Regeringens proposition

1994/95:189

Konkursgäldenären

Prop.

1994/95:189

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 mars 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås bl.a. ett antal lagändringar som särskilt tar sikte på

konkursgäldenärens skyldigheter.

 Konkursgäldenärens upplysningsskyldighet skall vara knuten till upplysningar av

betydelse för "konkursutredningen", i stället för, som för närvarande, till

upplysningar om "boet". Upplysningsskyldigheten skall enligt förslaget även

omfatta tillgångar som finns utomlands även i de fall dessa inte ingår i

konkursboet. Härigenom blir upplysningsskyldigheten något mer vidsträckt än vad

som gäller för närvarande.

 Reglerna om vad en konkursbouppteckning skall innehålla utvidgas i viss mån.

Bland annat skall en konkursbouppteckning - om särskilda skäl föranleder det -

också innehålla uppgift om utomlands befintlig egendom även i de fall denna inte

ingår i konkursboet.

 Vidare föreslås att bouppteckningen i den utsträckning det behövs skall

innehålla en förteckning över det räkenskapsmaterial som har omhändertagits och

att konkursgäldenärens edgång skall omfatta även denna förteckning. I samband

härmed ersätts begreppet "böcker" i konkurslagen med begreppet

"räkenskapsmaterial".

 I propositionen föreslås också att det skall inrättas ett centralt register hos

Patent- och registreringsverket (PRV) över fysiska personers och dödsbons

konkurser. Vidare föreslås att uppgifter om konkursförvaltare och

tillsynsmyndighet i såväl fysiska som juridiska personers konkurser skall

registreras hos PRV. Därigenom kommer en samlad konkursregistrering att finnas

hos PRV.

 I ärendet föreslås slutligen en ändring med anledning av nedläggningen av

Försäkringsöverdomstolen.

 Lagändringarna rörande det centrala registret för fysiska personers och

dödsbons konkurser föreslås träda i kraft den 1 oktober 1995 och övriga

ändringar föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 5

2 Lagtext.................................. 6

 2.1 Förslag till lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157) 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) 7

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska

 föreningar........................... 9

 2.4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 10

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:574) om upphävande av

 lagen (1978:28) om Försäkringsöverdomstolen 19

3 Ärendet och dess beredning............... 20

4 Inledning................................ 20

5 Konkursgäldenärens medverkan i konkursutredningen 23

 5.1 Bakgrund............................. 23

 5.2 Konkursgäldenärens upplysningsskyldighet 25

 5.3 Konkursbouppteckningens redovisning av räkenskapsmaterial 28

 5.4 Konkursbouppteckningens innehåll avseende utomlands befintlig

 egendom.............................. 31

 5.5 Edstemats omfattning såvitt gäller räkenskapsmaterialet 34

 5.6 Edstemats omfattning såvitt gäller utomlands befintlig egendom 37

 5.7 Befrielse från skyldighet att avlägga konkursbouppteckningsed 38

6 Försäljning av egendom i konkursen....... 40

7 Konkursregister.......................... 42

 7.1 Bakgrund............................. 42

 7.2 Befintliga register.................. 43

 7.3 En samlad konkursregistrering........ 47

8 Kostnadsmässiga konsekvenser............. 52

9 Författningskommentar.................... 52

 9.1 Förslaget till lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157) 52

 9.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) 53

 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska

 föreningar........................... 53

 9.4 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 53

 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:574) om upphörande av

 lagen (1978:28) om Försäkringsöverdomstolen 58

Bilaga 1 Promemorians lagförslag . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 60

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser . . . . . . . . . . . . . . 68

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag . . . . . . . . . . . . . . . . . 69

Bilaga 4 Lagrådets yttrande . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 81

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 1995 . . 83

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157),

 2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

 3. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

 4. lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 5. lag om ändring i lagen (1993:574) om upphörande av lagen(1978:28) om

Försäkringsöverdomstolen.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

 Härigenom föreskrivs att 16 § handelsregisterlagen (1974:157) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

16 §[1]

 Om avförande av firma ur registret, sedan dom om hävande av firmaregistrering

vunnit laga kraft, finns bestämmelser i firmalagen (1974:156).

 Har i annat fall genom dom som vunnit laga kraft förklarats, att införing i

registret ej bort ske eller att beslut som registrerats är ogiltigt eller att i

annat fall visst förhållande som registrerats ej föreligger, skall

registreringen avföras ur registret. Dom i mål som här avses skall genom

domstolens försorg i avskrift sändas till registreringsmyndigheten.

 Om bolagsman genom dom skilts från rätten att teckna bolagets firma, skall

uppgift härom registreras även om domen icke vunnit laga kraft.

 Försätts en Försätts en

näringsidkare i näringsidkare i

konkurs, skall konkurs, skall

meddelande om detta tingsrätten för

samtidigt med kungörel- registrering underrätta

sen om beslutet genom regist-

tingsrättens försorg reringsmyndigheten om

översändas för registre- beslutet, vem som har

ring. Har högre rätt utsetts till konkurs-

upphävt ett beslut om förvaltare och vilken

konkurs, skall regist- tillsynsmyndighet som

reringen avföras på utövar tillsyn över

anmälan av tingsrätten. förvaltningen. Har högre

När en konkurs har rätt upphävt ett beslut

avslutats, skall rätten om konkurs, skall

genast sända meddelande tingsrätten anmäla detta

om detta för för registrering. När en

registrering. konkurs har avslutats,

 skall rätten genast

 sända meddelande om

 detta för registrering.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1987:697.

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 20 § aktiebolagslagen (1975:1385)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 kap.

20 §

 Om ett aktiebolag Om ett aktiebolag

försätts i konkurs eller försätts i konkurs eller

om en förhandling om om förhandling om

offentligt ackord offentligt ackord

inleds för bolaget, inleds för bolaget,

skall rätten sända skall tingsrätten för

underrättelse om registrering underrätta

beslutet för re-

registrering. gistreringsmyndigheten

 om beslutet, vem som

 har utsetts till

 konkursförvaltare och

 vilken tillsyns-

 myndighet som utövar

 tillsyn över

 förvaltningen.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

 När en konkurs har När en konkurs har

avslutats eller en avslutats eller en

förhandling om offent- förhandling om offent-

ligt ackord har ligt ackord har

avslutats på annat sätt avslutats på annat sätt

än genom konkurs, skall än genom konkurs, skall

tingsrätten genast för tingsrätten genast för

registrering underrätta registrering underrätta

registreringsmyndig- registreringsmyndig-

heten samt i det förra heten samt i det förra

fallet ange om fallet ange om

överskott finns eller överskott finns eller

inte. Tingsrätten skall inte. Tingsrätten skall

även för registrering även för registrering

underrätta registre- underrätta registre-

ringsmyndigheten när ringsmyndigheten när

högre rätt genom beslut, högre rätt har upphävt

som har vunnit laga ett beslut att försätta

kraft, har upphävt ett bolaget i konkurs

beslut att försätta eller att inleda för-

bolaget i konkurs handling om offentligt

eller att inleda för- ackord.

handling om offentligt

ackord.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1993:150.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 20 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 kap.

20 §[1]

 Om en förening försätts Om en förening försätts

i konkurs eller om i konkurs eller om

förhandling om förhandling om

offentligt ackord offentligt ackord

inleds för föreningen, inleds för föreningen,

skall rätten sända en skall tingsrätten för

underrättelse om registrering underrätta

beslutet till registre-

registreringsmyndigheten ringsmyndigheten om-

för registrering. beslutet, vem som har

 utsetts till konkurs-

 förvaltare och vilken

 tillsynsmyndighet som

 utövar tillsyn över

 förvaltningen.

 Under konkursen företräds föreningen som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Även under konkursen gäller dock bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

 När en konkurs har När en konkurs har

avslutats eller en avslutats eller en

förhandling om offent- förhandling om offent-

ligt ackord har ligt ackord har

avslutats på annat sätt avslutats på annat sätt

än genom konkurs, skall än genom konkurs, skall

rätten genast för tingsrätten genast för

registrering underrätta registrering underrätta

registrerings- registreringsmyn-

myndigheten och i det digheten och i det

förra fallet ange om förra fallet ange om

något överskott finns något överskott finns

eller inte. Rätten eller inte. Tingsrätten

skall även för registre- skall även för re-

ring underrätta gistrering underrätta

registrerings- registre-

myndigheten när en ringsmyndigheten när

överrätt genom beslut högre rätt har upphävt

som vunnit laga kraft ett beslut att försätta

har upphävt ett beslut föreningen i konkurs

att försätta föreningen i eller att inleda

konkurs eller att förhandling om

inleda förhandling om offentligt ackord.

offentligt ackord.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1987:687.

2.4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

 dels att 2 kap. 3 §, 3 kap. 6 §, 6 kap. 2, 3 och 5 §§, 7 kap. 12-14, 22, 28

och 30 §§, 8 kap. 3 §, 9 kap. 14 § och 11 kap. 10 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken till 16 kap. skall lyda "Bestämmelser om handläggning och

överklagande m.m.",

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 15 kap. 5-8 §§ samt

närmast före 15 kap. 5 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

 Görs ansökningen av Görs ansökningen av

gäldenären, bör till gäldenären, bör till

ansökningshandlingen ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären bifogas en av gäldenären

underskriven förteck- underskriven förteck-

ning över boets ning över boets

tillgångar och skulder tillgångar och skulder

med uppgift om varje med uppgift om varje

borgenärs namn och borgenärs namn och

postadress samt om de postadress samt om det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. som rör boet.

 Ansöker ett dödsbo eller en dödsbodelägare om att boet skall försättas i

konkurs, skall till ansökningshandlingen bifogas bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett, uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall uppgift om varje delägares namn och postadress

lämnas.

3 kap.

6 §

 Tvister mellan förvaltaren och gäldenären eller annan i frågor som avses i 4

och 5 §§ skall prövas av tillsynsmyndigheten på ansökan av förvaltaren, en

borgenär, gäldenären eller en underhållsberättigad. Myndigheten skall inhämta

yttranden i den omfattning som behövs för prövningen. Myndighetens beslut gäller

omedelbart, även om det överklagas. Beslutet skall efter ansökan ändras, om

senare upplysta omständigheter eller ändrade förhållanden motiverar det.

 Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i ett ärende som beslut i ett ärende som

avses i första stycket avses i första stycket

får överklagas av den får överklagas av den

vars rätt berörs av vars rätt berörs av

beslutet. I fråga om beslutet. I fråga om

sådan besvärstalan ett sådant överklagande

tillämpas bestämmelserna tillämpas bestämmelserna

i utsökningsbalken om i utsökningsbalken om

besvär över utmätning av överklagande av beslut

lön. om utmätning av lön.

6 kap.

2 §

 Gäldenären skall ge Gäldenären skall ge

rätten, tillsynsmyn- rätten, tillsynsmyn-

digheten, förvaltare digheten, förvaltare

och granskningsmän de och granskningsmän de

upplysningar om boet upplysningar av

som de begär. betydelse för konkurs-

 utredningen som de

 begär. Upp-

 lysningsskyldigheten

 omfattar även egendom,

 som inte ingår i boet på

 grund av att den finns

 utomlands.

 Gäldenären skall för för- Gäldenären skall på

valtaren redogöra för begäran av förvaltaren

boet och på begäran av närvara vid bouppteck-

förvaltaren närvara vid ningsförrättningen. Är

bouppteckningsför- gäldenären en juridisk

rättningen. Är gäldenären person och finns det

en juridisk person och flera ställföreträdare,

finns det flera gäller denna skyldighet

ställföreträdare, gäller dock inte för en sådan

denna skyldighet dock ställföreträdare vars när-

inte för en sådan ställ- varo förvaltaren anser

företrädare vars närvaro sakna betydelse för

förvaltaren anser sakna boutredningen.

betydelse för boutred-

ningen.

 Vid förlikningssammanträde och sammanträde för prövning av ackordsförslag skall

gäldenären närvara, om han inte har laga förfall eller rätten medger att han

uteblir. Att gäldenären uteblir från ett sammanträde hindrar inte att de ärenden

som skall förekomma på sammanträdet handläggs.

3 §

 Gäldenären skall inför Gäldenären skall inför

rätten avlägga rätten avlägga

bouppteckningsed. Han bouppteckningsed. Han

skall göra de tillägg skall göra de tillägg

till eller ändringar i till eller ändringar i

bouppteckningen som bouppteckningen som

han anser behövs och han anser behövs och

med ed betyga att med ed betyga att

bouppteckningen med bouppteckningens

gjorda tillägg eller uppgifter om

ändringar är riktig, så tillgångar, skulder och

att det inte enligt räkenskapsmaterial med

hans vetskap har gjorda tillägg eller

oriktigt utelämnats ändringar är riktiga och

eller upptagits någon att det inte enligt

tillgång eller skuld. hans vetskap har

 oriktigt utelämnats

 eller tagits upp någon

 tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång

förvaltaren anser sakna betydelse för boutredningen.

5 §

 När det åligger en förmyndare att avlägga bouppteckningsed är även den

omyndige, om han har fyllt femton år, skyldig att på yrkande av förvaltaren

eller en borgenär avlägga eden. Detta gäller dock inte om det finns sådana

särskilda omständigheter att anledning till edgången saknas.

 Annan än gäldenären är Annan än gäldenären är

skyldig att på yrkande skyldig att på yrkande

av förvaltaren eller en av förvaltaren eller en

borgenär avlägga bo- borgenär avlägga bo-

uppteckningsed eller uppteckningsed eller

beediga viss uppgift i beediga viss uppgift i

bouppteckningen, om bouppteckningen, om

det kan antas att sådan det kan antas att sådan

edgång är av betydelse edgång är av betydelse

för boutredningen. för boutredningen.

 Detta gäller inte den

 som avses i 36 kap. 5 §

 rättegångsbalken såvitt

 gäller uppgift

 beträffande vilken han

 inte får höras som

 vittne, såvida han inte

 är närstående till

 gäldenären.

 När ett yrkande om edgång enligt denna paragraf har framställts, skall rätten

kalla förvaltaren, tillsynsmyndigheten och den som avses med yrkandet till

förhandling inför rätten. Har yrkandet framställts av en borgenär, skall även

denne kallas. Kallelsen till den som avses med yrkandet skall delges.

 Bifalls yrkandet, skall edgången fullgöras genast om det lämpligen kan ske

eller vid den senare tidpunkt som rätten bestämmer. I fråga om edgångens

fullgörande gäller 4 § andra stycket.

7 kap.

12 §

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

snarast ta hand om snarast ta hand om

gäldenärens bo med de gäldenärens bo med det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. Om gäldenären är som rör boet. Om

eller under det gäldenären är eller under

senaste året före det senaste året före

konkursansökningen har konkursansökningen har

varit varit bokförings-

bokföringsskyldig, skyldig, skall för-

skall förvaltaren i det valtaren i det

omhändertagna räken- omhändertagna

skapsmaterialet på räkenskapsmaterialet på

lämpligt sätt ange dagen lämpligt sätt ange dagen

för omhändertagandet. för omhändertagandet.

 Den som på uppdrag av gäldenären har upprättat räkenskapsmaterial rörande

gäldenärens bo är skyldig att lämna ut materialet till förvaltaren i gäldenärens

konkurs.

13 §[1]

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

upprätta en boupp- upprätta en boupp-

teckning. I denna teckning. I denna

skall boets tillgångar skall boets tillgångar

tas upp till noggrant tas upp till noggrant

uppskattade värden. uppskattade värden. Om

Beträffande skulderna särskilda skäl föranleder

skall det anges i vad det, skall boupp-

mån de avser lön eller teckningen också inne-

pension. hålla uppgift om

Bouppteckningen skall egendom som inte ingår

vidare innehålla i boet, på grund av att

uppgift om varje den finns utomlands.

borgenärs namn och Bouppteckningen skall

postadress samt om de vidare innehålla

böcker och handlingar uppgift om varje

som avses i 12 §. borgenärs namn och

 postadress.

 I den utsträckning

 det behövs skall

 bouppteckningen också

 innehålla en förteckning

 över dels

 räkenskapsmaterial,

 dels andra handlingar

 som rör boet.

 Bouppteckningen skall av förvaltaren ges in till rätten och tillsynsmyndigheten

så snart som möjligt och senast en vecka före edgångssammanträdet.

 Har en av gäldenären underskriven bouppteckning förut getts in till rätten,

behöver någon ny bouppteckning inte upprättas, om förvaltaren anser att denna är

tillförlitlig. I så fall skall han snarast anmäla det till rätten och

tillsynsmyndigheten.

 Skall bevakningsförfarande äga rum och har någon bouppteckning ännu inte getts

in till rätten, skall förvaltaren så snart som möjligt och senast en vecka från

beslutet om bevakningsförfarandet skicka en förteckning över borgenärerna med

uppgift om varje borgenärs postadress till rätten och tillsynsmyndigheten. I ett

bankaktiebolags, en sparbanks eller en central föreningsbanks konkurs skall till

bouppteckningen eller borgenärsförteckningen bifogas uppgift om insätt-

ningsborgenärerna och deras fordringsbelopp med upplupen ränta. I ett

livförsäkringsbolags konkurs skall på motsvarande sätt bifogas uppgift om

försäkringstagarna och deras fordringar.

14 §

 Förvaltaren får, om det Förvaltaren får, om

behövs, begära det behövs, begära

handräckning av handräckning av

kronofogdemyndigheten kronofogdemyndigheten

för att kunna omhänderta för att kunna omhänderta

eller annars få tillgång eller annars få tillgång

till gäldenärens bo med till gäldenärens bo med

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra

boet. Detsamma gäller handlingar som rör

sådant räkenskaps- boet. Detsamma gäller

material som avses i sådant räkenskaps-

12 § andra stycket. material som avses i

Kronofogdemyndigheten 12 § andra stycket.

får då genomsöka hus, rum Kronofogdemyndigheten

eller förvaringsställen får då genomsöka hus, rum

och, om tillträde behövs eller förvaringsställen

till något utrymme som och, om tillträde behövs

är tillslutet, låta öppna till något utrymme som

lås eller ta sig in på är tillslutet, låta öppna

annat sätt. Krono- lås eller ta sig in på

fogdemyndigheten får annat sätt. Krono-

även i övrigt använda fogdemyndigheten får

tvång i den mån det även i övrigt använda

behövs för det avsedda tvång i den mån det

ändamålet och det kan behövs för det avsedda

anses befogat med ändamålet och det kan

hänsyn till omständig- anses befogat med

heterna. Våld mot hänsyn till

person får dock brukas omständigheterna. Våld

endast om kronofogde- mot person får dock

myndigheten möter brukas endast om

motstånd och i den mån kronofogdemyndigheten

det med hänsyn till möter motstånd och i den

ändamålet med mån det med hänsyn till

ingripandet kan anses ändamålet med

försvarligt. ingripandet kan anses

 försvarligt.

 I fråga om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut eller åtgärd enligt

första stycket tillämpas bestämmelserna i utsökningsbalken om talan mot

utmätning i allmänhet.

22 §

 Om det vid konkursens Om det vid

avslutande finns några konkursens avslutande

hinder mot att de finns några hinder mot

böcker och andra att det

handlingar rörande boet räkenskapsmaterial och

som förvaltaren har de andra handlingar

tagit hand om återställs rörande boet som

till gäldenären, skall förvaltaren har tagit

de överlämnas till hand om återställs till

tillsynsmyndigheten, gäldenären, skall de

om inte förvaltaren överlämnas till

anser att han bör tillsynsmyndigheten,

bevara dem. om inte förvaltaren

Handlingarna skall anser att han bör

bevaras i enlighet bevara dem. Hand-

med vad som i varje lingarna skall bevaras

särskilt fall gäller om i enlighet med vad

arkivering. som i varje särskilt

 fall gäller om

 arkivering.

28 §

 Tillsynsmyndigheten Tillsynsmyndigheten

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Tillsynsmyndigheten är skyldig att på begäran lämna upplysningar om boet och

dess förvaltning till rätten, borgenärer, granskningsmän eller gäldenären.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1989:1084.

30 §

 Om en borgenär begär det, skall rätten förordna en granskningsman att med de

befogenheter som anges i denna lag övervaka förvaltningen på borgenärens vägnar.

Till granskningsman skall utses den som borgenären föreslår, om han är lämplig.

 Granskningsmannen Granskningsmannen

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Om borgenären begär det, skall även en ersättare för granskningsmannen utses.

Bestämmelserna om granskningsman gäller även för ersättaren.

 Granskningsmannen skall entledigas om han eller borgenären gör framställning om

det eller om han visar sig inte vara lämplig.

 Ersättningen till granskningsmannen skall betalas av borgenären.

8 kap.

3 §

 Har gäldenären Har gäldenären

överklagat överklagat

konkursbeslutet, får konkursbeslutet, får

inte mot hans vilja inte mot hans vilja

någon egendom i boet någon egendom i boet

säljas förrän hovrätten säljas förrän hovrätten

har prövat besvären. har prövat

 överklagandet.

 Första stycket utgör inte hinder mot

 1. sådan försäljning som föranleds av bestämmelserna i 3 kap. 7 och 8 §§ samt 2

och 10 §§ i detta kapitel,

 2. försäljning av sådan lös egendom som är utsatt för förskämning eller snar

förstörelse eller hastigt faller i värde eller kräver alltför kostsam vård,

 3. försäljning i annat fall av lös egendom, i den mån medel annars skulle

saknas till betalning av utgifter för boet.

9 kap.

14 §[2]

 Beslut enligt 13 § Beslut enligt 13 §

tredje stycket får tredje stycket får

överklagas av den som överklagas av den som

enligt 13 första enligt 13 första

stycket är stycket är

taleberättigad, om han taleberättigad, om han

anser att beslutet anser att beslutet

inte har tillkommit på inte har tillkommit på

lagligt sätt. Beslutet lagligt sätt. Beslutet

överklagas genom besvär överklagas till

till hovrätten inom tre hovrätten inom tre

veckor från dagen för veckor från dagen för

beslutet. Om inte beslutet. Om inte

hovrätten förordnar hovrätten förordnar

annat, skall beslutet annat, skall beslutet

gälla omedelbart. gälla omedelbart.

11 kap.

10 §

 Innan besluten att Innan besluten att

fastställa utdelning fastställa utdelning

och att bestämma arvode och att bestämma arvode

till förvaltaren har till förvaltaren har

vunnit laga kraft, får vunnit laga kraft, får

medel som tillagts en medel som tillagts en

borgenär betalas ut borgenär betalas ut

endast om borgenären endast om borgenären

ställer säkerhet. Har ställer säkerhet. Har

tiden för överklagande tiden för överklagande

av besluten löpt ut, får av besluten löpt ut, får

dock, utan att säkerhet dock, utan att säkerhet

ställs, utbetalning ske ställs, utbetalning ske

till borgenär som inte till borgenär som inte

till sin nackdel berörs till sin nackdel berörs

av besvär som anförts av ett överklagande av

mot något av besluten. något av besluten.

 Är en fordran beroende av något sådant villkor som avses i 5 kap. 10 §, får

utdelningen för fordringen inte betalas ut förrän villkoret uppfyllts. Detsamma

gäller i fråga om en tvistig fordran innan den har fastställts av domstol. När

fordringen har fastställts men innan fastställelsebeslutet har vunnit laga

kraft, får medlen betalas ut endast om borgenären ställer säkerhet.

 Om bevakningsförfarande har ägt rum, får utdelning för en fordran som har

efterbevakats inte betalas ut under den tid inom vilken anmärkningar får

framställas mot efterbevakningen.

