn och hemvist.

20 kap.

1 §

Bouppteckning skall förrättas

sist tre månader efter dödsfallet,

såframt ej på ansökan inom

samma tid rätten med hänsyn till

boets beskaffenhet eller av annan

särskild orsak förlänger tiden.

Bouppteckning skall förrättas

sist tre månader efter dödsfallet,

såvida inte på ansökan inom

samma tid skattemyndigheten med

hänsyn till boets beskaffenhet eller

av annan särskild orsak förlänger

tiden.

Om dödsboanmälan och undantag på grund av sådan anmälan från

skyldigheten att förrätta bouppteckning föreskrives i 8 a §.

8 §

Bouppteckning skall inom en

månad efter upprättandet jämte

bestyrkt avskrift för registrering

ges in till rätten i den ort där den

döde skolat svara i tvistemål i

allmänhet eller, om behörig

domstol ej sålunda finns, till

Stockholms tingsrätt. Finns det

flera bouppteckningar, skall de ges

in samtidigt; och skall tiden härför

räknas från det den sista boupp-

teckningen upprättades.

Bouppteckning skall inom en

månad efter efter upprättande för

registrering ges in till den

skattemyndighet som enligt lagen

(1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt har att pröva frågan om

uttagande av arvsskatt. Finns det

flera bouppteckningar, skall de ges

in samtidigt; och skall tiden härför

räknas från det den sista

bouppteckningen upprättades.

Bestyrkt avskrift av bouppteck-

ningen skall förvaras hos rätten.

Bestyrkt kopia av bouppteck-

ningen skall förvaras hos skatte-

myndigheten.

Har omyndig del i boet eller är

någon för vilken förvaltare enligt

föräldrabalken har förordnats del-

ägare eller finns delägare, för

vilken god man skall förordnas,

skall ytterligare en bestyrkt av-

skrift ges in för varje överförmyn-

dare som skall ha tillsyn över

ifrågavarande förmynderskap, för-

valtarskap eller godmanskap. Är

bouppteckningen av vidlyftig be-

skaffenhet, behöver denna avskrift

omfatta endast erforderliga delar.

Är inte erforderliga avskrifter

ingivna, skall sådana tas på boets

bekostnad.

8 a §

Förslå den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods icke till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfatta tillgångarna

ej fast egendom eller tomträtt,

behöver bouppteckning icke

förrättas, om dödsboanmälan

göres till rätten av socialnämnden.

Förslår den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods inte till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfattar till-

gångarna inte fast egendom eller

tomträtt, behöver bouppteckning

inte förrättas, om dödsboanmälan

görs till skattemyndigheten av

socialnämnden.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och upptaga den dödes

fullständiga namn, personnummer,

hemvist, bostadsadress och

dödsdag samt intyg, utvisande att

beträffande tillgångarna föreligger

fall som avses i första stycket. I

anmälan skola även angivas namn

och bostadsadresser beträffande

dödsbodelägare, om uppgifter

därom kunna inhämtas utan

avsevärd tidsutdräkt. Dödsbo-

anmälan bör göras inom två

månader efter dödsfallet. Den skall

förvaras hos rätten.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och uppta den dödes

fullständiga namn, personnummer,

hemvist, bostadsadress och döds-

dag samt intyg, utvisande att

beträffande tillgångarna föreligger

fall som avses i första stycket. I

anmälan skall även anges namn

och bostadsadresser beträffande

dödsbodelägare, om uppgifter

därom kan inhämtas utan avsevärd

tidsutdräkt. Dödsboanmälan bör

göras inom två månader efter

dödsfallet. Den skall förvaras hos

skattemyndigheten.

Även om dödsboanmälan gjorts,

skall bouppteckning förrättas, om

det begäres av dödsbodelägare

eller annan vars rätt kan bero

därav och denne ställer säkerhet

för bouppteckningskostnaden eller

om ny tillgång yppas och det

därför ej längre föreligger sådant

fall som avses i första stycket.

Bouppteckning skall förrättas sist

tre månader efter det att begäran

därom gjordes och säkerhet

ställdes eller den nya tillgången

yppades. Om förlängning av tiden

för boupptecknings förrättande

äger 1 § första stycket mot-

svarande tillämpning.

Även om dödsboanmälan gjorts,

skall bouppteckning förrättas, om

det begärs av dödsbodelägare eller

någon annan vars rätt kan bero

därav och denne ställer säkerhet

för bouppteckningskostnaden eller

om ny tillgång yppas och det

därför inte längre föreligger sådant

fall som avses i första stycket.

Bouppteckning skall förrättas

senast tre månader efter det att

begäran om det gjordes och

säkerhet ställdes eller den nya

tillgången yppades. Om för-

längning av tiden för boupp-

tecknings förrättande äger 1 §

första stycket motsvarande

tillämpning.

9 §

Det åligger rätten att tillse att

bouppteckning, när sådan

erfordras, inom laga tid förrättats

och ingivits. Finnes det vara

försummat äger rätten vid vite

förelägga viss tid eller, där

bouppteckning ej skett, förordna

någon att föranstalta därom.

Sådant förordnande utgör ej hinder

att vara god man vid förrättningen.

Det åligger skattemyndigheten

att tillse att bouppteckning, när

sådan krävs, förrättas och ges in

inom laga tid. Om det försummas

får skattemyndigheten vid vite

förelägga viss tid. Vid

försummelse att förrätta

bouppteckning skall tingsrätten

förordna en lämplig person att

förrätta bouppteckning. Sådant

förordnande utgör inte hinder att

vara god man vid förrättningen.

Registrering av bouppteckning

må ej äga rum, där vid bouppteck-

ningen finnes ej hava så förfarits

som i detta kapitel sägs. Är

bouppteckningen bristfällig, äger

rätten med föreläggande av vite

utsätta tid inom vilken bristen

skall avhjälpas.

Registrering av bouppteckning

får inte ske, om det inte vid

bouppteckningen har gått till på

det sätt som sägs i detta kapitel.

Är bouppteckningen bristfällig, får

skattemyndigheten med före-

läggande av vite utsätta tid inom

vilken bristen skall avhjälpas.

Den som är pliktig att lämna

uppgift till bouppteckning må vid

vite hållas därtill.

Den som är skyldig att lämna

uppgift till bouppteckning får

föreläggas att fullgöra sin

skyldighet vid vite.

11 §

Om det i den dödes tillgångar ingår

fast egendom som är taxerad som

lantbruksenhet, skall rätten

underrätta den tillsynsmyndighet

som avses i 18 kap. 7 § andra

stycket om dödsfallet.

Om det i den dödes tillgångar ingår

fast egendom som är taxerad som

lantbruksenhet, skall skatte-

myndigheten underrätta den till-

synsmyndighet som avses i 18 kap.

7 § andra stycket om dödsfallet.

1. Denna lag träder i kraft

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om ärenden om anstånd

enligt 18 kap. 7 § om ansökan inkommit till tingsrätten före ikraftträ-

dandet. Tingsrättens beslut i ett sådant ärende överklagas dock till

kammarrätt.

3. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om ärenden om

bouppteckning och dödsboanmälan om bouppteckningen eller

dödsboanmälan inkommit till tingsrätten före ikraftträdandet. Detsamma

gäller ärenden där föreläggande eller förordnande enligt 20 kap. 9 §

utfärdats före ikraftträdandet.

2 Förslag till lag om ändring i konkurslagen

 (1987:672)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § konkurslagen (1987:672) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §1

Görs ansökningen av gäldenären, bör till ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären underskriven förteckning över boets tillgångar

och skulder med uppgift om varje borgenärs namn och postadress samt

om det räkenskapsmaterial och de andra handlingar som rör boet.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen bifogas

bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett,

uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall

uppgift om varje delägares namn

och postadress lämnas.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen bifogas

bouppteckningen efter den döde.

Har inte bouppteckning förrättats,

skall uppgift om varje delägares

namn och postadress lämnas.

Denna lag träder i kraft.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

Ärvdabalksutredningens delbetänkande

Bouppteckningar och arvsskatt (SOU 1996:160)

Efter remiss har yttranden över delbetänkandet avgetts av Hovrätten för

Övre Norrland, Stockholms tingsrätt, Linköpings tingsrätt, Göteborgs

tingsrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i

Södermanlands län, Länsrätten i Skåne län, Länsrätten Västernorrlands

län, Riksskatteverket, Domstolsverket, Datainspektionen, Kammar-

kollegiet, Socialstyrelsen, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet, Svenska kommunförbundet, Sveriges Domareförbund,

Sveriges Advokatsamfund, Föreningen jurister vid Sveriges allmänna

advokatbyråer, Tjänstemännens Centralorganisation, SACO, Sveriges

Akademikers Centralorganisation, Svenska Bankföreningen , Sveriges

Industriförbund, Sveriges Försäkringsförbund och Sveriges Begravnings-

byråers förbund.

Norrtälje tingsrätt, Föreningen Sveriges Överförmyndare och FONUS

har beretts tillfälle att avge yttrande men har avstått från att yttra sig.

Yttranden har dessutom avgetts av Svenska Arbetsgivareföreningen,

Stockholms handelskammare, Hallsbergs tingsrätt, Tierps tingsrätt och

ST-Domstol.

Lagförslag i rapporten Registrering och skattläggning

av bouppteckningar Förslag till framtida

organisation (DV Rapport 1999:1 och RSV Rapport

1999:10)

1 Förslag till Lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt,

dels att ordet beskattningsmyndighet och böjningsformer därav skall

bytas ut mot skattemyndighet i motsvarande form,

dels att 31 §, 52 § 2 mom. och 64 § skall upphöra att gälla,

dels att 17 §, 22 § 2 mom., 26 §, 34 §, 44 §, 46 49 a §§, 51 §, 52 §

1 mom., 52 a 53 §§, 55 § 1 3 mom., 56 §, 58 62 §§, 67 §, 70 § och 72 §

samt rubrikerna närmast före 34 och 62 §§ skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall införas nya bestämmelser, 44 a 44 f §§, och 72 a

 72 b §§, samt närmast före 44 a § och 44 b § nya rubriker av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av arvskifteshand-

ling skall av beskattningsmyndig-

heten medgivas anstånd med

skattens fastställande, såvitt

arvinge, universell testamentstaga-

re, boutredningsman eller testa-

mentsexekutor gör framställning

därom i samband med ingivande

inom vederbörlig tid av boupp-

teckning för inregistrering.

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av arvskifteshand-

ling skall av skattemyndigheten

medgivas anstånd med skattens

fastställande, såvitt arvinge, uni-

versell testamentstagare, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

gör framställning därom i samband

med ingivande av bouppteckning

för inregistrering.

Anstånd skall bestämmas till högst fyra månader från det boupp-

teckningen senast skolat vara ingiven. Ställes omedelbart eller, om

anstånd redan beviljats, före anståndstidens utgång nöjaktig säkerhet för

det belopp, vartill skatten uppgår vid lotternas beräkning enligt lag och

testamente, må anstånd medgivas högst ett år från det bouppteckning

senast skolat vara ingiven.

Anstånd som nu sagts skall icke föranleda uppskov med bouppteck-

ningens registrering.

På framställning av delägare, boutredningsman eller testamentsexeku-

tor i dödsbo efter den, som vid sin död ej hade hemvist i riket, skall för

förrättande av sådan delning av dödsbo, som avses i 15 § 1 eller 2 mom.

eller 15 a §, eller av arvskifte anstånd beviljas med avlämnande av

deklaration, därvid bestämmelserna i första och andra styckena skola äga

motsvarande tillämpning.

Ställd säkerhet skall av beskatt-

ningsmyndigheten omedelbart

överlämnas till skattemyndigheten.

Mot bevis att sedermera påförd

skatt blivit gulden skall säkerheten

återställas till den, som nedsatt

densamma. Därest genom löftes-

mans död eller annan orsak

säkerheten blivit minskad och icke

efter anmaning annan nöjaktig

säkerhet lämnas, skall beskatt-

ningsmyndigheten förklara beviljat

anstånd icke vidare gälla.

Mot bevis att sedermera påförd

skatt blivit gulden skall säkerheten

återställas till den, som nedsatt

densamma. Därest genom löftes-

mans död eller annan orsak

säkerheten blivit minskad och icke

efter anmaning annan nöjaktig

säkerhet lämnas, skall skattemyn-

digheten förklara beviljat anstånd

icke vidare gälla.

22 §

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt, som näst föregående

årets taxeringsvärde avsett, nedgått

i värde genom eldsvåda, vatten-

flöde eller annan dylik tilldragelse

eller genom borttagande av bygg-

nad eller arman anläggning å egen-

domen eller av tillbehör därtill

eller genom skogsavverkning eller

genom nedläggning eller väsentlig

förändring av verksamhet, i vilken

egendomen varit använd, eller av

annan liknande anledning, skall

skattemyndigheten i den region

där egendomen är belägen på

ansökan av skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexeku-

tor, efter verkställd utredning,

åsätta egendomen särskilt värde

till ledning för beräkning av på

egendomen belöpande arvsskatt.

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt, som näst föregående

årets taxeringsvärde avsett, nedgått

i värde genom eldsvåda, vatten-

flöde eller annan dylik tilldragelse

eller genom borttagande av bygg-

nad eller annan anläggning å

egendomen eller av tillbehör

därtill eller genom skogsavverk-

ning eller genom nedläggning eller

väsentlig förändring av verksam-

het, i vilken egendomen varit

använd, eller av annan liknande

anledning, skall på ansökan av

skattskyldig, boutredningsman

eller testamentsexekutor, efter

verkställd utredning, egendomen

åsättas särskilt värde till ledning

för beräkning av på egendomen

belöpande arvsskatt.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett å

fast egendom eller dess värde

eljest förhöjts till följd av ny-, till-,

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen varit använd, eller

annan liknande anledning, äger

beskattningsmyndigheten hos

skattemyndigheten påkalla att

egendomen för ändamål, som i

föregående stycke sägs, åsättes

särskilt värde.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett å

fast egendom eller dess värde

eljest förhöjts till följd av ny-, till-,

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen varit använd, eller

annan liknande anledning, får

egendomen för ändamål, som i

föregående stycke sägs åsättas

särskilt värde.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas av skattemyndigheten till

ledning för arvsskattens bestäm-

mande. Det åligger skattskyldig,

boutredningsman eller testaments-

exekutor att ansöka om detta.

Värdering behövs dock inte om det

är uppenbart att egendomens värde

inte överstiger 50 000 kronor.

Skattemyndigheten skall vidare

göra värdering om beskattnings-

myndigheten begär det.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas till ledning för arvsskat-

tens bestämmande. Skattskyldig,

boutredningsman eller testaments-

exekutor kan ansöka om detta.

Värdering behövs dock inte om det

är uppenbart att egendomens värde

inte överstiger 50 000 kronor.

Värdering enligt detta moment

görs av skattemyndigheten i den

region där fastigheten är belägen.

Skattemyndigheten får uppdra åt

en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra

myndigheten medger det.

Vid värdering enligt detta

moment skall hänsyn tas till

egendomens beskaffenhet vid den

tidpunkt som avses i 21 §. Värdet

skall uppskattas enligt de grunder

som gäller för bestämmande av

taxeringsvärde året före det år då

denna tidpunkt inföll. Föreskrif-

terna i 22 § 1 mom. andra och

tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för pröv-

ning av ansökningen. Skattemyn-

digheten får även besluta om be-

siktning av egendomen. Har ären-

det tagits upp på ansökan av annan

än beskattningsmyndigheten, får

dock sådant beslut fattas endast

om sökanden åtar sig att betala

kostnaderna för besiktningen. Har

värderingen begärts av beskatt-

ningsmyndigheten skall kostnader-

na betalas av allmänna medel.

Vid värderingen skall hänsyn

tas till egendomens beskaffenhet

vid den tidpunkt som avses i 21 §.

Värdet skall uppskattas enligt de

grunder som gäller för bestäm-

mande av taxeringsvärde året före

det år då denna tidpunkt inföll.

Föreskrifterna i 22 § 1 mom. andra

och tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för pröv-

ning av ansökningen. Skattemyn-

digheten får även besluta om

besiktning av egendomen. Har

ärendet tagits upp på ansökan av

annan än skattemyndigheten, får

dock sådant beslut fattas endast

om sökanden åtar sig att betala

kostnaderna för besiktningen.

Skattemyndighetens beslut enligt detta moment får inte överklagas.

26 §

Den som omhänderhar dödsbos egendom ävensom skattskyldig har att

tillhandahålla den utredning, som prövas erforderlig för bedömande av

egendomens värde.

Till upplysning om värde av fast

egendom skall företes taxerings-

bevis eller, där egendomen enligt

22 § 2 mom. första eller tredje

stycket åsatts särskilt värde,

skattemyndighetens beslut i

ärendet. Påkallar skattskyldig

tillämpning av sådant värde, skall

erforderligt anstånd med skatte-

ärendets avgörande lämnas för

uppvisande av skattemyndighetens

beslut, såvida det visas, att

ansökan om åsättande av särskilt

värde av egendomen blivit gjord.

Till upplysning om värde av fast

egendom som enligt 22 § 2 mom.

första eller tredje stycket åsatts

särskilt värde, skall företes skatte-

myndighetens beslut i ärendet.

Påkallar skattskyldig tillämpning

av sådant värde, skall erforderligt

anstånd med skatteärendets avgö-

rande lämnas för uppvisande av

skattemyndighetens beslut, såvida

det visas, att ansökan om åsättande

av särskilt värde av egendomen

blivit gjord.

Till ledning för värdering av aktier, obligationer och därmed jäm-

förliga värdehandlingar skall företes intyg av bank, mäklare eller annan

sakkunnig. Om sådan handling inte är börsnoterad och inte heller annars

omsätts på kapitalmarknaden skall i stället företes av skattemyndigheten

meddelat bevis om det värde, vartill handlingen enligt senast verkställd

prövning kan ha upptagits vid taxering till statlig förmögenhetsskatt.

Beskattningsmyndigheten må,

där särskild anledning föreligger,

förordna lämplig person att verk-

ställa uppskattning av lös egendom

till ledning för dess värdering.

Förordnande som nu sagts må,

efter framställning av den enligt

64 § 1 mom. förordnade tillsyns-

myndigheten, meddelas av hov-

rätten i dit fullföljt skatteärende.

Det åligger skattskyldig eller den,

som för skattskyldig omhänderhar

egendom, att hålla egendomen

tillgänglig för besiktning ävensom

att tillhandagå förrättningsmannen

med upplysningar och annan

utredning. Ersättning åt förrätt-

ningsmannen erlägges, om egen-

domen ingår i dödsbo, av boet och

eljest av den för egendomen

skattskyldige.

Skattemyndigheten må, där

särskild anledning föreligger,

förordna lämplig person att verk-

ställa uppskattning av lös egendom

till ledning för dess värdering. Det

åligger skattskyldig eller den, som

fdr skattskyldig omhänderhar

egendom, att hålla egendomen

tillgänglig för besiktning ävensom

att tillhandagå förrättningsmannen

med upplysningar och annan

utredning. Ersättning åt förrätt-

ningsmannen nerlägges, om egen-

domen ingår i dödsbo, av boet och

eljest av den för egendomen

skattskyldige.

