Regeringens proposition 1992/93:214

om ändringar i upphovsrättslagen

Prop. 1992/93:214

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 25 mars 1993.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Gun Helbvik

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om ändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Ändringarna innebär framför allt följande.

1.   Det skall inte längre vara tillåtet att anlita utomstående vid

kopiering för enskilt bruk av musikaliska verk och filmverk.

2.

Det skall i princip vara tillåtet att kopiera och framföra vad som sägs vid utfrågningar om allmänna angelägenheter i radio och TV.

3.

Det skall införas en s.k. avtalslicensbestämmelse för att möjlig­göra kopiering för undervisningsändamål av radio- och TV-program.

4.

Det skall vara tillåtet för sjukhus, servicehem och liknande institutioner att kopiera radio- och TV-program för tidsförskjutet framförande inom institutionen.

5.

Den nuvarande rätten att utan upphovsmännens tillstånd i vissa fall framföra utgivna verk offentligt i allmännyttigt syfte avskaffas.

6.

Den nuvarande rätten att utan upphovsmännens tillstånd hyra ut exemplar av litterära verk till allmänheten avskaffas.

7.

Rätten att återge konstverk inskränks.

Ändringama under I och 5-7 syftar till att förstärka skyddet för upphovsmännen medan ändringarna under 2-4 syftar till att lösa vissa problem som de nu gällande reglerna har medfört. De nya be­stämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari 1994.

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Propositionens  lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

deb att 11 a, 11b, 15 a, 22 a, 22 b, 22 c, 22 d och 24 a §§ skaU

upphöra att gälla,

deb att 9, 11, 12-15, 16-22, 23, 24, 25, 26, 45-49 och 58 §§ skaU

ha följande lydelse,

deb att det i lagen skall införas nio nya paragrafer, 26 a-26 i §§,

deb att det närmast före 11-13, 15-23, 25, 26, 26 c, 26 d, 26 g

och 26 i §§ skall införas nya rubriker av följande lydelse.

Prop. 1992/93:214

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

9

§

Författningar, beslut av myndighet, av svensk myn­dighet avgivna yttranden samt officiella översätt­ningar av sådana texter äro icke föremål för upp­hovsrätt.

Upphovsrätt gäller inte till

1.

författningar,

2.

beslut av myndigheter,

3.

yttranden av svenska myndigheter och

4.

officiella översättningar av sådant som avses i 1-3.

Utan hinder av vad så­lunda är stadgat må upphovsrätt göras gällan­de till officiell karta, alster av bildkonst, musikaliskt verk och diktverk i den mån sådant verk ingår i handling som avses iförsta stycket. Alster av bildkonst, rrmsikaliskt verk och dikt-

Upphovsrätt gäller dock till verk vilka ingår i en hand­ling som avses iförsta stycket och är av följande slag:

1.

kartor,

2.

abter av bildkonst,

3.

musikalbka verk eller

4.

diktverk.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

verk må dock återgivas utan upphovsmannens sam­tycke. För sådant åter­givande äger upphovsman­nen rätt till ersättning, såvida icke verket åter­gives i samband med myn­dighets verksamhet. Ersättning utgår ej heller om verket återgives i samband med redogörebe för mål eller ärende i vilket verket förekommit och det sker endast i den orrfattning som betingas av ändamålet med redo­görelsen.

Vid återgivande enligt andra stycket äga be­stämmeberna i 26 § motsvarande tillämpning.

Allmänna bestämmelser om inskränkningar

11 §

Åv offentliggjorda verk får enstaka exemplar fram­ställas för enskilt bruk. Vad sålunda framställts får inte utnyttjas för annat ändamål.

Bestämmeberna i detta kapitel medför inga in­skränkningar i upphovs­ mannens rätt enligt 3 § ut­över dem som följer av 26c§.

Vad som sägs iförsta stycket gäller inte bygg­nadsverk och datorpro­gram och medför inte rätt att för eget bruk låta någon annan framställa bruksföremål eller skulp­turer eller genom konst­närligt förfarande efter-

När ett verk återges offent­ligt med stöd av detta kapi­tel skall källan anges i den orrfattning och på det sätt som god sed kräver samt får verket inte ändras i större utsträckning än an­vändningen kräver.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

bilda andra konstverk.

Framställning av exemplar för enskilt bruk

72 

§

Med regeringens tilbtånd och på de villkor, som däri angivas, må arkiv och bib-liotekför sin verksamhet framställa exemplar av verk genom fotografi.

Var och en får framställa enstaka exemplar av offent­liggjorda verk för enskilt bruk. Exemplaren får inte användas för andra ända­mål.

Första stycket gäller inte datorprogram och ger inte rätt att uppföra byggnads­verk.

Första stycket ger inte heller rätt att för eget bruk låta en utomstående

1.

framställa exemplar av musikaliska verk eller filmverk,

2.

framställa bruksföremål eller skulpturer eller

3.

genom konstnärligt för­farande efterbilda andra konstverk.

Framställning av exemplar inom undervisningsverk­samhet

13

Byggnad eller bruksföre­mål må av ägaren ändras utan upphovsmannens lov.

För undervbningsändamål får exemplar av utgivna verk framställas genom reprografiskt förfarande och upptagningar av verk som sänds ut i ljudradio eller television göras, om

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

avtablicens gäller enligt 26 i §. Exemplaren och upptagningarna får an­vändas endast i undervb-ningsverksamhet som orrfattas av det avtal som förutsätts för uppkomsten av avtablicensen.

Första stycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtabslutande parterna har meddelat förbud mot exemplarfram­ställningen.

74 

§

Ur offentliggjort verk må, i överensstämmelse med god sed, citat göras i den om­fattning som betingas av ändamålet.

För undervbningsändamål får lärare och elever göra upptagningar av sina egna framföranden av verk. Upptagningarna får inte användas för aruira ända­mål.

I kritisk eller vetenskaplig framställning må ock i anslutning till texten åter­givas offentliggjort konst­verk. Återgivas i populär­vetenskaplig framställning två eller fiera konstverk av samma upphovsman, äger han rätt till ersättning.

Framställning av exemplar inom sjukhus m.m.

i5§

I tidning eller tidskrift må ur annan tidning eller tid-

Sjukhus och inrättningar med särskild service eller

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

skrift intagas artikel i reli­giös, politbk eller ekono­misk dagsfråga, såframt ej förbud mot eftertryck är utsatt.

vård för äldre eller fank-tionshindrade får göra upptagningar av Ijudradio-och televbionsutsändning-ar. Upptagningarna får användas endast inom institutionen och inom kort tid efter upptagningen.

Cffentliggjort konstverk må avbildas i tidning eller tid­skrift i samband med redo­görebe för dagshändebe; dock gäller detta icke verk, som tillkommit för att åter­givas i dylik publikation.

Framställning av exemplar inom vissa arkiv och bib­liotek

16 §

I samlingsverk till bruk vid gudstjänst eller undervb-ning, sammanställt ur verk från ett större antal upp­hovsmän, må återgivas mindre delar av litterärt eller musikaliskt verk eller sådant verk av ringa om­fång, såframt fem år för­flutit efter det år, då ver­ket utgavs. I anslutning till texten må återgivas konst­verk, därest fem år för­flutit efter det år, då verket offentliggjordes. Verk som tillkommit för att brukas vid undervisning må ej medtagas i samling för sådant ändamål.

De arkiv och bibliotek som avses i tredje ochjjärde styckena har rätt att framställa exemplar av verk

1.

för bevarande-, kom­pletterings- eller forsk­ningsändamål,

2.

för utlämning till låne­sökande av enskilda artiklar eller korta avsnitt eller av material som av säkerhetsskäl inte bör utlämnas i original eller

3.

för användning i läsapparater.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

För återgivande som avses i denna paragraf äger upp­hovsmannen rätt till ersätt­ning.

I de fall som avses iförsta stycket 2 och 3 får exemplar framställas endast genom reprografiskt förfarande.

Rätt till exemplarfram­ställning enligt denna paragraf har

1.

de statliga och kommu­nala arkivmyndigheterna,

2.

det arkiv som avses i lagen (1978:487) om plikt­exemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

3.

de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt

4.

folkbiblioteken.

Regeringen får i enskilda fall besluta att vbsa andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket skall ha rätt till exemplarframställning enligt denna paragraf.

Framställning av exemplar åt synskadade m.fl.

i7

§

Inom undervbningsverk-samhet må för tillfälligt bruk exemplar av offent­liggjort verk framställas genom ljudupptagning; dock må grammofonskiva eller Uknande anordning, som framställts i

Var och en får framställa exemplar i blindskrift av utgivna litterära och musi­kalbka verk.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

förvärvssyfte, ej direkt eftergöras. Exemplar som framställts med stöd av denna paragraf må ej ut­nyttjas på annat sätt.

De bibliotek och organba-tioner som regeringen beslutar i enskilda fall skall ha rätt att genom ljudupptagning med hjälp av inläsning eller över­föring från en annan ljudupptagning framställa exemplar av utgivna litterära verk för utlåning till synskadade och andra fanktionshlndrade som inte kan ta del av verken i skriftlig form. Exemplar­framställningen får dock inte avse verk, av vilka ljudupptagning kommit ut i handeln.

Framställning av samlings­verk för användning vid undervisning

75 §

Åv utgivet litterärt eller musikalbkt verk må exem­plar framställas i blind­skrift.

Den som framställer ett samlingsverk, samman­ställt ur verk från ett större antal upphovsmän, för an­vändning vid undervbning, får återge mindre delar av litterära och musikalbka verk och sådana verk av litet omfång, om det har gått fem år efter det år då verken gavs ut. Konstverk får återges i anslutning till

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Bibliotek och organbation må, med regeringens till­stånd och på de villkor som däri angivas, framställa exemplar av utgivet litterärt verk genom ljudupptagning, att användas för utlåning till blinda och andra svårt vanföra.

texten, om det har gått fem år efter det år då verket offentliggjordes. Upphovs­männen har rätt till ersätt­ning.

Första stycket gäller inte sådana verk som har ska­pats för att användas vid undervisning.

Spridning av exemplar

79 §

Då ett musikalbkt verk franföres med text, må till bruk för åhörarna texten återgivas i konsertprogram eller dylikt.

När ett litterärt eller musi­kalbkt verk eller ett konst­verk har utgivits, får de exemplar som onfattas av utgivningen spridas vida­re. Motsvarande gäller när upphovsmannen har över­låtit exemplar av ett konst­verk. För exemplar av datorprogram gäller i stället att spridningen är tillåten sedan exemplaret med upphovsmannens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono­miska samarbetsområdet. Exemplar av litterära och musikaliska verk får dock inte utan upphovsmannens samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyr­ning eller andra jäm-

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

förliga rättshandlingar. Exemplar av datorprogram i maskinläsbar form får inte heller lånas ut till allmänheten utan sådant samtycke.

Visning av exemplar

20 §

Verk som är utgivet må frarrforas offentligt vid gudstjänst eller undervb­ning.

Utgivet verk må ock fram­föras offentligt vid tillfäl­le,där framförande av sådana verk ej är det hu­vudsakliga samt tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte. Det må jäm­väl franföras offentligt i folkbildningsverksamhet, för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte, om den som fr anför verket eller, vid fram­förande i samverkan, alla de medverkande göra det utan ersättning.

Vad i denna paragraf är stadgat gäller ej scenbkt verk eller filmverk.

När ett verk har utgivits får de exemplar som orrfattas av utgivningen vbas offentligt. Mot­svarande gäller när upp­hovsmannen har överlåttt exemplar av ett konstverk.

Första stycket ger inte rätt att vba exemplar av konstverk genom film eller i televbion. Exemplar av konstverk som avses i första stycket får dock åter­ges genom film eller i tele­vbion, om återgivningen är av mindre betydebe med hänsyn till filmens eller televblonsprogrammets in­nehåll.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Offentliga framföranden

21 §

Vid information om dags­händebe genom ljudradio, televbion, direkt överföring eller film må verk som synes eller höres under dagshändeben återgivas i den orrfattning som betingas av infor­mationssyftet.

Var och en får frarrföra utgivna verk offentligt

1.

vid tillfällen där fram­förandet av sådana verk inte är det huvudsakliga, tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan för­värvssyfte samt

2.

vid undervbning eller gudstjänst.

Första stycket gäller inte scenbka verk och filmverk och ger inte rätt att sända ut verk i ljudradio eller television.

Citat

22%

Har radio- eller televi­sionsföretag rätt att i utsändning återgiva verk, må företaget ock, under villkor som regeringen bestämmer, för bruk vid egna utsändningar upp­taga verket på anordning, genom vilken det kan åter­givas. Om rätten att göra sålunda upptaget verk till­gängligt för allmänheten gäller vad eljest är stad­gat.

Var och en får citera ur offentliggjorda verk i över-ensstämmebe med god sed och i den orrfattning som motiveras av ärulamålet.

Svenskt radio- eller tele-vbionsföretag som rege­ringen bestämmer må, om

11

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

företaget på grund av avtal med organbation som före­träder ett flertal svenska upphovsmän på området äger rätt att utsända litte­rära och musikalbka verk, jämväl utsända utgivet dy­likt verk av upphovsman som icke företrädes av organbationen; för utsänd­ningen äger upp­hovsmannen rätt till ersätt­ning. Vad sålunda stadgats gäller dock icke sceniskt verk, ej heller annat verk om upphovsmannen meddelat förbud mot utsändning eller det eljest föreligger särskild anled­ning antaga att han mot­sätter sig utsändningen. Bestämmeberna i detta stycke gäller inte sådan vidaresändning som anges i 22 d §.

Återgivning av konstverk och byggnader

25 §

Sedan ett litterärt eller musikalbkt verk har utgi­vits, får exemplar, som omfattas av utgivningen, spridas vidare och visas offentligt. Exemplar av musikaliska verk får dock inte utan upphovsmannens samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyr­ning eller annan därmed jämförlig rättshandling. Detsamma gäller exemplar

Offentliggjorda konstverk får återges

1.

i en kritbk eller veten­skaplig framställning i an­slutning till texten och

2.

i en tidning eller tid­skrift i samband med en redogörebe för en dags­händelse, dock inte om verket har skapats för att återges i en sådan publikation.

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

av datorprogram i maskin­läsbar form. Sådana exem­plarfår inte heller utan upphovsmannens samtycke lånas ut till allmänheten.

Första stycket gäller en­dast om återgivningen sker i överensstämmebe med god sed och i den onfatt-ning som motiveras av ändamålet.

24 

§

Annan hos svensk myn­dighet upprättad handling än som avses i 9 § första stycket får återges utan upphovsmannens samtycke. Vad nu sagts gäller dock inte officiell karta, teknisk förebild, datorprogram, verk som framställts för undervisning eller utgör resultat av vetenskaplig forskning, alster av bild­konst, musikaliskt verk, diktverk eller verk, varav exemplar i samband med affärsverksamhet genom myndighets försorg till-handahålb allmänheten.

Konstverk får avbildas

1.

om de stadigvarande är placerade på eller vid all­män plats utomhus eller

2.

om de ställs ut, är till salu eller ingår i en sam­ling, men i dessa fall endast i meddelanden om utställningen eller försälj­ningen och i kataloger.

Vad som muntiigen eller skriftligen anföres inför myndighet eller i statlig eller kommunal representa­tion eller vid offentlig över­läggning om allmänna angelägenheter må likale­des återgivas utan up­phovsmans samtycke; dock

Byggnader får fritt avbildas.

13

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

att utlåtanden, såsom bevis åberopade skrifter och dylikt må återgivas allenast i samband med redogörebe för mål eller ärende vari de förekommit och i den orrfattning som betingas av ärulamålet med redogör-eben. Upphovsman äger ensam utgiva samling av sina anföranden.

Information om dagshän­delser genom ljudradio och television m.m.

25%

Sedan upphovsmannen överlåtit exemplar av konstverk eller verket utgivits, må exemplar, som överlåtits eller orrfattas av utgivningen, spridas vidare samt verket vbas offentligt på annat sätt än genom film eller i television.

Verk som syns eller hörs under en dagshändebe får återges vid information om dagshändeben genom ljud­radio, television, direkt överföring eller film. Verken får dock återges endast i den onfattning som motiveras av informa­tionssyftet.

Konstverk som avses i första stycket må medtagas vid inspelning och vbning av film eller televbionspro-gram, om återgivningen är av underordnad betydebe med hänsyn till filmens eller programmets inne­håll.

Konstverk, som ingår i en samling eller som utställes eller utbjudes till salu, må avbildas i katalog eller

14

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

meddelande om utställningen eller försäljningen. Konstverk må även eljest avbildas om det är stadigvarande an-bragt på eller vid allmän plats utomhus.

Byggnad må fritt avbildas.

Offentliga debatter, aU­männa handlingar m.m.

26%

Bestämmelserna i detta kapitel medföra icke inskränkning i upphovs­mannens rätt enligt 3 § i vidare mån än som följ er av vad i 13 % sägs.

Var och en får återge vad som muntiigen eller skriftligen anförs

1.

inför myndigheter,

2.

i statliga eller kommu­nala representationer,

3.

vid offentliga debatter om allmänna angelägen­heter eller

4.

vid offentliga utfråg­ningar om sådana ange­lägenheter.

Då med stöd av bestäm­melse i detta kapitel ett verk återgives offentligt, skall källan nämnas i den orrfattning och på det sätt god sed kräver. Verket må icke utan upphovsmannens samtycke ändras i vidare mån än som kräves för den medgivna användningen.

Vid tillämpning av första stycket gäller dock

1.

att skrifter vilka åbe­ropas som bevb, utlåtanden och liknande får återges endast i samband med en redogörelse för det mål eller ärende i vilket de förekommit och endast i den omfattning som motiveras av ändamålet med redogöreben,

2.

att en upphovsman har ensamrätt att ge ut sam-

15

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

lingar av sina anföranden och

3. att det som anförs vid sådana utfrågningar som avses iförsta stycket 4 inte får återges i ljudradio eller television med stöd av den bestämmeben.

26 a %

Var och en får återge verk, vilka ingår i de handlingar som avses 19% första stycket och är av de slag som anges 19% andra stycket 2-4. Upphovs­mannen har rätt till ersätt­ning, utom när återgiv­ningen sker i samband med

1.

en myndighets verksam­het eller

2.

en redogörelse för ett mål eller ärende i vilket verket förekommit och ver­ket återges endast i den orrfattning som motiveras av ändamålet med redo­görelsen.

Var och en får återge handlingar som är upp­rättade hos svenska myn­digheter men inte är sådana som avses i 9 % första stycket.

Andra stycket gäller inte beträffande

1.

kartor,

2.

tekniska förebilder,

3.

datorprogram.

16

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

4.

verk som skapats för undervisning,

5.

verk som är resultatet av vetenskaplig forskning,

6.

abter av bildkonst,

7.

rrmsikalbka verk,

8.

diktverk eller

9.

verk av vilka exemplar genom en myndighets för­sorg tillhandahålb allmän­heten i samband med affärsverksarrthet.

26 b %

Allmänna handlingar skall oavsett upphovsrätten till­handahållas enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Ändringar av byggrmder och bruksföremål

26 c %

Agaren till en byggnad eller ett bruksföremål får ärulra egendomen utan upphovsmannens samtycke.

Särskilda bestämmelser om ljudradio och television

26 d%

De radio- och televbions-företag som regeringen i enskilda fall beslutar får sända ut utgivna litterära och musikalbka verk, om avtablicens gäller enligt 26 i %.

17

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Första stycket gäller inte scenbka verk och inte heller aruira verk om upphovsmannen har förbjudit företaget att sända ut verket eller det av aruira skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig utsändning­en. Första stycket gäller inte sådan vidaresändning som avses i 26 f §.

26 e%

Ett radio- eller televbions-företag som har rätt att sända ut ett verk får ta upp verket på en anordning ge­nom vilken det kan åter­ges, om det görs

1.

för användning vid egna utsändningar ett fåtal gånger under begränsad tid.

2.

för att säkerställa bevis­ning om utsändningens innehåll eller

3.

för att en statlig myn­dighet skall kunna utöva tillsyn över utsändnings­verksamheten.

Upptagningar som avses i första stycket 2 och 3 får användas endast för de ändamål som anges där. Om sådana upptagningar har dokumentarbkt värde, får de dock bevaras i det arkiv som avses i lagen (1978: 487) om plikt-

is,

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

exemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar.

En statlig myndighet som har till uppgift att utöva tillsyn över reklamen i ljudradio- och televbions-utsändningar får återge utsändningar i den orrfatt­ning som motiveras av ändamålet med tillsynen.

26 f%

Var och en har rätt att till allmänheten trådlöst eller genom kabel samtidigt och oförändrat återutsända (vidaresända) verk som ingår i en trådlös ljud­radio- eller televisions­utsändning, om avtalslicens gäller enligt 26 i %.

Särskilda bestämmelser om datorprogram

26 g %

Den som har förvärvat rätt att använda ett datorpro­gram får framställa sådana exemplar av programmet och göra sådana ändringar i programmet som är nöd­vändiga för att han skall kunna använda program­met för dess avsedda ända­mål. Detta gäller även rättebe av fel.

Den som har rätt att använda ett datorprogram får framställa säker-

19

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

hetsexemplar av program­met, om detta är nödvändigt för den avsedda användningen av program­met.

Exemplar somframstälb med stöd av första eller andra stycket får inte utnyttjas för andra ända­mål och får inte heller användas när rätten att utnyttja programmet har upphört.

Den som har rätt att an­vända ett datorprogram får iaktta, undersöka eller prova programmets fanktionför att fastställa de idéer och principer som ligger bakom programmets olika detaljer. Detta gäller under förutsättning att det sker vid sådan laddning, vbning på skärm, körning, överföring eller lagring av programmet som han har rätt att utföra.

Avtalsvillkor som inskränker användarens rätt enligt aruira och fiärde styckena är ogiltiga.

26 h%

Återgivning av ett dator­programs kod eller över­sättning av kodens form är tillåten om åtgärderna krävs för att få den information som är nöd-

20

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

vändig för att uppnå sam­verkansförmåga mellan programmet och ett annat program. Detta gäller dock erulast under förutsättning att följande villkor är uppfyllda:

1.

åtgärderna utförs av en person som har rätt att an­vända programmet eller för hans räkning av en person som har fått rätt att utföra åtgärderna,

2.

den information som är nödvändig för att uppnå samverkansförmåga har inte tidigare varit lätt åtkomlig för de i 1 angivna personerna och

3.

åtgärderna är begrän­sade till de delar av origi­nalprogrammet som är nödvändiga för att uppnå den avsedda samverkans­förmågan.

Första stycket innebär inte att informationen får

1.

användas för andra ändamål än att uppnå den avsedda samverkansför­mågan,

2.

överlänmas till andra personer, utom när detta är nödvändigt för att uppnå den avsedda samverkansförmågan,

3.

användas för utveck­ling, tillverkning eller marknadsföring av ett datorprogram som i förhållarule till det skyd­dade programmet har en

21

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

väsentligen likartad uttrycksform eller 4. användas för aruira åt­gärder som utgör intrång i upphovsrätten.

Åvtabvillkor som in­skränker användarens rätt enligt denna paragraf är ogiltiga.

Gemensamttui bestämmelser om avtalslicenser

261%

En avtablicens som avses i 13, 26 d och 26 f%% gäller för verksutnyttjande på vbst sätt, när ett avtal har ingåtts om verksutnytt­jande på sådant sätt med en organisation som före­träder ett fiertal svenska upphovsmän på området. Avtablicensen ger använ­daren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av organbationen.

För att ett verk skall få utnyttjas med stöd av 13 % krävs att avtalet med orga­nisationen har ingåtts av någon som bedriver under­visningsverksamhet i orga-nberade former.

När ett verk utnyttjas med stöd av 26 d % har

22

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

upphovsmannen rätt till ersättning.

När ett verk utnyttjas med stöd av 13 eller 26 f § tillämpas följande. De vill­kor ifråga om rätten att utnyttja verket som följer av avtalet gäller. Upp­hovsmannen skall ifråga om ersättning som länmas enligt avtalet och förmåner från organbationen vilka väsentligen bekostas genom ersättningen vara likställd med de upphovsmän som organisationen företräder. Upphovsmannen har dock oavsett detta alltid rätt till ersättning som hänför sig till utnyttjandet, om han begär det inom tre år efter det år då verket utnyttjades. Krav på ersättning får riktas endast mot organbationen.

Gentemot den som an-väruler ett verk med stöd av26f% får krav på er­sättning göras gällande erulast av de avtalsslutande organisationerna. Kraven skall framställas samtidigt.

45%

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk må icke utan hans samtycke upptagas på grammofonskiva, film eller

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk/år inte utan hans samtycke tas upp på en grammofonskiva, en film

23

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

annan anordning, genom vilken det kan återgivas, och ej heller utsändas i ljudradio eller television eller genom direkt över­föring göras tillgängligt för allmänheten.

eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, och inte heller sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmän­heten.

Ett framförande som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes.

Beträffande upptagning, ut­sändning och överföring, som avses i denna paragraf, skall vad / 3, 6-9 §§, 77 % första stycket, 14 % första stycket, 17, 20 och 21 §§, 22 % första stycket, 22 a-22 d, 24, 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§ sägs äga mot­svarande tillämpning.

Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket fär inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes.

Beträffande upptagningar, utsändningar och över­föringar som avses i denna paragraf skall 3, 6-9, 77-13, 15, 16,21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27, 28, 41 och 42 §§ tillämpas.

46 §

En grammofonskiva, en film eller en annan ahord-ning på vilken ljud eller filmverk har upptagits får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes. Som eftergörande anses även att upptag-

En grammofonskiva, en film eller en annan anord­ning på vilken ljud eller filmverk har tagits upp får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes. Som eftergörande anses även att upptag-

24

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

ningen överförs från en sådan anordning till en annan.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av fram-ställares samtycke, skall vad i 6-9 %%, 11 % första stycket, 14 % första stycket, 17 och 21 §§, 22% första stycket. 22 a-22 c, 24 och 24 a %% samt 26 % aruira stycket sägs äga motsvarande tilllämpning.

ningen överförs från en sådan anordning till en annan.

Beträffande förfarande som enligt denna paragraf är beroende av framställarens samtycke skall 6-9 §§, 77 § andra stycket, 12, 13, 15, 16, 22. 25-26 b och 26 e %% tillämpas.

47 

§

Om en grammofonskiva eller en annan anordning på vilken ljud har upptagits används vid ljudradio- eller televisionsutsändning eller vid annat offentligt fram­förande i förvärvssyfte och utsändningen eller framför­andet äger rum inom fem­tio år efter det år då ljud­upptagningen gjordes, skall ersättning utgå till fram-ställaren liksom till ut­övande konstnärer vilkas framförande har upptagits på anordningen. Har två eller flera konstnärer sam­verkat vid framförandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Gentemot den som har använt anord­ningen skall konstnärer och framställare göra gällande

Om en grammofonskiva eller en annan anordning på vilken ljud har tagits upp används vid en ljudradio- eller televisions­utsändning eller vid ett annat offentligt fram­förande i förvärvssyfte och utsändningen eller fram­förandet äger rum inom femtio år efter det år då ljudupptagningen gjordes, skall ersättning betalas till framställaren och till ut­övande konstnärer vilkas framförande har tagits upp på anordningen. Om två eller flera konstnärer har samverkat vid framförandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Gentemot den som har använt anordningen skall konst-

25

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

sina krav samtidigt.

Vad som sägs i första stycket om ljudradio- och televisionsutsändning gäller också när en trådlös sådan utsändning samtidigt och oförändrat återutsänds (vi­daresändning) till allmän­heten trådlöst eller genom kabel. Gentemot den som vidaresänder fär krav på ersättning göras gällande endast genom sådana orga­nisationer som företräder ett flertal svenska utövande konstnärer eller framstäl­lare. Organisationerna skall framställa kraven samti­digt med de krav som avses \22d%.

Bestämmelsema i 8 och 9 §§, 14% första stycket, 20, 21 och 24 §§ samt 26 % andra stycket skall äga motsvarande tillämp­ning i fall som avses i denna paragraf. Beträffande utövande konstnärs rätt skall yä/nvä/ föreskrifterna i 21, 28, 41 och 42 §§ J motsvarande mån gälla.

Vad i denna paragraf stad­gas gäller icke Ijudfilm.

närer och framställare göra gällande sina krav sam­tidigt.

Vad som sägs i första stycket om ljudradio- och televisionsutsändning gäller också när en trådlös sådan utsändning samtidigt och oförändrat återutsänds (vi-daresänds) till allmänheten trådlöst eller genom kabel. Gentemot den som vidare­sänder får krav på ersätt­ning göras gällande endast genom sådana organisa­tioner som företräder ett flertal svenska utövande konstnärer eller framstäl­lare. Organisationerna skall framställa kraven samti­digt med de krav som avses i 26 / § femte stycket.

Bestämmelsema i 8 och 9 §§, 77 § andra stycket, 

21, 22oc;i25-26a §§ 

skall tillämpas i de fall som avses i denna para­graf. Beträffande utövande konstnärers rätt skall också 27, 28, 41 och 42 §§ tillämpas.

Denna paragraf gäller inte ljudfilm.

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

48 

§

Ljudradio- eller televi­sionsutsändning må icke utan radio- eller televi­sionsföretagets samtycke återutsändas eller upptagas på anordning, genom vilken den kan återgivas. Utan sådant samtycke må ej heller tele­visionsutsändning återgivas för allmänheten i biograf eller därmed jämförlig lokal.

En ljudradio- eller tele­visionsutsändning/ir inte utan radio- eller tele­visionsföretagets samtycke åtemtsändas eller tas upp på en anordning, genom vilken den kan återges. Utan sådant samtycke/Jr en televisionsutsändning inte heller återges för allmänheten i biografer eller jänförliga lokaler.

En utsändning som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan radio- eller televisionsföretagets samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde rum.

Vad i 6-9 §§, 77 % första stycket, 14 % första stycket, 17, 20 och 21 %%,22% första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a %% samt 26 % andra stycket sägs skall äga rrwtsvarande till­ämpning i fall som avses i denna paragraf.

En utsändning som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket fär inte utan radio- eller televisionsföretagets sam­tycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde rum.

Bestämmeberna i 6-9 §§, 77 § andra stycket, 12, 15, 16,21,22, 25-26 b och 26 e %% skall tillämpas i de fall som avses i denna paragraf.

Har ett radio- eller tele­visionsföretag krav på er­sättning för en sådan vidaresändning som avses i 22 d % första stycket och som har skett med

Om ett radio- eller tele­visionsföretag har krav på ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f § och som har skett med företagets samtycke.

27

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

företagets samtycke, skall företaget framställa sitt krav samtidigt som de organisationer som avses där.

skall företaget framställa sitt krav samtidigt med de krav som avses i 26 i § femte stycket.

49 §

Katalog, tabell eller annat dylikt arbete, vari sammanställts ett stort antal uppgifter, rrtå ej utan framställarens samtycke eftergöras, förrän tio år förflutit efter det år, då arbetet utgavs.

Vad i 6-9 §§, 77 % första stycket, 12, 14, 15 a, 16 och 18%%, 22 % första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a %% samt 26 % andra stycket sägs skall äga mot­svarande tillämpning beträffande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav föremål för upp­hovsrätt, må den ock göras gällande.

En katalog, en tabell eller ett annat dylikt arbete vari ett stort antal uppgifter har sammanställts får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän tio år har förflutit efter det år då arbetet gavs ut.

Bestämmeberna i 6-9 §§, 77 § andra stycket, 12 % första stycket, 13, 16-18, 22, 26-26 b och 26 e %% skall tillämpas beträffande arbeten som avses i denna paragraf. Är ett sådant arbete eller en del av det föremål för upphovsrätt, får den också göras gällande.

58 §

Rätt domstol i mål om ljudradio- eller televisions­utsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 9 § andra stycket, 14 § andra stycket, 16 §, 22 % andra stycket, 22 d % eller 47 §.

Rätt domstol i mål om ljudradio- eller televisions­utsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 18 %, 26 a % första stycket, 26 i § tredje stycket eller 47 § och i mål i vilket motsvarande ersätt-

28

Nuvararule lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

ning begärs på grund av en hänvisning i 45, 46, 48 eller 49 % samt i mål om ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f%.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 utom i fråga om 19 § tredje meningen som träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.

Lagen tillämpas även på verk som har kommit till före ikraft­trädandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten. Det som sägs i 19 § om uthyrning och andra jämförliga rättshandlingar avseende exemplar av litterära verk skall dock alltid tillämpas från tiden för ikraftträdandet.

3.

Det som sägs i 2 tillämpas också i fråga om framföranden, upptagningar, utsändningar och arbeten som avses i 45, 46, 48 och 49§§.

29

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:1687) om ändring (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

lagen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1687) om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att första punkten i ikraftträdande- och övergångsbestämmelsema skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

I. Denna lag träder i kraft, i fråga om 23 § den dag regeringen bestämmer och i övrigt den I januari 1993.

Föreslagen lydelse

1. Denna lag träder i kraft den I januari 1993 utom i fråga om 23 §. Vad gäller 23 % träder lagen i kraft den dag regeringen bestämmer. Har regeringen inte före den 1 januari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %, träder dock lagen i den delen aldrig i kraft. Har regeringen före den 1 janu­ari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %, upphör lagen att gälla i den delen vid utgången av år 1993.

30

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:730) om rätt till fotogra­fisk bUd

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild

deb att 11 § skall upphöra att gälla,

deb att 7, 7 a, 9, 12, 13 och 20 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

I kritbk eller vetenskaplig framställning må i anslut­ning till texten återgivas offentliggjord fotografisk bild, såvitt gäller populär­vetenskaplig framställning dock erulast mot ersättning.

Offentliggjorda fotogra­fiska bilder får återges i anslutning till texten i kritbka eller vetenskapliga framställningar.

Offentliggjord fotografisk bild må, mot ersättning, i anslutning till texten intagas i arbete till bruk vid undervisning.

Offentliggjorda fotogra-fbka bilder får, mot ersättning, återges i anslut­ning till texten i arbeten som är avsedda att användas vid undervisning.

7a§

Vad i 15 a % lagen (1960: 729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat skall äga motsvarande tillämpning i fråga om rätten till fotografisk bild.

Det som sägs i 13 % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konst­närliga verk skall tillämpas i fråga om rätten till fotografisk bild.

31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

9§

Svenskt televisionsföretag som regeringen bestämmer må, mot ersättning, visa offentliggjord fotografisk bild, såframt fotografen icke meddelat förbud mot vbning eller det eljest föreligger särskild an­ledning antaga att han motsätter sig visningen. Vad nu sagts gäller ej film.

De televisionsföretag som regeringen i enskilda fall beslutar får, mot ersättning, visa offentlig­gjorda fotografiska bilder, om fotografen inte har för­bjudit företaget att visa bilden eller det av andra skäl finns särskild anled­ning att anta att han mot­sätter sig visningen. Vad som nu sagts gäller inte film.

När en trådlös televisions­utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds till allmänheten trådlöst eller genom kabel av någon annan än ett sådant företag som avses i första stycket, tillämpas beträffande foto­grafisk bild som visas i sändningen 22 d % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärli­ga verk.

När en trådlös televisions­utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds till allmänheten trådlöst eller genom kabel av någon annan än ett sådant före­tag som avses i första stycket, tillämpas beträffande fotografisk bild som visas i sändningen 26 f% lagen (1960:729) om upphovsrätt till litte­rära och konstnärliga verk.

12 §

I rättsvårdens och den all­männa säkerhetens intresse må fotografisk bild fritt utnyttjas.

Fotografiska bilder får fritt utnyttjas i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse.

32

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall vad i 9 och 24 %% lagen (1960:729) om upphovs­rätt till litterära och konstnärliga verk är' stadgat äga motsvarande tillämpning, varvid dock vad som där sägs om alster av bildkonst i stället skall gälla fotografisk bild som äger konstnärligt eller vetenskapligt värde.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall 9, 26 och 26a%% lagen (1960:729) om upphovsrätt till Utte­rära och konstnärliga verk tilllämpas, varvid det som sägs om alster av bildkonst i stället skall gälla fotogra-Jbka bilder vilka har konstnärligt eller veten­skapligt värde.

Allmän handling skall utan hinder av rätt till fotogra­fisk bild tillhandahållas / den ordning 2 kap. tryckfrihetsförordningen stadgar.

Allmänna handlingar skall oavsett rätten till fotografisk bild tillhanda­hållas enligt 2 kap. tryck­frihetsförordningen.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall vad i 22 a-22 c §§ lagen (1960:729) om upphovs­rätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat äga motsvarande tillämpning.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall 26 e % lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk tillämpas.

13 §

Då fotografisk bild åter­gives med stöd av 6-77 §§ skall källan nämnas i den omfattning och på det sätt god sed kräver.

När en fotografisk bild återges med stöd av 6-10 §§ skall källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver.

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

33

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

20 

§

Rätt domstol i mål om televisionsutsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Samma lag vare i mål om ersättning som avses i 7 eller 9 § eller 12 § andra stycket.

Rätt domstol i mål om televisionsutsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 7 § andra stycket eller 9 % första stycket, i mål i vilket ersättning begärs på den grunden att 26 a % första stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk skall tillämpas enligt 12 § andra stycket och i mål om ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 9 % andra stycket.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2.

Lagen tillämpas även på fotografiska bilder som har kommit till före ikraftträdandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten.

34

4 Förslag till

Prop. 1992/93:214

Lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister

Härigenom föreskrivs att I § lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Bestämmeberna i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av ett sådant avtal om reprografiskt mång­faldigande av verk i under­visningsverksamhet som avses i 15 a % lagen (1960:729) om upphovs­rätt till litterära och konstnärliga verk. Bestäm­meberna i lagen gäller även ifråga om tvister om ingående av sådana avtal om reprografiskt mångfaldigande, på vilka nämnda lagrum äger tillämpning tillföljd av hänvisningen i 49 § lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk eller i 7 a § lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild.

Denna lag tillämpas när det uppstår en tvist om ingående av ett avtal vilket utgör en förutsättning för en avtalslicens enligt 13 § lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Lagen tillämpas även vid motsva­rande tvbter vilka kan föreligga dels tillföljd av hänvisningarna till 13 % i 45, 46 och 49 §§ lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk och i 7 a § lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild, dels när avtal om den aktuella exemplarframställ­ningen skall ingås med svenska radio- eller televbionsföretag tillföljd avföretagens rätt enligt 48 % lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Denna lag träder i kraft den I januari 1994.

35

Justitiedepartementet

Prop. 1992/93:214

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 mars 1993

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN], Hömlund,[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN], HeUsvik,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i upphovsrättslagen 1 Inledning

Ar 1976 tillkallades särskilda sakkunniga med uppdrag att företa en allmän översyn av upphovsrättslagstiftningen. Översynen ansågs motiverad bl.a. av den tekniska utveckling som hade ägt mm sedan tillkomsten av lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen). De sakkunniga antog namnet Upphovsrättsutredningen. Motsvarande kommittéer tillsattes i övriga nordiska länder.

Upphovsrättsutredningen lade fram fyra delbetänkanden (SOU 1978:69, 1983:65, 1985:51 och 1988:31) samt två promemo­rior (Ds Ju 1981:7 och en promemoria daterad den 2 mars 1982) innan den år 1990 avslutade arbetet med att presentera sitt slut­betänkande (SOU 1990:30).

De frågor som tagits upp i de tre första delbetänkandena och de två promemoriorna har i huvudsak behandlats i tidigare lagstift­ningsärenden (se prop. 1979/80:132, prop. 1981/82:152, prop. 1982/83:40, prop. 1985/86:79, prop. 1986/87:49 och prop. 1988/89:85). De förslag i de nu nämnda betänkandena till vilka ställning ännu inte tagits är två frågor som togs upp i det andra delbe­tänkandet. Översyn av upphovsrättslagstiftningen (SOU 1983:65), nämligen dels angående rätten att kopiera skyddade verk och prestationer för enskilt bmk och dels humvida avgifter på oinspelade ljud- och videoband skall införas i syfte att kompensera rättig-hetshavama för kopieringen för enskilt bmk.

I det flärde delbetänkandet. Översyn av upphovsrättslagstiftningen (SOU 1988:31), omprövade utredningen sina förslag om rätten att

36

kopiera för enskilt bmk; delvis nya sådana förslag lades fram.   Prop. 1992/93:214 Dessutom behandlades frågor om kopiering hos bl.a. myndigheter, företag och organisationer.

Slutbetänkandet, Översyn av upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30), ägnades åt frågor om dels det rättsliga skyddet för fotografier, dels inskränkningama i upphovsrätten. Dessutom behandlades vissa särskilda frågor om konstverk. Förslag lades fram bl.a. om att det skall införas en rätt för konstnären (och hans arvingar) till ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning av konst­verk.

Betänkandena har remissbehandiats. Sammanställningar av remiss­yttrandena har gjorts inom Justitiedepartementet och finns tillgängliga i respektive lagstiftningsärende (dnr 83-3455, 88-2531 respektive 90-1010).

Till protokollet i förevarande ärende bör fogas dels utredningens sammanfattningar av 1988 och 1990 års betänkanden som bilaga 1 respektive bilaga 2, dels utredningens lagförslag i nämnda betänk­anden som bilaga 3 respektive bilaga 4 och dels förteckningar över de remissinstanser som yttrat sig avseende betänkandena som bilaga 5 respektive bilaga 6. En sammanfattning av 1983 års betänkande jämte utredningens lagförslag i det betänkandet och en förteckning över de remissinstanser som yttrat sig avseende betänkandet återfinns i prop. 1985/86:79.

Fömtom förslag som har lagts fram av utredningen tar jag i detta sammanhang även upp vissa förslag som framförts i skrifter inkomna till Justitiedepartementet. I den mån dessa förslag har samband med något av utredningens förslag, behandlas de i anslutning till detta. Om sådant samband inte finns, tas förslagen upp i ett särskilt avsnitt (2.19).

I ärendet har samråd skett med företrädare för vederbörande departement i övriga nordiska länder.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 

II 

febmari 1993 att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag till ändringar i upphovsrättslagen m.m. som hade upprättats inom Justitiedepartementet. De till Lagrådet remittera­de förslagen fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 7.

Lagrådet har yttrat sig över förslagen. Yttrandet fogas till pro­tokollet i detta ärende som bilaga 8.

Lagrådet har av skäl som framgår av yttrandet föreslagit vissa ändringar i de remitterade förslagen. Jag ansluter mig helt till vad Lagrådet har anfört. I propositionen har de aktuella förslagen utformats i enlighet med detta.

37

Jag har också gjort några redaktionella ändringar i de remitterade   Prop. 1992/93:214 lagförslagen.

2 Allmän motivering

2.1 Allmänna utgångspunkter

Enligt upphovsrättslagen har författare, kompositörer, konstnärer och andra som skapar litterära och konstnärliga verk vissa tidsbegränsade rättigheter till sina verk. Rättighetema uppkommer när verket skapats och varar normalt i 50 år efter upphovsmannens död.

Rättighetema består av den ekonomiska rätten och den ideella rätten. Den ekonomiska rätten har två delar, nämUgen rätten att framställa exemplar av verket och rätten att göra verket tillgängligt för allmänheten. Verket görs tillgängligt för allmänheten dels när det framförs offentligt, dels när det visas offentligt och dels när exemplar av det sprids till allmänheten.

Också den ideella rätten består av två delar. För det första har upphovsmannen rätt att i den omfattning och på det sätt god sed kräver bli angiven när exemplar av hans verk framställs eller verket görs tillgängligt för allmänheten. För det andra har han rätt att motsätta sig såväl att verket ändras så att hans litterära eller konstnär­liga anseende eller egenart kränks som att verket görs tillgängligt för allmänheten i en sådan form eller i ett sådant sammanhang som är kränkande för honom.

Beträffande den ekonomiska rätten gäller en rad inskränkningar. En viktig sådan inskränkning är rätten för var och en att för enskilt bmk framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk.

Upphovsrättslagen innehåller också regler om s.k. närstående rättigheter, dvs. rättigheter som står upphovsrätten nära. Dessa tillkommer utövande konstnärer (artister, musiker, sångare m.fl.), producenter av fonogram (grammofonskivor och andra ljudinspel­ningar) och filmer (biograffilm och andra inspelningar av filmverk) samt radio- och TV-företag. Dessutom skyddas producenter av kataloger, tabeller och andra dylika arbeten vari ett stort antal uppgifter sammanställts. Nämnda kategorier av rättighetshavare har härigenom viss tidsbegränsad rätt till sina prestationer.

Rätten till fotografiska bilder regleras i lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild (fotografilagen). Skyddet enligt denna lag, vilket också är tidsbegränsat, gäller för alla slags fotografier. Den som har framställt en fotografisk bild har ensamrätt när det gäller att fram­ställa exemplar av bilden och visa den offentligt. Han har också en ideell rätt motsvarande den som gäller för upphovsmän.

Beträffande såväl de närstående rättigheterna som fotografirätten

38

gäller inskränkningar motsvarande dem som gäller för den egentliga   Prop. 1992/93:214 upphovsrätten.

Den nämnda lagstiftningen tillämpas i första hand på svenska verk och prestationer. Genom Sveriges anslutning till olika internationella konventioner på området äger emellertid bestämmelsema i betydande utsträckning tillämpning också på verk och prestationer med urspmng utomlands.

På den egentliga upphovsrättens område finns Bemkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk och Världskonventionen om upphovsrätt. Sverige ger skydd enligt upphovsrättslagen och fotogra­filagen åt verk från stater som är anslutna till någon av dessa konventioner. Regler härom finns i förordningen (1973:529) om tillämpning av upphovsrättslagen och fotografilagen med avseende på andra länder och områden, m.m.

Såvitt avser de närstående rättighetema finns IntemationeUa konven­tionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag (den s.k. Romkonventionen), Konventionen rörande skydd för framställare av fonogram mot olovlig kopiering av deras fonogram (den s.k. Fonogramkonventionen) och Europeiska överens­kommelsen om skydd för televisionsutsändningar.

Som framgår av nyssnämnda förordning ger Sverige skydd enligt upphovsrättslagen åt sådana prestationer som omfattas av dessa internationella avtal i den mån prestationerna äger mm i stater anslutna till avtalen.

Upphovsrättslagen och fotografilagen tillkom år 1960. Lagama har visserligen undergått vissa partiella reformer sedan dess men i sina huvuddrag är de oförändrade. I samhället har emellertid förändringar av stor betydelse för de båda lagarnas funktion och tillämpning inträtt. Ny teknologi har vunnit insteg på medieområdet. Denna utveckling, och den ekonomiska, kulturella och sociala utvecklingen, har gjort det påkallat med en mera omfattande översyn av den upphovsrättsliga lagstiftningen. En sådan översyn har också verkställts av Upphovs­rättsutredningen.

Remissynpunkter

I många av remissvaren över utredningens arbete har vissa allmänna synpunkter kommit till uttryck. Jag tar nu upp dessa synpunkter och några frågor i anslutning till dem.

1960 års lagstiftning tillkom efter nordiskt samarbete. Sådant samarbete har föregått också senare ändringar i upphovsrättslagen och fotografilagen och vår nuvarande lagstiftning motsvaras av nästan likalydande lagar i de övriga nordiska ländema. Både i utredningen och bland remissinstanserna har det framhållits att denna rättslikhet är betydelsefull både för den omfattande handeln med rättigheter

39

mellan de nordiska ländema och för ländernas möjligheter att i    Prop. 1992/93:214 intemationeUa sammanhang hävda sin syn på upphovsrätten.

Jag ansluter mig helt till vad som sålunda anförts. Som jag redan antytt har det nordiska samarbetet präglat även departements­behandlingen av de nordiska utredningamas respektive förslag. Omfattande samråd har således förekommit mellan företrädare för vederbörande departement i de nordiska ländema. Detta samråd har glädjande nog i mycket stor utsträckning resulterat i en gemensam syn på vilka förslag till förändringar i gällande regler som bör läggas fram.

I Danmark presenterade Kulturministeriet i maj 1992 ett utkast till en ny lag om upphovsrätt jämte motiv. Utkastet är baserat på den danska upphovsrättsutredningens arbete. Den utredningen lade fram ett förslag till en ny upphovsrättslag.

Den svenska utredningen hann inte med att se över hela upphovs­rättslagen. I de betänkanden som ligger till gmnd för detta lagstift­ningsärende uppehöll sig utredningen väsentligen vid dels fotografi­rätten, dels bestämmelserna om inskränkningarna i upphovsrätten. Det lagförslag jag nu lägger fram avser i princip endast sistnämnda bestämmelser, dvs. bestämmelserna i 2 kap. upphovsrättslagen. Det kan förväntas att det inom kort läggs fram en dansk proposition i vilken också reglema om dels upphovsrättens föremål och innehåll, dels upphovsrättens övergång behandlas. Reglema härom finns intagna i I kap. respektive 3 kap. upphovsrättslagen. De förändringar av gällande regler som är av väsentlig betydelse och som har diskuterats under det nordiska samrådet rör dock, bortsett från fotografirätten, nästan uteslutande inskränkningama i upphovsrätten. Den nordiska rättslikheten kan alltså i allt väsentligt bibehållas trots att det kan förväntas att den danska propositionen kommer att avse också andra frågor än dem som jag nu behandlar. - Det står ännu inte klart huruvida propositionerna i övriga nordiska länder kommer att avse också andra frågor än dem jag nu tar upp.

I anslutning till frågan om nordisk rättslikhet bör också följande nämnas. I sitt betänkande bet. 1985/86:LU32 uttalade riksdagens lagutskott bl.a. (s. 8) att det fmns behov av ett skydd för producenter när det gäller föreställningar av sceniska och musikaliska verk, att utskottet hade förståelse för att ett sådant skydd inte föreslogs infört i det aktuella lagstiftningsärendet eftersom det inte hade uppnåtts nordisk enighet om att ett sådant skydd skulle införas och att frågan i lämpligt sammanhang åter borde tas upp till överväganden på det nordiska planet. Utskottet hemställde (s. 10 f.) att riksdagen som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet hade anfört om fömyade överväganden i nordiskt samarbete beträffande producent­skydd för sceniska och musikaliska verk. Riksdagen biföll utskottets betänkande (rskr. 1985/86:293).