 Om en borgenär som har lyft utdelning blir skyldig att till konkursboet betala

tillbaka vad han har fått, skall han betala ränta på beloppet. Räntan beräknas

enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag då medlen betalades ut till och

med den dag då skyldigheten att återbära medlen inträder och enligt 6 §

räntelagen för tiden därefter.

 15 kap.

 Register över konkurser

 5 §

 Hos Patent- och re-

 gistreringsverket

 skall, för de ändamål som

 anges i 6 §, med hjälp

 av automatisk data-

 behandling föras ett för

 hela landet gemensamt

 register över fysiska

 personers och dödsbons

 konkurser.

 I handelsregister-

 lagen (1974:157),

 aktiebolagslagen

 (1975:1385) och lagen

 (1987:667) om

 ekonomiska föreningar

 finns bestämmelser om

 registrering av

 juridiska personers

 konkurser.

 6 §

 Det register som

 avses i 5 § första

 stycket får användas för

 upplysningar till den

 som begär uppgifter om

 fysiska personers och

 dödsbons konkurser.

 Patent- och

 registreringsverket får

 använda registret för

 uppföljning av och

 tillsyn över de övriga

 register som förs hos

 verket samt för

 utfärdande av bevis om

 att en person eller

 ett dödsbo inte är

 försatt i konkurs vid

 någon domstol i landet.

 7 §

 Registret får

 innehålla uppgifter om:

 1. konkursgäldenärens

 namn, personnummer och

 adress,

 2. datum för konkurs-

 beslutet,

 3. datum för

 konkursens avslutande,

 4. den domstol som

 fattat beslutet om

 konkursen och

 domstolens målnummer,

 5. beslut genom

 vilket högre rätt har

 upphävt konkurs-

 beslutet,

 6.

 konkursförvaltarens

 namn och adress samt

 7. namn och adress på

 den tillsynsmyndighet

 som utövar tillsyn över

 förvaltningen.

 Uppgifterna i

 registret skall

 gallras fem år efter

 utgången av det

 kalenderår då konkursen

 avslutades.

 8 §

 Om en fysisk person

 eller ett dödsbo försätts

 i konkurs, skall

 tingsrätten samma dag

 till Patent- och

 registreringsverket

 sända en underrättelse

 om beslutet.

 Underrättelsen skall

 innehålla de uppgifter

 som anges i 7 § 1, 2,

 4, 6 och 7. Tingsrätten

 skall även underrätta

 verket när en sådan

 konkurs har avslutats

 eller när högre rätt har

 upphävt ett

 konkursbeslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1995 såvitt avser 15 kap. 5-8 §§ och i

övrigt den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [2] Senaste lydelse 1990:1072.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:574) om upphävande av lagen

(1978:28) om Försäkringsöverdomstolen

 Härigenom föreskrivs att övergångsbestämmelsen till lagen (1993:574) om

upphävande av lagen (1978:28) om Försäkringsöverdomstolen skall ha följande

lydelse.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. Mål som inte avgjorts av Försäkringsöverdomstolen före upphävandet skall

överlämnas till Regeringsrätten för prövning.

 3. I mål som har

 avgjorts av kammarrätt

 före den 1 juli 1993

 eller av försäkringsrätt

 före den 1 juli 1992

 skall Regeringsrätten,

 utöver vad som gäller

 enligt 36 §

 förvaltningsprocess-

 lagen (1971:291)

 meddela pröv-

 ningstillstånd om det

 finns anledning att

 ändra det slut som

 kammarrätten eller

 försäkringsrätten har

 kommit till.

3 Ärendet och dess beredning

I promemorian Konkursgäldenären (Ds 1994:96) behandlas olika frågor om

konkursgäldenärens skyldigheter och frågan om ett centralt konkursregister.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Regeringen tar i detta

ärende upp de frågor som har behandlats i promemorian.

 I propositionen behandlas dessutom ett par ändringar i konkurslagen som knyter

an till reformen om enhetliga regler för överklagande till hovrätt och Högsta

domstolen (prop. 1993/94:190, bet. 1993/94:JuU30, rskr. 1993/94:377 och SFS

1994:1050) och en ändring av övergångsbestämmelserna till lagen (1993:574) om

upphävande av lagen (1978:28) om Försäkringsöverdomstolen med anledning av

nedläggningen av Försäkringsöverdomstolen den 1 juli 1995.

Lagrådet

Regeringen har den 23 februari 1995 beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över

de förslag som har utarbetats i ärendet. Det lagförslag som remitterades till

Lagrådet finns i bilaga 3 och Lagrådets yttrande däröver i bilaga 4.

 Lagrådet har lämnat synpunkter på utformningen av 6 kap. 2 § konkurslagen.

Regeringen återkommer till detta i avsnitt 5.2. Vidare har Lagrådet ifrågasatt

behovet av den i remissen föreslagna övergångsbestämmelsen till ändringen i

konkurslagen. Regeringen delar Lagrådets bedömning i denna del. I övrigt har

Lagrådet lämnat förslagen utan erinran. Vissa redaktionella ändringar har gjorts

i lagtexten.

 Efter lagrådsgranskningen har gjorts en ändring i övergångsbestämmelserna till

lagen (1993:574) om upphävande av lagen (1978:28) om Försäkringsöverdomstolen.

Genom förslagen i prop. 1992/93:215 om Försäkringsöverdomstolen avskaffades

bestämmelserna om ändringsdispens. Samtidigt reglerades i vilken utsträckning de

äldre bestämmelserna alltjämt skulle tillämpas av Försäkringsöverdomstolen.

Förslagen granskades av Lagrådet. Det nu föreliggande förslaget innebär att

Regeringsrätten ges möjlighet att tillämpa de äldre föreskrifterna om

ändringsdispens i samma utsträckning som Försäkringsöverdomstolen skulle ha

gjort det. Förslaget är av sådan enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle

sakna betydelse.

4 Inledning

Konkurslagstiftningen har under de senare årens lågkonjunktur debatterats

flitigt. Intresset har bl.a. fokuserats på olika former av konkursmissbruk. Vad

som närmare åsyftas med detta begrepp varierar. En sorts minsta gemensamma

nämnare för kritiken är att konkursinstitutet utnyttjas av någon som ett led i

att systematiskt undandra sig de skyldigheter som åvilar den som driver närings-

verksamhet av något slag. Det är alltså förfaranden där konkursinstitutet

används som ett medel för att reducera skuldbördan i en verksamhet för att sedan

fortsätta verksamheten med ökad konkurrenskraft (se härom Lagutskottets

betänkande 1993/94:LU20 s. 12 ff). I dessa sammanhang har man också talat om

bekvämlighetskonkurser och om planerade konkurser. Det är inte sällan frågan om

förfaranden som utgör led i en planerad brottslig verksamhet. Syftet är att

uppnå vinning av brottslig verksamhet riktad mot enskilda, företag, staten och

samhället i stort.

 Frågan om formerna för gäldenärens medverkan och vilka skyldigheter gäldenären

skall ha vid en konkursutredning har bl.a. berörts av Domstolsutredningen i

betänkandet Domstolarna inför 2000-talet (SOU 1991:106). Betänkandet har

remissbehandlats, se Ds 1993:5, del A, s. 345 ff. Frågorna behandlas även i den

s.k. RUBICON-rapporten (RUBICON; rutiner, brottsutredningar i konkurs -

Promemoria av Riksåklagarens och Riksskatteverkets arbetsgrupp angående rutiner

vid brottsutredningar i samband med konkurs) som redovisades till

Justitiedepartementet våren 1994. RUBICON-rapporten föregicks av bl.a.

Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens rapport Utredning om vissa frågor om

ekonomisk brottslighet den 7 januari 1992. Konkursrättsliga frågor har också

behandlats i riksdagen och berörs i utskottsbetänkandet 1993/94:LU20, där

utskottet förordar att ett centralt konkursregister inrättas. Riksdagen har

beslutat i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1993/94:228). Nämnas kan

också att Riksrevisionsverket (RRV) till regeringen har överlämnat en

granskningsrapport (Tillsyn vid konkurs, RRV 1994:13) med

förvaltningsrevisionell inriktning som rör tillsynsverksamheten och

förvaltningen i konkurs. Vidare har Riksskatteverket (RSV) gjort två interna

utredningar om kronofogdemyndigheternas framtida organisation och arbetsformer

som till viss del berör konkurshanteringen samt till Justitiedepartementet givit

in en framställning rörande vissa frågor om konkurstillsynen (dnr Ju93-2580) .

 I de nämnda utredningarna och rapporterna berörs förutom lagstiftningsfrågor

också organisations- samverkans- och utbildningsfrågor. Av lagstiftningsfrågorna

är det givetvis inte enbart konkurslagen som berörs, utan även annan

lagstiftning inom skiftande områden. Av de mer begränsat konkursrättsliga

frågorna berörs såväl konkursgäldenärens medverkan vid konkursutredningen som

olika frågor med anknytning till konkurshanteringens och konkursförvaltningens

organisation i stort liksom frågor med övergripande internationella aspekter på

konkursreglerna och konkurshandläggningen.De internationella konkursfrågorna

blev 1990 föremål för en konventionen, som arbetats fram av Europarådet. I

betänkandet Vissa internationella insolvensfrågor (SOU 1992:78) föreslås att

Sverige skall tillträda vissa delar av konventionen. Så har emellertid inte

skett. Ingen annan stat har heller tillträtt konventionen. Anledningen är i

första hand att finna i det arbete som pågår inom Europeiska unionen med att få

fram en konkurskonvention.

 De övriga konkursrättsliga frågorna som har berörts här och som inte direkt

berör konkursgäldenärens medverkan, i första hand de om konkursförvaltningens

organisation och tillsynsfunktionen som har tagits upp av Domstolsutredningen

och i RRV:s granskningsrapport, kommer att beredas vidare inom

Justitiedepartementet i särskild ordning. Genomförandet av RUBICON:s förslag när

det gäller bl.a. samverkans- och utbildningsfrågor bereds inom regeringens

ekobrottsberedning.

 Reglerna om gäldenärens skyldigheter i konkursutredningen och sätten att

sanktionera dessa skyldigheter är enligt regeringens mening i det stora hela väl

avvägda och fyller sin funktion på ett önskvärt sätt. Det hindrar emellertid

inte att de kan behöva ändras i vissa detaljer, så att de möjliggör en ännu

effektivare konkursförvaltning och också på ett bättre sätt bidrar till att

stävja sådana företeelser som brukar gå under benämningar som konkursmissbruk

och bekvämlighetskonkurs. Det finns dock anledning att betona att

konkurslagstiftningen endast är en pusselbit av många som måste på plats för att

man skall kunna komma till rätta med missbruk av konkursinstitutet och andra

oegentligheter i samband med affärsverksamhet.

 I promemorian behandlas olika förslag som syftar till att åstadkomma

förändringar i konkurslagen vad särskilt gäller gäldenärens medverkan vid

konkursutredningen, som kan bidra till att konkursinstitutets attraktionskraft

minskar för dem som vill använda sig av det som ett led i en brottslig

verksamhet.

 I promemorian behandlas närmare bestämt följande.

1) Frågan om konkursgäldenärens allmänna upplysningsskyldighet i konkursen.

2) Frågor om edstemats omfattning. I vilken utsträckning bör edstemat omfatta

exempelvis utomlands befintliga tillgångar och vad bör gälla för

räkenskapsmaterialet?

3) Frågan om edgångsskyldigheten skall vara obligatorisk.

4) Frågan om i vilken utsträckning krav kan ställas på gäldenärens aktiva

medverkan i konkursutredningen.

5) Frågor om de sanktioner som enligt konkurslagen kan användas mot en

konkursgäldenär som inte medverkar i konkursutredningen.

6) Frågan om ett obligatoriskt anbudsförfarande när konkursförvaltaren "säljer

tillbaka" egendom som ingår i konkursen till konkursgäldenären eller till någon

honom närstående fysisk eller juridisk person.

7) Frågan om inrättandet av ett centralt konkursregister.

 Diskussionen i promemorian mynnar i flera fall ut i att några lagändringar inte

bör ske. Det gäller beträffande punkterna 3-5 ovan. Sålunda konstateras i

promemorian (avsnitt 2.5 i promemorian) att ordningen med en obligatorisk edgång

och ett därtill hörande edgångssammanträde inte för närvarande bör ändras,

vilket en stor majoritet av remissinstanserna har hälsat med tillfredsställelse.

Regeringen ansluter sig till den bedömning som gjorts i promemorian och vill

därvid betona att edgången är ett mycket viktigt moment i konkurshandläggningen.

 Vidare sägs i promemorian (avsnitt 2.6) att det inte torde vara möjligt att -

utöver vad som gäller i dag - ställa ytterligare krav på gäldenärens aktiva

medverkan i konkursutredningen, i vart fall inte utan att man samtidigt gör en

ingående genomgång av det straffrättsliga regelverket i relevanta delar.

Förhållandevis få remissinstanser uttalar sig i denna fråga. Nämnas kan dock att

det framför allt från åklagarhåll efterlyses ytterligare straffrättsliga

analyser, bl.a. i samband med frågan om konkursgäldenärens medverkan men också i

samband med frågan om omfattningen av edstemat. Nämnas kan att det också i

RUBICON-rapporten berörs vissa straffrättsliga frågor med anknytning till

konkursinstitutet i allmänhet och gäldenärens medverkan i konkursutredningen i

synnerhet. Som exempel kan nämnas frågan om en översyn av 11 kap. brottsbalken

och en kriminalisering av olika sätt att försvåra eller sabotera en

konkursutredning. Dessa frågor skall enligt tilläggsdirektiv (Dir. 1994:94)

utredas av 1993 års skattebrottsutredning (Fi 1993:08).

 Slutligen konstateras i promemorian (avsnitt 2.7) att konkurslagens

tvångsmedelsreglering inte bör ändras. Inte heller på denna punkt uttalar sig

remissinstanserna i någon nämnvärd utsträckning.

 Regeringen har - i vart fall för närvarande - inte anledning att göra andra

bedömningar i dessa frågor (punkterna 3-5 ovan) än de som redovisas i

promemorian.

5 Konkursgäldenärens medverkan i konkursutredningen

5.1 Bakgrund

Regler om en konkursgäldenärs skyldigheter finns huvudsakligen i 6 kap.

konkurslagen. Dessa regler berör också i viss mån andra personer än

konkursgäldenären. Det är emellertid inte enbart reglerna i 6 kap. konkurslagen

som är av intresse när konkursgäldenärens skyldigheter skall behandlas. Även

konkurslagens övriga bestämmelser och bestämmelser i annan lagstiftning är av

mer eller mindre omedelbart intresse. Inledningsvis skall här ges en kortfattad,

allmän översikt över vad som gäller beträffande en konkursgäldenärs

skyldigheter.

 När någon försätts i konkurs skall enligt 2 kap. 24 § första stycket 2 och 7

kap. 2 § konkurslagen en eller flera förvaltare snarast utses av rätten. Det

åligger förvaltaren (eller förvaltarna) att ta tillvara borgenärskollektivets

rätt samt att vidta de åtgärder som främjar en snabb och ändamålsenlig

avveckling av boet (7 kap. 1 § konkurslagen). För att tillgodose detta

övergripande syfte skall förvaltaren enligt 7 kap. 13 § konkurslagen upprätta en

bouppteckning. Vid upprättandet av bouppteckningen och även i övrigt åligger det

konkursgäldenären att medverka på vissa sätt. Skyldigheten att medverka utgörs

bl.a. av en skyldighet att lämna upplysningar om boet och att närvara vid vissa

sammanträden (se 6 kap. 2 § konkurslagen).

 I den bouppteckning som skall upprättas skall boets tillgångar tas upp till

noggrant uppskattade värden. I kravet på noggrannhet ligger att tillgångarna

skall värderas med beaktande av samtliga kända omständigheter som kan inverka på

bedömningen (prop. 1986/87:90 s. 266). Beträffande skulderna skall det anges i

vad mån de avser lön eller pension. Bouppteckningen skall vidare innehålla

uppgift om varje borgenärs namn och postadress samt om de böcker och handlingar

som avses i 7 kap. 12 § konkurslagen. De åsyftade böckerna och handlingarna är

de böcker och handlingar som rör boet. Om gäldenären är eller har varit

bokföringsskyldig under det senaste året före konkursansökningen skall

förvaltaren också omhänderta räkenskapsmaterialet. Gäldenären är skyldig att

ställa sådant material till förvaltarens förfogande. En sådan skyldighet åligger

också enligt 7 kap. 12 § andra stycket konkurslagen den som på uppdrag av

gäldenären har upprättat räkenskapsmaterialet. Enligt 7 kap. 14 § konkurslagen

får förvaltaren, om det behövs, begära handräckning av kronofogdemyndigheten för

att han skall kunna få tillgång till räkenskapsmaterialet (se Walin/Palmér

Konkurslagen s. 586 ff).

 Vad som hör till konkursboet regleras i princip i 3 kap. 3 § konkurslagen så

att all egendom avses som tillhörde konkursgäldenären när konkursbeslutet

meddelades eller som under konkursen tillfaller konkursboet genom återvinning

enligt 4 kap. konkurslagen eller på annat sätt. Ett krav är att ifrågavarande

egendom är utmätningsbar, vilket innebär att egendomen skall ha ett inte

obetydligt marknadsvärde. På grund av de förhållandevis generösa undantagen från

utmätning i bl.a. 5 och 7 kap. utsökningsbalken är det dessutom inte bara

sedvanligt möblemang, kläder, husgeråd och liknande som exempelvis inte ingår i

konkursboet, utan även viss annan egendom (se också 3 kap. 4-6 §§ konkurslagen

och se vidare Walin/Palmér, Konkurslagen s. 123 ff och Walin/Gregow/Löfmarck,

Utsökningsbalken s. 198 ff). När konkursgäldenären är en juridisk person är

dessa undantag av naturliga skäl i praktiken ointressanta.

 Förutom en konkursbouppteckning skall förvaltaren enligt 7 kap. 15 §

konkurslagen också upprätta en skriftlig förvaltarberättelse. Denna berättelse

skall ange orsakerna till gäldenärens obestånd och innehålla en översikt över

tillgångar och skulder. Vidare skall i den anges om det kan finnas något

förhållande som kan föranleda återvinning till konkursboet. Uppgift skall också

lämnas om huruvida det finns skälig anledning att anta att någon enligt

bestämmelserna i viss associationsrättslig lagstiftning är skyldig att återbära

olovlig vinstutdelning eller annan olovlig utdelning eller är skyldig att utge

skadestånd. I berättelsen skall i förekommande fall dessutom lämnas uppgifter om

vid vilken tidpunkt skyldighet enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen att upprätta

särskild balansräkning kan antas ha inträtt och om misstanke om brott enligt 11

kap. brottsbalken eller om förfarande som kan föranleda näringsförbud enligt 2 §

lagen (1986:436) om näringsförbud har anmälts till åklagaren. Slutligen skall

berättelsen innehålla en uppgift om gäldenärens bokföringssystem och om hur

bokföringsskyldigheten har fullgjorts.

 Det är alltså två separata dokument som förvaltaren på detta stadium skall

upprätta, en konkursbouppteckning och en förvaltarberättelse. Det är den förra

som konkursgäldenären eller annan enligt 6 kap. 3 och 5 §§ konkurslagen skall

beediga vid ett särskilt edgångssammanträde (se 6 kap. 4 § konkurslagen).

Edgångens omfattning är alltså direkt kopplad till omfattningen av

konkursbouppteckningen som i sin tur är direkt kopplad till frågan om vad som

ingår i konkursboet. Om det av 6 kap. 2 § konkurslagen kan sägas följa en

generell skyldighet för konkursgäldenären att med upplysningar och sin närvaro

bidra till utredningen, kan man säga att det av 6 kap. 3-5 §§ konkurslagen

följer en speciell skyldighet att under straffansvar intyga riktigheten av

uppgifterna i konkursbouppteckningen. I det följande skall närmare beröras

frågor angående denna generella respektive speciella skyldighet.

5.2 Konkursgäldenärens upplysningsskyldighet

Regeringens förslag: Gäldenärens skyldighet att lämna

upplysningar till konkursförvaltaren och andra

skall omfatta allt av betydelse för

konkursutredningen - och inte vara begränsad till

att avse enbart uppgifter om boet. Det skall

uttryckligen framgå att denna skyldighet omfattar

även egendom som inte ingår i konkursboet på grund

av att den finns utomlands.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Promemorians förslag innehåller ingen uttrycklig föreskrift om egendom som finns

utomlands.

 Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. Några instanser påtalar dock att det finns risk

för att utformningen av gäldenärens upplysningsskyldighet uppfattas som otydlig.

Några instanser ifrågasätter också om en utvidgning av upplysningsskyldigheten

är förenlig med att den är sanktionerad med vissa tvångsmedel.

 Skälen för regeringens förslag: Bokföringen och andra handlingar som rör ett

företags verksamhet - räkenskapsmaterialet (jfr avsnitt 5.3) - är givetvis

mycket viktiga handlingar när det gäller att utreda företagets obestånd. I en

konkursutredning är det av största vikt att alla dessa handlingar finns

tillgängliga för förvaltaren och andra. Det är därför viktigt att regleringen är

sådan att det inom ramen för konkursförfarandet går att trygga åtkomsten av

ifrågavarande böcker och handlingar. Den som i första hand kan bidra till att

det avsedda materialet finns tillgängligt är gäldenären själv eller någon ställ-

företrädare för gäldenären. Det är angeläget att se till att gäldenärens

skyldigheter i konkursförfarandet är formulerade så att det inte råder någon

tvekan om att gäldenären är skyldig att lämna upplysningar som kan ha betydelse

för att allt räkenskapsmaterial skall kunna ställas till förvaltarens

förfogande.

 I den mån bokföringen i ett konkursdrabbat företag inte är komplett eller på

annat sätt är bristfällig är det också viktigt att detta kommer fram i

konkursutredningen. Även på denna punkt är det givetvis gäldenären eller någon

ställföreträdare för gäldenären som har den bästa vetskapen om hur det förhåller

sig med bokföringen och annan dokumentation av betydelse för bedömningen av

företagets verksamhet. Gäldenären är skyldig att lämna upplysningar om huruvida

det räkenskapsmaterial som har omhändertagits av förvaltaren är komplett eller

inte. En konkursgäldenär är också skyldig att lämna alla de upplysningar som är

relevanta för frågor om hur konkursgäldenärens bokföring har skötts. Det råder

ingen tvekan om att gäldenärens upplysningsskyldighet redan i dag har denna

omfattning. I detta hänseende är det därför inte nödvändigt att göra några

ändringar i konkurslagen.

 Det är givetvis inte bara räkenskapsmaterialet som är intressant, även om detta

är viktigt. Det kan finnas dokumentation av allehanda slag som kan vara av

betydelse för konkursutredningen. Det förhåller sig dessutom så att många

upplysningar av stort intresse för konkursutredningen inte finns dokumenterade.

Sådana upplysningar kan ofta lämnas endast av konkursgäldenären själv, eller i

vart fall av en mycket begränsad krets av personer. Konkursgäldenären har en

generell skyldighet att bidra till konkursutredningen med bl.a. upplysningar.

För närvarande är denna upplysningsskyldighet knuten till upplysningar "om boet"

(6 kap. 2 § första stycket konkurslagen).