Beskattningsmyndighet

Beslutande myndighet

34 §

Beskattningsmyndighet är den

tingsrätt vid vilken arvlåtaren

(teststor) eller, då fråga är om

egendom till vilken en föregående

innehavare på livstid haft i 8 §

första eller andra stycket avsedd

rätt, denne hade att svara i mål

som rörde hans person.

Beslut om registrering av

bouppteckning och om arvsskatt

fattas av skattemyndigheten i den

region där arvlåtaren (teststor)

eller, då fråga är om egendom till

vilken en föregående innehavare

på livstid haft i 8 § första eller

andra stycket avsedd rätt, denne

var folkbokförd den 1 november

året före dödsfallet.

Om det inte finns någon

tingsrätt som är behörig enligt

första stycket; tas skatteärendet

upp av Stockholms tingsrätt

Om det inte finns någon

skattemyndighet som är behörig

enligt första stycket, tas skatte-

ärendet upp av Skattemyndigheten

i Stockholm.

Regeringen får bestämma att

sådana anställda i en tingsrätt

som inte är lagfarna domare skall

få handlägga enkla ärenden om

arvsskatt.

Skattemyndigheten får uppdra åt

en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra

myndigheten medger det och om

det inte medför avsevärda besvär

för den som beslutet rör.

44 §

Beskattningsmyndighet är

skattemyndigheten i den region,

där den skattskyldige var folkbok-

förd, när skattskyldigheten inträd-

de, eller, om han då ej var

folkbokförd inom riket, där han

var bosatt eller stadigvarande

vistades.

Beslut om gåvoskatt fattas av

skattemyndigheten i den region,

där den skattskyldige var folkbok-

förd den 1 november året före

skattskyldighetens inträde, eller,

om han då ej var folkbokförd inom

riket, där han var bosatt eller

stadigvarande vistades.

I fråga om juridisk person är

beskattningsmyndighet skattemyn-

digheten i den region, där styrelsen

eller förvaltningen hade sitt säte,

när skattskyldigheten inträdde.

I fråga om juridisk person är

beskattningsmyndighet skattemyn-

digheten i den region, där styrelsen

eller förvaltningen hade sitt säte

den 1 november året före skatt-

skyldighetens inträde.

Finnes ej behörig beskattningsmyndighet efter vad nu sagts upptages

skatteärendet av Skattemyndigheten i Stockholm.

Skattemyndigheten får uppdra åt

en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst ären-

de eller en viss grupp av ärenden.

Ett sådant uppdrag får ges endast

om den andra myndigheten

medger det och om det inte medför

avsevärda besvär för den som

beslutet rör.

Gemensamma bestämmelser

Bouppteckningsblankett

44 a §

Skattemyndigheten skall till

dödsboet efter den som vid sin död

var folkbokförd i Sverige inom två

månader efter dödsfallet översän-

da en förtryckt boupptecknings-

blankett. Följande uppgifter,

grundade på innehållet i inkomna

kontrolluppgifter och övriga av

myndigheten kända uppgifter,

skall förtryckas:

1. den dödes fullständiga namn,

personnummer, medborgarskap

och folkbokföringsadress den 1

november året före dödsåret,

2. dödsdagen,

3. efterlevande makes namn och

personnummer,

4. andra kända närmsta anhöri-

gas namn, personnummer och

adress,

5. äktenskapsförord mellan den

avlidne och efterlevande eller tidi-

gare avliden make,

6. den avlidnes och efterlevande

makes fastighetsinnehav, och

7. namn och personnummer på

förmånstagare till försäkring, som

tecknats av den avlidne, försäk-

ringens nummer och försäkrings-

belopp.

Om skattemyndigheten i något

annat fall får kännedom om att

dödsfall skett som kan antagas ha

utlöst skattskyldighet, får myndig-

heten översända en förtryckt

bouppteckningsblankett till

dödsboet.

Registrering av bouppteckning

44 b §

En bouppteckning skall avges på

blankett enligt fastställt formulär

och innehålla de uppgifter som

sägs i 20 kap. ärvdabalken. Om

uppgifterna på den förtryckta

bouppteckningsblanketten är fel-

aktiga eller ofullständiga skall de

ändringar eller tillägg göras som

behövs.

44 c §

Bouppteckningen skall inom

fyra månader efter dödsfallet ges

in för registrering till skattemyn-

digheten, om inte denna efter

ansökan bestämmer ny tid med

hänsyn till boets beskaffenhet eller

av annan orsak Finns det flera

bouppteckningar skall de ges in

samtidigt.

44 d §

I 20 kap. 14 § ärvdabalken finns

bestämmelser om tilläggsboupp-

teckning. I fall som där avses

under punkterna 1 och 2 skall

tilläggsbouppteckning ges in för

registrering till skattemyndigheten

inom två månader från det att

felaktigheten upptäcktes och i fall

som där avses under punkten 3

inom fyra månader från det att

begäran framställdes.

44 e §

Om en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning inte ges in i

rätt tid får skattemyndigheten

utfärda vitesföreläggande om att

bouppteckning skall ges in inom

viss tid. I 20 kap. 12 § ärvda-

balken finns bestämmelser om

förordnande av boupptecknings-

förrättare.

Om bouppteckningen inte är

upprättad enligt vad som före-

skrivs i ärvdabalken får registre-

ring av bouppteckningen inte ske.

Är bouppteckningen bristfällig får

skattemyndigheten utfärda vites-

föreläggande om att bristen skall

avhjälpas inom viss tid.

Den som enligt ärvdabalken är

skyldig att lämna uppgift till

bouppteckning får föreläggas att

fullgöra sin skyldighet vid vite.

44 f §

En bestyrkt kopia av bouppteck-

ningen och av tilläggsbouppteck-

ningen skall förvaras hos skatte-

myndigheten.

46 §

Deklaration skall, i fall som

angivas i 45 § under A), B) och

C), vara till beskattningsmyn-

digheten avlämnad inom fyra

månader, räknat i fall som angivas

Deklaration skall, i fall som

angivas i 45 § under A), B) och

C), vara till skattemyndigheten

avlämnad inom fyra månader,

räknat i fall som angivas

under A) 1 ), 2) och 3) samt B)

från det skattskyldighet inträdde;

under A) 1), 2) och 3) samt B)

från det skattskyldighet inträdde;

under A) 4) från det överskott i

dödsboets konkurs överlämnades

till den skattskyldige;

under A) 4) från det överskott i

dödsboets konkurs överlämnades

till den skattskyldige;

under C) i fall som avses i 32 §

h) från det att delningen skedde

och i övrigt från det att kännedom

erhölls angående den omständlig-

het, som föranleder efterbeskatt-

ningen.

under C) i fall som avses i 32 §

h) från det att delningen skedde

och i övrigt från det att kännedom

erhölls angående den omständig-

het, som föranleder efterbeskatt-

ningen.

I fall som angivas i 45 § under

D) skall deklaration avlämnas till

beskattningsmyndigheten senast

den 15 februari året efter det

varunder skattskyldighet inträdde.

Har givaren eller, vad angår

förvärv som i 37 § 2 mom. avses,

försäkringstagaren avlidit efter det

skattskyldighet inträtt, må dock

deklarationen icke avlämnas

senare än fyra månader efter

dödsfallet.

I fall som angivas i 45 § under

D) skall deklaration avlämnas till

skattemyndigheten senast den 2

maj året efter det varunder skatt-

skyldighet inträdde. Har givaren

eller, vad angår förvärv som i 37 §

2 mom. avses, försäkringstagaren

avlidit efter det skattskyldighet

inträtt, skall dock deklarationen

avlämnas senast fyra månader

efter dödsfallet.

47 §

Deklaration skall avgivas på

heder och samvete och innehålla

uppgift om

Deklaration skall avgivas på

heder och samvete och innehålla

uppgift om

A) då deklarationen avser

arvfallen eller testamenterad

egendom:

A) då deklarationen avser

arvfallen eller testamenterad

egendom:

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn

och hemvist;

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn,

personnummer och hemvist;

2) arvlåtarens (testators) döds-

dag och, om skattskyldighet inträtt

senare, tidpunkten härför;

2) arvlåtarens (testators) döds-

dag och, om skattskyldighet inträtt

senare, tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(teststor) och den skattskyldige

ävensom, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas;

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(teststor) och den skattskyldige

ävensom, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas;

4) de grunder, efter vilka lottens

storlek bestämts;

4) de grunder, efter vilka lottens

storlek bestämts;

5) beskaffenheten och värdet av

den egendom, varav lotten består;

5) beskaffenheten och värdet av

den egendom, varav lotten består;

B) då deklarationen avser för-

värv, som vid försäkringstagares

död tillfallit förmånstagare, vilken

icke tillika är arvinge eller

testamentstagare:

B) då deklarationen avser för-

värv, som vid försäkringstagares

död tillfallit förmånstagare, vilken

icke tillika är arvinge eller

testamentstagare:

förhållanden motsvarande de

ovan under A) 1), 2), 3) och 5)

angivna;

förhållanden motsvarande de

ovan under A) 1), 2), 3) och 5)

angivna;

C) då deklarationen avser gåva

eller annat jämlikt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt

fång:

C) då deklarationen avser gåva

eller annat jämlikt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt

fång:

1) givarens och den skattskyl-

diges fullständiga namn och

hemvist;

1 ) givarens och den skattskyl-

diges fullständiga namn, person-

nummer och hemvist;

2) tidpunkten för gåvans full-

bordande eller för överlämnandet

till mottagaren av handling,

innefattande giltig utfästelse om

gåvan, eller, om skattskyldighet

inträtt senare, tidpunkten härför;

2) tidpunkten för gåvans full-

bordande eller för överlämnandet

till mottagaren av handling,

innefattande giltig utfästelse om

gåvan, eller, om skattskyldighet

inträtt senare, tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige ävensom,

vid tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige ävensom,

vid tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

4) egendomens beskaffenhet och

värde;

4) egendomens beskaffenhet och

värde;

5) tidigare förvärv, till vilka

jämlikt 41 § hänsyn skall tagas vid

skattens bestämmande.

5) tidigare förvärv, till vilka

jämlikt 41 § hänsyn skall tagas vid

skattens bestämmande.

Angående skyldighet att i deklaration, som avser arvfallen eller

testamenterad egendom eller förvärv, som omförmäles ovan under B),

lämna uppgift angående vissa tidigare förvärv stadgas i l9 §.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

varom förmäles i 8 §, skola jämväl

föregående innehavarens fullstän-

diga namn och hemvist uppgivas.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

varom förmäles i 8 §, skola jämväl

föregående innehavarens fullstän-

diga namn, personnummer och

hemvist uppgivas.

Vad ovan sägs beträffande arvlåtare (teststor) skall beträffande

fideikommiss, som avses i 30 § andra stycket, gälla närmast föregående

innehavaren.

Deklaration som avser gåva

eller annat enligt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt

fång, avfattas på blankett enligt

formulär, som fastställs av

regeringen eller av den myndighet

som regeringen bestämmer.

Deklarationen skall åtföljas av

handlingar, innefattande upplys-

ning om de förhållanden, som är

av betydelse för skattens bestäm-

mande. Har bouppteckning efter

utlänning förrättats här men vid

ingivandet av deklaration angåen-

de kvarlåtenskapen ännu icke

blivit inregistrerad, skall vid

deklarationen fogas bouppteck-

ningen i huvudskrift eller bestyrkt

avskrift. Till deklaration som ges

in med anledning av att sådan

delning som avses i 15 § 1 a mom.

har skett skall handlingen fogas.

Om sådan handling gäller vad i

15 § 3 mom. är stadgat.

Deklaration avfattas på blankett

enligt formulär, som fastställs av

Riksskatteverket. Deklarationen

skall åtföljas av handlingar, inne-

fattande upplysning om de

förhållanden, som är av betydelse

för skattens bestämmande. Har

bouppteckning efter utlänning

förrättats här men vid ingivandet

av deklaration angående kvarlåten-

skapen ännu icke blivit inregist-

rerad, skall vid deklarationen

fogas bouppteckningen i huvud-

skrift eller bestyrkt avskrift. Till

deklaration som ges in med

anledning av att sådan delning som

avses i 15 § 1 a mom. Har skett

skall handlingen fogas. Om sådan

handling gäller vad i 15 § 3 mom.

är stadgat.

48 §

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos beskattningsmyndig-

heten under tolv år från utgången

av det år, under vilket de har

ingivits. Vad nu sagts gäller även

om deklarationen inte har föranlett

att skatt fastställts. Om beskatt-

ningsmyndigheten eller den enligt

64 § 1 mom. förordnade gransk-

ningsmyndigheten av särskild

anledning finner det påkallat, skall

en deklaration förvaras under

femtio år från utgången av det år,

under vilket den har ingivits. Efter

utgången av nu angivna tider skall

deklarationerna förstöras.

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos skattemyndigheten

under tolv år från utgången av det

år, under vilket de har ingivits.

Vad nu sagts gäller även om

deklarationen inte har föranlett att

skatt fastställts. Om skattemyndig-

heten av särskild anledning finner

det påkallat, skall en deklaration

förvaras under femtio år från

utgången av det år, under vilket

den har ingivits. Efter utgången av

nu angivna tider skall deklaratio-

nerna förstöras.

49 §

Där någon i enlighet med lagen

om försäkringsavtal blivit insatt

såsom förmånstagare, åligger det

försäkringsgivaren att angående

händelse, som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde,

lämna kontrolluppgift till den

beskattningsmyndighet, vilken har

att upptaga fråga om beskattning

av försäkringsbeloppet, och därvid

enligt närmare föreskrifter, som

meddelas av regeringen, jämväl

uppgiva övriga förhållanden av

betydelse för skattens bestäm-

mande.

Där någon i enlighet med lagen

om försäkringsavtal blivit insatt

såsom förmånstagare, åligger det

försäkringsgivaren att angående

händelse, som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde,

lämna kontrolluppgift till skatte-

myndigheten, varvid 3 kap. 58 §

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter skall

äga motsvarande tillämpning.

Uppgiften lämnas på blankett

enligt formulär som fastställs av

Riksskatteverket.

Uppgiftsskyldighet föreligger dock icke, därest försäkringsbeloppet

eller, i fråga om belopp som utfaller periodiskt, det sammanlagda

årsbeloppet ej överstiger 13 000 kronor. Där fråga är om flera försäk-

ringar, skall vad nu sagts hava avseende å försäkringarnas sammanlagda

belopp.

Uppgift varom i första stycket

sägs skall för varje kalenderår

lämnas senast den 15 februari

påföljande år. Har skattskyldighet

inträtt till följd av dödsfall, skall

dock uppgift lämnas inom en

månad efter det försäkringsgivaren

erhöll vetskap om dödsfallet.

Uppgift varom i första stycket

sägs skall för varje kalenderår

lämnas senast den 31 januari

påföljande år. Har skattskyldighet

inträtt till följd av dödsfall, skall

dock uppgift lämnas inom en

månad efter det försäkringsgivaren

erhöll vetskap om dödsfallet.

Vad i första och andra styckena sägs skall äga motsvarande

tillämpning i fall, som avses i 12 § sjätte stycket.

49 a §

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 5 § lagen

om allmänna arvsfonden tillställes

beskattningsmyndigheten.

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 24 och

25 §§ lagen (1994:243) om all-

männa arvsfonden skall tillställas

skattemyndigheten senast den 31

januari påföljande år varvid 3

kap. 58 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrollupp-

gifter skall äga motsvarande till-

lämpning. Uppgiften lämns på

blankett enligt formulär som fast-

ställs av Riksskatteverket.

Innan skatteärendet avgöres, skall den skattskyldige lämna sådan

uppgift eller försäkran som avses i 19 § 4 mom. Tillfälle skall beredas

honom att yttra sig i ärendet i övrigt.

51 §

Ärende rörande fastställande av

skatt, som ej skall uttagas efter

deklaration, upptages till avgöran-

de vid inregistrering av bouppteck-

ning eller tilläggsbouppteckning,

eller när handling som avses i

49 a § inkommit till beskattnings-

myndigheten eller, där jämlikt 17 §

anstånd med skattens fastställande

blivit beviljat, när till

beskattningsmyndigheten ingivits

handling, för vars företeende

anstånd beviljats, eller, om sådan

handling icke ingives inom

anståndstiden, vid utgången av

sistnämnda tid.

Ärende rörande fastställande av

skatt, som ej skall uttagas efter

deklaration, upptages till avgöran-

de vid inregistrering av bouppteck-

ning eller tilläggsbouppteckning,

eller när handling som avses i

49 a § inkommit till skattemyndig-

heten eller, där jämlikt 17 §

anstånd med skattens fastställande

blivit beviljat, när till skattemyn-

digheten ingivits handling, för vars

företeende anstånd beviljats, eller,

om sådan handling icke ingives

inom anståndstiden, vid utgången

av sistnämnda tid.

Bevis om det belopp, vartill skatten blivit fastställd, skall tecknas på

bouppteckning, tilläggsbouppteckning eller handling, som avses i 49 a §.

Har jämlikt 17 § beviljats

anstånd med fastställande av

skatten, åligger det dödsboet att

tillhandahålla

beskattningsmyndigheten utlämnad

bouppteckning för sådan anteck-

ning som sägs i föregående stycke.

Har jämlikt 17 § beviljats

anstånd med fastställande av

skatten, åligger det dödsboet att

tillhandahålla skattemyndigheten

utlämnad bouppteckning för sådan

anteckning som sägs i föregående

stycke.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas överrätt,

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats, och den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten, när

skattskyldig vitsordat anmärkning

som framställts av denna myn-

dighet.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas rätten,

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats.

52 §

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån ej jämlikt 55 §

anstånd medgivits, erläggas inom

sex veckor efter det att beslut om

skattens fastställande meddelats

eller den enligt 64 § 1 mom.

förordnade granskningsmyndig-

heten erhållit meddelande om att

skattskyldig vitsordat anmärkning

som framställts av denna myn-

dighet.

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån ej jämlikt 55 §

anstånd medgivits, erläggas inom

sex veckor efter det att beslut om

skattens fastställande meddelats.

Har skatt icke fastställts inom åtta månader efter det bouppteckning

eller deklaration, oavsett om anstånd beviljats, senast skolat vara ingiven,

skall ränta utgå från och med närmast efterföljande månad till och med

den månad då skatten fastställts av beskattningsmyndighet. Skall jämlikt

54 § skatten förskjutas av dödsboet, påföres vid skattens fastställande

ränta utan uppdelning på de särskilda skattskyldiga. Ränta beräknas för

visst kalenderår efter en räntesats som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid utgången av november föregående år.

Räntesatsen bestäms till procenttal med högst en decimal. Räntebelopp

som understiger femtio kronor påföres ej. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall, då underrätt är

beskattningsmyndighet, betalas till

skattemyndigheten i den region,

dit underrätten hör, och eljest till

den skattemyndighet, som är

beskattningsmyndighet.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall betalas till skatte-

myndigheten.