40

Frågan om införande av ett sådant skydd har behandlats vid de Prop. 1992/93:214 nordiska överläggningar som hållits i anslutning till detta lagstiftnings­ärende. Det har därvid framkommit att det kan förväntas att ett sådant skydd inte kommer att införas i något annat nordiskt land. Jag anser redan på denna gmnd att ett dylikt skydd inte heller bör införas i Sverige.

Många remissinstanser har pekat på att upphovsrättslagen är en svåröverskådlig och lagtekniskt komplicerad lag vars tillämpning bereder problem. Remissinstansema har anfört att utredningen föreslagit nya detaljregler som ytterligare försämrar lagens tillgänglig­het och hävdat att utredningen i stället borde ha arbetat i syfte att förenkla lagen. Man har menat att det är angeläget att en redaktionell översyn av reglema om inskränkningama i upphovsrätten kommer till stånd.

Jag instämmer i denna remisskritik. Enligt min uppfattning bör det noggrant prövas om lagen behöver vara så detaljrik som den är idag. Och lika noggrant bör prövas om det är erforderligt att införa ny reglering av särfall. Upphovsrättslagen är redan nu en svårtillgänglig lag. Om den belastas med ytterligare regler finns det en risk för att lagen i praktiken endast kan tolkas av ett fåtal experter på området. Allmänheten och näringslivet kommer i stor utsträckning i kontakt med de frågor som regleras i upphovsrättslagen. Det är därför av synnerlig vikt att lagen har en utformning som är så enkel som förhållandena medger.

En redaktionell översyn av bestämmelserna om inskränkningarna i upphovsrätten har länge varit påkallad, särskilt sedan nya regler efter hand tillkommit. Mitt förslag till lagändringar innefattar att reglerna i andra kapitlet systematiseras på ett nytt sätt och att undermbriker används. Enligt förslaget behandlar kapitlet i tur och ordning inskränkningarna beträffande exemplarframställning, spridning, visning, offentligt framförande samt återgivning. Därefter följer de särskilda reglema om radio och TV samt om datorprogram varefter kapitlet avslutas med gemensamma bestämmelser om avtalslicenser. Det kan förväntas att denna systematik, som går tillbaka på ett förslag av den danska utredningen, kommer att införas också i övriga nordiska länder.

Många remissinstanser har även anfört att utredningens förslag på många punkter inte utgör en rimlig avvägning mellan å ena sidan upphovsmännens och andra rättighetshavares intressen och å andra sidan användamas behov; det har hävdats att många förslag på ett ensidigt sätt tillgodoser rättighetshavarna.

Utgångspunkten för den upphovsrättsliga lagstiftningen är redan nu att upphovsmannen skall förbehållas rätt att - bortsett från vissa inskränkningar - ekonomiskt tillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av verket som har praktisk betydelse (prop. 1960:17 s. 60). Det torde

41

också vara allmänt erkänt i vårt land att det är väsentligt att upphovs- Prop. 1992/93:214 män, utövande konstnärer och andra rättighetshavare tillförsäkras ett starkt rättsligt skydd för sina prestationer. Ett sådant skydd stimulerar till skapande och annan verksamhet på det litterära och konstnärliga området samt bidrar till att rättighetshavama fär de ekonomiska fömtsättningar som krävs för att de skall kunna verka. Det finns också andra skäl som talar för att det är nödvändigt att rättighets-havamas rätt står stark.

Den tekniska utvecklingen har inneburit ökade möjligheter att på olika sätt utnyttja skyddade verk och prestationer. Otaliga exempel på detta kan ges; jag nöjer mig här med att hänvisa till den apparatur för ljud- och bildåtergivning samt ljud- och bildkopiering som numera finns att tillgå. Jag delar utredningens uppfattning att det krävs en förstärkning av rättighetshavamas rättsliga skydd för att denna utveckling inte skall gröpa ur deras rättigheter. Det är med tillfreds­ställelse jag noterar att ansvariga företrädare för övriga nordiska länder och för EG-kommissionen också synes göra bedömningen att den tekniska utvecklingen kräver förstärkt upphovsrättsUgt skydd.

Vad som nu sagts hindrar emellertid inte att det fortfarande finns fall i vilka det - sett från allmän synpunkt - föreligger övervägande skäl för att låta rättighetshavamas rätt stå tillbaka. I viss mån kan jag biträda remissynpunkter av innebörd att utredningen emellanåt inte tagit tillräcklig hänsyn till dessa skäl. Jag återkommer i det följande på skilda punkter till detta.

Ett ytterligare förhållande som har berörts av många remiss­instanser är att handeln med upphovsrättsliga rättigheter har tenderat att bli allt mer kollektiviserad och monopoliserad. Denna utveckling har förstärkts av att det i lagstiftningen har införts bestämmelser om s.k. avtalslicens. Utredningen har föreslagit att bestämmelser om sådana licenser skall införas på en rad ytterligare områden. Flera remissinstanser har emellertid uttalat att så inte bör ske utan att effekterna av kollektivberingen och monopolberingen analyseras.

För egen del gör jag följande bedömning av frågan.

Med bestämmelser om avtalslicens avses bestämmelser i vilka anges att en part, som har träffat avtal om användning av verk med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området, i princip har rätt att använda också verk av upphovsmän som inte företräds av organisationen. I upphovsrättslagen förekommer för närvarande tre sådana bestämmelser; de avser dels fotokopiering i undervisningsverksamhet (15 a §), dels radio- och TV-sändning (22 § andra stycket) och dels vidaresändning av radio- och TV-sändning (22 d §). Utredningen har föreslagit att sammanlagt åtta ytterligare sådana regler skall införas i upphovsrättslagen. Förslagen avser följande områden:

I. Fotokopiering av tidningar och tidskrifter för intern information

42

till anställda hos bl.a. myndigheter och företag.

Prop. 1992/93:214

2.    Framställning av ljud- och bildupptagningar i undervis­

ningsverksamhet (främst kopiering av radio- och TV-program).

3.

Kopiering av radio- öch TV-program för tidsförskjutet nyttjande inom sjuk- och åldringsvård.

4.

Kopiering av radio- och TV-program för intem information i politisk, ekonomisk eller religiös dagsfråga till anställda hos bl.a. myndigheter och företag.

5.

Kopiering av fotografier hos arkiv och museer för forskning och vetenskapliga ändamål.

6.

Fotokopiering i utlåningsverksamhet hos bibliotek för annat biblioteks räkning.

7.

Återgivning av verk i samlingsverk för undervisningsbmk.

8.

Framställning av ljudupptagningar av litterära verk för använd­ning av blinda och andra läshandikappade (s.k. talböcker).

En avtalslicensbestämmelse utgör en inskränkning i den principiella ensamrätt som varje upphovsman har till sitt verk. Som skäl för att ha en bestämmelse av detta slag, i stället för att låta ensamrätten gälla, bmkar anföras att det i vissa fall är nödvändigt eller önskvärt att användama ges fördelen av att kunna genom avtal med en enda part - den relevanta organisationen av svenska upphovsmän - skaffa sig rätt att använda alla verk (jag bortser då från att avtalslicens-bestämmelsema normalt ger rätt för de upphovsmän, som inte företräds av den avtalsslutande organisationen, att inlägga veto mot att deras verk används med stöd av bestämmelsen; sådana veton är i praktiken mycket sällsynta.)

Avtalslicensen, som alltså kan betraktas som en modell för utform­ningen av vissa inskränkningsbestämmelser inom upphovsrätten, förekommer endast i de nordiska ländema. Modellen kom till användning för första gången i början av 1960-talet. Den infördes då på området för radio- och TV-sändningar. I Sverige har den, som framgår ovan, därefter införts på ytterligare två områden.

Också en bestämmelse om s.k. tvångslicens ger användarna fördelen av att kunna bmka alla verk. Tvångslicens innebär å ena sidan att användning kan ske helt utan avtal men å andra sidan att upphovs­mannen har rätt till ersättning för nyttjandet av hans verk. En väsentlig skillnad mellan en bestämmelse om avtalslicens och en bestämmelse om tvångslicens är att den förra inte inskränker den principiella ensamrätten för de upphovsmän som - enligt av dem utfärdade fullmakter - företräds av den avtalsslutande organisationen; bestämmelsen utgör därigenom en mindre ingripande inskränkning i upphovsmännens rättigheter än en bestämmelse om tvångslicens. Detta är också huvudskälet för att i vissa fall välja avtalslicensmodellen i stället för tvångslicensmodellen när en inskränkning i ensamrätten krävs. Utredningen har tagit fasta på dessa omständigheter och som

43

framgår ovan föreslagit avtalslicenslösningen på en lång rad områden.    Prop. 1992/93:214

Jag har ovan anfört att det är nödvändigt att rättighetshavamas rätt står stark. 1 linje med detta är jag enig med utredningen om att inskränkningsbestämmelser inte bör göras mer ingripande än syftet med dem motiverar. Liksom utredningen anser jag att det på varje område noggrant bör prövas om någon inskränkningsbestämmelse alls behövs. Inte minst det ovan behandlade önskemålet om att lagen förenklas talar för att behovet av inskränkningsbestämmelsema bör granskas kritiskt. Ur nu berörda synvinklar är det alltså att föredra om ensamrätten kan gälla i stället för en inskränkningsbestämmelse och, om en sådan ändå bedöms erforderlig, om avtalslicenslösningen kan väljas före tvångslicenslösningen.

Med avtalslicensmodellen följer emellertid vissa nackdelar.

Som framgått bygger modellen på att de avtal som användama träffar med svenska upphovsmannaorganisationer ger dem rätt att använda, fömtom verk av upphovsmän som företräds av organisa­tionerna, verk av upphovsmän som står utanför dessa. Organisa­tionerna ges alltså - förenklat uttryckt - rätt att i förhållande till användarna företräda utanförstående upphovsmän. I första hand är det utländska upphovsmän som står utanför; dessa upphovsmän är naturligt nog inte medlemmar i de svenska organisationema. Emeller­tid representeras vissa av dem ändå här i landet av en svensk organisation. Utländska och svenska organisationer har nämligen träffat s.k. ömsesidighetsavtal av innebörd att varje nationell organisa­tion företräder alla organisationernas medlemmar när det gäller nyttjanden i det land i vilket den nationella organisationen verkar. Fömtom beträffande musikverk är dessa avtal dock långt ifrån heltäckande.

Avtalslicensmodellen bygger vidare på att användarna, genom avtal med den organisation som företräder flest svenska upphovsmän på området (huvudorganisationen), förvärvar rätt att nyttja alla verk av det aktuella slaget.

Modellen ger alltså de svenska organisationema rätt att upplåta rättigheter till det samlade världsutbudet av verk. Den innebär att det är tillräckligt - och i många fall också nödvändigt - för användama att träffa avtal med de organisationer som är svenska huvudorganisationer för varje slag av verk. Dessa omständigheter medför självfallet att nämnda huvudorganisationer får en starkare ställning än de annars skulle ha haft i förhållande till såväl sina motparter i avtalen (använd­ama) som eventuella konkurrerande svenska organisationer. Det kan mot denna bakgmnd inte bortses ifrån att den risk för nackdelar i form av monopolinslag, som fmns inbyggd redan i den upphovs­rättsliga ensamrättskonstmktionen, förvärras om avtalslicens­bestämmelser införs på bred front.

Min slutsats av det anförda är att avtalslicensmodellen endast bör

44

användas i sådana fall i vilka det för det första är nödvändigt med en Prop. 1992/93:214 bestämmelse som inskränker ensamrätten och för det andra bedöms att användning av verk av upphovsmän, som enligt fullmakter företräds av organisationerna på området, bör få ske endast efter avtal med dessa organisationer. När avtalslicensmodellen används medför modellen som framgått den effekten att användama kan förvärva i princip samtliga rättigheter till verk av visst slag från en och samma motpart. Min slutsats är alltså - annorlunda uttryckt - att avtalslicens­modellen endast bör komma till användning i de fall denna effekt är önskvärd (eller åtminstone kan tolereras med hänsyn till de motstå­ende skäl som i det enskilda fallet kan tala för användning av avtalslicensmodellen i stället för bibehållen ensamrätt eller användning av tvångslicensmodellen).

En hel del remissinstanser har anfört att det är beklagligt att utred­ningen inte hann med att göra en allmän översyn av upphovsrätts­lagen. Särskilt har framhållits att tredje och femte kapitlen - om upphovsrättens övergång respektive om närstående rättigheter - bör ses över.

Jag delar dessa åsikter. Tredje kapitlet innehåller t.ex. regler om förlagsavtal vilka förefaller vara föråldrade. Betydelsen av att vissa bestämmelser i tredje kapitlet torde vara otidsenliga skall emellertid inte överdrivas. I princip är reglerna i detta kapitel dispositiva (vilket innebär att de kan ersättas av avtalsvillkor) och i praktiken avtalas en stor del av dem regelmässigt bort. Att regleringen i viss utsträckning ter sig föråldrad har därför - såvitt jag vet - inte orsakat problem på marknaden för upphovsrättsliga rättigheter. Vad som nu sagts kan emellertid inte undanskymma att det hade varit önskvärt att ut­redningen hade hunnit se över bestämmelserna. Jag vill dock nämna att reglema i femte kapitlet kommer att bli föremål för översyn i samband med införlivandet i svensk rätt av ett EG-direktiv om uthyrning och utlåning av skyddade verk och prestationer samt om närstående rättigheter (se vidare nedan).

När det gäller de delar av upphovsrättslagen som den svenska utredningen inte hann befatta sig med och vilka inte heller aktualiseras i samband med EG:s arbete (se vidare nedan) är någon omedelbar översyn inte aktuell. Jag är dock allmänt av uppfattningen att en genomgång av också dessa delar av upphovsrättslagen bör komma till stånd i lämpligt sammanhang.

Utvecklingen inom EG

Sedan utredningen lade fram sitt slutbetänkande har det inom EG varit en febril aktivitet på upphovsrättens område. En rad olika projekt rörande harmonisering av medlemsstaternas upphovsrättslagar har inletts eller aviserats, och vissa av dessa projekt rör frågor som

45

Upphovsrättsutredningen har lagt förslag om. Endast två av projekten   Prop. 1992/93:214 har slutförts; jag återkommer till dessa.

De pågående projekt, vilka avser samma frågor som utredningen befattat sig med, är följande:

1.   Aviserat förslag om ett direktiv angående privat kopiering av

ljud- och bildupptagningar. Förslaget avses omfatta bl.a. avgifter på

oinspelade ljud- och videoband samt på liknande ljud- och bildbärare.

2.

Förslag om ett direktiv angående harmonisering av de skyddstider som gäller för upphovsrätten, fotografirätten och de närstående rättighetema.

3.

En studie av reglema om reprografisk framställning av skyddade verk. Studien skall ligga till gmnd för ett initiativ på området.

4.

En studie av reglema om rätt för konstnären till ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning. Studien skall ligga till gmnd för beslut humvida ett initiativ skall tas på området.

Från svensk sida följs arbetet inom EG noggrant. Verksamheten inom EFTA:s gmpp av immaterialrättsexperter innebär att svenska synpunkter på arbetet blir framförda och bedömda. Gmppen har regelbundna möten med ansvariga företrädare för EG-kommissionen. Mötena syftar till att ge EFTA-staterna möjUghet att påverka resultatet av EG:s arbete. Också på andra sätt framförs från svensk sida synpunkter på den upphovsrättsliga utvecklingen inom EG till dem som är med och formar denna utveckling.

Som jag nämnde har två projekt slutförts. För det första antogs i maj 1991 ett direktiv om rättsligt skydd för datorprogram. Sverige åtog sig i EES-avtalet att anpassa sin lagstiftning till detta direktiv och nödvändiga ändringar i upphovsrättslagen har gjorts (prop. 1992/93:48, bet. 1992/93:LUI7,rskr.I992/93:125,SFS 1992:1687). För det andra antogs i november 1992 ett direktiv om uthyming och utlåning av skyddade verk och prestationer samt om närstående rättigheter. Inom ramen för EES-avtalet pågår förhandlingar mellan EG-kommissionen och EFTA-statema beträffande frågan hur EFTA-statema skall anpassa sin lagstiftning till direktivet. Sedan dessa förhandlingar avslutats avser jag att ta upp frågan om vilka lagänd­ringar som kan visa sig nödvändiga med anledning av förhandlings­resultatet.

Bortsett från dessa båda direktiv är det ännu för tidigt att säga vad arbetet inom EG slutligen kommer att avkasta. Arbetet bedrivs emellertid skyndsamt och såvitt nu kan bedömas kommer klarhet om resultaten beträffande många frågor att vinnas relativt snart. Enligt min uppfattning bör förslag till lagändringar på gmndval av Upphovs-rättsutredningens arbete inte utan särskilda skäl läggas fram nu be­träffande frågor som är föremål för behandling inom EG och som kan förväntas bli slutbehandlade inom kort. Om sådana förslag skulle läggas fram nu och antas, finns nämligen en beaktansvärd risk för att

46

de nya reglerna inom kort skulle behöva underkastas gmndläggande Prop. 1992/93:214 förändringar till följd av resultatet av EG:s arbete samt EES-avtalet. Jag anser rent generellt att det är av vikt att undvika täta lagänd­ringar, och detta är särskilt betydelsefullt på ett område som det nu aktuella vilket - som jag tidigare anfört - allmänheten och näringslivet i stor utsträckning kommer i kontakt med.

Det anförda föranleder att jag inte i detta sammanhang är beredd att ta ställning till utredningens förslag om avgifter på oinspelade Ijud-och videoband samt om rätt för konstnären till ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite. När det gäller reglema om reprografi anser jag, av skäl som framgår nedan, att utredningens förslag inte bör leda till lagstiftning.

Beträffande droit de suite kan nämnas att sådan rätt finns i Danmark och på Island samt att det i Norge finns en offentligrättslig avgift på vissa försäljningar av konstverk. Humvida EG-kommissionen - sedan den nämnda studien färdigställts - kommer att ta ett initiativ på detta område står som framgått inte klart. Skulle kommissionen inte komma att ta något initiativ av detta slag får frågan om en svensk lagstiftning om droit de suite tas upp på nytt.

Beträffande avgifter på oinspelade band och Uknande ljud- och bildbärare vill jag tillägga följande. Det är oomtvistligt att rättighets­havama på det upphovsrättsliga området förlorar inkomster på gmnd av den privatkopiering som är tillåten enligt 11 § upphovsrättslagen. Modem teknik har medfört att kopieringen kan ske snabbt och enkelt samt ge kopior av mycket god kvalitet. Den digitala teknikens genombrott förbättrar fömtsättningama för privatkopieringen ytterligare. Den utmstning som är nödvändig för privatkopiering finns numera till hands för många. Mot bakgmnd härav, och eftersom rättighetshavama svårligen kan få skälig kompensation för privat­kopieringen på annat sätt, ställer jag mig principiellt positiv till införandet av upphovsrättsliga avgifter på oinspelade band och liknande ljud- och bildbärare.

I flera andra länder, däribland Danmark, Finland och Island, har bestämmelser om sådana avgifter redan införts. Regelmässigt innebär bestämmelsema att avgiften skall erläggas av den som antingen tillverkar band i det aktuella landet eller importerar band till landet. För de länder inom EG som har infört bestämmelser om bandavgifter har nu uppstått vissa problem när det gäller möjligheterna att ordna en effektiv uppbörd av avgiftema. Skälet härtill är tillskapandet av den inre marknaden med fria vamrörelser i kombination med det faktum att vissa länder, t.ex. Storbritannien och Irland, helt saknar bestämmelser om bandavgifter (samt att avgiftsnivån är mycket olika i de länder som har bestämmelser om sådana avgifter). Att EG-kommissionen aviserat ett direktivförslag om bl.a. bandavgifter skall ses i belysning av -jämte annat - detta. Enligt kommissionen kan, av

47

det skäl som nyss nämndes, funktionen av de nationella bandavgifts-   Prop. 1992/93:214

ordningama komma att skadas, vilket motiverar att en gemensam

ordning för hela EG införs. Denna ordning torde komma att innebära

bl.a. att avgiften tas ut av den som antingen tillverkar band inom EG

eller importerar band till EG, att de band, för vilka avgift har

betalats, förses med ett särskilt märke och att detaljister, som säljer

band utan märken, blir solidariskt betalningsansvariga för avgiften.

Det får fömtsättas att EFTA-statema inom ramen för EES-avtalet

kommer att knytas an till systemet på lämpligt sätt.

För svenskt vidkommande är det, sedan EES-avtalet har trätt i kraft, möjligt att en effektiv uppbörd av bandavgifter endast kan ske med en ordning, liknande den som EG-kommissionen aviserat, gällande för hela EES-området. Enligt min uppfattning måste det vara en gmnd­läggande fömtsättning för införandet av bandavgifter att uppbörden blir effektiv. Om den inte blir det, utan det finns fömtsättningar för att en avgiftsfri ("grå") marknad för band skall uppstå, kan seriösa -avgiftsbetalande - aktörer drabbas av en konkurrensnackdel i förhål­lande till dem som är beredda att utnyttja att uppbörden kan kringgås. En sådan effekt kan inte tolereras.

Jag avser att uppmärksamt följa utvecklingen när det gäller dels vilka nationella lösningar som väljs för att åstadkomma en effektiv uppbörd i de stater inom EES-området vilka redan har bestämmelser om bandavgifter, dels hur dessa lösningar kommer att fungera i praktiken. Om det visar sig att det är möjligt att åstadkomma en effektiv uppbörd redan inom ramen för en nationell bandavgifts-ordning kan det för svenskt vidkommande finnas skäl att införa en sådan ordning, även om det slutliga resultatet av EG:s arbete på området vid den tidpunkten ännu inte står klart.

Beträffande skyddstiderna för upphovsrätten, fotografirätten och de närstående rättigheterna har Upphovsrättsutredningen lagt förslag om att alla fotografier skall skyddas under en tid motsvarande den som gäller för upphovsrättsliga verk, dvs. till 50 år efter fotografens dödsår. Denna skyddstid gäller redan för fotografier som har konstnärligt eller vetenskapligt värde medan skyddstiden för övriga fotografier nu är 25 år från framställningsåret. Utredningen har också föreslagit att fotografilagen skall upphävas och att fotografierna skall få skydd inom ramen för upphovsrätten. Den tveklöst viktigaste konsekvensen av detta förslag är just den förlängda skyddstiden.

I det kommande EG-direktivet om skyddstider blir av allt att döma fastslaget exakt vilken skyddstid som - också övergångsvis - skall gälla för bl.a. fotografier. Arbetet med direktivet syftar alltså till total harmonisering och inte till att lägga fast vissa minimitider. Mot den bakgmnden vore det enligt min uppfattning mindre lämpligt att nu lägga fram förslag om ändrad skyddstid för fotografier. Mycket talar nämligen för att reglerna då inom kort skulle få ändras igen. Vid de

48

nordiska departementsöverläggningama har det också rått enighet om att integreringen av fotografirätten i upphovsrättslagen inte bör genomföras förrän klarhet har vunnits när det gäller innehållet i direktivet om skyddstider. För egen del är jag positiv till en sådan integrering och avser att snarast återkomma till den. I varje fall kommer frågan upp i samband med implementeringen i svensk rätt av nämnda direktiv.

Med hänsyn till det nu anförda behandlar jag i propositionen regleringen i fotografilagen endast i den mån detta är nödvändigt med hänsyn till vad jag föreslår i fråga om upphovsrättslagen. Jag vill emellertid inte utesluta att det blir möjligt för mig att återkomma med förslag om den nämnda integreringen på ett sä tidigt stadium att den kan genomföras samtidigt med att de regler jag föreslår här träder i kraft.

I nära samband med förslaget angående integreringen av fotografi­rätten i upphovsrättslagen står ett annat förslag av utredningen, ixåmWgenförslaget att bestämmelsen i 22 % andra stycket upphovsrätts­lagen om rätt för vissa radio- och TV-företag att sända verk skall utvidgas till att avse inte bara litterära och musikalbka verk utan också konstverk. På gmnd av det sätt på vilket utredningen lagtekniskt löst integrationsfrågan skulle en sådan utvidgning innebära att också fotografier skulle omfattas av den aktuella regeln. Utvidgningen skulle därmed komma att ersätta en bestämmelse i fotografilagen (9 § första stycket) vilken motsvarar bestämmelsen i 22 § andra stycket upphovs­rättslagen. Det är uppenbart att utredningens förslag om en utvidgning av sistnämnda bestämmelse främst har betydelse såvitt avser fotogra­fier. Jag är därför inte beredd att nu ta upp frågan humvida utvidg­ningen skall genomföras utan denna får övervägas i samband med att integrationsfrågan behandlas.

Prop. 1992/93:214

2.2 Framställning av exemplar för enskilt bruk

Mitt förslag: Utomstående skall inte fä anlitas vid kopiering för enskilt bmk av musikaliska verk och filmverk (12 § tredje stycket upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. Utredningen har emellertid också föreslagit dels ett undantag från nyssnämnda regel, dels vissa andra inskränkningar i rätten till kopiering för enskilt bmk. Undantaget består i att utomstående alltid skall få anlitas för att framställa exemplar av i radio eller TV utsända utfrågningar eller uttalanden i dagsfrågor. De andra inskränkningama i rätten till kopiering för enskilt bmk avser följande. Det skall inte vara tillåtet

4 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 214

49

att göra en kopia till en kollega på arbetsplatsen; kopiering skall få   Prop. 1992/93:214

ske endast för framställarens eget behov och till hans närmaste

familje- och vänkrets. Det skall inte vara tillåtet att kopiera exemplar

av filmverk avsett endast för offentlig visning och inte heller att

framställa exemplar av konstverk genom en metod som gör att

exemplaret kan uppfattas som ett original (SOU 1983:65 s. 95-109

och SOU 1988:31 s. 57-78).

Remissinstanserna: Av dem som yttrat sig angående den föreslagna huvudregeln om rätten att anlita utomstående har de flesta tillstyrkt förslaget. Beträffande undantagsregeln har några remissinstanser ställt sig positiva medan andra anfört att den är alltför inskränkt och kan orsaka gränsdragningsproblem. När det gäller förslaget att kopiering endast skall få ske för eget behov och till den närmaste familje- och vänkretsen har vissa remissinstanser biträtt förslaget. Andra åter har anfört att förslaget är verklighetsfrämmande, att det leder till praktiskt sett ohanterliga situationer, att efterlevnaden är omöjUg att kontrollera och att det är olämpligt att införa - och straffsanktionera - regler som kan förväntas inte bli efterföljda. Förslaget om exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning och om exemplar av konstverk har godtagits av det fåtal remissinstanser som yttrat sig om det.

Skälen för mitt förslag: Enligt 11 § första stycket upphovsrätts­lagen får enstaka exemplar av offentliggjorda verk framställas för enskilt bmk. Enligt andra stycket i samma paragraf medför detta emellertid inte rätt att för eget bmk låta någon annan framställa bmksföremål eller skulpturer eller genom konstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk. Det finns dämtöver vissa ytterligare inskränkningar i rätten att kopiera för enskilt bmk.

Med stöd av nämnda bestämmelser - och alltså utan att vare sig träffa avtal med rättighetshavarna eller betala ersättning till dem - får var och en kopiera offentliggjorda verk för enskilt bmk. Med enskilt bmk avses inte bara bmk inom den närmaste familje- och vänkretsen utan också t.ex. kollegors bmk på arbetsplatsen (se bet. 1960:1LU41 s. 52). Endast enstaka kopior får göras med stöd av bestämmelserna.

I princip är det tillåtet för var och en att först låta någon annan, t.ex. en näringsidkare, utföra kopieringen och därefter själv använda kopian för enskilt ändamål. Som anförts ovan finns en regel i 

II 

§ andra stycket upphovsrättslagen som begränsar rätten att anlita annan för kopiering. Och av rättspraxis framgår att den som vill ha kopie­ringen utförd i vissa fall måste tillhandahålla den andre förlagan för kopieringen för att kopieringen skall vara tillåten enligt reglerna om kopiering för enskilt bmk (se NJA 1984 s. 304).

Den tekniska utvecklingen har medfört att kopiering numera kan ske snabbt och enkelt samt att de kopior som framställs håller en mycket hög kvalitet. Nödvändig utmstning för kopiering (videobandspelare, ljudbandspelare, fotokopieringsapparater etc.) är tillgänglig för de

50

flesta. Dessa omständigheter har medfört att rätten till kopiering för Prop. 1992/93:214 enskilt bmk utnyttjas i mycket stor omfattning. Som jag redan nämnt är utgångspunkten för den upphovsrättsliga lagstiftningen att upphovs­männen skall förbehållas rätt att - bortsett från vissa inskränkningar -ekonomiskt tillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av verken som har praktisk betydelse. Mot den bakgmnden bör - som utredningen funnit - övervägas om rätten till kopiering för enskilt bmk skall inskränkas.

Utredningens analys har givit vid handen att rätten till kopiering för enskilt bmk bör begränsas på olika sätt. Jag tar nu upp utredningens förslag i detta hänseende.

För det första har utredningen föreslagit att kopiering endast skall vara tillåten om den sV.eT för framställarens eget behov eller åt hans närmaste familje- och vänkrets. Förslaget innebär att betydelsen av begreppet enskilt bmk snävas in; skillnaden i förhållande till gällande rätt torde främst vara att förslaget utesluter framställning av enstaka kopior åt kollegor på arbetsplatsen, t.ex. av en tidningsartikel eller ur ett facklitterärt verk.

Vissa remissinstanser har tillstyrkt förslaget medan andra har avstyrkt detta och anfört att förslaget är verklighetsfrämmande, att det leder till praktiskt sett ohanterliga situationer, att efterlevnaden är omöjlig att kontrollera och att det är olämpligt att införa - och straffsanktionera - regler som kan förväntas inte bli efterföljda. Jag delar dessa senare åsikter om förslaget. Jag anser, med beaktande av de skäl mot en snävare innebörd av begreppet enskilt bmk som framförts under remissbehandlingen, att begreppet har ett lämpligt betydelseomfång enligt gällande rätt och att utredningens förslag på denna punkt alltså inte bör genomföras.

Jag vill tillägga att det under det nordiska samrådet har rått enighet om hur innebörden av begreppet bör avgränsas. Den betydelse som därvid givits åt det synes överensstämma med gällande svensk rätt.

Utredningen har vidare föreslagit att utomstående - dvs. personer utanför den närmaste familje- och vänkretsen - inte skall få anlitas vid kopiering för enskilt bruk av musikaliska verk och filmverk.

Exemplar av musikaliska verk finns i form av såväl ljudinspelningar som noter. Exemplar av filmverk finns i form av bildinspelningar med eller utan ljud; i detta sammanhang är särskilt videogrammen aktuella. Beträffande nämnda typer av verk gäller att rättighetshavar­na drabbas hårt av de konsekvenser som en omfattande privat kopiering har. Utredningens förslag syftar till att i någon mån begränsa denna kopiering. Utomlands förekommer det att näringsid­kare driver verksamhet med inriktning på att verkställa kopiering av ljud- och bildupptagningar åt enskilda. Utredningens förslag innebär att sådan verksamhet inte kan etableras i Sverige.

Av de remissinstanser som yttrat sig om utredningens förslag har de

51

fiesta tillstyrkt förslaget. Även jag anser att det bör genomföras. För   Prop. 1992/93:214 säkerhets skull vill jag påpeka att förslaget inte tar sikte på att förbjuda att enskilda personer kopierar åt varandra inom ramen för privatlivet. Också under det nordiska samrådet har det rått enighet om att en regel med detta innehåll bör införas.

Utredningen har ytterligare föreslagit att det skall införas ett undantag från den nyss behandlade regeln av innebörd att utom-ståertde alltid skall få anlitas för att framställa exemplar av i radio eller TV utsända utfrågningar eller uttalanden i dagsfrågor. För kopiering med stöd av undantagsregeln skall det enligt utredningen inte krävas att den som vill ha kopieringen utförd tillhandahåller förlaga för kopieringen. Undantagsregeln får därigenom betydelse också beträffande andra verk än musikaliska verk och filmverk. Undantagsregeln syflar till att underlätta för allmänheten att få del av utfrågningar m.m. i allmänna, dagsaktuella angelägenheter. Med stöd av regeln skall radio- och TV-företag, andra näringsidkare m.fl. kunna tillhandahålla upptagningar av utfrågningar eller uttalanden vilka sänts i radio eller TV.

Förslaget har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Några instanser har ställt sig bakom förslaget medan andra har anfört att den föreslagna regeln är alltför inskränkt och kan orsaka gräns­dragningsproblem. Hovrätten för Västra Sverige har ifrågasatt att bestämmelsen behövs och anfört att det behov utredningen velat tillgodose med den till stor del redan är täckt av regeln i 24 § andra stycket upphovsrättslagen. Sistnämnda regel innehåller bl.a. att vad som anförs vid offentlig Överläggning om allmänna angelägenheter fritt får återges (dvs. bl.a. kopieras).

Enligt min mening är det av väsentlig betydelse att det inte möter upphovsrättsliga hinder för allmänheten att ta del av vad som sägs om allmänna frågor i den offentliga debatten. Jag är enig med Hovrätten för Västra Sverige om att redan gällande regler till stor del till­godoser det behov av inskränkningar i upphovsrätten som föreligger i detta avseende. Inte heller bör upphovsrätten hindra att det som sägs i den offentliga debatten sprids genom t.ex. intern information för anställda i företag, organisationer och myndigheter. Också på detta område utgör gällande bestämmelser en i huvudsak tillfredsställande reglering. Jag anser emellertid att tillämpningsområdet för den fömt berörda regeln i 24 § andra stycket upphovsrättslagen bör utvidgas något. Detta får betydelse inte endast vid kopiering för enskilt bmk utan även vid annan användning av det som sägs i den offentliga debatten, bl.a. vid sådan intem informationsspridning inom företag etc. som nyss nämndes. Jag återkommer till frågan om en dylik utvidgning i avsnitt 2.3 nedan.

Utredningen har slutUgen föreslagit att det inte skall vara tillåtet att kopiera exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning och

52

inte heller att framställa exemplar av konstverk genom en metod som   Prop. 1992/93:214 gör att exemplaret kan uppfattas som ett original.

Enligt 11 § andra stycket upphovsrättslagen gäller reglerna om kopiering för enskilt bmk inte beträffande byggnadsverk och datorprogram. Utredningens förslag innebär att två ytterligare undantag från reglema införs.

Vad först gäller exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning avses i huvudsak sådana exemplar som används av biogra-fema. Enligt utredningen skall det föreslagna förbudet mot att använda sådana exemplar som förlaga vid privat kopiering hindra t.ex. att personal vid filmföretag gör privata kopior av filmer.

Jag anser att det finns en rad skäl som talar emot att utredningens förslag angående dessa exemplar genomförs. För det första vill jag hänvisa till vad jag tidigare (avsnitt 2.1) anfört om att restriktivitet bör iakttas när det gäller att föra in regler om särfall. Det ter sig rimligt att kräva av filmföretag och andra som till följd av avtal med rättighetshavarna har dessa exemplar i sin besittning att det träffas avtal och skapas mtiner vilka omöjliggör att exemplaren används t.ex. som förlaga vid kopiering för enskilt bmk. För det andra kan argument av liknande slag som de vilka anförts mot förslaget om att kopiering skall få ske endast för bmk inom den närmaste familje- och vänkretsen åberopas även i detta sammanhang. Efterlevnaden är svår att kontrollera och det är olämpligt att införa - och straffsank­tionera - regler vars efterlevnad inte kan upprätthållas. För det tredje har enighet rått under det nordiska samrådet om att någon särregel angående dessa exemplar inte skall föreslås.

Jag anser alltså att förslaget avseende exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning inte bör genomföras.

När det gäller förslaget om att det inte skall vara tillåtet att framställa exemplar av konstverk genom en metod som gör att exemplaret kan uppfattas som ett original, vill jag anföra följande.

Som motiv för förslaget har utredningen angett att reglerna om kopiering för enskilt bmk inte bör ge stöd för framställning av kopior av verk i de fall det finns ett starkt intresse av att det enda exis­terande exemplaret av verket förblir unikt eller av att antalet exemplar av verket eljest kan kontrolleras. Enligt utredningen kan i dessa fall även kopiering enbart för enskilt bmk vara skadlig, eftersom det alltid finns en risk för att kopian kommer ut på marknaden senare.

För egen del är jag inte beredd att biträda utredningens uppfattning. Jag vill därvid åter hänvisa till vad jag anfört dels om att restriktivitet bör iakttas när det gäller att föra in regler om särfall, dels om att det är olämpligt att införa regler vars efterlevnad inte kan upprätthållas. Härtill kommer att en kopia framställd för enskilt bmk - enligt uttrycklig bestämmelse i 11 § första stycket upphovsrättslagen - inte får användas för annat ändamål. Redan enligt gällande regler är det

53

alltså förbjudet att föra ut en sådan kopia på marknaden.

Med hänvisning till det nu anförda anser jag att utredningens förslag på denna punkt inte bör genomföras. Jag vill dock tillägga att en regel med det innehåll utredningen föreslagit redan finns i Danmark. Av vad som anförts under det nordiska samrådet framgår att slutlig ställning inte tagits i Finland, Island och Norge vad gäller frågan om en sådan regel bör införas.

I skrifter till Justitiedepartementet den 30 november 1992 respektive den 8 december 1992 har Svenska Bokförläggareföreningen och Tidningamas Arbetsgivareförening föreslagit bl.a. att bestämmelsen om kopiering för enskilt bmk inte skall ge rätt till elektronbk kopiering. Jag anser inte att det finns tiUräckliga skäl att inskränka bestämmelsens tillämpningsområde på detta sätt.

2.3 Framställning av exemplar inom företag, organisationer och myndigheter

Prop. 1992/93:214

Mitt förslag: En bestämmelse införs enligt vilken det är tillåtet att återge vad som sägs vid offentliga utfrågningar om allmänna angelägenheter. Yttrandena skall dock inte med stöd av bestäm­melsen fä återges i radio eller TV (26 § upphovsrättslagen, lag­förslag 1).

Utredningens förslag: En avtalslicensbestämmelse införs när det gäller rätten för företag, organisationer, myndigheter m.fl. att för intem information om dagsaktuella frågor kopiera radio- och TV-program som sänds över det markbundna nätet. En avtals­licensbestämmelse införs också när det gäller rätten för dessa parter att för intem information fotokopiera artiklar i tidningar och tid­skrifter (SOU 1988:31 s. 107-110 respektive s. 87-93).

Remissinstanserna: Av det fåtal instanser som yttrat sig om förslaget angående radio- och TV-program har de flesta biträtt utredningens uppfattning. Beträffande förslaget angående artiklar i tidningar och tidskrifter är remissutfallet splittrat. Vissa remiss­instanser har tillstyrkt förslaget medan andra har anfört att förslaget ger rättighetshavarorganisafionema en monopolställning. En remiss­instans har hävdat att en bestämmelse om tvångslicens i stället bör införas. En annan instans har anfört att avgifter på kopieringsmaski­ner är att föredra.

Skälen för mitt förslag: Som jag nämnt i föregående avsnitt ger 24 § andra stycket upphovsrättslagen rätt åt var och en att återge bl.a. vad som anförs vid offentlig överläggning om allmänna ange­lägenheter. Med detta uttryck avses offentliga debatter om politiska

54

eller andra frågor som berör alla oavsett yrken och specialintressen.    Prop. 1992/93:214 Föredrag omfattas normalt inte. Inledningsanförande vid en debatt faller emellertid under uttrycket (se SOU 1956:25 s. 259) liksom debatter som sänds i radio och TV (se bet. I960:ILU4I s. 71).

För att bestämmelsen skall bli aktuell för tillämpning fordras att något av det som har yttras under debatten har upphovsrättsUgt skydd. I den mån sådant skydd saknas får naturligtvis yttrandena återges utan inskränkning. För att skydd skall föreligga krävs att yttrandena har s.k. verkshöjd. Kravet på verkshöjd innebär att yttrandena måste uppvisa ett mått av självständighet och orginalitet (se prop. 1960:17 s. 49). Även om det ofta anförs att kravet på verkshöjd inte är strängt (se t.ex.[REDACTED_EFTERNAMN], Copyright, 4 uppl. 1990 s. 23) torde stora delar av vad som yttras i debatter om allmänna angelägenheter vara oskyddat.

Utredningen har anfört att det är oklart humvida utfrågningar om allmänna angelägenheter (intervjuer etc.) omfattas av bestämmelsen om debatter men att åtskilligt tyder på att så inte är fallet.

För egen del gör jag bedömningen att de flesta utfrågningar inte torde omfattas av bestämmelsen. Jag vill emellertid framhålla att gränsen mellan vad som normalt förstås med uttrycken debatt och utfrågning är flytande.

Rättighetshavare när det gäller återgivning av sådana utfrågningar som det här är fråga om är i första hand de personer som intervjuas. Det har i förarbetena till upphovsrättslagen anförts att intervjuarens frågor vid en intervju i radio knappast kan utgöra ett litterärt verk (SOU 1956:25 s. 71).

Som utredningen uttalat var de olika typer av utfrågningar om allmänna angelägenheter, som idag förekommer frekvent i radio och TV, inte vanliga när upphovsrättslagen tillkom. Det bör därför övervägas om inte skälen för att tillåta att debatter återges har relevans också såvitt avser utfrågningar. Utredningen har för sin del ansett att det i varje fall skulle leda för långt att utvidga rätten att återge debatter till att avse också såväl utfrågningar som uttalanden om allmänna angelägenheter.

Utredningen har konstaterat att intresset av att var och en i efterhand kan ta del av samhällsprogram, nyhetsprogram och andra program som har betydelse för den allmänna debatten till största delen redan finns tillgodosett genom reglema om kopiering för enskilt bmk och om återgivning av debatter. Enligt utredningen önskar emellertid bl.a. företag, organisationer och myndigheter spela in och framföra avsedda program i en vidare utsträckning än vad gällande regler medger. Utredningen har därför föreslagit att en avtalslicens­bestämmelse införs när det gäller rätten för företag, organisationer, myndigheter m.fl. att för intem information om dagsaktuella frågor kopiera radio- och TV-program som sänds över det markbundna

55

nätet. Av det fåtal remissinstanser som yttrat sig om förslaget har de   Prop. 1992/93:214 flesta tillstyrkt detta.

Jag delar utredningens bedömning att gällande regler är för restrik­tiva när det gäller möjUghetema för var och en att i efterhand ta del av vad som yttras i radio och TV om allmänna frågor. Utredningen har velat tillgodose det behov av vidgade möjligheter till kopiering och framförande som föreligger genom dels nyssnämnda avtalslicens­bestämmelse för bl.a. företag, organisationer och myndigheter, dels (se avsnitt 2.2) en regel om utomståendes kopiering för annans enskilda bmk. Jag anser emellertid att det behov utredningen har velat tillgodose i erforderlig utsträckning kan täckas genom en regel om att offentliga utfrågningar om allmänna frågor fär återges. I den mån det som yttras vid utfrågningar över huvud taget är upphovsrättsUgt skyddat talar enligt min mening starka skäl för att berörda rättig­hetshavares rättigheter bör fä stå tillbaka för det uttalade allmänintres­set av att yttrandena får återges. Jag förordar därför att det i upphovsrättslagen införs en regel av innebörd att var och en får återge vad som anförs vid offentliga utfrågningar om allmänna angelägen­heter. Ett undantag från denna regel bör dock göras. De aktuella utfrågningarna bör inte få återges i radio eller TV med stöd av regeln. I annat fall skulle nämligen ett radio- eller TV-företag fritt kunna sända en intervju som producerats av ett annat sådant företag. Detta skulle gå utöver syftet med regeln.

Det kan ifrågasättas om inte också sådana offentliga uttalanden om allmänna frågor som görs utan att en debatt eller en intervju äger mm borde få återges. Här delar jag emellertid utredningens bedömning att en sådan utvidgning skulle föra för långt. En dylik regel skulle ge t.ex. tidningar rätt att (ordagrant) återge såväl radio- och TV-journa-listemas analyser och kommentarer avseende allmänna frågor som många föredrag etc. som sänds i radio och TV. Detta skulle träda rättighetshavamas rätt för när. Eftersom rättighetshavarna i dessa fall främst torde utgöras av anställda vid (och uppdragstagare hos) radio-och TV-företagen bör - i den mån intresse av det finns hos företag, organisationer eller myndigheter - avtal kunna träffas vilka t.ex. möjliggör för radio- och TV-företagen att lämna ut upptagningar av uttalandena. Någon inskränkning i ensamrätten synes alltså i själva verket inte erforderlig för att åtminstone de flesta offentliga ut­talanden skall kunna användas inom företag etc.

Vad jag nu har sagt betyder att jag inte anser det befogat att - vid sidan av övriga inskränkningsbestämmelser i upphovsrättslagen - föra in den avtalslicensbestämmelse som utredningen föreslagit. Det finns ett ytterligare - och fristående - skäl för denna ståndpunkt.

Utredningen har anfört att politiker, debattörer och andra som uttalar sig i radio och TV normalt inte är anslutna till någon rättig-

56

hetshavarorganisation på det upphovsrättsliga området. Enligt Prop. 1992/93:214 utredningen bör denna omständighet inte utgöra hinder mot att en avtalslicensbestämmelse införs, eftersom - beroende på verkens utformning och innehåll - dessa personer bör kunna hänföras till någon av de organisationer som finns på det litterära området. Dessa organisationer skulle alltså i praktiken få representera vissa person­kategorier - svenska och utländska politiker och debattörer - trots att de aktuella personema normalt inte är medlemmar i organisationerna och heller inte annars gett organisationema fullmakt att företräda dem. EnUgt min uppfattning är detta inte en acceptabel lösning. En gmndläggande fömtsättning för att avtalslicensmodellen över huvud taget skall komma ifråga för användning bör enligt min mening vara att flertalet svenska upphovsmän av berörd kategori representeras av de upphovsrättsliga organisationema. Om tvärtom flertalet av dessa upphovsmän står utanför organisationema, framstår det som omotiv­erat att avtal med organisationerna ger rätt att använda de aktuella verken.

Jag vill tillägga att det under det nordiska samrådet har rått enighet om att det framförda förslaget om en avtalslicensbestämmelse på detta område inte bör genomföras.

Jag övergår härefter till att behandla utredningens förslag avseende fotokopiering av artiklar i tidningar och tidskrifter för intern informa­tion inom bl.a. företag, organisationer och myndigheter.

Utredningen har om detta anfört följande. Det förekommer en omfattande fotokopiering av skyddade verk inom bl.a. företag, organisationer och myndigheter. Denna kopiering faller delvis utanför området för kopiering för enskilt bmk och saknar därför delvis stöd i lag. Det finns en spridd uppfattning att företag, organisationer och myndigheter har ett legitimt intresse av en tämligen omfattande kopieringsrätt för att tillgodose behovet av intem information till anställda och andra med särskild anknytning till verksamheten (t.ex. medlemmar i en organisation eller ledamöter i organisationens styrelse). För att i detta avseende underlätta rättighetsklareringen bör det införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller kopiering av artiklar i tidningar och tidskrifter.

Utredningens förslag i denna del har fått ett blandat mottagande. Vissa remissinstanser har tillstyrkt förslaget, andra har anfört att det ger rättighetshavarorganisationerna en monopolställning. En remiss­instans har hävdat att en bestämmelse om tvångslicens i stället bör införas medan en annan instans har anfört att avgifter på kopierings­maskiner är att föredra.

För egen del gör jag följande överväganden.

På tidnings- och tidskriftsområdet finns en förening, Föremngen Presskopia, vilken upplåter rätt för bl.a. företag, organisationer och

57

myndigheter att fotokopiera artiklar för intern information. Före- Prop. 1992/93:214 ningen är ett organ för samarbete mellan rättighetshavarorganisatio-nema på området och förvaltar alltså de organiserade rättighetshavar-nas rättigheter såvitt gäller den aktuella kopieringen. Föreningen upplåter kopieringsrätt avseende ca 400 svenska tidningar och tidskrifter och täcker därigenom nästan hela det svenska pressom­rådet. I de avtal föreningen träffar med användama finns en be­stämmelse av innebörd att föreningen - upp till ett visst belopp -svarar för ersättning till rättighetshavare vars rätt inte omfattas av avtalet men ändå är knuten till prestation intagen i de tidningar och tidskrifter vilka föreningen upplåter rätt till kopiering ur. De rättighetshavare som därvid avses är naturligtvis de som står utanför organisationema.

Utredningens förslag om en avtalslicensbestämmelse syftar till att ge Föreningen Presskopia laglig möjlighet att upplåta kopieringsrätt också såvitt avser de rättigheter som tillkommer alla rättighetshavare som står utanför organisationema på pressområdet. Bestämmelsen skulle ge föreningen möjlighet att upplåta sådan rätt beträffande alla svenska och utländska tidningar och tidskrifter. (Jag bortser då ifrån att vissa utanförstående rättighetshavare kanske skulle använda den rätt till veto som utredningen velat ge dem.)

Utredningen föreslår alltså att det genom lagstiftning åstadkoms att företag, organisationer och myndigheter enkelt kan förvärva en kopieringsrätt av avsevärd omfattning. Rätten blir genom den föreslagna lagregeln betydligt vidare än den är idag när Föreningen Presskopia endast kan upplåta rätt i den utsträckning som följer av till föreningen utställda fullmakter.