 Den principiella utgångspunkten för konkursförfarandet är - och måste vara -

att borgenärskollektivet tvångsmässigt skall kunna komma över gäldenärens

tillgångar, för att i så stor utsträckning som möjligt få sina fordringar

täckta. En gäldenär som går i konkurs har förbrukat sina tillgångar på ett

sådant sätt att han inte kan göra rätt för sig gentemot sina borgenärer. Något

tillspetsat kan man säga att gäldenären har förbrukat andras tillgångar.

Borgenärens berättigade anspråk mot gäldenären skyddas av rättsordningen i sista

hand genom konkursinstitutet. En i allra högsta grad rimlig ordning är då att

konkursinstitutet är utformat så, att det ger borgenärerna största tänkbara

möjligheter att få sina anspråk mot konkursgäldenären tillgodosedda.

 Det kan av flera skäl finnas anledning att ifrågasätta om uttryckssättet att

upplysningsskyldigheten är knuten till "boet" är ändamålsenligt. Enligt

promemorian skulle en bättre ordning kunna åstadkommas om man i stället

föreskrev att upplysningsskyldigheten skall avse "konkursutredningen". Enligt

promemorian kan man med ett sådant uttryckssätt säga att man jämfört med vad som

gäller för närvarande vidgar gäldenärens upplysningsskyldighet. Den blir

härigenom bl.a. inte begränsad till sådan egendom som skall ingå i konkursboet.

Enligt bedömningen i promemorian föreligger det inte någon risk att

upplysningsskyldigheten skulle bli för vid.

 Redan enligt gällande ordning är konkursgäldenärens upplysningsskyldighet

mycket vid. De upplysningar som en konkursgäldenär i dag avkrävs är sådana som

rör "boet" i vid bemärkelse. Genom att i stället föreskriva att

upplysningsskyldigheten skall avse sådant som är av betydelse för

"konkursutredningen" åstadkommer man enligt regeringens mening en viss allmän

utvidgning av upplysningsskyldigheten.

 Syftet med att överge en ordning där upplysningsskyldigheten är knuten till

"boet" är bl.a. att konkursutredningen skall kunna ge borgenärerna information

som kan vara av betydelse för dem när de skall bevaka sina anspråk. Det behöver

inte nödvändigtvis vara fråga om information som ökar tillgångssidan i

konkursen. Det kan i stället vara frågan om information om förekomsten av

tillgångar som av något skäl är oåtkomliga för den inhemska

konkursförvaltningen, men som kan kommas åt genom ett förfarande i något annat

land. Enligt regeringens mening kan det berättigade i borgenärernas intressen

härvidlag inte ifrågasättas. Gäldenären har inte heller något berättigat

intresse av att få hemlighålla förekomsten av tillgångar. För att hindra att

gäldenären åberopar att en efterfrågad upplysning inte har med konkursboet att

skaffa och att han därför inte behöver lämna upplysningen, bör enligt

regeringens mening konkurslagen ändras på ifrågavarande punkt. Det stora

flertalet remissinstanser har också ställt sig bakom en ändring med en

inriktning enligt promemorieförslaget.

 Frågan som några remissinstanser har väckt är om upplysningsskyldigheten

utformad enligt promemorieförslaget blir för vag och otydlig. Begreppet

"konkursutredning" förekommer inte nu i konkurslagen. Det är inte heller ett

helt entydigt begrepp. Ibland torde det användas som en synonym till begreppet

konkursförvaltning. Ofta åsyftas emellertid inte enbart konkursförvaltarens

arbete utan även tillsynsmyndighetens och domstolens befattning med ett konkurs-

ärende. Det synes således vara möjligt att med någorlunda bestämdhet ange

begreppets innebörd.

 Lagrådet - som inte har haft något att erinra mot ifrågavarande utvidgning av

upplysningsskyldigheten - har ifrågasatt om begreppet "konkursutredningen"

tillräckligt tydligt innefattar upplysningar om egendom som inte ingår i

konkursboet. Lagrådet har därför föreslagit att 6 kap. 2 § konkurslagen

kompletteras med en föreskrift om att upplysningsskyldigheten även omfattar

egendom som inte ingår i boet. Alternativt föreslår Lagrådet att remissens

förslag - som innebär att upplysningsskyldigheten skall utvidgas till att avse

uppgifter som har betydelse för konkursutredningen - kompletteras med en sådan

föreskrift.

 Enligt regeringens mening kan det ha ett visst värde att rent allmänt utvidga

upplysningsskyldigheten till att avse "uppgifter som är av betydelse för

konkursutredningen" i stället för att vara begränsad till upplysningar rörande

"boet". Inte minst mot bakgrund av regeringens förslag i det följande om att

bouppteckningen i vissa fall skall innehålla uppgifter om utomlands befintlig

egendom också i de s.k. särkonkurserna (se avsnitt 5.4) är det viktigt att

upplysningsskyldigheten även omfattar sådan egendom. Som Lagrådet har påpekat

bör detta uttryckligen framgå av lagtexten.

 Det föreslås därför att det av konkurslagen uttryckligen framgår att

gäldenärens skyldighet skall omfatta upplysningar som är av betydelse för

konkursutredningen - och alltså inte vara begränsad till upplysningar om boet.

Det föreslås dessutom att det uttryckligen i konkurslagen anges att

upplysningsskyldigheten omfattar även upplysningar om egendom som inte ingår i

konkursboet på grund av att den finns utomlands.

5.3 Konkursbouppteckningens redovisning av räkenskapsmaterial

Regeringens förslag: I konkursbouppteckningen

skall det, i den utsträckning det behövs, förtecknas

vilket räkenskapsmaterial rörande boet som har

omhändertagits av förvaltaren.

 Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Promemorians

förslag innehåller dock inga undantag från skyldigheten att förteckna

materialet.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Flera instanser reser dock invändningar avseende den

närmare utformningen av regeln. Flera instanser, bl.a. Domstolsverket, Göteborgs

tingsrätt, Riksskatteverket, Ackordscentralen i Göteborg-Malmö och ett antal

kronofogdemyndigheter efterlyser ett klargörande av hur omfattande skyldigheten

att förteckna räkenskapsmaterial och andra handlingar skall vara. I det

sammanhanget anförs att det bör finnas en möjlighet att i det enskilda fallet

begränsa omfattningen av förteckningen. Stockholms tingsrätt ifrågasätter om

inte förteckningsskyldigheten bör begränsas i tiden, t.ex. så att material äldre

än fem år inte skall behöva förtecknas. Kronofogdemyndigheten i Stockholms län

föreslår att det införs en regel som anger att omhändertaget räkenskapsmaterial

skall kunna förstöras efter fem år. De instanser som efterlyser begränsnings-

möjligheter påtalar bl.a. vikten av att en sådan möjlighet är kostnads-

besparande. Flera instanser har också lämnat synpunkter på regelns språkliga och

redaktionella utformning.

 Skälen för regeringens förslag: De upplysningar gäldenären lämnar till

förvaltaren är ofta av avgörande betydelse för hela konkursutredningen. Det är

därför - vilket nyss har framhållits - viktigt att upplysningsskyldigheten är

utformad på ett sådant sätt att förvaltaren kan få alla de upplysningar han

behöver för att kunna fullgöra sina skyldigheter. En konkursförvaltares arbete

innehåller många olika moment. Det kan vara fråga om att omhänderta egendom som

tillhör konkursgäldenären, att förvalta denna egendom på ett affärsmässigt

lämpligt sätt, att skapa klarhet i frågan vad som orsakat gäldenärens obestånd

m.m. Det är alltså en mängd åtgärder som en konkursförvaltning kan aktualisera

och ett stort antal transaktioner som skall genomföras. Allt detta ger

naturligtvis upphov till dokumentation av olika slag. Sett ur ett formellt

perspektiv är det två dokument som är centrala; konkursbouppteckningen och

förvaltarberättelsen. Här skall närmast beröras frågor om konkurs-

bouppteckningens innehåll, vilka är av avgörande betydelse för bl.a. edstemats

bestämmande.

 Konkursbouppteckningen är det dokument av vilket man kan få en överblick över

konkursboets ställning. Bouppteckningen upprättas av konkursförvaltaren (7 kap.

13 § första stycket konkurslagen) eller i vissa mycket sällsynta fall av

gäldenären (7 kap. 13 § tredje stycket konkurslagen).

 Bouppteckningen skall enligt 7 kap. 13 § första stycket konkurslagen i princip

innehålla en förteckning av konkursboets samtliga tillgångar och skulder. De

tillgångar som tillhör konkursboet är i princip alla utmätningsbara tillgångar

som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller som kommer att

tillföras konkursboet exempelvis genom en framgångsrik återvinningstalan. Ett

speciellt godtrosskydd för tredje man finns i 3 kap. 2 § konkurslagen. Det

undantaget är i förevarande sammanhang av mindre intresse. Detsamma gäller det

undantag som kan komma att följa av att konkursförvaltaren avstår från att

inträda i de processer gäldenären är inblandad i (se 3 kap. 9 § konkurslagen).

Gäldenären får då fortsätta att processa på egen hand och skulle han vinna en

sådan process ingår den egendomen inte i konkursboet. Beträffande skulderna

skall det anges i vad mån de avser lön eller pension. I övrigt ges inga

särskilda föreskrifter i 7 kap. 13 § konkurslagen beträffande hur skulderna

skall anges i bouppteckningen. Inflikas kan att reglerna i 5 kap. konkurslagen,

som handlar om vilka fordringar som kan göras gällande i en konkurs och hur

dessa fordringar skall behandlas har betydelse även för hur

fordringarna/skulderna anges i bouppteckningen.

 Vidare skall bouppteckningen enligt 7 kap. 13 § första stycket konkurslagen

innehålla uppgift om dels varje borgenärs namn och postadress, dels de böcker

och handlingar som avses i 7 kap. 12 § konkurslagen. De "böcker och handlingar"

som avses är dels räkenskapsmaterial, dels andra handlingar rörande boet. Vad

som närmare avses med "böcker och handlingar" är i viss mån oklart, även om

denna oklarhet i de flesta fall inte bereder några större bekymmer. Frågan är

inte heller närmare behandlad i förarbeten eller i den juridiska litteraturen på

området.

 Först och främst avses med böcker och handlingar räkenskapsmaterial. Till

räkenskapsmaterial i bokföringslagens (1976:125) mening hänförs enligt lagens

förarbeten förutom verifikationer, allt material som den bokföringsskyldige över

huvud taget använder för sin affärsbokföring. Det inbegriper sålunda alla olika

bokföringsböcker, kortsystem, hålkort, mikrofilm och magnetbandupptagningar

liksom särskilda specifikationer som enligt olika bestämmelser skall komplettera

bokföringen. Till räkenskapsmaterial hänförs vidare enligt särskilda

bestämmelser sådana beskrivningar som kan göras upp för bokföringssystemet samt

systemdokumentation och behandlingshistorik för datorbaserad redovisning. Till

räkenskapsmaterialet hör också alla de handlingar som legat till grund för de

olika affärshändelserna. Det kan här röra sig om avtal, protokoll, korrespondens

etc. (se prop. 1975:104 s. 205 f). Vad som utgör räkenskapsmaterial har

utvecklats i Bokföringsnämndens rekommendation BFN R-3. Begreppet

räkenskapsmaterial har alltså en tämligen vid omfattning. Vad som skall anges i

konkursbouppteckningen är emellertid inte begränsat till enbart

räkenskapsmaterial. Även andra handlingar som rör boet och som förvaltaren har

omhändertagit skall anges. Det betyder att det kan vara frågan om handlingar av

många olika slag som förvaltaren skall omhänderta och som han skall ange i

bouppteckningen.

 Som framhålls i RUBICON-rapporten (se avsnitt 4) är det av flera skäl, bl.a. av

hänsyn till edstemats omfattning, viktigt att det i konkursbouppteckningen görs

skillnad mellan räkenskapsmaterial och övriga handlingar. Visserligen kan det

förekomma att det ibland kan vara svårt att avgöra om en viss handling är att

hänföra till räkenskapsmaterial eller inte. Detta bör dock inte hindra att en

uppdelning ändå görs. De flesta handlingar kommer trots allt utan någon större

tvekan att vara att hänföra till den ena eller andra kategorin. Lämpligt är att

i bouppteckningen under två skilda rubriker förteckna de två kategorierna av

handlingar, vilket ibland sker redan i dag. Förvaltaren bör inför upprättandet

av bouppteckningen med gäldenären gå igenom frågan om hur räkenskapsmaterialet

och andra handlingar skall redovisas i bouppteckningen. Tillgängligt material

bör därvid förtecknas under två rubriker. Det bör vidare av bouppteckningen

framgå om visst räkenskapsmaterial saknas. Det kan exempelvis vara så att visst

räkenskapsmaterial aldrig har upprättats och behållits eller att det på något

sätt har förkommit.

 Det finns anledning att framhålla att det nu sagda nästan enbart tar sikte på

sådana gäldenärer som är bokföringspliktiga. Det är endast sådana gäldenärer som

regelmässigt har och skall ha en ordnad bokföring. Det är också den kategorin av

konkursgäldenärer som är de mest utredningskrävande. För gäldenärer som inte är

bokföringspliktiga kan det dock förekomma att de har handlingar som rör boet och

som till sin karaktär t. o. m. skulle ha varit att hänföra till räken-

skapsmaterial om gäldenären hade varit bokföringsskyldig. Även handlingar i

övrigt hos sådana gäldenärer kan vara av intresse vid en konkursutredning. I

formellt hänseende särbehandlas inte gäldenärer som inte är bokföringsskyldiga i

nu diskuterade hänseenden. Det finns inte heller någon anledning till sådan

formell särbehandling eftersom vissa av reglerna i praktiken endast berör

bokföringsskyldiga gäldenärer.

 I promemorian föreslås att 7 kap. 13 § konkurslagen förtydligas så att det nu

sagda klart framgår. Detta bör enligt promemorieförslaget ske genom att man i

paragrafen knyter an till vad som avses med räkenskapsmaterial i

bokföringslagens mening, i stället för att - som för närvarande - använda det

betydligt mer obestämda och ganska otidsenliga uttrycket "böcker". Även framgent

bör det enligt promemorieförslaget föreskrivas att "andra handlingar" som rör

boet också skall anges i bouppteckningen.

 De flesta remissinstanser har välkomnat en ändring i linje med vad som föreslås

i promemorian. Flera instanser har emellertid efterlyst ett förtydligande av hur

omfattande skyldigheten att förteckna räkenskapsmaterial och andra handlingar

skall vara.

 Enligt regeringens mening är det givetvis viktigt att det av konkurslagen klart

framgår hur omfattande förteckningsskyldigheten är. Det är också viktigt att -

som några instanser har påpekat - regleringen är någorlunda flexibel så att man

har möjlighet att anpassa omfattningen av förteckningen i förhållande till vad

den enskilda konkursen kräver. Enligt regeringens mening bör det därför finnas

en möjlighet att avstå från att göra en sådan förteckning eller att begränsa den

till att omfatta endast visst räkenskapsmaterial och vissa andra handlingar. Det

kan också i vissa fall finnas anledning att begränsa förteckningen med hänsyn

till räkenskapsmaterialets ålder, t.ex. så att räkenskapsmaterial avseende de

senaste tre bokföringsåren förtecknas. Det synes därför vara tillräckligt att

föreskriva att en förteckning skall göras i den utsträckning det behövs. Det får

därvid främst ankomma på förvaltaren att avgöra hur omfattande förteckning som

behövs i det enskilda fallet. Det är också lämpligt att förvaltaren i

förekommande fall redovisar efter vilka principer han har begränsat

förteckningen. I vissa fall har förvaltaren därvid att enligt den allmänna

regeln i 7 kap. 10 § konkurslagen höra tillsynsmyndigheten. En lämplig ordning

kan vara att det träffas generella överenskommelser mellan förvaltarna och

tillsynsmyndigheten om hur förteckningsskyldigheten bör utföras.

 Som Domstolsverket har anfört synes det inte nödvändigt att tynga lagtexten med

en hänvisning till bokföringslagen när man anger att räkenskapsmaterial skall

förtecknas. Vad som avses med räkenskapsmaterial i konkurslagen bör naturligtvis

ändå knyta an till vad som avses med begreppet enligt bokföringslagen.

 I anslutning till att man i 7 kap. 13 § konkurslagen knyter an till begreppet

räkenskapsmaterial bör även kapitlets 12, 14, 22, 28 och 30 §§ ändras, så att

det också i dessa föreskrifter talas om räkenskapsmaterial i stället för om

böcker. Detsamma gäller regeln i 2 kap. 3 §.

5.4 Konkursbouppteckningens innehåll avseende utomlands befintlig egendom

Regeringens förslag: I konkursbouppteckningen

skall inte bara i en svensk domicilkonkurs utan

också i en särkonkurs anges även utomlands befintlig

egendom när särskilda skäl föranleder det.

 Promemorians förslag: I promemorian förslås att utomlands befintlig egendom

normalt skall förtecknas i bouppteckningen även i en särkonkurs. Undantag skall

göras endast om särskilda skäl föranleder det.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget

utan erinran. Kronofogdemyndigheten i Stockholms län, Sveriges advokatsamfund

och Konkursförvaltarkollegiernas förening avstyrker dock förslaget. Några

instanser, t.ex. Svea hovrätt, Hovrätten för Västra Sverige, Domstolsverket och

Riksskatteverket uttrycker - framför allt med hänsyn till risken att förfarandet

kompliceras och fördyras - tvekan till förslaget. De båda hovrätterna föreslår

att regeln i vart fall utformas så att att utomlands befintlig egendom skall

förtecknas enbart när det är påkallat av särskilda skäl. Några instanser, t.ex.

Kronofogdemyndigheten i Jönköpings län, hävdar däremot att regeln bör utformas

så att sådan egendom alltid, utan undantag, skall förtecknas. Patent- och

registreringsverket och Kronofogdemyndigheten i Malmöhus län poängterar att det

tvärtom är viktigt att regeln inte får en obligatorisk utformning. I övrigt har

en del remissinstanser lämnat vissa synpunkter på regelns språkliga utformning.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt skall i

konkursbouppteckningen anges samtliga gäldenärens tillgångar som ingår i

konkursboet. Regleringen tar ingen hänsyn till var egendomen finns belägen. Det

gör exempelvis ingen skillnad om egendomen befinner sig i Sverige eller

utomlands. Konkursförfarandet syftar alltså till ett generellt ianspråktagande

av gäldenärens samtliga tillgångar. I detta finns en inbyggd svårighet av

praktiskt slag, eftersom varje stat inom sitt eget territorium bestämmer över

vilka befogenheter en utländsk konkursförvaltare eller motsvarande har. Det kan

alltså vara svårt, eller omöjligt, för en konkursförvaltning i ett land att

komma åt egendom som finns i ett annat.

 Utanför det nordiska samarbetet finns för svenskt vidkommande ingen skriven

reglering av internationella insolvensfrågor. De principer som är vägledande för

hanteringen av internationella insolvensfrågor är dels universalitetsprincipen,

som innebär att ett svenskt konkursförfarande syftar till att ta i anspråk all

egendom, oavsett var den befinner sig, dels territorialitetsprincipen, som

innebär att konkursförandet här i landet endast avser egendom som också är

belägen här i landet. Den först nämnda principen råder i s.k. domicilkonkurser,

dvs. konkurser där konkursgäldenären har sitt hemvist i Sverige.

Territorialitetsprincipen tillämpas i s.k. särkonkurser, dvs. konkurser avseende

gäldenärer som inte har hemvist i Sverige. Detta innebär att ett svenskt

konkursförfarande där gäldenären har hemvist i Sverige i princip syftar till att

omfatta all gäldenärens egendom, oavsett var den finns. Det säger sig självt att

genomförandet av en så långtgående princip inte sällan stöter på praktiska

svårigheter. Man är ju helt beroende av andra staters tillmötesgående när den

svenska konkursförvaltningen gör anspråk på utomlands befintlig egendom. Därvid

kan dessutom ibland konkurrens uppstå mellan olika staters anspråk avseende

samma egendom. I en svensk särkonkurs däremot gör man i förfarandet inte ens

anspråk på att utomlands befintlig egendom skall ingå i förfarandet. I dessa

fall ingår sådan egendom inte bland tillgångarna i konkursboet.

 Nämnas kan att RSV i en skrivelse till Justitiedepartementet nyligen har väckt

frågan om en ändring i konkurslagen som innebär att uppdelningen i domicil- och

särkonkurser skall avskaffas och att gäldenärens tillgångar såväl inom som utom

riket skall ingå i en svensk konkurs. Den frågan behandlas inte i detta

lagstiftningsärende.

 Det sagda innebär att konkursbouppteckningen i en domicilkonkurs skall ta upp

även utomlands befintlig egendom bland tillgångarna i konkursboet. I en

särkonkurs skall däremot sådana tillgångar inte tas upp bland tillgångarna i

bouppteckningen.

 I promemorian diskuteras om man för särkonkursernas del kan och bör utvidga vad

som skall anges i bouppteckningen till att omfatta även utomlands befintliga

tillgångar. Det föreslås därvid att det i konkurslagen skall föreskrivas att

bouppteckningen också skall innehålla uppgift om egendom som på grund av att den

finns utomlands inte skall ingå i konkursboet. Om särskilda skäl föranleder det

föreslås att man skall kunna underlåta att förteckna sådan egendom.

 Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att det kan vara förenat

med ett antal påtagliga fördelar att det införs en möjlighet till att förteckna

utomlands befintlig egendom även i en svensk särkonkurs. Först kan konstateras

att gäldenären i och för sig inte har något berättigat intresse av att få

undanhålla borgenärerna tillgångar, även om tillgångarna inte ingår i konkursen.

Borgenärerna har däremot ett berättigat intresse av att kunna komma åt dessa

tillgångar i ett konkurs- eller annat förfarande i något annat land. En

utvidgning av bouppteckningens omfattning kan alltså bidra till att underlätta

för borgenärerna att i förlängningen komma åt gäldenärens egendom. Normalt

sammanfaller detta borgenärsintresse med samhällsintresset. Vad som avses med

det senare är särskilt intresset av att kunna stävja förfaranden som kan utgöra

ett led i ekonomisk brottslighet. Ett undanhållande av egendom kan också,

oavsett var egendomen finns, vara straffbart som oredlighetsbrott enligt 11 kap.

brottsbalken. Något principiellt hinder mot att ett svenskt särkonkursförfarande

bidrar till utredningen om förekomsten av sådana tillgångar kan knappast

föreligga. En sådan reglering torde också vara väl förenlig med de strävanden

som pågår med att nå mellanstatliga överenskommelser på det konkursrättsliga

området. Ett av de grundläggande syftena med dessa strävanden är att underlätta

handläggningen av gränsöverskridande konkurser (se avsnitt 3). Det nu sagda

ligger också i linje med vad som kommit till uttryck i avsnitt 5.2 där

gäldenärens upplysningsskyldighet har behandlats.

 En beaktansvärd invändning mot den ifrågasatta utvidgningen är att den kan

komma att tynga och komplicera konkursförfarandet. Därigenom kan förfarandet

riskera att såväl dra ut på tiden som att fördyras, utan att ens syftet är att

konkursboet skall tillföras några ytterligare tillgångar. Den i promemorian

föreslagna regeln anger som en huvudregel att i utlandet befintliga tillgångar

skall anges i bouppteckningen, men att det skall finnas möjlighet för

förvaltaren att i ett enskilt fall avstå från att ange sådana tillgångar. I

likhet med vad några remissinstanser har anfört anser regeringen att det finns

skäl att formulera regeln något annorlunda. I flertalet konkurser finns det inte

någon egendom av intresse som är belägen utomlands. I de fall förvaltaren har

anledning att tro att sådan egendom finns är det värdefullt att det finns en

möjlighet att ange den i bouppteckningen. Syftet med en utvidgande regel torde

fyllas om man föreskriver att utomlands befintlig egendom skall förtecknas

enbart i de fall särskilda skäl föranleder det. I de fall konkursgäldenären i

en svensk särkonkurs har mycket svag anknytning till landet kan det exempelvis

finnas anledning att underlåta att förteckna utomlands befintlig egendom.