Ändras beslut i fråga om skatt sker ny beräkning av ränta. Räntebelopp

under fem kronor skall varken återbetalas eller utkrävas. Bestämmelserna

i denna lag om skatt skola i tillämpliga delar gälla även ränta.

52 a §

Fastställer överrätt skatt till

högre belopp än beskattningsmyn-

digheten förut beräknat eller

vitsordar skattskyldig anmärkning

av den enligt 64 § 1 mom. för-

ordnade granskningsmyndigheten,

skall på sålunda tillkommande

skattebelopp utgå ränta.

Fastställer domstol skatt till

högre belopp än skattemyndig-

heten förut beräknat skall på

sålunda tillkommande skatte-

belopp utgå ränta.

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller, att ränta utgår

från och med den andra månaden

efter den, då beskattningsmyndig-

heten meddelat beslut angående

skatten, dock att ränta på skatt,

som motsvarar tidigare återbetalat

skattebelopp, skall utgå från och

med månaden efter den då

skattebeloppet återbetalades, samt

att ränta utgår till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock inte för längre

tid än två år.

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller, att ränta utgår

från och med den andra månaden

efter den, då skattemyndigheten

meddelat beslut angående skatten,

dock att ränta på skatt, som

motsvarar tidigare återbetalat

skattebelopp, skall utgå från och

med månaden efter den då

skattebeloppet återbetalades, samt

att ränta utgår till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock inte för längre

tid än två år.

I fråga om räntan gälla i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

dock att räntan påföras av

skattemyndigheten. Ränta utgår

även på ränta enligt 61 § som

återbetalas. Vid beräkning av ränta

för tid som infaller efter utgången

av det år då skatten fastställes

tillämpas den räntesats som gäller

för det år då skatten fastställes.

I fråga om räntan gälla i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

Ränta utgår även på ränta enligt

61 § som återbetalas. Vid beräk-

ning av ränta för tid som infaller

efter utgången av det år då skatten

fastställes tillämpas den räntesats

som gäller för det år då skatten

fastställes.

53 §

I fall där underrätt fastställt

skatt, skall rätten till den skatte-

myndighet, som enligt 52 § 1

mom. tredje stycket är

uppbördsmyndighet, snarast

översända en till rätten ingiven

bouppteckning eller någon annan

handling, som sägs i 51 § andra

stycket, eller en bouppteckning,

som tillhandahållits rätten enligt

tredje stycket sistnämnda paragraf.

Dessutom är rätten skyldig att,

enligt vad regeringen närmare

bestämmer, lämna

skattemyndigheten de uppgifter,

som behövs för uppbörd av

skatten. Vad som nu sagts gäller

också i tillämpliga delar, när

överrätt fastställt skatt till ett

högre belopp än som förut

beräknats eller när en skattskyldig

vitsordat en anmärkning som

framställts av den enligt 64 § 1

mom. förordnade gransknings-

myndigheten.

I fall där domstol fastställt skatt,

skall rätten till skattemyndigheten

snarast översända en till rätten

ingiven bouppteckning eller någon

annan handling, som sägs i 51 §

andra stycket, eller en bouppteck-

ning, som tillhandahållits rätten

enligt tredje stycket sistnämnda

paragraf. Dessutom är rätten

skyldig att, enligt vad regeringen

närmare bestämmer, lämna

skattemyndigheten de uppgifter,

som behövs för uppbörd av

skatten.

Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till särskilt

konto hos skattemyndigheten. Skatten skall anses vara betald den dag, då

inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in till Posten

Aktiebolag eller, om staten har ingått avtal om förmedling av skatte-

inbetalningen med en bank, till banken.

Om skatt inte betalas inom föreskriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut

enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift, om inte annat följer av 6 §

sista stycket. Den obetalda skatten och dröjsmålsavgiften skall lämnas

för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp. Skattemyndigheten tar medge befrielse helt

eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns

särskilda skäl.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt

utsökningsbalken ske.

Handling, som enligt första stycket tillställts skattemyndigheten och

som ingivaren äger återfå må skattemyndigheten icke utlämna till denne

förrän skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd.

Innan handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet

av inbetald skatt.

Handling som avses i 49 a § överlämnas till den skattskyldige sedan

skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan

handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av

inbetalad skatt.

55 §

1 mom. Uppgår i dödsbo belop-

pet av kontanta medel och därmed

jämförliga fordringar samt värdet

av obligationer och andra lätt

realiserbara värdepapper samman-

lagt inte till dubbla beloppet av

den arvsskatt, som enligt 54 §

skall förskjutas av dödsboet, eller

föreligger i andra fall för någon

som är skattskyldig enligt denna

lag avsevärd svårighet att genast

betala hela den skatt, som belöper

på egendom som har tillfallit den

skattskyldige, får beskattnings-

myndigheten medge, att skatten

betalas genom högst tio årliga

inbetalningar. Har en överrätt efter

besvär fastställt skatt till högre

belopp än enligt det överklagade

beslutet, får överrätten under

samma förutsättningar medge

anstånd med betalningen av det

tillkommande skattebeloppet. An-

ståndet får inte utsträckas till flera

inbetalningar än som är nödvän-

digt.

1 mom. Uppgår i dödsbo belop-

pet av kontanta medel och därmed

jämförliga fordringar samt värdet

av obligationer och andra lätt

realiserbara värdepapper samman-

lagt inte till dubbla beloppet av

den arvsskatt, som enligt 54 §

skall förskjutas av dödsboet, eller

föreligger i andra fall för någon

som är skattskyldig enligt denna

lag avsevärd svårighet att genast

betala hela den skatt, som belöper

på egendom som har tillfallit den

skattskyldige, får skattemyndig-

heten medge, att skatten betalas

genom högst tio årliga inbetal-

ningar. Har en domstol efter

överklagande fastställt skatt till

högre belopp än enligt det

överklagade beslutet, får rätten

under samma förutsättningar

medge anstånd med betalningen av

det tillkommande skattebeloppet.

Anståndet får inte utsträckas till

flera inbetalningar än som är

nödvändigt.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får beskatt-

ningsmyndigheten eller överrätten

medge att skatten betalas genom

högst tjugo årliga inbetalningar.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får skatte-

myndigheten eller rätten medge att

skatten betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

Föreligger synnerliga skäl får regeringen i annat fall än som avses i

föregående stycke medge viss skattskyldig att den skatt, som belöper på

egendom som har tillfallit den skattskyldige, betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

2 mom. Första inbetalningen

skall äga rum inom den tid som

anges i 52 § 1 mom. eller inom tre

veckor efter dagen för anstånds-

beslutet om detta innebär en senare

förfallodag. Om skatten uppdelas i

endast två poster skall denna

inbetalning uppgå minst till en

fjärdedel av skattens belopp. I

annat fall skall den uppgå minst

till ett belopp som motsvarar

skattebeloppet delat med antalet

inbetalningar. Andra inbetalningen

skall göras på årsdagen för

beslutet om skattens fastställande

och envar av de följande på

motsvarande dag av det år, under

vilket inbetalningen skall ske.

Dessa inbetalningar skall uppgå

till sinsemellan lika stora belopp.

Har anstånd medgetts enligt

bestämmelsema i 1 mom. andra

stycket skall de årliga

inbetalningarna uppgå till minst

3 000 kronor. På skatt som

omfattas av anstånd utgår ränta

från och med månaden efter den

då skatten skulle ha erlagts om

anstånd inte medgetts till och med

den månad då anståndstiden gått

till ända. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom. Räntan påföras dock av

skattemyndigheten.

2 mom. Första inbetalningen

skall äga rum inom den tid som

anges i 52 § 1 mom. eller inom tre

veckor efter dagen för anstånds-

beslutet om detta innebär en senare

förfallodag. Om skatten uppdelas i

endast två poster skall denna

inbetalning uppgå minst till en

fjärdedel av skattens belopp. I

annat fall skall den uppgå minst

till ett belopp som motsvarar

skattebeloppet delat med antalet

inbetalningar. Andra inbetalningen

skall göras på årsdagen för

beslutet om skattens fastställande

och envar av de följande på

motsvarande dag av det år, under

vilket inbetalningen skall ske.

Dessa inbetalningar skall uppgå

till sinsemellan lika stora belopp.

Har anstånd medgetts enligt

bestämmelserna i 1 mom. andra

stycket skall de årliga

inbetalningarna uppgå till minst

3 000 kronor. På skatt som

omfattas av anstånd utgår ränta

från och med månaden efter den

då skatten skulle ha erlagts om

anstånd inte medgetts till och med

den månad då anståndstiden gått

till ända. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till beskattningsmyndig-

heten eller, om anståndsbeslut

enligt 1 mom. ankommer på en

överrätt, till denna senast fyra

veckor efter den dag då beslutet

om skattens fastställande meddela-

des. Beviljas anstånd, skall inom

tid, som beskattningsmyndigheten

eller överrätten bestämmer, till

denna avlämnas en till staten

utfärdad skuldförbindelse på det

belopp anståndet avser jämte ränta.

Den skattskyldige skall dessutom

inom samma tid ställa nöjaktig

säkerhet om inte anståndet avser

skatt som skall utgå för nyttjande-

rätt eller rätt till ränta, avkomst

eller annan förmån eller för rätt,

som avses i 8 § andra stycket.

Anståndet skall anses förverkat i

den mån den skattskyldige inte

fullgör det som föreskrivs i detta

moment.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till skattemyndigheten

eller, om anståndsbeslut enligt 1

mom. ankommer på en domstol,

till denna senast fyra veckor efter

den dag då beslutet om skattens

fastställande meddelades. Beviljas

anstånd, skall inom tid, som

skattemyndigheten eller rätten

bestämmer, till denna avlämnas en

till staten utfärdad skuldförbindel-

se på det belopp anståndet avser

jämte ränta. Den skattskyldige

skall dessutom inom samma tid

ställa nöjaktig säkerhet om inte

anståndet avser skatt som skall

utgå för nyttjanderätt eller rätt till

ränta, avkomst eller annan förmån

eller för rätt, som avses i 8 § andra

stycket. Anståndet skall anses

förverkat i den mån den

skattskyldige inte fullgör det som

föreskrivs i detta moment.

56 §

Avlider den, som förvärvat egendom genom arv, testamente eller gåva,

eftergives skatten enligt följande. Sker dödsfallet inom ett år från det

skattskyldighet inträtt, eftergives hela skattebeloppet. Avlider den

skattskyldige senare men inom tio år efter det skattskyldighet inträtt,

eftergives samma belopp, minskat med en tiondedel för varje helt år som

förflutit från sagda tidpunkt.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt upptages efter därom skrift-

ligen gjord framställning av den

underrätt eller skattemyndighet,

som meddelat beslut i skatte-

ärendet.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt upptages efter därom skrift-

ligen gjord framställning av den

skattemyndighet, som meddelat

beslut i skatteärendet.

58 §

Har egendom beskattats såväl

här i riket som i utländsk stat, må

regeringen eller den myndighet

regeringen förordnar till undvi-

kande av eller lindring i dubbel-

beskattningen, när skäl därtill äro,

på ansökan medgiva befrielse från

eller nedsättning av den här i riket

fastställda skatten.

Fråga om befrielse från eller

nedsättning av arvsskatt eller

gåvoskatt för undvikande av

dubbelbeskattning prövas av

skattemyndigheten i samband med

att skatteärende avgöres utom i

fall som avses i andra stycket.

Regeringen avgör ärende som

enligt avtal för undvikande av

dubbelbeskattning på kvarlåten-

skap (dubbelbeskattningsavtal)

förutsätter att de högsta finans-

myndigheterna träder i förbindelse

med varandra eller som annars är

av synnerlig vikt eller principiell

betydelse.

Ärenden enligt andra stycket

överlämnar skattemyndigheten till

Riksskatteverket, som med eget

yttrande överlämnar det till

regeringen.

59 §

Har efter det beslut meddelats om fastställande av skatt

a) kännedom erhållits om förut icke känt testamente;

b) testamente, förordnande enligt lagen (1927:77) om försäkringsavtal

om insättande av förmånstagare eller motsvarande förordnande som

avser utländsk försäkring, vartill hänsyn tagits vid skatteärendets

prövning, blivit genom lagakraftvunnen dom helt eller delvis förklarat

ogillt;

c) genom lagakraftvunnen dom eljest blivit bestämt angående

delningen av egendom i dödsbo, där skatten fastställts med ledning av

handling, som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom., 15a § eller l6 §;

d) omständighet inträffat som föranleder tilläggsbouppteckning;

e) kännedom erhållits angående vid tiden för skattskyldighetens inträde

föreliggande omständighet, som föranleder att i deklarationen uppgiven

behållning eller egendom bort upptagas eller fördelas annorledes än i

deklarationen angivits;

f) klarhet vunnits om hur arvet slutligen skall fördelas i sådana fall som

avses i 18 §;

g) genom sådan delning, som enligt 32 § h) föranlett efterbeskattning,

fördelningen av kvarlåtenskapen kommit att avvika från den som legat

till grund för skattens fastställande;

och hade, om hänsyn tagits till omständighet som nu avses, någon

skattskyldig haft att gälda mindre skatt än vad beräknats, skall honom

påförd skatt nedsättas med sålunda för högt beräknad skatt.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av den

underrätt eller skattemyndighet

som meddelat beslut i skatte-

ärendet.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av skatte-

myndigheten.

60 §

Beskattningsmyndighetens be-

slut får överklagas till hovrätten

av en enskild part eller av den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten. Vid

överklagande gäller lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Skattemyndighetens beslut över-

klagas till länsrätten. Ett beslut får

överklagas av en enskild part som

berörs av beslutet, om detta gått

honom emot, eller av Riksskatte-

verket.

Har enskild part hos länsrätten

överklagat skattemyndighetens

beslut, får myndigheten överklaga

länsrättens beslut, om det innebär

att den enskilde har fått helt eller

delvis bifall till sin talan.

Riksskatteverket får överklaga

ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om verket inte

tidigare har fört det allmännas

talan i målet.

Om beskattningsmyndighetens

beslut innefattar prövning av en

fråga om fastställande, eftergift

eller återvinning av skatt, får

överklagande ske inom tre år från

beslutets dag. När en skattskyldig

vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyndig-

heten, skall det vid överklagandet

anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat

beslut om skattens fastställande

när granskningsmyndigheten fått

meddelande om vitsordandet. I

sådant fall skall ett överklagande

ges in till hovrätten. Har ena

parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det,

skall dock dennes överklagande ha

kommit in till be-

skattningsmyndigheten eller till

hovrätten inom två månader från

det att delgivning som avses i 15 §

lagen (1996: 242) om domstols-

ärenden har skett. Prövningen av

om motparten har överklagat i rätt

tid skall alltid göras av hovrätten.

Skattemyndighetens beslut får

överklagas inom tre år från

beslutets dag. Har ena parten

överklagat beslutet och vill även

motparten överklaga det, skall

dock dennes överklagande ha

kommit in till skattemyndigheten

inom två månader från det att

delgivning har skett.

När ett beslut som avses i andra

stycket överklagas skall hovrätten,

om målet tas upp till prövning,

alltid ge klagandens motpart

tillfåne att yttra sig.

Beslut av beskattningsmyndig-

heten i frågor som avses i 17 och

26 §§ får inte överklagas. Har

någon förelagts att vid vite full-

göra en uppgift som anges i 26 §,

får dock föreläggandet komma

under prövning i samband med

överklagande av beslut om vitets

utdömande.

Beslut av skattemyndigheten i

frågor som avses i 17, 26, 44 c §

och 44 e §§ får inte överklagas.

Har någon förelagts att vid vite

fullgöra en uppgift som anges i 26

eller 44 e §§, får dock föreläggan-

det komma under prövning i

samband med överklagande av

beslut om vitets utdömande.

61 §

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av överrätts beslut eller

beslut enligt 27 §, 33 § 3 mom.

eller 56 59 §§, skall skattebelop-

pet kostnadsfritt återbetalas i den

ordning som föreskrivs i skatte-

betalningslagen (1997:483) i fråga

om återbetalning av skatt. Beslut

som grundar rätt till återbetalning

skall omgående sändas till den

skattemyndighet som anges i 52 §

1 mom. tredje stycket. På skattebe-

lopp, dröjsmålsavgift samt ränta

enligt 52 §, 52 a § och 55 § 2

mom. som återbetalas utgår ränta

om inte annat följer av andra

stycket.

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av rättens beslut eller beslut

enligt 27 §, 33 § 3 mom. Eller 56

59 §§, skall skattebeloppet kost-

nadsfritt återbetalas i den ordning

som föreskrivs i skattebetalnings-

lagen (1997:483) i fråga om

återbetalning av skatt. Beslut som

grundar rätt till återbetalning skall

omgående sändas till skattemyn-

digheten. På skattebelopp, dröjs-

målsavgift samt ränta enligt 52 §,

52 a § och 55 § 2 mom. som

återbetalas utgår ränta om inte

annat följer av andra stycket.

I fall, som avses i 57 58 a §§, ankommer det på regeringen att

förordna i vad mån ränta skall utgå.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med erläggande av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall beskattningsmyndigheten

eller överrätten ompröva anstånds-

beslutet.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med erläggande av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall skattemyndigheten eller

rätten ompröva anståndsbeslutet.

61 a §

Ränta enligt 61 § första stycket

utgår från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan, vilken

skall beräknas av skattemyndighe-

ten, gäller i övrigt bestämmelsenia

i 52 § 1 mom. Räntan för visst

kalenderår skall dock beräknas

efter en räntesats som motsvarar

75 procent av den statslåneränta

som gällde vid utgången av

november närmast föregående

kalenderår. Räntesatsen bestäms

till procenttal med högst en

decimal.

Ränta enligt 61 § första stycket

utgår från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelsema i 52 § 1

mom. Räntan för visst kalenderår

skall dock beräknas efter en ränte-

sats som motsvarar 75 procent av

den statslåneränta som gällde vid

utgången av november närmast

föregående kalenderår. Räntesat-

sen bestäms till procenttal med

högst en decimal.

Tillsyn å skattens utgörande

Beslutsförteckning

62 §

Underrätts beslut i skatteärende

skola, efter vad därom är särskilt

stadgat, upptagas i bouppteck-

ningsprotokollet. Avser beslut

fastställande av skatt, skola i

protokollet antecknas: arvlåtarens

eller, i fall som avses i 30 § andra

stycket, närmast föregående inne-

havarens fullständiga namn (för

gift kvinna jämväl hennes namn

som ogift), födelsetid och hemvist,

skattskyldigs namn, värdet å

samtliga lotter, beloppet av å varje

lott belöpande skatt, skyldskaps-

förhållande efter vilket skatten

beräknats, övriga å skattens

bestämmande inverkande omstän-

digheter och vid samtidig beskatt-

ning av flera lotter skattens

sammanlagda belopp. I fråga om

förvärv, som avses i 1 § andra

stycket, antecknas dessutom dagen

för beslutet om avstående och

myndighet som meddelat beslutet.

Skattemyndighets beslut i skatteärende upptages i särskild

beslutsförteckning. Närmare föreskrifter om sådan förteckning meddelas

av regeringen.