Det kan antas att en vid kopieringsrätt skulle påverka marknaden för tidningar och tidskrifter. Det kan nämligen fömtses att företag, organisationer och myndigheter i viss utsträckning skulle skaffa sig kopieringsrätt och framställa behövligt antal exemplar av relevanta artiklar i stället för att förvärva erforderligt antal exemplar av tidningama och tidskrifterna på vanligt sätt (t.ex. genom prenumera­tion). Om den ersättning som utges för kopieringsrätten distribueras så att berörda rättighetshavare får kompensation för uteblivna prenumerationer etc, synes det likgiltigt från upphovsrättslig synpunkt att kopieringsrätten påverkar marknaden för tidningar och tidskrifter. Emellertid är det, åtminstone för närvarande, inte praktiskt möjligt att fördela av varje användare erlagd ersättning i enlighet med utredning om vilka verk användaren faktiskt kopierar. Genom stickprov och liknande kan visserligen någon ledning för fördelningen erhållas, men i de flesta fall ställer det sig alltför kostsamt att åstadkomma ett underlag som ger gmnd för en rättvis distribution. På området för fotokopiering för undervisningsändamål har dessa svårig-

58

heter lett till att ersättningen i princip inte fördelas individuellt efter   Prop. 1992/93:214 faktisk kopiering utan kollektivt som stipendier m.m.

Av det anförda följer att det finns en beaktansvärd risk för att en stor del av ersättningen för den utvidgade kopieringsrätten avseende tidningar och tidskrifter i praktiken inte skulle komma att tillfalla de rättighetshavare vars rättigheter rent faktiskt berörs av kopieringen. Jag är redan på den gmnden mycket tveksam till utredningens förslag. Det finns enligt min mening inte så starka skäl att vidga möjUghetema till kopiering av utländska tidningar och tidskrifter inom bl.a. företag, organisationer och myndigheter att förslaget ändå bör genomföras.

Det skulle kunna övervägas att i stället låta den föreslagna lagregeln avse kopiering ur endast svenska tidningar och tidskrifter. Beträffande dessa representerar som framgått Föreningen Presskopia nästan alla rättighetshavare enligt utställda fullmakter. Lagregeln skulle då i praktiken ge föreningen rätt att upplåta kopieringsrätt också avseende de övriga rättighetshavare vars rätt är knuten till prestation intagen i svensk press, dvs. främst oorganiserade svenska rättighetshavare.

Jag anser emellertid att en sådan regel inte är nödvändig. Av den som kopierar ur en tidning eller tidskrift efter avtal med föreningen torde inte kunna krävas att han kontrollerar att han inte kopierar en prestation som en oorganiserad rättighetshavare har rätt till. Genom att träffa avtal med föreningen måste användaren, med hänsyn till att föreningen representerar nästan alla rättigheter, anses ha gjort vad som ankommer på honom när det gäller att försäkra sig om att kopieringen ur de aktuella tidningama och tidskriftema sker lagligt. Om användaren kopierar en oorganiserad rättighetshavares prestation ur en tidning eller tidskrift som täcks av avtalet och därvid saknar vetskap om att just den prestationen inte omfattas av avtalet, torde det alltså vara uteslutet med straffrättsligt ansvar och skadeståndsansvar. Beträffande skyldigheten att ersätta den oorganiserade rättighets­havaren för nyttjandet gäller som framgått att föreningen i avtalet med användaren tar på sig att - upp till ett visst belopp - lämna sådan ersättning.

Mot bakgmnd av det anförda och med beaktande av även den restriktivitet som - enligt vad jag tidigare (avsnitt 2.1) har anfört - bör råda när det gäller att införa såväl begränsningar i upphovsrätten som nya särregler anser jag att utredningens förslag på denna punkt inte bör läggas till gmnd för lagstiftning.

I det avseende som nu är aktuellt har det intagits olika ståndpunkter i övriga nordiska länder. I Finland och på Island gäller redan avtalslicensbestammelser som täcker fotokopiering för i princip vilket ändamål som helst av vad slag av utgivna verk det vara må. I Dan­mark torde komma att föreslås en avtalslicensbestämmelse som -liksom den vilken föreslagits av den svenska utredningen - avser

59

fotokopiering för internt bmk hos bl.a. företag, organisationer och myndigheter. Bestämmelsen torde komma att avse kopiering av dels fackmässiga artiklar i tidningar, tidskrifter och samlingsverk, dels korta avsnitt av andra verk av fackmässig karaktär. Det kan förväntas att det även i Norge kommer att föreslås en avtalslicensbestämmelse som avser fotokopiering för intemt bmk hos bl.a. företag.

Som jag anförde tidigare (avsnitt 2.1) har EG-kommissionen aviserat att den avser att utföra en studie av reglerna om reprografisk framställning av skyddade verk och att studien skall ligga till gmnd för ett initiativ på området. Det är inte klart humvida arbetet inom EG kommer att gälla kopiering ur tidningar och tidskrifter för internt bmk inom bl.a. företag.

Prop. 1992/93:214

2.4 Framställning av exemplar inom undervisningsverksam­het

Mitt förslag: En avtalslicensbestämmelse införs när det gäller kopiering för undervisningsändamål av radio- och TV-program. Lagen om medling i vissa upphovsrättstvister skall vara tillämp­lig beträffande denna bestämmelse. Det skall vidare vara tillåtet för lärare och elever att för undervisningsändamål spela in sina egna framföranden av verk (13, 14 och 26 i §§ upphovsrättslagen, lagförslag I).

Utredningens förslag: Överensstämmer till största delen med mitt. Utredningen har emellertid ansett att den föreslagna avtalslicens­bestämmelsen skall avse endast radio- och TV-sändningar som sänds över det markbundna nätet. Utredningen har vidare föreslagit att ljudupptagningar av radio- och TV-sändningar som sänds över det markbundna nätet skall få ske fritt, om sändningarna sker i under­visningssyfte (SOU 1988:31 s. 111-129).

Remissinstanserna: Nästan samtliga som har yttrat sig över utred­ningens förslag har tillstyrkt dessa.

Skälen för mitt förslag: Enligt 17 § upphovsrättslagen får exemplar av offentliggjort verk framställas genom ljudupptagning för tillfälligt bmk inom undervisningsverksamhet. Grammofonskiva eller liknande, som framställts i förvärvssyfte, får emellertid inte direkt eftergöras.

Rätten enligt 17 § omfattar inte bildupptagningar, dvs. det är inte tillåtet att spela in TV-program med stöd av bestämmelsen. Under­visningsväsendets intresse av att kunna spela in TV-program tillgodo­ses för närvarande i viss utsträckning genom s.k. friköpsavtal. Med ett friköpsavtal avses ett avtal mellan ett radio- eller TV-företag och en användare vilket ger användaren rätt att spela in vissa program.

60

Radio- eller TV-företaget har därvid förvärvat rätt från alla berörda Prop. 1992/93:214 rättighetshavare att träffa avtal med användaren om den aktuella kopieringen. Friköpsavtal finns när det gäller de program som produceras av Sveriges Utbildningsradio AB. Avtalen har betydelse även när det gäller radioprogram därigenom att kopioma får användas under längre tid än den som 17 § upphovsrättslagen tillåter (jfr SOU 1988:31 s. 112f. med hänvisningar). Undervisningsväsendets intresse av att kunna sp)ela in TV-program som ingår i det allmänna program­utbudet hos Sveriges Television AB och andra TV-företag är däremot inte Ullgodosett.

Utredningen har påpekat att den infonnation som förmedlas via radio och TV har fått en ökad betydelse i undervisningen. Utred­ningen har ansett att det finns ett reformbehov när det gäller rätten att kopiera Sveriges Radio AB:s och Sveriges Television AB:s allmänna programutbud i radio och TV. Utredningen har mot bakgmnd härav föreslagit att en avtalslicensbestämmelse motsvarande den i 15 a § upphovsrättslagen, vilken ger rätt för lärare och andra att för sin undervisning kopiera utgivna verk genom reprografiskt förfarande, skall införas avseende kopiering av sändningar som sänds över det markbundna nätet. När utredningen år 1988 lade fram sitt förslag, var det endast sändningar från Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB och nuvarande Sveriges Radio AB som dis­tribuerades över detta nät. Numera används nätet också för sändningar från Nordisk Television AB (TV 4). - Nästan samtliga remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det.

Jag delar utredningens åsikt att undervisningsväsendets intresse av att kunna spela in TV-program vilka ingår i det allmänna program­utbudet skall tillgodoses. Jag anser emellertid att detta intresse bör tillgodoses också när det gäller andra program än dem som sänds över det markbundna nätet. Jag kan inte finna annat än att de skäl som talar för avtalslicensbestämmelsen i 15 a § upphovsrättslagen är tillämpliga också när det gäller kopiering ur världsutbudet av radio-och TV-sändningar. Det kan enligt min mening inte råda någon tvekan om att den som bedriver undervisning i organiserade former (bl.a. staten, landsting och kommuner) enkelt måste kunna skaffa sig rätt att kopiera radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål. Å andra sidan bör sådan kopiering av verk fömtsätta avtal med de rättighetshavare som företräds av de svenska rättighetshavarorganisa-tionema, i den mån dessa rättighetshavare är berörda. Jag finner alltså att de principer för användning av avtalslicensmodellen vilka jag tidigare (avsnitt 2.1) redogjort för föranleder att en avtalslicens­bestämmelse bör införas på detta område.

Det kan övervägas om vissa typer av verk, t.ex. filmverk som är relativt nyligen offentliggjorda, bör undantas från bestämmelsens

61

tillämpningsområde. Jag anser emellertid att det inte finns tillräckliga   Prop. 1992/93:214 skäl för det. I de fömtsätta avtalen kan i stället göras de begräns­ningar som i det enskilda fallet kan vara påkallade.

Däremot bör radio- och TV-företagens egna rättigheter enligt 48 § upphovsrättslagen (den s.k. signalrätten) inte omfattas av den nya avtalslicensbestämmelsen. Skälet för detta är att det inte finns någon organisation som företräder svenska rättighetshavare (svenska radio-och TV-företag) vilken motsvarar de organisationer som företräder övriga rättighetshavarkategorier. Radio- och TV-företagen är dessutom inte fler än att det är skäligt att kräva att användama träffar individuella avtal om kopieringen med de företag vars sändningar användarna vill utnyttja. En motsvarande ordning gäller för övrigt beträffande avtalslicensregeln om kabelsändningar i 22 d § upphovs­rättslagen.

Som utredningen föreslagit bör för den nya bestämmelsen gälla i princip samma skyddsregler som enligt 15 a § upphovsrättslagen avseende de upphovsmän som inte företräds av de avtalsslutande organisationerna. Dessa bör alltså ha rätt att förbjuda att deras verk kopieras och de bör vara likställda med dem som organisationema företräder när det gäller ersättning som lämnas enligt avtalet och förmåner från organisationema som väsentligen bekostas genom ersättningen. De bör också - oberoende av det sistnämnda - ha rätt till den ersättning som hänför sig till utnyttjandet av deras verk.

Liksom gäller beträffande avtalslicensregeln i 15 a § upphovsrätts­lagen bör lagen om medling i vissa upphovsrättstvister vara tillämplig på den nya bestämmelsen. Denna lag bör vara tillämplig också vid tvist om upplåtelse av ett svenskt radio- eller TV-företags egen rätt när det gäller den aktuella kopieringen. Om parterna inte själva förmår att träffa de avtal som krävs för att avtalslicensbestämmelsen skall kunna användas, kan då vem som helst av parterna begära medling.

Det kan ifrågasättas om lagstiftningen som komplement till reglerna om medling bör innehålla bestämmelser av tvångslicenskaraktär, vilka kan tillämpas om medlingen inte resulterar i ett avtal. Utredningen har för sin del utgått ifrån att nödvändiga avtal kommer att träffas och har inte ansett att några tvingande regler är nödvändiga. Också jag anser det rimUgt att anta att de aktuella avtalen kan komma till stånd och jag lägger därför inte fram något förslag om tvingande regler. Jag vill emellertid inte utesluta att sådana regler ändå kan visa sig nödvändiga. Utvecklingen på området bör följas noggrant. Det är av största vikt att undervisningsväsendets behov av att använda skyddade verk och prestationer tillgodoses.

Införandet av en sådan avtalslicensbestämmelse som jag nu har förordat aktualiserar frågan om det för den sektor som berörs av

62

denna bestämmelse finns skäl att behålla bestämmelserna i 17 § Prop. 1992/93:214 upphovsrättslagen om rätt att för tillfälligt bmk framställa exemplar av offentliggjorda verk genom ljudupptagning. Utredningen har ansett att bestämmelsema i 17 § bör behållas såvitt gäller verk som i under­visningssyfte sänds över det markbundna nätet (dvs. - när utred­ningens förslag presenterades - av Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB och nuvarande Sveriges Radio AB). Detta förslag tar sikte på att även fortsättningsvis genom lagstiftning underlätta tillkomsten av friköpsavtal beträffande Sveriges Utbild­ningsradio AB:s sändningar. Utredningen har anfört att om den fria kopieringen genom ljudupptagning skulle avskaffas helt skulle Sveriges Utbildningsradio AB, för att även fortsättningsvis kunna erbjuda friköpsavtal, bli tvunget att för användamas räkning förvärva rätt att kopiera den musik som används i sändningama. Från vissa rättighetshavare på musikområdet skulle det inte vara möjligt att förvärva kopieringsrätten. Den fria kopieringen genom ljudupptagning bör därför enligt utredningens mening bestå beträffande Sveriges Utbildningsradio AB:s sändningar.

För egen del vill jag först framhålla att gällande friköpsordning synes fungera väl och att det är angeläget att se till att den kan tillämpas även i fortsättningen. Till skillnad från utredningen gör jag emellertid bedömningen att så kan ske utan att man för de nu berörda sändningarna behåller den reglering av rätten att göra ljudupp­tagningar som finns i 17 §. De av utredningen åsyftade rättighets­havama på musikområdet, från vilka kopieringsrätt inte skulle kunna förvärvas, torde vara fonogramproducentema. Enligt uppgift som jag har inhämtat från dessa producenters organisation, den svenska gmppen av The Intemational Federation of the Phonographic Industry (IFPI), kan det emellertid förväntas att nödvändiga fullmakter kommer att utställas så att organisationen kan delta i de avtal vilka är en fömtsättning för friköpsordningen. Mot bakgmnd härav finner jag inte skäl att genomföra utredningens förslag på denna punkt.

Under de nordiska departementsöverläggningama har det rått enighet om att man, på det sätt som jag nu har föreslagit, bör dels införa en avtalslicensbestämmelse beträffande kopiering av radio- och TV-program i undervisningsverksamhet, dels inte införa en särregel beträffande ljudet i utbildningssändningar.

Det bör poängteras att den föreslagna avtalslicensbestämmelsen endast avser själva kopieringsåtgärdema. Rätten att i undervisningen framföra de sändningar som har kopierats följer samma regler som rätten att i undervisningen framföra sändningama på ordinarie sändningstid. I den mån framförandet är att anse som offentligt framförande i den mening som avses i 2 § tredje stycket upphovs­rättslagen, krävs i princip avtal med rättighetshavama. Enligt bestäm-

63

melsen i nuvarande 20 § första stycket samma lag får dock utgivna verk framföras offentligt vid undervisning; enligt tredje stycket i paragrafen gäller bestämmelsen emellertid inte sceniska verk eller filmverk (se vidare avnitt 2.14 nedan).

Utredningen har ytterligare föreslagit att det skall vara tillåtet för lärare att för tillfälligt bmk göra ljud- eller bildupptagningar av sina egna framföranden av verk, om det sker för undervisningsändamål. Jag delar denna uppfattning men anser liksom många remissinstanser att regeln även bör omfatta elever. Dessutom finner jag inte tillräck­liga skäl för att inskränka användningen av upptagningarna till tillfälligt bmk. Det är tillräckligt att upptagningarna inte får användas för annat ändamål än undervisning.

2.5 Framställning av exemplar inom vårdinrättningar av radio- och TV-sändningar för tidsförskjutet framförande

Prop. 1992/93:214

Mitt förslag: Det skall vara tillåtet för sjukhus och inrättningar med särskild service eller vård för äldre eller funktionshindrade att kopiera radio- och TV-program för tidsförskjutet framföran­de inom institutionen (15 § upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Det skall införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller den kopiering som mitt förslag avser. Bestämmelsen skall dock endast omfatta sändningar som sänds över det markbundna nätet (SOU 1988:31 s. 101-106).

Remissinstanserna: Vissa remissinstanser har tillstyrkt utred­ningens förslag medan andra har anfört att den aktuella kopieringen bör få ske fritt.

Skälen för mitt förslag: Personer som vistas på sjukhus eller en inrättning med särskild service eller vård för äldre eller funktions­hindrade kan ofta inte ta del av radio- och TV-program under ordinarie sändningstid. Att det är så kan bero på personernas tillstånd eller på institutionens mUner.

Beträffande TV-sändningar finns ett standardavtal vilket erbjuds institutionerna av Sveriges Television AB och vissa rättighetshavare. Dessa rättighetshavare representeras av föreningen COPYSWEDE, som är en förhandlingskartell för en rad rättighetshavarorganisationer. Avtalet ger användama rätt att dels göra upptagningar av TV-sändningar, dels framföra dessa inom ett dygn från det att upp­tagningarna gjordes för personer som omfattas av institutionens normala verksamhet.

Avtalet omfattar endast prestationer av de rättighetshavare vilka företräds av de avtalsslutande parterna. Fonogram- och filmprodu-

64

centerna står utanför COPYSWEDE; deras rättigheter omfattas inte. Prop. 1992/93:214 Många utländska rättighetshavare och oorganiserade svenska rättig­hetshavare berörs inte heller av avtalet. Utredningen har mot denna bakgmnd föreslagit att en avtalslicensbestämmelse införs när det gäller kopiering av sändningar som sänds över det markbundna nätet. När utredningen år 1988 lade fram sitt förslag var det endast Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB och nuvarande Sveriges Radio AB som sände över detta nät. Numera används det också för sändningar från Nordisk Television AB (TV 4).

Vissa remissinstanser har tillstyrkt förslaget medan andra har anfört att kopieringen bör få ske fritt. Också jag anser att den bör få ske fritt. Personer som vistas på sjukhus och sådana inrättningar som nu är aktuella kan av skäl som redan nämnts ofta inte ta del av sänd­ningama under ordinarie sändningstid. De kan i många fall inte heller spela in sändningama för enskilt bmk vid senare tillfälle. Detta innebär att det ofta är nödvändigt för institutionerna att ordna så att upptagningar görs. Om så inte sker kan många som vistas vid institutionerna över huvud taget inte ta del av sändningarna. Det bör enligt min mening vara tillåtet för institutionerna att på detta sätt göra det möjligt för de vårdbehövande att ta del av sändningarna. Detta gäller beträffande alla radio- och TV-sändningar och inte bara dem som sänds över det markbundna nätet.

Enligt utredningen skulle en regel om rätt för institutionerna att kopiera radio- och TV-sändningar strida mot Sveriges åtaganden enligt Europeiska överenskommelsen om skydd för televisionsutsänd­ningar. Utredningen har därvid anfört dels att överenskommelsen förpliktar de fördragsslutande staterna att - med vissa angivna undantag - ge TV-företagen en ensamrätt när det gäller kopiering av sändningar, dels att inget av de angivna undantagen avser den kopiering som nu är aktuell.

De undantag som anges i överenskommelsen och som är aktuella för svensk del rör - bortsett från en regel om s.k. efemära upptag­ningar - kopiering för enskilt bmk och för undervisningsändamål samt kopiering av korta avsnitt för redogörelser om dagshändelser. Enligt gällande svensk rätt görs emellertid, som framgår av 48 § tredje stycket upphovsrättslagen, också vissa andra undantag. I detta stycke hänvisas nämligen till bl.a. 14 § första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samma lag. Hänvisningarna innebär att TV-företagens ensamrätt avseende kopiering av deras sändningar är inskränkt genom reglerom bl.a. citaträtt, rätt till kopiering för bevissäkrings-, tillsyns-, arkiverings- och forskningsändamål samt rätt till kopiering av sändningar innehållande diskussionsprogram och av allmänna handlingar i form av upptagningar av sändningar.

Att svensk lag kan innehålla inskränkningsbestämmelser som saknar

65

Riksdagen 1992/93. I saml. Nr 214

uttryckligt stöd i en tillämplig internationell överenskommelse har sin gmnd i att det inom upphovsrätten är allmänt erkänt att vissa inskränkningar av mindre betydelse kan införas utan uttryckligt stöd i överenskommelsema på området. Denna princip gäller t.o.m. beträffande den konvention som kräver den högsta skyddsnivån, dvs. Bemkonventionen. Om principens tillämpning, se t.ex. prop. 1977/78:97 s. 158 f (Lagrådet).

Jag anser att den nu aktuella kopieringen är av så liten betydelse för TV-företagen att det är förenligt med Europeiska överenskommelsen om skydd för televisionsutsändningar att införa den regel om fri kopiering som jag ovan funnit skäl för.

Av de nordiska ländema är Danmark och Norge vid sidan av Sverige bundna av den nämnda överenskommelsen. Från dansk och norsk sida har man under de nordiska departementsöverläggningama redovisat samma syn på vad överenskommelsen kräver som jag just gett uttryck för. Under överläggnlngama har det också rått enighet om att den aktuella kopieringen bör få ske fritt.

Det bör framhållas att vad jag nu anfört om fri användning endast avser själva kopieringsåtgärderna. Institutionernas rätt att för de vårdbehövande m.fl. framföra de sändningar som har kopierats följer samma regler som institutionernas rätt att för dessa personer framföra sändningarna på ordinarie sändningstid. Av rättspraxis (NJA 1988 s. 715) framgår att dylikt framförande i många fall anses som sådant offentligt framförande som avses i 2 § tredje stycket upphovsrätts­lagen. Ett sådant framförande kräver avtal med upphovsmännen. Den regel jag nu föreslår om fri kopiering ändrar inte på något sätt rättsläget när det gäller offentligt framförande. Inte heller utred­ningens förslag innebar någon ändring i detta hänseende.

Prop. 1992/93:214

2.6 Framställning av exemplar inom arkiv och bibliotek

Mitt förslag: Arkiv och bibliotek skall få framställa exemplar av skyddade verk inte bara som nu genom fotografi utan även med andra metoder än fotografi (16 § upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitt. Utred­ningen har också föreslagit en avtalslicensbestämmelse när det gäller rätten för vissa bibliotek att i sin utlåningsverksamhet fotokopiera utgivna verk för ett annat biblioteks räkning, dvs. vid s.k. fjärrlån (SOU 1990:30 s. 191-225).

Remissinstanserna: Förslaget om rätten att framställa exemplar med andra metoder än fotografi har tillstyrkts av nästan alla som

66

yttrat sig om det.   Förslaget om  en avtalslicensbestämmelse be-    Prop. 1992/93:214 träffande fjärrlån har från olika utgångspunkter kritiserats bl.a. av flera forskningsbibliotek.

Skälen för mitt förslag: Enligt 12 § upphovsrättslagen får arkiv och bibliotek, som har regeringens tillstånd, framställa exemplar av verk genom fotografi för sin verksamhet. Framställningen får enligt bestämmelsen ske på de villkor som anges i tillståndet.

Av 1 § förordningen (1961:348) med tillämpningsbestämmelser tUl upphovsrättslagen och fotografilagen (tillämpningsförordningen) framgår att tillstånd har givits till Riksarkivet och de arkiv­myndigheter som står under dess inspektion samt Kungliga biblioteket och andra vetenskapliga eller fackliga bibliotek som drivs av det allmänna samt folkbiblioteken. I särskilda beslut av regeringen har Ullstånd givits till ytterligare ett fåtal institutioner. De institutioner som har givits tillstånd fär framställa exemplar på de villkor som anges i 2-5 och 7 §§ tillämpningsförordningen. Bestämmelserna avser framställning av exemplar för beredskaps- och skyddsändamål, för utlåning av kopior av ömtåligt eller svårersättligt material, för utlämning till lånesökande av vissa artiklar eller korta avsnitt av verk, för kompletteringsändamål och för användning i läsapparat.

Utredningen har behandlat frågan humvida arkiven och biblioteken bör ges rätt att framställa exemplar med andra metoder än fotografi. Utredningen har anfört att ljud- och bildupptagningar samt maskin­läsbara medier utom datorprogram bör få kopieras för beredskaps-, skydds- och kompletteringsändamål, i den mån verken är utgivna och förlagan för kopieringen finns hos arkivet eller biblioteket. Enligt utredningen bör tillämpningsförordningen kompletteras med bestäm­melser i vilka de närmare fömtsättningama för denna kopiering anges.

När det gäller arkivens och bibliotekens rätt att låna ut de exemplar som framställts med andra metoder än fotografi har utredningen ansett att rätten bör begränsas till fall då exemplaren används för forskning i arkivets och bibliotekets lokaler. Som skäl för sin ståndpunkt har utredningen angivit dels att det finns risk för att exemplaren kopieras av låntagarna, om exemplaren får lånas ut utanför lokalerna, dels att det innefattar offentligt framförande om exemplaren görs tillgängliga för allmänheten i lokalerna. Utredningen har ansett att den nu aktuella begränsningen i rätten att använda exemplaren bör framgå av upphovsrättslagen.

Nästan alla remissinstanser som yttrat sig om förslaget angående rätten att framställa exemplar med andra metoder än fotografi har tillstyrkt förslaget. Också jag anser att arkivens och bibliotekens behov av att kopiera ljud- och bildupptagningar samt maskinläsbara medier bör tillgodoses och att den nuvarande begränsningen till

67

framställning av exemplar genom fotografi bör upphävas.

Prop. 1992/93:214

Jag anser vidare att det i bestämmelsen om rätt för arkiv och bibliotek att framställa exemplar bör anges i huvudsak vilka arkiv och bibliotek som har rätt att framställa exemplar med stöd av bestäm­melsen samt för vilka ändamål framställningen får ske. Detta torde krävas med hänsyn till att regeringens föreskrifter i fråga om arkivens och bibliotekens kopieringsrätt utgör föreskrifter om verkställighet av lag (se 8 kap. 13 § första stycket första punkten regeringsfonnen); en tillräckligt vägledande bestämmelse i lagen måste då dra upp ramen för regeringens förordningsmakt.

Ett alternativ vore att i stället ta in föreskrifterna i lagen. Det är emellertid nödvändigt att dessa ges en detaljerad utformning. Det torde därför vara lämpligare att det Uksom hittills anförtros åt regeringen att besluta om dem. - Det har rent allmänt ansetts att det i vissa fall är ofrånkomligt att regeringen med stöd av sin behörighet att besluta verkstäUighetsföreskrifter i materiellt hänseende "fyller ut" en lag. En fömtsättning för att så skall få ske är emellertid att lagen är så detaljerad a» den inte tillförs något väsentligt nytt genom regeringens föreskrifter. Dessa får således inte innehålla något som kan upplevas som ett nytt åliggande för enskilda eller som kan betraktas som ett tidigare ej föreliggande ingrepp i enskildas person­liga eller ekonomiska förhållanden (se ett yttrande av riksdagens konstitutionsutskott, yttr. 1978/79:KU2y s. 5).

Beträffande exemplarframställning med reprografiska metoder (dvs. fotokopiering och liknande) bör bestämmelsen i upphovsrättslagen ge möjlighet att i princip behålla de föreskrifter som finns intagna i 2-5 och 7 §§ tillämpningsförordningen. Bestämmelsen skall i fråga om sådana metoder då innehålla att rätten för arkiv och bibliotek får avse framställning av exemplar för bevarande- eller kompletteringsändamål (2 § första stycket respektive 4 och 5 §§ i förordningen) eller för utlämning till lånesökande (2 § andra stycket och 3 § i förordningen) eller för användning i läsapparater (7 § i förordningen).

Beträffande exemplarframställning med andra metoder än repro­grafiska (dvs. kopiering av ljud- och bildupptagningar samt maskin­läsbara medier) gäller redan att Arkivet för ljud och bild får kopiera för bevarandeändamål (inbegripet beredskaps- och skyddsändamål) eller forskningsändamål, se 22 b och 22 c §§ upphovsräUslagen. Den nya bestämmelsen bör i fråga om sådana metoder avse dessa ändamål samt kompletteringsändamål.

Utredningen har föreslagit en bestämmelse i upphovsrättslagen enligt vilken datorprogram i maskinläsbar form undantas från arkivens och bibliotekens rätt att framställa exemplar. Sedan utredningens förslag presenterades har emellertid ett EG-direktiv om rättsligt skydd för datorprogram antagits och till följd av EES-avtalet implementerats i

68

svensk rätt, se prop. 1992/93:48, bet. 1992/93:LU17, rskr. Prop. 1992/93:214 1992/93:125 och SFS 1992:1687. Av direktivet följer att arkiv och bibliotek inte får ges rätt att kopiera datorprogram. Jag anser inte att upphovsrättslagen behöver belastas med detta undantag från kopie­ringsrätten. Det får fömtsättas att regeringen utformar verkställighets-föreskriftema på ett sådant sätt att bestämmelsen om kopieringsrätt för arkiv och bibliotek inte kommer i strid med direktivet.

Enligt 22 b och 22 c §§ upphovsrättslagen fär, som jag redan antytt. Arkivet för ljud och bild dels för bevarandeändamål överföra offentliggjort filmverk på anordning genom vilken det kan återges, dels för beredskaps-, skydds- eller forskningsändamål framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk. Om det, som jag föreslår, införs en regel i upphovsrättslagen om rätt för arkiv att framställa exemplar av verk inte bara genom fotografi utan också med andra metoder, kan de särskilda bestämmelsema i upphovsrättslagen om kopieringsrätt för Arkivet för ljud och bild utgå. Arkivets kopierings­rätt kommer i stället att följa av den nya bestämmelsen och preciseras av verkställighetsföreskrifterna till den. Att de särskilda bestäm­melserna om arkivets kopieringsrätt utgår är i linje med min tidigare (avsnitt 2.1) uttryckta strävan att förenkla upphovsrättslagen.

Enligt 3 § tillämpningsförordningen får, som jag också redan antytt, enstaka artiklar i samlingsverk, tidningar och tidskrifter samt korta avsnitt i andra utgivna verk kopieras samt kopiorna lämnas ut till lånesökande för forsknings- eller studieändamål. Enligt bestämmelsen är den avsedd att tillämpas när det är ändamålsenligt att göra så i stället för att lämna ut de aktuella volymerna eller häftena. Endast en kopia av varje artikel eller avsnitt får lämnas ut till varje lånesökan­de.

Utredningen har anfört att det är uppenbart att den kopiering som avses i 3 § tillämpningsförordningen numera har en helt annan betydelse än vid upphovsrättslagens tillkomst. Mot den bakgmnden har utredningen prövat humvida rätten till kopiering enligt bestäm­melsen bör bestå.

Utredningen har funnit att huvuddelen av kopieringen är tillåten redan enligt reglerna om kopiering för enskilt bmk och att det är svårt att på ett praktiskt användbart sätt ange i vilken utsträckning så inte är fallet. Utredningen har anfört att det däremot är mycket enkelt att avgränsa kopiering som sker för fjärrlåneverksamhet från annan kopiering. Enligt utredningen har kopieringen inom forsknings­biblioteken för annat biblioteks räkning ökat påtagligt i omfattning under senare år. En omfattande sådan kopiering kan enligt utred­ningen få betänkliga effekter från upphovsrättslig synpunkt; utred­ningen har anfört att det särskilt beträffande facktidskrifter finns en tendens att bibliotekens intresse av att prenumerera minskar. Mot

69

denna bakgmnd har utredningen föreslagit att det införs en avtals-   Prop. 1992/93:214 licensbestämmelse när det gäller rätten för vissa bibliotek att i sin utlåningsverksamhet fotokopiera utgivna verk för ett annat biblioteks räkning och att denna fotokopiering följaktligen inte längre skall få ske fritt.

Förslaget har under remissomgången kriUserats av bl.a. forsknings­biblioteken. De har i huvudsak anfört följande. Det har inte klarlagts vad som kopieras för andra biblioteks räkning och hur många kopior ur varje verk som därvid framställs, varför det inte belagts att kopieringen inverkar på antalet facktidskriftsprenumerationer. I första hand kopieras utländska verk. Utredningen har själv anfört att endast ca 2 % av den vetenskapliga litteraturen hos forskningsbiblioteken har Sverige som urspmngsland, att samtliga universitetsbibliotek erhåller pliktexemplar av svenska publikationer och att man därför kan utgå ifrån att det svenska materialet utgör ett mycket litet inslag i Qärrlåneverksamheten. De svenska rättighetshavarorganisationerna företräder inte dem vars verk kopieras och det är därför inte lämpligt att införa en avtalslicensbestämmelse.

Jag anser att forskningsbibliotekens kritik av förslaget är bärande och förordar därför att utredningens förslag om en avtalslicens­bestämmelse (och en motsvarande ändring i 3 § tillämpningsförord­ningen) inte genomförs.

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att arkiv och bibliotek bör ges rätt att framställa exemplar med andra metoder än fotografi och att kopieringen i Qärrlåneverksamheten även i fortsätt­ningen bör få ske fritt.

Som jag anförde i avsnitt 2.1 har EG-kommissionen aviserat att den avser att utföra en studie av reglerna om reprografisk framställning av skyddade verk och att studien skall ligga till gmnd för ett initiativ på området. Det är inte klart humvida arbetet inom EG kommer att beröra arkivens och bibliotekens rätt att kopiera.

2.7 Handlingar upprättade av myndigheter

Mitt förslag: Det nuvarande kravet att kartor som är upprättade av myndigheter skall vara officiella för att vanliga upphovsrätts­liga regler skall gälla avskaffas (9 och 26 a §§ upphovsrättsla­gen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. Utredningen har emellertid också föreslagit att ett ytterligare undantag från reglerna om handlingar som är upprättade av myndigheter skall införas, nämligen avseende friståeflde litterära verk (SOU 1990:30 s. 169-

70

190).

Prop. 1992/93:214

Remissinstanserna: Beträffande förslaget om kartor har det fåtal remissinstanser som yttrat sig biträtt utredningens uppfattning. Förslaget om fristående litterära verk har uttryckligen berörts endast av en instans som tillstyrkt förslaget.

Skälen för mitt förslag: Av 9 § upphovsrättslagen framgår att upphovsrätt i princip inte gäller beträffande vissa texter som har upprättats av myndigheter, nämligen författningar, beslut av myndig­heter, av svenska myndigheter avgivna yttranden samt officiella översättningar av sådana texter. Vissa undantag finns emellertid. Upphovsrätt gäller nämligen i fråga om officiella kartor, alster av bildkonst, musikaliska verk och diktverk, även om de ingår i sådana texter som nyss nämndes. Med undantag för officiella kartor fär verken dock återges. Upphovsmannen har därvid i princip rätt till ersättning; bestämmelsen är principiellt en tvångslicensbestämmelse. Han saknar dock sådan rätt om verket återges i samband med myndighets verksamhet eller i samband med en redogörelse för det mål eller ärende i vilket verket förekommit och återgivningen sker endast i den omfattning som betingas av ändamålet med redogörelsen.

Av 24 § första stycket upphovsrättslagen framgår att i fråga om andra hos svenska myndigheter upprättade handlingar än sådana som avses i 9 § (det kan exempelvis röra sig om handböcker eller informa­tionsskrifter) gäller ett visst upphovsrättsUgt skydd. Bl.a. skall den ideella rätten enligt 3 § iakttas. Däremot är det ekonomiska utnytt­jandet fritt. Också i denna gmpp görs vissa undantag, nämligen för officiella kartor, tekniska förebilder, datorprogram, verk som har framställts för undervisning eller är resultatet av vetenskaplig forskning, alster av bildkonst, musikaliska verk, diktverk och verk av vilka exemplar i samband med affärsverksamhet genom en myndig­hets försorg tillhandahålls allmänheten. I fråga om dessa alster gäller vanliga upphovsrättsliga regler även om alstren ingår i exempelvis en av myndighet upprättad handbok.

Med officiella kartor avses enligt förarbetena sådana kartor som en myndighet är skyldig att upprätta och ge ut oberoende av beställning (prop. 1973:15 s. 159 f).

Utredningen har föreslagit dels att reglerna om officiella kartor skall göras tillämpliga även på kartor som inte är officiella i den mening som anges i förarbetena, dels att ett nytt undantag - avseende fristå­ende litterära verk - skall införas i båda bestämmelserna om hand­lingar som har upprättats hos myndigheter; för de fristående litterära verken skall gälla samma regler som redan gäller för bl.a. diktverk.

När det gäller förslaget avseende kartor anser jag i likhet med utredningen och de remissinstanser som särskilt har yttrat sig i denna del att det  finns goda  skäl för att genomföra förslaget.  Sedan

71

upphovsrättslagens tillkomst har det skett omfattande förändringar när Prop. 1992/93:214 det gäller kartproduktionen. Kommunernas ökade ansvar i olika hänseenden har medfört att de numera står för en omfattande kartproduktion. Det är osäkert i vilken utsträckning kartor produ­cerade av kommuner kan anses som officiella. Med hänsyn till de ekonomiska intressen som finns när det gäller produktion och användning av kommunala kartor, bör dessa fä upphovsrättsUgt skydd. Detta bör genomföras på så sätt att kravet att en karta skall vara officiell för att den skall fä skydd avskaffas. Tryckfrihetsrätts­liga skäl kan visserligen anföras för att behålla kravet, men dessa är inte så starka att kravet bör upprätthållas. Med stöd av citatregeln och reglema om återgivning av verk i samband med redogörelser för dagshändelser, kan kartor framställda av myndigheter användas i den utsträckning som krävs av hänsyn till intresset av informationssprid­ning. Och enligt bestämmelsen om allmänna handlingar skall - utan hinder av upphovsrätten - bl.a. kartor tillhandahållas i den ordning som stadgas i 2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Härtill kommer att förslaget innebär en viss - låt vara begränsad -förenkling av de relativt komplicerade reglerna om handlingar som har upprättats av myndigheter.

När det däremot gäller förslaget i fråga om fristående litterära verk ställer jag mig mera tveksam. De skäl som utredningen har åberopat är i huvudsak följande. Det förekommer inte sällan att facklitterära författare bidrar med fristående litterära verk i myndigheternas betänkanden, rapporter och yttranden. Med sådana verk avses alster som inte inarbetas i betänkandet etc. utan återges i det under författarens eget namn, oftast i en bilaga. Verket följer då reglerna i 9 § eller 24 § första stycket upphovsrättslagen om handlingar upp­rättade av myndigheter. Det är alltså antingen inte alls föremål för upphovsrätt eller underkastat en inskränkningsbestämmelse om fri återgivning. I allmänhet torde denna reglering inte orsaka några större olägenheter för upphovsmannen. Om han är anställd vid en myndighet och har till uppgift att författa dylika alster, övergår upphovsrätten normalt till myndigheten som en följd av anställningsavtalet. Också när en myndighet uppdrar åt en utomstående person att författa något, kan myndigheten genom uppdragsavtalet förvärva hela rätten att förfoga över verket. Men i vissa fall kan den nuvarande regleringen medföra mindre lämpliga resultat. Så blir fallet om myndigheten genom uppdragsavtalet endast förvärvar viss rätt att förfoga över verket, t.ex. rätt att publicera det i ett betänkande. Regleringen kan då leda till att upphovsmannens legitima intressen oskäligt åsidosätts. Enligt uppdragsavtalet har han ju - bortsett från publiceringen i betänkandet - kvar rätten att förfoga över verket. Det är då inte rimligt att utomstående kan utnyttja verket. Det finns en risk för att

72

regleringen medför att fristående experter avstår från att lämna bidrag i de sammanhang som här är aktuella. Fristående litterära verk, intagna i handlingar upprättade av myndigheter, bör mot denna bakgmnd ges vanligt upphovsrättsUgt skydd. Med fristående litterära­verk avses därvid verk som dels har författats av någon som inte -vare sig som anställd eller i annan egenskap - har till uppgift att framställa den handling i vilken verket ingår, dels är fristående i den meningen att det klart framgår att verket utgör en självständig del av handlingen. Sistnämnda krav innebär dock inte att författaren måste anges; att kräva detta skulle vara att införa ett formkrav, vilket är i strid med Bemkonventionen.

Jag kan för egen del ha viss förståelse för vad utredningen sålunda anfört. Jag kan emellertid inte finna att skälen för de föreslagna reglema avseende fristående litterära verk är så starka, att det finns tillräcklig anledning att införa de svårtillämpade undantag från huvudreglerna om handlingar upprättade av myndigheter, som de föreslagna reglerna skulle komma att utgöra. Att en upphovsman, som anlitas av en myndighet för att framställa en text vilken skall användas i myndighetens verksamhet, endast i begränsad utsträckning kan behålla sin rätt att förfoga över texten, får enligt min uppfattning godtas. Upphovsmannen kan naturligtvis ta hänsyn till detta när ersättningen för hans medverkan i myndighetens arbete bestäms.

Jag anser alltså att utredningens förslag på denna punkt inte bör genomföras.

När det gäller situationen i Danmark, Finland, Island och Norge förhåller det sig på det sättet att dessa länder har skilda upphovsrätts­liga regler avseende handlingar upprättade av myndigheter. Detta har sin gmnd i bl.a. att ländernas generella bestämmelser om allmänna handlingar är olika. Under det nordiska samrådet har, mot denna bakgmnd, reglerna om handlingar upprättade av myndigheter inte behandlats.

Prop. 1992/93:214

2.8 Ändringar av byggnader

Min bedömning: Den nuvarande rätten för ägaren till en bygg­nad att ändra byggnaden utan upphovsmannens tillstånd behålls (26 c § upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Ägaren till en byggnad skall ha en ovillkor­lig rätt att ändra byggnaden utan upphovsmannens tillstånd endast om ändringen krävs av tekniska skäl eller för en ändamålsenlig använd­ning av byggnaden. 1 övrigt skall rätten att företa ändringar utan upphovsmannens tillstånd saknas, om ändringen är kränkande för

73

upphovsmannens konstnärliga anseende eller egenart. - En ledamot    Prop. 1992/93:214 har reserverat sig och ansett att den nuvarande regeln bör behållas (SOU 1990:30 s. 227-237 och s. 630-631).

Remissinstanserna: Utfallet är splittrat. Flera instanser har anfört att den föreslagna regeln är svårtillämpad. Näringsfrihetsombuds­mannen (NO) har avstyrkt på den gmnden att förslaget innebär att ägaren till en byggnad kan tvingas att anlita upphovsmannen vid om-och tillbyggnad för att inte utsätta sig för risken att upphovsrätts­intrång påstås. NO har anfört att förslaget därför har menlig effekt från kostnads- och effektivitetssynpunkt.

Skälen för min bedömning: Enligt 13 § upphovsrättslagen får ägaren till en byggnad ändra byggnaden utan upphovsmannens tillstånd. Regeln utgör ett undantag från bestämmelsen i 3 § andra stycket samma lag, enligt vilken ett verk inte får ändras så att upphovsmannens konstnärliga anseende eller egenart kränks. För att den reglering som nu är aktuell skall vara tillämplig krävs alltså att byggnaden utgör ett verk i upphovsrättslagens mening. Om inne­börden av verkshöjdskravet när det gäller byggnader, se t.ex. SOU 1990:30 s. 234-236.

Enligt övriga nordiska länders upphovsrättslagar har ägaren en ovillkorlig rätt att ändra sin byggnad utan upphovsmannens tillstånd endast om ändringen är motiverad av tekniska skäl eller med hänsyn till byggnadens ändamålsenliga användning. I övrigt saknas rätten att ändra byggnaden utan upphovsmannens tillstånd om ändringen är kränkande för upphovsmannens konstnärliga anseende eller egenart. I den svenska propositionen med förslag till upphovsrättslag föreslogs denna reglering även för svenskt vidkommande (prop. 1960:17 s. 116-118). Första lagutskottet ansåg emellertid att 13 § upphovs­rättslagen skulle utformas på det sätt som den nu är utformad. Utskottet anförde i huvudsak följande. Det är i hög grad tveksamt om upphovsmannens ideella rätt beträffande ändringar av verk bör gälla även byggnader, som är objekt med praktisk användning. Från ägarens synpunkt innebär en sådan ordning en begränsning i hans handlingsfrihet som kan vålla allvarliga olägenheter. Upphovsman­nens rätt i detta avseende har i praktiken inte någon större betydelse. Det är högst ovanligt att ändringar i byggnader är kränkande för upphovsmannen. Det allmännas tillsyn över byggnadsverksamheten förhindrar i regel sådana ingrepp. Behovet av skydd mot kränkande ändringar är alltså litet. Det kan emellertid befaras att upphovsmän­nen skulle komma att åberopa sin ideella rätt även beträffande ändringar som inte är kränkande. Redan risken för att komma i konflikt med upphovsmannen kan i vissa fall vara ett hinder för att företa ändringar som är objektivt önskvärda (bet. 1960:ILU41 s. 53 f).

74

upphovsrättsutredningen har nu föreslagit att bestämmelsen i 13 § Prop. 1992/93:214 upphovsrättslagen skall ersättas med en regel enligt vilken en byggnad får ändras utan upphovsmannens samtycke om det krävs av tekniska skäl eller för en ändamålsenlig användning av byggnaden. Utred­ningens förslag överensstämmer alltså med det förslag som lades fram i 1960 års proposition. Utredningen har anfört i huvudsak följande argument till stöd för sin uppfattning. Den nuvarande rätten för ägaren att ändra sin byggnad innebär en från principiell synpunkt mycket långtgående inskränkning i vissa av upphovsmannens ideella rättigheter; upphovsmannen har inte alls någon rätt när det gäller ändring av byggnader. Den intresseavvägning som regleringen enligt 1960 års proposition ger uttryck för är från principiell synpunkt rimligare. Första lagutskottets farhågor framstår i efterhand som något överdrivna. Regleringen har såvitt känt inte lett till olägenheter i övriga nordiska länder. Den är bättre i överensstämmelse med Bernkonventionen än nuvarande svenska bestämmelse. Om den svenska lagen i det aktuella avseendet skulle bringas i överens­stämmelse med övriga nordiska länders lagar, skulle detta i praktiken inte innebära någon väsentlig förändring. I de allra flesta fall torde nämUgen en ändring av en byggnad vara motiverad från teknisk synpunkt eller med hänsyn till byggnadens ändamålsenliga använd­ning. Om ändringen inte skulle vara det, torde den likväl i de flesta fall inte vara kränkande för upphovsmannen. Den huvudsakliga betydelsen av bestämmelsen torde alltså vara principiell, men upphovsmannen ges genom bestämmelsen möjlighet att förhindra flagranta fall av kränkande estetiska ändringar.

Utredningen var inte enig på den aktuella punkten utan en av utredningens ledamöter ansåg att den nuvarande regeln borde behållas. Han har anfört att första lagutskottets uttalanden alltjämt har fog för sig. Han har också anfört att han inte kan finna att den hittillsvarande rättsolikheten i det aktuella avseendet mellan Sverige och övriga nordiska länder har lett till några beaktansvärda olägen­heter.

Också bland remissinstanserna är meningarna delade.

För egen del delar jag den av första lagutskottet uttalade uppfatt­ningen att det är högst ovanligt att ändringar i byggnader är krän­kande för upphovsmannen och att behovet av skydd mot sådana ändringar alltså är litet. Eftersom den praktiska betydelsen av den föreslagna lagändringen enligt vad också utredningen funnit skulle bli mycket liten kan jag inte se att det finns tillräckliga skäl att göra någon ändring i nuvarande ordning. Jag beaktar därvid att, som flera remissinstanser uttalat, det finns risk att regleringen skulle bli svårtillämpad. Jag beaktar också vad NO anfört om att förslaget skulle få en menlig effekt från kostnads- och effektivitetssynpunkt

75

genom att ägaren till en byggnad kan tvingas anlita upphovsmannen vid om- och tillbyggnad för att inte utsätta sig för risken att upphovs­rättsintrång påstås. Att den nuvarande regeln behålls är också i linje med min strävan att åstadkomma en så enkel och lättillämpad upphovsrättslag som förhållandena medger.

Jag anser alltså att utredningens förslag inte bör genomföras. Eftersom det också i övriga nordiska länder synes saknas planer på att lägga fram förslag om ändrade regler i det aktuella avseendet, innebär min ståndpunkt att den föreliggande skillnaden mellan svensk och övrig nordisk rätt består. Som framgår av vad jag anfört synes denna skillnad dock sakna praktisk betydelse.

Prop. 1992/93:214

2.9 Rätten att citera

Min bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att införa en bestämmelse enligt vilken konstverk uttryckligen undantas från citatregelns tillämpningsområde.

Utredningens förslag: Det skall införas en regel enligt vilken konstverk uttryckligen undantas från citatregelns tillämpningsområde (SOU 1990:30 s. 239-251).

Remissinstanserna: Endast två instanser har yttrat sig särskilt om förslaget. De har tillstyrkt det.

Skälen för min bedömning: Enligt 14 § första stycket upphovs­rättslagen får citat göras ur offentliggjorda verk, om det sker i överensstämmelse med god sed och i den omfattning som betingas av ändamålet. Enligt 14 § andra stycket samma lag får offentliggjort konstverk återges i kritisk eller vetenskaplig framställning, i anslut­ning till texten. Om två eller flera konstverk av samma upphovsman återges i populärvetenskaplig framställning, har denne dock rätt till ersättning.

Upphovsrättsulredningen har föreslagit att det uttryckligen föreskrivs att citatre.geln inte skall omfatta konstverk. Utredningen har därvid anfört att, om det vore möjligt att åberopa citatregeln beträffande konstverk, skyddet för dessa skulle bli illusoriskt eftersom del då skulle vara möjligt att fritt utnytta konstverk för illustrationsändamål. En så vidsträckt lätt att använda konstverk skulle enligt utredningen avse områden av elvonomisk betydelse för upphovsmännen och komma i konilikt ined det normala utnyttjandet av verken.