Detsamma kan gälla när förekomsten av utländska tillgångar är särskilt

svårutredd eller om deras existens är oklar. Det bör också rent allmänt göras en

avvägning mellan konkursens totala omfattning och omfattningen av tillgångar som

finns i utlandet. Det bör alltså inte läggas ned resurser och ansträngningar på

att förteckna utomlands befintliga tillgångar, om dessa inte mer än marginellt

kan vara av intresse för borgenärerna eller för konkursutredningen som sådan.

 Så snart konkursförvaltaren får anledning att tro att det finns egendom av

intresse för borgenärerna torde det däremot föreligga särskilda skäl för

konkursförvaltaren att förteckna egendomen i konkursbouppteckningen.

5.5 Edstemats omfattning såvitt gäller räkenskapsmaterialet

Regeringens förslag: Edstemat skall omfatta även

riktigheten av den förteckning över det

räkenskapsmaterial som redovisas i

bouppteckningen.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De stora flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. Ackordscentralen Göteborg-Malmö avstyrker dock

med hänsyn till att det för gemene man måste vara svårt att avgöra vad som avses

med räkenskapsmaterial. Flera instanser, bl.a. Svea hovrätt, Hovrätten för

Västra Sverige, Skattemyndigheten i Stockholms län och Industriförbundet

framhåller vikten av att det klart framgår att det är riktigheten av

förteckningen av räkenskapsmaterial som beedigas, inte riktigheten av räken-

skapsmaterialets innehåll. Grossistförbundet Svensk Handel ifrågasätter tvärtom

om inte även räkenskapsmaterialets innehållsmässiga riktighet bör beedigas.

Flera åklagarmyndigheter och Rikspolisstyrelsen ifrågasätter en ändring av

edstemats omfattning utan att de straffrättsliga konsekvenserna samtidigt blir

belysta. Riksskatteverket (RSV) föredrar en straffbestämmelse för försvårande av

konkursutredning efter mönster från 10 § skattebrottslagen framför en utvidgning

av edstemat.

 Skälen för regeringens förslag: Konkursgäldenären skall beediga

konkursbouppteckningen. I enlighet med vad regeringen har betonat redan

inledningsvis är detta ett mycket viktigt moment i konkurshandläggningen. I 6

kap. 3 § första stycket konkurslagen anges att han med ed skall betyga att

bouppteckningen med gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte

enligt hans vetskap har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller

skuld. Konkursgäldenären skall med andra ord intyga att konkursbouppteckningen

är komplett och korrekt vad avser däri angivna tillgångar och skulder. Konkurs-

bouppteckningen innehåller dock inte enbart en förteckning över tillgångar och

skulder. Den skall dessutom innehålla uppgifter om räkenskapsmaterial och andra

handlingar som rör boet. Det kan därför ifrågasättas om edgången verkligen

omfattar ett betygande från gäldenären att bouppteckningen är korrekt och

fullständig med avseende på räkenskapsmaterialet (jfr Welamson, Konkursrätt s.

349, prop. 1978/79:85 s. 250 f, prop. 1986/87:90 s. 241 f och Walin/Palmér,

Konkurslagen s. 515 f). Formuleringen av edstemat är inriktad på att det först

och främst - eller kanske t. o. m. enbart - är tillgångarna och skulderna som

skall beedigas. Det framgår av vad som anges i 6 kap. 3 § första stycket in

fine, nämligen att konkursgäldenären skall betyga att bouppteckningen är korrekt

och fullständig i den bemärkelsen att ingen tillgång eller skuld oriktigt har

utelämnats eller upptagits. Detta är givetvis det centrala. Det är dock tänkbart

att edstemat enligt gällande rätt skall bestämmas vidare än så. Av edstemats

formulering kan man förstå det som att allt som anges i bouppteckningen skall

beedigas. Men man kan också uppfatta det som att eden är begränsad till att avse

enbart uppgifter i bouppteckningen om tillgångar och skulder. Om man anser att

eden har denna begränsade innebörd omfattar den som sagt exempelvis inte

uppgifter om räkenskapsmaterial.

 Edstemats formulering går tillbaka till åtminstone 1862 års konkurslag (26 §)

varifrån den togs över i 1921 års konkurslag (91 §). Edstemat har sedan överlevt

alla konkursreformer och framgår nu alltså i 1987 års konkurslag av 6 kap. 3 §.

Formuleringen av edstemat har i olika förarbeten under denna långa tid inte

varit föremål för någon mer ingående diskussion (se NJA II 1921 s. 526, Sven

Lawski, Kommentar till 1921 års konkurslag s. 158 f, Lars Welamson, Konkursrätt

s. 345, SOU 1977:29 s. 195 ff, prop. 1978/79:105 s. 139 ff och s. 237 ff, prop.

1986/87:90 s. 241 f och Madeleine Löfmarck, Brotten mot borgenärer s. 211 ff.

Jfr också JO 1979/80 s. 107 f). Det mesta talar dock för att edstemat har den

begränsade omfattning som här har redogjorts för. En rent språklig tolkning

leder om inte annat närmast till den slutsatsen. Det måste emellertid sägas vara

en brist att det inte utan reservationer går att slå fast detta. Redan av det

skälet föreligger det ett behov av att förtydliga edstemat.

 Enligt regeringens mening är det av största vikt att edstemat är klart och

koncist avgränsat, så att det går att fastställa vad som avses med edgången.

Detta inte minst mot bakgrund av att det är en tvångsmedelssanktionerad

skyldighet för gäldenären att avlägga bouppteckningsed och att uppgifterna

lämnas under straffansvar. Det är därför inte möjligt att utvidga edstemat i

någon vidare mån. Det är inte heller tänkbart att låta edstemats gränser vara

oklara. Regeringen delar här den uppfattning som framförs i promemorian.

 Det synes närmast självklart att edgången alltjämt skall ha sin utgångspunkt i

bouppteckningen. Det är därmed inte sagt att gäldenären bör beediga hela

bouppteckningen. Däremot bör edstemat vara vidare än att bara avse riktigheten

av tillgångar och skulder. Räkenskapsmaterialet är viktigt i flera hänseenden.

Det är viktigt för att förvaltaren skall kunna ta ställning till frågor om

återvinning till konkursboet, för att kunna utreda orsakerna till gäldenärens

obestånd, för att kunna fortsätta bedriva gäldenärens rörelse, för att utröna om

det har begåtts brott eller andra oegentligheter i rörelsen m.m. Av dessa skäl

skall i enlighet med vad som har föreslagits (se avsnitt 5.3) konkurs-

bouppteckningen också, i den utsträckning det behövs, innehålla uppgifter om

räkenskapsmaterialet och andra handlingar rörande boet.

 Det finns anledning att låta också räkenskapsmaterialet bli beedigat. En

lämplig avgränsning är enligt regeringens mening att klargöra att edgången

omfattar också den förteckning över räkenskapsmaterial som bouppteckningen

innehåller. Som har sagts är det tveksamt om detta gäller i dag. Ett

klarläggande kan därför vara på sin plats. I enlighet med vad som nyss har

framhållits får en utvidgning av edstemat inte medföra att edgångens omfattning

på något annat sätt framstår som oklar eller diffus. Om man i konkurslagen

föreskriver att edstemat skall avse - förutom tillgångar och skulder - också

räkenskapsmaterialet vinner man två fördelar. För det första klargörs det över

huvud taget att edstemat avser de tre momenten, tillgångar, skulder och räken-

skapsmaterial, och inget annat. För det andra får man härigenom en önskad

utvidgning av edstemat vad räkenskapsmaterialet beträffar.

 En edgångsskyldighet avseende räkenskapsmaterial enligt vad nu har sagts kommer

alltså att innebära att gäldenären även intygar att den förteckning över

räkenskapsmaterial som bouppteckningen innehåller är korrekt. Gäldenären skall

alltså under ed betyga att den förteckning av räkenskapsmaterial som

boupppteckning innehåller enligt hans vetskap är korrekt. Ett sådant edstema kan

givetvis innebära att gäldenären under ed i konkursen lämnar uppgifter som

avslöjar att han har begått brott. Sådana uppgifter kan åberopas mot honom i en

efterföljande brottmålsprocess där gäldenären står som tilltalad. Detta är i och

för sig inget anmärkningsvärt, utan något som förekommer även i annan

lagstiftning. Högsta domstolen har också i rättsfallet NJA 1991 s. 123 uttalat

att reglerna i 36 kap. 6 § rättegångsbalken om att ett vittne inte är tvungen

att under ed yppa att han begått brottslig eller vanärande handling, inte är

analogt tillämpliga på den som skall avlägga bouppteckningsed.

 Den sålunda föreslagna edgångsskyldigheten innebär inte att gäldenären under ed

skall uppge varför exempelvis bokföringen i förekommande fall är bristfällig.

Edstemat bör inte heller omfatta frågan om räkenskapsmaterialets

innehållsmässiga riktighet. Gäldenären skall alltså inte under ed betyga att det

omhändertagna räkenskapsmaterialet verkligen utgör en korrekt bokföring. Ett så

omfattande edstema torde inte vara förenligt med kraven på ett klart avgränsat

och hanterligt edstema. Edstemat beträffande räkenskapsmaterialet bör dessutom

inte vara formulerat så att gäldenären alltid beedigar att räkenskapsmaterialet

är komplett. Bouppteckningen kan i många fall komma att redovisa

räkenskapsmaterial i begränsad omfattning (jfr förlaget i avsnitt 5.3). Konkurs-

gäldenären kan då givetvis inte beediga att förteckningen är komplett. Det han

däremot bör beediga är att förteckningen i sig är korrekt utifrån de

begränsningar förvaltaren har gjort i bouppteckningen. Edstemats omfattning

avseende räkenskapsmaterialet blir således beroende av den avgränsning som

förvaltaren har gjort i bouppteckningen.

5.6 Edstemats omfattning såvitt gäller utomlands befintlig egendom

Regeringens förslag: I de fall det i en särkonkurs

skall förtecknas utomlands befintlig egendom i

bouppteckningen skall edstemat omfatta även denna

egendom.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Domstolsverket har avstyrkt förslaget med hänvisning till

att det av principiella skäl inte är lämpligt att edstemat skall omfatta egendom

som inte omfattas av konkursen. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget

eller lämnat det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Konkursgäldenären skall alltså beediga

konkursbouppteckningen bl.a. vad den avser tillgångarna. Detta betyder enligt

gällande rätt, att edstemat i en domicilkonkurs skiljer sig från edstemat i en

särkonkurs. I det förra slaget av konkurs omfattas tillgångar som finns

utomlands av gäldenärens edgång. Praktiska svårigheter för konkursförvaltningen

att komma åt dessa tillgångar påverkar givetvis inte detta. Vid en särkonkurs

omfattas däremot sådana tillgångar inte av edgången. Om man däremot - som

föreslås i detta ärende - väljer att i vissa fall låta tillgångar som befinner

sig utomlands förtecknas i bouppteckningen (se avsnitt 5.4), uppkommer frågan om

dessa tillgångar också skall omfattas av edgångsskyldigheten.

 I promemorian föreslås att edstemat skall omfatta även utomlands befintlig

egendom i de fall sådan skall förtecknas i bouppteckningen.Detta tillstyrks

eller lämnas utan erinran av nära nog samtliga remissinstanser. Flera instanser

hävdar därvid att detta följer konsekvent av edstemats knytning till

bouppteckning.

 Om edstemat skall vara knutet till tillgångar, skulder och förtecknat

räkenskapsmaterial utan särskild begränsning kommer edstemat också att omfatta

utomlands befintliga tillgångar även i särkonkurser. Enligt regeringen är en

sådan ordning konsekvent. Det finns enligt regeringens mening inte tillräckliga

skäl för att tillgångar skall undantas från edgångsskyldigheten enbart av den

anledningen att de befinner sig utomlands. Inte heller det förhållandet att

sådana tillgångar i en särkonkurs inte ingår i konkursboet utgör enligt

regeringens mening något avgörande skäl för att undanta dem från edgången.

Däremot bör man bibehålla kravet på anknytning till vad som anges i boupp-

teckningen. Det innebär att om man har valt att avstå från att i bouppteckningen

förteckna utomlands befintliga tillgångar, kommer edgången att begränsas till

att avse tillgångar som finns i Sverige. Regeringen föreslår därför att

riktigheten av bouppteckningens uppgifter om tillgångar skall beedigas även i de

fall det i en särkonkurs i bouppteckningen förtecknas utomlands befintlig

egendom.

 Det finns anledning att återigen betona att detta inte i sig innebär att den

svenska konkursförvaltningen i dessa fall gör anspråk på att sådan egendom skall

ingå i konkursboet. Rent praktiskt bör därför nu avsedd egendom i

bouppteckningen förtecknas under en särskild rubrik, så att det klart framgår

att den inte ingår i konkursen.

5.7 Befrielse från skyldighet att avlägga konkursbouppteckningsed

Regeringens förslag: Genom en hänvisning i

konkurslagen till 36 kap. 5 § rättegångsbalken

klargöras att de personer som enligt den

föreskriften är befriade från att som vittnen lämna

uppgifter skall vara befriade från att avlägga ed

beträffande sådana uppgifter i någon utomståendes

konkurs. Någon motsvarighet till regeln i 36 kap.

6 § rättegångsbalken införs däremot inte i

konkurslagen.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Flera instanser, bl.a. Domstolsverket, Hovrätten för

Västra Sverige och Gävle tingsrätt har lämnat synpunkter på utformningen av den

föreslagna regeln. Helsingborgs tingsrätt, som avstyrker förslaget, framför ett

flertal invändningar mot det.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian behandlas i anledning av

rättsfallet NJA 1991 s. 123 (jfr också Lars Heuman, Specialprocess, 3 uppl. s.

234 f och Peter Fitger i festskrift till Per Olof Bolding, s. 143 ff) några

frågor som har med edgångsskyldigheten att skaffa. I rättsfallet aktualiserades

frågan om regeln i 36 kap. 6 § rättegångsbalken enligt vilken ett vittne kan

vägra att yttra sig angående omständigheter, vars yppande skulle röja att

vittnet eller någon honom närstående förövat brottslig eller vanärande handling,

kunde tillämpas analogt på frågan om edgångsskyldigheten för en person som själv

inte var konkursgäldenär eller ställföreträdare för konkursgäldenären. Personen

i fråga hade tidigare varit ägare till hälften av konkursbolaget och varit

styrelsesuppleant i detta samt hade dessutom uppgivit boet till bouppteckning.

Högsta domstolen besvarade frågan nekande. Som Högsta domstolen påpekar i dom-

skälen är det inte unikt för just edgången i konkurs att ett undantag av det

slag som förekommer i 36 kap. 6 § rättegångsbalken saknas (se t.ex. skyldigheten

enligt 20 kap. 6 § andra stycket ärvdabalken för bouppgivare m.fl. att på

begäran avlägga bouppteckninged. Jfr också 67 § andra stycket lagen [1941:416]

om arvsskatt och gåvoskatt). Inte heller andra än gäldenären själv eller

ställföreträdare för gäldenären bör kunna undantas från edgångsskyldigheten i

konkurs av den anledning att de skulle kunna komma att avslöja att de har begått

brottslig eller vanärande handling. Många gånger är det exempelvis av största

vikt att en förutvarande ställföreträdare har en så omfattande edgångsskyldighet

som möjligt. Slutsatsen i promemorian är att det i konkurslagen inte bör tas in

någon reglering som motsvarar vad som regleras i 36 kap. 6 § rättegångsbalken.

 I promemorian föreslås dock att det uttryckligen bör framgå av konkurslagen

genom en hänvisning till 36 kap. 5 § rättegångsbalken att de personer som

omfattas av den föreskriften inte skall vara skyldiga att avlägga ed beträffande

uppgifter som de inte får höras som vittnen om i någon annans konkurs.

 De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan

erinran. Flera instanser har emellertid framfört synpunkter på utformningen av

den föreslagna regeln. En instans har också avstyrkt förslaget och anser att

förslaget är otillräckligt motiverat och därför inte bör ligga till grund för

lagstiftning. Behovet av en reglering ifrågasätts. Det föreslås att man i

stället noga anger vilka - förutom konkursgäldenären - som kan åläggas avlägga

konkursbouppteckningsed. Tingsrätten kritiserar promemorieförslaget bl.a. för

att omfattningen av undantaget blir oklart och för att det i tillämpningen i

vissa fall uppstår svårigheter att avgränsa edstemat eller göra förbehåll inför

edsavläggandet.

 Enligt regeringens mening kan det med fog ifrågasättas om det är rimligt att

konkurslagen saknar ett undantag som motsvarar undantagen från vittnesplikten i

36 kap. 5 § rättegångsbalken. Vissa personer - advokater, läkare och andra - får

enligt denna regel under vissa förutsättningar inte höras som vittnen vid

domstol i ett tviste- eller brottmål. Denna befrielse från vittnesplikten hör

ihop med att dessa personer är underkastade en tystnadsplikt som har samband med

deras yrkesutövning. Denna tystnadsplikt innebär att de inte får lämna uppgifter

om vad de då erfarit. Skälen bakom denna tystnadsplikt och den därtill knutna

befrielsen från vittnesplikten är av den art att de kan sägas utgöra en allmän

rättsprincip av verkligt grundläggande betydelse. Det finns inga bärande skäl

för att en sådan princip inte skall vara tillämplig även inom konkursområdet. En

advokat som i sin yrkesutövning har anförtrotts något som rör förekomsten av

vissa tillgångar skall exempelvis inte kunna tvingas att under konkurs-

bouppteckningsed avslöja detta.

 De skäl som ligger bakom regleringen i 36 kap. 5 § rättegångsbalken har bäring

även i konkurssammanhang. De tillämpningsproblem som kan komma att uppstå är

främst sådana som är betingade av utformningen av regeln i rättegångsbalken.

Några nya, konkursspecifika, problem torde inte uppkomma i någon nämnvärd

omfattning. Enligt regeringens mening bör alltså en hänvisning tas in i

konkurslagen till 36 kap. 5 § rättegångsbalken, så att det framgår att andra än

konkursgäldenären inte skall behöva avlägga bouppteckningsed i konkurs om de

tillhör undantagskretsen i 36 kap. 5 § rättegångsbalken och situationen är sådan

som där beskrivs. Denna befrielse från att avlägga sådan ed bör givetvis endast

gälla för andra än konkursgäldenären eller ställföreträdare för honom. Det

innebär bl.a. att en advokat som är styrelseledamot i ett konkursföretag och i

denna egenskap skyldig att avlägga ed enligt 6 kap. 3 §, inte kan befrias från

denna skyldighet. Hänvisningen bör dock - som några instanser har påpekat -

utformas på ett något annorlunda sätt än vad som är fallet i

promemorieförslaget. Hänvisning bör sålunda inte göras enbart till personkretsen

i 36 kap. 5 § rättegångsbalken utan också till de i den paragrafen angivna

situationerna. Som Domstolsverket har påpekat bör det också framgå att inte bara

gäldenären själv utan också närstående till honom inte omfattas av undantaget,

dvs. den som är närstående till gäldenären bör vara skyldiga att avlägga

bouppteckningsed även om vederbörande skulle tillhöra den krets som enligt 36

kap. 5 § rättegångsbalken inte får höras som vittne.

6 Försäljning av egendom i konkursen

Regeringens bedömning: Inga ändringar bör nu göras i

reglerna om försäljning av egendom i konkursen.

 Promemorians förslag: I konkurslagen skall införas en regel som anger att

försäljning av konkursegendom till konkursgäldenären eller någon honom

närstående person skall föregås av ett offentligt anbudsförfarande. När

särskilda skäl föreligger skall ett sådant förfarande kunna undvaras.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Några instanser avstyrker dock. Många av de instanser

som har tillstyrkt förslaget, är emellertid inte odelat positiva till det. Bland

annat ifrågasätts från flera håll om det verkligen föreligger något praktiskt

behov av den i promemorian föreslagna regeln. Vidare påtalas från flera håll att

förslaget är i behov av kompletterande lagändringar för att effektivt kunna

tjäna sitt syfte. Flera instanser efterlyser ytterligare analyser av effekterna

av förslaget.

 Skälen för regeringens bedöming: Enligt gällande rätt skall förvaltaren

realisera boets tillgångar och fördela de pengar försäljningen inbringar bland

borgenärerna enligt i första hand den ordning som förmånsrättslagen (1970:979)

föreskriver. Det åligger därvid förvaltaren att i enlighet med den allmänna

regeln i 7 kap. 8 § konkurslagen se till att han vid försäljningen får ett så

högt pris som möjligt. Det finns emellertid även andra intressen som måste

beaktas. Enligt den nämnda regeln skall förvaltaren exempelvis också verka för

en så snabb avveckling av boet som möjligt. Detta medför bl.a. att det kan vara

svårt för förvaltaren att på bästa sätt utnyttja fluktuationer på en föränderlig

marknad. Förvaltaren har också ett ansvar för att konkursen avvecklas så

förmånligt som möjligt totalt sett. Det kan någon gång innebära att enstaka

objekt inte bör säljas till högstbjudande. Även i övrigt finns det hänsyn av

olika slag som förvaltaren måste iaktta i sitt arbete; bl.a. åligger det

förvaltaren att i viss mån beakta allmänna sysselsättningsintressen (7 kap. 8 §

andra stycket konkurslagen).

 Beträffande formerna för försäljningen föreskrivs i 8 kap. 6 § konkurslagen att

fast egendom får säljas exekutivt på auktion eller under hand. Enligt 8 kap. 7 §

konkurslagen gäller detsamma beträffande försäljning av lös egendom som inte

innebär ett fortsättande av gäldenärens rörelse. Beträffande såväl fast som lös

egendom föreskrivs också att det står förvaltaren fritt att välja någon annan

realisationsform, om han anser det vara mest fördelaktigt för boet.

 Konkurslagen innehåller inte några särskilda regler för det fall att

konkursgäldenären eller någon honom närstående fysisk eller juridisk person står

som köpare av egendom som ingår i konkursen. Det kan alltså konstateras att det

enligt gällande rätt åligger förvaltaren att sälja konkursboets egendom till

"bästa" möjlig pris.

 I promemorian föreslås att denna allmänna skyldighet skall preciseras när det

gäller försäljning till konkursgäldenären eller någon honom närstående. Det

föreslås i promemorian att det i konkurslagen skall anges att försäljning till

konkursgäldenären eller någon honom närstående fysisk eller juridisk person

skall ha föregåtts av ett offentligt anbudsförfarande, om inte särskilda skäl

gör att ett sådant förfarande kan undvaras. Syftet med den föreslagna regeln är

att den skall kunna bidra till att utrymme ges för marknadsmekanismerna och att

gäldenären eller någon honom närstående inte skall kunna "köpa tillbaka" egendom

till underpris. I promemorian betonas särskilt att den föreslagna regeln kan

bidra till att misstankar om att allt inte har "gått rätt till" inte får näring.