67 §

Skattskyldig eller annan må av

beskattningsmyndighet genom vite

tillhållas att fullgöra vad enligt

denna lag åligger honom, dock ej

såvitt avser gäldande av fastställd

skatt.

Skattskyldig eller annan må av

skattemyndigheten genom vite

tillhållas att fullgöra vad enligt

denna lag åligger honom, dock ej

såvitt avser gäldande av fastställd

skatt.

Underrätt må vid vite tillhålla

den, som uppgivit dödsbo, att med

ed fästa riktigheten av lämnade

uppgifter. Edgång må åläggas jäm-

väl delägare, efterlevande make

eller efterlevande sambo, som ej

uppgivit boet, ävensom annan som

med boet tagit befattning.

Skattemyndigheten må vid vite

tillhålla den, som uppgivit dödsbo,

att med ed fästa riktigheten av

lämnade uppgifter. Edgång må

åläggas jämväl delägare, efter-

levande make eller efterlevande

sambo, som ej uppgivit boet,

ävensom annan som med boet tagit

befattning.

Vite får inte föreläggas staten, kommun eller tjänsteman i tjänsten.

70 §

Ett överklagande av ett beslut om fastställande av skatt enligt denna

lag inverkas inte på skyldigheten att betala den skatt som beslutet avser.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft. Om

hovrätten fastställt skatten till

lägre belopp än den enligt 64 § 1

mom. förordnade gransknings-

myndigheten mediet eller yrkat, får

dock återbetalning inte ske om

granskningsmyndigheten anmäler

hinder mot detta. I sistnämnda fall

får skattemyndigheten efter ansö-

kan av dödsbo eller skattskyldig

medge återbetalning, varvid

bestämmelserna i 17 kap. 3 §

första stycket skattebetalnings-

lagen (1997:483) om ställande av

säkerhet skall tillämpas.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft.

72 §

På den enligt 64 § I mom.

Förordnade granskningsmyndig-

heten ankommer att föra det

allmännas talan i mål och

ärenden, där denna lag är

tillämplig.

Om en enskild överklagar ett

beslut, förs det allmännas talan i

länsrätten och kammarrätten av

skattemyndigheten. Överklagar

Riksskatteverket, skall det all-

männas talan föras av verket.

Riksskatteverket för det allmän-

nas talan i Regeringsrätten.

När Riksskatteverket för talan,

har verket samma befogenhet som

skattemyndigheten enligt denna

lag. I förekommande fall tar verket

därmed över den befogenhet som

annars tillkommer skattemyndig-

heten.

72 a §

En skattemyndigheter uppdra åt

en annan skattemyndighet att i

allmän förvaltningsdomstol föra

det allmännas talan i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra

myndigheten medger det.

Riksskatteverket får ta över

uppgiften att i allmän förvalt-

ningsdomstol föra det a11männas

talan i ett visst ärende eller en viss

grupp av ärenden.

Riksskatteverket får uppdra åt

en tjänsteman vid en skattemyn-

dighet att företräda verket i

allmän förvaltningsdomstol.

72 b §

Riksskatteverket får inom den

för verket gällande tiden för

överklagande föra talan till den

enskildes förmån. Verket har då

samma behörighet som den

enskilde.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Därvid gäller följande.

1. Har ett ärende anhängiggjorts hos tingsrätt före ikraftträdandet, avgörs

det av tingsrätten om detta sker senast den 30 april 2001. Därvid gäller

äldre bestämmelser om inte annat sägs nedan. Ärende som den 1 maj

2001 inte har avgjorts överlämnas till skattemyndigheten i den region

där tingsrätten är belägen. Det ankommer därefter på skattemyndig-

heten att fatta beslut i ärendet.

2. Beslut som har meddelats av tingsrätt kan efter ikraftträdandet

omprövas enligt förvaltningslagen (1986:223) av skattemyndigheten i

den region där tingsrätten är belägen.

3. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet, upptages efter lagens

ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 33 § 3 mom. av

skattemyndigheten i den region där tingsrätten är belägen.

4. Om skattskyldigheten har inträtt före ikraftträdandet tillämpas

fortfarande 44 § i äldre lydelse.

5. Har före ikraftträdandet beskattningsmyndigheten medgivit att

arvsskatt får erläggas med skuldebrev eller aktier enligt 52 § 2 mom.,

tillämpas fortfarande äldre bestämmelser. Vad som sägs om

beskattningsmyndigheten skall därvid i stället avse skattemyndigheten

i den region där den tingsrätt är belägen som meddelat beslut i

skatteärendet.

6. 52 a § i äldre lydelse gäller fortfarande när skatt har beräknats av

tingsrätt.

7. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet, upptages efter lagens

ikraftträdande ansökan om eftergift enligt 56 § av skattemyndigheten i

den region där tingsrätten är belä-gen.

8. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet, upptages efter lagens

ikraftträdande ansökan om undvikande av eller lindring i

dubbelbeskattning enligt 58 § av skattemyndigheten i den region där

tingsrätten är belägen.

9. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet, upptages efter lagens

ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 59 § av skattemyn-

digheten i den region där tingsrätten är belägen.

10. Beslut som tingsrätt meddelar före ikraftträdandet eller med stöd av

punkt 1 överklagas efter ikraftträdandet hos kammarrätten. Därvid

krävs inte prövningstillstånd.

 Överklagandet skall ges in till skattemyndigheten i den region där

tingsrätten är belägen. Myndigheten prövar om överklagandet har

kommit in i rätt tid. Därvid tillämpas 6 a § andra stycket andra

meningen och tredje fjärde styckena förvaltningsprocesslagen

(1971:291). Överklagandet skall inte heller avvisas om det inom rätt

tid har getts in till tingsrätten.

 Har vitsordande skett före ikraftträdandet, tillämpas vid överklagande

äldre bestämmelser i 60 § andra stycket andra meningen.

 Ärende som inte har avgjorts av hovrätt före ikraftträdandet

överlämnas till kammarrätten för prövning.

 Ärende som inte har avgjorts av Högsta domstolen före ikraftträdandet

överlämnas till Regeringsrätten för prövning.

11. Beslut som meddelats före ikraftträdandet eller med stöd av punkt 1

granskas av Riksskatteverket.

I mål och ärenden där den enligt 64 § 1 mom. förordnande

granskningsmyndigheten vid ikraftträdandet för det allmännas talan, skall

talan efter ikraftträdandet föras av Riksskatteverket. 72 a § tredje stycket

är därvid tillämpligt.

 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

rapporten Registrering och skattläggning av

bouppteckningar Förslag till framtida organisation

(DV Rapport 1999:1 och RSV Rapport 1999:10)

Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av Hovrätten för Övre

Norrland, Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Linköpings tingsrätt,

Umeå tingsrätt, Tierps tingsrätt, Hallsbergs tingsrätt, Kammarrätten i

Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Kammarrätten i Sundsvall,

Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i

Västmanlands län, Länsrätten i Östergötlands län, Länsrätten i

Kronobergs län, Länsrätten i Göteborg, Länsrätten i Skåne län,

Länsrätten i Örebro län, Länsrätten i Gävleborgs län, Länsrätten i

Jämtlands län, Länsrätten i Norrbottens län, Datainspektionen,

Kammarkollegiet, Statskontoret, Socialstyrelsen, Riksrevisionsverket,

Skattemyndigheten i Stockholms län, Skattemyndigheten i Växjö,

Skattemyndigheten i Östersund, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet, Svenska kommunförbundet, Sveriges Domareförbund,

Sveriges Advokatsamfund, Föreningen Sveriges Överförmyndare,

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), ST-Domstol, Svenska Arbetsgivare-

föreningen (SAF), Svenska Bankföreningen, Sveriges Industriförbund,

Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Begravningsbyråers Förbund och

Stockholms Handelskammare.

FONUS har beretts tillfälle att avge yttrande men avstått från att yttra

sig.

Yttrande har dessutom avgetts av Skattemyndigheten i Göteborg.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

Ärvdabalksutredningens slutbetänkande Makes

arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU

1998:110)

Efter remiss har yttranden över slutbetänkandet avgetts av Göta hovrätt,

Stockholms tingsrätt, Helsingborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Västernorrlands län, Riksskatteverket, Domstolsverket,

Rikspolisstyrelsen, Kammarkollegiet, Socialstyrelsen, Jämställdhets-

ombudsmannen, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet, Försäkringsförbundet,

Husmodersförbundet Hem och Samhälle, Riksförbundet för sexuellt

likaberättigande, Svenska Bankföreningen, Sveriges Advokatsamfund,

Sveriges Begravningsbyråers förbund och Sveriges Domareförbund.

Svenska Kyrkan Föreningen Jurister vid Sveriges allmänna advokat-

byråer, Landsorganisationen,. Sveriges Akademikers Centralorganisation

och Tjänstemännens Centralorganisation har beretts tillfälle att avge

yttrande men har avstått från att yttra sig.

Lagrådsremissens lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

1 Förslag till lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om ärvdabalken

dels att 20 kap. 12 § skall upphöra att gälla,

dels att 18 kap. 7 §, 19 kap. 2 § samt 20 kap. 1, 3, 8 9 och 11 §§ skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap.

7 §

Om det i ett dödsbo ingår fast egendom som är taxerad som

lantbruksenhet, skall boet ha avvecklat fastighetsinnehavet senast fyra år

efter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. Har dödsboet

förvärvat sådan egendom därefter, skall avvecklingen ske snarast möjligt.

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om av-

vecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsynsmyn-

digheten vid vite förelägga döds-

boet att fullgöra sin skyldighet.

Tillsynsmyndighetens beslut om

föreläggande får överklagas till

kammarrätten

Tillsyn över att avveckling sker

utövas av den myndighet som

regeringen bestämmer. Om av-

vecklingen inte har skett inom

föreskriven tid, får tillsynsmyn-

digheten vid vite förelägga döds-

boet att fullgöra sin skyldighet.

Den tingsrätt som har registre-

rat bouppteckningen efter den

döde får på ansökan av dödsboet

medge anstånd med avvecklingen,

om det finns särskilda skäl. An-

stånd meddelas för viss tid och får

förenas med villkor. Medges an-

stånd, skall tingsrätten underrätta

tillsynsmyndigheten om detta.

Tillsynsmyndigheten får på

ansökan av dödsboet medge

anstånd med avvecklingen, om det

finns särskilda skäl. Anstånd

meddelas för viss tid och får

förenas med villkor.

Tillsynsmyndighetens beslut om

föreläggande och anstånd får

överklagas till allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till

kammarrätt.

19 kap.

2 §

Vid ansökan som i 1 § sägs

fogas avskrift av bouppteckningen

efter den döde eller, där

inregistrering skett, uppgift å

dagen därför. Är ej bouppteckning

förrättad, lämnas trovärdig uppgift

om delägarna i boet och deras

hemvist samt, där testaments-

exekutor är förordnad, om dennes

namn och hemvist.

Till en ansökan enligt 1 § skall

fogas en kopia av bouppteck-

ningen efter den döde och, om

bouppteckningen har registrerats,

ett bevis om detta. Är inte

bouppteckning förrättad, lämnas

trovärdig uppgift om delägarna i

boet och deras hemvist samt, där

testamentsexekutor är förordnad,

om dennes namn och hemvist.

20 kap.

1 §

Bouppteckning skall förrättas

sist tre månader efter dödsfallet,

såframt ej på ansökan inom

samma tid rätten med hänsyn till

boets beskaffenhet eller av annan

särskild orsak förlänger tiden.

Bouppteckning skall förrättas

senast tre månader efter dödsfallet,

om inte skattemyndigheten efter

ansökan inom samma tid med

hänsyn till boets beskaffenhet eller

av annan särskild orsak förlänger

tiden.

Om dödsboanmälan och undantag på grund av sådan anmälan från

skyldigheten att förrätta bouppteckning föreskrives i 8 a §.

3 §

I bouppteckningen anges dagen

för förrättningen, den dödes

fullständiga namn, yrke och

hemvist samt dödsdagen. Även

namn och hemvist för dem som

skall ha kallats till förrättningen

skall anges. För underårig skall

anges födelsedatum och för

arvinge skall anges hans släktskap

med den döde. Arvinge skall anges

även om han är utesluten från del i

kvarlåtenskapen. Om den döde

efterlämnar en make, skall för

bröstarvingar anges om de är

bröstarvingar även till maken. Kan

uppgift i visst hänseende ej

lämnas, skall det anmärkas.

I bouppteckningen anges dagen

för förrättningen, den dödes

fullständiga namn, personnummer

eller samordningsnummer, hem-

vist och dödsdag. Även namn och

hemvist för dem som skall ha

kallats till förrättningen skall

anges. För underårig skall anges

födelsedatum och för arvinge skall

anges hans släktskap med den

döde. Arvinge skall anges även om

han är utesluten från del i

kvarlåtenskapen. Om den döde

efterlämnar en make, skall för

bröstarvingar anges om de är

bröstarvingar även till maken. Kan

uppgift i visst hänseende inte

lämnas, skall det anmärkas.

Av bouppteckningen skall

framgå vilka som närvarit vid

förrättningen. Där någon som

skolat kallas ej närvarit, skall vid

bouppteckningen fogas bevis att

han i tid blivit kallad.

Av bouppteckningen skall

framgå vilka som varit närvarande

vid förrättningen. Där någon som

skall kallas inte varit närvarande,

skall vid bouppteckningen fogas

bevis att han i tid blivit kallad.

8 §

Bouppteckning skall inom en

månad efter upprättande jämte

bestyrkt avskrift för registrering

ges in till rätten i den ort där den

döde skolat svara i tvistemål i

allmänhet eller, om behörig

domstol ej sålunda finns, till

Stockholms tingsrätt. Finns det

flera bouppteckningar, skall de ges

in samtidigt; och skall tiden härför

räknas från det den sista boupp-

teckningen upprättades.

En bouppteckning skall inom en

månad efter det att den upprättats

jämte en bestyrkt kopia ges in för

registrering till den skattemyn-

dighet som enligt 34 § första eller

andra stycket lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt skall

pröva frågan om arvsskatt. Finns

det flera bouppteckningar, skall de

ges in samtidigt och inom en

månad från det den sista

bouppteckningen upprättades.

Bestyrkt avskrift av bouppteck-

ningen skall förvaras hos rätten.

En bestyrkt kopia av bouppteck-

ningen skall förvaras hos skatte-

myndigheten.

Har omyndig del i boet eller är

någon för vilken förvaltare enligt

föräldrabalken har förordnats del-

ägare eller finns delägare, för

vilken god man skall förordnas,

skall ytterligare en bestyrkt av-

skrift ges in för varje överförmyn-

dare som skall ha tillsyn över

ifrågavarande förmynderskap, för-

valtarskap eller godmanskap. Är

bouppteckningen av vidlyftig be-

skaffenhet, behöver denna avskrift

omfatta endast erforderliga delar.

Är inte erforderliga avskrifter

ingivna, skall sådana tas på boets

bekostnad.

Har omyndig del i boet eller är

någon för vilken förvaltare enligt

föräldrabalken har förordnats

delägare eller finns delägare, för

vilken god man skall förordnas,

skall ytterligare en bestyrkt kopia

ges in för varje överförmyndare

som skall ha tillsyn över ifråga-

varande förmynderskap, förvaltar-

skap eller godmanskap. Är boupp-

teckningen av vidlyftig beskaffen-

het, behöver denna kopia omfatta

endast erforderliga delar.

Är inte erforderliga kopior

ingivna, skall sådana tas på boets

bekostnad.

8 a §

Förslå den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods icke till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfatta tillgångarna

ej fast egendom eller tomträtt,

behöver bouppteckning icke

förrättas, om dödsboanmälan

göres till rätten av socialnämnden.

Förslår den dödes tillgångar

eller, när han efterlämnar make,

tillgångarna jämte hans andel i

makens giftorättsgods inte till

annat än begravningskostnader och

andra utgifter med anledning av

dödsfallet och omfattar till-

gångarna inte fast egendom eller

tomträtt, behöver bouppteckning

inte förrättas, om dödsboanmälan

görs till skattemyndigheten av

socialnämnden.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och upptaga den dödes

fullständiga namn, personnummer,

hemvist, bostadsadress och

dödsdag samt intyg, utvisande att

beträffande tillgångarna föreligger

fall som avses i första stycket. I

anmälan skola även angivas namn

och bostadsadresser beträffande

dödsbodelägare, om uppgifter

därom kunna inhämtas utan

avsevärd tidsutdräkt. Dödsbo-

anmälan bör göras inom två

månader efter dödsfallet. Den skall

förvaras hos rätten.

Dödsboanmälan skall vara

skriftlig och uppta den dödes

fullständiga namn, personnummer

eller samordningsnummer, hem-

vist, bostadsadress och dödsdag

samt intyg, utvisande att beträffan-

de tillgångarna föreligger fall som

avses i första stycket. I anmälan

skall även dödsbodelägares namn

och bostadsadresser anges, om

uppgifterna kan inhämtas utan

avsevärd tidsutdräkt. Dödsbo-

anmälan bör göras inom två

månader efter dödsfallet. Den skall

förvaras hos skattemyndigheten.

Även om dödsboanmälan gjorts,

skall bouppteckning förrättas, om

det begäres av dödsbodelägare

eller annan vars rätt kan bero

därav och denne ställer säkerhet

för bouppteckningskostnaden eller

om ny tillgång yppas och det

därför ej längre föreligger sådant

fall som avses i första stycket.

Bouppteckning skall förrättas sist

tre månader efter det att begäran

därom gjordes och säkerhet

ställdes eller den nya tillgången

yppades. Om förlängning av tiden

för boupptecknings förrättande

äger 1 § första stycket mot-

svarande tillämpning.

Även om dödsboanmälan gjorts,

skall bouppteckning förrättas, om

det begärs av dödsbodelägare eller

någon annan vars rätt kan bero

därav och denne ställer säkerhet

för bouppteckningskostnaden eller

om ny tillgång yppas och det

därför inte längre föreligger sådant

fall som avses i första stycket.

Bouppteckning skall förrättas

senast tre månader efter det att

begäran om det gjordes och

säkerhet ställdes eller den nya

tillgången yppades. Om för-

längning av tiden för boupp-

tecknings förrättande äger 1 §

första stycket motsvarande

tillämpning.

9 §

Det åligger rätten att tillse att

bouppteckning, när sådan

erfordras, inom laga tid förrättats

och ingivits. Finnes det vara

försummat äger rätten vid vite

förelägga viss tid eller, där

bouppteckning ej skett, förordna

någon att föranstalta därom.

Sådant förordnande utgör ej hinder

att vara god man vid förrättningen.

Skattemyndigheten skall se till

att bouppteckning, när sådan

krävs, förrättas och ges in inom

föreskriven tid. Om det försummas

får skattemyndigheten vid vite

förelägga viss tid eller, där

bouppteckning inte skett, förordna

en lämplig person att föranstalta

om det. Sådant förordnande utgör

inte hinder att vara god man vid

förrättningen.

Registrering av bouppteckning

må ej äga rum, där vid bouppteck-

ningen finnes ej hava så förfarits

som i detta kapitel sägs. Är

bouppteckningen bristfällig, äger

rätten med föreläggande av vite

utsätta tid inom vilken bristen

skall avhjälpas.