För egen del kan jag inte ansluta mig till utredningens uppfattning. Citatregeln har i princip samma innehåll som föreslogs av Auktor-rättskommiltén år 1956. Enligt kommittén fmns det i fråga om andra verk än litterära och musikaliska knappast utrymme för citat i egentlig

76

mening (SOU 1956:25 s. 201). Detta uttalande lämnades okommen­terat under det fortsatta lagstiftningsarbetet (jfr prop. 1960:17 s. 120 och bet. 1960:1LU41 s. 54) och får anses ge uttryck för gällande rätts ståndpunkt. Citatregeln kan alltså inte åberopas beträffande konstverk. Någon anledning att nu precisera detta i lagtexten kan jag inte finna. Jag vill också framhålla att övriga nordiska länders citatregler är utformade som vår, att citatregeln inte heller i dessa länder anses kunna åberopas beträffande konstverk samt att det framkommit under det nordiska samrådet att det inte kan förväntas att det i något av ländema läggs fram förslag om en bestämmelse som uttryckligen undantar konstverk från citatregelns tillämpningsområde.

Jag anser alltså att utredningens förslag på denna punkt inte bör genomföras.

Prop. 1992/93:214

2.10 Pressens lånerätt

Mitt förslag: Den nuvarande bestämmelsen om att en artikel om en religiös, politisk eller ekonomisk dagsfråga i en tidning eller en tidskrift får tas in i en annan tidning eller tidskrift, om inte förbud mot eftertryck har satts ut, upphävs.

Utredningens förslag: överensstämmer med mitt (SOU 1990:30 s. 253-260).

Remissinstansorna: Endast tre instanser har yttrat sig särskilt om förslaget. De har tillstyrkt detta.

Skälen för mitt förslag: Enligt 15 § första stycket upphovsrätts­lagen får en artikel om en religiös, politisk eller ekonomisk dagsfråga i en tidning eller en tidskrift tas in i en annan tidning eller tidskrift, om ime förbud mot eftertryck har satts ut. Denna rätt för tidningar och tidskrifter brukar kallas pressens lånerätt.

Utredningen har föreslagit att regeln om pressens lånerätt skall upphävas. Utredningen har därvid anfört i huvudsak följande. En av pressens viktigaste uppgifter är att informera om dagsfrågor. Det har emellertid sedan länge ifrågasatts om denna uppgift kräver en regel om fri återgivning av hela artiklar ur tidningar och tidskrifter. Den allmänna citaträtten samt möjligheterna att referera torde i allmänhet vara tillräckliga. 1 de fall det finns behov av att återge hela artiklar bör så ske efter avtal mellan berörda parter.

De tre remissinstanser som yttrat sig särskilt om förslaget har tillstyrkt detta. Svenska journalistförbundet har anfört att regeln sedan länge förlorat den betydelse som den möjligtvis kan ha haft.

Jag ansluter mig till utredningens och remissinstansernas ståndpunkt och   förordar  att   regeln  om   pressens   lånerätt   upphävs.   Samma

77

inställning har redovisats av de andra nordiska länderna under det     Prop. 1992/93:214 nordiska samrådet.

2.11   Framställning  av gudstjänst-  och  undervisningsan­tologier

Mitt förslag: Den gällande tvångslicensbestämmelsen avseende rätten att i ett samlingsverk till bmk vid gudstjänst återge vissa verk och delar av verk upphävs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. Utredningen har också föreslagit att den nuvarande tvångslicensbestämmelsen avseende rätten att i ett samlingsverk till bmk vid undervisning återge vissa verk och delar av verk skall omformas till en avtalslicensbestämmelse samt att det nuvarande kravet att det har förflutit fem år från det år verket gavs ut (eller, beträffande konstverk, gjordes offentligt) skall slopas (SOU 1990:30 s. 261-273).

Remissinstanserna: Förslaget avseende gudstjänstantologier har med ett undantag tillstyrkts av dem som yttrat sig om det. Också förslaget avseende undervisningsantologier har tillstyrkts av nästan alla som yttrat sig om det; endast två instanser har ställt sig negativa.

Skälen för mitt förslag: I 16 § upphovsrättslagen finns den s.k. antologiregeln införd. Av första stycket i bestämmelsen framgår följande. I ett samlingsverk till bmk vid gudstjänst eller undervisning, sammanställt ur verk från ett större antal upphovsmän, får återges mindre delar av litterära eller musikaliska verk eller sådana verk av litet omfång, om fem år förflutit efter det år verket gavs ut. I anslutning till texten får konstverk återges, om fem år förflutit efter det år verket offentliggjordes. Ett verk som tillkommit för att bmkas vid undervisning får inte tas med i samling för sådant ändamål.

Enligt andra stycket i samma paragraf har upphovsmannen rätt till ersättning för sådan återgivning som avses i bestämmelsen. Den utgör alltså en regel om tvångslicens.

Utredningen har föreslagit att antologiregeln skall upphävas såvitt den avser gudstjänstantologier. Enligt min mening finns det goda skäl för det. Regeln om gudstjänstantologier har inte så stor praktisk betydelse. Beträffande de flesta verk som används vid gudstjänster har nämligen skyddstiden löpt ut. Och beträffande skyddade verk som finns intagna i den nya psalmboken gäller en tvångslicensbestämmelse redan enligt 9 § upphovsrättslagen, eftersom dessa verk har publi­cerats i ett kommittébetänkande (SOU 1985:16).

Regeln om gudstjänstantologier har motiverats med att det finns ett behov av att kunna framställa enhetliga samlingar med texter och

78

melodier ordnade i nummerföljd eller på annat sätt för användning Prop. 1992/93:214 vid gudstjänster. Det kan emellertid ifrågasättas om detta behov måste Ullgodoses med en tvångslicensbestämmelse, vilken innebär problem särskilt för de upphovsmän som skapar verk med avsikt att de skall användas vid gudstjänst. De flesta verk som används vid gudstjänst har skapats för detta ändamål. Antalet upphovsmän som skapar sådana verk är litet. Det bör därför kunna krävas av den som vill utnyttja sådana verk i en gudstjänstantologi att han träffar avtal med upphovs­männen om användningen. Det saknas anledning att anta att upphovs­männen annat än undantagsvis skulle motsätta sig att deras verk används på detta sätt.

Under remissbehandlingen har endast en remissinstans haft invänd­ningar mot utredningens förslag, nämligen Svenska kyrkans central­styrelse. Centralstyrelsen har anfört att det inom församlingama för gudstjänstbmk regelmässigt upprättas s.k. agendor. Dessa består av utdrag ur olika verk. Såvitt gäller skyddade verk används främst verk i den nya psalmboken. Det torde vara ovanligt att en agenda får en sådan omfattning att den utgör ett samlingsverk i upphovsrättslagens mening. Centralstyrelsen har anfört att det är angeläget att det klarläggs vad som gäller från upphovsrättslig synpunkt när agendor framställs med användning av verk ur den nya psalmboken. Om församlingarnas rätt att framställa agendor inskränks genom att regeln om gudstjänstantologier upphävs, avstyrker centralstyrelsen förslaget.

Till vad centralstyrelsen sålunda uttalat vill jag framhålla att 9 § upphovsrättslagen medför att det principiellt gäller en tvångslicens beträffande de skyddade psalmer som finns intagna i den nya psalmboken. Dessa psalmer får således återges utan avtal med upphovsmännen, men dessa har - utom när återgivningen sker i samband med en myndighets verksamhet - rätt till ersättning. Det behov centralstyrelsen har varit angelägen om att framhålla är alltså i allt väsentligt tillgodosett genom den regeln.

Med hänvisning till det nu anförda förordar jag att tvångslicens­bestämmelsen om gudstjänstantologier i 16 § upphävs. Under det nordiska samrådet har det också, utom från norsk sida, anförts att regeln bör upphävas.

Utredningen har vidare föreslagit att regeln om undervisnings­antologier skall omformas till en avtalslicensbestämmelse samt att det nuvarande kravet att det har förflutit fem år från det år verket gavs ut (eller, beträffande konstverk, gjordes offentligt) skall slopas. Bestämmelsen skall enligt utredningens förslag ge de upphovsmän som inte representeras av de avtalsslutande organisationerna rätt att meddela förbud mot att deras verk används.

Vad först gäller skälen för att välja tvångslicensmodellen i stället för att låta upphovsmannens ensamrätt gälla oinskränkt på detta område

79

anfördes i förarbetena till den nuvarande regeln i huvudsak följande. Prop. 1992/93:214 Rent principiellt kan det synas riktigast att låta upphovsmannen avgöra om han vill vara representerad i en antologi eller inte. Detta skulle emellertid i de fall då upphovsmannen vägrar att lämna tillstånd eller det inte går att komma i kontakt med honom leda till att planen för antologin bryts sönder och att antologin inte får den avsedda fÅillständigheten. Samma verkan kan inträda om upphovsmannen gentemot en annan utgivare åtagit sig att inte lämna tillstånd till flera utgivare. Det är emellertid ett viktigt samhällsintresse att undervis­ningsantologier ges ut och att utgivaren kan åstadkomma det bästa möjliga i fråga om urval, disposition och uppläggning. Detta samhällsintresse är så starkt att utgivningen inte bör vara beroende av humvida tillstånd kan erhållas från upphovsmännen (SOU 1956:25 s. 212 f).

Upphovsrättsutredningen har som gmnd för sitt förslag om en ändrad ordning anfört i huvudsak följande. I praktiken synes framställningen av undervisningsantologier i allt väsentligt sedan länge regleras i avtal mellan organisationerna på upphovsrättsområdet. Det kan därför ifrågasättas om det är nödvändigt att ha en tvångslicens­bestämmelse beträffande denna framställning. Det kan övervägas att upphäva bestämmelsen. För att underlätta för förläggarna att tillgodose det allmänna intresset av fullständighet och representativitet är emellertid en avtalslicensbestämmelse att föredra. Det som anfördes i förarbetena om att antologierna inte skulle bli fullständiga om upphovsmännen har möjlighet att meddela förbud mot återgivningen, torde ha tillmätts överdriven betydelse. Upphovsmännen torde i allmänhet inte ha något emot att delar av deras produktion tas med i undervisningsantologier. En avtalslicensbestämmelse på detta område medför att upphovsmännen får större möjligheter att kontrollera att de antologier som ges ut med stöd av bestämmelsen verkligen är undervisningsantologier. Det nuvarande kravet att det skall ha förflutit fem år sedan det år verket gavs ut (eller, beträffande konstverk, gjordes offentligt) kan slopas, om en avtalslicensbestämmelse införs. Det blir därmed enklare att använda aktuellt material i t.ex. antologier i samhällskunskap. Fristen har motiverats med att det finns en viss risk för att avsättningen på den normala marknaden blir lidande, om verket eller delar av detta publiceras i antologier under den första tiden efter det att verket har kommit ut på marknaden. Att en avtalslicensbestämmelse införs och fristen slopas innebär visserligen en viss försämring för de upphovsmän som inte representeras av de avtalsslutande organisationerna, eftersom de blir beroende av de villkor som parterna kommer överens om. Det saknas emellertid anledning att befara att organisationerna kommer att ingå avtal som väsentligen försämrar de utomstående upphovsmännens ställning.

80

Utredningens förslag avseende undervisningsantologier har tillstyrkts av de flesta som yttrat sig om det. Några instanser har dock ställt sig negativa. Svenska Bokförläggareföreningen har anfört att det i olika sammanhang har framkommit att rättighetshavama på musikområdet har begränsad förståelse för undervisningsväsendets behov av modema antologier för musikundervisningen samt att det mot den bakgmnden finns anledning att anta att utgivningen av musik­antologier för undervisningsbmk kommer att försvåras avsevärt om utredningens förslag genomförs. Svenska kommunförbundet har anfört att allmänintresset måste tillmätas stor vikt på detta område, att återgivning i undervisningsantologi inte utgör något betydelsefullt intrång i upphovsmannens intressen och att den nuvarande tvångs­licensbestämmelsen bör behållas.

För egen del har jag ovan (avsnitt 2.1).uttalat att avtalslicens­modellen endast bör användas i sådana fall i vilka det för det första är nödvändigt med en bestämmelse som inskränker ensamrätten och för det andra bedöms att användning av verk av upphovsmän, som enligt fullmakter företräds av organisationema på området, bör fä ske endast efter avtal med dessa organisationer. I den situation som nu är aktuell krävs en inskränkning i ensamrätten. Från allmän synpunkt är det nämligen väsentligt att det inte möter upphovsrättsliga hinder att framställa undervisningsantologier vilka motsvarar högt ställda krav på representativitet och fullständighet. Jag anser att detta intresse är så starkt att utgivningen inte till någon del bör vara beroende av att tillstånd kan erhållas från upphovsmännen. Användningen av verken bör alltså få ske även utan avtal med organisationema på området. Jag kan således inte förorda att man här inför en avtalslicensbe­stämmelse utan anser att gällande tvångslicensregel bör behållas. Vid denna bedömning beaktar jag dels att användningen av verk i detta sammanhang inte har någon avgörande ekonomisk betydelse för upphovsmännen, dels att antalet framställare av undervisningsan­tologier inte är större än att rättighetshavarorganisationema kan se till att ersättning betalas för den framställning som sker med stöd av tvångslicensbestämmelsen.

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att gällande tvångslicensbestämmelser beträffande undervisningsantologier bör behållas.

Prop. 1992/93:214

2.12 Framställning av talböcker

Min bedömning: Nuvarande regel om att vissa bibliotek och organisationer får framställa s.k. talböcker, dvs. ljudupptagningar av utgivna litterära verk, för utlåning till blinda och andra "svårt vanföra" behålls i princip (17 § upphovsrättslagen, lagförslag 1).

6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

81

utredningens förslag: Det skall införas en avtalslicensbestämmelse    Prop. 1992/93:214 när det gäller rätten att framställa talböcker (SOU 1990:30 s.275-300).

Remissinstanserna: Opinionen är splittrad. Rättighetshavar­organisationema har genomgående ställt sig bakom utredningens uppfattning medan Synskadades Riksförbund och producentema av talböcker har avstyrkt förslaget. Dessa senare instanser har anfört i huvudsak att upphovsmännen bör sakna möjlighet både att hindra synskadade och andra handikappade från att få tillgång till utgivna verk på för dem anpassat medium och att bestämma vem som skall sköta talboksproduktionen. Ett par av dessa instanser stöder emellertid att den nuvarande regeln om fri användning omformas till en tvångslicensregel.

Skälen för min bedömning: Enligt 18 § andra stycket upphovs­rättslagen har de bibliotek och organisationer som har regeringens tillstånd rätt att, på de villkor som anges i tillståndet, framställa exemplar av utgivna Utterära verk genom ljudupptagning för utlåning till blinda och andra "svårt vanföra". Om sistnämnda uttryck uttalas i förarbetena till bestämmelsen att det avser "poliopatienter och andra personer som på gmnd av svår vanförhet är förhindrade att taga del av litterära verk i konventionellt utförande" (bet. I960:ILU41s. 62). Enligt 8 § förordningen med tillämpningsbestämmelser till upphovs­rättslagen och fotografilagen (tillämpningsförordningen) har länsbiblio­teken och Stockholms stadsbibliotek tillstånd att framställa talböcker. Genom särskilda beslut av regeringen har ytterligare ett fåtal institutioner givits sådant tillstånd.

Enligt 9 och 10 §§ tillämpningsförordningen gäller följande villkor för talboksframställningen. Talböcker fär endast framställas genom inläsning eller genom Överföring från ett redan framställt talboks­exemplar. När ljudupptagningar av ett verk kommit ut i handeln, får talböcker inte framställas. Talböcker skall förses med uppgift om verkets titel, om året för framställningen och om vem som har framställt dem; dessutom skall upphovsmannen och inläsaren anges i enlighet med upphovsrättslagens regler. Innan framställningen börjar skall upphovsmannen underrättas, om detta kan ske "utan omgång". Framställaren skall upprätta ett register över de talböcker som framställts med stöd av tillståndet.

Författare och översättare erhåller över statens budget en viss ersättning för att deras verk utnyttjas som talböcker. Ersättningen, som inte är upphovsrättslig utan motiveras av kulturpolitiska skäl, fördelas av Sveriges Författarförbund enligt regler som förbundet fastställer. För närvarande innebär dessa regler att ersättning utgår till författare och översättare av verk, som använts för talboksfram­ställning, under fömtsättning att vederbörande upphovsman är svensk

82

medborgare eller har hemvist i Sverige. Det sagda innebär att Prop. 1992/93:214 reglerna nära ansluter till dem som gäller för fördelningen av den ersättning som författare och översättare erhåller för användningen av deras verk genom bibliotek, se förordningen (1962:652) om Sveriges författarfond. För innevarande budgetår har som ersättning för såväl talboks- som taltidningsframställning anslagits sammanlagt drygt 4 miljoner kr. Nästan hela beloppet tas i anspråk för talboksersätt­ningen.

Utredningen har föreslagit att den nuvarande regeln om rätt för vissa bibliotek och organisationer att använda utgivna litterära verk för talboksframställning skall upphävas och att det i stället skall införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller rätten att framställa talböcker. Den bestämmelse som utredningen har föreslagit ger rätt för en upphovsman som inte företräds av de avtalsslutande organisa­tionema att meddela förbud mot att hans verk används för talboks­framställning.

Utredningen har därvid till en början anfört att det med hänsyn till den omfattning som talboksframställningen numera har knappast kan anses förenligt med Bemkonventionen att ha en reglering som inte ger upphovsmännen en rätt till ersättning. En sådan reglering måste enligt utredningen anses innebära ett oskäligt intrång i upphovs­männens berättigade intressen.

Detta synsätt kan jag för min del inte ansluta mig till. Den använd­ning av enskilda verk som idag sker i form av framställning av talböcker med stöd av 18 § andra stycket upphovsrättslagen utgör från upphovsrättslig synpunkt inte något betydelsefullt utnyttjande av varje verk bedömt för sig. Den upplaga som framställs av de enskilda verken är nämligen regelmässigt mycket liten. Nämnda bestämmelse kan därför enligt min uppfattning inte anses tillåta ett mångfaldigande som gör intrång i det normala utnyttjandet av verken eller oskäligt inkräktar på upphovsmannens legitima intressen. Det finns alltså inte anledning att ändra bestämmelsen av det skälet att den inte är i överensstämmelse med Sveriges förpliktelser enligt Bemkonventio­nen. Bestämmelsen får anses tillåten enligt artikel 9.2 i konventionen.

Utredningen har vidare menat att ändamålen med den nuvarande regeln kan uppnås genom avtal mellan berörda parter i stället för genom en långtgående inskränkning i upphovsmännens rättigheter. Mot bakgmnd av å ena sidan att dagens talboksframställning från upphovsrättslig synpunkt inte utgör något betydelsefullt utnyttjande av varje verk för sig och å andra sidan att det är från allmän synpunkt av gmndläggande betydelse att tillgodose de synskadades och handikappades behov av att så heltäckande som möjligt få del av utgivna verk på för dem anpassat medium, anser jag för min del att framställningen inte bör vara beroende av avtal med rättighetshavar-

83

na. Om framställningen görs beroende av sådant avtal, kan risken för    Prop. 1992/93:214 att den möts av upphovsrättsliga hinder inte helt uteslutas. Vikten av de syften som framställningen tjänar är sådan att inte ens en marginell risk för att framställningen möter hinder av angivet slag kan tålas.

Jag anser alltså att utredningens förslag om en avtalslicens­bestämmelse inte bör följas. Nästa fråga blir då om den nuvarande ordningen bör behållas eller det bör införas en tvångslicensbe­stämmelse på området. Ett par av de remissinstanser som motsatt sig utredningens förslag har förklarat sig kunna stödja en sådan ändring.

Den nuvarande ordningen innebär som framgått att det dels finns en regel i upphovsrättslagen som möjliggör talboksframställning utan ersättning till upphovsmännen, dels ges en kulturpolitiskt motiverad årlig ersättning över statsbudgeten till Sveriges Författarförbund att fördelas enligt de regler som förbundet fastställer. En tvångslicens­bestämmelse skulle innebära att talboksframställning visserligen skulle kunna ske utan avtal med upphovsmännen men att dessa skulle ha en civilrättslig rätt till ersättning för framställningen. Om överens­kommelse i ersättningsfrågan inte skulle kunna nås mellan framstäl-lama och upphovsmännen, skulle saken få prövas i domstol.

För min del anser jag, mot bakgmnd av det begränsade utnyttjande som talboksproduktionen innebär, att det inte finns tillräckliga skäl för en övergång från dagens ordning till en tvångslicensbestämmelse.

En ytterligare fråga är humvida rätten enligt upphovsrättslagen att låna talböcker bör utvidgas till andra gmpper än synskadade och andra funktionshindrade som inte kan ta del av litterära verk i skriftlig form. Utredningen ansåg att dess avtalslicensbestämmelse skulle omfatta utlåning till även alla personer med afasi och dyslexi samt alla utvecklingsstörda men inte till barn och invandrare. Också Stockholms läns landsting har i en skrivelse till regeringen hemställt att fler patientgmpper än nu skall få rätt att låna talböcker.

Jag vill för min del först framhålla att frågan om en sådan utvidg­ning har betydelse endast beträffande sådana talböcker som har framställts med stöd av den aktuella bestämmelsen i upphovsrättsla­gen och endast om dessa talböcker också används enbart med stöd av bestämmelsen. När talböcker framställs enligt avtal med upphovs­männen kan det naturligtvis regleras i avtalet hur talböckerna får användas, och i avtal med upphovsmännen kan också medges att talböcker framställda enligt bestämmelsen i upphovsrättslagen får användas i vidare utsträckning än som följer av bestämmelsen.

Av upphovsrättsliga skäl är det av vikt att en regel som den aktuella inte avser en användning som är mer omfattande än nödvändigt. En naturlig följd av en utsträckning av det nyttjande som är tillåtet enligt regeln är nämligen att det framställs fler exemplar av varje verk. De upphovsrättsliga skälen för att talboksframställning endast bör få ske

84

efter avtal med upphovsmännen får då ökad tyngd. Det är alltså från upphovsrättslig synpunkt en fördel om tillgången till talböcker för vissa gmpper kan följa av avtal i stället för av bestämmelsen.

Mot denna bakgmnd anser jag att det inte finns tillräckliga skäl för att låta bestämmelsen om talböcker omfatta andra gmpper än synskadade och andra funktionshindrade som inte kan ta del av litterära verk i skriftlig form.

Av upphovsrättsliga skäl bör vidare den aktuella bestämmelsen liksom idag endast avse utlåning av talböcker och inte även gåvor av sådana.

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att det inte bör införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller talboksframställ­ningen. I inget av ländema torde det komma att läggas fram förslag till ändringar av nuvarande regler. Dessa innebär att finsk och svensk rätt överensstämmer medan det i Danmark och Norge finns tvångs­licensbestämmelser. På Island saknas reglerom talboksframställning.

Prop. 1992/93:214

2,13 Text i konsertprogram

Mitt förslag: Den nuvarande rätten att utan upphovsmannens samtycke återge texten till musikaliska verk i konsertprogram eller dylikt avskaffas.

Utredningens förslag: Överenstämmer med mitt (SOU 1990:30 s. 301-304).

Remissinstanserna: Av det fåtal remissinstanser som yttrat sig särskilt om förslaget har endast en avstyrkt det.

Skälen för mitt förslag: När ett musikaliskt verk framförs med text får texten enligt 19 § upphovsrättslagen återges utan upphovsmannens tillstånd i konsertprogram eller dylikt till bmk för åhörarna. Utred­ningen har föreslagit att bestämmelsen skall upphävas. Utredningen har därvid anfört i huvudsak att syftet med bestämmelsen är att tillgodose arrangörernas intressen i praktiskt hänseende, att det emellertid normalt inte bör vålla arrangören några större besvär att inhämta tillstånd av rättighetshavaren, eftersom denne vanligtvis finns angiven på de tryckta alster som förekommer inom musikbranschen och att bestämmelsen därför bör utgå.

Förslaget har med endast något undantag tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstansema. Också jag anser att den här aktuella regeln bör utgå. Fömtom vad utredningen har anfört vill jag för egen del framhålla att regeln rör ett särfall och att, som jag beskrivit i avsnitt 2.1, det är min ambition att upphovsrättslagen skall göras enklare och mindre detaljrik än den är idag.

85

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att regeln bör    Prop. 1992/93:214 avskaffas.

2.14 Offentliga framföranden

Mitt Förslag: Nuvarande regel om att utgivna verk utom sceniska verk och filmverk får framföras offentligt vid gudstjänster och undervisning samt i vissa fall i allmännyttigt syfte och vid tillfållen då framförandet inte är det huvudsakliga avskaffas såvitt gäller framföranden i allmännyttigt syfte. Däremot behålls regeln såvitt gäller framföranden vid gudstjänster och undervisning och vid tillfållen då framförandet inte är det huvudsakliga. I dessa fall begränsas den dock så att den inte ger rätt att sända verk i radio eller TV (21 § upphovsrättslagen, lagförslag 1.).

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt när det gäller framföranden vid undervisning och i allmännyttigt syfte. Utredningen har emellertid också föreslagit att regeln skall avskaffas såvitt den avser framföranden vid gudstjänster och vid tillfållen då framförandet inte är det huvudsakliga. Utredningens förslag innebär alltså att regeln bara skall gälla beträffande undervisning, varvid den inte skall ge rätt att sända verk i radio eller TV, och att övriga offentliga framföranden skall omfattas av upphovsmannens ensamrätt (SOU 1990:30 s. 305-336).

Remissinstanserna: Förslaget avseende framföranden vid guds­tjänster har tillstyrkts av rättighetshavamas organisationer men avstyrkts av frikyrkoorganisationema. Svenska kyrkans centralstyrelse har anfört att en tvångslicensbestämmelse bör gälla för sådana framföranden. Beträffande förslaget i övrigt är opinionen splittrad bland det fåtal instanser som yttrat sig särskilt om detta. Vissa rättighetshavarorganisationer har anfört att det bör införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller framföranden vid undervisning. I övrigt har rättighetshavarorganisationema tillstyrkt förslaget. Teatramas Riksförbund har uttalat att regeln bör behållas såvitt den avser tillfållen då framförandet inte är det huvudsakliga.

Skälen för mitt förslag: Enligt 20 § upphovsrättslagen får utgivna verk utom sceniska verk och filmverk framföras offentligt vid följande tillfällen:

1. vid gudstjänst,

2. vid undervisning,

3.  vid tillfålle där framförandet av utgivna verk inte är det huvud­

sakliga samt tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan

förvärvssyfte samt

86

4. i folkbildningsverksamhet, för välgörande ändamål eller i annat    Prop. 1992/93:214 allmännyttigt syfte, om den som framför verket gör det utan ersätt­ning.

Utredningen har föreslagit att bestämmelsen skall upphävas utom såvitt avser framföranden vid undervisning som inte sänds i radio eller TV.

Enligt utredningens mening kan det med nuUda betraktelsesätt knappast anses rimligt att upphovsmän som skapar verk avsedda att användas vid giulstjänster och Uknande förrättningar inte har rätt att begära ersättning när deras verk framförs offentligt i just sådana sammanhang. Utredningen har anfört att den nuvarande regeln innebär att dessa upphovsmän berövas den huvudsakliga inkomst­källan avseende sin produktion och att det därför finns starka skäl som talar för att regeln bör ändras. Några allmänna skäl som talar i motsatt riktning har utredningen inte kunnat finna. Mot bakgmnd härav har utredningen ställt frågan om regeln skall upphävas eller ändras till en licensbestämmelse. Eftersom det enligt utredningens mening saknas anledning att förmoda att nödvändiga avtal inte kan komma till stånd har utredningen kommit till slutsatsen att regeln bör upphävas, varvid upphovsmannens ensamrätt kommer att gälla beträffande offentliga framföranden vid gudstjänster.

Förslaget har tillstyrkts av rättighetshavamas organisationer men avstyrkts av frikyrkoorganisationema. De senares remisskritik innefattar i huvudsak följande. Både starka samhälleliga intressen och praktiska hänsyn talar för att nuvarande regel behålls. I samhällets intresse ligger att stödja ideellt arbetande folkrörelser. För frikyrko­rörelsen och för många andra religiösa rörelser är sången och musiken viktig. Att avskaffa rätten till framförande vid gudstjänst innebär en allvarlig inskränkning i frikyrkornas frihet. Att belägga gudstjänstema med avgift ter sig främmande för frikyrkorna. En avgiftsbeläggning skulle kräva en rapporteringsskyldighet som är praktiskt omöjlig och som utgör en kontroll av församlingens inre liv vilken är i strid med andan i religionsfriheten. Dessutom saknas praktiska möjligheter att övervaka vad som sker vid de 100.000-tals gudstjänster som hålls inom frikyrkoma varje år. Härtill kommer att avgiften skulle skapa oöverstigliga administrativa problem såväl för församlingama som för rättighetshavamas organisationer. Omfatt­ningen av denna byråkrati skulle inte stå i rimlig proportion till syftet att ge upphovsmännen skälig ersättning för användningen av deras verk.

Svenska kyrkans centralstyrelse har intagit en från frikyrko­organisationema något avvikande uppfattning. Enligt centralstyrelsen är det rimligt att upphovsmän som skapar verk avsedda att användas vid gudstjänster och liknande inte berövas rätten att få ersättning när

87

deras verk framförs. Centralstyrelsen har emellertid ansett att det    Prop. 1992/93:214 skulle skapa mycket stora administrativa problem om  upphovs­männens ensamrätt gällde beträffande framföranden vid gudstjänst och att det därför bör gälla en tvångslicensbestämmelse i fråga om sådana framföranden.

För min del gör jag följande överväganden.

EnUgt upphovsrättslagaraa i Norden (utom på Island) gäller sedan lång tid att skyddade verk får framföras offentligt vid gudstjänst utan avtal med upphovsmännen och utan att upphovsmännen har rätt till ersättning. Jag anser att frågan humvida svensk rätt bör ändras på denna punkt har så stor principiell betydelse att en ändring inte bör vidtas utan att så sker också i övriga nordiska länder. Under det nordiska samrådet har framkommit att det i dessa länder torde komma att föreslås att radio- och TV-sändningar av gudstjänster skall omfattas av upphovsmännens ensamrätt men att regeln i övrigt skall behållas oförändrad. Redan av detta skäl anser jag att utredningens förslag inte bör följas.

I fråga om radio- och TV-sändningar av gudstjänster finns det enligt min uppfattning inte tillräckliga skäl för att det skall gälla en vidare inskränkning i upphovsmännens ensamrätt än den som gäller beträffande annan användning av verk i radio- och TV-sändningar. Beträffande sådan användning gäller en avtalslicensbestämmelse enligt nuvarande 22 § andra stycket upphovsrättslagen, i den mån sänd­ningen härrör från ett företag som har rätt att utnyttja bestämmelsen. När det gäller radio- och TV-sändningar av gudstjänster förordar jag därför, i linje med vad som torde komma att föreslås i övriga nordiska länder, att sådana sändningar skall vara undantagna från regeln om fritt offentligt framförande.

Om sitt förslag beträffande undervisning har utredningen anfört i huvudsak följande. Skolundervisningen sker normalt under sådana förhållanden att de verk som framförs inte kan anses framförda offentligt. Verken kan aUtså normalt framföras utan hänsyn till upphovsrätten. Regeln i 20 § upphovsrättslagen om offentligt fram­förande vid undervisning tar sikte på undervisning som är offentlig, t.ex. föreläsningar vid universitet och undervisningsprogram i radio och TV. Av principiella skäl kunde det övervägas att slopa regeln. Praktiska skäl talar emellertid emot detta. Framförandena avser många slag av verk, det material som kommer i fråga för användning är mycket stort och besluten om vilka verk som skall framföras fattas ofta med kort varsel. Frågan blir då om en avtalslicensbestämmelse bör införas när det gäller dessa framföranden. Om man bortser från undervisningsprogrammen i radio och TV, vore emellertid en avtalslicensordning överdimensionerad för det nyttjande den skulle avse. Regeln om fritt offentligt framförande vid undervisning bör

därför behållas såvitt den avser annat än framförande i radio och TV.     Prop. 1992/93:214 Den bör emellertid inte träffa framföranden i radio och TV. För sådana framföranden kommer då avtalslicensbestämmelsen i nuvar­ande 22 § andra stycket upphovsrättslagen i stället att gälla.

Också jag anser att nuvarande bestämmelse om att utgivna verk utom sceniska verk och filmverk får framföras offentligt vid undervis­ning bör behållas men inte längre ge rätt att sända verk i radio eller TV. Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att den förevarande frågan bör lösas på det sätt som jag nu har angivit.

Den nuvarande regeln om offentligt framförande när det gäller tillfällen där framförandet inte är det huvudsakliga, tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte tar sikte bl.a. på när marschmusik framförs vid militära processioner. Musiken utgör då ett betydande inslag utan att vara det huvudsakliga. Enligt utredningen bör sådana framföranden omfattas av upphovsmannens ensamrätt. Den nuvarande bestämmelsen medför enligt utredningen det orimliga resultatet att kompositörerna till marschmusik berövas alla möjligheter att få ersättning när deras verk framförs.

Förslaget har fått ett blandat mottagande av remissinstansema. Bland kritikerna har det anförts bl.a. att förslaget innebär stora praktiska problem för radio- och TV-företagen i samband med rapportering från t.ex. offentliga möten och demonstrationer där musik framförs. Det har anförts att det är svårt att identifiera verken och att den admini­strativa omgång som förslaget medför inte skulle stå i proportion till det ekonomiska värde saken rör. Det har därvid pekats på att det i vissa kollektivavtal finns undantag från ersättningsrätt när det gäller framföranden vid bl.a. parader, officiella högtidligheter, statyavtäck-ningar, idrottsevenemang, demonstrationer, hembygdsfester och liknande tillfållen.

Vad gäller de angivna problemen för radio och TV vill jag hänvisa till bestämmelsen i nuvarande 21 § upphovsrättslagen. Där stadgas att verk, som syns eller hörs under en dagshändelse, får återges vid information om dagshändelsen i bl.a. radio och TV i den utsträckning som betingas av informationssyftet. Bestämmelsen skall enligt mitt förslag med redaktionella ändringar behållas. Utredningens förslag medför alltså inte problem för radio- och TV-företagen. Däremot innebär förslaget en belastning för dem som utan förvärvssyfte ordnar olika typer av avgiftsfria arrangemang vid vilka framföranden av verk förekommer men inte är det huvudsakliga. Jag anser att denna användning av verk är av så liten ekonomisk betydelse för upphovs­männen att det inte bör krävas av arrangörerna att de träffar avtal om den eller ens betalar för den. Regeln om fritt offentligt framförande i sådana sammanhang som nu avses bör alltså bestå.

Under det nordiska samrådet har det framkommit att motsvarande

89

bedömning görs i de andra nordiska länderna.

Vad slutligen gäller offentliga framföranden av verk i folkbildnings­verksamhet, för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte när den som framför verket gör det utan ersättning anser jag i likhet med utredningen att regeln bör utmönstras. Detta är också den uppfattning som flertalet remissinstanser gett uttryck för. En remiss­instans, Folkbildningsförbundet, har anfört att, om bestämmelsen upphävs, det bör klart uttalas att studiecirkel- och föreläsningsverk­samhet inom folkbildningsorganisationema omfattas av begreppet undervisning. Till detta vill jag säga att mitt förslag i praktiken inte torde innebära någon förändring av gällande rätt. Begreppet "under­visning", som förekommer i flera bestämmelser i upphovsrättslagen, innefattar nämligen bl.a. studiecirkelverksamhet och liknande. Se bet. 1960:1LU41 s. 58, jfr prop. 1979/80:132 s. 148 (Lagrådet).

Under det nordiska samrådet har det beträffande den nu aktuella regeln rått enighet om att den bör upphävas.

Prop. 1992/93:214

2.15 Efemära upptagningar

Min bedömning: Gällande regel om rätt för radio- och TV-företag att göra s.k. efemära upptagningar, dvs. upptagningar som används vid företagets egna sändningar och som behålls endast under kort tid, behålls (26 e § första stycket upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Utredningens förslag: Rätten att göra efemära upptagningar skall vara beroende av regeringens eller Närradionämndens tillstånd (SOU 1990:30 s. 337-361).

Remissinstanserna: Vissa rättighetshavarorganisationer hartillstyrkt förslaget medan andra sådana organisationer har anfört att det bör införas en avtalslicensbestämmelse när det gäller rätten att göra efemära upptagningar. Närradionämnden har avstyrkt förslaget och anfört att det är verklighetsfrämmande att nämnden skulle kunna utföra en kontroll av att reglerna om efemära upptagningar efterlevs vid närradiosändningar. Vissa instanser har påpekat att utredningens förslag inte är heltäckande; det behandlar inte rätten att göra efemära upptagningar för t.ex. lokala sändningar i kabel-TV och satellitsänd­ningar.

Skälen för min bedömning: Om ett radio- eller TV-företag har rätt att i sändning återge ett verk, får företaget också, på de villkor som regeringen bestämmer, för användning vid egna sändningar ta upp verket på en anordning genom vilken det kan återges. Regeln finns intagen i 22 § första stycket upphovsrättslagen. De upptagningar som

90

avses kallas efemära upptagningar.

Prop. 1992/93:214

Regeringen har bestämt villkoren för att göra efemära upptagningar i förordningen (1961:348) med tillämpningsbestämmelser till upphovsrättslagen och fotografilagen. Av 11-13 §§ i förordningen framgår följande. Upptagningama skall göras med företagets egen tekniska utmstning. De får överlämnas till ett arkiv hos ett företag som är programföretag enligt radiolagen men inte till någon annan. De får bevaras i högst ett år och användas för sändning högst fyra gånger. Därefter skall de förstöras. Det sistnämnda gäller dock inte en upptagning som har dokumentariskt värde. Den får bevaras i ett sådant arkiv som nyss nämndes. Om en upptagning inte bör bevaras i orginal, får den överföras på nytt underlag; orginalet skall då förstöras. Om en upptagning skall användas för sändning och det av tekniska skäl inte är lämpligt att bmka orginalet, får ett särskilt exemplar framställas. Efter användningen skall exemplaret förstöras.

Utredningen har föreslagit att efemära upptagningar endast skall få göras av radio- och TV-företag som har antingen regeringens tillstånd att sända enligt 5 § första stycket radiolagen eller Närradionämndens tillstånd att göra efemära upptagningar.

Utredningens uppfattning bygger på att reglerna om efemära upptagningar medför problem för rättighetshavarna. Dessa har enligt utredningen svårt att kontrollera att reglerna följs. Detta gäller särskilt på närradioområdet. Rätten att göra efemära upptagningar bör därför enligt utredningens mening begränsas. Rätten bör endast tillkomma företag som har tillräcklig kunskap och organisation för att se till att reglerna följs. Företag som har regeringens tillstånd att sända enligt 5 § radiolagen får fömtsättas motsvara detta krav. När det gäller närradiosändningar kan enligt utredningens uppfattning erforderlig kontroll uppnås om rätten att göra efemära upptagningar görs beroende av Närradionämndens tillstånd.

Förslaget har fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Närradionämnden har anfört att det är verklighetsfrämmande att nämnden skulle kunna utföra en kontroll av att reglerna om efemära upptagningar efterlevs vid närradiosändningar, eftersom antalet sammanslutningar som sänder i närradio är ca 2400. Vissa instanser har påpekat att utredningens förslag inte är heltäckande; det behandlar inte rätten att göra efemära upptagningar för t.ex. lokala sändningar i kabel-TV och satellitsändningar.

För min del anser jag att det är ofrånkomligt att radio- och TV-företagen skall ha rätt att i viss utsträckning göra efemära upptag­ningar. Sådana upptagningar utgör ett tekniskt led i sändningsverk­samheten och är ofta nödvändiga för att verksamheten skall kunna bedrivas. Jag är inte beredd att föreslå att rätten att göra sådana upptagningar skall vara beroende av tillstånd.

91

Under det nordiska samrådet har det också rått enighet om att alla    Prop. 1992/93:214 radio- och TV-företag bör ha rätt att göra efemära upptagningar.

2.16 Uthyrning av exemplar av litterära verk

Mitt förslag: Det skall krävas tillstånd av upphovsmännen vid uthyming (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av Utterära verk till allmänheten (19 § upphovsrättslagen, lagför­slag 1).

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (SOU 1990:30 s. 385-399).

Remissinstanserna: Samtliga som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det.

Skälen för mitt förslag: Av 23 § upphovsrättslagen i gällande lydelse framgår bl.a. följande. Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk har utgivits, får exemplar, som omfattas av utgivningen, spridas vidare. Exemplar av musikaliska verk och av datorprogram i maskinläsbar form får dock inte utan upphovsmannens samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyrning eller annan därmed jämförlig rättshandling. (När upphovsrättslagen nyligen ändrades på det sätt som föranleds av EES-avtalet, fick 23 § delvis ett nytt innehåll i den del bestämmelsen avser datorprogram, se SFS 1992:1687. Den nya regeln i 23 § träder i kraft den dag regeringen bestämmer; ikraftträdandet kommer att anpassas till EES-avtalets ikraftträdande. Denna ändring i 23 § har dock ingen betydelse för det som behandlas här.)

Regleringen innebär bl.a. att exemplar av litterära verk får hyras ut till allmänheten utan upphovsmännens tillstånd.

Utredningen har föreslagit att uthyrning (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk till allmänheten skall läggas under upphovsmännens ensamrätt. Samtliga remissinstanser som har yttrat sig om förslaget har tillstyrkt det. Också jag anser att det bör genomföras.

Uthymingen kan ta sig olika former. Det förekommer att ljudupp­tagningar av litterära verk hyrs ut t.ex. på bensinstationer. Det har också inom vissa kommuner diskuterats möjligheten att låta bibliote­ken ställa böcker till förfogande mot avgift. För närvarande är omfattningen av uthymingsverksamheten inte särskilt stor, men det kan inte uteslutas att marknaden kommer att utvecklas. Från prin­cipiell synpunkt är det motiverat att lägga uthyrningsrätten till exemplar av litterära verk under upphovsmännens ensamrätt. Det är i det sammanhanget likgiltigt om uthyrningen sker i syfte att erhålla

92

vinst eller endast för att minska kostnadema för en verksamhet vilken    Prop. 1992/93:214

ingår som ett led i en skattefinansierad service till medborgarna. I alla

de fall där användaren direkt eller indirekt lämnar någon form av

vederlag för att han eller hon under viss tid skall få disponera

exemplar av litterära verk, bör upphovsmännens tillstånd krävas.

Sådant  tillstånd  bör alltså krävas  både när ett bibliotek  ställer

exemplar till förfogande mot en avgift vid varje tillfålle och när ett

bibliotek fordrar att en årsavgift eller liknande erläggs. Däremot bör

ett bibliotek få ta ut beställningsavgift eller förseningsavgift utan

upphovsmännens samtycke. Sådana avgifter utgår inte som vederlag

för rätten att under viss tid förfoga över exemplar av verk.

Jag vill tillägga följande om förslaget. Utgångspunkten för den upphovsrättsliga lagstiftningen är att upphovsmannen skall förbehållas rätt att - bortsett från vissa inskränkningar - ekonomiskt tillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av hans verk som har praktisk betydelse (prop. 1960:17 s. 60). Rätten att hyra ut exemplar av verk ligger till följd av denna princip redan under upphovsmannens ensamrätt i fråga om bl.a. filmverk och musikaliska verk. Beträffande filmverken medför denna rätt en viktig inkomstkälla för upphovsmännen och inkomstema från uthymingsverksamheten torde i många fall vara nödvändiga för att filmverken över huvud taget skall komma till. Uthymingsverksamheten fungerar på gmndval av upparbetade mtiner för förvärv av rättigheter. Någon motsvarande marknad beträffande de musikaliska verken finns inte i Sverige.

Mitt förslag innebär att litterära verk i nu berört hänseende skall behandlas på samma sätt som bl.a. filmverk och musikaliska verk. Jag har för min del svårt att se att det finns skäl att i detta hänseende behandla författare på ett annat sätt än filmskapare och kompositörer.

För säkerhets skull vill jag framhålla att mitt förslag inte innebär något förbud för bibliotek eller andra att hyra ut exemplar av litterära verk. Den som vill hyra ut sådana exemplar får på sedvanligt sätt träffa avtal om det med upphovsmännen. Sådana avtal kan ingås kollektivt. Det fmns självfallet inga principiella upphovsrättsliga skäl som talar för att sådana avtal inte bör få ingås; avtalen innebär endast att upphovsmännen väljer att använda sin ensamrätt på detta sätt.

Sedan utredningens förslag presenterades har det, som jag nämnde i avsnitt 2.1, inom EG antagits ett direktiv om uthyming och utlåning av skyddade verk och prestationer samt om närstående rättigheter. Av artikel 2 i direktivet följer bl.a. att upphovsmännen skall ha ensamrätt när det gäller uthyrning av exemplar av litterära verk. Med uthyrning avses enligt artikel 1 att för en begränsad tid och för direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell vinning ställa ett objekt till förfogande för användning. Enligt direktivets preambel är rekvisitet rörande vinning inte uppfyllt, om en institution som är tillgänglig för

93

allmänheten lånar ut objekt och därvid tar ut en avgift vilken inte är Prop. 1992/93:214 större än som är erforderligt för att täcka institutionens driftskost­nader. De institutioner som avses är naturligtvis i första hand de allmänna biblioteken. Om dessa tar ut en avgift som inte är större än som nyss nämndes, rör det sig alltså i direktivets mening om utlåning och inte om uthyming. Enligt artikel 2 skall upphovsmännen visser­ligen ha ensamrätt också när det gäller utlåning av exemplar av litterära verk. Men enligt artikel 5 får medlemsstatema i väsentliga hänseenden göra undantag från ensamrätten avseende utlåning.

I avsnitt 2.1 anförde jag dels att det pågår förhandlingar mellan EG-kommissionen och EFTA-statema inom ramen för EES-avtalet beträffande frågan hur EFTA-statema skall anpassa sin lagstiftning till direktivet, dels att jag avser att - sedan förhandlingarna har avslutats - ta upp frågan om vilka lagändringar som kan visa sig nödvändiga med anledning av förhandlingsresultatet. Av det jag har anfört om innehållet i direktivet framgår, att mitt förslag angående uthyming (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk inte strider mot direktivet.

Enligt finsk rätt har upphovsmännen redan en ensamrätt när det gäller uthyrning (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk till allmänheten. Det kan förväntas att en ensamrätt avseende uthyming av sådana exemplar till allmänheten kommer att införas också i övriga nordiska länder i samband med de lagändringar som föranleds av det ovan nämnda EG-direktivet. Det står emellertid ännu inte klart vilken innebörd som därvid kommer att ges åt begreppet uthyrning. Som framgår av min redogörelse för direktivets innehåll ar flera olika lösningar tänkbara.

Utredningen har föreslagit att - vid sidan av upphovsmännen - också de utövande konstnärerna och fonogramproducentema skall ha ensamrätt när det gäller uthyming (och därmed jämförliga rättshand­lingar) av exemplar av litterära verk till allmänheten. Utredningen har därvid haft i åtanke de fall då exemplar av litterära verk i form av ljudupptagningar hyrs ut. De nämnda kategoriema av rättighetshavare har emellertid enligt gällande lag över huvud taget ingen rätt med avseende på spridning av exemplar av deras prestationer till allmän­heten, jämför 45 och 46 §§ upphovsrättslagen. Det är följaktligen endast upphovsmännen till musikaliska verk som har en ensamrätt när det gäller uthyrning (och därmed jämförliga rättshandlingar) av ljudupptagningar av musikaliska verk; en sådan rätt tillkommer inte de utövande konstnärer som framför verken eller de fonogramprodu-center som framställt upptagningama.

För att uppnå likformighet med vad som nu gäller beträffande ljudupptagningar av musikaliska verk, bör utövande konstnärer och fonogramproducenter för närvarande inte ges någon ensamrätt när det

94

gäller uthyrning av ljudupptagningar av litterära verk till allmän­heten. I det ovan nämnda EG-direktivet krävs emellertid, att dessa kategorier av rättighetshavare ges en ensamrätt till bl.a. spridning av exemplar av sina prestationer till allmänheten. Vid införlivandet av direktivet i svensk rätt blir det alltså aktuellt att samlat ta upp frågan om rätt för dessa parter när det gäller sådan spridning, av vilken uthyming utgör ett av flera moment.

2.17 Återgivning av konstverk

Prop. 1992/93:214

Mitt förslag: Rätten att återge offentliggjorda konstverk, dels i anslutning till texten i kritiska och vetenskapliga framställningar, dels i tidning eller tidskrift i samband med redogörelse för dags­händelse, begränsas på så sätt att det ställs krav på att återgiv­ningen sker i överensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som motiveras av ändamålet. Den nuvarande tvångsli­censbestämmelsen om återgivning av konstverk i populärvetenskap­lig framställning upphävs (23 § upphovsrättslagen, lagförslag I).

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitt. Utred­ningen har emellertid också föreslagit följande:

1.  Nuvarande regel om att konstverk, som ingår i en samling eller

ställs ut eller bjuds ut till försäljning, får återges i kataloger eller

meddelanden om utställningen eller försäljningen skall begränsas så

att endast utställnings- och försäljningskataloger får säljas till

allmänheten och att detta får ske endast i samband med utställningen

eller försäljningen.

2.  Nuvarande regel om att konstverk, som är stadigvarande anbragt

på eller vid allmän plats utomhus, får återges skall inskränkas så att

den inte gäller fall när konstverket är huvudmotivet på bilden (SOU

1990:30 s. 463-484).