Samtidigt betonas i promemorian vikten av att man inte tynger konkursförfarandet

med onödig formalia så att förvaltarens möjligheter att snabbt avveckla boet

hämmas.

 Remissinstanserna är överlag positiva till förslaget, men inslag av kritik

förekommer. Framför allt hävdas från flera håll att den föreslagna regeln inte

löser det problem den avser att lösa. Det sägs vidare att den föreslagna regeln

- för att bli effektiv - måste kompletteras med andra ändringar i konkurslagen,

vilket enligt flera instanser kräver ytterligare analyser och överväganden.

 Enligt regeringens mening skulle - vilket sägs även i promemorian - en regel

som den föreslagna inte få någon större praktisk betydelse. Det finns här

anledning att särskilt framhålla att konkursförvaltaren enligt gällande rätt är

skyldig att realisera konkursboets egendom så förmånligt som möjligt för

borgenärskollektivet. I de fall ett offentligt anbudsförfarande innebär att

bättre pris kan erhållas förekommer det - enligt vad som har upplysts - redan i

dag i inte ringa utsträckning att sådant förfarande äger rum. I sammanhanget

måste också beaktas den risk som finns att en reglering som den i promemorian

föreslagna tynger förfarandet och försvårar för förvaltaren att snabbt avveckla

boet. Vid en samlad bedömning anser regeringen att promemorians förslag i denna

del inte nu bör genomföras.

7 Konkursregister

7.1 Bakgrund

Frågan om att inrätta ett centralt konkursregister för hela riket har varit

föremål för överväganden i olika sammanhang. Redan under remissbehandlingen av

ett av Konkurslagskommitténs betänkanden, Konkurs och rätten att idka näring

(SOU 1979:13), framförde flera remissinstanser åsikten att ett konkursregister

borde inrättas. När de nya reglerna om näringsförbud infördes i konkurslagen

uttalade departementschefen att dessa regler i och för sig inte motiverade att

ett särskilt konkursregister upprättades. Departementschefen anförde vidare att

frågan om inrättandet av ett särskilt konkursregister inrymde allmänt

exekutionsrättsliga aspekter och borde avgöras i ett annat sammanhang (prop.

1979/80:83 s. 48).

 I rapporten Registerföring av konkurs- och näringsförbudsuppgifter m.m. (RSV

Rapport 1984:2) föreslog Riksskatteverket att man i det s.k.

redovisningssystemet för exekutionsväsendet, REX, skulle införa vissa uppgifter

om konkurser. Förslaget innebar bl.a. att uppgifter om ställföreträdare för

juridiska personer som försatts i konkurs skulle registreras.

 Riksskatteverket har också i arbetet med översynen av utsökningsbalken i en

delrapport (RSV Rapport 1991:1) föreslagit att ett centralt konkursregister för

hela landet inrättas. Detta register borde enligt Riksskatteverket utformas på

det sättet att utsökningsregistret tillförs vissa ytterligare uppgifter om

konkurser. Enligt förslaget skall uppgifter om konkursförvaltare och företrädare

för juridiska personer som försätts i konkurs eller där offentligt ackord

beslutas registreras i utsökningsregistret.

 I Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens utredning den 7 januari 1992 angående

vissa frågor om ekonomisk brottslighet (RÅ/RPS-utredningen) underströks vikten

av att ett konkursregister i enlighet med Riksskatteverkets förslag inrättades.

 Frågan om ett centralt konkursregister behandlades i förra årets

budgetproposition (prop. 1993/94:100 bilaga 3 s. 45). I propositionen

konstaterades - mot bakgrund bland annat av att de uppgifter om ställföreträdare

för aktiebolag som enligt Riksskatteverkets förslag skulle omfattas av konkurs-

registret numera finns i aktiebolagsregistret - att Riksskatteverkets förslag

att inrätta ett centralt konkursregister inte motiverade några vidare åtgärder

från regeringens sida.

 I RUBICON-rapporten tar man upp frågan om inrättandet av ett centralt

konkursregister. Arbetsgruppen konstaterar att situationen vad avser tillgång

till registeruppgifter om konkurser har förändrats väsentligt sedan

RÅ/RPS-utredningen avgav sin rapport och att det enda kvarstående

registerbehovet i dag torde hänföra sig till PRV:s behov av uppgifter om fysiska

personers konkurser i syfte att kunna förhindra att dessa registreras som

exempelvis styrelseledamöter i aktiebolag. Arbetsgruppen anför därvid följande.

"Enligt vår uppfattning kan det innebära fördelar att samtliga konkursuppgifter

finns samlade i ett register. Det väsentliga för vår del är dock inte

inrättandet av ett särskilt konkursregister utan det är i stället att berörda

myndigheter enkelt kan få del av de uppgifter som ett sådant register skulle

innehålla. Om PRV:s behov av uppgifter om fysiska personers konkurser

tillgodoses och KFM/TSM, åklagare och polis får terminalåtkomst till

aktiebolagsregistret med personnummerutdrag samt handels- och

föreningsregistret, likaledes med personnummerutdrag, kan vi inte se något behov

av ett särskilt konkursregister. I sammanhanget vill vi framhålla vikten av att

frågorna om terminalåtkomst till handels- och föreningsregistret löses så snart

som möjligt. Ekonomisk brottslighet förekommer nämligen inte bara i samband med

aktiebolag utan är vanlig också i samband med handelsbolag och kommanditbolag."

 Riksdagen har den 13 april 1994 uttalat att ett centralt register där uppgifter

om konkursförvaltare och företrädare för olika juridiska personer är samlade,

bör upprättas (bet. 1993/94:LU20, rskr. 1993/94:228).

 Frågan om att inrätta ett centralt konkursregister behandlas i promemorian. Vi

återkommer i det följande (avsnitt 7.3) till promemorians överväganden och

förslag.

7.2 Befintliga register

Uppgifter om konkurser finns i dag samlade i olika register. Nedan följer en

redogörelse för dessa register.

Aktiebolagsregistret

Vissa regler med anknytning till aktiebolagsregistret återfinns i 8, 13 och 18

kap. aktiebolagslagen (1975:1385) och i aktiebolagsförordningen (1975:1387).

 Aktiebolagsregistret förs hos PRV. Registret förs med hjälp av ADB och skall

hållas tillgängligt hos PRV. Till registret hör en alfabetisk förteckning över

bolagen med uppgift om bolagets organisationsnummer. I registret skall bl.a.

bolagets styrelseledamöter, verkställande direktör, suppleanter och

firmatecknare antecknas. Även personnummer och postadresser för dessa personer

antecknas. Vidare skall antecknas av vilka och hur bolagets firma tecknas liksom

vem som utsetts till revisor samt dennes personnummer och adress. När det

inträffar någon förändring av den personkrets som ovan angivits skall detta

genast anmälas för registrering.

 Om ett aktiebolag försätts i konkurs eller om det inleds en förhandling om

offentligt ackord skall rätten underrätta PRV om ett sådant beslut för

registrering i aktiebolagsregistret. En underrättelse skall också ske när

konkursen avslutats eller förhandlingen om offentligt ackord avslutats på annat

sätt än genom konkurs.

 Aktiebolagsregistret är offentligt och utnyttjas flitigt av olika intressenter.

Så brukar t. ex. konkursförvaltare ofta begära utdrag ur registret från PRV. Det

finns möjlighet att rekvirera olika utdrag ur registret. Av särskilt intresse är

de s.k. personnummerutdragen som innehåller uppgifter om en viss persons

samtliga engagemang i olika aktiebolag. Av utdragen framgår bolagens

organisationsnummer och firma, vederbörandes funktion i bolagen och huruvida

bolagen avslutats genom konkurs samt datum för detta beslut. Utdraget innehåller

alltså även "historiska" uppgifter i den bemärkelsen att tidigare

styrelseuppdrag i aktiebolag, vilka har upplösts genom konkurs, redovisas. Detta

är en nyhet från den 1 januari 1992.

 PRV har regeringens tillstånd att sälja uppgifter ur aktiebolagsregistret.

Vidare har Datainspektionen meddelat ett tillstånd för PRV att lämna ut

uppgifter ur aktiebolagsregistret via terminal till myndigheter och enskilda som

har behov av uppgifterna i sin verksamhet. Från och med april månad 1995 kommer

även personnummerutdragen att bli tillgängliga via terminal. Kronofogde-

myndigheterna har i dag direkt åtkomst till aktiebolagsregistret. De kan alltså

via sina terminaler erhålla uppgifter om olika aktiebolag ur registret.

 Enligt RÅ/RPS-utredningen är de enheter inom polisen som sysslar med utredning

av ekonomisk brottslighet i allmänhet hänvisade till att skriftligen begära ett

utdrag ur aktiebolagsregistret. Sedan utredningen avgav sitt betänkande har

situationen förändrats radikalt. I dag har vissa av polisens s.k. eko-rotlar

direkt åtkomst till aktiebolagsregistret, vilket alltså innebär att även de för

brottsutredningarna mycket viktiga personnummerutdragen kommer att bli

tillgängliga för polisen via terminal från och med april månad 1995.

 Åklagarmyndigheterna har hittills inte skaffat sig direkt åtkomst till

aktiebolagsregistret. Något hinder mot att åklagarmyndigheten skaffar sig sådan

åtkomst finns emellertid inte.

Handels- och föreningsregistren

Reglerna om handelsregister och föreningsregister återfinns i

handelsregisterlagen (1974:157) respektive lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar. Registren fördes tidigare länsvis hos respektive länsstyrelse. Sedan

den 1 januari 1993 är PRV registreringsmyndighet. Syftet med lagändringen är

bland annat att uppnå en samlad och samordnad firmaregistrering genom ett

ADB-baserat handels- och föreningsregister (prop. 1992/93:27 s. 15).

 I handelsregistret registreras handelsbolag och enskilda näringsidkare samt de

ideella föreningar och stiftelser som bedriver näringsverksamhet. Registret

skall bl.a. innehålla uppgifter om den enskilde näringsidkarens och

bolagsmännens fullständiga namn, personnummer och postadress. För ideella

föreningar och stiftelser gäller att motsvarande uppgifter om styrelseledamöter

och suppleanter skall registreras. Även uppgifter om vem som tecknar föreningens

eller stiftelsens namn skall registreras, utom då namnet tecknas av styrelsen

ensam.

 Ändrade förhållanden skall anmälas till PRV för registrering i

handelsregistret. Försätts en näringsidkare i konkurs skall detta registreras

liksom uppgiften att konkursen har avslutats.

 I föreningsregistret registreras ekonomiska föreningar, bostadsrättsföreningar,

sambruksföreningar och bostadsföreningar enligt äldre lag.

 PRV tillhandahåller personnummerutdrag även ur handels- och föreningsregistren.

Av ett sådant utdrag framgår för närvarande vilken typ av objekt som

registreringen avser (enskild näringsidkare, handelsbolag, stiftelse som

bedriver näring etc.) samt objektets firma och organisationsnummer. Vidare

framgår den aktuella fysiska personens funktion i den juridiska personen och den

tid under vilken vederbörande innehaft uppdraget. Sistnämnda uppgift är dock

begränsad till den tid som PRV varit registreringsmyndighet. Detsamma gäller

historiska uppgifter. Åtkomsten till registren via terminal är möjlig på samma

sätt som till aktiebolagsregistret. Alla myndigheter och enskilda som har

tillgång till aktiebolagsregistret har tillgång till handels- och förenings-

registren. Datainspektionens tillstånd har samma omfattning för handels- och

föreningsregistren som för aktiebolagsregistret, dvs. myndigheterna och de

enskilda kan från och med april månad 1995 via personnummer söka i registren.

Kronofogdemyndigheterna och polisen har i dag direkt åtkomst till handels- och

föreningsregistren. Åklagarmyndigheterna har möjlighet att erhålla direkt

åtkomst till registren.

Utsökningsregistret

Kronofogdemyndigheterna har i det exekutiva arbetet stöd av ett för alla

myndigheterna gemensamt ADB-system, det s.k. redovisningssystemet för

exekutionsväsendet, REX. Systemet omfattar en rad databaser som innehåller olika

register. Dessa register utgör tillsammans utsökningsregistret, vilket regleras

i utsökningsregisterlagen (1986:617) och utsökningsregisterförordningen

(1986:678).

 I utsökningsregistret registreras för närvarande, såvitt här är av intresse,

att fysisk eller juridisk person försatts i konkurs. Vidare registreras beslut

om bevakningsförfarande i konkurs samt vilken dag konkursen inträffat respektive

avslutats. Även uppgift om konkursdomstol och domstolens målnummer antecknas i

registret. Uppgifter om konkurs får bevaras under högst fem år.

 Riksskatteverket förfogar över hela utsökningsregistret. En kronofogdemyndighet

förfogar över registret, såvitt gäller uppgifter i mål hos myndigheten om

exekutiva åtgärder. I fråga om uppgifter i ärenden som handläggs hos myndigheten

är förfoganderätten begränsad till vissa i utsökningsregisterförordningen

särskilt angivna uppgifter.

 Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna har direkt åtkomst till

utsökningsregistret. Terminalåtkomsten för kronofogdemyndigheterna är dock

begränsad i vissa hänseenden. En kronofogdemyndighet har terminalåtkomst till

bl.a. uppgifter om en person som är registrerad som gäldenär hos myndigheten i

mål om exekutiv åtgärd och om konkurs. Någon geografisk begränsning föreligger

inte i förstnämnda fall. Även Generaltullstyrelsen och skattemyndigheterna har

terminalåtkomst till uppgifter om person som förekommer i ärende hos

myndigheten. Ändamålet med utsökningsregistret har nyligen ändrats i syfte att

tillåta en sambearbetning av vissa uppgifter i utsökningsregistret med uppgifter

i Vägverkets centrala yrkestrafikregister (prop. 1993/94:168, bet. 1993/94:TU29,

rskr. 1993/94:310, SFS 1994:590). Varken PRV, polisen eller åklagarmyndigheterna

har direkt åtkomst till utsökningsregistret.

Näringsförbudsregistret

I lagen (1986:436) om näringsförbud föreskrivs att Riksskatteverket skall föra

ett register över meddelade näringsförbud. Utdrag ur registret, som är

offentligt, skall fortlöpande skickas till andra register, t.ex.

aktiebolagsregistret. Uppgifter om näringsförbud förs in i utsökningsregistret

men inte i aktiebolagsregistret. PRV använder dock uppgifterna för att spärra ut

den som har näringsförbud. Sedan den 1 juli 1994 är PRV ny huvudman för

näringsförbudsregistret och registret förs med stöd av ADB (prop. 1993/94:171,

bet. 1993/94:LU36, rskr. 1993/94:351, SFS 1994:586).

Konkursförvaltarregistret

I RSV:s Rapport 1991:1 föreslås, som tidigare nämnts, att uppgift om

konkursförvaltare skall få registreras i REX. Datainspektionen har under

remissbehandlingen påpekat att denna fråga tidigare varit föremål för

Datainspektionens bedömning och att Datainspektionen då fann att

utsökningsregisterlagen fick anses medge en sådan registrering. Datainspektionen

har vidhållit denna uppfattning. Med anledning härav har Riksskatteverket inom

REX upprättat ett konkursförvaltarregister, vilket omfattar samtliga

konkursförvaltare i hela landet. Registret innehåller uppgifter om bl. a. vilka

konkurser som en förvaltare handlägger och tidigare har handlagt samt namn och

adress för förvaltaren och eventuell handläggare. Konkurser som har avslutats

före den första januari 1989 redovisas inte.

7.3 En samlad konkursregistrering

Regeringens förslag:

- Ett register över fysiska personers och dödsbons

konkurser skall föras hos Patent- och

registreringsverket (PRV)

- Uppgift om konkursförvaltare och

tillsynsmyndighet i fysiska och juridiska

personers konkurser skall registreras hos PRV.

Därigenom kommer en samlad konkursregistrering att

finnas tillgänglig hos PRV. Mot denna bakgrund

föreslås inte nu att ett nytt fristående centralt

konkursregister skall inrättas.

 Promemorians förslag överenstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Promemorians förslag omfattar inte registrering av dödsbon och uppgift om

tillsynsmyndighet i fysiska personers konkurser samt uppgift om

konkursförvaltare och tillsynsmyndighet i juridiska personers konkurser.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Endast Ackordscentralen Göteborg-Malmö avstyrker

förslaget. Några instanser, bl.a. Industriförbundet, föreslår att ett beslut

genom vilket högre rätt har upphävt ett beslut om en konkurs skall registreras

omgående utan att man avvaktar att beslutet vinner laga kraft. Några instanser,

bl.a. Domstolsverket anser att uppgifter i registret bör tas bort när ett

konkursbeslut upphävs. Sveriges advokatsamfund anser att uppgifter i registret

bör gallras så snart konkursen har avslutats. Patent- och registreringsverket

föreslår att registret bör omfatta även dödsbon. Riksskatteverket föreslår att

det i registret också skall anges vilken tillsynsmyndighet som handlägger

konkursen. Ett stort antal instanser förordar att det på sikt upprättas ett

centralt heltäckande konkursregister.

 Skälen för regeringens förslag: Uppgifter om konkurser är av intresse för en

rad olika myndigheter. Polis och åklagare har i sitt arbete med utredningar om

ekonomisk brottslighet behov av att snabbt få reda på om en juridisk person är

försatt i konkurs. Uppgifter om företrädare för den juridiska personen är här av

särskilt intresse. Kronofogdemyndigheterna är i sitt exekutiva arbete i behov av

uppgifter om konkurser och även skattemyndigheterna har det behovet.

Tillsynsmyndigheten i konkurs är ytterligare en myndighet som behöver uppgifter

om konkurser. PRV har behov av uppgifter om fysiska personers konkurser för att

kunna förhindra att dessa registreras som exempelvis styrelseledamöter i

aktiebolag. Men det är inte bara myndigheter som vill inhämta konkursuppgifter.

Företrädare för näringslivet, banker och andra kreditinstitut och i viss mån

även privatpersoner är intresserade av att enkelt och snabbt kunna få reda på

olika uppgifter i samband med konkurser.

 Av redovisningen i det föregående (avsnitt 7.2) framgår att uppgifter om

konkurser finns i flera olika register. Aktiebolagsregistret, handels- och

föreningsregistren och utsökningsregistret innehåller tillsammans samtliga

uppgifter om konkurser som nu är av intresse. Syftet med att inrätta ett nytt

fristående centralt konkursregister är att alla dessa uppgifter skall samlas hos

en enda myndighet och att uppgifterna skall bli lätt åtkomliga. Enligt

regeringens mening är det angeläget att se till att konkursregistreringen

uppfyller dessa krav samtidigt som skyddet för den enskildes personliga

integritet måste beaktas. Frågan är emellertid om man inte på ett enklare och

lika, eller mer, ändamålsenligt sätt än genom att inrätta ett helt nytt register

vid sidan av de befintliga registren kan åstadkomma just det som eftersträvas

med ett centralt konkursregister. Enligt regeringens mening är det för frågan om

behovet av att inrätta ett fristående heltäckande konkursregister avgörande om

och hur den befintliga registerinformationen är åtkomlig. Det är nämligen

knappast någon poäng i sig att samla en stor mängd uppgifter i ett nytt register

om informationen ändå är lätt åtkomlig för användarna genom att de redan har

terminalåtkomst till de befintliga registren.

 När det gäller förutsättningarna för att - utan att inrätta ett nytt centralt

konkursregister - samla alla uppgifter om konkurser hos en enda myndighet kan

det enligt regeringens mening som ett alternativ övervägas att låta PRV

registrera alla de uppgifter om konkurser som är av intresse i sammanhanget.

Verket är registreringsmyndighet för såväl aktiebolagsregistret som handels- och

föreningsregistren. Uppgifter om konkurser för juridiska personer är alltså

redan samlade hos PRV, om än inte i samma register. Däremot innehåller dessa

register inte uppgift om konkursförvaltare. Denna uppgift finns i stället i

utsökningsregistret. Vidare saknas uppgift om den tillsynsmyndighet som svarar

för konkurstillsynen. Detta är en brist i den nuvarande registreringen hos PRV

som inte har berörts i promemorian. Den kan åtgärdas genom att låta det

uttryckligen framgå av aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar och

handelsregisterlagen att tingsrätten för registrering även skall underrätta

registreringsmyndigheten om vem som har utsetts till konkursförvaltare och

vilken tillsynsmyndighet som ansvarar för konkurstillsynen.

 Frågor som rör fysiska personers konkurser kan inte besvaras av PRV. Denna

information finns endast i utsökningsregistret. Utsökningsregisterlagens

relativt snäva ändamålsbeskrivning innebär att uppgifterna i registret är

åtkomliga i begränsad omfattning. Tillgängligheten av uppgifterna är dessutom

inskränkt genom att respektive kronofogdemyndighet endast har terminalåtkomst

till uppgifter om en person som är registrerad som gäldenär hos myndigheten i

mål om exekutiv åtgärd och om konkurs. För att få reda på om en fysisk person är

i konkurs måste man i stället vända sig till tingsrätten. Domstolen kan

emellertid endast uttala sig om personen i fråga är i konkurs vid just den

tingsrätten. Ett s.k. konkursfrihetsbevis som en viss tingsrätt utfärdar utgör

alltså endast bevis om att vederbörande inte är försatt i konkurs vid den

tingsrätten.

 Även PRV behöver uppgifter om fysiska personers konkurser bl.a. för att kunna

bevaka att sådana personer inte står registrerade som styrelseledamöter i

aktiebolag. PRV är också i behov av att kunna kontrollera att en person som

anmäls för registrering som styrelseledamot inte är försatt i personlig konkurs.

Vad som saknas hos PRV är alltså information om fysiska personers konkurser.

 Det är enligt regeringens mening av största vikt för ett sunt fungerande

näringsliv att en verkställande direktör eller en styrelseledamot i ett

aktiebolag inte är i konkurs och att reglerna härom i aktiebolagslagen

upprätthålls. Samma överväganden gör sig gällande avseende bolagsmän i ett

handelsbolag. PRV bör därför ges möjlighet att genomföra de kontroller som

krävs, vilket kan åstadkommas genom att uppgifter om fysiska personers konkurser

registreras, förutom i utsökningsregistret, hos PRV. Verket kan då även överta

tingsrätternas uppgift att utfärda de s.k. konkursfrihetsbevisen, vilka till

skillnad från idag därigenom kommer att utgöra ett fullgott bevis om att en

fysisk person inte är försatt i konkurs vid någon tingsrätt i landet.

 En fråga som väckts under remissbehandlingen av promemorians förslag är om

registreringen också bör omfatta dödsbon. Den frågan har inte berörts i

promemorian. Dessa uppgifter framgår idag bara av utsökningsregistret. Enligt

regeringens mening är det nödvändigt att låta en sådan registrering omfatta även

dödsbon om man skall åstadkomma en ordning där alla konkurser finns registrerade

hos en och samma myndighet.

 Genom den nu redovisade ordningen skulle man få en samlad registrering hos PRV

av uppgifter om såväl fysiska som juridiska personers konkurser, som bland annat

kommer att innehålla uppgifter om ställföreträdare för juridiska personer som

försatts i konkurs och uppgift om konkursförvaltare och tillsynsmyndighet.

 När det gäller frågan om vilka åtkomstmöjligheter som finns till de olika

konkursuppgifterna har vissa förändringar skett sedan riksdagens uttalande om

att ett centralt register där uppgifter om konkursförvaltare samt företrädare

för olika juridiska personer är samlade bör inrättas. Nuvarande reglering ger -

såsom redovisats i avsnitt 7.2 - samtliga berörda myndigheter möjligheter att

direkt via terminal erhålla uppgifter ur samtliga aktuella register med undantag

för utsökningsregistret. Terminalåtkomsten kommer från och med april månad 1995

även att omfatta personnummerutdragen.