Registrering av bouppteckning

får inte ske, om det inte vid

bouppteckningen har gått till på

det sätt som sägs i detta kapitel.

Är bouppteckningen bristfällig, får

skattemyndigheten med före-

läggande av vite utsätta tid inom

vilken bristen skall avhjälpas.

Skattemyndigheten skall förse

bouppteckningen med bevis om att

den har blivit registrerad.

Den som är pliktig att lämna

uppgift till bouppteckning må vid

vite hållas därtill.

Den som är skyldig att lämna

uppgift till bouppteckning får

föreläggas vid vite att fullgöra sin

skyldighet.

11 §

Om det i den dödes tillgångar

ingår fast egendom som är taxerad

som lantbruksenhet, skall rätten

underrätta den tillsynsmyndighet

som avses i 18 kap. 7 § andra

stycket om dödsfallet.

För skattemyndighetens hand-

läggning och beslut enligt detta

kapitel gäller 34 § tredje stycket,

60 § första stycket, 60a och 60c e

§§ lagen (1941:416) om arvsskatt

och gåvoskatt.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. 18 kap. 7 § i sin äldre lydelse gäller fortfarande i fråga om ärenden

om anstånd om ansökan har kommit in till tingsrätten före ikraft-

trädandet.

3. Vid överklagande av tillsynsmyndighetens beslut om föreläggande

enligt 18 kap. 7 § skall, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet,

18 kap. 7 § i sin äldre lydelse fortfarande gälla.

4. En dödsboanmälan eller ett ärende om registrering av

bouppteckning eller tilläggsbouppteckning skall handläggas av

tingsrätten om handlingen har kommit in till tingsrätten före

ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller därvid fortfarande.

5. Regeringen får föreskriva att en annan tingsrätt än den som utpekas i

20 kap. 8 § i sin äldre lydelse är behörig att handlägga en dödsboanmälan

eller ett ärende om registrering av bouppteckning eller tilläggsboupp-

teckning som har getts in till tingsrätten före ikraftträdandet. En tingsrätt

som därmed blir obehörig skall lämna över ingivna handlingar till den

tingsrätt som skall handlägga ärendet samt underrätta ingivaren om

överlämnandet. Sedan en bouppteckning eller tilläggsbouppteckning har

registrerats, skall en kopia av handlingen sändas för förvaring till den

tingsrätt som pekas ut i 20 kap. 8 § i sin äldre lydelse. En kopia av

handlingen skall förvaras även hos den beslutande tingsrätten.

Dödsboanmälan skall sändas för förvaring till den tingsrätt som pekas ut

i 20 kap. 8 § i sin äldre lydelse. En kopia av dödsboanmälan skall

förvaras hos den tingsrätt som handlagt dödsboanmälan.

6. Om en ansökan om registrering av en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning har getts in till tingsrätten före ikraftträdandet och

ansökan har avvisats eller registrering vägrats efter ikraftträdandet, skall

den behöriga skattemyndigheten handlägga ärendet i fortsättningen.

7. Har högre rätt efter ikraftträdandet upphävt ett beslut om registrering

av en sådan bouppteckning eller tilläggsbouppteckning som har kommit

in till tingsrätten före ikraftträdandet, ankommer det på den skatte-

myndighet som är behörig enligt 20 kap. 8 § i sin nya lydelse att

handlägga ärendet i fortsättningen.

8. Har en tingsrätt före ikraftträdandet förelagt vite enligt 20 kap. 9 §

första stycket i sin äldre lydelse utan att vitet har dömts ut, skall beslutet

när fråga är om utdömande av vite anses vara ett beslut som har

meddelats av den skattemyndighet hos vilken bouppteckningen eller

tilläggsbouppteckningen enligt 20 kap. 8 § i sin nya lydelse skall ges in.

9. Handlingar i ärenden som efter denna lags ikraftträdande skall

handläggas av skattemyndighet i stället för tingsrätt men som felaktigt

ges in till tingsrätt, skall lämnas över till behörig skattemyndighet.

Handlingarna skall anses ha kommit in till skattemyndigheten samma

dag som de kom in till tingsrätten.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt

dels att 52 § 2 mom., 64 och 72 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 17 §, 22 § 2 mom., 26 §, 33 § 3 mom., 34 §, 44 §, 46 49a §§,

51 §, 52 § 1 mom., 52a §, 53 §, 55 § 1 3 mom., 56 §, 59 62 §§, 67 § och

70 § samt rubrikerna närmast före 34, 60 och 62 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 60a 60e §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

Eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av

arvskifteshandling skall av

beskattningsmyndigheten

medgivas anstånd med skattens

fastställande, såvitt arvinge,

universell testamentstagare, bo-

utredningsman eller testaments-

exekutor gör framställning därom i

samband med ingivande inom

vederbörlig tid av bouppteckning

för inregistrering.

För företeende av sådan hand-

ling rörande delning av dödsbo,

som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom.

eller av sådan handling, som avses

i 15 a §, eller av

arvskifteshandling skall

skattemyndigheten medge anstånd

med skattens fastställande, om

arvinge, universell testaments-

tagare, boutredningsman eller

testamentsexekutor gör fram-

ställning om det i samband med

ingivande av bouppteckning för

inregistrering.

Anstånd skall bestämmas till högst fyra månader från det

bouppteckningen senast skolat vara ingiven. Ställes omedelbart eller, om

anstånd redan beviljats, före anståndstidens utgång nöjaktig säkerhet för

det belopp, vartill skatten uppgår vid lotternas beräkning enligt lag och

testamente, må anstånd medgivas högst ett år från det bouppteckningen

senast skolat vara ingiven.

Anstånd som nu sagts skall icke föranleda uppskov med boupp-

teckningens registrering.

På framställning av delägare, boutredningsman eller testaments-

exekutor i dödsbo efter den, som vid sin död ej hade hemvist i riket, skall

för förrättande av sådan delning av dödsbo, som avses i 15 § 1 eller

2 mom. eller 15 a §, eller av arvskifte anstånd beviljas med avlämnande

av deklaration, därvid bestämmelserna i första och andra styckena skola

äga motsvarande tillämpning.

Ställd säkerhet skall av beskatt-

ningsmyndigheten omedelbart

överlämnas till skattemyndigheten.

Mot bevis att sedermera påförd

skatt blivit gulden skall säkerheten

återställas till den, som nedsatt

densamma. Därest genom

löftesmans död eller av annan

orsak säkerheten blivit minskad

och icke efter anmaning annan

nöjaktig säkerhet lämnas, skall

beskattningsmyndigheten förklara

beviljat anstånd icke vidare gälla.

Mot bevis att påförd skatt blivit

betald skall säkerheten återställas

till den som nedsatt den. Om

säkerheten minskat genom

borgensmans död eller av annan

orsak och inte efter anmaning

annan godtagbar säkerhet lämnas,

skall skattemyndigheten förklara

att beviljat anstånd inte längre

skall gälla.

22 §

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt, som näst föregående

årets taxeringsvärde avsett, ned-

gått i värde genom eldsvåda,

vattenflöde eller annan dylik till-

dragelse eller genom borttagande

av byggnad eller annan anläggning

å egendomen eller av tillbehör

därtill eller genom skogsavverk-

ning eller genom nedläggning eller

väsentlig förändring av verksam-

het i vilken egendomen varit

använd, eller av annan liknande

anledning, skall skattemyndigheten

i den region där egendomen är

belägen på ansökan av skatt-

skyldig, boutredningsman eller

testamentsexekutor, efter verk-

ställd utredning, åsätta egendomen

särskilt värde till ledning för

beräkning av på egendomen

belöpande arvsskatt.

2 mom. Har fast egendom efter

den tidpunkt som näst föregående

års taxeringsvärde avsett, sjunkit i

värde genom eldsvåda, vattenflöde

eller annan sådan händelse eller

genom borttagande av byggnad

eller annan anläggning på

egendomen eller av tillbehör till

egendomen eller genom skogsav-

verkning eller genom nedläggning

eller väsentlig förändring av

verksamhet i vilken egendomen

använts, eller av annan liknande

anledning, skall på ansökan av

skattskyldig, boutredningsman

eller testamentsexekutor, efter

verkställd utredning, egendomen

åsättas särskilt värde till ledning

för beräkning av på egendomen

belöpande arvsskatt.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett å

fast egendom eller dess värde

eljest förhöjts till följd av ny-, till-

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen varit använd, eller

annan liknande anledning, äger

beskattningsmyndigheten hos

skattemyndigheten påkalla att

egendomen för ändamål, som i

föregående stycke sägs, åsättes

särskilt värde.

Där efter tidpunkt som nyss

nämnts fortsatt bebyggelse skett

på fast egendom eller dess värde

annars höjts till följd av ny-, till-

eller ombyggnad eller väsentlig

förändring av verksamhet, vari

egendomen använts, eller annan

liknande anledning, får egen-

domen för ändamål enligt första

stycket, åsättas särskilt värde.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas av skattemyndigheten till

ledning för arvsskattens bestäm-

mande. Det åligger skattskyldig,

boutredningsman eller testaments-

exekutor att ansöka om detta.

Värdering behövs dock inte om det

är uppenbart att egendomens värde

inte överstiger 50 000 kronor.

Skattemyndigheten skall vidare

göra värdering om beskatt-

ningsmyndigheten begär det.

Fast egendom som inte har

särskilt taxeringsvärde skall också

värderas till ledning för arvs-

skattens bestämmande. Skatt-

skyldig, boutredningsman eller

testamentsexekutor kan ansöka om

detta. Värdering behövs dock inte

om det är uppenbart att

egendomens värde inte överstiger

50 000 kronor.

Värdering enligt detta moment

görs av skattemyndigheten i den

region där fastigheten är belägen.

Skattemyndigheten får uppdra åt

en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra myn-

digheten medger det och om det

inte medför avsevärda besvär för

den som beslutet rör.

Vid värdering enligt detta

moment skall hänsyn tas till

egendomens beskaffenhet vid den

tidpunkt som avses i 21 §. Värdet

skall uppskattas enligt de grunder

som gäller för bestämmande av

taxeringsvärde året före det år då

denna tidpunkt inföll. Före-

skrifterna i 22 § 1 mom. andra och

tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för

prövning av ansökningen. Skatte-

myndigheten får även besluta om

besiktning av egendomen. Har

ärendet tagits upp på ansökan av

annan än beskattnings-

myndigheten, får dock sådant

beslut fattas endast om sökanden

åtar sig att betala kostnaderna för

besiktningen. Har värderingen

begärts av beskattningsmyndig-

heten skall kostnaderna betalas av

allmänna medel.

Vid värderingen skall hänsyn

tas till egendomens beskaffenhet

vid den tidpunkt som avses i 21 §.

Värdet skall uppskattas enligt de

grunder som gäller för bestäm-

mande av taxeringsvärde året före

det år då denna tidpunkt inföll.

Föreskrifterna i 22 § 1 mom. andra

och tredje meningarna skall därvid

tillämpas. Skattskyldig, boutred-

ningsman eller testamentsexekutor

skall lämna skattemyndigheten de

upplysningar som behövs för

prövning av ansökningen. Skatte-

myndigheten får även besluta om

besiktning av egendomen. Har

ärendet tagits upp på ansökan av

annan än skattemyndigheten, får

dock sådant beslut fattas endast

om sökanden åtar sig att betala

kostnaderna för besiktningen.

Skattemyndighetens beslut enligt detta moment får inte överklagas.

26 §

Den som omhänderhar dödsbos egendom ävensom skattskyldig har att

tillhandahålla den utredning, som prövas erforderlig för bedömande av

egendoms värde.

Till upplysning om värde av fast

egendom skall företes taxerings-

bevis eller, där egendomen enligt

22 § 2 mom. första eller tredje

stycket åsatts särskilt värde,

skattemyndighetens beslut i

ärendet. Påkallar skattskyldig

tillämpning av sådant särskilt

värde, skall erforderligt anstånd

med skatteärendets avgörande

lämnas för uppvisande av

skattemyndighetens beslut, såvida

det visas, att ansökan om åsättande

av särskilt värde av egendomen

blivit gjord.

Till upplysning om värde av fast

egendom som enligt 22 § 2 mom.

första eller tredje stycket åsatts

särskilt värde, skall skattemyn-

dighetens beslut i ärendet företes.

Påkallar skattskyldig tillämpning

av sådant särskilt värde, skall

erforderligt anstånd med skatte-

ärendets avgörande lämnas när

ansökan om åsättande av särskilt

värde av egendomen blivit gjord.

Till ledning för värdering av aktier, obligationer och därmed

jämförliga värdehandlingar skall företes intyg av bank, mäklare eller

annan sakkunnig. Om sådan handling inte är börsnoterad och inte heller

annars omsätts på kapitalmarknaden skall i stället företes av

skattemyndigheten meddelat bevis om det värde, vartill handlingen enligt

senast verkställd prövning kan ha upptagits vid taxering till statlig

förmögenhetsskatt.

Beskattningsmyndigheten må,

där särskild anledning föreligger,

förordna lämplig person att

verkställa uppskattning av lös

egendom till ledning för dess

värdering. Förordnande som nu

sagts må, efter framställning av

den enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten, med-

delas av hovrätten i dit fullföljt

skatteärende. Det åligger skatt-

skyldig eller den, som för skatt-

skyldig omhänderhar egendom, att

hålla egendomen tillgänglig för

besiktning ävensom att tillhandagå

förrättningsmannen med upp-

lysningar och annan utredning.

Ersättning åt förrättningsmannen

erlägges, om egendomen ingår i

dödsbo, av boet och eljest av den

för egendomen skattskyldige.

Skattemyndigheten får, där sär-

skild anledning föreligger, för-

ordna lämplig person att verkställa

uppskattning av lös egendom till

ledning för dess värdering. För-

ordnande som nu sagts får efter

överklagande meddelas av allmän

förvaltningsdomstol. Det åligger

skattskyldig eller den, som för

skattskyldig har hand om egen-

dom, att hålla egendomen till-

gänglig för besiktning samt att

tillhandagå förrättningsmannen

med upplysningar och annan

utredning. Ersättning åt förrätt-

ningsmannen betalas om

egendomen ingår i dödsbo, av boet

och eljest av den för egendomen

skattskyldige.

33 §

3 mom. Har inom ett år från det

beskattningsmyndighet meddelat

beslut i skatteärendet dödsbo

avträtts till konkurs, äger dödsboet

eller skattskyldig återfå erlagd

skatt. Uppkommer i konkursen

överskott, skall skatt utgå enligt

föreskrifterna i 1 och 2 mom.

3 mom. Har inom ett år från det

skattemyndighet meddelat beslut i

skatteärendet dödsbo avträtts till

konkurs, äger dödsboet eller

skattskyldig återfå betald skatt.

Uppkommer det överskott i

konkursen skall skatt utgå enligt

föreskrifterna i 1 och 2 mom.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av den

beskattningsmyndighet, som med-

delat beslut i skatteärendet.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts görs

skriftligen och tas upp av den

skattemyndighet, som meddelat

beslut i skatteärendet.

Beskattningsmyndighet

Beslutande myndighet

34 §

Beskattningsmyndighet är den

tingsrätt vid vilken arvlåtaren

(testator) eller, då fråga är om

egendom till vilken en föregående

innehavare på livstid haft i 8 §

första eller andra stycket avsedd

rätt, denne hade att svara i mål

som rörde hans person.

Beslut i fråga om arvsskatt

fattas av skattemyndigheten i den

region där arvlåtaren (testator) var

folkbokförd den 1 november året

före dödsfallet eller, om han då

inte var folkbokförd inom riket,

där han var bosatt eller stadig-

varande vistades vid dödsfallet.

Detsamma gäller i fråga om en

föregående innehavare som på

livstid haft sådan rätt till

egendomen som avses i 8 § första

eller andra stycket.

Om det inte finns någon

tingsrätt som är behörig enligt

första stycket, tas skatteärendet

upp av Stockholms tingsrätt.

Om det inte finns någon

skattemyndighet som är behörig

enligt första stycket, tas skatte-

ärendet upp av Skattemyndigheten

i Stockholm.

Regeringen får bestämma att

även sådana anställda i en

tingsrätt som inte är lagfarna

domare skall få handlägga enkla

ärenden om arvsskatt.

Den skattemyndighet som är

behörig enligt första eller andra

stycket får uppdra åt en annan

skattemyndighet att fatta beslut i

dess ställe i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden. Ett

sådant uppdrag får ges endast om

den andra myndigheten medger

det och om det inte medför

avsevärda besvär för den som

beslutet rör.

44 §

Beskattningsmyndighet är

skattemyndigheten i den region,

där den skattskyldige var folk-

bokförd, när skattskyldigheten

inträdde, eller, om han då ej var

folkbokförd inom riket, där han

var bosatt eller stadigvarande

vistades.

Beslut i fråga om gåvoskatt

fattas av skattemyndigheten i den

region, där den skattskyldige var

folkbokförd den 1 november året

före skattskyldighetens inträde

eller, om han då inte var

folkbokförd inom riket, där han

var bosatt eller stadigvarande

vistades.

I fråga om juridisk person är

beskattningsmyndighet skatte-

myndigheten i den region, där

styrelsen eller förvaltningen hade

sitt säte, när skattskyldigheten

inträdde.

Beslut i fråga om gåvoskatt när

det gäller juridisk person fattas av

skattemyndigheten i den region,

där styrelsen eller förvaltningen

hade sitt säte den 1 november året

före skattskyldighetens inträde.

Finnes ej behörig beskattnings-

myndighet efter vad nu sagts

upptages skatteärendet av Skatte-

myndigheten i Stockholm.

Om det inte finns någon

skattemyndighet som är behörig

enligt första eller andra stycket tas

skatteärendet upp av Skattemyn-

digheten i Stockholm.

Den skattemyndighet som är

behörig enligt första tredje stycket

får uppdra åt en annan

skattemyndighet att fatta beslut i

dess ställe i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden. Ett

sådant uppdrag får ges endast om

den andra myndigheten medger

det och om det inte medför

avsevärda besvär för den som

beslutet rör.

46 §

Deklaration skall, i fall som

angivas i 45 § under A), B) och

C), vara till beskattningsmyn-

digheten avlämnad inom fyra

månader, räknat i fall som angivas

Deklaration skall, i fall som

anges i 45 § under A), B) och C),

avlämnas till skattemyndigheten

inom fyra månader, räknat i fall

som anges

under A) 1), 2) och 3) samt B) från det skattskyldighet inträdde;

under A) 4) från det överskott i dödsboets konkurs överlämnades till

den skattskyldige;

under C) i fall som avses i 32 § h) från det att delningen skedde och i

övrigt från det att kännedom erhölls angående den omständighet, som

föranleder efterbeskattningen.

I fall som angivas i 45 § under

D) skall deklaration avlämnas till

beskattningsmyndigheten senast

den 15 februari året efter det

varunder skattskyldighet inträdde.

Har givaren eller, vad angår

förvärv som i 37 § 2 mom. avses,

försäkringstagaren avlidit efter det

skattskyldighet inträtt, må dock

deklarationen icke avlämnas

senare än fyra månader efter

dödsfallet.