Remissinstanserna: När det gäller förslagen angående kritiska och vetenskapliga framställningar samt tidningar och tidskrifter har de flesta instanser som yttrat sig biträtt utredningens bedömning. Beträffande förslaget om populärvetenskapliga framställningar är opinionen splittrad. Rättighetshavarorganisationema har tillstyrkt förslaget medan Svenska Bokförläggareföreningen och vissa före­trädare för museema har avstyrkt förslaget. Också när det gäller förslagen om kataloger och meddelanden samt om konstverk på eller vid allmän plats utomhus är remissopinionen splittrad.

Skälen för mitt förslag: Enligt 14 § andra stycket första meningen upphovsrättslagen får offentliggjorda konstverk återges i anslutning till texten i kritiska och vetenskapliga framställningar. Om två eller

95

flera konstverk av samma upphovsman återges i populärvetenskaplig    Prop. 1992/93:214 framställning, har han enligt en bestämmelse i andra meningen av samma stycke rätt till ersättning.

Utredningen har föreslagit att bestämmelserna i andra stycket skall snävas in. För det första vill utredningen att krav skall ställas på att återgivningen sker i överensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som motiveras av ändamålet. För det andra vill utred­ningen att regleringen avseende populärvetenskapliga framställningar skall utgå. Bestämmelsen skall alltså inte längre avse sådana fram­ställningar utan - bortsett från kritiska framställningar - endast vetenskapliga alster.

Förslaget om att införa krav på att återgivningen sker i över­ensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som betingas av ändamålet har tillstyrkts av det fåtal remissinstanser som yttrat sig om det. För egen del anser jag också att utredningens förslag på denna punkt bör genomföras. Det är konsekvent att ställa krav på att återgivning skall ske i överensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som motiveras av ändamålet. Dessa krav ställs nämligen enligt gällande rätt såvitt avser citat.

När det gäller förslaget angående populärvetenskapliga framställ­ningar är remissutfallet mera blandat. Bland kritikema har Svenska Bokförläggareföreningen anfört att populärvetenskapliga framställ­ningar, t.ex. uppslagsverk, har stort värde för spridningen av information och att det är mycket olyckligt om rätten att återge konstverk i sådana framställningar läggs under konstnärernas ensamrätt. Museichefskollegiet i Stockholm har uttalat att merparten av de populärvetenskapliga arbetena, särskilt de som ges ut av museema, har en folkbildande karaktär och bär ofta inte sina kostnader samt att utredningens förslag knappast innebär nämnvärt ökade inkomster för konstnärerna men medför att en viktig folk­bildande verksamhet stryps.

I denna del anser jag liksom utredningen att det kan krävas av framställarna av populärvetenskapliga arbeten att de inhämtar tillstånd till återgivning av konstverk. Jag delar vidare utredningens uppfatt­ning att konstnäremas rättsställning bör stärkas när det gäller framställningen av sådana arbeten. Ett särskilt skäl för att upphäva regeln om dylika arbeten är att detta är i linje med min tidigare (avsnitt 2.1) uttalade strävan att förenkla upphovsrättslagen och utmönstra detaljregler.

Enligt 7 § första stycket fotografilagen får offentligorda fotografi­er återges i anslutning till texten i kritiska eller vetenskapliga framställningar; såvitt gäller populärvetenskapliga framställningar får detta dock endast ske mot ersättning. Mitt förslag i fråga om motsvarande regel i upphovsrättslagen innebär som framgått bl.a. att

96

regeln,  bortsett  från  kritiska framställningar,  endast  skall  avse    Prop. 1992/93:214 vetenskapliga -   inte  pwpulärvetenskapliga -   alster.   Jämfört   med gällande rätt föreslår jag alltså att betydelsen av begreppet vetenskap­liga alster skall snävas in.

För att begreppet inte skall få olika betydelser i upphovsrättslagen och fotografilagen förordar jag att fotografilagens bestämmelse om populärvetenskapliga framställningar upphävs och att rätten att återge fotografier i sådana framställningar läggs under fotografens ensamrätt.

För närvarande ger upphovsrättslagen möjlighet att återge ett offentliggjort konstverk inte bara i framställningar som nyss sagts utan även i tidning eller tidskrift i samband med redogörebe för dags­händebe, under fömtsättning att avbildningen inte avser verk som har tillkommit för att återges i en sådan publikation.

Utredningen har även på denna punkt föreslagit att rätten att återge konstverk skall villkoras av att återgivningen sker i överensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som betingas av ändamålet. Förslaget har tillstyrkts av de remissinstanser som har uttalat sig i saken och även jag anser att det bör följas.

Vid nyhetsförmedling finns ett legitimt intresse av att återge konstverk som har samband med dagshändelser. Pressen bör emellertid inte ha rätt att i största allmänhet använda konstverk som illustrationer. Enligt gällande rätt är det oklart humvida det måste föreligga ett samband mellan dagshändelsen och konstverket. Dessutom finns det inte någon begränsning avseende antalet konst­verk som kan återges i anslutning till en och samma artikel i en tidning eller tidskrift. Motsvarande bestämmelse för radio, TV och film, 21 § upphovsrättslagen, ger rätt att i den omfattning som betingas av informationssyftet återge verk som syns eller hörs under en dagshändelse. I bestämmelsen ställs alltså krav på samband mellan händelsen och verket samt begränsas återgivandet i kvantitativt hänseende. Motsvarande krav och begränsning bör gälla vid åter­givning av konstverk i pressen. Rätten till återgivning bör villkoras av att återgivningen sker i överensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som betingas av ändamålet. Att återgivningen skall ske i överensstämmelse med god sed innebär bl.a. att det måste finnas ett samband mellan dagshändelsen och konstverket. Att återgivningen skall ske endast i den omfattning som betingas av ändamålet innebär att endast så många konstverk som krävs för att levandegöra eller belysa dagshändelsen får återges.

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att de föränd­ringar som jag ovan har berört bör genomföras.

Utredningen har föreslagit ändringar i två ytterligare föreskrifter rörande återgivning av konstverk. Den första tar sikte på kataloger m.m. Enligt 25 § tredje stycket upphovsrättslagen får konstverk, som

97

7 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

ingår i en samling eller ställs ut eller bjuds ut till försäljning, avbildas Prop. 1992/93:214 i katalog eller meddelande om utställningen eller försäljningen. Enligt förarbetena kan avbildning i kataloger i regel inte beröra upphovs­männens intressen; det anförs att med en katalog avses en förteckning över de aktuella konstverken och inte ett konstkritiskt eller konsthis­toriskt arbete (SOU 1956:25 s. 262 f).

Utredningen har velat införa en regel enligt vilken dels endast utställnings- och försäljningskataloger får säljas till allmänheten, dels detta får ske endast i samband med utställningen eller försäljningen. Utredningen har därvid anfört i huvudsak följande. Bestämmelsen om kataloger utnyttjas emellanåt så att kataloger säljs till allmänheten efter en utställning och så att det framställs kataloger som kan karaktäriseras som konstböcker. Bestämmelsen om meddelanden används ibland för att framställa och sälja affischer som lämpar sig för att pryda väggar med. Lagtexten anger inte någon uttrycklig begränsning i dessa avseenden och förarbetena ger inte heller någon säker vägledning för att avgöra tillåtligheten av förfarandena. Det bör införas en regel enligt vilken det läggs fast i vilken utsträckning katalogema och meddelandena får säljas till allmänheten. Det saknas skäl att tillåta att så sker beträffande kataloger över samlingar. Utställnings- och försäljningskataloger bör endast få säljas i samband med utställningen eller försäljningen. När det gäller meddelanden är skälet för den nuvarande rätten att återge konstverk i sådana att information om utställningen eller försäljningen skall kunna spridas. Det finns inte anledning att bestämmelsen skall ge rätt att framställa exemplar av konstverk för försäljning till allmänheten. Meddelandena bör alltså inte få säljas till allmänheten.

Förslaget har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Rättighetshavarorganisationema har tillstyrkt förslaget medan en del andra instanser har motsatt sig det. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har anfört dels att regeln om kataloger och meddelanden bör utgå utom såvitt den avser kataloger över sam­lingar, dels att utredningens förslag om att försäljning av utställnings­kataloger inte skall få ske efter utställningen ger upphov till onödiga komplikationer. Svenska museiföreningen har anfört att utredningens förslag utgör en onödig detaljreglering. Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer har uttalat att förslaget angående restuppla-gor av utställningskataloger förorsakar onödig byråkrati.

För egen del gör jag följande överväganden.

Bestämmelsen om kataloger och meddelanden tjänar syftet att underlätta spridning av information om bl.a. konstutställningar. Bestämmelsen kan bara åberopas beträffande sådan reproduktion av konstverk som sker i nämnda syfte. Om framställaren av en utställ­ningskatalog eller av en affisch om en utställning producerar så

98

många exemplar av katalogen eller affischen att produktionen går Prop. 1992/93:214 utöver vad som motiveras av det informationssyfte produkten skall tjäna, kan framställningen inte stödjas på bestämmelsen. Bestäm­melsen ger alltså rätt till endast ett tämligen begränsat utnyttjande. Mot denna bakgmnd anser jag att det inte finns Uilräcklig anledning att genomföra utredningens förslag. Ett ytterligare skäl för min stånd­punkt är att förslaget utgör en detaljreglering och att jag - som tidigare anförts (avsnitt 2.1) - anser att sådan reglering bör undvikas.

Under det nordiska samrådet har det rått enighet om att någon ändring i nu berört avseende inte bör genomföras.

Det ytterligare avseende i vilket utredningen föreslagit ändring i nuvarande regler om återgivning av konstverk rör rätten att avbilda konstverk på eller vid allmän plats. Enligt 25 § tredje stycket upphovsrättslagen får ett konstverk avbildas, om det är stadigvarande anbragt på eller vid allmän plats utomhus. I förarbetena till denna paragraf har som skäl för regleringen anförts bl.a. följande. Sin egentliga betydelse har regeln när den stads- eller landskapsbild i vilken konstverket ingår är motiv för t.ex. en målning eller ett fotografi. Men regeln gäller också när konstverket är huvudmotivet, t.ex. på ett vykort. I sådana fall föreligger ett mera omedelbart utnyttjande av själva konstverket, och principiellt kunde det vara motiverat att konstnären fick en rätt till ersättning i dessa fall. Men regeln skulle då kunna ge upphov till en del praktiska svårigheter. Det måste nämligen ofta vara mycket svårt att avgöra om konstverket är huvudmotivet, t.ex. när ett vykort avbildar ett torg med en skulptur. I de allra flesta fall torde frågan ha mycket liten ekonomisk betydelse för konstnärerna, och det synes därför inte finnas till­räckliga skäl att införa ett så svårtillämpat stadgande (SOU 1956:25 s. 264).

Utredningen har föreslagit att rätten att avbilda konstverk på eller vid allmän plats skall inskränkas så att den inte gäller fall när konstverket är huvudmotivet på bilden. Utredningen har därvid anfört att det t.ex. vid vykortsproduktion inte torde finnas något allmänt intresse som motiverar att återgivning i förvärvssyfte kan ske utan konstnärens samtycke. När konstverket utgör huvudmotivet på bilden bör därför enligt utredningens mening konstnärens ensamrätt gälla. Utredningen har pekat på att det i övriga nordiska länder (utom Finland) i princip gäller en tvångslicensbestämmelse när konstverket är huvudmotivet.

Förslaget har tillstyrkts av bl.a. rättighetshavarorganisationema medan vissa instanser har avstyrkt förslaget. Av de sistnämnda har bl.a. Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anfört att den föreslagna regeln ger upphov till tillämpningsproblem. Ett par av tidningsbranschens organisationer har uttalat att förslaget medför

99

hinder för informationsspridningen; de har exemplifierat med att förslaget inte synes tillåta att konstverk avbildas vid tidningsreportage av typen "Konstverken i våra parker". Sveriges Radio AB har anfört att förslaget medför praktiska svårigheter vid vissa TV-produktioner. Som exempel har angivits en dramaproduktion vid vilken bildvalet innebär att ett konstverk är huvudmotiv i en viss sekvens.

För egen del gör jag följande bedömning.

Som jag anfört uttalades i förarbetena till nuvarande regel att det inte syntes finnas tillräckliga skäl att införa en särregel om fall när konstverk på eller vid allmän plats utomhus är huvudmotivet på t.ex. ett vykort. En sådan särregel skulle enligt förarbetena utgöra ett svårtillämpat stadgande. Samma synpunkt har nu anförts av flera remissinstanser. För egen del instämmer jag i denna uppfattning. Jag anser därför att utredningens förslag på denna punkt inte bör genomföras. Ett särskilt skäl för min ståndpunkt är också i detta sammanhang att behovet av särregler bör granskas kritiskt eftersom sådana regler måste undvikas om upphovsrättslagen skall - som är önskvärt - kunna förenklas.

Mitt förslag på denna punkt innebär alltså att den nuvarande ordningen i Sverige behålls. Eftersom det från övriga nordiska länders sida under det nordiska samrådet har anförts att konstnärens ensam­rätt bör gälla i fall då konstverket är huvudmotivet och utnyttjandet sker i förvärvssyfte kommer det inte heller framdeles att råda fullständig likhet i de nordiska upphovsrättslagarna i fråga om rätten att återge konstverk på eller vid allmän plats utomhus.

Prop. 1992/93:214

2.18 Droit d'accés

Min bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att införa en regel om s.k. droit d'accés, dvs. rätt för en upphovsman, som överlåtit ett exemplar av sitt verk, att få tillgång till exemplaret.

Utredningens förslag: Det skall införas en bestämmelse enligt vilken en upphovsman, som överlåtit ett exemplar av sitt verk, har rätt - gentemot ägaren till exemplaret eller annan som har exemplaret i sin besittning - att få tillgång till exemplaret, om det föreligger särskilda skäl. Rätten skall efter upphovsmannens död kunna åberopas av efterlevande make och bröstarvingar (SOU 1990:30 s. 551-564).

Remissinstanserna: Av det fåtal instanser som yttrat sig särskilt om förslaget har alla tillstyrkt det utom Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet.

Skälen för min bedömning: Utredningen har föreslagit att det skall införas en bestämmelse om s.k. droit d'accés. Enligt den föreslagna

100

regeln har en upphovsman, som överlåtit ett exemplar av sitt verk, Prop. 1992/93:214 rätt - gentemot ägaren till exemplaret eller gentemot den som på gmnd av avtal med ägaren har exemplaret i sin besittning - att få tillgång till exemplaret, om det föreligger särskilda skäl. Efter upphovsmannens död skall rätten enligt regeln kunna åberopas av efterlevande make och bröstarvingar under verkets skyddstid.

Som skäl för förslaget har utredningen anfört i huvudsak följande. Inom bildkonsten framställs verken oftast i endast ett eller några få exemplar. En bildkonstnär som överlåtit ett exemplar saknar därför ofta möjlighet att ta del av verket. Det är oklart om en upphovsman utan lagstöd har rätt att få ta del av ett överlåtet exemplar. Prin­cipiellt bör han ha en sådan rätt. Rätten bör slås fast i lag. Visserli­gen får upphovsmannen i de flesta fall efter överenskommelse med ägaren till exemplaret ta del av detta. En bestämmelse om hans rätt i detta avseende kan därför synas överflödig. Men bestämmelsen skulle göra klart att upphovsmannen i vissa fall har ett berättigat intresse av att få ta del av ett verksexemplar. Bestämmelsen skulle därigenom kunna medföra att överenskommelser nås, och i de fåtal fall där upphovsmannen förvägras möjUgheten att ta del av verket kan handräckning ske. Rätten att ta del av verket är främst motiverad av hänsyn till upphovsmannens ideella intressen. Han bör få tillfålle att dokumentera sin konstnärliga gärning, t.ex. genom att fotografera sitt verk för sitt eget arkiv. Han bör emellertid också ha rätt att fotografe­ra verket för utställnings- eller reklamändamål eller för användning i böcker, tidskrifter och liknande. Han bör dock inte ha rätt att få del av exemplaret för att framställa nya exemplar i samma konstart, eftersom detta i regel skulle strida mot ägarens intressen. Han bör inte heller ha rätt att ta del av verket på annan plats än den där verket finns. Det torde vara omöjligt att i lagtexten precisera i vilka fall rätten skall kunna utövas. Genom att det anges att det krävs särskilda skäl görs klart, att rätten är beroende av en bedömning i det enskilda fallet.

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig särskilt om förslaget. I allmänhet har inställningen därvidlag varit välvillig men Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet har uttalat sig kritiskt om förslaget. Fakultetsnämnden har anfört väsentligen följande. Få länder har infört bestämmelser om det som förslaget avser. Utövandet av rätten skulle med all sannolikhet utgöra endast en engångsföreteelse. Det kan mot den bakgmnden ifrågasättas om det föreligger ett lagstiftningsbehov. Det torde vara bättre att frågor av detta slag regleras i avtal. Att det är omöjligt att i lagtexten precisera i vilka fall rätten skall kunna utövas medför att lagregeln blir svårtillämpad.

För egen del kan jag i allt väsentligt ansluta mig till vad fakultets­styrelsen har anfört. Om en upphovsman har behov av att ta del av

101

ett exemplar av sitt verk - vilket i sig inte torde förekomma så ofta -kan fömtsättas att en överenskommelse härom med ägaren regel­mässigt kan uppnås. I upphovsrättslagen bör enligt min uppfattning inte inflyta en reglering av en så udda situation som den vilken uppstår såvida upphovsmannen - trots att han har beaktansvärda skäl för sitt önskemål - inte får ta del av det aktuella verksexemplaret.

Jag anser alltså att det inte finns tillräckliga skäl att genomföra utredningens förslag. Ett särskilt skäl för min ståndpunkt är också i detta sammanhang att behovet av särregler bör granskas kritiskt eftersom sådana regler måste undvikas om upphovsrättslagen skall -som är önskvärt - kunna förenklas.

I Norge och på Island finns redan regler liknande den som utred­ningen föreslagit men under det nordiska samrådet har det mellan övriga länder rått enighet om att en sådan regel inte bör införas.

Prop. 1992/93:214

2.19 Förslag framställda i skrifter inkomna till Justitie­departementet

Mitt förslag: Konsumentverket skall ges rätt att återge radio- och TV-sändningar i den omfattning som motiveras av ändamålet med verkets tillsyn över reklamen i sändningama (26 e § tredje stycke upphovsrättslagen, lagförslag 1).

Förslag som har framställts i skrifter vilka har kommit in till Justitiedepartementet: Konsumentverket har föreslagit att det skall införas en rätt att återge radio- och TV-sändningar så att verket effektivt kan bevaka den reklam som förekommer i sändningarna.

Tidningarnas Arbetsgivareförening och Svenska Bokförläggare­föreningen har föreslagit att det skall införas en regel enligt vilken upphovsrätten till verk skapade av arbetstagare i anställnings­förhållande tillkommer arbetsgivaren, om inte annat har avtalats.

Svenska Konstnärsförbundet har föreslagit att avtalslicensbestäm­melsen ora fotokopiering i undervisningsverksamhet skall ändras så att det blir nödvändigt för användama att träffa avtal med inte bara den organisation som är huvudorganisation för de relevanta kategorierna av upphovsmän utan alla organisationer som företräder upphovsmän av en sådan kategori.

Skälen för mitt förslag: Jag behandlar först förslaget om rätten att återge radio- och TV-sändningar.

I en skrivelse den 10 maj 1990 till Justitiedepartementet har Konsumentverket anfört i huvudsak följande. I verkets uppgifter ingår att övervaka reklamen, att följa reklamens utveckling från konsument­synpunkt, att initiera debatt om reklamen, att föreslå erforderliga

102

åtgärder med anledning av reklamens utveckling, att stödja forsk- Prop. 1992/93:214 ningen på konsumentområdet och att främja utbildningen i konsument­frågor. Verket är i dessa sammanhang bl.a. skyldigt att uppmärk­samma reklamen i TV. En fömtsättning för att detta skall kunna ske effektivt är att verket har rätt att spela in TV-sändningar. Det är inte tillräckligt för verket att kunna använda citatregeln. Verket föreslår att upphovsrättslagen ändras så att radio- och TV-sändningar får återges i kritisk eller vetenskaplig framställning. Verket skulle då kunna återge sändningama i en kritisk framställning eller i ett läromedel som beskriver TV-reklamens utveckling.

För att Konsumentverket skall kunna fullgöra sina uppgifter främst när det gäller att övervaka näringsidkamas marknadsföring, att utarbeta riktlinjer för denna och att följa reklamens utveckling (se 2 § 3, 4 och 12 punkten förordningen, 1990:1179, med instmktion för Konsumentverket), är det enligt min uppfattning nödvändigt att det införs en regel i upphovsrättslagen enligt vilken verket har rätt att återge radio- och TV-sändningar i den omfattning som motiveras av ändamålet med verkets tillsyn över reklamen i sändningarna. Rätten att återge sändningarna bör ges till Konsumentverket. Däremot anser jag inte att det finns anledning att ge var och en rätt att återge radio-och TV-sändningar i kritiska eller vetenskapliga framställningar. Det skulle gå utöver syftet med regeln.

Det saknas uttryckligt stöd i tillämpliga konventioner för den regel som jag föreslår. Men som jag anförde i avsnitt 2.5 är det inom upphovsrätten allmänt erkänt att vissa inskränkningar av mindre betydelse kan införas utan uttryckligt stöd i de internationella överenskommelserna på området. Jag anser att den rätt som Konsu­mentverket får enligt den föreslagna regeln är av så liten betydelse för rättighetshavama att regeln är förenlig med konventionerna.

I skrifter till JustiUedepartementet den 16 januari 1991 respektive den 19 oktober 1992 har Tidningarnas Arbetsgivareförening och Svenska Bokförläggareföreningen föreslagit att det skall införas en regel enligt vilken upphovsrätten till verk skapade av arbetstagare i anställningsförhållande tillkommer arbetsgivaren, om inte annat har avtalats. Också i vissa remissvar på Upphovsrättsutredningens slutbetänkande har framställts önskemål om en lagreglering av frågan om arbetsgivarens rätt till verk skapade i anställningsförhållande.

Upphovsrättslagen ändrades nyligen på det sätt som krävs med anledning av EES-avtalet. På gmnd av en bestämmelse i det direkUv om rättsligt skydd för datorprogram som jag nämnde i avsnitt 2.1, infördes då bl.a. en ny regel i 40 a § upphovsrättslagen. Enligt regeln övergår upphovsrätten till ett datorprogram, som skapas av en arbetstagare som ett led i hans arbetsuppgifter eller efter instmktioner av arbetsgivaren,  till arbetsgivaren,  såvida inte något annat har

103

avtalats, se SFS 1992:1687. I förarbetena till regeln (prop. Prop. 1992/93:214

1992/93:48 s. 114-119) uttalas bl.a. att det inte finns några bestäm­

melser i upphovsrättslagen som reglerar vem som har rätt till verk

som tas fram i anställningsförhållanden och att det har överlämnats åt

partema att i avtal bestämma om detta. Det återges också ett uttalande

från ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1988/89:85 s. 21) av

innehåU att rättsläget beträffande de ekonomiska rättighetema till verk

skapade i anställningsförhållande rent allmänt torde vara sådant att -

i brist på utryckligt avtal om saken - verken får utnyttjas av arbetsgi­

varen i hans normala verksamhet och i den omfattning som någorlun­

da säkert kunde fömtses när verket tillkom. Det betonas i förarbetena

att den nya regeln om datorprogram inte avser andra typer av verk

och att frågan om arbetsgivarens rätt till andra verk än datorprogram

lämnas oreglerad även fortsättningsvis.

_____ 

Jag bortser i det följande från vad som bör gälla beträffande datorprogram. På detta område finns, som redogörs för i förarbetena till den nya regeln, speciella förhållanden att ta hänsyn till.

Enligt gällande rätt beträffande andra verk än datorprogram får, som framgår ovan, med ledning av anställningsavtalet och övriga omstän­digheter avgöras i vilken utsträckning de ekonomiska rättighetema till ett verk, som har skapats av en arbetstagare i hans anställning, har överlåtits till arbetsgivaren genom detta avtal. Om uttrycklig reglering saknas finns ändå vissa hållpunkter för hur bedömningen bör utfalla. Beträffande de ideella rättighetema får på motsvarande sätt avgöras i vad mån arbetstagaren eftergivit dessa; här tillkommer emellertid att sådan eftergift kan ske endast såvitt angår en till art och om­fattning begränsad användning av verket (se 3 § tredje stycket upphovsrättslagen). Det beskrivna rättsläget gör det möjligt att, på det sätt som är bmkligt vid avtalstolkning, ta hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall. Då finns fömtsättningar för att uppnå ett mer nyanserat - och i många fall materiellt sett mer tillfredsställande -rättsläge i partemas förhållande än det som blir följden om alla rättigheter enligt en lagregel alltid tillkommer arbetsgivaren. Visser­ligen är det ägnat att medföra en viss oklarhet i förhållandet mellan partema att låta resultatet av avtalstolkning vara avgörande för rättigheternas fördelning, men enligt min mening är det inte möjligt att åstadkomma en rättspolitiskt lämplig avvägning mellan parternas intressen på annat sätt; omständigheterna i skilda fall är alltför olika.

Jag är alltså inte beredd att föreslå en regel med den innebörd som Tidningamas Arbetsgivareförening och Svenska Bokförläggareföre­ningen har föreslagit. Jag anser att frågan om arbetsgivarens rätt i det avseende som nu är aktuellt bör förbli oreglerad. Under det nordiska samrådet har det också rått enighet om att frågan inte bör lagregleras.

Jag övergår nu till att behandla förslaget angående avtalslicens-

104

bestämmelsen om fotokopiering i undervisningsverksamhet.

Prop. 1992/93:214

EnUgt 15 a § upphovsrättslagen gäller således en regel om avtals­licens i fråga om den aktuella fotokopieringen. Som jag närmare har beskrivit i avsnitt 2.1 har en regel om avtalslicens den verkningen att användama, efter avtal med den organisation som representerar flest svenska upphovsmän på området (huvudorganisationen), i princip har rätt att nyttja alla verk av det aktuella slaget. För upphovsmän som står utanför huvudorganisationema finns dock vissa skyddsregler. Om dessa upphovsmäns verk kopieras med stöd av 15 a § upphovs­rättslagen, har upphovsmännen rätt att - i fråga om kopieringsersätt­ning och i fråga om förmåner från organisationema som väsentligen bekostas genom kopieringsersättningen - vara likställda med organisa­tionemas medlemmar. Oberoende av detta har de alltid rätt till den ersättning som hänför sig till kopieringen av deras verk. De har också rätt att förbjuda att deras verk över huvud taget kopieras med stöd av bestämmelsen.

I en skrift den 24 april 1992 till regeringen har Svenska Konstnärs­förbundet föreslagit att bestämmelsen skall ändras så att det blir nödvändigt för användama att träffa avtal med inte bara den organisa­tion som är huvudorganisation för de relevanta kategorierna av upphovsmän utan alla organisationer som företräder upphovsmän av en sådan kategori. Om sitt förslag har förbundet anfört i huvudsak följande. Förbundet, som organiserar ca 530 konstnärer, har nekats medlemsskap i föreningen BONUS, vilken för de upphovsrättsliga huvudorganisationemas räkning förvaltar rättighetema avseende fotokopiering i undervisningsverksamhet. Förbundet har inte heller erhållit den ersättning från licensieringen av denna fotokopiering som förbundet har rätt till. Som skäl för att vägra förbundet medlemsskap har BONUS anfört dels att förbundet inte har tecknat något avtal om kopiering i undervisningsverksamhet, dels att två huvudorganisationer för bildkonstnärerna (Föreningen Svenska Tecknare och Konstnärer­nas Riksorganisation) redan är medlemmar i BONUS. För att ge ersättning till förbundet för kopieringen har BONUS krävt att förbundet dels redovisar att förbundsmedlemmars verk har blivit kopierade, dels företer ftillmakter från medlemmarna att uppbära ersättningen. Det är i praktiken omöjligt att ta reda på i vad mån medlemmarnas verk kopieras. Därmed är det också omöjligt för med­lemmarna att uppfylla BONUS krav och att få ersättning. I november 1991 utfårdade förbundet förbud mot kopiering av medlemmarnas verk i avvaktan på att ersättningsfrågan löses. - Meningen med bestämmelsen om avtalslicens för fotokopiering i undervisnings­verksamhet är att de rättighetshavare som står utanför de avtalsslutan­de organisationerna skall vara Ukställda med de rättighetshavare vilka tillhör dessa när det gäller rätten till ersättning. Som framgår av vad

105

förbundet  anfört,   fungerar  inte  denna  likställighet  i  praktiken.     Prop. 1992/93:214 Bestämmelsen bör ändras så att det blir nödvändigt för användarna att träffa avtal med alla organisationer som representerar upphovsmän av relevanta kategorier.

Förbundets uttalanden får bl.a. förstås så att den lagstadgade rätten för de upphovsmän som står utanför de avtalsslutande organisation­ema att erhålla den ersättning som hänför sig till kopieringen av deras verk saknar praktisk betydelse. Det skäl som förbundet anför för detta är att dessa upphovsmän inte kan visa att deras verk har kopierats. Förbundet synes utgå ifrån att de aktuella upphovsmännen har bevisbördan för att deras verk har kopierats. I förarbetena till bestämmelsen anförde emellertid Lagrådet följande om denna fråga:

"Det är givetvis svårt att finna en helt tillfredsställande lösning på det bevisbördeproblem som här aktualiseras. Klart är att blott och bart ett påstående av en utanförstående upphovsman att hans verk mångfaldigats inte kan ge rätt till ersättning. Gör han emellertid sannoUkt att sådant mångfaldigande förekommit, är det å andra sidan rimligt att det bör ankomma på de svenska avtalsparterna att i görlig mån biträda med utredning om i vilken utsträckning hans verk mångfaldigats. Bevisskyldighet bör i princip ankomma på den som har de största praktiska möjligheterna att anskaffa bevisning" (prop. 1979/80:132 s. 140).

Föredragande statsrådet instämde i Lagrådets uttalande (a. prop. s. 155). Rättsläget när det gäller möjligheterna för upphovsmän, som inte representeras av de avtalsslutande organisationerna, att erhålla kopieringsersättning torde alltså knappast vara sådant att upphovs­männen åläggs en så tung bevisbörda att ersättningsrätten i praktiken inte kan göras gällande.

Enligt min uppfattning kan det inte komma ifråga att genomföra den lagändring som Svenska Konstnärsförbundet har föreslagit. Det är en gmndstomme i avtalslicensmodellen att det för användarna i princip endast skall vara nödvändigt att träffa avtal med en organisation avseende varje relevant kategori av rättighetshavare. Om användarna skulle vara tvungna att träffa avtal med alla organisationer som representerar relevanta rättighetshavarkategorier, skulle modellen inte ge användarna den möjlighet till enkel rättighetsklarering som är en av huvudtankarna med modellen. En annan sak är att de rättighets­havare som står utanför de avtalsslutande organisationerna kan meddela förbud mot att deras verk används med stöd av avtalslicens­bestämmelsen; på så sätt kan de i många fall göra det nödvändigt för användama att träffa avtal även med dem (eller en organisation till vilken de har uppdragit att handha rätten att kopiera verken).

Jag anser alltså inte att förbundets skrift bör föranleda några lagändringar. Men jag vill framhålla att en del av det som förbundet

106

har uttalat ger en antydan om vissa av de nackdelar med avtalslicens-    Prop. 1992/93:214 modellen vilka jag har behandlat i avsnitt 2.1.

2.20  Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

De nya bestämmelsema bör träda i kraft den 1 januari 1994. Information om ändringarna bör då hinna nå ut i berörda kretsar före ikraftträdandet. Bestämmelsen i 19 § tredje meningen (om s.k. regional konsumtion av spridningsrätten till exemplar av dator­program) bör dock inte träda i kraft förrän ett EES-avtal träder i kraft. Det bör därför ankomma på regeringen att förordna om när denna bestämmelse skall träda i kraft.

På upphovsrättens område gäller allmänt att nya regler tillämpas även på verk som har tillkommit före ikraftträdandet av de nya reglema. Denna princip bör gälla också i förevarande fall. De nya reglema bör dock inte tillämpas såvitt gäller åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. En sådan inskränkning togs in även vid den senaste ändringen av upphovsrättslagen (prop. 1992/93:48 s. 139).

När det gäller den nya regeln om uthyrning (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk bör dock denna alltid tillämpas såvitt avser tiden efter ikraftträdandet. Att spridningsrätten till vissa sådana exemplar har konsumerats enligt gällande regler, varigenom innehavaren av exemplaren erhålUt rätt att hyra ut dem utan upphovsmannens samtycke, bör alltså sakna betydelse såvitt avser tiden efter ikraftträdandet. Då bör alltid krävas upphovs­mannens samtycke till uthymingen.

2.21  Kostnader och resursbehov

De föreslagna lagändringarna kan inte förväntas orsaka kostnader för det allmänna.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag har anfört har inom Justitiedepartementet upprättats förslag till

1.  lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära

och konstnärliga verk,

2.   lag om ändring i lagen (1992:1687) om ändring i lagen

(1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk,

3.

lag om ändring i lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild,

4.

lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovs-

107

rättstvister.

Prop. 1992/93:214

Lagrådet har granskat lagförslagen.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget om ändringar i upphovsrättslagen

9§

Upphovsrätt gäller inte till

1.

författningar,

2.

beslut av myndigheter,

3.

yttranden av svenska myndigheter och

4.

officiella översättningar av sådant som avses i 1-3. Upphovsrätt gäller dock till verk vilka ingår i en handling som avses

iförsta stycket och är av följande slag:

1.

kartor,

2.

alster av bildkonst,

3.

musikaliska verk eller

4.

diktverk.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.7 i den allmänna motivering­en.

Paragrafen har - utöver redaktionella justeringar - ändrats på två sätt. För det första har det hittillsvarande kravet i andra stycket, att kartor, som ingår i de handlingar vilka avses i första stycket, skall vara officiella för att åtnjuta upphovsrättsUgt skydd, slopats. Enligt den nya lydelsen skall sådant skydd således tillkomma alla kartor som ingår i nämnda handlingar, givetvis under fömtsättning att kartoma uppfyller det vanliga upphovsrättsliga kravet på s.k. verkshöjd. För det andra har reglerna i hittillsvarande andra-Qärde meningarna i andra stycket, vilka handlar om rätt att återge vissa av de verk som ingår i handlingama, flyttats till 2 kapitlet (26 a § första stycket). Skälet för detta är att reglema innebär en inskränkning i upphovs­rätten - inte ett undantag från denna - och att sådana inskränkningar behandlas i 2 kapitlet. När reglerna flyttas till 2 kapitlet kan hittillsva­rande tredje stycket utgå.

Allmänna bestämmelser om inskränkningar

11 §

Bestämmeberna i detta kapitel medför inga inskränkningar i upphovsmannens rätt enligt 3 % utöver dem som följer av 26 c %.

När ett verk återges offentligt med stöd av detta kapitel skall källan anges i den onfattning och på det sätt som god sed kräver samt får verket inte ändras i större utsträckning än användningen kräver.

108

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 26 §; endast redaktionel-    Prop. 1992/93:214 la justeringar har gjorts. Av redaktionella skäl har bestämmelsen flyttats från slutet av 2 kapitlet till början av kapitlet.

Framställning av exemplar för enskilt bruk

12 §

Var och en får framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk för enskilt bruk. Exemplaren får inte användas för andra ändamål.

Första stycket gäller inte datorprogram och ger inte rätt att uppföra byggnadsverk.

Första stycket ger inte heller rätt att för eget bruk låta en utomståen­de

1.

framställa exemplar av musikalbka verk eller filmverk,

2.

framställa bruksföremål eller skulpturer eller

3.

genom konstnärligt förfarande efterbilda aruira konstverk.

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.2 i den allmänna motive­ringen, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Paragrafen motsvarar hittiUs varande 

II

§. I jämförelse med denna bestämmelse har - utöver redaktionella justeringar - tre ändringar gjorts, varav en avser andra stycket och två avser tredje stycket.

Andra stycket

Enligt den nya lydelsen ger första stycket inte rätt att uppföra bygg­nadsverk. Enligt hittillsvarande lydelse gäller det som sägs i första stycket inte byggnadsverk. Denna lydelse tillkom i samband med en lagändring år 1992 och gäller sedan den 1 januari 1993 (se SFS 1992:1687). Dessförinnan gällde att första stycket inte medförde rätt att utföra byggnadsverk (se SFS 1989:396). Den nya lydelsen -liksom den lydelse som gällde till och med år 1992 - hindrar inte t.ex. att en arkitektritning kopieras för enskilt bmk utan endast att byggnadsverket uppförs.

Tredje stycket

Enligt den nya lydelsen ger första stycket inte rätt att för eget bmk låta en utomstående framställa exemplar av musikaliska verk eller filmverk. Den hittillsvarande bestämmelsen innehåller ingen motsvar­ande regel. Med "en utomstående" avses någon som inte tillhör exemplarframställarens familje- eller vänkrets. Regeln är tillämplig oavsett humvida det exemplar av ett musikaliskt verk som skall framställas utgörs av noter eller av en ljudupptagning av verket.

Enligt den nya lydelsen ger första stycket inte rätt att för eget bmk låta "en utomstående" framställa bmksföremål eller skulpturer eller genom konstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk. Enligt hittillsvarande lydelse medför första stycket inte rätt att för eget bmk

109

låta "någon annan" framställa sådana exemplar.

Prop. 1992/93:214

Framställning av exemplar inom undervisningsverksamhet

13       

§

För undervbningsändamål får exemplar av utgivna verk framställas genom reprografiskt förfarande och upptagningar av verk som sänds ut i ljudradio eller televbion göras, om avtablicens gäller enligt 26 i §. Exemplaren och upptagningarna får användas endast i undervbningsverksamhet som onfattas av det avtal som förutsätts för uppkomsten av avtablicensen.

Första stycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtabslutande parterna har meddelat förbud mot exemplatframställ-ningen.

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.4 i den allmänna motiveringen, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Paragrafen avser dels reprografiskt förfarande (dvs. fotokopiering och liknande metoder) för undervisningsändamål, som enligt hittills gällande lag har behandlats i 15 a §, dels upptagningar av radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål, som hittills har reglerats i 17 § (såvitt avser ljudet i sändningama). Enligt den nya bestäm­melsen skall det gälla en avtalslicensregel beträffande båda dessa före­teelser.

Enligt hittillsvarande 15 a § gäller redan en avtalslicensregel beträffande reprografiskt förfarande för undervisningsändamål. I förevarande paragraf tas upp endast en del av innehållet i den hittillsvarande regeln. Skälet är att det i den nya 26 i § har tagits in vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenser och att 13 § hänvisar till denna paragraf. I den utsträckning som innehållet i hittillsvarande 15 a § har tagits upp i 13 §, har endast redaktionella ändringar gjorts.

När det gäller upptagningar av radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål, är avtalslicensregeln en nyhet. I fråga om sådana upptagningar gäller samma regler som de beträffande reprografiskt förfarande.

14 §

För undervisningsändamål får lärare och elever göra upptagningar av sina egna framföranden av verk. Upptagningarna får inte anväridas för andra ändamål.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.4 i den allmänna motivering­en.

Ljudupptagningar av lärares och elevers egna framföranden av offentliggjorda verk kan ske med stöd av hittillsvarande 17 §. Den nya regeln avser emellertid såväl ljud- som bildupptagningar och ger

110

inte rätt endast till upptagning för tillfålligt bmk. Den avser också    Prop. 1992/93:214 verk i allmänhet, inte endast verk som är offentliggjorda.

Framställning av exemplar inom sjukhus m.m.

15 §

Sjukhus och inrättningar med särskild service eller vård för äldre eller fanktionshlndrade får göra upptagningar av ljudradio- och televbionsutsändningar. Upptagningarna får användas endast inom institutionen och inom kort tid efter upptagningen.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.5 i den allmänna motivering­en.

Paragrafen innehåller en ny bestämmelse vilken möjliggör upptag­ningar av radio- och TV-utsändningar inom den institutionella vården.

Uttrycket "inrättningar med särskild service eller vård för äldre eller funktionshindrade" avser bl.a. s.k. servicehem för äldre och gmppbostäder för funktionshindrade.

Regeln, att upptagningarna får användas endast "inom kort tid efter upptagningen", illustrerar att syftet med bestämmelsen är att möjlig­göra upptagningar för tidsförskjutet framförande. Avsikten är inte att institutionerna skall ges rätt att behålla upptagningarna under en sådan tid att institutionerna kan skaffa sig en samling av upptagningar med stöd av regeln. Den närmare innebörden av begreppet "kort tid" kan inte anges generellt. Det får ankomma på rättstillämpningen att avgränsa begreppet i det enskilda fallet.

Framställning av exemplar inom vissa arkiv och bibliotek

16      §

De arkiv och bibliotek som avses i tredje och fiärde styckena har rätt att framställa exemplar av verk

1.

för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål,

2.

för utlämning till lånesökande av enskilda artiklar eller korta avsnitt eller av material som av säkerhetsskäl inte bör utlämnas i original eller

3.

för användning i läsapparater.

I de fall som avses iförsta stycket 2 och 3 får exemplar framställas endast genom reprografiskt förfarande. Rätt till exemplarframställning enligt denna paragraf har

1.

de statliga och kommunala arkivmyndigheterna,

2.

det arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

3.

de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det all­männa samt

4.

folkbiblioteken.

Regeringen får i enskilda fall besluta att vissa andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket skall ha rätt till exemplar­framställning enligt denna paragraf.

111

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.6 i den allmänna motive-    Prop. 1992/93:214 ringen.

Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, motsvarar hittillsvarande 12 § med tillämpningsföreskrifter. Den nya regeln avser emellertid - till skillnad från nuvarande regler - inte endast framställning av exemplar genom fotografi utan också exemplarframställning med andra metoder.

Första och andra styckena

Av skäl som beskrivits i allmänmotiveringen anges här för vilka ändamål exemplarframställning med stöd av regeln får ske. Innebör­den av bestämmelsema har behandlats i allmänmotiveringen.

Tredje stycket

I tredje stycket anges vilka arkiv och bibliotek som har rätt att framställa exemplar med stöd av paragrafen. Regeln motsvarar hittillsvarande I § första stycket tillämpningsförordningen.

Med uttrycket "de statliga och kommunala arkivmyndigheterna" i punkt 1 avses de myndigheter som anges i 7 och 8 §§ arkivlagen (1990:782).

Skälet till att "det arkiv som avses i lagen (1978:487) om plikt­exemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar" anges i punkt 2 har behandlats i allmänmotiveringen.

I punkt 3 och 4 anges samma bibliotek som i 1 § första stycket tillämpningsförordningen.

Fjärde stycket

Bestämmelsen motsvarar helt hittillsvarande 1 § andra stycket tillämpningsförordningen; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Framställning av exemplar åt synskadade m.fl.

17 §

Var och en får framställa exemplar i blindskrift av utgivna litterä­ra och musikaliska verk.

De bibliotek och organisationer som regeringen beslutar i enskilda fall skall ha rätt att genom ljudupptagning med hjälp av inläsning eller överföring från en annan ljudupptagning framställa exemplar av utgivna litterära verk för utlåning till synskadade och andra fanktions­hlndrade som inte kan ta del av verken i skriftlig form. Exemplar­framställningen får dock inte avse verk, av vilka ljudupptagning kommit ut i handeln.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.12 i den allmänna motivering­en. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

112

motsvarar hittillsvarande 18 § med tillämpningsföreskrifter.

Prop. 1992/93:214

Första stycket

Bestämmelsen i första stycket motsvarar helt hittillsvarande 18 § första stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket motsvarar helt hittillsvarande 18 § andra stycket samt 9 § tillämpningsförordningen; endast redaktionella justeringar har gjorts. Det är fömtsett att det krävs verkställighets-föreskrifter till bestämmmelsen. Dessa bör i princip ha det innehåll som framgår av 10 § tillämpningsförordningen.

Framställning av samlingsverk för användning vid undervisning

18     §

Den som framställer ett samlingsverk, sarrtmanställt ur verk från ett större antal upphovsmän, för användning vid undervbning, får återge mindre delar av litterära och musikalbka verk och sådana verk av litet onfång, om det har gått fem år efter det år då verken gavs ut. Konstverk får återges i anslutning till texten, om det har gått fem år efter det år då verket offentliggjordes. Upphovsmännen har rätt till ersättning.

Första stycket gäller inte sådana verk som har skapats för att användas vid undervisning.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.111 den allmänna motive­ringen.

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 16 § i den del denna bestämmelse avser samlingsverk för användning vid undervisning; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Spridning av exemplar

19    §

När ett litterärt eller musikaliskt verk eller ett konstverk har utgivits, får de exemplar som orrfattas av utgivningen spridas vidare. Motsvar­ande gäller när upphovsmannen har överlåtit exemplar av ett konstverk. För exemplar av datorprogram gäller i stället att sprid­ningen är tillåten sedan exemplaret med upphovsmannens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Exemplar av litterära och musikaliska verk får dock inte utan upp­hovsmannens samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar. Exemplar av datorprogram i maskinläsbar form får inte heller lånas ut till allmänheten utan sådant samtycke.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.16 i den allmänna motive-

113

8 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

ringen.

Prop. 1992/93:214

Paragrafen motsvarar hittillsvarande 23 § och 25 § första stycket i de delar dessa bestämmelser avser spridning av exemplar av verk. Reglerna om inskränkningarna i upphovsmännens spridningsrätt har alltså förts samman i denna paragraf. I jämförelse med gällande rätt innebär den nya regeln endast den ändringen att uthyming (och andra jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk till allmän­heten kräver upphovsmannens samtycke. I övrigt har endast redaktio­nella justeringar gjorts.

Uttrycket "uthyming eller annan därmed jämförlig rättshandling" infördes i 23 § upphovsrättslagen år 1983. I förarbetena uttalas att uttrycket avser uthyming och rättshandlingar som till sina verkningar är jämförliga med uthyming. Som exempel på sistnämnda rättshand­lingar anges fall av köp med återköpsklausul, t.ex. att den som vill disponera ett verksexemplar betalar ett belopp vilket motsvarar exemplarets försäljningspris, varefter han vid återlämnandet av exemplaret återfår nämnda belopp med avdrag för vad som i själva verket utgör vederlag för rätten att under viss tid få disponera över exemplaret. I förarbetena uttalas vidare att uttrycket avser fall i vilka nyttjaren lämnar ett vederlag för rätten att få disponera över exemplar men inte fall i vilka inget vederlag lämnas (prop. 1982/83:40 s. 13).

Humvida vederlaget tas upp i syfte att erhålla vinst eller endast för att minska kostnaderna för t.ex. en skattefinansierad verksamhet, saknar betydelse. Av relevans är endast humvida vederlag lämnas för rätten att få disponera över verksexemplar eller ej.

Det är också utan betydelse humvida vederlaget tas upp vid varje tillfålle när exemplar ställs till förfogande eller i form av en årsav­gift eller liknande. Men för att det skall röra sig om uthyrning eller annan därmed jämförlig rättshandling krävs som redan nämnts att vederlaget erläggs för rätten att få disponera över verksexemplar och inte för något annat. Rekvisitet är alltså inte uppfyllt t.ex. när ett bibliotek på sedvanligt sätt tar ut en beställnings- eller förseningsav­gift av sina låntagare eller fordrar ersättning för kostnaden att utfårda ett lånekort.

Enligt hittillsvarande 23 § krävs upphovsmannens samtycke vid uthyming (eller annan därmed jämförlig rättshandling) av bl.a. exemplar av datorprogram. Datorprogram är litterära verk i upphovs­rättslagens mening och den ändring av gällande rätt som den nya bestämmelsen innebär medför således att det inte längre är nödvändigt att särskilt nämna exemplar av datorprogram i det sammanhang som nu är aktuellt.

114

Visning av exemplar

Prop. 1992/93:214

20       

§

När ett verk har utgivits får de exemplar som orrfattas av utgiv­ningen vbas offentligt. Motsvarande gäller när upphovsmannen har överlåtit exemplar av ett konstverk.

Första stycket ger inte rätt att vba exemplar av konstverk genom film eller i television. Exemplar av konstverk som avses iförsta stycket får dock återges genom film eller i televbion, om återgivningen är av mindre betydelse med hänsyn till filmens eller televblonsprogrammets innehåll.

Paragrafen motsvarar hittillsvarande 23 § och 25 § första och andra styckena i de delar dessa bestämmelser avser visning av verk och exemplar av verk. Paragrafen avser emellertid inte endast de kategorier av verk som nämns i dessa bestämmelser utan alla verk. Paragrafen innebär därmed att även exemplar av filmverk får visas offentligt, såvida verket är utgivet och exemplaren omfattas av ut­givningen. Detta medför t.ex. att en videokassett, på vilken ett filmverk är upptaget, får ställas ut i ett skyltfönster. Det medför däremot inte att filmverket får spelas upp för publik. När så sker visas nämligen inte filmverket i upphovsrättslagens mening. I stället framförs det offentligt, vilket kräver upphovsmannens samtycke.

En fråga, som är av terminologisk art och som torde sakna praktisk betydelse, är följande. Enligt lydelsen av hittillsvarande 25 § första stycket är det konstverket, och inte exemplar av detta, som får visas. Reglema om inskränkningarna i upphovsmannens rätt att visa verk har nu förts samman i förevarande paragraf. Beträffande samtliga kategorier av verk bör då för enkelhetens skull gälla att inskränk­ningarna avser visning av exemplar av verk.

I övrigt har endast redaktionella justeringar gjorts.

Offentliga framföranden

21     §

Var och en får framföra utgivna verk offentligt

1.

vid tillfällen där franförandet av sådana verk inte är det huvud­sakliga, tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan för­värvssyfte samt

2.

vid undervbning eller gudstjänst.

Första stycket gäller inte sceniska verk och filmverk och ger inte rätt att sända ut verk i ljudradio eller televbion.