 Detta innebär - om man genomför den registrering av fysiska personers och

dödsbons konkurser jämte uppgifter om konkursförvaltare och tillsynsmyndighet

som redovisats i det föregående - att en sådan samlad lätt åtkomlig registrering

som riksdagen har efterlyst är uppfylld. Även de önskemål som har framförts i

RUBICON-rapporten är därmed uppfyllda.

 Eftersom alla de uppgifter som nu är aktuella kan göras tillgängliga hos PRV i

verkets datasystem blir frågan om att inrätta ett fristående register därmed

snarast en teknikfråga. För användarna torde det sakna betydelse hur uppgifterna

är strukturerade i PRV:s datasystem så länge uppgifterna är lätt åtkomliga. På

samma sätt som utsökningsregistret består av flera olika register inom de för

kronofogdemyndigheterna gemensamma ADB-systemet REX kan samtliga uppgifter om

konkurser finnas tillgängliga hos PRV i verkets datasystem, om än i olika

register. Frågan om uppgifter om konkurser skall finnas i ett eller flera

register blir enligt regeringens mening av underordnad betydelse så länge

uppgifterna är tillgängliga för användarna på ett enkelt och smidigt sätt.Till

detta kommer att Riksskatteverkets förslag att inom REX-systemet upprätta ett

nytt konkursregister inte är fritt från invändningar. Utsökningsregistret är

nämligen avsett för helt andra ändamål än vad som är fallet med ett

konkursregister. I förarbetena till utsökningsregisterlagen betonas den snäva

ändamålsbeskrivningen (prop. 1985/86:155 s. 12 ff). För att ett konkursregister

skall kunna föras inom ramen för utsökningsregistret krävs att det ursprungliga

ändamålet med registret överges och att flera olika myndigheter, utan anknytning

till det exekutiva arbetet, får terminalåtkomst till registret. Detta är enligt

regeringens mening mindre lämpligt.

 Vidare måste beaktas att ett nytt centralt konkursregister kommer att innehålla

flera uppgifter som får anses känsliga från integritetssynpunkt. Detta kan

komplicera frågan ytterligare och aktualisera en rad svåra överväganden.

 Mot bakgrund av det anförda är regeringen inte nu beredd att lägga fram förslag

om att ett nytt centralt konkursregister skall inrättas. För att åstadkomma en

samlad konkursregistrering föreslår regeringen i stället att det hos PRV

inrättas ett nytt register över fysiska personers och dödsbon konkurser. Vidare

föreslås en ändring av aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar och

handelsregisterlagen så att det klart framgår att tingsrätten för registrering

skall underrätta PRV om vem som har utsetts till konkursförvaltare och vilken

tillsynsmyndighet som skall ansvara för konkurstillsynen. Regeringen återkommer

strax till frågan om den närmare utformningen av det nya registret och till ett

antal följdändringar som förslaget medför i annan registerlagstiftning.

 Den nu föreslagna regleringen bygger till del på att användarna får tillgång

till personnummerutdragen ur aktiebolagsregistret och handels- och

föreningsregistren via terminal. Eftersom personnummerutdragen blir tillgängliga

först under april månad 1995 finns det anledning att följa utvecklingen av hur

denna åtkomstmöjlighet kommer att användas i praktiken. Vidare är det

naturligtvis av intresse att följa utvecklingen och konsekvenserna av de nu

föreslagna åtgärderna för att tillskapa en samlad konkursregistrering. Skulle

det visa sig att åtkomstmöjlig-heterna till personnummerutdragen sammantaget med

de förslag som nu förs fram inte är tillräckliga för att uppnå en samlad och

effektiv konkursregistrering kan det finnas anledning att återkomma i frågan.

Närmare om registreringen av fysiska personers och dödsbon konkurser

 Registreringen av fysiska personers och dödsbons konkurser bör enligt

regeringens mening inte vara mer omfattande än nödvändigt. Det synes

tillräckligt att vederbörandes namn, personnummer och adress registreras till-

sammans med uppgift om när konkursen har beslutats och avslutats. Även uppgift

om konkursförvaltare och vilken domstol som har fattat beslutet bör registreras.

Av registret bör även framgå vilken tillsynsmyndighet som ansvarar för

konkurstillsynen i den aktuella konkursen.

 Ett register över fysiska personers konkurser bör naturligtvis vara offentligt.

Uppgifterna i registret bör alltså inte omfattas av sekretess med det undantag

som följer av 7 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100), vilket bl.a. innebär att

sekretess kommer att gälla om det kan antas att utlämnande skulle medföra att

uppgiften används för automatisk databehandling i strid med datalagen

(1973:279).

 Flera remissinstanser uttalar sig i frågan vid vilken tidpunkt - genast eller

först när beslutet har vunnit laga kraft - som registrering bör ske. Enligt

promemorieförslaget skall registrering ske genast, dvs. utan hinder av att

beslutet inte har vunnit laga kraft. Enligt regeringens mening är en sådan

ordning konsekvent med hänsyn till regeln i 17 kap. 4 § första stycket

konkurslagen att ett konkursbeslut går i verkställighet omedelbart. Ett

konkursbeslut bör därför enligt regeringens mening föras in i registret utan

hinder av att det inte har vunnit laga kraft.

 Enligt promemorieförslaget skall däremot ett beslut om upphävande av ett

konkursbeslut inte registreras förrän det har vunnit laga kraft. Enligt

regeringens mening är en sådan ordning inkonsekvent med hänsyn till vad som nyss

har sagts. Även ett beslut om upphävande av ett konkursbeslut går i

verkställighet omedelbart enligt regeln i 17 kap. 4 § första stycket

konkurslagen. Enligt regeringens mening bör därför ett beslut om upphävande av

ett konkursbeslut registreras utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft.

Enligt regeringens mening bör också motsvarande regler i 13 kap. 20 §

aktiebolagslagen (1975:1385) och 11 kap. 20 § lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar ändras och utformas på samma sätt som den nu föreslagna regeln, dvs.

man skall inte avvakta laga kraft för att registrera ett beslut om upphävande av

ett konkursbeslut. Motsvarande regel i 16 § handelsregisterlagen (1974:157) har

enligt gällande lydelse inte något uttryckligt krav på att anmälan förutsätter

ett lagakraftvunnet beslut om upphävande. Däremot har den föreskriften en något

annorlunda utformning. Det sägs där att ett beslut om upphävande av ett

konkursbeslut skall medföra att den tidigare registreringen av konkursbeslutet

skall avföras. Enligt regeringens mening är detta inte en helt lyckad

utformning. Avsikten med registreringen är ju bl.a. att man av registret skall

kunna utläsa förhållanden vid en tidigare tidpunkt. Det bör därför givetvis

framgå av registret att en näringsidkare har varit försatt i konkurs och att

detta beslut har upphävts. Dessutom bör de författningar som reglerar

registrering av konkurser vara utformade på ett enhetligt sätt, eftersom syften

och behov är desamma. Föreskriften i 16 § handelsregisterlagen bör därför

justeras i enlighet med det sagda.

 En annan fråga som förs på tal av ett antal remissinstanser är gallringsfrågan.

I promemorian föreslås att uppgifterna skall gallras efter fem år efter utgången

av det kalenderår då konkursen avslutades. Några instanser förespråkar en

kortare tid. Vissa instanser hävdar t.o.m. att uppgifterna bör gallras så snart

konkursen är avslutad. Enligt regeringens mening är det värdefullt om

uppgifterna i registret även har en historisk karaktär. Det kan många gånger

vara av stort intresse att kunna ta reda på om en person var försatt i konkurs

vid ett givet tillfälle i det förflutna. Regeringen ansluter sig därför till

promemorians förslag om en femårig gallringstid.

 Slutligen har det från några remissinstanser framförts att registerregleringen

inte bör tas in i konkurslagen. Som alternativ har framförts att regleringen tas

in i en särskild lag eller att reglerna tas in i konkursförordningen.

 Eftersom ett register över fysiska personers och dödsbons konkurser kommer att

innehålla från integritetssynpunkt känsliga personuppgifter, vilka kan komma att

få stor spridning, bör registret regleras i lag (jfr prop. 1993/94:217 s. 21 f).

De förhållandevis få föreskrifter som nu behövs talar för att ta in reglerna i

en befintlig lag och då naturligen i konkurslagen. Frågan kan komma i ett annat

läge om man i en framtid finner anledning att ändra bestämmelserna om

registrering av konkursuppgifter.

8 Kostnadsmässiga konsekvenser

De förslag som lämnas här beträffande konkursgäldenärens skyldigheter och

konkursbouppteckningens innehåll för inte med sig några kostnadsmässiga

konsekvenser för det allmänna.

 Förslaget om att inrätta ett nytt register hos PRV och verkets skyldighet att

utfärda s.k. konkursfrihetsbevis medför ökade kostnader för verket. PRV - vars

verksamhet finansieras genom att avgifter tas ut av dem som begär uppgifter ur

registren - bör kunna få täckning för dessa ökade kostnader inom ramen för det

nuvarande avgiftssystemet.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

16 §

Ändringarna behandlas i avsnitt 7.3. I paragrafens fjärde stycke första meningen

har en ändring gjorts så att det uttryckligen framgår att tingsrätten för

registrering skall underrätta registreringsmyndigheten om konkursförvaltare och

tillsynsmyndighet.

 I paragrafens fjärde stycke andra meningen har en ändring gjorts som innebär

att ett beslut om upphävande av ett konkursbeslut skall antecknas i registret.

9.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

13 kap.

20 §

Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.3. I paragrafens första stycke har det

förtydligats att det är tingsrätten som har att underrätta PRV. Vidare anges

uttryckligen att tingsrätten för registrering skall underrätta

registreringsmyndigheten om konkursförvaltare och tillsynsmyndighet.

 En ändring har också gjort i paragrafens tredje stycke. Ändringen innebär att

tingsrätten till registreringsmyndigheten skall anmäla att högre rätt har

upphävt ett beslut om någons försättande i konkurs utan att avvakta att detta

beslut vinner laga kraft.

9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

11 kap.

20 §

Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.3. I paragrafens första stycke har det

förtydligats att det är tingsrätten som har att underrätta PRV. Vidare anges

uttryckligen att tingsrätten för registrering skall underrätta

registreringsmyndigheten om konkursförvaltare och tillsynsmyndighet.

 I paragrafens tredje stycke har en ändring gjorts som motsvarar den ändring som

har gjorts i 13 kap. 20 § aktiebolagslagen.

9.4 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

2 kap.

3 §

I paragrafen har en ändring gjorts där det föreskrivs att den förteckning

gäldenären skall inge i samband med sin konkursansökan skall ange det

räkenskapsmaterial (i stället för "de böcker") och de andra handlingar som rör

boet (se avsnitt 5.2). Begreppet räkenskapsmaterial har här samma innebörd som i

bokföringslagen (jfr också Bokföringsnämndens rekommendation BFN R 3)

3 kap.

6 §

I paragrafens andra stycke har uttrycken "besvärstalan" och "besvär" ersatts med

uttrycket "överklagande". Se avsnitt 3.

6 kap.

2 §

I paragrafens första och andra stycke har ändringar gjorts. Ändringarna har

motiverats allmänt i avsnitt 5.2. Paragrafen har formulerats om efter påpekande

från Lagrådet.

 I första stycket föreskrivs att gäldenären skall vara skyldig att lämna

upplysningar av betydelse för konkursutredningen. Denna precisering innebär att

gäldenärens upplysningsskyldighet inte är begränsad till att enbart avse

upplysningar om tillgångar och skulder som ingår i konkursen. Konkursgäldenärens

skyldighet att lämna upplysningar går alltså mycket långt. Det krävs dock att

upplysningarna har betydelse för konkursutredningen. Av betydelse för

konkursutredningen är givetvis först och främst sådant som tar sikte på att

kunna reda ut vilka tillgångar och skulder gäldenären har och som skall omfattas

av konkursen. Men även orsakerna till obeståndet och på vilket sätt

konkursgäldenären har skött sina åligganden i olika hänseenden är sådant som har

betydelse för konkursutredningen.

 Skyldigheten att lämna upplysningar om vilka tillgångar gäldenären har är inte

begränsad till tillgångar som konkursförvaltningen kan ta i anspråk i den

pågående konkursen. Gäldenären är således uttryckligen skyldig att lämna

upplysning om utomlands befintliga tillgångar, även om dessa inte skall ingå i

konkursen. Sådana upplysningar är nämligen sett i ett helhetsperspektiv av

betydelse för borgenärerna. Skyldigheten att lämna upplysningar om egendom i

utlandet gäller - som uttryckligen framgår av andra meningen - utan undantag

även om egendomen inte ingår i konkursboet. Det gäller således även om egendomen

i fråga inte skall tas upp i bouppteckningen (jfr förslaget i 7 kap. 13 §).

 I andra stycket har utmönstrats den speciella skyldigheten för gäldenären att

för förvaltaren redogöra för boet. Denna skyldighet följer redan av första

stycket och behöver inte upprepas.

3 §

I paragrafens första stycke har ett preciserande tillägg gjorts. Detta har

berörts i avsnitt 5.5.

 Här föreskrivs att gäldenären vid edgångssammanträdet med ed skall betyga att

bouppteckningen är riktig vad avser tillgångar, skulder och förtecknat

räkenskapsmaterial.

 Gäldenären skall för det första betyga att bouppteckningen är riktig vad avser

de tillgångar som har upptagits i den. Det innebär att gäldenären skall betyga

att de tillgångar som har tagits upp i bouppteckningen verkligen är hans. Det

innebär också att han skall betyga att bouppteckningen är komplett vad avser där

angivna tillgångar.

 I de fall bouppteckningen i en särkonkurs redovisar tillgångar som finns

utomlands (se 7 kap. 13 §) omfattar edgången att bouppteckningen är korrekt även

beträffande sådana tillgångar.

 För det andra skall gäldenären betyga riktigheten av i bouppteckningen upptagna

skulder. Det innebär att de skulder som anges i bouppteckningen är korrekt

angivna i alla hänseenden. Det innebär också att gäldenärens skall intyga att

det inte förekommer några ytterligare skulder.

 För det tredje skall gäldenären intyga att uppgifterna om det

räkenskapsmaterial som finns i bouppteckningen är korrekt. Det är alltså

förteckningen som beedigas, inte materialets innehåll (se också

författningskommentaren till 7 kap. 13 §). Edstemat beträffande

räkenskapsmaterialet avser dock inte nödvändigtvis att förteckningen är

komplett. Edstemats avgränsning är beträffande räkenskapsmaterialet beroende av

den avgränsning förvaltaren har gjort i redovisningen i bouppteckningen (se

avsnitt 5.5).

5 §

I paragrafen har ett tillägg gjorts i andra stycket, vilket har berörts i

avsnitt 5.7.

 I paragrafen har ett tillägg gjorts som innebär att den personkrets som

omfattas av reglerna i 36 kap. 5 § rättegångsbalken inte skall vara skyldig att

avlägga bouppteckningsed i konkurs i de situationer som anges i 36 kap. 5 §

rättegångsbalken. Undantaget avser dock endast den kategori av personer som

omfattas av den fakultativa edgångsskyldigheten i förevarande paragrafs andra

stycke. Regeln berör alltså inte den edgångsskyldighet som åvilar

konkursgäldenären själv eller ställföreträdare för en konkursgäldenär som är

juridisk person. Regeln berör inte heller någon som är närstående till konkurs-

gäldenären (se 4 kap. 3 § konkurslagen angående vem som är att betrakta som

närstående).

7 kap.

12 §

I paragrafen har en ändring gjorts i första stycket. Där föreskrivs att

förvaltaren snarast skall ta om hand det räkenskapsmaterial i stället för "de

böcker" och andra handlingar som rör boet. Ändringen har behandlats i avsnitt

5.3.

13 §

Paragrafen handlar om förvaltarens skyldighet att upprätta en bouppteckning och

vad den skall innehålla. I första stycket har två ändringar gjorts. I paragrafen

har tillkommit ett nytt andra stycke. De nuvarande styckena 2-4 har blivit 3-5.

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.3 och 5.4.

 För det första föreskrivs i första stycket att bouppteckningen om särskilda

skäl föranleder det skall innehålla uppgifter även om tillgångar, som på grund

av att de finns utomlands inte skall ingå i konkursboet. Regeln är tillämplig i

en svensk särkonkurs. I en svensk domicilkonkurs ingår utomlands befintlig

egendom utan undantag i konkursboet. I sådana fall skall givetvis utomlands

befintlig egendom alltid förtecknas i konkursbouppteckningen. Regeln skall läsas

tillsammans med den nya lydelsen av 6 kap. 2 § konkurslagen som föreskriver att

gäldenärens upplysningsskyldighet även omfattar egendom utomlands, även i de

fall denna inte ingår i konkursboet.

 Utomlands befintlig egendom i en särkonkurs skall enbart förtecknas i

bouppteckningen om det finns särskilda skäl. Det innebär att förvaltaren skall

ha någon anledning att tro att det utomlands finns egendom av intresse för

borgenärerna. Normalt kan förvaltaren underlåta att i bouppteckningen förteckna

sådan egendom som inte ingår i konkursboet. Exempelvis kan han avstå från att

förteckna utomlands befintlig egendom om en särkonkurs har mycket svag

anknytning till Sverige eller har liten omfattning vad avser den "svenska

delen". I sådana fall kan det av bl.a. kostnadsskäl vara orimligt att belasta

det svenska konkursförfarandet med uppgifter, som kanske kan vara mycket

omfattande och svåröverskådliga och rör utländska rättsliga förhållanden och som

kan vara svåra att sätta sig in i. Det bör också göras en allmän avvägning av

vilket intresse det kan ha för konkursutredningen som sådan och för

borgenärerna, att tillgångar som inte kan tillgodogöras konkursboet anges i

bouppteckningen. Givetvis bör det i bouppteckningens förteckning över egendom

göras åtskillnad mellan sådan som tillhör konkursboet och sådan som inte tillhör

boet, exempelvis genom att konkursbouppteckningen upptar de två slagen av

egendom under skilda rubriker. Är bouppteckningen avsedd att omfatta även

tillgångar som finns utomlands innebär det att edstemat omfattar sådana

tillgångar. Om förvaltaren däremot i en särkonkurs har valt att lämna eventuella

tillgångar utomlands utanför bouppteckningen, är edstemat inskränkt i mot-

svarande mån (jfr författningskommentaren till 6 kap. 3 §).

 För det andra har i första stycket regeln att det skall anges om en skuld i

bouppteckningen avser lön eller pension tagits bort. Den regeln är onödig

eftersom konkursförvaltaren numera handlägger och fattar beslut i

lönegarantifrågorna (se prop. 1991/92:139 s. 26 ff och jfr prop. 1978/79:105 s.

276).

 I det nya andra stycket anges att bouppteckningen i den utsträckning det behövs

skall innehålla en förteckning av räkenskapsmaterial och andra handlingar som

rör boet. I de fall förvaltaren har valt att begränsa förteckningen av

räkenskapsmaterialet är det lämpligt att det av bouppteckningen framgår efter

vilka principer begränsningen gjorts (se avsnitt 5.3). Begreppet räken-

skapsmaterial har här samma innebörd som i bokföringslagen (1976:125). Jfr också

Bokföringsnämndens rekommendation BFN R-3.

 Det är, som har framhållits i avsnitt 5.3, viktigt att förvaltaren i

bouppteckningen skiljer på vad som är räkenskapsmaterial och vad som är andra

handlingar. Det är viktigt främst av det skälet att gäldenären skall beediga

riktigheten av bouppteckningens förteckning över det räkenskapsmaterial som har

omhändertagits (jfr 6 kap. 3 §). Edgången omfattar inte förteckningen över

övriga handlingar, som kan ha omhändertagits av förvaltaren.

14 §

I paragrafens första stycke har en ändring gjorts där det föreskrivs att

förvaltaren kan begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att kunna få

tillgång till det räkenskapsmaterial (i stället för "de böcker") och de andra

handlingar som rör boet. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.3.

22, 28 och 30 §

I paragraferna har den ändringen gjorts att uttrycket "böcker" har ersatts med

uttrycket "räkenskapsmaterial". Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.3.

8 kap. 3 §, 9 kap. 14 § och 11 kap. 10 §

I paragraferna har uttrycket "överklagande" ersatt uttrycket "besvär". Se

avsnitt 3.

15 kap

5 §

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om registrering av konkurser när

konkursgäldenären är en fysisk person eller ett dödsbo. Detta har behandlats i

avsnitt 7.3.

 I första stycket föreskrivs att ett för hela landet gemensamt register över

fysiska personers och dödsbons konkurser skall inrättas och att PRV skall vara

huvudman för registret. Registret skall föras med hjälp av automatisk

databehandling.

 Andra stycket innehåller en hänvisning till den lagstiftning som upptar

bestämmelser om registrering av juridiska personers konkurser.

6 §

Paragrafen, som är ny, innehåller en ändamålsbeskrivning för registret. Av denna

framgår att registret får användas för upplysningar till den som begär uppgifter

om fysiska personers och dödsbons konkurser. Vidare anges att PRV får använda

registret för uppföljning av och tillsyn över de övriga register som förs hos

verket. Registret får också användas för att utfärda konkursfrihetsbevis.

7 §

Paragrafen är ny. I första stycket anges vilka uppgifter om konkurser som får

registreras (avsnitt 7).

 Enligt första punkten får konkursgäldenärens namn, adress och personnummer

registreras. Enligt andra punkten får datum för konkursbeslutet anges och enligt

tredje punkten datum för konkursens avslutande. I fjärde punkten anges att den

domstol som har fattat beslutet får anges och även målnumret. I femte punkten

anges att ett beslut genom vilket högre rätt upphäver ett beslut om någons

försättande i konkurs får registreras. Registrering kan ske omedelbart när

beslutet har fattats. Regleringen i denna del innebär givetvis inte att

uppgifterna i registret skall gallras bort i och med att ett konkursbeslut har

upphävts. I sjätte och sjunde punkterna anges att konkursförvaltarens respektive

tillsynsmyndighetens namn och adress skall registreras.

 Andra stycket, som behandlar hur länge uppgifterna i registret skall sparas,

ansluter till regleringen i 4 § utsökningsregisterförordningen (1986:678).

8 §

Paragrafen, som är ny, behandlar tingsrättens skyldighet att underrätta PRV om

en konkurs, när konkursgäldenären är en fysisk person eller ett dödsbo.

Paragrafen innebär att tingsrätten skall underrätta PRV när den har beslutat om

gäldenärens försättande i konkurs. Denna skyldighet åvilar tingsrätten även i

det fall högre rätt har fattat konkursbeslutet. Detsamma gäller när högre rätt

har upphävt ett beslut om försättande i konkurs. När en högre rätt har upphävt

ett konkursbeslut måste den alltså genast - utan att avvakta laga kraft -

underrätta tingsrätten så att tingsrätten kan fullgöra sin skyldighet att i sin

tur underrätta registreringsmyndigheten. Denna skyldighet följer av 16 § andra

stycket konkursförordningen (1987:916). Ifrågavarande reglering stämmer överens

med vad som föreslås gälla i motsvarande fall enligt 13 kap. 20 §

aktiebolagslagen (1975:1385), 16 § handelsregisterlagen (1974:157) och 11 kap.