I fall som anges i 45 § under D)

skall deklaration avlämnas till

skattemyndigheten senast den 2

maj året efter det år när

skattskyldighet inträdde. Har

givaren eller, vad angår förvärv

som avses i 37 § 2 mom.,

försäkringstagaren avlidit efter det

skattskyldighet inträtt, skall dock

deklarationen avlämnas senast

fyra månader efter dödsfallet.

47 §

Deklaration skall avgivas på

heder och samvete och innehålla

uppgift om

Deklaration skall avges på heder

och samvete och innehålla uppgift

om

A) då deklarationen avser arvfallen eller testamenterad egendom:

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn

och hemvist;

1) arvlåtarens (testators) och den

skattskyldiges fullständiga namn,

personnummer eller samordnings-

nummer och hemvist;

2) arvlåtarens (testators) dödsdag och om skattskyldighet inträtt senare,

tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(testator) och den skattskyldige

ävensom, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas:

3) förhållandet mellan arvlåtaren

(testator) och den skattskyldige

samt, vid tillämpning av 30 §

första stycket, det förhållande,

efter vilket i sådant fall skatten

skall beräknas:

4) de grunder, efter vilka lottens storlek bestämts;

5) beskaffenheten och värdet av den egendom, varav lotten består;

B) då deklarationen avser förvärv, som vid försäkringstagares död

tillfallit förmånstagare, vilken icke tillika är arvinge eller

testamentstagare: förhållanden motsvarande de ovan under A) 1), 2), 3)

och 5) angivna;

C) då deklarationen avser gåva eller annat jämlikt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt fång:

1) givarens och den skatt-

skyldiges fullständiga namn och

hemvist;

1) givarens och den skatt-

skyldiges fullständiga namn,

personnummer eller samordnings-

nummer och hemvist;

2) tidpunkten för gåvans fullbordande eller för överlämnandet till

mottagaren av handling, innefattande giltig utfästelse om gåvan, eller, om

skattskyldighet inträtt senare, tidpunkten härför;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige ävensom,

vid tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

3) förhållandet mellan givaren

och den skattskyldige samt, vid

tillämpning jämlikt 40 § av

föreskriften i 30 § första stycket,

det förhållande efter vilket i sådant

fall skatten skall bestämmas;

4) egendomens beskaffenhet och värde;

5) tidigare förvärv, till vilka

jämlikt 41 § hänsyn skall tagas vid

skattens bestämmande.

5) tidigare förvärv, till vilka

enligt 41 § hänsyn skall tas vid

skattens bestämmande.

Angående skyldighet att i deklaration, som avser arvfallen eller

testamenterad egendom eller förvärv, som omförmäles ovan under B)

lämna uppgift angående vissa tidigare förvärv stadgas i 19 §.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

varom förmäles i 8 §, skola jämväl

föregående innehavarens full-

ständiga namn och hemvist upp-

givas.

Där deklaration avser egendom,

vilken av föregående innehavaren

på livstid innehafts med sådan rätt,

som sägs i 8 §, skall också föregå-

ende innehavarens fullständiga

namn, personnummer eller sam-

ordningsnummer och hemvist

uppges.

Vad ovan sägs beträffande arvlåtare (testator) skall beträffande

fideikommiss, som avses i 30 § andra stycket, gälla närmast föregående

innehavaren.

Deklaration som avser gåva

eller annat enligt 37 § därmed i

beskattningshänseende likställt

fång, avfattas på blankett enligt

formulär, som fastställs av rege-

ringen eller av den myndighet som

regeringen bestämmer. Deklaratio-

nen skall åtföljas av handlingar,

innefattande upplysning om de

förhållanden, som är av betydelse

för skattens bestämmande. Har

bouppteckning efter utlänning för-

rättats här men vid ingivandet av

deklaration angående kvarlåten-

skapen ännu icke blivit inregistre-

rad, skall vid deklarationen fogas

bouppteckningen i huvudskrift

eller bestyrkt avskrift. Till deklara-

tion som ges in med anledning av

att sådan delning som avses i 15 §

1 a mom. Har skett skall handling-

en fogas. Om sådan handling gäl-

ler vad i 15 § 3 mom. är stadgat.

Deklaration avfattas på blankett

enligt formulär, som fastställs av

regeringen eller av den myndighet

som regeringen bestämmer. Dekla-

rationen skall åtföljas av hand-

lingar, innefattande upplysning om

de förhållanden, som är av

betydelse för att bestämma

skatten. Har bouppteckning efter

utlänning förrättats här men vid

ingivandet av deklaration an-

gående kvarlåtenskapen ännu inte

blivit inregistrerad, skall vid

deklarationen fogas

bouppteckningen i huvudskrift

eller bestyrkt avskrift. Till

deklaration som ges in med

anledning av att sådan delning som

avses i 15 § 1 a mom. har skett

skall handlingen fogas. Om sådan

handling gäller vad i 15 § 3 mom.

är stadgat.

48 §

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos beskattningsmyn-

digheten under tolv år från utgång-

en av det år, under vilket de har

ingivits. Vad nu har sagts gäller

även om deklarationen inte har

föranlett att skatt fastställts. Om

beskattningsmyndigheten eller den

enligt 64 § 1 mom. Förordnade

granskningsmyndigheten av sär-

skild anledning finner det påkallat,

skall en deklaration förvaras under

femtio år från utgången av det år,

under vilket den har ingivits. Efter

utgången av nu angivna tider skall

deklarationerna förstöras.

Avlämnade deklarationer skall

förvaras hos skattemyndigheten

under tolv år från utgången av det

år, under vilket de har ingivits.

Vad nu har sagts gäller även om

deklarationen inte har föranlett att

skatt fastställts. Om skattemyn-

digheten av särskild anledning

finner det påkallat, skall en

deklaration förvaras under femtio

år från utgången av det år, under

vilket den har ingivits. Efter

utgången av nu angivna tider skall

deklarationerna förstöras.

49 §

Där någon i enlighet med lagen

om försäkringsavtal blivit insatt

såsom förmånstagare, åligger det

försäkringsgivaren att angående

händelse, som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde,

lämna kontrolluppgift till den

beskattningsmyndighet, vilken har

att upptaga fråga om beskattning

av försäkringsbeloppet, och därvid

enligt närmare föreskrifter, som

meddelas av regeringen, jämväl

uppgiva övriga förhållanden av

betydelse för skattens bestäm-

mande.

Där någon i enlighet med lagen

om försäkringsavtal blivit insatt

såsom förmånstagare, åligger det

försäkringsgivaren att angående

händelse, som enligt denna lag

medför skattskyldighets inträde,

lämna kontrolluppgift till den

skattemyndighet, vilken har att ta

upp fråga om beskattning av

försäkringsbeloppet, och därvid

enligt närmare föreskrifter, som

meddelas av regeringen eller av

den myndighet som regeringen

bestämmer, även uppge övriga

förhållanden av betydelse för

skattens bestämmande.

Uppgiftsskyldighet föreligger dock icke, därest försäkringsbeloppet

eller, i fråga om belopp som utfaller periodiskt, det sammanlagda års-

beloppet ej överstiger 13 000 kronor. Där fråga är om flera försäkringar,

skall vad nu sagts hava avseende å försäkringarnas sammanlagda belopp.

Uppgift, varom i första stycket

sägs, skall för varje kalenderår

lämnas senast den 15 februari

påföljande år. Har skattskyldighet

inträtt till följd av dödsfall, skall

dock uppgift lämnas inom en

månad efter det försäkringsgivaren

erhöll vetskap om dödsfallet.

Uppgift enligt första stycket

skall för varje kalenderår lämnas

senast den 31 januari följande år.

Har skattskyldighet inträtt till följd

av dödsfall, skall dock uppgift

lämnas inom en månad efter det

försäkringsgivaren erhöll vetskap

om dödsfallet.

Vad i första och andra styckena sägs skall äga motsvarande

tillämpning i fall, som avses i 12 § sjätte stycket.

49a §

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 5 § lagen

om allmänna arvsfonden tillställes

beskattningsmyndigheten.

Skriftligt meddelande i två

exemplar angående beslut om

avstående av arv enligt 24 och

25 §§ lagen (1994:243) om

Allmänna arvsfonden skall lämnas

till skattemyndigheten.

Innan skatteärendet avgöres, skall den skattskyldige lämna sådan

uppgift eller försäkran som avses i 19 § 4 mom. Tillfälle skall beredas

honom att yttra sig i ärendet i övrigt.

51 §

Ärende rörande fastställande av

skatt, som ej skall uttagas efter

deklaration, upptages till av-

görande vid inregistrering av

bouppteckning eller tilläggs-

bouppteckning, eller när handling

som avses i 49 a § inkommit till

beskattningsmyndigheten eller, där

jämlikt 17 § anstånd med skattens

fastställande blivit beviljat, när till

beskattningsmyndigheten ingivits

handling, för vars företeende

anståndet beviljats, eller, om sådan

handling icke ingives inom

anståndstiden, vid utgången av

sistnämnda tid.

Ärende rörande fastställande av

skatt, som inte skall tas ut efter

deklaration, tas upp till avgörande

vid inregistrering av boupp-

teckning eller tilläggsbouppteck-

ning, eller när handling som avses

i 49 a § inkommit till skattemyn-

digheten eller, där anstånd med

skattens fastställande beviljats

enligt 17 §, när till skattemyn-

digheten ingivits handling, för vars

företeende anståndet beviljats,

eller, om sådan handling inte inges

inom anståndstiden, vid utgången

av sistnämnda tid.

Bevis om det belopp, vartill skatten blivit fastställd, skall tecknas på

bouppteckning, tilläggsbouppteckning eller handling, som avses i 49 a §.

Har jämlikt 17 § beviljats

anstånd med fastställande av

skatten, åligger det dödsboet att

tillhandahålla beskattningsmyn-

digheten utlämnad bouppteckning

för sådan anteckning som sägs i

föregående stycke.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas överrätt,

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats, och den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten, när

skattskyldig vitsordat anmärkning

som framställts av denna

myndighet.

Har anstånd med fastställande

av skatten beviljats enligt 17 §,

åligger det dödsboet att tillhanda-

hålla skattemyndigheten utlämnad

bouppteckning för sådan

anteckning som sägs i föregående

stycke.

Handling, som anges i andra

stycket, skall för anteckning, som

där avses, tillhandahållas domstol

när denna fastställt skatt till högre

belopp än förut beräknats.

52 §

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån ej jämlikt 55 §

anstånd medgivits, erläggas inom

sex veckor efter det att beslut om

skattens fastställande meddelats

eller den enligt 64 § 1 mom.

Förordnade granskningsmyn-

digheten erhållit meddelande om

att skattskyldig vitsordat an-

märkning som framställts av

denna myndighet.

1 mom. Skatt enligt denna lag

skall, i den mån anstånd inte

medgivits enligt 55 §, betalas

inom sex veckor efter det att beslut

om skattens fastställande med-

delats.

Har skatt icke fastställts inom

åtta månader efter det boupp-

teckning eller deklaration, oavsett

om anstånd beviljats, senast skolat

vara ingiven, skall ränta utgå från

och med närmast efterföljande

månad till och med den månad då

skatten fastställts av beskattnings-

myndighet. Skall jämlikt 54 §

skatten förskjutas av dödsboet,

påföres vid skattens fastställande

ränta utan uppdelning på de

särskilda skattskyldiga. Ränta

beräknas för visst kalenderår efter

en räntesats som motsvarar 75

procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november

föregående år. Räntesatsen

bestäms till procenttal med högst

en decimal. Räntebelopp som

understiger femtio kronor påföres

ej. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

Har skatt inte fastställts inom

åtta månader efter det att boupp-

teckning eller deklaration, oavsett

om anstånd beviljats, senast skulle

vara ingiven, skall ränta tas ut från

och med närmast efterföljande

månad till och med den månad då

skatten fastställts av skattemyn-

dighet. Skall enligt 54 § skatten

förskjutas av dödsboet, påförs vid

skattens fastställande ränta utan

uppdelning på de särskilda

skattskyldiga. Ränta beräknas för

visst kalenderår efter en räntesats

som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid

utgången av november föregående

år. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal.

Räntebelopp avrundas nedåt till

hela kronor, belopp som

understiger femtio kronor påförs

inte.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall, då underrätt är

beskattningsmyndighet, betalas till

skattemyndigheten i det län, dit

underrätten hör, och eljest till den

skattemyndighet, som är beskatt-

ningsmyndighet.

Skatten jämte ränta, där sådan

påförts, skall betalas till skatte-

myndigheten.

Ändras beslut i fråga om skatt sker ny beräkning av ränta. Räntebelopp

under fem kronor skall varken återbetalas eller utkrävas. Bestämmelserna

i denna lag om skatt skola i tillämpliga delar gälla även ränta.

52a §

Fastställer överrätt skatt till

högre belopp än beskattnings-

myndigheten förut beräknat eller

vitsordar skattskyldig anmärkning

av den enligt 64 § 1 mom.

Förordnade granskningsmyndig-

heten, skall på sålunda till-

kommande skattebelopp utgå

ränta.

Fastställer domstol skatt till

högre belopp än skattemyn-

digheten förut beräknat, skall

ränta tas ut på det tillkommande

skattebeloppet.

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller,

att ränta utgår från och med den

andra månaden efter den, då

beskattningsmyndigheten meddelat

beslut angående skatten, dock att

ränta på skatt, som motsvarar

tidigare återbetalat skattebelopp,

skall utgå från och med månaden

efter den då skattebeloppet

återbetalades, samt

att ränta utgår till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock icke för längre

tid än två år.

Vid beräkning av ränta enligt

första stycket gäller,

att ränta tas ut från och med den

andra månaden efter den, då

skattemyndigheten meddelat beslut

angående skatten, dock att ränta på

skatt, som motsvarar tidigare

återbetalat skattebelopp, skall utgå

från och med månaden efter den

då skattebeloppet återbetalades,

samt

att ränta tas ut till och med den

månad, då skatten förfaller till

betalning enligt 52 § 1 mom.

första stycket, dock inte för längre

tid än två år.

I fråga om räntan gälla i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

Dock att räntan påföres av

skattemyndigheten. Ränta utgår

även på ränta enligt 61 § som

återbetalas. Vid beräkning av ränta

för tid som infaller efter utgången

av det år då skatten fastställes

tillämpas den räntesats som gäller

för det år då skatten fastställes.

I fråga om räntan gäller i övrigt

bestämmelserna i 52 § 1 mom.

Ränta beräknas även på ränta

enligt 61 § som återbetalas. Vid

beräkning av ränta för tid som

infaller efter utgången av det år då

skatten fastställs tillämpas den

räntesats som gäller för det år då

skatten fastställs.

53 §

I fall där underrätt fastställt

skatt, skall rätten till den skatte-

myndighet, som enligt 52 § 1

mom. tredje stycket är

uppbördsmyndighet, snarast

översända en till rätten ingiven

bouppteckning eller någon annan

handling, som sägs i 51 § andra

stycket, eller en bouppteckning,

som tillhandahållits rätten enligt

tredje stycket sistnämnda paragraf.

Dessutom är rätten skyldig att,

enligt vad regeringen närmare

bestämmer, lämna

skattemyndigheten de uppgifter,

som behövs för uppbörd av

skatten. Vad som nu sagts gäller

också i tillämpliga delar, när

överrätt fastställt skatt till ett

högre belopp än som förut

beräknats eller när en skattskyldig

vitsordat en anmärkning som

framställts av den enligt 64 § 1

mom. Förordnade gransknings-

myndigheten.

I fall där domstol fastställt skatt,

skall rätten till skattemyndigheten

snarast översända en boupp-

teckning, som tillhandahållits

rätten enligt 51 § fjärde stycket.

Dessutom är rätten skyldig att,

enligt vad regeringen närmare

bestämmer, lämna skattemyn-

digheten de uppgifter, som behövs

för betalning av skatten.

Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till särskilt

konto hos skattemyndigheten. Skatten skall anses vara betald den dag, då

inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in till Posten

Aktiebolag eller, om staten har ingått avtal om förmedling av

skatteinbetalningen med en bank, till banken.

Om skatt inte betalas inom föreskriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut

enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift om inte annat följer av 6 §

sista stycket. Den obetalda skatten och dröjsmålssavgiften skall lämnas

för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp. Skattemyndigheten får medge befrielse helt

eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns

särskilda skäl.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga fordringar m. m. Vid indrivning får verkställighet enligt

utsökningsbalken ske.

Handling, som enligt första stycket tillställts skattemyndigheten och

som ingivaren äger återfå må skattemyndigheten icke utlämna till denne

förrän skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd.

Innan handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet

av inbetald skatt.

Handling som avses i 49 a § överlämnas till den skattskyldige sedan

skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan

handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av

inbetald skatt.

55 §

1 mom. Uppgår i dödsbo

beloppet av kontanta medel och

därmed jämförliga fordringar samt

värdet av obligationer och andra

lätt realiserbara värdepapper

sammanlagt inte till dubbla

beloppet av den arvsskatt, som

enligt 54 § skall förskjutas av

dödsboet, eller föreligger i andra

fall för någon som är skattskyldig

enligt denna lag avsevärd

svårighet att genast betala hela den

skatt, som belöper på egendom

som har tillfallit den skattskyldige,

får beskattningsmyndigheten med-

ge, att skatten betalas genom högst

tio årliga inbetalningar. Har en

överrätt efter besvär fastställt skatt

till högre belopp än enligt det

överklagade beslutet, får över-

rätten under samma förutsätt-

ningar medge anstånd med

betalningen av det tillkommande

skattebeloppet. Anståndet får inte

utsträckas till flera inbetalningar

än som är nödvändigt.

1 mom. Uppgår i dödsbo

beloppet av kontanta medel och

därmed jämförliga fordringar samt

värdet av obligationer och andra

lätt realiserbara värdepapper

sammanlagt inte till dubbla

beloppet av den arvsskatt, som

enligt 54 § skall förskjutas av

dödsboet, eller föreligger i andra

fall för någon som är skattskyldig

enligt denna lag avsevärd

svårighet att genast betala hela den

skatt, som belöper på egendom

som har tillfallit den skattskyldige,

får skattemyndigheten medge, att

skatten betalas genom högst tio

årliga inbetalningar. Har en

domstol efter överklagande

fastställt skatt till högre belopp än

enligt det överklagade beslutet, får

rätten under samma förutsätt-

ningar medge anstånd med

betalningen av det tillkommande

skattebeloppet. Anståndet får inte

utsträckas till flera inbetalningar

än som är nödvändigt.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får beskatt-

ningsmyndigheten eller överrätten

medge att skatten betalas genom

högst tjugo årliga inbetalningar.

I fråga om skatt som belöper på

egendom som skall värderas enligt

bestämmelserna i 22 § 3 mom. och

23 § F tredje stycket får skatte-

myndigheten eller rätten medge att

skatten betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

Föreligger synnerliga skäl får regeringen i annat fall än som avses i

föregående stycke medge viss skattskyldig att den skatt, som belöper på

egendom som har tillfallit den skattskyldige, betalas genom högst tjugo

årliga inbetalningar.