Paragrafen motsvarar hittillsvarande 20 §. Som framgår av allmän­motiveringen (avsnitt 2.14) har regeln i sistnämnda bestämmelse om framföranden i allmännyttigt syfte fått utgå. Bortsett från redaktionella justeringar har dämtöver endast den ändringen gjorts, att bestäm­melsen inte längre ger rätt att sända ut verk i radio eller TV.

115

Citat

Prop. 1992/93:214

22 

§

Var och en får citera ur offentliggjorda verk i överensstämmelse med god sed och i den onfattning som motiveras av ändamålet.

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.9 i den allmänna motiveringen, motsvarar helt hitUllsvarande 14 § första stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Återgivning av konstverk och byggnader

23 

§

Offentliggjorda konstverk får återges

1.

i en kritbk eller vetenskaplig framställning i anslutning till texten och

2.

i en tidning eller tidskrift i samband med en redogörebe för en dagshändebe, dock inte om verket har skapats för att återges i en sådan publikation.

Första stycket gäller endast om återgivningen sker i överens­stämmelse med god sed och i den onfattning som motiveras av ända­målet.

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.17 i den allmänna motiveringen, motsvarar hittillsvarande 14 § andra stycket och 15 § andra stycket.

Första stycket

Uttrycket "kritisk framställning" i punkt 1 har samma innebörd som enligt hittillsvarande 14 § andra stycket. (Om denna innebörd, se SOU 1956:25 s. 202 f.). I uttrycket "vetenskaplig framställning" innefattas, som framgår av allmänmotiveringen, inte populärveten­skapliga alster. Detta är en skillnad i förhållande till den hittills­varande regeln i 14 § andra stycket. Eftersom lagregeln har formu­lerats om torde något hinder mot att tillägga uttrycket en annan betydelse inte föreligga (jfr bet. 1976/77:JuUl5 s. 6 samt prop. 1978/79:11 s. 184 f - Lagrådet - och 194 f) För att en framställ­ning skall vara vetenskaplig krävs inte att den har vetenskapligt värde men däremot att den tillkommit i syfte att lämna ett vetenskapligt bidrag. Den måste också hålla sig på en viss vetenskaplig nivå. Populärvetenskapliga framställningar omfattas som nyss nämndes inte. (Om innebörden av sistnämnda begrepp, se åter SOU 1956:25 s. 202

f.)

punkt 2 motsvarar heU hittillsvarande 15 § andra stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Andra stycket I andra stycket har förts in en regel som begränsar rätten enligt

116

första stycket att återge konstverk. Regeln, som är ny, har behand-     Prop. 1992/93:214 lats i allmänmotiveringen.

24 

§

Konstverk får avbildas

1.

om de stadigvarande är placerade på eller vid allmän plats utomhus eller

2.

om de ställs ut, är till salu eller ingår i en samling, men i dessa fall endast i meddelanden om utställningen eller försäljningen och i kataloger.

Byggnader får fritt avbildas.

Paragrafen, som har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 2.17, motsvarar helt hittillsvarande 25 § tredje och fjärde styckena; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Med "avbildning" avses (se SOU 1956:25 s. 264) återgivning genom målning, teckning, fotografi eller annan teknik varigenom konstverket eller byggnaden återges i planet. Med uttrycket avses däremot inte plastisk återgivning.

Information om dagshändelser genom ljudradio och television m.m.

25 §

Verk som syns eller hörs under en dagshärtdebe får återges vid information om dagshändelsen genom ljudradio, television, direkt överföring eller film Verken får dock återges endast i den omfattning som motiveras av informationssyftet.

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 21 §; endast redaktionel­la justeringar har gjorts.

OfTentliga debatter, allmänna handlingar m.m.

26 §

Var och en får återge vad som muntiigen eller skriftligen anförs

1.

inför myndigheter,

2.

i statliga eller kommunala representationer,

3.

vid offentliga debatter om allmänna angelägenheter eller

4.

vid offentliga utfrågningar om sådana angelägenheter. Vid tillämpning av första stycket gäller dock

1.

att skrifter vdka åberopas som bevb, utlåtanden och liknande får återges endast i samband med en redogörelse för det mål eller ärende i vilket de förekommit och endast i den omfattning som motiveras av ändamålet med redogörelsen,

2.

att en upphovsman har ensamrätt att ge ut samlingar av sina anföranden och

3.

att det som anförs vid sådana utfrågningar som avses i första stycket 4 inte får återges i ljudradio eller television med stöd av den

117

bestämmeben.

Prop. 1992/93:214

Paragrafen motsvarar hittillsvarande 24 § andra stycket. I jäm­förelse med denna bestämmelse har - utöver redaktionella justering­ar - införts regler om rätt att återge vad som anförs vid offentliga utfrågningar om allmänna angelägenheter (första stycket 4 och andra stycket 3). Dessa regler, som saknar motsvarighet i den hittillsvarande bestämmelsen, har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 2.3).

26 a §

Var och en får återge verk, vilka ingår i de handlingar som avses 19% första stycket och är av de slag som anges 19% andra styck­et 2-4. Upphovsmannen har rätt till ersättning, utom när återgiv­ningen sker i samband med

1.

en myndighets verksamhet eller

2.

en redogörebe för ett mål eller ärende i vilket verket förekommit och verket återges endast i den omfattning som motiveras av ända­målet med redogöreben.

Var och en får återge handlingar som är upprättade hos svenska myndigheter men inte är sådana som avses 19% första stycket. Andra stycket gäller inte beträffande

1.

kartor,

2.

tekniska förebilder,

3.

datorprogram,

4.

verk som skapats för undervbning,

5.

verk som är resultatet av vetenskaplig forskning,

6.

alster av bildkonst,

7.

musikaliska verk,

8.

diktverk eller

9.

verk av vilka exemplar genom en myndighets försorg tillhandahålls allmänheten i samband med affärsverksamhet.

Paragrafen, som har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 2.7, motsvarar hittillsvarande 9 § andra stycket andra - fjärde meningama och 24 § första stycket.

Första stycket

Bestämmelsen motsvarar helt hittillsvarande 9 § andra stycket andra-fjärde meningama; endast redaktionella justeringar har gjorts. Skälet till att dessa regler tas upp här och inte i 9 § har angivits i special­motiveringen till 9 § ovan.

Andra stycket

Bestämmelsen motsvarar helt hittillsvarande 24 § första stycket första meningen; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Tredje stycket

Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 24 § första stycket andra meningen. I jämförelse med sistnämnda bestämmelse har - utöver

118

redaktionella justeringar - endast en ändring gjorts. Ändringen består    Prop. 1992/93:214 däri att kravet att kartor (som ingår i de handlingar vilka avses i andra stycket) skall vara officiella för att de inte skall få fritt återges har slopats. Enligt den nya bestämmelsen skall således andra stycket över huvud taget inte gälla beträffande kartor.

26 b §

Allmänna handlingar skall oavsett upphovsrätten tillhandahållas enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 24 a §; endast redaktio­nella justeringar har gjorts.

Ändringar av byggnader och bruksföremål

26 c §

Ägaren till en byggnad eller ett bruksföremål får ändra egendomen utan upphovsmannens samtycke.

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.8 i den allmänna motiveringen, motsvarar helt hittillsvarande 13 §; endast redaktio­nella justeringar har gjorts.

Särskilda bestämmelser om ljudradio och television

26 d§

De radio- och televisionsföretag som regeringen i enskilda fall beslutar får sända ut utgivna litterära och musikaliska verk, om av­tablicens gäller enligt 26 i %.

Första stycket gäller inte sceniska verk och inte heller andra verk om upphovsmannen har förbjudit företaget att sända ut verket eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig utsändningen. Första stycket gäller inte sådan vidaresändning som avses i 26 f §.

Paragrafen, som innehåller en regel om avtalslicens, motsvarar hittillsvarande 22 § andra stycket. I paragrafen tas upp endast en del av innehållet i den hittillsvarande regeln. Skälet är att det i den nya 26 i § har tagits in vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenser och att 26 d § hänvisar till denna paragraf.

I jämförelse med den hittillsvarande regeln har den ändringen gjorts att bestämmelsen inte endast är tillämplig beträffande svenska radio-och TV-företag utan beträffande alla sådana företag. I den utsträck­ning som innehållet i nuvarande 22 § andra stycket har tagits upp i 26 d §, har dämtöver endast redaktionella justeringar vidtagits.

119

26 e §

Prop. 1992/93:214

Ett radio- eller televbionsföretag som har rätt att sända ut ett verk får ta upp verket på en anordning genom vilken det kan återges, om det görs

1.

för användning vid egna utsändningar ett fåtal gånger under begränsad tid.

2.

för att säkerställa bevbning om utsändningens innehåll eller

3.

för att en statlig myndighet skall kunna utöva tillsyn över utsänd­ningsverksamheten.

Upptagningar som avses iförsta stycket 2 och 3 får användas endast för de ändamål som anges där. Om sådana upptagningar har dokumentarbkt värde, får de dock bevaras i det arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupp­tagningar.

En statlig myndighet som har till uppgift att utöva tillsyn över reklamen i ljudradio- och televbionsutsändningar får återge utsänd­ningar i den orrfattning som motiveras av ändamålet med tillsynen.

Första och andra styckena

Bestämmelserna, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag och som har behandlats i avsnitt 2.15 i den allmänna motive­ringen, motsvarar hittillsvarande 22 § första stycket och 22 a §.

En redaktionell ändring består i att hittillsvarande 22 § första stycket andra meningen fått utgå. Enligt denna bestämmelse, som avser s.k. efemära upptagningar, gäller i fråga om rätten att göra upptagna verk tillgängliga för allmänheten vad som eljest är stadgat. Bestämmelsen torde vara överflödig. Av sammanhanget framgår att det föreslagna första stycket ger rätt åt radio- och TV-företagen att göra upptag­ningar men inte mer; det ger ingen rätt att göra upptagna verk tillgängliga för allmänheten.

Av skäl som Lagrådet angivit har den begränsningen införts i reglema om efemära upptagningar i första stycket I att upptag­ningama får användas endast ett fåtal gånger under begränsad tid. Motsvarande regel - att upptagningama får användas endast fyra gånger och bevaras högst ett år - framgår idag av 12 § första stycket tillämpningsförordningen.

Det är fömtsett att det krävs verkställighetsföreskrifter till be­stämmelsen om efemära upptagningar. Dessa bör i princip ha det innehåll som framgår av 11-14 §§ tillämpningsförordningen.

Tredje stycket

I tredje stycket har förts in en regel som leder till att Konsument­verket får rätt att i viss utsträckning återge radio- och TV-sänd­ningar. Regeln, som är ny, har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 2.19).

120

26 f §

Prop. 1992/93:214

Var och en har rätt att till allmänheten trådlöst eller genom kabel samtidigt och oförändrat återutsända (vidaresända) verk som ingår i en trådlös Ijiutradio- eller televisionsutsändning, om avtalslicens gäller enligt 26 i %.

Paragrafen, som innehåller en regel om avtalslicens, motsvarar hittillsvarande 22 d §. I paragrafen tas upp endast en del av inne­hållet i den hittillsvarande regeln. Skälet är att det i den nya 26 i § har tagits in vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenser och att 26 f § hänvisar till denna paragraf.

I den utsträckning som innehållet i hittillsvarande 22 d § har tagits upp i 26 f §, har endast redaktionella justeringar gjorts.

Särskilda bestämmelser om datorprogram

26 g §

Den som har förvärvat rätt att använda ett datorprogram får framställa sådana exemplar av programmet och göra sådana ändringar i programmet som är nödvändiga för att han skall kunna använda programmet för dess avsedda ändamål. Detta gäller även rättebe av fel.

Den som har rätt att använda ett datorprogram får framställa säkerhetsexemplar av programmet, om detta är nödvändigt för den avsedda användningen av programmet.

Exemplar som framställs med stöd av första eller andra stycket får inte utnyttjas för andra ändamål och får inte heller användas när rätten att utnyttja programmet har upphört.

Den som har rätt att använda ett datorprogram får iaktta, under­söka eller prova programmets fanktion för att fastställa de idéer och principer som ligger bakom programmets olika detaljer. Detta gäller under förutsättning att det sker vid sådan laddning, vbning på skärm, körning, överföring eller lagring av programmet som han har rätt att 

utföra.

Avtalsvillkor som inskränker användarens rätt enligt andra och fiärde styckena är ogiltiga.

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 11 a §.

26 h §

Återgivning av ett datorprograms kod eller översättning av kodens form är tillåten om åtgärderna krävs för att få den information som är nödvändig för att uppnå samverkansförmåga mellan programmet och ett annat program. Detta gäller dock endast under förutsättning att följande villkor är uppfyllda:

1.

åtgärderna utförs av en person som har rätt att använda program­met eller för hans räkning av en person som har fått rätt att utföra åtgärderna,

2.

den information som är nödvändig för att uppnå samverkans­förmåga har inte tidigare varit lätt åtkomlig för de i 1 angivna perso­nerna och

111

3. åtgärderna är begränsade till de delar av originalprogrammet som    Prop. 1992/93:214 är nödvändiga för att uppnå den avsedda samverkansförmågan. Första stycket innebär inte att informationen får

1.

användas för andra ändamål än att uppnå den avsedda sam­verkansförmågan ,

2.

överlämnas till andra personer, utom när detta är nödvändigt för att uppnå den avsedda samverkansförmågan,

3.

användas för utveckling, tillverkning eller marknadsföring av ett datorprogram som iförhållande till det skyddade programmet har en väsentligen likartad uttrycksform eller

4.

användas för andra åtgärder som utgör intrång i upphovsrätten. Avtalsvillkor som inskränker användarens rätt enligt denna para­graf är ogiltiga.

Paragrafen motsvarar helt hittillsvarande 

II 

b §. Gemensamma bestämmelser om avtalslicenser

26 i §

En avtablicens som avses i 13, 26 d och 26 f %% gäller för verksut­nyttjande på vbst sätt, när ett avtal har ingåtts om verksutnyttjande på sådant sätt med en organbation som företräder ett fiertal svenska upphovsmän på området Avtalslicensen ger användaren rätt att ut­nyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av organbationen.

För att ett verk skall få utnyttjas med stöd av 13 § krävs att avtalet med organisationen har ingåtts av någon som bedriver undervisnings­verksamhet i organiserade former.

När ett verk utnyttjas med stöd av 26 d % har upphovsmannen rätt till ersättning.

När ett verk utnyttjas med stöd av 13 eller 26/§ tillämpas följan­de. De villkor i fråga om rätten att utnyttja verket som följer av avtalet gäller. Upphovsmannen skall ifråga om ersättning som läm­nas enligt avtalet och förmåner från organisationen vilka väsentligen bekostas genom ersättningen vara likställd med de upphovsmän som organisationen företräder. Upphovsmannen har dock oavsett detta alltid rätt till ersättning som hänför sig till utnyttjandet, om han begär det inom tre år efier det år då verket utnyttjades. Krav på ersättning får riktas endast mot organisationen.

Gentemot den som använder ett verk med stöd av 26 f % får krav på ersättning göras gällande endast av de avtabslutande organi­sationerna. Kraven skall framställas samtidigt.

I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har vissa gemensamma regler om avtalslicenser tagits in. I förhållande till hittills gällande rätt innebär det en nyhet att reglerna tas upp samlat; hittills har varje avtalslicens behandlats för sig. En annan skillnad i förhållande till hittills gällande rätt är, som framgår av specialmotiveringen till 13 § ovan, att det gäller en regel om avtals­licens också i fråga om upptagningar av radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål.

122

Första stycket

Prop. 1992/93:214

Bestämmelsen har motsvarigheter i hittillsvarande 15 a § första och tredje styckena (om reprografiskt förfarande i undervisnings­verksamhet), 22 § andra stycket (om radio- och TV-sändningar) och 22 d § första stycket (om vidaresändning av radio- och TV-sändning­ar). I jämförelse med hittillsvarande 15 a § föreligger den skillnaden att den nya regeln inte ställer krav på att avtalet skall vara skriftligt. I praktiken torde denna skillnad sakna betydelse; de avtal som avses här torde ändå regelmässigt komma att ges skriftform. I övrigt har endast redaktionella justeringar gjorts.

Andra stycket

Bestämmelsen har motsvarighet i hittillsvarande 15 a § första stycket andra meningen. Den nya bestämmelsen är kortare än den gamla, men någon skillnad i sak är inte åsyftad.

Tredje stycket

Bestämmelsen har motsvarighet i hittillsvarande 22 § andra stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts.

Fjärde stycket

Bestämmelsen har motsvarigheter i hittillsvarande 15 a § tredje och Ijärde styckena samt 22 d § första och andra styckena. Enligt sista meningen får krav på ersättning för utnyttjandet riktas endast mot organisationen. Enligt hittillsvarande 15 a § sista stycket sista meningen får det i avtalet med bindande verkan för upphovsmannen föreskrivas, att krav på ersättning för utnyttjandet får riktas endast mot organisationen. Eftersom detta regelmässigt föreskrivs i avtalen, har skillnaden mellan de båda reglerna ingen praktisk betydelse.

Femte stycket

Bestämmelsen motsvarar helt hittillsvarande 22 d § sista stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts.

45 §

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får inte utan hans samtycke tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, och inte heller sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt över­föring göras tillgängligt för allmänheten.

Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes.

Beträffande upptagningar, utsändningar och överföringar som avses i denna paragraf skall 3, 6-9, 11-13, 15, 16, 21, 22, 25-26 b, 26 e,

123

26f 27, 28, 41 och 42 §§ tillämpas.

PP- 1992/93:214

Första och andra styckena Bestämmelsema har endast justerats redaktionellt.

Tredje stycket

Hänvisningarna i tredje stycket har anpassats till övriga ändringar i lagen. Det innebär att de nya reglema om inskränkningarna i upphovsmännens rättigheter får motsvarande tillämpning i fråga om de utövande konstnärernas rättigheter enligt denna paragraf, i den mån de nya reglema är relevanta i detta sammanhang.

46     §

En grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud eller filmverk har tagits upp får inte utan framställarens sam­tycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upp­tagningen gjordes. Som eftergörande anses även att upptagningen överförs frän en sådan anordning till en annan.

Beträffande förfarande som enligt denna paragraf är beroende av framställarens samtycke skall 6-9 §§, 77 § andra stycket, 72, 13, 15, 16, 22, 25-26 b och 26 e %% tillämpas.

Första stycket Bestämmelsen har endast justerats redaktionellt.

Andra stycket

Hänvisningama i andra stycket har anpassats till övriga ändringar i lagen. Det innebär att de nya reglema om inskränkningarna i upphovsmännens rättigheter får motsvarande tillämpning i fråga om fonogram- och filmframställarnas rättigheter enligt denna paragraf, i den mån de nya reglerna är relevanta i detta sammanhang.

47       

§

Om en grammofonskiva eller en annan anordning på vilken ljud har tagits upp används vid en ljudradio- eller televisionsutsändning eller vid ett annat offentligt framförande i förvärvssyfte och ut­sändningen eller framförandet äger mm inom femtio år efter det år då ljudupptagningen gjordes, skall ersättning betalas till framställaren och till utövande konstnärer vilkas framförande har tagits upp på an­ordningen. Om två eller flera konstnärer har samverkat vid fram­förandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Gentemot den som har använt anordningen skall konstnärer och framställare göra gällande sina krav samtidigt.

Vad som sägs i första stycket om ljudradio- och televisions­utsändning gäller också när en trådlös sådan utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds (vidaresänds) till allmänheten trådlöst eller genom kabel. Gentemot den som vidaresänder får krav på ersättning göras gällande endast genom sådana organisationer som företräder ett flertal svenska utövande konstnärer eller framställare. Organisatio-

124

nerna skall framställa kraven samtidigt med de krav som avses i    Prop. 1992/93:214 26 i % femte stycket.

Bestämmelserna i 8 och 9 §§, 77 § andra stycket, 21, 22 och 25-26 a §§ skall tilländas i de fall som avses i denna paragraf. Beträf­fande utövande konstnärers rätt skall också 27, 28, 41 och 42 §§ tillärry)as.

Denna paragraf gäller inte Ijudfilm.

Första och andra styckena Bestämmelserna har endast justerats redaktionellt.

Tredje stycket

Hänvisningama i tredje stycket har anpassats till övriga ändringar i lagen. Det innebär att de nya reglerna om inskränkningama i upphovsmännens rättigheter får motsvarande tillämpning i fråga om fonogramframställamas och de utövande konstnärernas rättigheter enligt denna paragraf, i den mån de nya reglerna är relevanta i detta sammanhang.

Fjärde stycket Bestämmelsen har endast justerats redaktionellt.

48 

§

En ljudradio- eller televisionsutsändning/ir inte utan radio- eller televisionsföretagets samtycke åtemtsändas eller tas upp på en anordning, genom vilken den kan återges. Utan sådant samtycke/år en televisionsutsändning inte heller återges för allmänheten i biografer eller jämförliga lokaler.

En utsändning som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket får inte utan radio- eller televisionsföretagets samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde mm.

Bestämmelserna i 6-9 §§, 77 § andra stycket, 72, 75, 76, 21, 22, 25-26 b och 26 e §§ skall tillämpas i de fall som avses i denna paragraf.

Om ett radio- eller televisionsföretag har krav på ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f% och som har skett med företagets samtycke, skall företaget framställa sitt krav samtidigt med de krav som avses i 26 i % femte stycket.

Första och andra styckena Bestämmelserna har endast justerats redaktionellt.

Tredje stycket

Hänvisningarna i tredje stycket har anpassats till övriga ändringar i lagen. Det innebär att de nya reglema om inskränkningarna i upphovsmännens rättigheter får motsvarande fillämpning i fråga om radio- och TV-företagens rättigheter enligt denna paragraf, i den mån de nya reglerna är relevanta i detta sammanhang.

125

Fjärde stycket

Prop. 1992/93:214

Bestämmelsen har endast justerats redaktionellt.

49 §

En katalog, en tabell eller ett annat dylikt arbete vari ett stort antal uppgifter har sammanställts får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän tio år har förflutit efter det år då arbetet gavs ut.

Bestämmeberna i 6-9 §§, 11 % andra stycket, 12 % första stycket, 13,16-18, 22, 26-26 b och 26 e %% skall tillämpas beträffande arbeten som avses i denna paragraf. Är ett sådant arbete eller en del av det föremål för upphovsrätt, får den också göras gällande.

Första stycket Bestämmelsen har endast justerats redaktionellt.

Andra stycket

Hänvisningarna i andra stycket har anpassats till övriga ändringar i lagen. Det innebär att de nya reglerna om inskränkningarna i upphovsmännens rättigheter får motsvarande tillämpning i fråga om katalogframställamas och andras rättigheter enligt denna paragraf, i den mån de nya reglerna är relevanta i detta sammanhang.

58 §

Rätt domstol i mål om ljudradio- eller televisionsutsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 18 %, 26 a % första stycket, 26 i § tredje stycket eller 47 § och i rrtål i vilket motsvarande ersättning begärs på grund av en hänvisning i 45, 46, 48 eller 49 § samt i rrtål om ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f %.

Hänvisningama i paragrafen har anpassats till övriga ändringar i lagen. Dessutom har gjorts två tillägg. Det första tillägget innebär att Stockholms tingsrätt är rätt fomm också i mål i vilket någon av de relevanta bestämmelsema om ersättning är aktuella på gmnd av en hänvisning i någon av reglerna om närstående rättigheter. Det andra tillägget innebär att Stockholms tingsrätt är rätt fomm i alla mål om ersättning för sådana vidaresändningar som avses i 26 f §. Enligt hittills gällande lydelse avser 58 § endast mål i vilka ersätt­ning begärs på gmnd av att vidaresändning har skett antingen i strid mot upphovsrättslagen eller med stöd av avtalslicensregeln i hittillsva­rande 22 d §.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 utom i fråga om 19 § tredje meningen som träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.

Lagen tillämpas även på verk som har kommit till före ikraft­trädandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter

126

som har förvärvats före den tidpunkten. Det som sägs i 19 § om    Prop. 1992/93:214 uthyming och andra jämförliga rättshandlingar avseende exemplar av Utterära verk skall dock alltid tillämpas frän tiden för ikraftträdan­det.

3. Det som sägs i 2 tillämpas också i fråga om framföranden, upptag­ningar, utsändningar och arbeten som avses i 45, 46, 48 och 49 §§.

Bestämmelsema har behandlats i avsnitt 2.20 i den allmänna motiveringen.

4.2   Förslaget om ändringar i lagen (1992:1687) om ändring

i upphovsrättslagen

I. Denna lag träder i kraft den I januari 1993 utom i fråga om 23 §. Vad gäller 23 % träder lagen i kraft den dag regeringen bestämmer. Har regeringen inte före den 1 januari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %, träder dock lagen i den delen aldrig i kraft. Har regeringen före den 1 januari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %, upphör lagen att gälla i den delen vid utgången av år 1993.

När upphovsrättslagen nyligen ändrades på det sätt som föranleds av EES-avtalet, gavs regeringen möjlighet att sätta den nya lydelsen av 23 § i kraft (se SFS 1992:1687). Skälet till detta var att de nya bestämmelserna i 23 § inte borde träda i kraft om inte EES-avtalet trädde i kraft (prop. 1992/93:48 s. 139). Regeringen har ännu inte utnyttjat möjligheten.

I samband med de ändringar i upphovsrättslagen som föreslås i lagförslag I, vilka enligt förslaget skall träda i kraft den 1 januari 1994, bör regeringens möjlighet att sätta i kraft 23 § i dess lydelse enligt SFS 1992:1687 begränsas så att bestämmelsen endast kan sättas i kraft under år 1993. Vidare bör föreskrivas att, om så sker, bestämmelsen skall upphöra att gälla vid utgången av år 1993. I lagförslag 2 föreslås följaktUgen dessa ändringar i ikraftträdande-bestämmelserna till de nyUgen genomförda ändringarna i upphovs­rättslagen.

4.3   Förslaget om ändringar i fotografilagen

7

§

Offentliggjorda fotografbka bilder får återges i anslutning till texten i kritiska eller vetenskapliga framställningar.

Offentliggjorda fotografiska bilder får, mot ersättning, återges i anslutning till texten i arbeten som är avsedda att användas vid undervisning.

Första stycket har ändrats i linje med en ändring i motsvarande bestämmelse i upphovsrättslagen. I båda lagarna innebär ändringen att reglerna om populärvetenskapliga framställningar har utmönstrats

127

och att betydelsen av uttrycket "vetenskapliga framställningar" har Prop. 1992/93:214 snävats in. Om ändringen i upphovsrättslagen, se specialmotiveringen till 23 § denna lag; där beskrivs också vilken innebörd som enligt de nya reglema bör ges åt uttrycket "vetenskapliga framställningar". Om anledningen till att också fotografilagen bör ändras på denna punkt, se avsnitt 2.17. I övrigt har endast redaktionella justeringar gjorts i paragrafen.

7a§

Det som sägs i 13 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk skall tillämpas i fråga om rätten till fotogra­fisk bild.

Hänvisningen till upphovsrättslagens bestämmelse om exemplar­framställning i undervisningsverksamhet har anpassats till ändring­arna i denna lag. Hänvisningen innebär att den nya avtalslicensregeln om upptagningar av verk som sänds ut i radio eller television skall ha motsvarande tillämpning i fråga om fotografiska bilder.

9§

De televisionsföretag som regeringen i enskilda fall beslutar får, mot ersättning, visa offentliggjorda fotografbka bilder, om fotografen inte har förbjiidit företaget att visa bilden eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig visningen. Vad som nu sagts gäller inte film.

När en trådlös televisionsutsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds till allmänheten trådlöst eller genom kabel av någon annan än ett sådant företag som avses i första stycket, tillämpas beträffande fotografisk bild som visas i sändningen 26 f% lagen (1960:729) oni upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Första stycket har ändrats så att regeln inte endast är tillämplig beträffande svenska TV-företag utan beträffande alla sådana företag.

Hänvisningen i andra stycket till upphovsrättslagens bestämmelse om vidaresändning av radio- och TV-sändningar har anpassats till ändringarna i denna lag.

I övrigt har endast redaktionella justeringar gjorts i paragrafen.

12 §

Fotografbka bilder får fritt utnyttjas i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse.

I fråga om rätten till fotografisk bild skall 9, 26 och 26 a §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk tillämpas, varvid det som sägs om alster av bildkonst i stället skall gälla fotografiska bilder vilka har konstnärligt eller vetenskapligt värde.

Allmänna handlingar skall oavsett rätten till fotografisk bild tillhandahållas enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen.

I fråga om rätten till fotografisk bild skall 26 e % lagen (1960:729)

128

om upphovsrätt till Utterära och konstnärliga verk tillämpas.

Prop. 1992/93:214

Hänvisningama i andra stycket till vissa bestämmelser i upphovs­rättslagen har anpassats till ändringama i denna lag.

Hänvisningen i fiärde stycket till en bestämmelse i upphovsrättsla­gen har, såvitt avser den hittillsvarande hänvisningen till 22 a § upphovsrättslagen, anpassats till ändringama i denna lag. Den hittillsvarande hänvisningen till reglerna i 22 b och 22 c §§ upp­hovsrättslagen om rätt för Arkivet för ljud och bild att framställa exemplar av verk har utgått. Skälet är att dessa regler i stället skall tas upp i förordningen med tillämpningsbestämmelser till upphovs­rättslagen och fotografilagen. Se avsnitt 2.6. Stöd i fotografilagen för att ta upp reglema i förordningen finns i 6 §.

Hänvisningen i fjärde stycket innebär bl.a. att reglema om s.k. efemära upptagningar i 26 e § första stycket 1 upphovsrättslagen skall ha motsvarande tillämpning i fråga om fotografiska bilder. Efemära upptagningar har i fotografilagen hittills behandlats i 11 §. Denna bestämmelse kan alltså upphävas.

13 §

När en fotografisk bild återges med stöd av 6-70 §§ skall källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver.

Den hittillsvarande hänvisningen Ull 11 § har uteslutits, eftersom det - av skäl som just nämndes - föreslås att denna bestämmelse skall upphävas.

20

§

Rätt domstol i mål om televisionsutsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 7 § andra stycket eller 9 % första stycket, i mål i vilket ersättning begärs på den grunden att 26 a % första stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk skall tillämpas enligt 12 § andra stycket och i mål om ersättning för en sådan vidaresändning som avses 19% andra stycket.

Hänvisningen till upphovsrättslagen har anpassats till ändringama i denna lag. Dessutom har gjorts ett tillägg som motsvarar det tillägg som har gjorts i 58 § upphovsrättslagen avseende mål om ersättning för vissa vidaresändningar. Se specialmotiveringen till denna para­graf

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2.

Lagen tillämpas även på fotografiska bilder som har kommit till före ikraftträdandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten.

129

9 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 214

Här kan hänvisas till avsnitt 2.20 i den allmänna motiveringen.

Prop. 1992/93:214

4.4 Förslaget om ändringar i lagen om medling i vissa upp­hovsrättstvister

1§

Denna lag tillämpas när det uppstår en tvist om ingående av ett avtal vilket utgör en förutsättning för en avtablicens enligt 13 % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Lagen tilländas även vid motsvarande tvbter vilka kan föreligga dels till följd av hänvbnlngarna till 13 % i 45, 46 och 49 §§ lagen om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk och i 7 a § lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild, deb när avtal om den aktuella exemplarframställningen skall ingås med svenska radio- eller televbionsföretag till följd av företagens rätt enligt 48 % lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Hänvisningama i paragrafen till vissa bestämmelser i upphovs­rättslagen har anpassats till ändringama i denna lag. Dämtöver föreslås, som framgår av allmänmotiveringen (avsnitt 2.4), att lagen om medling i vissa upphovsrättstvister skall vara tillämplig avseende en tvist om ingående av ett avtal vilket antingen utgör en fömtsättning för en avtalslicens enligt den nya regeln om upptagningar för under­visningsändamål av verk som sänds ut i radio och TV eller avser upplåtelse av ett svenskt radio- eller TV-företags egen rätt i fråga om sådana upptagningar. Paragrafen har utformats i enlighet med detta. Dessutom har redaktionella justeringar gjorts.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1.  lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära

och konstnärliga verk,

2.   lag om ändring i lagen (1992:1687) om ändring i lagen

(1960:729) om upphovsrätt Ull litterära och konstnärliga verk,

3.

lag om ändring i lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild,

4.

lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovs­rättstvister.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

130

Bilaga 1

UPPHOVSRATTSUTREDNINGENS   SAMMANFATT­NING AV BETÄNKANDET SOU 1988:31

Med detta betänkande fortsätter vi vår översyn av upphovsrättslagen (URL) och fotografilagen (FotoL). Vi lägger fram förslag till lagstift­ning i fråga om vissa fall av "institutionell exemplarframställning", dvs. sådan framställning av exemplar av skyddade verk som sker inom vad vi med en samlande beteckning kallar "institutioner", dvs. myndigheter, företag, organisationer och andra sammanslutningar. För att klargöra gränsdragningen mellan den exemplarframställning som kan ske fritt för enskilt bmk (11 § URL) och den "institufionella exemplarframställningen" tar vi upp vissa frågor som berör det enskilda bmket. Inom ramen för sistnämnda område gör vi också nya överväganden beträffande rätten att i efterhand ta del av radio- och TV-program som behandlar samhällsfrågor.

I vårt andra delbetänkande om närstående rättigheter, enskilt bmk och videogram behandlade vi bl.a. frågor om exemplarframställning för enskilt bmk från en generell utgångspunkt. I vårt tredje delbe­tänkande. Upphovsrätt och datorteknik, lade vi fram förslag bl.a om datorprogram och det enskilda bmket. I förevarande betänkande tar vi upp frågor som rör det enskilda bmket igen, av två skäl. Det ena är att de förslag Ull särskild reglering av den "institutionella exem­plarframställningen" som vi här lägger fram påverkar tillämpnings­området för det enskilda bmket. Det andra är att en dom av Högsta domstolen givit oss anledning att se över det i vårt andra delbetänk­ande framlagda förslaget om enskildas rätt att anlita utomstående för att göra inspelningar av i radio och TV sända samhällsprogram och andra inlägg i den allmänna debatten.

Såvitt gäller frågan om gränsdragningen mellan enskilt bmk och "institutionellt bmk" finner vi att övervägande skäl talar för en restriktiv tolkning när det gäller exemplarframställning för person­ligt bmk utanför den rent privata sfåren, särskilt som sådant "profes­sionellt enskilt bmk" som är av mera omfattande eller systematisk karaktär kommer att rymmas inom de särskilda regleringar som vi föreslår beträffande den "institutionella exemplarframställningen". När det gäller frågan om att i efterhand ta del av programutbudet i radio och TV konstaterar vi att det redan enligt 24 § andra stycket

Prop. 1992/93:214

131

URL är fillåtet att anlita utomstående för att framställa exemplar av Prop. 1992/93:214 sådana utsända radio- och TV-program som innehåller "överlägg­ningar i allmänna angelägenheter". Vi modifierar därför vårt tidigare förslag på så sätt att rätten att anlita utomstående skall gälla ut­frågningar och uttalanden i politisk, ekonomisk eller religiös dags­fråga.

Redan 1978 lade vi fram förslag beträffande en form av "insti­tutionell exemplarframställning", nämligen fotokopiering inom undervisningsverksamhet; förslaget har lett till lagstiftning (15 a § URL och 7 a § FotoL). I detta betänkande behandlar vi den "institu­tionella exemplarframställning" som sker genom fotokopiering inom myndigheter, företag och organisationer. Vi noterar att den av rättighetshavarorganisationema bildade föreningen Presskopia och vissa myndigheter och organisationer redan har ingått avtal som reglerar mångfaldigande av redaktionell text av intresse för använ­darens verksamhet, men att dessa avtal inte är heltäckande. Vi finner att "institutionemas" intresse av att med hjälp av moderna repro-grafiska metoder kunna mångfaldiga skyddade verk, sammanställ­ningar och fotografier ur tidningar och tidskrifter för att informera anställda och andra med särskild ankytning till verksamheten kan tillgodoses genom en avtalslicensordning utan att rättighetshavamas berättigade intressen åsidosätts. Vi föreslår därför att frågan löses med en ny avtalslicensbestämmelse, 15 b §.

I betänkandet föreslår vi vidare att "institutionernas" intresse av att kunna spela in radio- och TV-program tillgodoses på tre särskilda områden. Det första området gäller inspelning för tidsförskjuten visning vid inrättningar för sjuk- och åldringsvård. Vi konstaterar att det finns ett starkt intresse att göra det möjligt för dem som vistas på sjukhus, ålderdomshem och liknande vårdinrättningar att i efterhand kunna ta del av programutbudet. Vi noterar att parterna på TV-området redan försökt att avtalsvägen lösa frågan om inhämtande av nödvändiga tillstånd, men konstaterar att dessa avtal inte är heltäckande. Vi noterar vidare att det finns konventionstekniska och andra invändningar mot regleringar som innebär ingrepp av större omfattning i exemplarframställningsrätten. Vi finner därför att frågan bör lösas genom en avtalslicensordning och föreslår därför en ny avtalslicensbestämmelse, 22 e §, som ger nämnda vårdinrättningar möjlighet att spela in programmen och där använda dem för kortva­rigt bmk.

Det andra området gäller "institutionemas" intresse av att i efter­hand kunna ta del av den samhällsdebatt som förekommer i radio och TV. Vi finner att det föreligger ett befogat intresse av en inspelnings­rätt när det gäller program om vissa dagsfrågor av betydelse för den allmänna   debatten.   Vi   noterar   att   rättighetshavarsidan   genom

132

COPYSWEDE och Sveriges Television AB börjat undersöka vilka    Prop. 1992/93:214 möjligheter det finns att erbjuda "institutionema" avtal om en sådan begränsad   inspelningsrätt.   Vi   föreslår  därför  att   program   som innehåller politiska, ekonomiska och religiösa dagsfrågor skall kunna spelas in med stöd av en avtalslicensbestämmelse.

Det tredje området gäller inspelning av radio- och TV-program inom undervisningsverksamhet. För närvarande medger lagstiftningen endast ljudupptagning för tillfålligt bmk inom undervisningsverk­samhet (17 § URL), dvs. inspelningar av radioprogram och ljudet till TV-program samt direkta inspelningar av egna framföranden liksom andra upptagningar, om dessa inte framställts i förvärvssyfte. I fråga om inspelning av TV-program råder dock sedan länge den ordningen att Sveriges Utbildningsradio (UR) för användamas räkning friköper den rätten såvitt avser UR:s programutbud. UR friköper också radioprogram, vilket möjliggör att användama kan bevara och använda inspelningar längre än som kan ske med stöd av 17 §. Vi föreslår inte någon ändring i den friköpsordning som UR tillämpar. Däremot föreslår vi att rätten att göra ljudupptagningar med stöd av 17 § begränsas till sådana radio- och TV-utsändningar som sker i undervisningssyfte. Detta innebär att det allmänna programutbudet i radio jämställs med motsvarande utbud i TV. Inskränkningen till förmån för undervisningsprogrammen bibehålls för att UR skall kunna bedriva sin programverksamhet i enlighet med statsmakternas intentioner; UR kan nämligen inte friköpa vissa utomnordiska musikrättigheter. Vidare föreslår vi att rätten att göra direkta upptagningar för Ullfålligt bmk utvidgas till att gälla även bildupptag­ningar, men begränsar samtidigt tillämpningsområdet på så sätt att upptagningen skall avse lärarens eget framförande av ett verk och att den skall ske för undérvisningsändamål. Detta innebär således en viss begränsning såvitt avser rätten att göra ljudupptagningar.

För annan ljud- och bildupptagning inom undervisningsverksamhet föreslår vi en avtalslicensbestämmelse, 17 a §. Den täcker dels upptagningar av det allmänna programutbudet i radio och TV, dels annan ljud- och bildupptagning varom parterna kan komma överens.

Förslagen i URL kompletteras med motsvarande förslag i FotoL.

Vi föreslår slutligen att 1980 års lag om medling i vissa upp­hovsrättstvister skall vara tillämpUg på samtliga nu föreslagna avtalslicenser.

133

Bilaga 2

UPPHOVSRATTSUTREDNINGENS   SAMMANFATT­NING AV BETÄNKANDET SOU 1990:30

Med detta betänkande avslutar vi vår översyn av upphovsrättslagen (URL) och fotografilagen (FotoL). Vi lägger fram förslag om att rätten till fotografisk bild i fortsättningen skall regleras i URL. Vidare redovisas resultatet av vår fortsatta översyn av 2 kap. URL, som innehåller bestämmelser om inskränkningar i upphovsmannens principiella ensamrätt till olika förfoganden över sitt verk. Översynen leder till förslag om ändring i flera paragrafer i URL. Som ett resultat av vår särskilda översyn av bildkonstnärernas rättigheter föreslås i betänkandet införandet av en ny rätt Ull ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite, och införandet av en ny skyldighet för ägaren av ett exemplar av ett konstverk eller den som på gmnd av avtal med denne besitter exemplaret att bereda upphovsmannen tillgång till exemplaret, s.k. droit d'accés.

Fotografirättens integration i URL

Vi anser att rätten till fotografisk bild bör regleras i URL. Vi föreslår därför att FotoL upphävs och att undantaget i 10 § URL för fotogra­fisk bild tas bort. Därigenom blir URL:s regler tillämpliga på foto­grafiska bilder som är verk. Av praktiska skäl bör emellertid enligt vår mening alla fotografiska bilder åtnjuta skydd enligt URL, oberoende av om de är verk eller inte. Detta har vi markerat genom att i ett nytt tredje stycke i 1 § URL uttryckligen ange att vad i URL föreskrivs om upphovsrätten till konstverk och andra alster av bildkonst även gäller i fråga om fotografisk bild, oavsett om bilden utgör verk eller inte. Denna nya bestämmelse medför vidare att URL:s regler om konstverk blir tillämpliga på fotografiska bilder.

Den viktigaste följden av förslaget är att fotografiska bilder jämställs med andra konstverk. Detta innebär bl.a. att det skydd mot efter­görande som gäller enligt URL i fortsättningen kommer att gälla även för fotografier.

En annan viktig följd är att skyddstiden för alla fotografier kommer

Prop. 1992/93:214

134

att löpa under upphovsmannens livstid och femtio år därefter. Enligt    Prop. 1992/93:214 FotoL gäller den skyddstiden endast fotografiska bilder av konst­närligt eller vetenskapligt värde; övriga bilder skyddas i tjugofem år från framställningsåret.

I två avseenden medför fotografirättens integraUon i URL att särregler behövs för fotografiska bilder. Dels föreslår vi att vissa arkiv och museer genom en avtalslicensordning skall få en begränsad exemplarframställningsrätt beträffande fotografier i sina samlingar, dels överför vi från FotoL bestämmelsen om att fotografisk bild fritt får utnyttjas i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse till 24 § URL.

Rätten till fotografiska bilder som utförts på beställning tillkommer enligt gällande 14 § FotoL beställaren om inte annat avtalats. En majoritet av utredningens ledamöter föreslår att den regeln upphävs. Den enda bestämmelse om beställd bild blir därmed regeln i 27 § andra stycket URL om beställd porträttbild, som alltså kommer att gälla även fotografiskt porträtt. Till samma stycke överflyttas från 14 § FotoL också regeln om att beställare av porträtt alltid har rätt att låta ta in porträttet i tidning, tidskrift eller skrift med biografiskt innehåll om inte fotografen förbjudit det. Den regeln kommer att i fortsättningen gälla även andra porträttbilder än fotografiska.

En minoritet av ledamöterna föreslår att regeln om beställarpresum-tionen överförs till URL, men i en modifierad form. Den föreslår att om inte annat avtalats skall rätten till en fotografisk bild som utförts på beställning övergå till beställaren i den omfattning som avtalats. Fotografen får dock inte utöva den rätt till bilden som han kan ha kvar utan beställarens samtycke.

Översynen av 2 kap. URL

I 9 § URL finns bestämmelser om upphovsrätt till vissa kvalificerade typer av allmänna handlingar. Huvudregeln är att sådana handlingar är undantagna från upphovsrätt. Sådan rätt åtnjuter dock vissa typer av verk om de ingår i en sådana handling, varvid dock särskilda inskränkningar gäller i fråga om återgivande av verket. Vi föreslår att 9 § ändras så att upphovsrätt i fortsättningen skall gälla inte bara till officiella kartor utan till alla typer av kartor samt att upphovsrätt skall gälla också för fristående litterära verk som ingår i sådan kvalificerad allmän handling som Udigare nämnts. I redaktionellt hänseende innebär vårt förslag att till 24 § URL överflyttas de inskränkningar som enligt nuvarande lydelse görs i upphovsrätten till vissa alster när de ingår i en allmän handling av den kvalificerade typen. Därigenom uppnås den systematiska fördelen att alla in­skränkningar i upphovsrätten samlas i 2 kap. URL.

135

I 12 § URL finns för närvarande bestämmelser om Prop. 1992/93:214 exemplarframställning genom fotografi vid arkiv och bibliotek. Bestämmelsen kompletteras genom vissa i administrativ ordning utfårdade regler, enligt vilken sådan framställning under närmare angivna fömtsättningar får ske för skydds-, beredskaps- och komplet­teringsändamål samt i begränsad utsträckning för utlåning. Vårt förslag innebär att nuvarande bestämmelse ändras på så sätt att bibliotek och arkiv i fortsättningen får rätt att framställa exemplar av verk även med hjälp av andra metoder än fotografi. Exemplar som framställs på annat sätt än genom fotografi skall dock bara få användas inom institutionens lokaler för forskningsändamål. De skall således inte fä lånas ut. Den på detta sätt utvidgade exemplar­framställningsrätten skall dock inte gälla för datorprogram i maskin­läsbar form.

I detta sammanhang föreslår vi också två särskilda avtalslicens-ordningar. Den ena avser att beakta upphovsmännens intressen av att kunna dra nytta av den ökande kopiering som sker i Qärrlåneverk-samheten, samtidigt som samhällets fördelar av verksamheten till­varatas. Licensenbestämmelsen föreslås därför gälla all fotokopiering som sker för utlåning i annat bibliotek än det som framställer exemplaret. Den andra avtalslicensbestämmelsen gäller framställning av exemplar av fotografier som finns arkivs och museers samlingar.

I 13 § URL finns för närvarande bestämmelser om att byggnad får ändras utan upphovsmannens lov. Vi föreslår att denna totala inskränkning något mjukas upp. Byggnad skall enligt vårt förslag få ändras utan upphovsmannens tillstånd om det krävs av tekniska skäl eller för en ändamålsenlig användning av byggnaden. Regleringen innebär ingen annan ändring i gällande rätt än att upphovsmannen samtycke erfordras om ändringen enbart är av estetisk natur och dessutom kränker dennes konstnärliga anseende och egenart. I alla andra situationer får ändringen således ske utan tillstånd av upphovs­mannen.

I 14 § URL finns bestämmelser om citat och om återgivning av konstverk i kritiska och vetenskapliga framställningar när återgiv­ningen sker i anslutning till texten. Vi föreslår att det i lagtexten uttryckligen anges att reglema om citat inte omfattar konstverk. Vidare föreslår vi att reglema om återgivning av konstverk i nuvarande 14 § andra stycket och 15 § andra stycket URL samman­förs dll ett nytt andra stycke i 14 §. Samtidigt föreslås att bestämmel­sema om återgivning av konstverk något skärps. Offentliggjort konstverk skall således, på de villkor som gäller för citat, få avbildas i kritisk eller vetenskaplig framställning om det sker till belysning av texten eller i tidning eller tidskrift vid redogörelse för dagshändelse, om konstverket inte har tillkommit för att återges i sådant alster. Det

136

föreslås vidare att man upphäver den nuvarande tvångslicensbe-     Prop. 1992/93:214 stämmeisen för återgivande av två eller flera konstverk i populär­vetenskapliga framställningar. Detta innebär att i fortsättningen redan återgivandet av ett enda konstverk kommer att kräva samtycke av upphovsmannen om det sker i sådan framställning.

Nästa paragraf, 15 § URL, innehåller i första stycket bestämmelser om pressens s.k. lånerätt och i andra stycket bestämmelser om återgivning av konstverk i tidningar och tidskrifter vid redogörelse för dagshändelse. Paragrafen föreslås upphävd samtidigt som bestäm­melsema i andra stycket, som nyss nämnts, i reviderad form överförs till 14 §.

I 16 § URL finns en tvångslicensbestämmelse för återgivning av litterära och musikaliska verk i gudstjänst- och skolantologier. Förslaget innebär att bestämmelsen i vad den avser återgivning i gudstjänstantologier upphävs. Beträffande skolantologier föreslås att tvångslicensen ersätts med en avtalslicensbestämmelse.

I 18 § URL finns bestämmelser om exemplarframställning i blind­skrift och om framställning av s.k. talböcker. Vi anser att någon ändring inte behövs beträffande regleringen av blindskrift. När det gäller talboksframställningen föreslår vi att den i fortsättningen regleras genom en avtalslicensbestämmelse. Samtidigt föreslår vi att tillämpningsområdet för sådan exemplarframställning väsentUgt utvidgas i förhållande till nuvarande reglering, så att framställnings­rätten kommer att omfatta även andra läshandikappade än blinda och vanföra.

I 19 § URL finns en bestämmelse som tillåter återgivning av text i konsertprogram och dylikt. Vi föreslår att bestämmelsen upphävs.

I 20 § URL finns bestämmelser som innebär inskränkningar i upphovsmannens ensamrätt till offentliga framföranden. Enligt dessa bestämmelser får framföranden ske fritt vid gudstjänst och under­visning, vid tillfållen där framförandet inte är det huvudsakliga om tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte samt i folkbildningsverksamhet, för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte om den som framför verket, eller, vid framför­anden av flera, alla medverkande framför det utan ersättning. Vi föreslår att samtUga bestämmelser, med undantag för den om framföranden vid undervisning, upphävs. Bestämmelsen om fram­föranden vid undervisning gäller inte framföranden som sker i klassmm eller liknande lokaler. Sådana framföranden får ske fritt redan av den anledningen att de i URL:s mening inte är offentliga. I fråga om framföranden som är offentliga, t.ex. offentliga föreläs­ningar eller undervisning i radio eller TV, föreslår vi att nuvarande bestämmelse ändras på så sätt att framförandet i fortsättningen bara skall kunna ske fritt om framförandet sker på annat sätt än genom

137

radio och television.