20 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De lagändringar som föreslås bör i huvudsak träda i kraft den 1 juli 1995.

Förslagen i 15 kap. 5-8 §§ konkurslagen rörande ett nytt register över fysiska

personers och dödsbons register bör dock inte träda i kraft förrän den 1 oktober

1995 för att bereda PRV möjlighet att vidta de nödvändiga

förberedelseåtgärderna. Såsom Lagrådet anfört behövs inga övergångsbestämmelser.

9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:574) om upphörande av lagen

(1978:28) om Försäkringsöverdomstolen

När Försäkringsöverdomstolen avvecklas den 1 juli 1995 kommer Regeringsrätten

att överta rollen som högsta instans i socialförsäkringsmål. Mål som då inte har

avgjorts av Försäkringsöverdomstolen skall överlämnas till Regeringsrätten för

prövning (prop. 1992/93:215, bet. 1992/93:JuU33, rskr. 1992/93:372). I syfte att

underlätta avvecklingen ändrades den 1 juli 1993 reglerna för prövningstillstånd

i Försäkringsöverdomstolen. Bland annat avskaffades den tidigare möjligheten att

få överklaganden prövade efter ändringsdispens.

 De äldre föreskrifterna om ändringsdispens gäller dock alltjämt för mål som har

avgjorts av kammarrätt före den 1 juli 1993 liksom för de mål som vid den

tidpunkten fanns i Försäkringsöverdomstolen. Sådana mål skall således handläggas

enligt 37 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) i dess lydelse före den 1 juli

1993 (se övergångsbestämmelserna till lagen [1991:211; jfr 1991:363] och

[1993:575] om ändring i förvaltningsprocesslagen [1971:291]). Bland de mål som

den 1 juli 1995 överlämnas för handläggning i Regeringsrätten kommer att finnas

ett antal mål som omfattas av de äldre föreskrifterna om ändringsdispens.

Övergångsbestämmelsen har därför ändrats så att bestämmelsen om ändringsdispens

blir tillämplig även för Regeringsrätten såvitt gäller de överlämnade målen.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs beträffande konkurslagen (1987:672)

dels att 2 kap. 3 §, 6 kap. 2, 3 och 5 §§, 7 kap. 12-14, 22 , 28 och 30 §§,

8 kap. 6 och 7 §§, skall ha följande lydelse,

dels att det i 15 kap. skall införas tre nya paragrafer, 5-7 §§,

dels att det i lagen närmast före den nya 15 kap. 5 § förs in en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

 Görs ansökningen av Görs ansökningen av

gäldenären, bör till gäldenären, bör till

ansökningshandlingen ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären bifogas en av gäldenären

underskriven förteck- underskriven förteck-

ning över boets ning över boets

tillgångar och skulder tillgångar och skulder

med uppgift om varje med uppgift om varje

borgenärs namn och borgenärs namn och

postadress samt om de postadress samt om det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. som rör boet.

 Ansöker ett dödsbo eller en dödsbodelägare om att boet skall försättas i

konkurs, skall till ansökningshandlingen bifogas bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett, uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall uppgift om varje delägares namn och postadress

lämnas.

6 kap.

2 §

Upplysnings- och närvaroplikt under konkurs

 Gäldenären skall ge Gäldenären skall ge

rätten, tillsynsmyn- rätten, tillsynsmyn-

digheten, förvaltare digheten, förvaltare

och granskningsmän de och granskningsmän de

upplysningar om boet upplysningar av

som de begär. betydelse för konkurs-

 utredningen som de

 begär.

 Gäldenären skall för för- Gäldenären skall för

valtaren redogöra för förvaltaren redogöra för

boet och på begäran av boet och andra om-

förvaltaren närvara vid ständigheter av bety-

bouppteckningsför- delse för konkursut-

rättningen. Är gäldenären redningen och på begäran

en juridisk person och av förvaltaren närvara

finns det flera vid boupptecknings-

ställföreträdare, gäller förrättningen. Är

denna skyldighet dock gäldenären en juridisk

inte för en sådan ställ- person och finns det

företrädare vars närvaro flera ställföreträdare,

förvaltaren anser sakna gäller denna skyldighet

betydelse för boutred- dock inte för en sådan

ningen. ställföreträdare vars när-

 varo förvaltaren anser

 sakna betydelse för

 boutredningen.

 Vid förlikningssammanträdet och sammanträde för prövning av ackordsföslag skall

gäldenären närvara, om han inte har laga förfall eller rätten medger att han

uteblir. Att gäldenären uteblir från ett sammanträde hindrar inte att de ärenden

som skall förekomma på sammanträdet handläggs.

3 §

Bouppteckningsed

 Gäldenären skall inför Gäldenären skall inför

rätten avlägga rätten avlägga

bouppteckningsed. Han bouppteckningsed. Han

skall göra de tillägg skall göra de tillägg

till eller ändringar i till eller ändringar i

bouppteckningen som bouppteckningen som

han anser behövs och han anser behövs och

med ed betyga att med ed betyga att

bouppteckningen med bouppteckningens

gjorda tillägg eller uppgifter om

ändringar är riktig, så tillgångar, skulder och

att det inte enligt räkenskapsmaterial med

hans vetskap har gjorda tillägg eller

oriktigt utelämnats ändringar är riktiga, så

eller upptagits någon att det inte enligt

tillgång eller skuld. hans vetskap oriktigt

 har utelämnats eller

 upptagits något.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång

förvaltaren anser sakna betydelse för boutredningen.

 5 §

 När det åligger en förmyndare att avlägga bouppteckningsed är även den

omyndige, om han har fyllt femton år, skyldig att på yrkande av förvaltaren

eller en borgenär avlägga eden. Detta gäller dock inte om det finns sådana

särskilda omständigheter att anledning till edgången saknas.

 Annan än gäldenären är Annan än gäldenären är

skyldig att på yrkande skyldig att på yrkande

av förvaltaren eller en av förvaltaren eller en

borgenär avlägga borgenär avlägga

bouppteckningsed eller bouppteckningsed eller

beediga viss uppgift i beediga viss uppgift i

bouppteckningen, om bouppteckningen, om

det kan antas att sådan det kan antas att sådan

edgång är av betydelse edgång är av betydelse

för boutredningen. för boutredningen.

 Detta gäller dock inte

 den som enligt 36 kap.

 5 § rättegångsbalken,

 inte är skyldig att

 lämna uppgifter.

 När ett yrkande om edgång enligt denna paragraf har framställts, skall rätten

kalla förvaltaren, tillsynsmyndigheten och den som avses med yrkandet till

förhandlig inför rätten. Har yrkandet framställts av en borgenär, skall även

denne kallas. Kallelsen till den som avses med yrkandet skall delges.

 Bifalls yrkandet, skall edgången fullgöras genast om det lämpligen kan ske

eller vid den senare tidpunkt som rätten bestämmer. I fråga om edgångens

fullgörande gäller 4 § andra stycket.

7 kap.

12 §

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

snarast ta hand om snarast ta hand om

gäldenärens bo med de gäldenärens bo med det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. Om gäldenären är som rör boet. Om

eller under det gäldenären är eller under

senaste året före det senaste året före

konkursansökningen har konkursansökningen har

varit varit bokförings-

bokföringsskyldig, skyldig, skall

skall förvaltaren i det förvaltaren i det

omhändertagna räken- omhändertagna

skapsmaterialet på räkenskapsmaterialet på

lämpligt sätt ange dagen lämpligt sätt ange dagen

för omhändertagandet. för omhändertagandet.

 Den som på uppdrag av gäldenären har upprättat räkenskapsmaterial rörande

gäldenärens bo är skyldig att lämna ut materialet till förvaltaren i gäldenärens

konkurs.

13 §[1]

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

upprätta en boupp- upprätta en boupp-

teckning. I denna teckning. I denna

skall boets tillgångar skall boets tillgångar

tas upp till noggrant tas upp till noggrant

uppskattade värden. uppskattade värden. Om

Beträffande skulderna inte särskilda skäl för-

skall det anges i vad anleder annat, skall

mån de avser lön eller bouppteckningen också

pension. innehålla uppgift om

Bouppteckningen skall egendom, som på grund

vidare innehålla av att den finns

uppgift om varje utomlands inte skall

borgenärs namn och ingå i konkursboet.

postadress samt om de Beträffande skulderna

böcker och handlingar skall det anges i vad

som avses i 12 §. mån de avser lön eller

 pension.

 Bouppteckningen skall

 vidare innehålla

 uppgift om varje

 borgenärs namn och

 postadress, samt en

 förteckning av dels

 sådant räkenskaps-

 material som avses i

 bokföringslagen

 (1976:125), dels av

 andra handlingar som

 rör boet.

 Bouppteckningen skall av förvaltaren ges in till rätten och tillsynsmyndigheten

så snart som möjligt och senast en vecka före edgångssammanträdet.

 Har en av gäldenären underskriven bouppteckning förut getts in till rätten,

behöver någon ny bouppteckning inte upprättas, om förvaltaren anser att denna är

tillförlitlig. I så fall skall han snarast anmäla det till rätten och

tillsynsmyndigheten.

 Skall bevakningsförfarande äga rum och har någon bouppteckning ännu inte getts

in till rätten, skall förvaltaren så snart som möjligt och senast en vecka från

beslutet om bevakningsförfarandet skicka en förteckning över borgenärerna med

uppgift om varje borgenärs postadress till rätten och tillsynsmyndigheten. I ett

bankaktiebolags, en sparbanks eller en central föreningsbanks konkurs skall till

bouppteckningen eller borgenärsföreteckningen bifogas uppgift om insättnings-

borgenärerna och deras fordringsbelopp med upplupen ränta. I ett

livförsäkringsbolags konkurs skall på motsvarande sätt bifogas uppgift om

försäkringstagarna och deras fordringar.

14 §

 Förvaltaren får, om det Förvaltaren får, om det

behövs, begära behövs, begära

handräckning av handräckning av

kronofogdemyndigheten kronofogdemyndigheten

för att kunna omhänderta för att kunna omhänderta

eller annars få tillgång eller annars få tillgång

till gäldenärens bo med till gäldenärens bo med

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra

boet. Detsamma gäller handlingar som rör

sådant räken- boet. Detsamma gäller

skapsmaterial som sådant räkenskaps-

avses i 12 § andra material som avses i

stycket. Kronofogde- 12 § andra stycket.

myndigheten får då Kronofogdemyndigheten

genomsöka hus, rum får då genomsöka hus, rum

eller förvaringsställen eller förvaringsställen

och, om tillträde behövs och, om tillträde behövs

till något utrymme som till något utrymme som

är tillslutet, låta öppna är tillslutet, låta öppna

lås eler ta sig in på lås eller ta sig in på

annat sätt. Kronofogde- annat sätt.

myndigheten får även i Kronofogdemyndigheten

övrigt använda tvång i får även i övrigt använda

den mån det behövs för tvång i den mån det

det avsedda ändamålet behövs för det avsedda

och det kan anses ändamålet och det kan

befogat med hänsyn till anses befogat med

omständigheterna. Våld hänsyn till

mot person får dock omständigheterna. Våld

brukas endast om mot person får dock

kronofogdemyndigheten brukas endast om

möter motstånd och i den kronofogdemyndigheten

mån det med hänsyn till möter motstånd och i den

ändamålet med in- mån det med hänsyn till

gripandet kan anses ändamålet med

försvarligt. ingripandet kan anses

 försvarligt.

 I fråga om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut eller åtgärd enligt

första stycket tillämpas bestämmelserna i utsökningsbalken om talan mot

utmätning i allmänhet.

22 §

 Om det vid konkursens Om det vid konkursens

avslutande finns några avslutande finns några

hinder mot att de hinder mot att det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar rörande boet de andra handlingar

som förvaltaren har rörande boet som

tagit hand om återställs förvaltaren har tagit

till gäldenären, skall hand om återställs till

de överlämnas till gäldenären, skall de

tillsynsmyndigheten, överlämnas till

om inte förvaltaren tillsynsmyndigheten,

anser att han bör om inte förvaltaren

bevara dem. anser att han bör

Handlingarna skall bevara dem.

bevaras i enlighet Handlingarna skall

med vad som i varje bevaras i enlighet

särskilt fall gäller om med vad som i varje

arkivering. särskilt fall gäller om

 arkivering.

28 §

 Tillsynsmyndigheten Tillsynsmyndigheten

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och de andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Tillsynsmyndigheten är skyldig att på begäran lämna upplysningar om boet och

dess förvaltning till rätten, borgenärer, granskningsmän eller gäldenären.

30 §

Granskningsman

 Om en borgenär begär det, skall rätten förordna en granskningsman att med de

befogenheter som anges i denna lag övervaka förvaltningen på borgenärens vägnar.

Till granskningsman skall utses den som borgenären föreslår, om han är lämplig.

 Granskningsmannen Granskningsmannen

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Om borgenären begär det, skall även en ersättare för granskningsmannen utses.

Bestämmelserna om granskningsman gäller även för ersättaren.

 Granskningsmannen skall entledigas om han eller borgenären gör framställning om

det eller om han visar sig inte vara lämplig.

Ersättningen till granskningsmannen skall betalas av borgenären.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1989:1084.

8 kap.

6 §[2]Försäljning av fast egendom

 Om fast egendom finns Om fast egendom finns

i boet, får förvaltaren i boet, får förvaltaren

begära att den säljs begära att den säljs

exekutivt. Egendomen exekutivt. Egendomen

får också säljas på annat får också säljas på annat

sätt, om förvaltaren sätt, om förvaltaren

anser att det är anser att det är för-

fördelaktigare för boet. delaktigare för boet.

 Om egendom säljs till

 konkursgäldenären eller

 någon denne sådan när-

 stående person som

 anges i 4 kap. 3 §

 skall försäljningen ha

 föregåtts av ett

 offentligt anbudsför-

 farande, om särskilda

 skäl inte gör det

 obehövligt.

 Har en exekutiv auktion hållits på fast egendom som hör till boet utan att

någon försäljning har kommit till stånd, behöver förvaltaren inte vidta

ytterligare åtgärder för egendomens försäljning. Har någon exekutiv auktion inte

ägt rum men finns det anledning att anta att en sådan auktion inte kommer att

leda till försäljning, behöver förvaltaren inte vidta någon åtgärd för att sälja

egendomen, om samtycke till det har lämnats av de borgenärer som i konkursen kan

göra gällande fordringar som skall utgå med särkskild förmångsrätt ur egendomen.

 Har en exekutiv auktion blivit utlyst på boets fasta egendom, skall förvaltaren

före bevakningssammanträdet avlämna den behållning som under konkursen

uppkommit av egendomen. Behållning som inte avlämnas före bevakningssammanträdet

skall, om egendom säljs, avlämnas före tillträdesdagen och i annat fall innan

utdelning sker i konkursen. Vid försäljning under hand skall behållningen

avlämnas före tillträdesdagen.

 Förvaltaren skall även senast vid bevakningssammanträdet anmäla arvode, andra

kostnader och sådana fordringar som kan göras gällande i konkursen och som bör

beaktas vid försäljning av egendomen. När förvaltaren gör en anmälan på en

borgenärs vägnar, skall han skriftligen underrätta denne om det.

7 §[3]

 Försäljning av lös Försäljning av lös

egendom som inte sker egendom som inte sker

genom fortsättande av genom fortsättande av

gäldenärens rörelse skall gäldenärens rörelse skall

ske på auktion eller på ske på auktion eller på

annat sätt efter vad annat sätt efter vad

förvaltaren anser vara förvaltaren anser vara

mest fördellaktigt för mest fördelaktigt för

boet. boet. Om egendom säljs

 till konkursgäldenären

 eller någon denne sådan

 närstående person som

 anges i 4 kap. 3 §

 skall försäljningen ha

 föregåtts av ett

 offentligt

 anbudsförfarande, om

 särskilda skäl inte gör

 det obehövligt.

 Lös egendom i vilkenen borgenär har panträtt eller någon annan särskild

förmånsrätt får inte utan hans samtycke säljas på annat sätt än på auktion, om

hans rätt är beroende av försäljningen. Även om samtycke inte lämnas, får

egendomen säljas på annat sätt än på auktion, om det är sannolikt att högre pris

uppnås därigenom och om tillsynsmyndigheten medger det.

 Samtycke enligt andra stycket krävs inte när förvaltaren genom värdepappers-

institut säljer finansiella instrument, noterade vid en svensk eller utländsk

börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad till

gällande börs- eller marknadspris eller när det är fråga om försäljning av lös

egendom genom fortsättande av gäldenärens rörelse.

 Särskilda bestämmelser om överlåtelse av försäkringsbestånd finns i 14 kap. 26

och 27 §§ försäkringsrörelselagen (1982:713).

 15 kap.

 Register över konkurser

 5 §

 Hos Patent- och

 registreringsverket

 skall med hjälp av

 automatisk

 databehandling, för de

 ändamål som anges i 6 §,

 föras ett för hela

 landet gemensamt

 register över fysiska

 personers konkurser.

 I aktiebolagslagen

 (1975:1385), handels-

 registerlagen

 (1974:157) och lagen

 (1987:667) om ekono-

 miska föreningar,

 finns bestämmelser om

 registrering av juri-

 diska personers

 konkurser.

 6 §

 Det register som

 avses i 5 § första

 stycket får innehålla

 uppgifter om:

 1. konkursgäldenärens

 namn och personnummer,

 2. konkursgäldenärens

 adress,

 3. datum för

 konkursbeslutet,

 4. datum för

 konkursens avslutande,

 5. den domstol som

 fattat beslutet om

 konkursen och

 domstolens

 diarienummer,

 6. beslut, som har

 vunnit laga kraft,

 genom vilket högre rätt

 har upphävt ett beslut

 om att försätta en

 fysisk person i

 konkurs samt

 7. konkursförvaltarens

 namn och adress.

 Registret får användas

 för upplysningar till

 den som begär uppgifter

 om fysiska personers

 konkurser. Patent- och

 registreringsverket får

 använda registret i sin

 verksamhet för

 uppföljning av och

 tillsyn över de

 register som förs hos

 verket.

 Uppgifterna i

 registret skall

 gallras fem år efter

 utgången av det

 kalenderår då konkursen

 avslutades.

 7 §

 Om en fysisk person

 försätts i konkurs,

 skall tingsrätten samma

 dag till Patent- och

 registreringsverket

 sända en underrättelse

 om beslutet. Under-

 rättelsen skall

 innehålla de uppgifter

 som anges i 6 § första

 stycket 1-3, 5 och 7.

 Tingsrätten skall även

 underrätta verket när en

 sådan konkurs har

 avslutats. Detsamma

 gäller när högre rätt

 genom ett beslut, som

 har vunnit laga kraft,

 har upphävt ett beslut

 om att försätta en

 fysisk person i

 konkurs.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över departementspromemorian

Konkursgäldenären (Ds 1994:96)

Efter remiss har yttrande över departementspromemorian avgetts av

Justitiekanslern, Svea hovrätt, Hovrätten för Västra Sverige, Stockholms

tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Helsingborgs tingsrätt, Örebro tingsrätt, Gävle

tingsrätt, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Datainspektionen,

Generaltullstyrelsen, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Patent- och

registreringsverket, Skattemyndigheten i Stockholms län, Skattemyndigheten i

Göteborgs och Bohus län, Skattemyndigheten i Malmöhus län, Kronofogdemyndigheten

i Stockholms län, Kronofogdemyndigheten i Göteborgs och Bohuslän, Krono-

fogdemyndigheten i Jönköpings län, Kronofogdemyndigheten i Västernorrlands län,

Sveriges advokatsamfund, Svenska bankföreningen, Sveriges domareförbund,

Föreningen Sveriges kronofogdar, Konkursförvaltarkollegiernas förening,

Finansbolagens förening, Svenska Inkassoföreningen, Sveriges Ackordscentral,

Ackordscentralen i Stockholm, Ackordscentralen i Göteborg-Malmö,

Industriförbundet, Företagarnas Riksorganisation, Grossistförbundet Svensk

Handel.

 **Fotnot**

 [2] Senaste lydelse 1994:446.

 [3] Senaste lydelse 1992:555.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

 Härigenom föreskrivs att 16 § handelsregisterlagen (1974:157) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

16 §[4]

 Om avförande av firma ur registret, sedan dom om hävande av firmaregistrering

vunnit laga kraft, finns bestämmelser i firmalagen (1974:156).

 Har i annat fall genom dom som vunnit laga kraft förklarats, att införing i

registret ej bort ske eller att beslut som registrerats är ogiltigt eller att i

annat fall visst förhållande som registrerats ej föreligger, skall

registreringen avföras ur registret. Dom i mål som här avses skall genom

domstolens försorg i avskrift sändas till registreringsmyndigheten.

 Om bolagsman genom dom skilts från rätten att teckna bolagets firma, skall

uppgift härom registreras även om domen icke vunnit laga kraft.

 Försätts en Försätts en

näringsidkare i näringsidkare i

konkurs, skall konkurs, skall

meddelande om detta tingsrätten för re-

samtidigt med kungörel- gistrering underrätta

sen om beslutet genom registre-

tingsrättens försorg ringsmyndighten om

översändas för re- konkursbeslutet, vem

gistrering. Har högre som har utsetts till

rätt upphävt ett beslut förvaltare och vilken

om konkurs, skall tillsynsmyndighet som

registreringen avföras ansvarar för

på anmälan av konkurstillsynen. Har

tingsrätten. När en högre rätt upphävt ett

konkurs har avslutats, beslut om konkurs,

skall rätten genast skall detta på anmälan

sända meddelande om av tingsrätten re-

detta för registrering. gistreras. När en

 konkurs har avslutats,

 skall rätten genast

 sända meddelande om

 detta för registrering.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [4] Senaste lydelse 1987:697.

2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 20 § aktiebolagslagen (1975:1385)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 kap.

20 §

 Om ett aktiebolag Om ett aktiebolag

försätts i konkurs eller försätts i konkurs eller

om en förhandling om om en förhandling om

offentligt ackord offentligt ackord

inleds för bolaget, inleds för bolaget,

skall rätten sända skall tingsrätten för

underrättelse om registrering underrätta

beslutet för registre-

registrering. ringsmyndigheten om

 konkursbeslutet, vem

 som har utsetts till

 konkursförvaltare och

 vilken tillsyns-

 myndighet som ansvarar

 för konkurstillsynen.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

 När en konkurs har När en konkurs har

avslutats eller en avslutats eller en

förhandling om förhandling om

offentlig ackord har offentlig ackord har

avslutats på annat sätt avslutats på annat sätt

än genom konkurs, skall än genom konkurs, skall

tingsrätten genast för tingsrätten genast för

registrering underrätta registrering underrätta

registreringsmyndig- registreringsmyndig-

heten samt i det förra heten samt i det förra

fallet ange om fallet ange om

överskott finns eller överskott finns eller

inte. Tingsrätten skall inte. Tingsrätten skall

även för registrering även för registrering

underrätta registre- underrätta registre-

ringsmyndigheten när ringsmyndigheten när

högre rätt genom beslut, högre rätt har upphävt

som har vunnit laga ett beslut att försätta

kraft, har upphävt ett bolaget i konkurs

beslut att försätta eller att inleda för-

bolaget i konkurs handling om offentligt

eller att inleda för- ackord.

handling om offentligt

ackord.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 20 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

11 kap.