2 mom. Första inbetalningen

skall äga rum inom den tid som

anges i 52 § 1 mom. eller inom tre

veckor efter dagen för anstånds-

beslutet om detta innebär en senare

förfallodag. Om skatten uppdelas i

endast två poster skall denna

inbetalning uppgå minst till en

fjärdedel av skattens belopp. I

annat fall skall den uppgå minst

till ett belopp som motsvarar

skattebeloppet delat med antalet

inbetalningar. Andra inbetalningen

skall göras på årsdagen för

beslutet om skattens fastställande

och envar av de följande på

motsvarande dag det år, under

vilket inbetalningen skall ske.

Dessa inbetalningar skall uppgå

till sinsemellan lika stora belopp.

Har anstånd medgetts enligt

bestämmelserna i 1 mom. andra

stycket skall de årliga

inbetalningarna uppgå till minst

3 000 kronor. På skatt som

omfattas av anstånd utgår ränta

från och med månaden efter den

då skatten skulle ha erlagts om

anstånd inte medgetts till och med

den månad då anståndstiden gått

till ända. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom. Räntan påförs dock av

skattemyndigheten.

2 mom. Första inbetalningen

skall äga rum inom den tid som

anges i 52 § 1 mom. eller inom tre

veckor efter dagen för anstånds-

beslutet om detta innebär en senare

förfallodag. Om skatten uppdelas i

endast två poster skall denna

inbetalning uppgå minst till en

fjärdedel av skattens belopp. I

annat fall skall den uppgå minst

till ett belopp som motsvarar

skattebeloppet delat med antalet

inbetalningar. Andra inbetalningen

skall göras på årsdagen för

beslutet om skattens fastställande

och envar av de följande på

motsvarande dag det år, under

vilket inbetalningen skall ske.

Dessa inbetalningar skall uppgå

till sinsemellan lika stora belopp.

Har anstånd medgetts enligt

bestämmelserna i 1 mom. andra

stycket skall de årliga

inbetalningarna uppgå till minst

3 000 kronor. På skatt som

omfattas av anstånd utgår ränta

från och med månaden efter den

då skatten skulle ha erlagts om

anstånd inte medgetts till och med

den månad då anståndstiden gått

till ända. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till beskattningsmyn-

digheten eller, om anståndsbeslut

enligt 1 mom. ankommer på en

överrätt, till denna senast fyra

veckor efter den dag då beslutet

om skattens fastställande med-

delades. Beviljas anstånd, skall

inom tid, som beskattningsmyn-

digheten eller överrätten bestäm-

mer, till denna avlämnas en till

staten utfärdad skuldförbindelse på

det belopp anståndet avser jämte

ränta. Den skattskyldige skall

dessutom inom samma tid ställa

nöjaktig säkerhet om inte

anståndet avser skatt som skall

utgå för nyttjanderätt eller rätt till

ränta, avkomst eller annan förmån

eller för rätt, som avses i 8 § andra

stycket. Anståndet skall anses

förverkat i den mån den

skattskyldige inte fullgör det som

föreskrivs i detta moment.

3 mom. Ansökan om anstånd

skall göras skriftligen och ha

kommit in till skattemyndigheten

eller, om anståndsbeslut enligt 1

mom. ankommer på en domstol,

till denna senast fyra veckor efter

den dag då beslutet om skattens

fastställande meddelades. Beviljas

anstånd, skall inom tid, som

skattemyndigheten eller domstolen

bestämmer, till denna avlämnas en

till staten utfärdad skuldförbin-

delse på det belopp anståndet avser

jämte ränta. Den skattskyldige

skall dessutom inom samma tid

ställa godtagbar säkerhet om inte

anståndet avser skatt som skall

utgå för nyttjanderätt eller rätt till

ränta, avkomst eller annan förmån

eller för rätt, som avses i 8 § andra

stycket. Anståndet skall anses

förverkat i den mån den

skattskyldige inte fullgör det som

föreskrivs i detta moment.

56 §

Avlider den, som förvärvat egendom genom arv, testamente eller gåva,

eftergives skatten enligt följande. Sker dödsfallet inom ett år från det

skattskyldighet inträtt, eftergives hela skattebeloppet. Avlider den

skattskyldige senare men inom tio år efter det skattskyldighet inträtt,

eftergives samma belopp, minskat med en tiondedel för varje helt år som

förflutit från sagda tidpunkt.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt upptages efter därom

skriftligen gjord framställning av

den underrätt eller skatte-

myndighet, som meddelat beslut i

skatteärendet.

Fråga om eftergift av fastställd

skatt tas efter skriftligen gjord

framställning upp av den skatte-

myndighet, som meddelat beslut i

skatteärendet.

59 §

Har efter det beslut meddelats om fastställande av skatt

a) kännedom erhållits om förut icke känt testamente;

b) testamente, förordnande enligt lagen (1927:77) om försäkringsavtal

om insättande av förmånstagare eller motsvarande förordnande som

avser utländsk försäkring, vartill hänsyn tagits vid skatteärendets

prövning, blivit genom lagakraftvunnen dom helt eller delvis förklarat

ogillt;

c) genom lagakraftvunnen dom eljest blivit bestämt angående

delningen av egendom i dödsbo, där skatten fastställts med ledning av

handling, som avses i 15 § 1, 1 a och 2 mom, 15 a § eller 16 §;

d) omständighet inträffat som föranleder tilläggsbouppteckning;

e) kännedom erhållits angående vid tiden för skattskyldighetens inträde

föreliggande omständighet, som föranleder att i deklaration uppgiven

behållning eller egendom bort upptagas eller fördelas annorledes än i

deklarationen angivits;

f) klarhet vunnits om hur arvet slutligen skall fördelas i sådana fall som

avses i 18 §;

g) genom sådan delning, som enligt 32 § h) föranlett efterbeskattning,

fördelningen av kvarlåtenskapen kommit att avvika från den som legat

till grund för skattens fastställande;

och hade, om hänsyn tagits till omständighet som nu avses, någon

skattskyldig haft att gälda mindre skatt än vad beräknats, skall honom

påförd skatt nedsättas med sålunda för högt beräknat belopp.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts göres

skriftligen och upptages av den

underrätt eller skattemyndighet

som meddelat beslut i skatte-

ärendet.

Ansökan om återvinning av

skatt efter vad nu sagts görs

skriftligen och tas upp av den

skattemyndighet som meddelat

beslut i skatteärendet.

Överklagande

Överklagande m.m.

60 §

Beskattningsmyndighetens

beslut får överklagas till hovrätten

av en enskild part eller av den

enligt 64 § 1 mom. förordnade

granskningsmyndigheten. Vid

överklagande gäller lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Skattemyndighetens beslut får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

Beslut av skattemyndigheten i

frågor som avses i 17 och 26 §§

får inte överklagas. Har någon

förelagts att vid vite fullgöra en

uppgift som anges i 26 §, får dock

föreläggandet komma under

prövning i samband med

överklagande av beslut om vitets

utdömande.

60 a §

Ett beslut av skattemyndigheten

får överklagas även av Riksskatte-

verket. Riksskatteverket får föra

talan till den enskildes förmån.

Riksskatteverket får överklaga

ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om verket inte

tidigare har fört det allmännas

talan i målet.

60 b §

Om beskattningsmyndighetens

beslut innefattar prövning av en

fråga om fastställande, eftergift

eller återvinning av skatt, får

överklagande ske inom tre år från

beslutets dag. När en skattskyldig

vitsordat en anmärkning, som

framställts av granskningsmyn-

digheten, skall det vid överkla-

gandet anses som om

beskattningsmyndigheten meddelat

beslut om skattens fastställande

när granskningsmyndigheten fått

meddelande om vitsordandet. I

sådant fall skall ett överklagande

ges in till hovrätten. Har ena

parten överklagat beslutet och vill

även motparten överklaga det,

skall dock dennes överklagande ha

kommit in till beskattningsmyn-

digheten eller till hovrätten inom

två månader från det att delgivning

som avses i 15 § lagen (1996:242)

om domstolsärenden har skett.

Prövningen av om motparten har

överklagat i rätt tid skall alltid

göras av hovrätten.

Om skattemyndighetens beslut

innefattar prövning av en fråga om

fastställande, eftergift eller åter-

vinning av skatt, får överklagande

ske inom tre år från beslutets dag.

Har ena parten överklagat beslutet

och vill även motparten överklaga

det, skall dock dennes över-

klagande ha kommit in till

skattemyndigheten eller till läns-

rätten inom två månader från det

att motparten har fått del av

överklagandet. Prövningen av om

motparten har överklagat i rätt tid

skall alltid göras av länsrätten.

När ett beslut som avses i andra

stycket överklagas skall hovrätten,

om målet tas upp till prövning,

alltid ge klagandens motpart

tillfälle att yttra sig.

När ett beslut som avses i första

stycket överklagas skall länsrätten

alltid ge klagandens motpart

tillfälle att yttra sig. Detta gäller

dock inte i förhållande till Riks-

skatteverket eller skattemyn-

digheten.

60 c §

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätt av

beslut enligt denna lag.

60 d §

Överklagar Riksskatteverket,

skall det allmännas talan föras av

verket.

Riksskatteverket för det all-

männas talan i Regeringsrätten.

Beslut av beskattningsmyn-

digheten i frågor som avses i 17

och 26 §§ får inte överklagas. Har

någon förelagts att vid vite

fullgöra en uppgift som anges i

26 §, får dock föreläggandet

komma under prövning i samband

med överklagande av beslut om

vitets utdömande.

60 e §

En skattemyndighet får uppdra

åt en annan skattemyndighet att i

allmän förvaltningsdomstol föra

det allmännas talan i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Ett sådant uppdrag får

ges endast om den andra myn-

digheten medger det.

Riksskatteverket får ta över

uppgiften att i allmän förvaltnings-

domstol föra det allmännas talan i

ett visst ärende eller en viss grupp

av ärenden.

Riksskatteverket får uppdra åt

en tjänsteman vid en skatte-

myndighet att företräda verket i

allmän förvaltningsdomstol.

61 §

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av överrätts beslut eller

beslut enligt 27 §, 33 § 3 mom.

eller 56 59 §§, skall skatte-

beloppet kostnadsfritt återbetalas i

den ordning som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483) i

fråga om återbetalning av skatt.

Beslut som grundar rätt till åter-

betalning skall omgående sändas

till den skattemyndighet som anges

i 52 § 1 mom. tredje stycket. På

skattebelopp, dröjsmålsavgift samt

ränta enligt 52 §, 52 a § och 55 § 2

mom. Som återbetalas utgår ränta

om inte annat följer av andra

stycket.

Har dödsbo eller skattskyldig

rätt att återfå betalad skatt på

grund av domstols beslut eller

beslut enligt 27 §, 33 § 3 mom.

eller 56 59 §§, skall skatte-

beloppet kostnadsfritt återbetalas i

den ordning som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483) i

fråga om återbetalning av skatt.

Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående

sändas till skattemyndigheten. På

skattebelopp, dröjsmålsavgift samt

ränta enligt 52 §, 52 a § och 55 § 2

mom. som återbetalas utgår ränta

om inte annat följer av andra

stycket.

I fall, som avses i 57 58 a §§, ankommer det på regeringen att

förordna i vad mån ränta skall utgå.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med erläggande av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall beskattningsmyndigheten

eller överrätten ompröva

anståndsbeslutet.

Har enligt 55 § anstånd

medgetts med betalning av skatt,

skall vid befrielse från hela det

skattebelopp som inte har betalats

den ingivna skuldförbindelsen

återställas. Avser befrielsen en del

av det obetalda skattebeloppet

skall skattemyndigheten eller

domstolen ompröva

anståndsbeslutet.

61a §

Ränta enligt 61 § första stycket

utgår från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan, vilken

skall beräknas av skattemyn-

digheten, gäller i övrigt bestäm-

melserna i 52 § 1 mom. Räntan för

visst kalenderår skall dock

beräknas efter en räntesats som

motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid

utgången av november närmast

föregående kalenderår. Räntesat-

sen bestäms till procenttal med

högst en decimal.

Ränta enligt 61 § första stycket

tas ut från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan gäller i

övrigt bestämmelserna i 52 § 1

mom. Räntan för visst kalenderår

skall dock beräknas efter en

räntesats som motsvarar 75

procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november

närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal.

Tillsyn å skattens utgörande

Beslutsförteckning

62 §

Underrätts beslut i skatteärende

skola, efter vad därom är särskilt

stadgat, upptagas i bouppteck-

ningsprotokollet. Avser beslut fast-

ställande av skatt, skola i proto-

kollet antecknas: arvlåtarens eller,

i fall, som avses i 30 § andra

stycket, närmast föregående inne-

havarens fullständiga namn (för

gift kvinna jämväl hennes namn

som ogift), födelsetid och hemvist,

skattskyldigs namn, värdet å samt-

liga lotter, beloppet av å varje lott

belöpande skatt, skyldskapsför-

hållande efter vilket skatten

beräknats, övriga å skattens

bestämmande inverkande omstän-

digheter och vid samtidig

beskattning av flera lotter skattens

sammanlagda belopp. I fråga om

förvärv, som avses i 1 § andra

stycket, antecknas dessutom dagen

för beslutet om avstående och

myndighet som meddelat beslutet.

Skattemyndighets beslut i

skatteärende upptages i särskild

beslutsförteckning. Närmare före-

skrifter om sådan förteckning

meddelas av regeringen.

Skattemyndighets beslut i

skatteärende tas upp i särskild

beslutsförteckning. Närmare

föreskrifter om sådan förteckning

meddelas av regeringen.

Finner beskattningsmyndigheten

avgiven deklaration böra bevaras

under längre tid än tolv år, skall

anteckning härom verkställas i

protokollet eller beslutsförteck-

ningen i samband med beslutet om

skattens fastställande.

Finner skattemyndigheten att

avgiven deklaration bör bevaras

under längre tid än tolv år, skall

anteckning om detta göras i

beslutsförteckningen i samband

med beslutet om skattens fast-

ställande.

67 §

Skattskyldig eller annan må av

beskattningsmyndighet genom vite

tillhållas att fullgöra vad enligt

denna lag åligger honom, dock ej

såvitt avser gäldande av fastställd

skatt.

Skattskyldig eller annan får av

skattemyndigheten genom vite

föreläggas att fullgöra det som

åligger honom enligt denna lag,

dock ej såvitt avser betalning av

fastställd skatt.

Underrätt må vid vite tillhålla

den, som uppgivit dödsbo, att med

ed fästa riktigheten av lämnade

uppgifter. Edgång må åläggas

jämväl delägare, efterlevande

make eller efterlevande sambo,

som ej uppgivit boet, ävensom

annan som med boet tagit

befattning.

På ansökan av skattemyn-

digheten får den tingsrätt där den

döde hade att svara i allmänhet

vid vite förelägga den, som

uppgett dödsbo, att med ed fästa

riktigheten av lämnade uppgifter.

Edgång får även åläggas delägare,

efterlevande make eller efter-

levande sambo, som ej uppgett

boet, samt annan som tagit

befattning med boet.

Vite får inte föreläggas staten, kommun eller tjänsteman i tjänsten.

70 §

Ett överklagande av ett beslut om fastställande av skatt enligt denna

lag inverkar inte på skyldigheten att betala den skatt som beslutet avser.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft. Om

hovrätten fastställt skatten till ett

lägre belopp än den enligt 64 § 1

mom. Förordnade granskning-

smyndigheten medgett eller yrkat,

får dock återbetalning inte ske om

granskningsmyndigheten anmäler

hinder mot detta. I sistnämnda fall

får skattemyndigheten efter

ansökan av dödsbo eller skatt-

skyldig medge återbetalning, var-

vid bestämmelserna i 17 kap. 3 §

första stycket skattebetalning-

slagen (1997:483) om ställande av

säkerhet skall tillämpas.

Återbetalning av skatt enligt

61 § skall ske även om det beslut

som föranleder återbetalningen

inte har vunnit laga kraft.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Har ett ärende anhängiggjorts hos tingsrätt eller skattemyndighet

före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser om inte annat sägs nedan.

3. Regeringen får föreskriva att en annan tingsrätt än den som utpekas

som beskattningsmyndighet enligt 34 § i sin äldre lydelse skall ha

behörighet att handlägga ett ärende om arvsskatt som har getts in till

tingsrätten före ikraftträdandet. Den tingsrätt som utpekas i 34 § i sin

äldre lydelse skall därmed lämna över ingivna handlingar till den

tingsrätt som skall handlägga ärendet samt underrätta ingivaren om

överlämnandet. Lämnade deklarationer skall förvaras hos den tingsrätt

som utpekas i 34 § i sin äldre lydelse.

4. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

upptas efter lagens ikraftträdande ärende om efterbeskattning enligt 32 §

av den skattemyndighet som enligt 34 § eller 44 § är behörig.

5. Har tingsrätt meddelat beslut i skatteärendet prövas efter lagens

ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 33 § 3 mom. av den

skattemyndighet som enligt 34 § är behörig.

6. Om skattskyldigheten för gåva har inträtt före ikraftträdandet

tillämpas 44 § i sin äldre lydelse.

7. Har före ikraftträdandet beskattningsmyndigheten medgett att

arvsskatt får betalas med skuldebrev eller aktier enligt 52 § 2 mom. i sin

äldre lydelse, skall vad som i 52 § 1 2 mom., i sin äldre lydelse, sägs om

beskattningsmyndigheten i stället avse den skattemyndighet som enligt

34 § är behörig.

8. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

prövas efter lagens ikraftträdande ansökan om eftergift enligt 56 § av den

skattemyndighet som enligt 34 § eller 44 § är behörig.

9. Har tingsrätt eller skattemyndighet meddelat beslut i skatteärendet,

prövas efter lagens ikraftträdande ansökan om återvinning enligt 59 § av

den skattemyndighet som enligt 34 § eller 44 § är behörig.

10. Beslut som meddelats före ikraftträdandet eller med stöd av punkt

2 granskas av Riksskatteverket. Därvid gäller äldre bestämmelser.

11. I mål och ärenden där den enligt 64 § 1 mom., i sin äldre lydelse,

förordnade granskningsmyndigheten vid ikraftträdandet för det

allmännas talan, skall talan därefter i stället föras av Riksskatteverket.

12. Har en tingsrätt före ikraftträdandet förelagt vite enligt 67 § första

stycket utan att vitet har dömts ut, skall beslutet när fråga är om

utdömande av vitet anses vara ett beslut som har meddelats av den

skattemyndighet som enligt 34 § eller 44 § är behörig.

13. Handlingar i ärenden som efter denna lags ikraftträdande skall

handläggas av skattemyndighet i stället för tingsrätt men som felaktigt

ges in till tingsrätt, skall lämnas över till behörig skattemyndighet.

Handlingarna skall anses ha kommit in till skattemyndigheten samma

dag som de kom in till tingsrätten.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:914) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas Förenta

Stater beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1983:914) om dubbel-

beskattningsavtal mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater

beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Skattskyldiga som på grund av

avtalet önskar få skattelindring

skall enligt 2 § förordningen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller gåvo-

skatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

kammarkollegiet. En sådan an-

sökan bör ges in inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om sist-

nämnda tidpunkt inträffar senare.