Pop. 1992/93:214

I 22 § URL finns bestämmelser om radio- och TV-företags möjlighet att göra s.k. efemära upptagningar samt en avtalslicens­bestämmelse som ger vissa radio- och TV-företag rätt att sända Utterära och musikaliska verk. Vi föreslår, fömtom en redaktionell ändring som går ut på att styckena i paragrafen byter plats, att rätten att göra efemära upptagningar görs beroende av tillstånd. Förslaget innebär i denna del att sådan rätt skall tillkomma radio- eller TV-företag som har regeringens tillstånd enligt 5 § radiolagen eller, såvitt avser närradio verksamheten, tillstånd av närradionämnden. När det gäller avtalslicensbestämmelsen föreslår vi att den skall ändras så att även konstverk kommer att innefattas.

I 23 § URL finns bestämmelser om spridningsrätten till litterära och musikaliska verk. Vi föreslår att den generella inskränkning i spridningsrätten som gäller sedan verket utgivits begränsas ytterliga­re. Upphovsmannen samtycke skall således krävas inte bara, som nu, vid uthyrning av musikaliska verk och vid uthyrning och utlåning av datorprogram i maskinläsbar form utan även vid uthyrning av andra litterära verk.

Vi har i detta sammanhang också övervägt införandet av en upphövsrättslig biblioteksersättning, men avstår för närvarande från att lägga fram förslag till en sådan ordning.

I 24 § URL finns bestämmelser om återgivande av andra av myndighet upprättade allmänna handlingar än sådana som avses i 9 §. Som tidigare redovisats föreslår vi att de bestämmelser i 9 § som innehåller inskränkningar i upphovsrätten av systematiska skäl överförs till ett nytt första stycke i 24 §. Vidare föreslås, av samma skäl som motiverar våra ändringsförslag beträffande 9 §, att upphovsrätt skall kunna göras gällande också i fråga om alla kartor samt andra fristående litterära verk än dikter. Som en följd av våra förslag beträffande fotografirättens integrering i URL överförs bestämmelsen i 12 § första stycket FotoL om utnyttjande av fotogra­fisk bild i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse oförändrad till ett nytt sista stycke i 24 §.

I 25 § URL finns bestämmelser om spridningsrätten till konstverk. Som redan antytts anser vi att upphovsmän skall ha rätt till ersätt­ning vid yrkesmässig vidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite. Vi föreslår därför att en sådan rätt till ersättning införs i 25 § (mer om förslaget nedan).

Enligt 25 § tredje stycket får konstverk som ingår i samling eller som utställs eller utbjuds till försäljning avbildas i katalog eller meddelande om utställningen eller försäljningen. Vi föreslår att bestämmelsen tillämpningsområde begränsas på så sätt att sådana kataloger och meddelanden inte får försäljas till allmänheten; katalog

138

skall dock få försäljas om det sker i samband med utställningen eller    Prop. 1992/93:214 försäljningen.

I samma stycke föreskrivs att man fritt får avbilda konstverk som är stadigvarande anbragt på eller vid allmän plats utomhus. Vi föreslår att bestämmelsen begränsas till att gälla fall där konstverket inte utgör huvudmotivet på bilden.

Nya slag av rättigheter och skyldigheter

Som framgått av den tidigare redogörelsen föreslår vi vissa andra förstärkningar av konstnäremas rättigheter. Sålunda föreslås införan­de av en rätt till ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite. Ersättningen föreslås utgå med fem procent av försäljningspriset efter vissa avdrag. Ersättningsrätten omfattar inte vidareförsäljning av byggnad och inte heller alster av bmkskonst, som framställs i flera identiska exemplar. Ersättning skall inte heller utgå om försäljningspriset efter avdrag underskrider ett av regeringen fastställt minimipris, förslagsvis 2 (X)0 kr. Den nya rätten skall vara personlig och i princip oöverlåtbar. Bevakningen, upp­börden och fördelningen av ersättningen skall administreras av en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området och som godkänts av regeringen. Endast organisationen skall kunna göra rätten till ersättning gällande.

Vi anser också att en konstnär som överlåtit sitt konstverk till annan i vissa fall bör ha rätt att få tillgång till verksexemplaret, s.k. droit d'accés. Det föreslås därför att ägaren till ett verksexemplar eller den som efter avtal med denne är i besittning av exemplaret skall, om det föreligger särskilda skäl, vara skyldig att på begäran bereda upphovs­mannen tillgång till exemplaret på anvisad plats. Skyldigheten skall bara gälla mot upphovsmannen och, efter dennes död, gentemot efterlevande make och bröstarvingar.

139

Prop. 1992/93:214

Bilaga 3

UPPHOVSRATTSUTREDNINGENS LAGFORSLAG I BETÄNKANDET SOU 1988:31

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

deb att 11, 17, 45, 46 och 49 §§ skall ha följande lydelse,

deb att i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 15 b, 17 a, 22 e och

22 f §§, av följande lydelse.

Nuvararule lydelse

Föreslagen lydebe

11 §

Åv offentliggjort verk må enstaka exemplar fram­ställas för enskilt bruk. Vad sålunda framställts må ej ut­nyttjas för annat ändamål.

Vad i första stycket sägs medför ej rätt att för eget bruk låta annan framställa bruksföremål eller skulptur eller genom konstnärligt för­farande efterbilda annat konstverk, ej heller rätt att utföra byggnadsverk.

Var och en får - med de undantag som följer av andra och tredje styckena -för sitt eget, enskilda bruk framställa eller låta fram­ställa enstaka exemplar av verk, som har offentlig­gjorts.

Det är inte tillåtet att ens för enskilt bruk

1.

utföra ett byggnadsverk,

2.

direkt eftergöra sådant exemplar av ett filmverk som är avsett endast för offentlig vbning.

140

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

3. framställa exemplar av ett konstverk genom avgjut-ning av original, avtryck från originalplåt. -sten eller -stock eller genom att an­vända någon annan metod som gör att exemplaret kan uppfattas som original.

Det är inte heller tillåtet att låta utomstående framställa exemplar av ett musikaliskt verk, ett filmverk, ett bruks­föremål eller - genom konst­närligt förfarande - ett annat konstverk. Vad som nu sagts hindrar dock inte att utomstående anlitas för att framställa exemplar av i ljud-radio eller television utsända utfrågningar eller uttalanden i politbk, eko-norrusk eller religiös dags­fråga.

Exemplar som har fram­ställts för enskilt bruk får inte användas för annat ändamål.

15 b %

Har någon på grund av skriftligt avtal ingånget av en organisation som före­träder ett flertal svenska upphovsmän på området rätt att för intern information genom reprografiskt för­farande framställa exemp­lar av verk ur tidning eller tidskrift, får denne ur sådan skrift för samma ändantål

141

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

även framställa exemplar av verk av upphovsman som inte företräds av organba­tionen. Detta gäller dock endast om avtalet slutits med staten, en kommun, en landstingskommun, en myn­dighet, en näringsidkare eller en sammanslutning.

Beträffande sådan exem­plarframställning som avses i första stycket gäller även bestämmelserna / 15 a % andra stycket, tredje stycket första och aruira meningar­na sarru fiärde stycket. Framställt exemplar får inte utnyttjas för annat ändamål än som avses i avtalet.

17 §

Inom undervisningsverk­samhet må för tillfålligt bmk exemplar av offentlig­gjort verkframställas genom ljudupptagning; dock må grammofonskiva eller lik­nande anordning, som fram­ställts i förvärvssyfte ej direkt eftergöras. Exemplar som framställts med stöd av denna paragraf/jiå ej utnytt­jas på annat sätt.

Inom undervisningsverk­samhet får för tillfålligt bmk genom ljudupptagning framställas exemplar av offentliggjort verk som ingår i en ljudradio- eller televi­sionsutsändning som sker i undervisningssyfte och med stöd av tillstånd enligt 5 § första stycket radiolagen (1966:755). För sådant bruk får lärare också göra Ijud-eller bildupptagning av sitt eget framförande av ett verk om det sker för undervb­ningsändamål. Exemplar som framställts med stöd av denna paragraf/Jr inte ut­nyttjas på annat sätt.

142

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

17a%

Har någon på grund av skriftligt avtal Ingånget av en organbation som före­träder ett fiertal svenska upphovsmän på området rätt att för bruk inom undervb­ningsverksamhet genom ljud- eller bildupptagning framställa exemplar av offentliggjort verk, får denne för samma ändamål även göra sådan upptag­ning av offentliggjort verk av upphovsman som inte företräds av organisationen. Detta gäller dock endast om avtalet ingåtts med staten, en kommun, en landstings­kommun, en sammanslut­ning eller den som annars bedriver undervisning i organberade former. I fråga om verk som ingår i en ljudradio- eller televi­sions- utsändning får dock upptagning ske endast om utsändningen sker med stöd av tillstånd enligt 5 % första stycket radiolagen (1966: 755).

Fonogram. videogram eller liknande anordning som har framställts i förvärvssyfte får inte direkt eftergöras med stöd av denna para­graf

Beträffande sådan exem­plarframställning som avses i första stycket gäller även

143

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

bestämmeberna i 15 a % andra, tredje och fiärde styckena.

22 e%

Har någon på grund av skriftligt avtal ingånget med en organbation som före­träder ett fiertal svenska upphovsmän på området rätt att för kortvarigt bruk vid inrättning för sjuk- eller åldringsvård genom Ijud-eller bildupptagning fram­ställa exemplar av offentlig­gjort verk som ingår i en ljudradio- eller televisions­utsändning som sker med stöd av tillstånd enligt 5 % första stycket radiolagen (1966:755), får denne från sådan utsändningför samma ändamål även framställa exemplar av verk av upp­hovsman som inte företräds av organbationen. Detta gäller dock endast om av­talet slutits med staten, en kommun, en landstings­kommun, en sammanslut­ning eller annan som driver sjuk- eller åldringsvård i organiserade former.

Beträffande sådan exem­plarframställning som avses i första stycket gäller även bestämmeberna i 15 a % andra stycket, tredje stycket första och aruira meningen sarru fiärde stycket motsva­rande   tillämpning.   Fram-

144

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

ställt exemplar får inte ut­nyttjas för annat ändamål än som avses i avtalet.

22 f%

Har någon på grund av skriftligt avtal ingånget av en organbation som före­träder ett fiertal svenska upphovsmän på området rätt att för intern information i politbk, ekonomisk eller religiös dagsfråga genom ljud- eller bildupptagning framställa exemplar av offentliggjort verk som ingår i en ljudradio- eller tele-vbionsutsändning som sker med stöd av tilbtånd enligt 5 % första stycket radio­lagen (1966:755), får denne från sådan utsändning för sarrtma ändamål även fram­ställa exemplar av verk av upphovsman som inte före­träds av organbationen. Detta gäller dock endast om avtalet slutits med staten, en kommun, en landstings­kommun, en myndighet, en näringsidkare eller en sam­manslutning.

Beträffande sådan exem­plarframställning som avses i första stycket gäller även bestämmeberna i 15 a % andra stycket, tredje stycket första och aruira meningen samt fiärde stycket. Fram­ställt   exemplar  får   inte

145

10 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

utnyttjas för annat ändamål än som avses i avtalet.

45 §

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk må icke utan hans samtycke upptagas på grammofonskiva, film eller annan anordning genom vilken den kan återgivas, och ej heller utsändas i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgänglig för allmänheten.

Ett framförande som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes.

Beträffande upptagning, utsändning och överföring, som avses i denna paragraf, skall vad i 3, 6-9 §§, 

II 

§ första stycket, 14 § första stycket, 17, 20 och 21 §§, 22 § första stycket, 22 a-22 d, 24, 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§ sägs äga mot­svarande tillämpning.

Beträffande upptagning, utsändning och överföring, som avses i denna paragraf, tillämpas även bestämmel­serna i 3, 6-9 §§, Il § första, tredje och fiärde styckena, 14 § första stycket, 17, 77 a, 20 och

21

§§, 22 § första stycket,

22

a-22/ 24, 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§.

46 §

En grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud eller filmverk upptagits får inte utan framställarens samtycke efter­göras förrän femtio år har förflutit efter det år upptagningen gjordes. Som eftergörande anses även att upptagningen överförs från en sådan anordning till en annan.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av framställarens samtycke, skall vad i 6-9 §§, 11 § första stycket, 14 § första stycket, 17 och 21 §§, 22 § första stycket.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av framställarens samtycke, tillämpas även bestämmeberna i 6-9 §§, 11 § första, tredje och fiärde styckena, 14 § första

146

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga motsvarartde tillämpning.

stycket, 17, 77 a och 21 §§, 22 § första stycket, 22 a-22 c, 22 e, 22 f 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket.

49 §

Katalog, tabell eller annat dylikt arbete, vari sammanställts ett stort antal uppgifter, må ej utan framställarens samtycke eftergöras, förrän tio år förflutit efter det år, då arbetet utgavs.

Vad i 6-9 §§, 11 § första stycket, 12, 14, 15 a, 16, 18 §§, 22 § första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning beträffande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav föremål för upphovsrätt, må den ock göras gällande.

Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § första, tredje och fiärde styckena, 12, 14, 15 a, 75 fe. 16, 18 §§,22 § första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket skall tillämpas även beträffande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav föremål för upphovsrätt,r den också göras gällande.

1. Denna lag träder i kraft den

2. Bestämmelsena i 11, 15 b, 17, 17 a, 22 e och 22 f §§, 45 § tredje

stycket, 46 § andra stycket samt 49 § andra stycket tillämpas även på

verk som har tillkommit före ikraftträdandet och på framföranden,

upptagningar samt radio- och televisionssändningar som har ägt mm

dessförinnan ävensom på sammanställningar som har gjort dessför­

innan.

147

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:730) om rätt till fotograflsk bild

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:730) ora rätt till fotografisk bild

deb att 5 och 7 a §§ skall ha följande lydelse,

deb att i lagen skall införas en ny paragraf, 9 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

5§

Åv fotografisk bild må en­staka exemplar framställas för enskilt bruk. Vad så­lunda framställts må ej ut­nyttjas för annat ändamål.

Var och en får för sitt eget, enskilda bruk framställa eller låta framställa exem­plar av fotografisk bild. Exemplar som frarrtställts för enskilt bruk får inte användas för annat ända­mål.

7a§

Vad i 15 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat skall äga motsvarande tillämpning i fråga om rätten till fotogra­fisk bild.

Vad i 15 a och 15 b %% lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk är före­skrivet skall även gälla i fråga om rätten till fotogra­fisk bild.

9a%

Vad   i 22f%%

17a, lagen

22 e   och (1960:729)

148

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är föreskrivet skall även gälla ifråga om rätten till foto­grafisk bild.

1. Denna lag träder i kraft den

2. Bestämmelsema i 7 a och 9 a §§ tillämpas även på fotografisk bild

som framställts före ikraftträdandet.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980:612) om medling vissa upphovsrättstvister

Härigenom föreskrivs att I § lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

1 §

Bestämmelserna i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av ett sådant avtal om reprogra­fiskt mångfaldigande av verk / undervisnings­verksamhet som avses i 15 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Bestäm­melsema i lagen gäller även i fråga om tvister om ingå­ende av sådana avtal om reprografiskt    mångfaldig-

Bestämmelserna i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av ett sådant avtal om reprogra­fiskt mångfaldigande av verk som avses i 15 a och 15 b §§ eller upptagning av verk som avses i 17 a, 22 e och 22 f §§ lagen (1960: 729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Bestämmelsema i lagen gäller även i fråga om tvister   om    ingående   av

149

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

ande, på vilka nämnda lagmm äger tillämpning till följd av hänvisningen i 49 § lagen om upphovsrätt till litterära och konstnäriiga verk eller i 7 a § lagen (1960:730) om rätt tiU fotografisk bild.

sådana avtal på vilka nämn­da lagmm äger tillämpning till följd av hänvisningen i 46, 48 och 49 §§ lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk eller i 1 a och 9 a §§ lagen (1960: 730) om rätt till fotografisk bild.

Denna lag träder i kraft den

150

Bilaga 4

UPPHOVSRATTSUTREDNINGENS LAGFORSLAG I BETÄNKANDET SOU 1990:30

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärUga verk

deb att 15 och 19 §§ skall upphöra att gälla,

deb att 1, 9, 10, 12-14, 16, 18, 20, 22, 22 a, 23, 24, 25, 27,

45, 46, 48, 49, 53, 58 och 60 §§ skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 25 a och 52 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

1 §

Den som skapat ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till verket, vare sig det utgör skönlitterär eller beskrivande framställning i skrift eller tal, datorprogram, musikaliskt eller sceniskt verk, filmverk eller alster av bildkonst, byggnadskonst eller bmkskonst eller det har kommit till uttryck på annat sätt.

Till litterärt verk hänföres karta, så ock annat i teckning eller grafik eller i plastisk form utfört verk av beskrivande art.

Vad i denna lag föreskrivs om upphovsrätt till konst-

Prop. 1992/93:214

151

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

verk och andra abter av bildkonst gäller även ifråga om fotografisk bild, oavsett om bilden utgör verk eller inte.

9§

Författningar, beslut av myndighet, av svensk myndighet avgivna yttranden samt officiella översättningar av sådana texter äro icke före­mål för upphovsrätt.

Utan hinder av vad sålunda är stadgat må upphovsrätt göras gällande till officiell karta, abter av bildkonst, musikalbkt verk och dikt­verk i den mån sådant verk ingår i handling som avses i första stycket Alster av bildkonst, musikaliskt verk och diktverk må dock åter­givas utan upphovsmannens samtycke. För sådant åter­givande äger upphovsman­nen rätt till ersättning, såvida icke verket återgives i samband med myndighets verksamhet. Ersättning utgår ej heller om verket återges i samband med redogörebe för mål eller ärende i vilket verket före­kommit och det sker erulast i den onfattning som beting­as av ändamålet med redo­görelsen.

Vid återgivande enligt aruira stycket äga bestämmeberna i 26 % motsvarande tillämp­ning.

Utan hinder av vad sålunda är stadgat föreligger dock upphovsrätt ifråga om verk som ingår i handling som avses iförsta stycket i den mån det är fråga om karta, alster av bildkonst, musikaliskt verk, dikt eller annat fristående litterärt verk. Särskilda föreskrifter om återgivande av sådana verk finns i 24 § första stycket.

152

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

10 §

Har ett verk registrerats såsom mönster enligt vad därom är stadgat, må utan hinder därav upphovsrätt till verket göras gällande.

Fotografisk bild eller krets­mönster i halvledarprod­ukter är icke föremål för upphovsrätt enligt denna lag. Om rätten till foto­grafisk bild och till sådant mönster finns särskilda bestämmelser.

Kretsmönster i halvledar­produkter är icke föremål för upphovsrätt enligt denna lag. Om rätten till sådant mönster finns särskilda bestämmelser.

12 §

Med regeringens tillstånd och på de villkor, som däri angivas, må arkiv och bibliotek för sin verksamhet framställa exemplar av verk genom fotografi.

Med regeringens tillstånd och på de villkor, som däri anges, får arkiv och biblio­tek för sin egen verksamhet framställa exemplar av verk. Exemplar som fram­ställts på annat sätt än genom reprografiskt för­farandefår dock inte använ­das för annat ändamål än forskning i arkivets eller bibliotekets lokaler.

Föreskrifierna i första stycket gäller inte dator­program i maskinläsbar form.

Bibliotek, som har tillstånd som avses i första stycket och som på grund av skriftligt avtal med en orga­nbation som företräder ett fiertal svenska upphovsmän på området har rätt att i sin utlåningsverksamhet genom

153

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

reprografiskt förfarande framställa exemplar av ut­givna verk för ett annat biblioteks räkning, får för samma ändamål även fram­ställa exemplar av utgivna verk av upphovsmän som inte företräds av organisa­tionen.

Arkiv eller museum, som regeringen bestämmer och som på grund av skriftligt avtal med en organisation som företräder ett fiertal svenska yrkesverksamma upphovsmän på området har rätt att för vetenskapliga ändamål eller för forskning framställa exemplar av foto­grafbka bilder i sina sam­lingar, har rätt att för sam­ma ändarrtål framställa exemplar av sådan fotogra­fisk bild även av upphovs­man som inte företräds av organisationen.

Beträffande sådan exem­plarframställning som avses i tredje och fiärde styckena gäller även bestämmelserna i 15 a % artära stycket, tredje stycket första och andra meningarna sarru fiärde stycket. Framställt exemplar får bara utnyttjas för ändamål som avses i avtalet.

154

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

13 §

Byggnad eller bruksföremål må av ägaren ändras utan upphovsmannens lov.

Byggnad får ändras utan upphovsmannens samtycke om det krävs av teknbka skäl eller för en ändamåls­enlig användning av byggnaden.

Bruksföremål får ändras utan upphovsmannens sam­tycke.

14 §

Ur offentliggjort verk må, i överensstämmelse med god sed, citat göras i den om­fattning som betingas av ändamålet.

Ur annat offentliggjort verk än konstverk får, i överens­stämmelse med god sed, citat göras i den omfattning som betingas av ändamålet.

I kritisk eller vetenskaplig framställning må ock i an­slutning till texten återgivas offentliggjort konstverk. Återgivas i populär­vetenskaplig framställning två eller flera konstverk av samma upphovsman, äger han rätt till ersättning.

På samma villkor som anges iförsta stycket får offentlig­gjort konstverk avbildas

1.

i kritisk eller vetenskap­lig framställning, om det sker till belysning av texten,

2.

i tidning eller tidskrift vid redogörelse för dags­händelse, om konstverket inte har tillkommit för att återges i sådant alster.

I tidning eller tidskrift må ur annan tidning eller tid­skrift intagas artikel i reli­giös, politisk eller ekono-mbk dagsfråga, såframt ej förbud mot eftertryck är utsatt.

15 §

155

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Offentliggjort konstverk må avbildas i tidning eller tid­skrift i samband med redo­görebe för dagshändebe; dock gäller detta icke verk, som tillkommit för att åter­givas i dylik publikation.

16 §

I samlingsverk till bmk vid gudstjänst eller undervis­ning, sammanställt ur verk från ett större antal upp­hovsmän, må återgivas mindre delar av litterärt eller musikaliskt verk eller sådant verk av ringa omfång, såframt fem år förflutit efter det år, då verket utgavs. I anslutning till texten må återgivas konstverk, därest fem år förflutit efter det år, då verket offentliggjordes. Verk som tillkommit för att bmkas vid undervisning må ej medtagas i samling för sådant ändamål.

Har någon på grund av skriftligt avtal ingånget med en organbation som före­träder ett fiertal svenska upphovsmän på området rätt att i samlingsverk till bmk vid undervisning, samman­ställt ur verk från ett större antal upphovsmän, återge mindre delar av utgivet Utterärt eller musikaliskt verk eller sådant verk av ringa omfång eller att till belysning av texten återge offentliggjort konstverk, får denne för sarrtma ändarrtål återge sådant verk av upp­hovsman som inte företräds av organisationen. Vad nu sagts gäller inte verk som har tillkommit för att brukas vid undervbning och inte heller annat verk, om upp­hovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna meddelat förbud mot åter­givandet eller det på annat sätt föreligger särskild an­ledning antaga att han mot­sätter sig det.

156

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

För återgivande som avses i denna paragraf äger upp­hovsmannen rätt till ersätt­ning.

Återgivandet får avse endast verk av det slag som onfattas av avtalet. Även i övrigt gäller de villkor i fråga om rätten till återgivandet som föreskrivs i avtalet För återgivande som avses i denna paragraf har upphovsmannen dock alltid rätt till ersättning. Framställt exemplar får bara utnyttjas inom sådan undervbning som avses i avtalet

18 §

Av utgivet litterärt eller musikaliskt verk må exemplar framställas i blindskrift.

Bibliotek och organbation må, med regeringens till­stånd och på de villkor som däri angivas, framställa exemplar av utgivet litterärt verk genom ljudupptag­ning, att användas för ut­låning till blinda och andra svårt vanföra.

Bibliotek eller annan som bedriver utlåning i or­ganberade former och som på grund av skriftligt avtal med en organisation som företräder ett fiertal svenska upphovsmän på området har rätt att genom ljudupptag­ning framställa exemplar av utgivet litterärt verk för utlåning eller vederlagsfri överlåtebe till blinda och andra läshandikappade, får för sådant ändamål även framställa utgivet sådant verk av upphovsman som inte företräds av organi­sationen. Vad nu sagts gäller inte om upphovs­mannen hos någon av de avtalsslutande parterna meddelat förbud mot åter-

151

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

givandet eller det på annat sätt föreligger särskild anledning antaga att han motsätter sig det. Sådan exemplarframställning får heller inte ske sedan ljud­upptagning av verket kom­mit ut i handeln.

Frcunställningen får avse endast verk av det slag som orrfattas av avtalet Även i övrigt gäller de villkor i fråga om rätten till fram­ställningen som föreskrivs i avtalet. För återgivande som avses i denna paragraf har upphovsrrmnnen dock alltid rätt till ersättning. Framställt exemplar får bara utnyttjas för ändamål som avses i andra stycket

19 §

Då ett musikaliskt verk franföres med text, må till bruk för åhörarna texten återgivas i konsertprogram eller dylikt.

20 

§

Verk som är utgivet må framföras offentligt vid gudstjänst eller undervis­ning.

Verk som är utgivet får framföras offentligt vid un­dervisning om framförandet sker på annat sätt än genom radio eller television.

Utgivet verk må ock fram­föras offentligt vid tillfälle, där framförande av sådana

158

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

verk ej är det huvudsakliga sarru tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte. Det må jäm­väl franföras offentligt i folkbildningsverksamhet,för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte, om den som franför verket eller, vid framförande i samverkan, alla de med­verkande göra det utan ersättning.

Vad i denna paragraf är stadgat gäller ej sceniskt verk eller filmverk.

Föreskrifterna

i    första

stycket   gäller

dock   inte

sceniskt   verk

eller   film­

verk.

22 

§

Har radio- eller televisions­företag rätt att i utsändning återgiva verk, må företaget ock, under villkor som rege­ringen bestämmer, för bruk vid egna utsändningar upp­taga verket på anordning, genom vilken det kan åter­givas. Om rätten att göra sålunda upptaget verk till­gängligt för allmänheten gäller vad eljest är stadgat.

Svenskt radio- eller televi­sionsföretag som regeringen bestämmer får, omföretaget på grund av avtal med or­ganbation som företräder ett fiertal svenska upp­hovsmän på området äger rätt att utsända utgivna litterära och musikaliska verk eller offentliggjorda konstverk, även utsända sådana verk av upphovs­man som inte företräds av organisationen; för utsänd­ningen äger upphovsmannen rätt till ersättning. Vad så­lunda föreskrivits gäller dock inte sceniskt verk och inte heller annat verk om upphovsmannen meddelat förbud mot utsändning eller det annars föreligger sär-

159

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

skild anledning antaga att han motsätter sig utsänd­ningen. Bestämmeberna i detta stycke gäller inte sådan vidaresändning som avses i 22 d %.

Svenskt radio- eller televi­sionsföretag som regeringen bestämmer må, omföretaget på grund av avtal med organbation somföreträder ett fiertal svenska upp-hovs-män på området äger rätt att utsända litterära och musikalbka verk, jämväl utsända utgivet dylikt verk av upphovsman som icke företrädes av organbation­en; för utsändningen äger upphovsmannen rätt till ersättning. Vad sålunda stadgats gäller dock icke scenbkt verk, ej heller annat verk om upphovs­mannen meddelat förbud mot utsändning eller det eljest föreligger särskild anledning antaga att han motsätter sig utsändningen. Bestämmeberna i detta stycke gäller inte sådan vidaresändning som anges i 22 d%.

Har radio- eller televbions­företag, som har tillstårui enligt 5 % första stycket ra­diolagen (1966:755) rätt att i utsändning återge verk, får företaget också, under vill­kor som regeringen bestäm­mer, för bruk vid egna ut­sändningar upptaga verket på anordning, genom vilken det kan återges. På samma villkor får sådan upptag­ning också göras av sam­manslutning som har till­stånd enligt 5 a % närradio­lagen (1982:459). Om rät­ten att göra sålunda upp­taget verk tillgängligt för allmänheten gäller vad annars är föreskrivet.

22 a §

Har företag som avses i 22 % första stycket rätt att i utsändning återgiva verk, må företaget för att säker­ställa framtida bevisning om

Har företag som avses i 22 § andra stycket rätt att i utsändning återge \ex\i,får företaget för att säkerställa framtida     bevisning     om

160

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

innehållet i program upp­taga verket på anordning genom vilken det kan åter­givas. Har sådan upptagning dokumentariskt värde, må den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptag­ningar.

innehållet i program uppt­aga verket på anordning genom vilken det kan åter­ges. Har sådan upptagning dokumentariskt värde, får den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupp­tagningar.

Upptagning som avses i första stycket får utnyttjas endast för bevis­ändamål, om ej annat följer av 22 c §.

23

§

Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk har ut­givits, får exemplar, som omfattas av utgivningen, spridas vidare och visas offentligt. Exemplar av musikaliska verk får dock inte utan upphovsmannens samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyr­ning eller annan därmed jämförlig rättshandling. Detsanvna gäller exemplar av datorprogram i maskin­läsbar form. Sådana exem­plar får inte heller utan upphovsmannens samtycke lånas ut till allmänheten.

Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk har ut­givits, får exemplar, som omfattas av utgivningen, spridas vidare och visas offentligt. Exemplar av litterära eller musikaliska verk får dock inte utan upp­hovsmannens samtycke till­handahållas allmänheten genom uthyrning eller annan därmed jämförlig rättshandling.

11 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Bestämmeberna i första stycket gäller även utgivna exemplar av datorprogram i maskinläsbar form. Sådana exemplar får inte heller lånas ut till allmänheten utan upphovsmannens sam­tycke.

161

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

24 

§

Verk, som ingår i sådan handling som avses 19% första stycket och som är abter av bildkonst, musika­lbkt verk eller dikt eller annat frbtående litterärt verk, får återges utan upp­hovsmannens samtycke. För sådant återgivande äger upphovsmannen rätt till er­sättning. Detta gäller dock inte om verket återges i samband med myndighets verksamhet. Ersättning utgår inte heller om verket återges i samband med redogörelse för mål eller ärende i vilket verket före­kommer och det sker endast i den orrfattning som be­tingas av ändamålet med redogöreben.

Annan hos svensk myn­dighet upprättad handling än som avses i 9 § första stycket får återges utan upphovsmannens samtycke. Vad som nu sagts gäller dock inte officiell karta, teknisk förebild, dator­program, verk som fram­ställts för undervisning eller utgör resultatet av veten­skaplig forskning, alster av bildkonst, musikaliskt verk, diktverk eller verk, varav exemplar i samband med affärsverksamhet genom myndighets försorg tillhan-

Annan hos svensk myn­dighet upprättad handling än som avses i 9 § första stycket får återges utan upphovsmannens samtycke. Vad som nu sagts gäller dock inte karta, teknisk förebild, datorprogram, verk som framställts för un­dervisning eller utgör resultatet av vetenskaplig forskning, alster av bild­konst, musikaliskt verk, dikt eller annat frbtående litte­rärt verk eller verk, varav exemplar i samband med affärsverksamhet     genom

162

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

dahålls allmänheten.

myndighets    försorg    till­handahålls allmänheten.

Vad som muntiigen eller skriftligen anföres inför myndighet eller i StatUg eller kommunal representation eller vid offentiig överläggning om allmänna angelägenheter må likaledes återgivas utan upphovs­mannens samtycke; dock att utlåtanden, såsom bevis åberopade skrifter och dylikt må återgivas allenast i samband med redogörelse för mål eller ärende vari de förekommit och i den omfattning som betingas av ändamålet med redogörelsen. Upphovsman äger ensam utgiva samling av sina anföranden.

/ rättsvårdens och den all­männa säkerhetens intresse får fotografisk bild fritt ut­nyttjas.

25 §

Sedan upphovsmannen över­låtit exemplar av konstverk eller verket utgivits, må exemplar, som överlåtits eller omfattas av utgiv­ningen, spridas vidare samt verket visas offentligt på annat sätt än genom film eller television.

Sedan upphovsmannen över­låtit exemplar av konstverk eller verket utgivits, får exemplar, som överlåtits eller omfattas av utgiv­ningen, spridas vidare samt verket visas offentligt på annat sätt än genom film eller television. Vid vidare­spridning genomförsäljning som sker yrkesmässigt har upphovsmannen rätt till ersättning såsom föreskrivs i 25 a %.

Konstverk som avses i första stycket må medtagas vid inspelning och visning av film eller televisionsprogram, om återgivningen är av underordnad betydelse med hänsyn till filmens eller programmets innehåll.

Konstverk, som ingår i en samling eller som utställes eller utbjudes till salu, må avbildas    i    katalog    eller

Konstverk, som ingår i en samling eller som utstälb eller utbjuds till försälj ning, får avbildas i katalog eller

163

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

meddelande    om    utställ-

meddelande    om     utställ-

ningen eller försäljningen.

ningen eller försäljningen.

Konstverk må även eljest

Sålunda framställt abter får

avbildas, om det är stadig-

inte utan upphovsmannens

varande anbragt på eller vid

samtycke försäljas till all-

allmän plats utomhus.

mänheten; katalog får dock

försäljas om det sker i samband med utställningen eller försäljningen.

Konstverk får även eljest avbildas, om det är stadig­varande anbragt på eller vid allmän plats utomhus och konstverket inte utgör huvudrrtotivet på bilden.

Byggnad må fritt avbildas.

25a§

Ersättning som avses i 25 % första stycket andra meningen utgår med fem procent av försäljnings-prbet efier avdrag av skatt och offentliga avgifier. Er­sättningen utges av den som yrkesmässigt saluhåller eller förmedlar försäljning av konstverket.

Första stycket gäller inte byggnad och inte heller abter av brukskonst, som framställts i fiera identiska exemplar.

Avser vidareförsäljningen verk framställda av ädel­metall eller verk vari ingår ädelsten, skall värdet av metallen eller stenen dras

164

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

av från försäljningspriset innan beräkning av ersätt­ning sker enligt första stycket.

Ersättningen utgår inte om försäljningspriset, sedan avdrag gjorts enligt första och tredje styckena, under­skrider det minimiprb som regeringen fastställer.

Rätten till ersättning är per­sonlig och kan inte över­låtas. Efter upphovs­mannens död övergår rätten enligt reglerna i ärvdabal­ken. Efierlärrmar upphovs­mannen inte någon som är berättigad enligt dessa reg­ler övergår rätten till den i sjätte stycket nämnda organbationen istället för till allmänna arvsfonden.

Rätten till ersättning kan endast göras gällande av en organisation somföreträder ett fiertal svenska upp­hovsmän på området och som godkänts av regerin­gen. Organbationen ansva­rar för att ersättningen, efter avdrag för organba-tionens omkostnader, till-stälb den som är berättigad till ersättning. Krav mot organbationen preskriberas efter tre år från utgången av det år då vidareförsälj­ningen skedde.

165

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Den som yrkesmässigt salu-håller eller förmedlar för­säljning av konstverk som ger rätt till ersättning enligt denna paragraf är skyldig att på begäran av organi­sationen redovba vilka vid­areförsäljningar som ägt rum under de tre närmast föregående kalenderåren. Förteckningen skall vara attesterad av en auktori­serad revbor.

27%

Upphovsrätt må, med den begränsning som följer av vad i 3 § sägs, helt eller delvis överlåtas.

Överlåtelse av exemplar innefattar icke överlåtelse av upphovsrätt. I fråga om be­ställd porträttbild äger upp­hovsmannen dock icke utöva sin rätt utan tillstånd av beställaren eller, efter dennes död, av hans efter­levande make och arvingar.

Överlåtelse av exemplar innefattar inte överlåtelse av upphovsrätt. I fråga om be­ställd porträttbild äger upp­hovsmannen dock inte utöva sin rätt utan tillstånd av be­ställaren eller, efter dennes död, av hans efterlevande make och arvingar.

Beställaren har alltid rätt att låta ta in porträttet i tidning eller tidskrift eller i skrift biografiskt innehåll, om inte upphovsmannen har förbjudit det.

Beträffande överlåtelse av upphovsrätt i vissa särskilda avseenden föreskrivs i 30-40 a §§. Dessa bestämmelser tillämpas dock endast i den mån ej annat avtalats.

166

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

45 §

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk må icke utan hans samtycke upptagas på grammofonskiva, film eller annan anordning, genom vilken det kan återgivas, och ej heller utsändas i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmänheten.

Ett framförande som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upp­tagningen gjordes.

Beträffande upptagning, ut­sändning och överföring, som avses i denna paragraf, skall vad i 3, 6-9 §§, 11 § första stycket, 14 § första stycket, 17, 20 och 21 §§, 22 % första stycket, 22 a-22 d, 24, 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§ sägs äga motsvarande tillämpning.

Ett framförande som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan eller genom uthyrning eller liknande förfarande göras tillgängligt för all­mänheten förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes.

Beträffande upptagning, ut­sändning och överföring, som avses i denna paragraf, skaU vad i 3, 6-9 §§, 

II 

§ första stycket, 72 % första stycket, 14 § första stycket, 17 §, 18 § andra och tredje styckena, 20 och 21 §§, 22 § andra stycket, 22 a-22 d, 24, 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§ sägs äga motsvarande tillämpning.

46 §

En grammofonskiva, en film eller en annan anord­ning på vilken ljud eller filmverk har upptagits får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjor­des. Som eftergörande anses

En grammofonskiva, en film eller en annan anord­ning på vilken ljud eller filmverk har upptagits får inte utan framställarens samtycke eftergöras eller genom uthyrning eller lik-naitde förfarande göras till­gängligt  för   allmänheten

167

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

även att upptagningen över­förs från en sådan anord­ning till en annan.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av framställares samtycke, skall vad i 6-9 §§,11 § förstastycket, 14 § första stycket, 17 och 27 §§, 22 % första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs äga motsvarande tillämpning.

förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjordes. Som eftergörande anses även att upptagningen överförs från en sådan anordning till en annan.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av framställares samtycke, skall vad i 6-9 §§, 11 § första stycket, 72 § första stycket, 14 § första stycket, 17 §, 78 § andra och tredje styckena,

21

§, 22 § andra stycket,

22

a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs äga motsvarande tillämpning.

48

Ljudradio- eller televisionsutsändning må icke utan radio- eller televisionsföretagets samtycke åtemtsändas eller upptagas på anord­ning, genom vilken den kan återgivas. Utan sådant samtycke må ej heller televisionsutsändning återgivas för allmänheten i biograf eller därmed jämförlig lokal.

En utsändning som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan radio- eller televisionsföretagets samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde mm.

Vad i 6-9 §§, 

II 

§ första stycket, 14 § första stycket, 17, 20 och 21 §§, 22 § första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning i fall som avses i denna paragraf.

Vad i 6-9 §§, 11 § första stycket, 14 § första stycket, 17, 20 och 21 §§, 22 § andra stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning i fall som avses i denna paragraf.

168

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Har ett radio- eller televisionsföretag krav på ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 22 d § första stycket och som har skett med företagets samtycke, skall företaget framställa sitt krav samtidigt som de organisationer som avses där.

49 §

Katalog, tabell eller annat dylikt arbete, vari sammanställts ett stort antal uppgifter, må ej utan framställarens samtycke eftergöras, förrän tio år förflutit efter det år, då arbetet utgavs.

Vad i 6-9 §§, 

II 

§ första stycket, 12, 14, 15 a, 16 och 18 §§, 22 § första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga mot­svarande tillämpning be­träffande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav före­mål för upphovsrätt, må den ock göras gällande.

Vad i 6-9 §§, 11 § första stycket, 12 § första och andra styckena, 14, 15 a, 16 och 18 §§, 22 § andra stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga mot­svarande tillämpning beträf­fande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav före­mål för upphovsrätt,/ar den också göras gällande.

52 a %

Den som äger eller som på gmnd av avtal med ägaren besitter ett exemplar av ett litterärt eller konstnärligt verk är, om det föreligger särskilda skäl, skyldig att på begäran av upphovsmannen bereda denne tillgång till exemplaret.

Efier upphovsmannens död gäller skyldigheten enligt första stycket under verkets skyddstid   gentemot   efter-

169

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

levande make och bröst­arvingarna.

53 §

Den som beträffande ett litterärt eller konstnärligt verk vidtager åtgärd, som innebär intrång i den till verket jämlikt I och 2 kap. knutna upphovsrätten eller som strider mot föreskrift enligt 41 § andra stycket eller mot 50 §, döms, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, till böter eller fångelse i högst två år.

Samma lag vare, om någon till riket för spridning till allmänheten inför exemplar av verk, där exemplaret framställts utom riket under sådana omständigheter, att en dylik framställning här i riket skulle hava varit straffbar enligt vad i första stycket sägs.

Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet inte fallgör sin redovisnings­skyldighet enligt 25 a % sista stycket, döms till böter eller fängebe i högst två år.

För försök eller förberedelse till brott som avses i första och andra styckena döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

58 §

Rätt domstol i mål om ljud-

Rätt domstol i mål om ljud­

radio- eller televisionsut-

radio- eller televisionsut­

sändning i strid mot denna

sändning i strid mot denna

lag är Stockholms tingsrätt.

lag är Stockholms tingsrätt.

Detsamma gäller i mål om

Detsamma gäller i mål om

ersättning som avses i 9 %

ersättning som avses i 14 §

andra stycket, 14 § andra

andra stycket, 16 §, 22 §

stycket, 16 §, 22 § andra

första stycket, 22 d §, 24 §

stycket, 22 d § eller 47 §.

första stycket eller 47 §.

60§

Vad i denna lag är stadgat om upphovsrätt är tillämpligt på

1. verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige,

170

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

2.

verk som först utgivits i Sverige eller samtidigt i Sverige och utom riket,

3.

filmverk vars producent har sitt säte eller sin vanliga vistelseort i Sverige,

4.

här uppfört byggnadsverk,

5.

konstverk som utgör del av här belägen byggnad eller på annat sätt är fast förenat med marken.

Vid tillämpningen av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt mm, om verket utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivning utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat visas, den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av film­verket som verkets producent.

Det som föreskrivs i 25 a % gäller för verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga hemvbt i Sverige.

Vad i 50 och 51 §§ stadgas äger tillämpning på varje litterärt eller konstnärligt verk, oberoende av dess urspmng.

1.   Denna lag träder i kraft den

2.

Genom lagen upphävs lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild.

3.

Den nya lagen tillämpas även på verk som tillkommit före ikraftträdandet. Har någon före ikraftträdandet tillverkat trycksats, kliché, form eller annat sådant hjälpmedel för att med stöd av äldre lag mångfaldiga visst verk, får han dock använda det för detta ändamål till utgången av år 19XX och fritt sprida och visa exemplar som framställts.

Vad sålunda föreskrivs om verk äger motsvarande tillämpning på framförande, ljudupptagning samt ljudradio- och televisionsut­sändning som avses i 45-48 §§ ävensom på arbete som avses i 49 §.

4.          Den nya lagen tillämpas även på fotografisk bild som har fram­

ställts före ikraftträdandet, dock med följande undantag:

171

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

a.

b.

5.

Exemplar av fotografisk bild, som har framställts med stöd av äldre lag, får fritt spridas och visas på annat sätt än genom film eller i television.

Exemplar av fotografisk bild, som har framställts med stöd av avtal som har ingåtts före ikraftträdandet, får fritt spridas. Har någon före ikraftträdandet tillverkat kliché eller annat hjälpmedel för att med stöd av äldre lag mångfaldiga eller visa viss fotografisk bild, får han använda hjälpmedlet för detta ändamål till utgången av år 19XX och fritt sprida och visa exemplar som framställts.

Vad i 3. och 4. sägs om fri spridning av exemplar av verk inskränker inte upphovsmannens rätt till ersättning enligt 25 § första stycket andra meningen.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Bestämmelserna i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av ett sådant avtal om reprogra­fiskt mångfaldigande av verk / undervisningsverk­samhet som avses i 15 a § lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Bestäm­melserna i lagen gäller även i fråga om tvister om ingå­ende av  sådana avtal  om

Bestämmelsema i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av sådana avtal om mångfaldigande av verk som avses i 72 § andra och tredje styckena, 15 a §,76 % och 18 % andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Bestämel-sema i lagen gäller även i fråga om tvister om ingåen­de   av   sådana   avtal   om

172

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

reprografiskt mångfaldig­ande, på vilka nämnda lagmm äger tillämpning till följd av hänvbnlngen i 49 § lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk eller i 7 a % lagen (1960:730) om rätt till foto­grafisk bild.

mångfaldigande, på vilka nämnda lagrum äger tillämpning till följd av hänvbnlngarna i 45, 46 och 49 §§ lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Förslag till

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs i fråga om närradiolagen (1982:459)

dels att 13 § skall ha följande lydelse,

deb att i lagen skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5a%

Närradionämnden ger till­stånd till sammanslutning att företa sådan upptagning som avses i 22 % andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

13 §

Tillstånd att sända närradio får återkallas, om sammanslutningen

1.

inte längre uppfyller kraven enligt 4 §,

2.

bryter mot beslut om sändningstid eller låter annan i dess ställe utnyttja sändningstid som tilldelats sammanslutningen,

3.

sänder program trots att varken behörig programutgivare eller ersättare för programutgivaren enligt lagen  (1982:460)  om

173

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

ansvarighet för närradio finns eller trots att anmälan om vem som är utsedd till programutgivare inte har gjorts,

4.

har sänt ett program som i en lagakraftägande dom har befunnits innefatta ett yttrandefrihetsbrott och som innebär ett allvarligt missbmk av yttrandefriheten i närradio,

5.

bryter mot föreskriftema i 10 eller 11 §,

6.

inte utnyttjar rätten att sända under tre på varandra följande månader eller

7.

inte erlägger avgift i ärende om närradio inom föreskriven tid, om sammanslutningen har förelagts att erlägga den vid påföljd att tillståndet annars kan återkallas,

8. bryter mot föreskrifterna i 22 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnär­liga verk samt i 11-15 %% förordningen (1961:348) med tillämpningsbestäm­melser till lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Innan dom som avses i första stycket 4 har vunnit laga kraft får när­radionämnden återkalla tillståndet interimistiskt.

När ett tillstånd återkallas får nämnden bestämma en tid om högst ett år inom vilken sammanslutningen inte kan ges nytt tillstånd.

Denna lag träder i kraft den

174

Prop. 1992/93:214 

Bilaga 5

FORTECKNING ÖVER REMISS­INSTANSERNA; SOU 1988:31

Yttranden över betänkandet har avgetts av Hovrätten för Västra Sverige, Stockholms tingsrätt, Riksrevisionsverket (RRV), Universitets- och högskole­ämbetet, Skolöverstyrelsen, Juridiska fakulteten vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Statens kulturråd. Näringsfrihetsombudsmannen (NO), AB Pressurklipp, Copyswede, Folkbildningsförbundet, Föreningen BONUS, Föreningen IFPI-Video, Föreningen Presskopia, Föreningen Svenska Läromedelsproducenter, Föreningen Svenska tonsättares internationella musikbyrå (STIM), Föreningen Sveriges filmproducenter. Konstnärernas Riksorganisation (KRO), Konstnär­liga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS), Kooperativa förbundet. Landstingsförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen. Svenska artisters och musikers intresseorganisation (SAMI), Svenska bokförläggare­föreningen. Svenska filminstitutet. Svenska fotografemas förbund. Svenska gmppen av the International Federation of Producers of Phonograms and Videograms (IFPI), Svenska journalistförbundet. Svenska kommunförbundet. Svenska teaterförbundet, Svenska tidningsutgivareföreningen, Sveriges advokatsamfiind, Sveriges författarförbund, Sveriges industriförbund, Sveriges Radio AB, Tidningarnas arbetsgivareförening. Tjänstemännens Centralor­ganisation (TCO), FACTU och Teatramas Riksförbund.

Gemensamma yttranden över betänkandet har avgetts av dels Copyswede, STIM, KRO, SAMI, Svenska fotografernas förbund. Svenska teaterförbundet och Sveriges författarförbund, dels Svenska bokförläggareföreningen och Föreningen Svenska Läromedelsproducenter.

Universitets- och högskoleämbetet har till sitt yttrande bifogat yttranden av Fakultetsnämnden vid universitetet i Stockholm, Juridiska fakultetsstyrelsen vid universitetet i Uppsala och Juridiska fakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN].

Centralorganisationen SACO/SR har översänt ett yttrande av Lärarnas Riksförbund.

175

Bilaga 6     Prop. 1992/93:214

FÖRTECKNING ÖVER REMISS­INSTANSERNA; SOU 1990:30

Yttranden över betänkandet har avgetts av Hovrätten för Nedre Norrland,

Stockholms tingsrätt, Kungl. biblioteket (KB), Talboks- och punktskrifts­

biblioteket. Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), Statens kulturråd.