20 §[1]

 Om en förening försätts Om en förening försätts

i konkurs eller om i konkurs eller om

förhandling om förhandling om

offentlig ackord offentlig ackord

inleds för föreningen, inleds för föreningen,

skall rätten sända en skall tingsrätten för

underrättelse om registrering underrätta

beslutet till registre-

registreringsmyndigheten ringsmyndigheten om

för registrering. konkursbeslutet, vem

 som har utsetts till

 konkursförvaltare och

 vilken

 tillsynsmyndighet som

 ansvarar för konkurs-

 tillsynen.

 Under konkursen företräds föreningen som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Även under konkursen gäller dock bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

 När en konkurs har När en konkurs har

avslutats eller en avslutats eller en

förhandling om offent- förhandling om offent-

ligt ackord har ligt ackord har

avslutats på annat sätt avslutats på annat sätt

än genom konkurs, skall än genom konkurs, skall

rätten genast för tingsrätten genast för

registrering underrätta registrering underrätta

registrerings- registreringsmyn-

myndigheten och i det digheten och i det

förra fallet ange om förra fallet ange om

något överskott finns något överskott finns

eller inte. Rätten eller inte. Tingsrätten

skall även för re- skall även för

gistrering underrätta registrering underrätta

registre- registre-

ringsmyndigheten när en ringsmyndigheten när en

överrätt genom beslut högre rätt har upphävt

som vunnit laga kraft ett beslut att försätta

har upphävt ett beslut föreningen i konkurs

att försätta föreningen i eller att inleda

konkurs eller att förhandling om

inleda förhandling om offentligt ackord.

offentligt ackord.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

4 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

 dels att 2 kap. 3 §, 3 kap. 6 §, 6 kap. 2, 3 och 5 §§, 7 kap. 12-14, 22, 28

och 30 §§, 8 kap. 3 §, 9 kap. 14 § och 11 kap. 10 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken till 16 kap. skall lyda "Bestämmelser om handläggning och

överklagande m.m.",

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 15 kap. 5-8 §§ samt

närmast före 15 kap. 5 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

 Görs ansökningen av Görs ansökningen av

gäldenären, bör till gäldenären, bör till

ansökningshandlingen ansökningshandlingen

bifogas en av gäldenären bifogas en av gäldenären

underskriven förteck- underskriven förteck-

ning över boets ning över boets

tillgångar och skulder tillgångar och skulder

med uppgift om varje med uppgift om varje

borgenärs namn och borgenärs namn och

postadress samt om de postadress samt om det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. som rör boet.

 Ansöker ett dödsbo eller en dödsbodelägare om att boet skall försättas i

konkurs, skall till ansökningshandlingen bifogas bouppteckningen efter den döde

eller, om inregistrering har skett, uppgift om dagen därför. Har inte

bouppteckning förrättats, skall uppgift om varje delägares namn och postadress

lämnas.

3 kap.

6 §

 Tvister mellan förvaltaren och gäldenären eller annan i frågor som avses i 4

och 5 §§ skall prövas av tillsynsmyndigheten på ansökan av förvaltaren, en

borgenär, gäldenären eller en underhållsberättigad. Myndigheten skall inhämta

yttranden i den omfattning som behövs för prövningen. Myndighetens beslut gäller

omedelbart, även om det överklagas. Beslut skall efter ansökan ändras, om senare

upplysta omständigheter eller ändrade förhållanden motiverar det.

 Tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens

beslut i ett ärende som beslut i ett ärende som

avses i första stycket avses i första stycket

får överklagas av den får överklagas av den

vars rätt berörs av vars rätt berörs av

beslutet. I fråga om beslutet. I fråga om

sådan besvärstalan ett sådant överklagande

tillämpas bestämmelserna tillämpas bestämmelserna

i utsökningsbalken om i utsökningsbalken om

besvär över utmätning av överklagande av beslut

lön. om utmätning av lön.

6 kap.

Upplysnings- och närvaroplikt under konkurs

2 §

 Gäldenären skall ge Gäldenären skall ge

rätten, tillsynsmyn- rätten, tillsynsmyn-

digheten, förvaltare digheten, förvaltare

och granskningsmän de och granskningsmän de

upplysningar om boet upplysningar av

som de begär. betydelse för konkurs-

 utredningen som de

 begär.

 Gäldenären skall för för- Gäldenären skall för

valtaren redogöra för förvaltaren redogöra för

boet och på begäran av boet och andra om-

förvaltaren närvara vid ständigheter av bety-

bouppteckningsför- delse för konkursutred-

rättningen. Är gäldenären ningen och på begäran av

en juridisk person och förvaltaren närvara vid

finns det flera boupptecknings-

ställföreträdare, gäller förrättningen. Är

denna skyldighet dock gäldenären en juridisk

inte för en sådan ställ- person och finns det

företrädare vars närvaro flera ställföreträdare,

förvaltaren anser sakna gäller denna skyldighet

betydelse för boutred- dock inte för en sådan

ningen. ställföreträdare vars när-

 varo förvaltaren anser

 sakna betydelse för

 boutredningen.

 Vid förlikningssammanträdet och sammanträde för prövning av ackordsföslag skall

gäldenären närvara, om han inte har laga förfall eller rätten medger att han

uteblir. Att gäldenären uteblir från ett sammanträde hindrar inte att de ärenden

som skall förekomma på sammanträdet handläggs.

Bouppteckningsed

3 §

 Gäldenären skall inför Gäldenären skall inför

rätten avlägga rätten avlägga

bouppteckningsed. Han bouppteckningsed. Han

skall göra de tillägg skall göra de tillägg

till eller ändringar i till eller ändringar i

bouppteckningen som bouppteckningen som

han anser behövs och han anser behövs och

med ed betyga att med ed betyga att

bouppteckningen med bouppteckningens

gjorda tillägg eller uppgifter om

ändringar är riktig, så tillgångar, skulder och

att det inte enligt räkenskapsmaterial med

hans vetskap har gjorda tillägg eller

oriktigt utelämnats ändringar är riktiga och

eller upptagits någon att det inte enligt

tillgång eller skuld. hans vetskap oriktigt

 har utelämnats eller

 tagits upp någon

 tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång

förvaltaren anser sakna betydelse för boutredningen.

5 §

 När det åligger en förmyndare att avlägga bouppteckningsed är även den

omyndige, om han har fyllt femton år, skyldig att på yrkande av förvaltaren

eller en borgenär avlägga eden. Detta gäller dock inte om det finns sådana

särskilda omständigheter att anledning till edgången saknas.

 Annan än gäldenären är Annan än gäldenären är

skyldig att på yrkande skyldig att på yrkande

av förvaltaren eller en av förvaltaren eller en

borgenär avlägga borgenär avlägga

bouppteckningsed eller bouppteckningsed eller

beediga viss uppgift i beediga viss uppgift i

bouppteckningen, om bouppteckningen, om

det kan antas att sådan det kan antas att sådan

edgång är av betydelse edgång är av betydelse

för boutredningen. för boutredningen.

 Detta gäller dock inte

 den som i fall som

 föreskrivs i 36 kap. 5 §

 rättegångsbalken inte får

 höras som vittne och

 som inte är närstående

 till gäldenären.

 När ett yrkande om edgång enligt denna paragraf har framställts, skall rätten

kalla förvaltaren, tillsynsmyndigheten och den som avses med yrkandet till

förhandlig inför rätten. Har yrkandet framställts av en borgenär, skall även

denne kallas. Kallelsen till den som avses med yrkandet skall delges.

 Bifalls yrkandet, skall edgången fullgöras genast om det lämpligen kan ske

eller vid den senare tidpunkt som rätten bestämmer. I fråga om edgångens

fullgörande gäller 4 § andra stycket.

7 kap.

12 §

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

snarast ta hand om snarast ta hand om

gäldenärens bo med de gäldenärens bo med det

böcker och andra räkenskapsmaterial och

handlingar som rör de andra handlingar

boet. Om gäldenären är som rör boet. Om

eller under det gäldenären är eller under

senaste året före det senaste året före

konkursansökningen har konkursansökningen har

varit varit bokförings-

bokföringsskyldig, skyldig, skall för-

skall förvaltaren i det valtaren i det

omhändertagna räken- omhändertagna

skapsmaterialet på räkenskapsmaterialet på

lämpligt sätt ange dagen lämpligt sätt ange dagen

för omhändertagandet. för omhändertagandet.

 Den som på uppdrag av gäldenären har upprättat räkenskapsmaterial rörande

gäldenärens bo är skyldig att lämna ut materialet till förvaltaren i gäldenärens

konkurs.

13 §[1]

 Förvaltaren skall Förvaltaren skall

upprätta en boupp- upprätta en boupp-

teckning. I denna teckning. I denna

skall boets tillgångar skall boets tillgångar

tas upp till noggrant tas upp till noggrant

uppskattade värden. uppskattade värden. Om

Beträffande skulderna särskilda skäl föranleder

skall det anges i vad det, skall boupp-

mån de avser lön eller teckningen också inne-

pension. hålla uppgift om

Bouppteckningen skall egendom som, på grund

vidare innehålla av att den finns

uppgift om varje utomlands, inte skall

borgenärs namn och ingå i konkursboet.

postadress samt om de Bouppteckningen skall

böcker och handlingar vidare innehålla

som avses i 12 §. uppgift om varje

 borgenärs namn och

 postadress.

 I den utsträckning

 det behövs skall

 bouppteckningen också

 innehålla en förteckning

 över dels

 räkenskapsmaterial,

 dels andra handlingar

 som rör boet.

 Bouppteckningen skall av förvaltaren ges in till rätten och tillsynsmyndigheten

så snart som möjligt och senast en vecka före edgångssammanträdet.

 Har en av gäldenären underskriven bouppteckning förut getts in till rätten,

behöver någon ny bouppteckning inte upprättas, om förvaltaren anser att denna är

tillförlitlig. I så fall skall han snarast anmäla det till rätten och

tillsynsmyndigheten.

 Skall bevakningsförfarande äga rum och har någon bouppteckning ännu inte getts

in till rätten, skall förvaltaren så snart som möjligt och senast en vecka från

beslutet om bevakningsförfarandet skicka en förteckning över borgenärerna med

uppgift om varje borgenärs postadress till rätten och tillsynsmyndigheten. I ett

bankaktiebolags, en sparbanks eller en central föreningsbanks konkurs skall till

bouppteckningen eller borgenärsföreteckningen bifogas uppgift om insätt-

ningsborgenärerna och deras fordringsbelopp med upplupen ränta. I ett

livförsäkringsbolags konkurs skall på motsvarande sätt bifogas uppgift om

försäkringstagarna och deras fordringar.

14 §

 Förvaltaren får, om det Förvaltaren får, om

behövs, begära det behövs, begära

handräckning av handräckning av

kronofogdemyndigheten kronofogdemyndigheten

för att kunna omhänderta för att kunna omhänderta

eller annars få tillgång eller annars få tillgång

till gäldenärens bo med till gäldenärens bo med

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra

boet. Detsamma gäller handlingar som rör

sådant räken- boet. Detsamma gäller

skapsmaterial som sådant räkenskaps-

avses i 12 § andra material som avses i

stycket. Kronofogde- 12 § andra stycket.

myndigheten får då Kronofogdemyndigheten

genomsöka hus, rum får då genomsöka hus, rum

eller förvaringsställen eller förvaringsställen

och, om tillträde behövs och, om tillträde behövs

till något utrymme som till något utrymme som

är tillslutet, låta öppna är tillslutet, låta öppna

lås eler ta sig in på lås eller ta sig in på

annat sätt. Krono- annat sätt. Krono-

fogdemyndigheten får fogdemyndigheten får

även i övrigt använda även i övrigt använda

tvång i den mån det tvång i den mån det

behövs för det avsedda behövs för det avsedda

ändamålet och det kan ändamålet och det kan

anses befogat med anses befogat med

hänsyn till omständig- hänsyn till omstän-

heterna. Våld mot digheterna. Våld mot

person får dock brukas person får dock brukas

endast om kronofogde- endast om kronofogde-

myndigheten möter myndigheten möter mot-

motstånd och i den mån stånd och i den mån det

det med hänsyn till med hänsyn till ändamålet

ändamålet med med ingripandet kan

ingripandet kan anses anses försvarligt.

försvarligt.

 I fråga om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut eller åtgärd enligt

första stycket tillämpas bestämmelserna i utsökningsbalken om talan mot

utmätning i allmänhet.

22 §

 Om det vid konkursens Om det vid

avslutande finns några konkursens avslutande

hinder mot att de finns några hinder mot

böcker och andra att det

handlingar rörande boet räkenskapsmaterial och

som förvaltaren har de andra handlingar

tagit hand om återställs rörande boet som

till gäldenären, skall förvaltaren har tagit

de överlämnas till hand om återställs till

tillsynsmyndigheten, gäldenären, skall de

om inte förvaltaren överlämnas till

anser att han bör tillsynsmyndigheten,

bevara dem. om inte förvaltaren

Handlingarna skall anser att han bör

bevaras i enlighet bevara dem. Hand-

med vad som i varje lingarna skall bevaras

särskilt fall gäller om i enlighet med vad

arkivering. som i varje särskilt

 fall gäller om

 arkivering.

28 §

 Tillsynsmyndigheten Tillsynsmyndigheten

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Tillsynsmyndigheten är skyldig att på begäran lämna upplysningar om boet och

dess förvaltning till rätten, borgenärer, granskningsmän eller gäldenären.

Granskningsman

30 §

 Om en borgenär begär det, skall rätten förordna en granskningsman att med de

befogenheter som anges i denna lag övervaka förvaltningen på borgenärens vägnar.

Till granskningsman skall utses den som borgenären föreslår, om han är lämplig.

 Granskningsmannen Granskningsmannen

skall ha tillgång till skall ha tillgång till

de böcker och andra det räkenskapsmaterial

handlingar som rör och de andra hand-

boet. lingar som rör boet.

 Om borgenären begär det, skall även en ersättare för granskningsmannen utses.

Bestämmelserna om granskningsman gäller även för ersättaren.

 Granskningsmannen skall entledigas om han eller borgenären gör framställning om

det eller om han visar sig inte vara lämplig.

Ersättningen till granskningsmannen skall betalas av borgenären.

8 kap.

3 §

 Har gäldenären Har gäldenären

överklagat överklagat

konkursbeslutet, får konkursbeslutet, får

inte mot hans vilja inte mot hans vilja

någon egendom i boet någon egendom i boet

säljas förrän hovrätten säljas förrän hovrätten

har prövat besvären. har prövat

 överklagandet.

 Första stycket utgör inte hinder mot

 1. sådan försäljning som föranleds av bestämmelserna i 3 kap. 7 och 8 §§ samt 2

och 10 §§ i detta kapitel,

 2. försäljning av sådan lös egendom som är utsatt för förskämning eller snar

förstörelse eller hastigt faller i värde eller kräver alltför kostsam vård,

 3. försäljning i annat fall av lös egendom, i den mån medel annars skulle

saknas till betalning av utgifter för boet.

9 kap.

14 §[2]

 Beslut enligt 13 § Beslut enligt 13 §

tredje stycket får tredje stycket får

överklagas av den som överklagas av den som

enligt 13 första enligt 13 första

stycket är stycket är

taleberättigad, om han taleberättigad, om han

anser att beslutet anser att beslutet

inte har tillkommit på inte har tillkommit på

lagligt sätt. Beslutet lagligt sätt. Beslutet

överklagas genom besvär överklagas till

till hovrätten inom tre hovrätten inom tre

veckor från dagen för veckor från dagen för

beslutet. Om inte beslutet. Om inte

hovrätten förordnar hovrätten förordnar

annat, skall beslutet annat, skall beslutet

gälla omedelbart. gälla omedelbart.

11 kap.

10 §

 Innan besluten att Innan besluten att

fastställa utdelning fastställa utdelning

och att bestämma arvode och att bestämma arvode

till förvaltaren har till förvaltaren har

vunnit laga kraft, får vunnit laga kraft, får

medel som tillagts en medel som tillagts en

borgenär betalas ut borgenär betalas ut

endast om borgenären endast om borgenären

ställer säkerhet. Har ställer säkerhet. Har

tiden för överklagande tiden för överklagande

av besluten löpt ut, får av besluten löpt ut, får

dock, utan att säkerhet dock, utan att säkerhet

ställs, utbetalning ske ställs, utbetalning ske

till borgenär som inte till borgenär som inte

till sin nackdel berörs till sin nackdel berörs

av besvär som anförts av ett överklagande av

mot något av besluten. något av besluten.

 Är en fordran beroende av något sådant villkor som avses i 5 kap. 10 §, får

utdelningen för fordringen inte betalas ut förrän villkoret uppfyllts. Detsamma

gäller i fråga om en tvistig fordran innan den har fastställs av domstol. När

fordringen har fastställts men innan fastställelsebeslutet har vunnit laga

kraft, får medlen betalas ut endast om borgenären ställer säkerhet.

 Om bevakningsförfarande har ägt rum, får utdelning för en fordran som har

efterbevakats inte betalas ut under den tid inom vilken anmärkningar får

framställas mot efterbevakningen.

 Om en borgenär som lyft utdelning blir skyldig att till konkursboet betala

tillbaka vad han har fått, skall han betala ränta på beloppet. Räntan beräknas

enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag då medlen betalades ut till och

med den dag då skyldigheten att återbära medlen inträder och enligt 6 §

räntelagen för tiden därefter.

 15 kap.

 Register över konkurser

 5 §

 Hos Patent- och re-

 gistreringsverket

 skall, för de ändamål som

 anges i 6 §, med hjälp

 av automatisk data-

 behandling föras ett för

 hela landet gemensamt

 register över fysiska

 personers och dödsbons

 konkurser.

 I handelsregister-

 lagen (1974:157),

 aktiebolagslagen

 (1975:1385) och lagen

 (1987:667) om

 ekonomiska föreningar

 finns bestämmelser om

 registrering av

 juridiska personers

 konkurser.

 6 §

 Registret får användas

 för upplysningar till

 den som begär uppgifter

 om fysiska personers

 och dödsbons konkurser.

 Patent- och

 registreringsverket får

 använda registret i sin

 verksamhet för

 uppföljning av och

 tillsyn över de

 register som förs hos

 verket samt för

 utfärdande av bevis om

 att en person eller

 ett dödsbo inte är

 försatt i konkurs vid

 någon domstol i landet.

 7 §

 Registret får

 innehålla uppgifter om:

 1. konkursgäldenärens

 namn, personnummer och

 adress,

 2. datum för konkurs-

 beslutet,

 3. datum för

 konkursens avslutande,

 4. den domstol som

 fattat beslutet om

 konkursen och

 domstolens målnummer,

 5. beslut genom

 vilket högre rätt har

 upphävt ett beslut om

 att försätta

 konkursgäldenären i

 konkurs,

 6.

 konkursförvaltarens

 namn och adress samt

 7. namn och adress på

 den tillsynsmyndighet

 som ansvarar för

 konkurstillsynen.

 Uppgifterna i

 registret skall

 gallras fem år efter

 utgången av det

 kalenderår då konkursen

 avslutades.

 8 §

 Om en fysisk person

 eller ett dödsbo försätts

 i konkurs, skall

 tingsrätten samma dag

 till Patent- och

 registreringsverket

 sända en underrättelse

 om beslutet.

 Underrättelsen skall

 innehålla de uppgifter

 som anges i 7 § 1-2, 4

 och 6-7. Tingsrätten

 skall även underrätta

 verket när en sådan

 konkurs har avslutats.

 Detsamma gäller när högre

 rätt har upphävt ett

 beslut om att försätta

 en fysisk person eller

 ett dödsbo i konkurs.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995. I fråga om konkurs där ansökan kommit

in till tingsrätten före ikraftträdandet tillämpas dock 7 kap. 13 § i äldre

lydelse.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1993:150.

 [1] Senaste lydelse 1987:687.

 [1] Senaste lydelse 1989:1084.

 [2] Senaste lydelse 1990:1072.

Lagrådet

Protokoll vid sammanträdet 1995-03-09

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 23 februari 1995 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157),

 2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

 3. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar och

 4. lag om ändring i konkurslagen (1987:672).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Mikael[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i konkurslagen

6 kap.

2 §

Denna paragraf reglerar gäldenärens skyldighet att lämna upplysningar och att

vara närvarande vid bouppteckningsförrättningen. I första stycket i förslaget

anges att gäldenären skall ge rätten, tillsynsmyndigheten, förvaltare och

granskningsmän de upplysningar av betydelse för konkursutredningen som de begär.

I andra styckets första mening föreskrivs att gäldenären skall för förvaltaren

redogöra för boet och andra omständigheter av betydelse för konkursutredningen

och på begäran av förvaltaren närvara vid bouppteckningsförrättningen.

 Ändringen i första stycket innebär att orden "av betydelse för

konkursutredningen" ersätter orden "om boet" och ändringen i andra stycket att

orden "och andra omständigheter av betydelse för konkursutredningen" tillfogas i

första meningen. Av motiveringen i remissen framgår att ändringarna syftar till

att gäldenärens upplysningsplikt skall omfatta tillgångar i utlandet även i fall

då dessa inte ingår i konkursen, dvs då denna utgör en s.k. särkonkurs.

 Lagrådet har inte någon erinran mot att gäldenärens skyldighet att lämna

upplysningar om sina tillgångar vidgas i enlighet med vad som sålunda har

åsyftats. Den avsedda innebörden kan emellertid inte anses tillräckligt tydligt

framgå av den föreslagna lydelsen. Upplysningar om egendom som inte ingår i en

konkurs kan ju knappast anses ha betydelse för utredning av förhållandena i

konkursen. Lagrådet förordar därför att lydelsen av de båda bestämmelserna

jämkas. Det är därvid naturligt att anknyta till formuleringen av den föreslagna

bestämmelsen i 7 kap. 13 § första stycket angående uppgift i bouppteckningen om

sådan egendom som nu avses.

 Mot bakgrund av det sagda föreslår Lagrådet att första och andra styckena i

förevarande paragraf ges följande lydelse:

 "Gäldenären skall ge rätten, tillsynsmyndigheten, förvaltare och granskningsmän

de upplysningar om boet som de begär. Skyldigheten omfattar även egendom, som

inte ingår i boet på grund av att den finns utomlands.

 Gäldenären skall för förvaltaren redogöra för boet och för egendom, som inte

ingår i boet på grund av att den finns utomlands. Han skall också på begäran av

förvaltaren närvara vid bouppteckningsförrättningen. Är gäldenären ........"

 Lagrådet vill tillägga att, om den i remissen föreslagna lydelsen anses ha ett

värde även frånsett frågan om egendom i utlandet som inte ingår i konkursen, de

tillägg som Lagrådet har föreslagit kan göras med utgångspunkt från

bestämmelsernas lydelse enligt remissen.

Övergångsbestämmelserna

I anslutning till ikraftträdandebestämmelsen har tagits upp en övergångs-

bestämmelse med avseende på ändringen av 7 kap. 13 §. I denna paragraf föreslås

bl.a. att en bouppteckning skall, om särskilda skäl föranleder det, innehålla

uppgift om egendom som inte ingår i konkursen på grund av att den finns

utomlands. Enligt övergångsbestämmelsen skall 7 kap. 13 § tillämpas i sin äldre

lydelse i konkurs beträffande vilken ansökan har inkommit till tingsrätten före

ikraftträdandet.

 Lagrådet ifrågasätter om det kan anses behövligt med en sådan övergångsregel.

En konkursgäldenär kan knappast anses ha ett befogat anspråk på en särbehandling

endast därför att konkursen grundas på en ansökan som har gjorts före

ikraftträdandet.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1994/95:189 Konkursgäldenären.