Skattskyldiga som på grund av

avtalet önskar få skattelindring

skall enligt 2 § förordningen

(1967:721) om förfarandet rörande

eftergift av arvsskatt eller gåvo-

skatt vid dubbelbeskattning skrift-

ligen ansöka om detta hos Riks-

skatteverket. En sådan ansökan bör

ges in inom sex år från tidpunkten

för händelsen som föranledde

skattskyldighet eller inom ett år

från den sista dagen då skatt för

vilken avräkning medges förfaller

till betalning, om sistnämnda

tidpunkt inträffar senare.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Ansökan om eftergift som har getts in före ikraftträdandet skall

överlämnas till Riksskatteverket för handläggning.

4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § konkurslagen (1987:672) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

Görs ansökningen av gäldenären, bör till ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären underskriven förteckning över boets tillgångar

och skulder med uppgift om varje borgenärs namn och postadress samt

om det räkenskapsmaterial och de andra handlingar som rör boet.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen bifogas

bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett,

uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall

uppgift om varje delägares namn

och postadress lämnas.

Ansöker ett dödsbo eller en

dödsbodelägare om att boet skall

försättas i konkurs, skall till

ansökningshandlingen bifogas

bouppteckningen efter den döde

och, om bouppteckningen har

registrerats, bevis om detta. Har

inte bouppteckning förrättats, skall

uppgift om varje delägares namn

och postadress lämnas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:593) om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige samt Storbritannien

och Nordirland beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och

gåva

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1988:593) om dubbel-

beskattningsavtal mellan Sverige samt Storbritannien och Nordirland

beträffande skatter på kvarlåtenskap, arv och gåva skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Skattskyldig som på grund av

detta avtal önskar erhålla skatte-

lindring kan enligt 2 § förord-

ningen (1967:721) om förfarandet

rörande eftergift av arvsskatt eller

gåvoskatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

kammarkollegiet. Sådan ansökan

bör inges inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om

sistnämnda tidpunkt inträffar

senare (jmf art. 13 i avtalet).

Skattskyldig som på grund av

detta avtal önskar erhålla skatte-

lindring kan enligt 2 § förord-

ningen (1967:721) om förfarandet

rörande eftergift av arvsskatt eller

gåvoskatt vid dubbelbeskattning

skriftligen ansöka om detta hos

Riksskatteverket. Sådan ansökan

bör inges inom sex år från

tidpunkten för händelsen som

föranledde skattskyldighet eller

inom ett år från den sista dagen då

skatt för vilken avräkning medges

förfaller till betalning, om

sistnämnda tidpunkt inträffar

senare (jmf art. 13 i avtalet).

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Ansökan om eftergift som har getts in före ikraftträdandet skall

överlämnas till Riksskatteverket för handläggning.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-09-25

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 7 september 2000 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i ärvdabalken,

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1983:914) om dubbelbeskattningsavtal

mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva,

4. lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

5. lag om ändring i lagen (1988:593) om dubbelbeskattningsavtal

mellan Sverige samt Storbritannien och Nordirland beträffande skatter på

kvarlåtenskap, arv och gåva.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Cecilia

Hegethorn och kammarrättsassessorn Maria Hillberg.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i ärvdabalken

20 kap. 9 §

I lagrådsremissen föreslås att paragrafen tillförs ett nytt tredje stycke, i

vilket föreskrivs att skattemyndigheten skall förse bouppteckningen med

bevis om att den blivit registrerad. Ärvdabalken innehåller emellertid inte

någon uttrycklig bestämmelse om att bouppteckningen skall registreras.

Enligt Lagrådets mening bör för undvikande av missförstånd en

bestämmelse härom införas, lämpligen i ett nytt andra stycke i vilket

även bestämmelsen i det föreslagna nya tredje stycket bör ingå. Lagrådet

förordar att det nya andra stycket ges följande lydelse:

 Skattemyndigheten skall registrera bouppteckningen och förse den med

bevis om detta.

11 §

Av den föreslagna lydelsen framgår att de processuella bestämmelserna i

vissa angivna paragrafer i lagen om arvsskatt och gåvoskatt skall gälla

även för skattemyndighetens handläggning och beslut enligt förevarande

kapitel. Enligt Lagrådets mening är det inte nödvändigt att i paragrafen

ange de olika paragraferna i arvs- och gåvoskattelagen. Det är fullt

tillräckligt att en generell hänvisning görs till den lagen.

Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att paragrafen ges

följande lydelse.

"I fråga om förfarandet hos skattemyndigheten och om överklagande

gäller i övrigt lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt."

Övergångsbestämmelserna

I den föreslagna punkt 6 anges att om en ansökan om registrering av en

bouppteckning eller tilläggsbouppteckning har getts in till tingsrätten före

ikraftträdandet, och ansökan har avvisats eller registrering vägrats efter

ikraftträdandet, skall den behöriga skattemyndigheten handlägga ärendet

i fortsättningen. I den föreslagna punkt 7 anges vidare att, om högre rätt

efter ikraftträdandet har upphävt ett beslut om registrering av en sådan

bouppteckning eller tilläggsbouppteckning som kommit in till tingsrätten

före ikraftträdandet, det ankommer på den skattemyndighet som är

behörig enligt 20 kap. 8 § i den nya lydelsen att handlägga ärendet i

fortsättningen.

Enligt Lagrådets mening är förhållandet mellan de båda

bestämmelserna inte helt klart. Om punkt 6 skall tolkas som att den

endast gäller lagakraftvunna beslut om avvisning eller om vägran att

registrera synes behov av bestämmelsen i punkt 7 knappast föreligga.

Lagrådet föreslår att de båda punkterna arbetas ihop till en gemensam

bestämmelse av följande lydelse.

"6. Har en ansökan om registrering av en bouppteckning eller

tilläggsbouppteckning getts in till tingsrätten före ikraftträdandet och har

genom ett beslut som vunnit laga kraft ansökan avvisats, registrering

vägrats eller ett beslut om registrering upphävts, skall den

skattemyndighet som är behörig enligt 20 kap. 8 § i dess nya lydelse i

fortsättningen handlägga frågan om registrering."

Lagrådet vill vidare beröra den föreslagna punkt 9. Enligt denna skall

handlingar i ärenden som efter lagens ikraftträdande skall handläggas av

skattemyndighet i stället för tingsrätt, men som felaktigt ges in till

tingsrätt, lämnas över till behörig skattemyndighet. Handlingarna skall

anses ha kommit in till skattemyndigheten samma dag som de kom in till

tingsrätten.

Lagrådet vill påpeka att en bestämmelse av detta slag, vilken föreslås

gälla utan tidsbegränsning, knappast kan betecknas som en

övergångsbetämmelse utan utgör en materiell bestämmelse om

konsekvenserna av att en bouppteckning ges in till tingsrätt i stället för

till skattemyndighet. Enligt Lagrådets mening kan dessutom ifrågasättas

behovet av bestämmelsen med hänsyn till de regler som i övrigt gäller

angående inregistrering av bouppteckningar. Vid lagrådsföredragningen

har emellertid upplysts att regeringen har för avsikt att låta bestämmelsen

utgå ur lagförslaget. Den föreslagna punkt 9 föranleder därför inget

vidare yttrande av Lagrådet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om arvsskatt och gåvoskatt

15-17 och 73 §§

Enligt remissförslaget skall i bl.a. 17 § ordet beskattningsmyndigheten

ersättas av "skattemyndigheten". Motsvarande ordbyte bör göras också i

15-16 och 73 §§ som inte medtagits i lagförslaget.

22 §

I paragrafens tredje stycke föreskrivs i första meningen att fast egendom,

som inte har särskilt taxeringsvärde, skall värderas till ledning för

arvsskattens bestämmande.

I den föreslagna lydelsen i remissen anges i styckets andra mening att

skattskyldig, boutredningsman eller testamentsexekutor "kan" ansöka om

detta.

Av författningskommentaren framgår endast att den andra meningen

har förenklats ur språklig synpunkt. Detta är emellertid inte riktigt. Den

föreslagna lydelsen utgör nämligen en materiell ändring. Enligt gällande

lydelse föreligger en skyldighet för de angivna personerna att ansöka om

värdering medan de enligt remissförslaget "kan" ansöka om detta.

Om avsikten har varit att det materiella innehållet i bestämmelsen skall

vara oförändrat, måste följaktligen den föreslagna lagtexten korrigeras.

Om det däremot har varit avsett att en materiell ändring skall göras,

måste i stället författningskommentaren skrivas om. Det får enligt

Lagrådets mening i det fortsatta lagstiftningsarbetet avgöras vilket

alternativ som skall väljas.

34 och 44 §§

I nuvarande lydelser av paragraferna anges vilken myndighet som är

beskattningsmyndighet. Bestämmelserna har den dubbla funktionen att

tala om dels vilken typ av myndighet tingsrätt respektive

skattemyndighet - som prövar arvs- och gåvoskatteärenden, dels vilken

myndighet inom varje kategori som är behörig att handlägga ett visst

ärende. Denna dubbla funktion hos bestämmelserna kommer till bättre

uttryck i nuvarande lydelser än i de föreslagna. Lagrådet föreslår därför

att paragrafernas inledning behålls och att paragraferna alltså inleds med

"Beskattningsmyndighet är skattemyndigheten i ". En motsvarande

lydelse bör ges andra stycket i 44 §, förslagsvis: "Beskattningsmyndighet

i fråga om juridisk person är skattemyndigheten i ".

Rubriken närmast före 34 § kan behållas oförändrad, om Lagrådets

förslag följs.

48 §

I paragrafen finns bestämmelser om att avlämnade deklarationer under

viss tid skall förvaras hos skattemyndigheten. Härvid uppkommer frågan

om vilken skattemyndighet som åsyftas. I 44 § finns bestämmelser om

vilken skattemyndighet som är beskattningsmyndighet för gåvoskatt. Av

fjärde stycket i nämnda paragraf framgår emellertid att den

skattemyndighet som är behörig enligt första tredje styckena får uppdra

åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende

eller en viss grupp av ärenden. Det är därför nödvändigt att klargöra om

man i 48 § åsyftar den skattemyndighet som var ursprungligen behörig

eller, om ett ärende överlämnats till annan skattemyndighet för beslut,

denna senare skattemyndighet. Samma tolkningsfråga uppkommer i flera

andra paragrafer (t.ex. i 49 och 52 §§). Enligt Lagrådets mening kan

därför övervägas att komplettera de paragrafer som anger vilken

skattemyndighet som är beskattningsmyndighet (34 och 44 §§) med en

bestämmelse om vilken skattemyndighet som avses när inget annat

anges. I annat fall måste de paragrafer där tolkningsproblem kan

uppkomma kompletteras med en hänvisning till relevanta stycken i 34

respektive 44 §.

49 §

I paragrafen finns bestämmelser om försäkringsgivares skyldighet att

lämna kontrolluppgift angående utfallande försäkringsbelopp. Bl.a. finns

ett före den nya regeringsformens tillkomst givet bemyndigande för

regeringen att meddela föreskrifter i fråga om kontrolluppgifter. Enligt

förslaget skall försäkringsgivaren enligt närmare föreskrifter, som

meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen

bestämmer, även uppge övriga förhållanden av betydelse för skattens

bestämmande. Av författningskommentaren framgår inte vilket

författningsstöd som ansetts kunna läggas till grund för bemyndigandet

(jfr 8 kap. 7 och 11 §§ regeringsformen). Enligt Lagrådets mening synes

knappast annat än verkställighetsföreskrifter kunna komma i fråga (8

kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen). Mot denna bakgrund föreslår

Lagrådet att bemyndigandet i 49 § första stycket utgår.

Lagrådet erinrar också om vad som anförts under 48 § angående

oklarhet i fråga om vilken skattemyndighet som åsyftas.

52, 52 a och 55 §§

I de angivna paragraferna finns bestämmelser om påförande av ränta.

Enligt Lagrådets mening bör det i tydlighetens intresse framgå av

lagtexten att det alltid är skattemyndigheten som påför ränta och inte en

domstol dit ett ärende överklagats. Ett sådant tillägg kan lämpligen göras

i 52 § 1 mom.

Beträffande 52 § hänvisar Lagrådet även till vad som anförs under

48 §.

53 §

I första stycket regleras de åtgärder som skall vidtas av underrätt

respektive överrätt i fråga om uttagande av skatt. Remissförslaget innebär

bl.a. att vad som sägs om överrätt utmönstras ur lagtexten. Enligt

Lagrådets mening bör dock i lagtexten behållas den regel som tar sikte på

att överinstans fastställt skatt till högre belopp än som förut beräknats.

Ordet överrätt bör bytas ut mot domstol. Dessutom bör vissa mindre

justeringar göras i andra meningen. Mot bakgrund av det anförda föreslår

Lagrådet att första stycket i paragrafen ges följande lydelse:

"I fall där domstol fastställt skatt till ett högre belopp än som förut

beräknats skall rätten till skattemyndigheten snarast översända handling

som tillhandahållits rätten enligt 51 § fjärde stycket. Dessutom är rätten

skyldig att, enligt vad regeringen närmare bestämmer, lämna

skattemyndigheten de uppgifter som denna behöver för att kräva in

skatten."

Vidare bör i femte stycket ordet "handling" bytas ut mot "bouppteckning

eller tilläggsbouppteckning". Dessutom bör vissa språkliga justeringar

göras i lagtexten.

Lagrådet förordar att femte stycket ges följande lydelse:

"Bouppteckning eller tilläggsbouppteckning, som ingivaren har rätt att få

tillbaka, får skattemyndigheten inte lämna ut till denne förrän skatt, med

vars betalning anstånd inte medgivits, blivit betald. Innan handlingen

utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av inbetalad

skatt."

61 §

Av den föreslagna lydelsen av första stycket framgår inte vilken

skattemyndighet som ett beslut, som grundar rätt till återbetalning, skall

sändas till. (Jfr vad som sagts ovan under 48 §.) Lagrådet förordar efter

mönster av nuvarande lokution att det i lagtexten införs "den

skattemyndighet som avses i 52 § 1 mom. tredje stycket".

70 §

Ändringen i paragrafen innebär ett borttagande av den möjlighet som

idag finns för granskningsmyndigheten att anmäla hinder mot

återbetalning av skattebelopp som hovrätten satt ned skatten med. I

författningskommentaren hänvisas till den bestämmelse som finns i 18

kap. 7 § skattebetalningslagen (1997:483) angående hinder mot

återbetalning. Det synes dock oklart i vad mån den bestämmelsen kan

tillämpas i arvs- och gåvoskatteärenden. Frågan bör analyseras i det

fortsatta lagstiftningsarbetet. Om bestämmelsen skulle befinnas vara

tillämplig, helt eller delvis, bör en erinran om den tas in i 70 §.

Övergångsbestämmelserna

Riksskatteverket skall enligt förslaget överta Kammarkollegiets uppgift

som granskningsmyndighet i "gamla" arvs- och gåvoskatteärenden, dvs.

sådana som anhängiggjorts före lagförslagets ikraftträdande. Det kan

dock sättas i fråga om inte övergångsbestämmelser behövs också för

andra paragrafer än dem som punkterna 10 och 11 avser. Tillämpning

av 26 § fjärde stycket och 70 § i deras nuvarande lydelser synes

nämligen inte vara täckt av dessa övergångsbestämmelser. Lagrådet

förordar därför att övergångsbestämmelserna angående Riksskatteverkets

roll som granskningsmyndighet ges en mera generell avfattning, t.ex.

följande.

"Riksskatteverket skall fullgöra de uppgifter som enligt äldre bestäm-

melser ankommer på den enligt 64 § 1 mom. förordnade gransknings-

myndigheten."

Beträffande punkt 13 hänvisar Lagrådet till vad som ovan anförts

angående punkt 9 i övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om

ändring i ärvdabalken.

Förslaget till lag om ändring i konkurslagen

2 kap. 3 §

Av andra stycket i paragrafen framgår att dödsbo eller dödsbodelägare,

som ansöker om boets försättande i konkurs, skall till ansökningshand-

lingen bifoga originalbouppteckningen. För en dödsbodelägare kan det

dock understundom vara svårt att disponera över originalboupp-

teckningen. Enligt Lagrådets mening bör det vara tillräckligt om det till

konkursansökan fogas en bestyrkt kopia av bouppteckningen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén

Regeringen beslutar proposition 2000/01:21 Ansvaret för inregistrering

av bouppteckningar och för arvsbeskattning, m.m.

 Balken omtryckt 1981:359. Senaste lydelse av 20 kap. 12 § 1996:245.

 Senaste lydelse 1990:1385.

 Senaste lydelse 1987:231.

 Senaste lydelse 1988:1255.

 Senaste lydelse 1990:1385.

 Senaste lydelse av

52 § 2 mom. 1984:659

64 § 1mom. 1974:857

64 § 2 mom. 1990:337

72 § 1974:857.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1998:247.

 Senaste lydelse 1997:325.

 Senaste lydelse 1996:253.

 Senaste lydelse 1998:247.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1981:1118.

 Senaste lydelse 1992:1093.

 Senaste lydelse 1969:386.

 Senaste lydelse 1989:311.

 Senaste lydelse 1998:247.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1997:508.

 Senaste lydelse 1983:384.

 Senaste lydelse 1983:384.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1996:253.

 Senaste lydelse 1997:508.

 Senaste lydelse 1992:625.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1997:1039.

 Senaste lydelse 1974:857.

 Senaste lydelse 1995:793.

 Balken omtryckt 1981:359.

Senaste lydelse av 20 kap. 12 § 1996:245.

 Senaste lydelse 1990:1385.

 Senaste lydelse 1976:221.

 Senaste lydelse 1988:1255.

 Senaste lydelse 1976:221.

 Senaste lydelse 1976:221.

1 Senaste lydelse 1995:793.

 Balken omtryckt 1981:359. Senaste lydelse av 20 kap. 12 § 1996:245.

 Senaste lydelse 1990:1385.

 Senaste lydelse 1987:231.

 Senaste lydelse 1988:1255.

 Senaste lydelse 1990:1385.

 Senaste lydelse av

52 § 2 mom. 1984:659

64 § 1mom. 1974:857

64 § 2 mom. 1990:337

72 § 1974:857.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1998:247.

 Senaste lydelse 1997:325.

 Senaste lydelse 1996:253.

 Senaste lydelse 1998:247.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1987:1206.

 Senaste lydelse 1981:1118.

 Senaste lydelse 1992:1093.

 Senaste lydelse 1969:386.

 Senaste lydelse 1989:311.

 Senaste lydelse 1992:625.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1997:508.

 Senaste lydelse 1983:384.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1983:384.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1996:253.

 Senaste lydelse 1997:508.

 Senaste lydelse 1992:625.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1990:337.

 Senaste lydelse 1997:1039.

 Senaste lydelse 1995:793.

Prop. 2000/01:21

83

5

1

86

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 1

92

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 2

93

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 3

117

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 4

118

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 5

119

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 6

156

83

Prop. 2000/01:21

Bilaga 7

Prop. 2000/01:21

83

Prop. 2000/01:21

157