Riksrevisionsverket (RRV), Näringsfrihetsombudsmannen (NO), Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Statens konstråd, Närradionämnden,

Nordiska museet. Statens sjöhistoriska museer. Konstvetenskapliga in­

stitutionen vid Uppsala universitet. Svenska kyrkans centralstyrelse, AB

Stockholms Auktionsverk, Föreningen Bildkonst Upphovsrätt i Sverige (BUS),

Arkitektförbundet, Folkbildningsförbundet, BONUS, Konstnärernas riksor­

ganisation (KRO), Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd

(KLYS), Copyswede, Föreningen Svenska tonsättares internationella

musikbyrå (STIM), Svenska Teaterförbundet, Kooperativa förbundet (KF),

Svenska Arkitekters Riksförbund, Svenska artisters och musikers intresseor­

ganisation (SAMI), Svenska Bokförläggareföreningen, Svenska Fotografemas

Upphovsrättsråd, Svenska gmppen av the International Federation of the

Phonographic Industry (IFPI), Svenska kommunförbundet. Svenska musei­

föreningen. Svenska Musikförläggareföreningen, Tidningarnas Arbetsgivare­

förening (TA), Svenska Tidningsutgivareföreningen (TU), Sveriges Advokat­

samfund, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges Industriförbund,

Sveriges frikyrkoråd. De fria kristna samfundens råd, Sveriges Konst- och

Antikhandlareförening, Sveriges Radio AB (SR), Synskadades Riksförbund,

Teatramas Riksförbund (TR), Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

Svenska Journalistförbundet, Örebro Länsbibliotek, Grafiska sällskapet.

Stiftelsen Upplandsmuseet, Museet i Örnsköldsvik, Stiftelsen Hallands

länsmuseer, Bildleverantöremas Förening, Södermanlands museum. Tekniska

museet. Riksförbundet för Hembygdsvård, Arbetets museum. Försvarets

civilförvaltning. Krigsarkivet, Annonsörföreningen, Jämtlands läns museum.

Föreningen Stockholms Företagsminnen, Föreningen arkivverksamma i

landsting och kommun. Mariestads missionsförsamling. Statens försvars­

historiska museer, Stiftelsen Skaraborgs länsmuseum. Landstingsarkivet i

Stockholms läns landsting, Föreningen Sveriges konsthantverkare och

industriformgivare, Arbetarrörelsens arkiv och bibliotek i Stockholm,

Näringslivets Arkivråd, Arkitekturmuseet, AB Bukowski-Auktioner, Sveriges

Författarförbund, Svenska Konstnärsförbundet, Riksarkivet, SRF Tal & Punkt

AB, Örebromissionen, Folkrörelsernas arkivförbund. Museichefskollegiet i

Stockholm, Livmstkammaren/Skoklosters Slott/Hallwylska Museet, Statens

handikappråd. Statens lantmäteriverk. Föreningen Svensk Fackpress, Sveriges

Reklamförbund, Värmlands museum. Folkens museum-etnografiska.

Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer. Konstnärsnämnden,

Stockholms stadsmuseum, Dialekt- och ortnamnsarkiven samt Svenskt

visarkiv,  Önskefoto AB, Statens musiksamlingar,  Sveriges författarfond,

176

Prop. 1992/93:214

DIK-förbundet, Statens konstmuseer. Svenska arkivsamfundet och Bibliotek­stjänst AB.

Universitets- och högskoleämbetet har givit in och hänvisat till yttranden av Stockholms universitetsbibliotek, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Rektorsämbetet vid Uppsala universitet. Biblioteksnämnden vid Uppsala universitet. Samhällsvetenskapliga institutionen vid Linköpings universitet, Linköpings universitetsbibliotek, Rektorsämbetet vid Göteborgs universitet, Samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid Göteborgs universi­tet. Humanistiska utbildnings- och forskningsnämnden vid Göteborgs universitet. Linjenämnden för bild- och formutbildningar vid Göteborgs universitet. Biblioteksnämnden vid Göteborgs universitetsbibliotek, Umeå universitetsbibliotek, Kungl. Tekniska Högskolan (KTH) och Sveriges lantbmksuniversitets bibliotek.

177

12 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Prop. 1992/93:214

Bilaga 7

LAGRADSREMISSENS LAGFORSLAG

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

deb att II a. Il b, 15 a, 22 a, 22 b, 22 c, 22 d och 24 a §§ skaU

upphöra att gälla,

deb att 9, 

II, 

12-15, 16-22, 23, 24, 25, 26, 45-49 och 58 §§ skaU

ha följande lydelse,

deb att det i lagen skall införas nio nya paragrafer, 26 a-26 i §§,

deb att det närmast före 11-13, 15-23, 25, 26, 26 c, 26 d, 26 g och

26 i §§ skall införas nya mbriker av följande lydelse.

Nuvararule lydebe

Föreslagen lydebe

P§'

Författningar, beslut av myndighet, av svensk myn­dighet avgivna yttranden samt officiella översätt­ningar av sådana texter äro icke föremål för upphovs­rätt.

Upphovsrätt gäller inte till

1.

författningar,

2.

beslut av myndigheter,

3.

yttranden   av   svenska myndigheter och

4.

officiella översättningar av sådant som avses i 1-3.

'Senaste lydelse 1973:363.

178

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Utan hinder av vad sålunda är stadgat må upphovsrätt göras gällande till officiell karta, abter av bildkonst, musikalbkt verk och dikt­verk i den mån sådant verk ingår i handling som avses i första stycket. Åbter av bildkonst, musikalbkt verk och diktverk må dock åter­givas utan upphovsmannens samtycke. För sådant åter­givande äger upphovsman­nen rätt till ersättning, såvida icke verket återgives i samband med myndighets verksamhet. Ersättning utgår ej heller om verket återgives i samband med redogörebe för mål eller ärende i vilket verket före­kommit och det sker endast iden orrfattning som beting­as av ändamålet med redo­göreben.

Upphovsrätt gäller dock till verk vilka ingår i en hand­ling som avses i första stycket och är av följande slag:

1.

kartor,

2.

abter av bildkonst,

3.

musikalbka verk eller

4.

diktverk.

Vid återgivande enligt andra stycket äga bestämmeberna i 26 % motsvarande tillämp­ning.

Allmänna bestämmelser om inskränkningar

11%

Av offentliggjorda verk får enstaka exemplar fram­ställas för enskilt bruk. Vad sålunda framställts får inte utnyttjas för annat ändamål.

Bestämmeberna i detta kapitel medför inga in­skränkningar i upphovs­mannens rätt enligt 3 % ut­över dem som följer av 26c%.

Senaste lydelse 1992:1687.

179

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Vad som sägs i första stycket gäller inte bygg­nadsverk och datorprogram och medför inte rätt att för eget bruk låta någon annan framställa bruksföremål eller skulpturer eller genom konstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk.

När ett verk återges offent­ligt med stöd av detta kapi­tel skall källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver samt får verket inte ändras i större utsträckning än använd­ningen kräver.

FramstäUning av exemplar för enskilt bruk

12%'

Med regeringens tilbtånd och på de villkor, som däri angivas, må arkiv och bib­liotek för sin verksamhet framställa exemplar av verk genom fotografi.

Var och en får framställa enstaka exemplar av offent­liggjorda verk för enskilt bruk. Exemplaren får inte användas för andra ända­mål.

Första stycket gäller inte datorprogram och ger inte rätt att uppföra byggnads­verk. Det ger inte heller rätt att för eget bruk låta en utomstående framställa musikalbka verk, filmverk, bruksföremål eller skulp­turer eller genom konstnär­ligt förfarande efterbilda andra konstverk.

Senaste lydelse 1978:488.

180

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Framställning av exemplar inom undervisningsverk­samhet

13%

Byggnad eller bruksföremål må av ägaren ändras utan upphovsmannens lov.

För undervbningsändamål får lärare och andra fram­ställa exemplar av utgivna verk genom reprografiskt förfarande samt göra upp­tagningar av verk som sänds ut i ljudradio eller tele­vision, om avtablicens gäller enligt 26 i %. Exem­plaren och upptagningarna får användas endast i undervisningsverksamhet som onfattas av de förut­satta avtalen.

Första stycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtabslutande part­erna har meddelat förbud nwt användningen.

14%

Ur offentliggjort verk må, i överensstämmebe med god sed, citat göras i den om­fattning som betingas av ändamålet.

För undervbningsändamål får lärare och elever göra upptagningar av sina egna framföranden av verk. Upptagningarna får inte användas för andra ända­mål.

I kritisk eller vetenskaplig framställning må ock i anslutning till texten åter­givas offentliggjort konst­verk. Återgivas i populär­vetenskaplig   framställning

181

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

två eller flera konstverk av samma upphovsman, äger han rätt till ersättning.

Framställning av exemplar inom sjukhus m.m.

15%

I tidning eller tidskrift må ur annan tidning eller tid­skrift intagas artikel i reli­giös, politbk eller ekono­misk dagsfråga, såframt ej förbud mot eftertryck är utsatt

Sjukhus och inrättningar med särskild service eller vård för äldre eller fank­tionshlndrade får göra upptagningar av Ijudradio-och televbionsutsändning­ar. Upptagningarna får användas endast inom insti­tutionen och inom kort tid efter upptagningen.

Cffentliggjort konstverk må avbildas i tidning eller tid­skrift i samband med redo­görelse för dagshändelse; dock gäller detta icke verk, som tillkommit för att åter­givas i dylik publikation.

Framställning av exemplar inom vissa arkiv och bib­liotek

76 §

I samlingsverk till bruk vid gudstjänst eller undervis­ning, sammanställt ur verk från ett större antal upp­hovsmän, må återgivas mindre delar av litterärt eller musikaliskt verk eller sådant verk av ringa om-

Vissa arkiv och bibliotek har rätt att framställa exem­plar av verk

1.

för bevarande-, komplet­terings- eller forsknings­ändamål eller

2.

för utlämning till låne­sökande eller för använd-

182

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

fång, såframt fem år för-fiutit efter det år, då verket utgavs. I anslutning till texten må återgivas konst­verk, därest fem år förflutit efter det år. då verket offentliggjordes. Verk som tillkommit för att brukas vid undervbning må ej med­tagas i samling för sådant ändamål.

ning i läsapparater, men I dessa fall endast om fram­ställningen sker genom reprograflskt förfarande.

För återgivande som avses i denna paragraf äger upp­hovsmannen rätt till ersätt­ning.

Rätt enligt första stycket har

1.

de statliga och kommu­nala arkivmyndigheterna.

2.

det arkiv som avses i lagen (1978:487) om plikt­exemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

3.

de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt

4.

folkbiblioteken.

Regeringen får i enskilda fall besluta att vissa aruira arkiv och bibliotek än dem som anges i andra stycket skall ha den rätt som avses iförsta stycket. Regeringen får också meddela närmare föreskrifter om rätten.

Framställning av exemplar åt synskadade m.fl.

17%

Inom undervisningsverk­samhet må för tillfälligt bruk exemplar av offentlig­gjort verkframställas genom ljudupptagning;   dock   må

Var och en får framställa exemplar i blindskrift av utgivna litterära och musi­kaliska verk.

183

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

grammofonskiva eller lik­nande anordning, som fram­ställts i förvärvssyfte, ej direkt eftergöras. Exemplar som framställts med stöd av denna paragraf må ej ut­nyttjas på annat sätt.

Länsbiblioteken har rätt att genom ljudupptagning fram­ställa exemplar av utgivna litterära verk för utlåning till synskadade och andra fanktionshlndrade som inte kan ta del av verken i skrift­lig form. Regeringen får i enskilda fall besluta att vbsa andra bibliotek och organisationer också skall ha denna rätt. Regeringen får meddela närmare före­skrifter om rätten.

Framställning av samlings­verk för användning vid undervisning

18%'

Åv utgivet litterärt eller musikalbkt verk må exem­plar framställas i blind­skrift.

Den som framställer ett samlingsverk, sarrtmanställt ur verk från ett större antal upphovsmän, för använd­ning vid undervbning, får återge mindre delar av litterära och musikaliska verk och sådana verk av litet omfång, om det har gått fem år efter det år då verken gavs ut. Konstverk får återges i anslutning till

"Senaste lydelse 1978:488.

184

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Bibliotek och organbation rrtå, med regeringens till­stånd och på de villkor som däri angivas, framställa exemplar av utgivet litterärt verk genom ljudupptagning, att anvärtdasför utlåning till blinda och andra svårt van­föra.

texten, om det har gått fem år efter det år då verket offentliggjordes. Upphovs­männen har rätt till ersätt­ning.

Första stycket gäller inte sådana verk som har ska­pats för att användas vid undervbning.

Spridning av exemplar

19%'

Då ett musikalbkt verk franföres med text, rrtå till bruk för åhörarna texten återgivas i konsertprogram eller dylikt.

När ett litterärt eller musi­kalbkt verk eller ett konst­verk har utgivits, får de exemplar som omfattas av utgivningen spridas vidare. Motsvarande gäller när upphovsmannen har över­låtit exemplar av ett konst­verk. För exemplar av datorprogram gäller i stället att spridningen är tillåten sedan exemplaret med upp­hovsmannens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsom­rådet. Exemplar av litte­rära och musikaliska verk får dock inte utan upphovs­mannens samtycke tillhanda­hållas allmänheten genom uthyrning eller andra jäm-

'Senaste lydelse 1973:363.

18J

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

förliga rättshandlingar. Exemplar av datorprogram i maskinläsbar form får inte heller lånas ut till allmän­heten utan sådant samtycke.

Visning av exemplar

20

Verk  som

är  utgivet må

franföras

offentligt    vid

gudstjänst

eller   undervb­

ning.

När ett verk har utgivits får de exemplar som onfattas av utgivningen vbas offent­ligt. Motsvarande gäller när upphovsmannen har överlå­tit exemplar av ett konst­verk.

Utgivet verk må ock fram­föras offentligt vid tillfäl­le,där framförande av såda­na verk ej är det huvudsak­liga samt tillträdet är av­giftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte. Det må jämväl framföras offent­ligt i folkbildningsverksam­het, för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte, om den som framför verket eller, vid framförande i samverkan, alla de med­verkande göra det utan ersättning.

Första stycket ger inte rätt att vba konstverk genom fllm eller i televbion. Exem­plar av konstverk som avses i första stycket får dock återges genom film eller i television, om återgivning­en är av mindre betydelse med hänsyn till filmens eller televblonsprogrammets in­nehåll.

Vad i denna paragraf är stadgat gäller ej sceniskt verk eller filmverk.

186

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Offentliga framföranden

21 §*

Vid information om dags­händebe genom ljudradio, televbion, direkt överföring eller film må verk som synes eller höres under dagshänd­eben återgivas i den onfatt­ning som betingas av infor­mationssyftet

Var och en får framföra utgivna verk offentligt

1.

vid tillfällen där fram­förandet av sådana verk inte är det huvudsakliga, tillträ­det är fritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte sarrU

2.

vid undervbning eller gudstjänst

Första stycket gäller inte sceniska verk och filmverk och ger inte rätt att sända ut verk i ljudradio eller television.

Citat

22%'

Har radio- eller televbions­företag rätt att i utsändning återgiva verk, må företaget ock, under villkor som rege­ringen bestämmer, för bruk vid egna utsändningar upp­taga verket på anordning, genom vilken det kan åter­givas.

Om rätten att göra sålunda upptaget verk tillgängligt för allmänheten gäller vad eljest är stadgat.

Var och en får citera ur offentliggjorda verk i över­ensstämmebe med god sed och i den orrfattning som motiveras av ändamålet.

*Senaste lydelse 1973:363. Senaste lydelse 1986:367.

187

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Svenskt radio- eller tele­vbionsföretag som rege­ringen bestämmer må, om företaget på grund av avtal med organbation somföre­träder ett flertal svenska upphovsmän på området äger rätt att utsända litte­rära och musikalbka verk, jämväl utsända utgivet dy­likt verk av upphovsman som ickeföreträdes av orga­nisationen; för utsändning­en äger upphovsrrmnnen rätt till ersättning. Vad sålunda stadgats gäller dock icke scenbkt verk, ej heller annat verk om upphovs­mannen meddelat förbud mot utsändning eller det eljest föreligger särskild anledning antaga att han motsätter sig utsändningen. Bestämmelserna i detta stycke gäller inte sådan vidaresändning som anges i 22 d%.

Återgivning av konstverk

23%'

Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk har utgi­vits, får exemplar, som onfattas av utgivningen, spridas vidare och visas offentligt. Exemplar av musikaliska verk får dock inte utan upphovsmannens

Offentliggjorda konstverk får återges

1.

i en kritisk eller veten­skaplig framställning i an­slutning till texten och

2.

i en tidning eller tidskrift i samband med en redo­görebe för en dagshändebe,

'Senaste lydelse 1989:396

188

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

samtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyr­ning eller annan därmed jämförlig rättshandling. Detsamma gäller exemplar av datorprogram i maskin­läsbar form. Sådana exem­plar får inte heller utan upphovsmannens samtycke lånas ut till allmänheten.

dock inte om verket har skapats för att återges i en sådan publikation.

Första stycket gäller endast om återgivningen sker i överensstämmebe med god sed och i den onfattning som motiveras av ärula­målet.

24%'

Annan hos svensk myn­dighet upprättad handling än som avses 19% första stycket får återges utan upp­hovsmannens samtycke. Vad nu sagts gäller dock inte officiell karta, teknisk före­bild, datorprogram, verk som framställts för under­vbning eller utgör resultat av vetenskaplig forskning, alster av bildkonst, musi­kalbkt verk, diktverk eller verk, varav exemplar i sam­band med affärsverksamhet genom myndighets försorg tillhandahålb allmänheten.

Konstverk får avbildas

1.

om de stadigvarande är placerade på eller vid all­män plats utomhus eller

2.

om de ställs ut, är till salu eller ingår i en sam­ling, men i dessa fall endast i meddelanden om utställ­ningen eller försäljningen och i kataloger.

'Senaste lydelse 1989:396.

189

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Vad som muntiigen eller skriftligen anföres inför myndighet eller i statlig eller kommunal representa­tion eller vid offentlig över­läggning om allmänna ange­lägenheter må likaledes återgivas utan upphovsmans samtycke; dock att utlåtan­den, såsom bevb åberopade skrifter och dylikt må åter­givas allenast i samband med redogörebe för mål eller ärende vari de före­kommit och i den onfattning som betingas av ändamålet med redogörelsen. Upphovs­man äger ensam utgiva sanding av sina anföranden.

Byggnader får fritt avbildas.

Information om dagshän­delser genom ljudradio och television m.m.

25%''

Sedan upphovsmannen över­låtit exemplar av konstverk eller verket utgivits, må exemplar, som överlåtits eller orrfattas av utgiv­ningen, spridas vidare samt verket visas offentligt på annat sätt än genom fllm eller i television.

Verk som syns eller hörs under en dagshändelse får återges vid information om dagshändelsen genom ljud­radio, televbion, direkt överföring eller fllm. Verken får dock återges endast i den orrfattning som moti­veras av informationssyftet.

'"Senaste lydelse 1973:363.

190

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Konstverk som avses Iförsta stycket må medtagas vid in­spelning och vbning av film eller televbionsprogram, om återgivningen är av utuier-ordnad betydebe med hän­syn till filmens eller prog­rammets innehåll.

Konstverk, som ingår i en samling eller som utställes eller utbjudes till salu, må avbildas i katalog eller med­delande om utställningen eller försäljningen. Konst­verk må även eljest avbil­das om det är stadigvarande anbragt på eller vid allmän plats utomhus.

Byggnad må fritt avbildas.

Offentliga    debatter,    all­männa handlingar m.m.

26%

Bestämmeberna i detta kapitel medföra icke inskränkning / upphovs­mannens rätt enligt 3 § i vidare mån än som följer av vad i 13 % sägs.

Var och en får återge vad som anförs

1.

inför myndigheter,

2.

i statliga eller kotrunu-nala representationer,

3.

vid offentliga debatter om allmänna angelägenheter eller

4.  vid offentliga utfråg­

ningar om sådana ange­

lägenheter.

191

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Då med stöd av bestäm-mebe i detta kapitel ett verk återgives offentligt, skall källan nämnas i den onfatt­ning och på det sätt god sed kräver. Verket må icke utan upphovsmannens samtycke ändras i vidare mån än som kräves för den medgivna an­vändningen.

Vid tillämpning av första stycket gäller dock

1.

att skrifter vilka åbe­ropas som bevb, utlåtanden och liknartde får återges erulast i sambarul med en redogörebe för det mål eller ärende i vilket de förekom­mit och endast i den orrfatt­ning som motiveras av ändamålet med redogörel­sen,

2.

att en upphovsman har ensamrätt att ge ut sam­lingar av sina anföranden och

3.

att det som anförs vid sådana utfrågningar som avses i första stycket 4 inte får återges i ljudradio eller televbion med stöd av den bestämmeben.

26a %

Var och en får återge verk, vilka ingår i de handlingar som avses 19% första stycket och är av de slag som anges 19% andra stycket 2-4. Upphovsmannen har rätt till ersättning, utom när återgivningen sker i samband med

1.

en myndighets verksam­het eller

2.

en redogörebe för ett mål eller äretule i vilket verket förekommit och ver­ket återges endast i den orrfattning som motiveras av ändamålet med redogör­eben.

192

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Var och en får återge hand­lingar som är upprättade hos svenska myndigheter men inte är sådana som avses 19% första stycket.

Andra stycket gäller inte beträffande

1.

kartor,

2.

teknbka förebilder,

3.

datorprogram,

4.  verk som skapats för

undervbning.

5.

verk som är resultatet av vetenskaplig forskning.

6.

abter av bildkonst,

7.

musikalbka verk,

8.

diktverk eller

9. verk av vilka exemplar

genom en myndighets för­

sorg tillhandahålb allmän­

heten i sambarul med affärs­

verksamhet.

26 b %

Allmänna handlingar skall oavsett upphovsrätten till­handahållas enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Ändringar av byggnader och bruksföremål

26 c %

Ägaren till en byggnad eller ett bruksföremål får ändra egendomen utan upphovs­mannens samtycke.

193

13 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Särskilda bestämmelser om ljudradio och television

26 d%

De radio- och televbions­företag som regeringen i enskilda fall beslutar får sända ut utgivna litterära och musikalbka verk, om avtablicens gäller enligt 26 i §.

Första stycket gäller inte scenbka verk och inte heller andra verk om upphovsman­nen har förbjudit företaget att sända ut verket eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig utsändningen. Första stycket gäller inte sådan vidaresändning som avses i 26 f §.

26 e%

Ett radio- eller televisions­företag som har rätt att sän­da ut ett verk får ta upp verket på en anordning ge­nom vilken det kan återges, om det görs

1.

för användning vid egna utsändningar,

2.

för att säkerställa bevb­ning om utsändningens innehåll eller

3.

för att en statlig myndig­het skall kunna utöva tillsyn över utsändningsverksam­heten.

194

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Regeringen meddelar närm­are föreskrifter om upptag­ningar som avses i första stycket 1. Upptagningar som avses i första stycket 2 och 3 får användas endast för de ändarrtål som närrms i dessa bestämmeber. Om sådana upptagningar har dokumentarbkt värde, får de dock bevaras i det arkiv som avses i lagen (1978: 487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar.

En statlig myndighet som har till uppgift att utöva tillsyn över reklamen i Ijud-radio-ochtelevisionsutsänd-ningar får återge utsänd­ningar i den orrfattning som motiveras av ändamålet med tillsynen.

26 f%

Var och en har rätt att till allmänheten trådlöst eller genom kabel samtidigt och oförändrat återutsända (vidaresända) verk som ingår i en trådlös Ijudradio-eller televisionsutsärtdning, om avtalslicens gäller enligt 26 i §.

195

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Särskilda bestämmelser om datorprogram

26 g §

Den som har förvärvat rätt att använda ett datorpro­gram får framställa sådana exemplar av programmet och göra sådana ändringar i programmet som är nöd­vändiga för att han skall kunna använda programmet för dess avsedda äruiamål. Detta gäller även rättebe av fel.

Den som har rätt att använ­da ett datorprogram får framställa säkerhetsexem­ plar av programmet, om detta är nödvändigt för den avsedda användningen av programmet.

Exemplar som framställs med stöd av första eller andra stycket får inte utnytt­jas för andra ändamål och får inte heller användas när rätten att utnyttja program­met har upphört.

Den som har rätt att an­vända ett datorprogram får iaktta, undersöka eller prova programmets fanktion för att fastställa de idéer och principer som ligger bakom programmets olika detaljer. Detta gäller under förutsättning att det sker vid sådan laddning, vbning på

196

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

skärm, körning, överföring eller lagring av programmet som han har rätt att utföra.

Åvtabvillkor som inskränker användarens rätt enligt andra och fiärde styckena är ogiltiga.

26 h%

Återgivning av ett dator­programs kod eller över­sättning av kodens form är tillåten om åtgärderna krävs för att få den information som är nödvändig för att uppnå samverkansförmåga mellan programmet och ett annat program. Detta gäller dock endast under förutsätt­ning att följande villkor är uppfyllda:

1.

åtgärderna utförs av en person som har rätt att an­vända programmet eller för hans räkning av en person som har fått rätt att utföra åtgärderna,

2.

den information som är nödvändig för att uppnå samverkansförmåga har inte tidigare varit lätt åtkomlig för de i 1 angivna perso­nerna och

3.

åtgärderna är begrän­sade till de delar av origi­nalprogrammet som är nödvändiga för att uppnå den avsedda samverkans­förmågan.

197

14 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Första stycket innebär inte att informationen får

1.   användas för andra

ändamål än att uppnå den

avsedda samverkansför­

mågan,

2.  överlämnas till aruira

personer, utom när detta är

nödvändigt för att uppnå

den avsedda samverkans­

förmågan,

3.

användas för utveckling, tillverkning eller marknads­föring av ett datorprogram som i förhållande till det skyddade programmet har en väsentligen likartad uttrycksform eller

4.

användas för andra åt­gärder som utgör intrång i upphovsrätten.

Avtalsvillkor som in­skränker användarens rätt enligt denna paragraf är ogiltiga.

Gemensamma bestämmelser om avtalslicenser

261%

En avtalslicens som avses i 13, 26 d och 26 f%% gäller, när ett avtal har ingåtts om verksutnyttjande på det aktuella sättet med en organisation somföreträder ett fiertal svenska upphovs­män på området. Avtab­licensen ger användaren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots

198

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

att verkens upphovsmän inte företräds av organbationen.

För att ett verk skall få utnyttjas med stöd av 13 % krävs att avtalet med orga­nbationen har ingåtts av någon som bedriver under­vbningsverksamhet i orga­nberade former.

När ett verk utnyttjas med stöd av26 d § har upphovs­mannen rätt till ersättning.

När ett verk utnyttjas med stöd av 13 eller 26f% tillämpas följande. De vill­kor i fråga om rätten att utnyttja verket som följer av avtalet gäller. Upphovsman­nen skall ifråga om ersätt­ning som lämnas enligt avtalet och förmåner från organbationen vilka väsent­ligen bekostas genom ersätt­ningen vara likställd med de upphovsmän som organisa­tionen företräder. Upphovs­mannen har dock oavsett detta alltid rätt till ersätt­ning som hänför sig till utnyttjandet, om han begär det inom tre år efier det år då verket utnyttjades. Krav på ersättning får riktas endast mot organisationen.

Gentemot den som använder ett verk med stöd av 26 f % får krav på ersättning göras gällande endast av sådana organisationer som avses i

199

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

första stycket. Kraven skall framställas samtidigt.

45 §"

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk må icke utan hans samtycke upptagas på grammofonski­va, film eller annan anord­ning, genom vilken det kan återgivas, och ej heller utsändas i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmänheten.

En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får inte utan hans samtycke tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan an­ordning, genom vilken det kan återges, och inte heller särulas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmänheten.

Ett framförande som har upptagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upp­tagningen gjordes.

Beträffande upptagning, ut­sändning och överföring, som avses i denna paragraf, skaU vad i 3, 6-9 §§, 77 § första stycket, 14 % första stycket, 17, 20 och 21 %%, 22 % första stycket, 22 a-22 d. 24. 24 a, 26, 27, 28, 41 och 42 §§ sägs äga mot­svarande tillämpning.

Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket får inte utan konstnärens samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då upp­tagningen gjordes.

Beträffande upptagningar, utsändningar och över­föringar som avses i denna paragraf skall 3, 6-9, 77-13, 15, 16, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26f 27, 28, 41 och 42 §§ tillämpas.

"Senaste lydelse 1986:367.

200

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

46 §'2

En grammofonskiva, en film eller en annan anord­ning på vilken ljud eller filmverk har upptagits får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjor­des. Som eftergörande anses även att upptagningen över­förs från en sådan anord­ning till en annan.

En grammofonskiva, en film eller en annan anord­ning på vilken ljud eller filmverk har tagits upp får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän femtio år har förflutit efter det år då upptagningen gjor­des. Som eftergörande anses även att upptagningen över­förs frän en sådan anord­ning till en annan.

Beträffande förfarande, som enligt denna paragraf är beroende av framställares samtycke, skall vad i 6-9 §§, 77 § första stycket, 14 % första stycket, 17 och

21

%%, 22 % första stycket,

22

a-22 c, 24 och 24 a %% samt 26 % andra stycket sägs äga motsvarande till­lämpning.

47

§

''

Beträffande förfarande som enligt denna paragraf är beroende av framställarens samtycke skall 6-9 §§, 77 § andra stycket, 72, 13, 15, 16, 22, 25-26b och 26 e%% tillämpas.

Om en grammofonskiva eller en annan anordning på vilken ljud har upptagits används vid ljudradio- eller televisionsutsändning eller vid annat offentiigt fram­förande i förvärvssyfte och utsändningen eller framför­andet äger mm inom fem­tio år efter det år då ljud-

Om en grammofonskiva eller en annan anordning på vilken ljud har tagits upp används vid en Ijudradio-eller televisionsutsändning eller vid ett annat offentligt framförande i förvärvssyfte och utsändningen eller framförandet äger mm inom femtio år efter det år då

'Senaste lydelse 1986:367. 'Senaste lydelse 1986:367.

201

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

upptagningen gjordes, skall ersättning utgå till fram­ställaren liksom till ut­övande konstnärer vilkas framförande har upptagits på anordningen. Har två eller flera konstnärer sam­verkat vid framförandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Gente­mot den som har använt anordningen skall konst­närer och framställare göra gällande sina krav sam­tidigt.

ljudupptagningen gjordes, skall ersättning betalas till framställaren och till ut­övande konstnärer vilkas framförande har tagits upp på anordningen. Om två eller flera konstnärer har samverkat vid framförandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Gente­mot den som har använt anordningen skall konst­närer och framställare göra gällande sina krav sam­tidigt.

Vad som sägs i första stycket om ljudradio- och televisionsutsändning gäller också när en trådlös sådan utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds (vi­daresändning) till allmän­heten trådlöst eller genom kabel. Gentemot den som vidaresänder får krav på ersättning göras gällande endast genom sådana orga­nisationer som företräder ett flertal svenska utövande konstnärer eller framstäl­lare.

Vad som sägs i första stycket om ljudradio- och televisionsutsändning gäller också när en trådlös sådan utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds (vi­daresänds) till allmänheten trådlöst eller genom kabel. Gentemot den som vidare­sänder får krav på ersätt­ning göras gällande endast genom sådana organisation­er som företräder ett flertal svenska utövande konstnärer eller framställare.

Organisationema skall fram­ställa kraven samtidigt med de krav som avses i 22  §.

Bestämmelserna i 8 och 9 §§, 7 § första stycket, 20, 21 och 24 %% samt 26 % andra stycket skall äga mot-

Organisationerna skall fram­ställa kraven samtidigt med de krav som avses i 26 i § femte stycket.

Bestämmelserna i 8 och 9 §§, 77 § andra stycket, 21, 22 och 25-26 a §§ skall tillämpas i de fall som avses

202

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

svarande tillämpning i fall som avses i denna paragraf. Beträffande utövande konst­närs rätt skall jämväl före­skrifterna i 27, 28, 41 och 42 §§ i motsvarande mån gälla.

Vad i denna paragraf stad­gas gäller icke Ijudfilm.

i denna paragraf. Beträf­fande utövande konstnärers rätt skall också 27, 28, 41 och 42 §§ tillämpas.

Denna paragraf gäller inte Ijudfilm.

48

§

'

Ljudradio- eller televisions­utsändning må icke utan radio- eller televisions­företagets samtycke åter­utsändas eller upptagas på anordning, genom vilken den kan återgivas. Utan sådant samtycke må ej heller televisionsutsändning återgivas för allmänheten i biograf eller därmed jäm­förlig lokal.

En utsändning som har upp­tagits på en anordning som avses i första stycket får inte utan radio- eller tele­visionsföretagets samtycke överföras från en sådan anordning till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde mm.

En ljudradio- eller tele­visionsutsändning får inte utan radio- eller televisions­företagets samtycke åtemt­sändas eller tas upp på en anordning, genom vilken den kan återges. Utan så­dant samtycke får en tele­visionsutsändning intehellet återges för allmänheten i biografer eller järrförliga lokaler.

En utsändning som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket får inte utan radio- eller televisionsföretagets sam­tycke överföras från en sådan anordmng till en annan förrän femtio år har förflutit efter det år då utsändningen ägde mm.

'"Senaste lydelse 1986:367.

203

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

Vad i 6-9 §§, 77 § första stycket, 14 % första stycket, 17. 20 och 21 §§, 22 § första stycket. 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 % andra stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning i fall som avses i denna paragraf

Bestämmeberna i 6-9 §§, 77 § andra stycket, 12, 15, 16, 21, 22, 25-26 b och 26 c §§ skall tillämpas i de fall som avses i denna paragraf.

Har ett radio- eller tele­visionsföretag krav på er­sättning för en sådan vidare­sändning som avses i22 d % första stycket och som har skett med företagets sam­tycke, skall företaget fram­ställa sitt krav samtidigt som de organbationer som avses där.

(Mt ett radio- eller tele­visionsföretag har krav på ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f% och som har skett med företagets samtycke, skall företaget framställa sitt krav samtidigt med de krav som avses i 26 i % femte stycket

49 §"

Katalog, tabell eller annat dylikt arbete, vari samman­ställts ett stort antal upp­gifter, må ej utan framstäl­larens samtycke eftergöras, förrän tio år förflutit efter det år, då arbetet utgavs.

En katalog, en tabell eller ett annat dylikt arbete vari ett stort antal uppgifter har sammanställts får inte utan framställarens samtycke eftergöras förrän tio år har förflutit efter det år då arbetet gavs ut

''Senaste lydelse 1986:367.

204

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

Vad i 6-9 §§, 77 § första stycket, 12, 14, 15 a, 16 och 18 %%, 22 % första stycket, 22 a-22 c, 24 och 24 a §§ samt 26 § andra stycket sägs skall äga mot­svarande tillämpning beträf­fande arbete som avses i denna paragraf. Är sådant arbete eller del därav före­mål för upphovsrätt, må den ock göras gällande.

Bestämmeberna i 6-9 §§, 77 § andra stycket, 12 % första stycket, 13, 16-18, 22, 26-26 b och 26 e %% skall tillämpas beträffande arbeten som avses i denna paragraf. Är ett sådant arbete eller en del av det föremål för upphovsrätt,/ir den också göras gällande.

58 §'

Rätt domstol i mål om ljud­radio- eller televisions­utsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 9 § andra stycket. 14 % andra stycket, 16%, 22 % andra stycket, 22 d % eller 47 §.

Rätt domstol i mål om ljud­radio- eller televisions­utsändning i strid mot denna lag är Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 75 §, 26 a % första stycket, 26 i % tredje stycket eller 47 § och i mål i vilket motsvararule ersättning begärs på grund av en hänvbning i 45, 46, 48 eller 49 % samt I mål om ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 26 f%.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 utom i fråga om 19 §

tredje meningen som träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.

Lagen tillämpas även på verk som har kommit till före ikraft­trädandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten. Det som sägs i 19 § om uthyming och andra jämförliga rättshandlingar av exemplar av litterära verk skall dock alltid tillämpas från tiden för ikraftträdandet.

3.

Det som sägs i 2 tillämpas också i fråga om framföranden, upptag­ningar, utsändningar och arbeten som avses i 45, 46, 48 och 49 §§.

'Senaste lydelse 1986:367.

15 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 214

205

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:1687) om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fräga om lagen (1992:1687) om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att första punkten i ikraftträdande- och övergångsbestämmelsema skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 23 § den dag regeringen bestämmer och i övrigt den I januari 1993.

1. Denna lag träder i kraft den I januari 1993 utom i fråga om 23 §. Vad gäller 23 % träder lagen i kraft den dag regeringen bestämmer. Har regeringen inte före den 1 januari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %. träder dock lagen i den delen aldrig i kraft. Har regeringen före den 1 janu­ari 1994 satt lagen i kraft såvitt gäller 23 %, upphör lagen att gälla i den delen vid utgången av år 1993.

206

Nuvararule lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:730) om rätt till fotogra­fisk bild

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild

deb att 11 § skall upphöra att gälla,

deb att 7, 7 a, 9, 12, 13 och 20 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

7

§

I kritbk eller vetenskaplig framställning må i anslut­ning till texten återgivas offentliggjord fotografisk bild. såvitt gäller populär­vetenskaplig framställning dock endast mot ersättning.

Offentliggjord fotografisk bild må, mot ersättning, i anslutning till texten intagas i arbete till bruk vid under­visning.

Offentliggjorda fotografbka bilder får återges i anslut­ning till texten i kritbka eller vetenskapliga fram­ställningar.

Offentliggjorda fotografbka bilder får, mot ersättning, återges i anslutning till texten i arbeten som är avsedda att användas vid undervisning.

7a§'

Vad i 15a% lagen (1960: 729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat skall äga motsvarande tillämpning i fråga om rätten till fotogra­fisk bild.

Det som sägs i 13 % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk skall tillämpas i fråga om rätten till fotografisk bild.

'Senaste lydelse 1980:611.

207

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

9 §2

Svenskt televisionsföretag som regeringen bestämmer må, mot ersättning, visa offentliggjord fotografisk bild, såframt fotografen icke meddelat förbud mot vbning eller det eljest föreligger särskild anledning antaga att han motsätter sig vis­ningen. Vad nu sagts gäller ej film.

De televisionsföretag som regeringen / enskilda fall beslutar får, mot ersättning, visa offentliggjorda fotogra­fbka bilder, om fotografen inte har förbjudit företaget att vba bilden eller det av aruira skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig visningen. Vad som nu sagts gäller inte film.

När en trådlös televisions­utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds till allmänheten trådlöst eller genom kabel av någon annan än ett sådant företag som avses i första stycket, tillämpas beträffande foto­grafisk bild som visas i sändningen 22 d % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärli­ga verk.

När en trådlös televisions­utsändning samtidigt och oförändrat åtemtsänds till allmänheten trådlöst eller genom kabel av någon annan än ett sådant företag som avses i första stycket, tillämpas beträffande foto­grafisk bild som visas i sändningen 26 f § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

12 §'

I rättsvårdens och den all­männa säkerhetens intresse må fotografbk bild fritt utnyttjas.

Fotografbka bilder får fritt utnyttjas i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse.

Senaste lydelse 1986:368. 'Senaste lydelse 1978:489.

208

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:214

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall vad i 9 och 24 §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat äga motsvarande tillämpning, varvid dock vad som där sägs om alster av bildkonst i stället skall gälla fotografbk bild som äger konstnärligt eller vetenskapligt värde.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall 9, 26 och 26 a §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk till-lämpas, varvid det som sägs om alster av bildkonst i stället skall gälla fotogra­fbka bilder vilka har konst­närligt eller vetenskapligt värde.

Allmän handling skall utan hinder av rätt till fotogra­fisk bild tillhandahållas i den ordning 2 kap. tryckfri­hetsförordningen stadgar.

Allmänna handlingar skall oavsett rätten till fotografisk bild tillhandahållas enligt 2 kap. tryckfrihetsförord­ningen.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall vad i 22 a-22 c §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk är stadgat äga rrwtsvarande tillämpning.

I fråga om rätten till foto­grafisk bild skall 26 e % lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk tillämpas.

13 §

Då fotografisk bild åter­gives med stöd av 6-77 §§, skall källan närrmas i den omfattning och på det sätt god sed kräver.

När en fotografisk bild återges med stöd av 6-70 §§ skall källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver.

209

Nuvararule lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:214

20 

§

*

Rått domstol i mål om tele­visionsutsändning i strid mot denna lag är Stock­holms tingsrätt. Samma lag vare i mål om ersättning som avses i 7 eller 9 % eller 12 § andra stycket.

Rätt domstol i mål om tele­visionsutsändning i strid mot denna lag är Stock­holms tingsrätt. Detsamma gäller i mål om ersättning som avses i 7 § andra stycket eller 9 % första stycket, i mål i vilket ersätt­ning begärs på den grunden att 26 a % första stycket lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till Utterära och konstnärliga verk skall tillämpas enligt 12 § andra stycket och i mål om ersätt­ning för en sådan vidare­sändning som avses 19% andra stycket.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2.

Lagen tillämpas även på fotografiska bilder som har kommit till före ikraftträdandet utom när det gäller åtgärder som har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten.

"Senaste lydelse 1973:362.

210

Prop. 1992/93:214

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Bestämmelserna i denna lag tillämpas när det uppstår tvist om ingående av ett sådant avtal om reprogra­fiskt mångfaldigande av verk i undervisningsverksamhet som avses i 15 a % lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärli­ga verk. Bestämmeberna i lagen gäller även ifråga om tvbter om ingående av sådana avtal om reprogra­fiskt mångfaldigande, på vilka nänmda lagrum äger tillämpning tillföljd av hän­vbnlngen i 49 § lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk eller i 7 a § lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild.

Denna lag tillämpas när det uppstår en tvist om ingå­ende av ett avtal vilket utgör en förutsättning för en avtalslicens enligt 13 % lagen (1960:729) om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Lagen tillämpas även vid motsva­rande tvister vilka kan före­ligga deb tillföljd av hän­visningarna till 13 % i 45, 46 och 49 §§ lagen om upp­hovsrätt till litterära och konstnärliga verk och i 7 a § lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild, deb när avtal om den aktuella exemplarframställningen skall ingås med svenska radio- eller televisionsföre­tag till följd av företagens rätt enligt 48 % lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

211

Prop. 1992/93:214

Bilaga 8

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-03-19

Närvarande: F.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar Solerad, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 11 febmari 1993 har regeringen på hemställan av statsrådet Laurén beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Magnus Widebeck.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

I 16, 17 och 26 e §§ i förslaget finns bestämmelser om att regeringen får meddela närmare föreskrifter i fråga om rätten för arkiv och bibliotek att framställa exemplar av verk, om rätten att framställa talböcker och om radio- och televisionföretags rätt att göra upptag­ningar av verk som företagen har rätt att sända ut. Av motiven framgår att avsikten är att regeringen skall utfårda föreskrifter av det slag som nu finns i förordningen (1961:348) med tillämpningsbe­stämmelser till lagama (1960:729 och 730) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk och om rätt till fotografisk bild.

Remissförslaget för ett resonemang i frågan som utgår från att de avsedda regeringsföreskriftema skulle vara att betrakta som verkstäl­lighetsföreskrifter som är tillåtna enligt 8 kap. 13 § regeringsformen.

Såsom anförs i remissprotokollet är det en fömtsättning för

komplettering av en lagtext genom verkställighetsföreskrifter att lagen

är så detaljerad att den inte tillförs något väsentligt nytt genom

regeringens föreskrifter. Dessa får således inte innehålla något som

kan upplevas som ett tidigare ej föreliggande ingrepp i enskildas

personliga eller ekonomiska förhållanden.

212

De förevarande bestämmelsema i upphovsrättslagen rör inskränk- Prop. 1992/93:214 ningar i upphovsrätten. Omfattningen av dessa inskränkningar blir enligt remissförslaget beroende av regeringens föreskrifter utan att ramen för vad dessa föreskrifter kan avse blivit tillräckligt tydligt angiven i lagen. Lagrådet föreslår att lagen tydligare anger gränserna för regeringens normgivningsmakt och att samtidigt bestämmelserna om att regeringen har en sådan makt, vilka alltså skulle få naturen av s.k. kvasidelegation, tas bort.

Lagrådets förslag i fråga om 16, 17 och 26 e §§ samt förslag till redaktionella ändringar i 12, 13 och 26 i §§ framgår av bilaga till detta protokoll.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Bilaga till lagrådets protokoll 1993-03-19

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

12      § Var och en får framställa enstaka exemplar av offentliggjorda

verk för enskilt bmk. Exemplaren får inte användas för andra

ändamål.

Första stycket gäller inte datorprogram och ger inte rätt att uppföra byggnadsverk.

Första stycket ger inte heller rätt att för eget bmk låta en utomståen­de

1.    framställa exemplar av musikaliska verk eller filmverk,

2.

framställa bmksföremål eller skulpturer eller

3.

genom konstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk.

13      § För undervisningsändamål får exemplar av utgivna verk

framställas genom reprografiskt förfarande och upptagningar av verk

som sänds ut i ljudradio eller television göras, om avtalslicens gäller

enligt 26 i §. Exemplaren och upptagningarna får användas endast i

undervisningsverksamhet som omfattas av det avtal som fömtsätts för

uppkomsten av avtalslicensen.

Första stycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot exemplarframställ­ningen.

213

16      § De arkiv och bibliotek som avses i tredje och Qärde styckena har   Prop. 1992/93:214

rätt att framställa exemplar av verk

1.

för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål,

2.

för utlämning till lånesökande av enskilda artiklar eller korta avsnitt eller av material som av säkerhetsskäl inte bör utlämnas i original eller

3.

för användning i läsapparater.

I de fall som avses i första stycket 2 och 3 får exemplar framställas endast genom reprografiskt förfarande. Rätt till exemplarframställning enligt denna paragraf har

1. de statliga och kommunala arkivmyndighetema,

2.

det arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

3.

de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt

4.

folkbiblioteken.

Regeringen får i enskilda fall besluta att vissa andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket skall ha rätt till exemplar­framställning enligt denna paragraf.

17      § Var och en får framställa exemplar i blindskrift av utgivna

litterära och musikaliska verk.

De bibliotek och organisationer som regeringen beslutar i enskilda fall skall ha rätt att genom ljudupptagning med hjälp av inläsning eller överföring från en annan ljudupptagning framställa exemplar av utgivna litterära verk för utlåning till synskadade och andra funktions­hindrade som inte kan del av verken i skriftlig form. Exemplarfram­ställningen får dock inte avse verk, av vilka ljudupptagning kommit ut i handeln.

26 e § Ett radio- eller televisionsföretag som har rätt att sända ut ett verk får ta upp verket på en anordning genom vilken det kan återges, om det görs

1.

för användning vid egna utsändningar ett fåtal gånger under begränsad tid,

2.

för att säkerställa bevisning om utsändningens innehåll eller

3.

för att en statiig myndighet skall kunna utöva tillsyn över utsändningsverksamheten.

Upptagningar som avses i första stycket 2 och 3 får användas endast för de ändamål som anges där. Om sådana upptagningar har doku­mentariskt värde, får de dock bevaras i det arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptag­ningar.

214

En statlig myndighet som har till uppgift att utöva tillsyn över   Prop. 1992/93:214 reklamen  i  ljudradio-  och  televisionsutsändningar får återge ut­sändningar i den omfattning  som  motiveras  av  ändamålet med tillsynen.

26 i § En avtalslicens som avses i 13, 26 d och 26 f §§ gäller för verksutnyttjande på visst sätt, när ett avtal har ingått om verksut­nyttjande på sådant sätt med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Avtalslicensen ger användaren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av organisationen.

Gentemot den som använder ett verk med stöd av 26 f § får krav på ersättning göras gällande endast av de avtalsslutande organisationerna. Kraven skall framställas samtidigt.

215

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:214

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Propositionens lagförslag

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 25 mars 1993

36

1

Inledning

36

2

Allmän motivering

38

2.1

Allmänna utgångspunkter

38

2.2

Framställning av exemplar för enskilt bmk

49

2.3

Framställning av exemplar inom företag, organisationer och myndigheter

54

2.4

Framställning av exemplar inom undervisnings­verksamhet

60

2.5

Framställning av exemplar inom vårdinrättningar av radio- och TV-sändningar för tidsförskjutet framförande

64

2.6

Framställning av exemplar inom arkiv och

bibliotek

66

2.7

Handlingar upprättade av myndigheter

70

2.8

Ändringar av byggnader

73

2.9

Rätten att citera

76

2.10

Pressens lånerätt

77

2.11

Framställning av gudstjänst- och undervisningsantologier

78

2.12

FramstäUning av talböcker

81

2.13

Text i konsertprogram

85

2.14

Offentiiga framföranden

86

2.15

Efemära upptagningar

90

2.16

Uthyrning av exemplar av litterära verk

92

2.17

Återgivning av konstverk

95

2.18

Droit d'accés

100

2.19

Förslag framställda i skrifter inkomna till Justitiedepartementet

102

2.20

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

107

2.21

Kostnader och resursbehov

107

3

Upprättade lagförslag

107

4

Specialmotivering

108

4.1

Förslaget om ändringar i upphovsrättslagen

108

4.2

Förslaget om ändringar i lagen (1992:1687)

om ändring i upphovsrättslagen

127

4.3   Förslaget om ändringar i fotografilagen

127

216

4.4     Förslaget om ändringar i lagen om medling i

Prop. 1992/93:214

vissa upphovsrättstvister

129

5

Hemställan

130

6

Beslut

130

Bilaga 1   Upphovsrättsutredningens sammanfattning av

betänkandet SOU 1988:31

131

Bilaga 2 Upphovsrättsutredningens sammanfattning av

betänkandet SOU 1990:30

134

Bilaga 3  Upphovsrättsutredningens lagförslag i

betänkandet SOU 1988:31

140

Bilaga 4  Upphovsrättsutredningens lagförslag i

betänkandet SOU 1990:30

151

Bilaga 5  Förteckning över remissinstansema;

SOU 1988:31

175

Bilaga 6  Förteckning över remissinstansema;

SOU 1990:30

"

176

Bilaga 7  Lagrådsremissens lagförslag

178

Bilaga 8  Lagrådets yttrande

212

Innehållsförteckning

216

217