Regeringens proposition

1997/98:104

Behandlingen av häktade

Prop.

1997/98:104

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att den som är häktad skall ha rätt att begära

rättens prövning av åklagarens beslut om enskilda restriktioner. Rätten att

begära domstolsprövning skall vara ett komplement till den nuvarande

ordningen att rätten enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken lämnar gene-

rellt tillstånd till restriktioner.

Vidare föreslås att reglerna skall förtydligas så att det framgår att

rätten skall pröva frågan om tillstånd till restriktioner vid varje tillfälle

som den skall ta ställning till häktningsfrågan. Ett meddelat tillstånd till

restriktioner förfaller om rätten inte vid denna prövning ger ett nytt

tillstånd. Åklagaren skall ange skälen för restriktioner i samband med att

rättens tillstånd begärs.

Rättens prövning av enskilda restriktioner skall ske vid samma tillfälle

som den enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken skall pröva frågan om

tillstånd till restriktioner. En prövning av enskilda restriktioner är möjlig

redan vid den första häktningsförhandlingen. Handläggningen skall ske

på samma sätt och i samma ordning som rättens handläggning av

häktnings- och tillståndsfrågorna. Sedan åklagaren fått tillfälle att yttra

sig över den häktades begäran om domstolsprövning skall rätten pröva

om det finns skäl för de enskilda restriktioner, dvs. restriktioner av ett

visst slag, som den häktade har invänt mot. Rättens beslut får inte

överklagas till högre instans.

Vidare behandlas frågan om dokumentation av de omständigheter som

föranleder ett beslut om restriktioner.

Beträffande reglerna om restriktioner för anhållna och gripna föreslås

vissa förtydliganden. Vidare föreslås att kopior och översättningar av

försändelser som granskats av åklagaren skall förstöras så snart de inte

längre behövs.

För att förbättra häktesverksamheten föreslås att intagna i häkten som

huvudregel skall ges tillfälle att vistas tillsammans med andra intagna.

På häktet och i polisarresten skall provtagning för kontroll av drog-

frihet kunna ske beträffande en intagen som skäligen kan misstänkas vara

påverkad av beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. Härtill

föreslås regler om att föremål som är särskilt ägnade att användas för

missbruk kan tas om hand och förstöras.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 10

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

 ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. 21

3 Ärendet och dess beredning 22

4 Bakgrund 23

5 Gällande ordning 26

5.1 Rättegångsbalkens regler om häktning och restriktioner 26

5.1.1 Förutsättningar för häktning 26

5.1.2 Proportionalitetsprincipen 27

5.1.3 Tidsfrister 27

5.1.4 Tillstånd till restriktioner 27

5.1.5 Överklagande 28

5.2 Behandlingslagens regler om restriktioner 28

5.2.1 Proportionalitetsprincipen 28

5.2.2 Olika former av restriktioner 29

5.2.3 Beslut om enskilda restriktioner samt om-

 och överprövning av dessa 29

5.2.4 Anhållna och gripna 30

5.3 Behandlingslagens regler om gemensam vistelse,

kroppsvisitation och innehav av egendom 30

6 Internationella åtaganden 31

7 Restriktioner för häktade 33

7.1 Utgångspunkter för en reform 33

7.2 Ökat domstolsinflytande över restriktionsanvändningen 35

7.3 Rättens generella tillstånd till restriktioner 43

7.4 Rättens prövning av beslut om enskilda restriktioner 44

7.5 Redovisning av skäl för restriktioner m.m. 50

7.6 Åklagarens hantering av kopior m.m. efter brev-

 granskning 54

8 Behandlingen av häktade m.fl. 56

8.1 Reformbehovet 56

8.2 Reglernas närmare utformning 58

8.2.1 Gemensam vistelse 58

8.2.2 Provtagning för kontroll av drogfrihet 61

8.2.3 Omhändertagande och förstörande av vissa

föremål 62

9 Ekonomiska konsekvenser m.m. 63

10 Ikraftträdande 65

11 Författningskommentar 65

11.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken 65

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 66

11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

 ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. 70

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 71

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 74

Bilaga 3 Lagförslag i utkastet till lagrådsremiss 75

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 83

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 98

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars 1998 99

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i rättegångsbalken,

2. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

 och anhållna m.fl.

3. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i lagen (1976:371)

 om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 24 kap. 5 a, 14, 21 och 24 §§ samt 49 kap.

5 § rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 kap.

5 a §

Om rätten beslutar att häkta

någon eller förordnar att någon

skall kvarbli i häkte, skall den

samtidigt på begäran av åklagaren

pröva om den häktades kontakter

med omvärlden skall få

inskränkas. Tillstånd till sådana

restriktioner får meddelas endast

om det finns risk för att den

misstänkte undanröjer bevis eller

på annat sätt försvårar sakens

utredning.

Om rätten beslutar att häkta

någon, förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger

förlängning av tiden för att väcka

åtal, skall den samtidigt på

begäran av åklagaren pröva om

den häktades kontakter med

omvärlden skall få inskränkas.

Tillstånd till sådana restriktioner

får meddelas endast om det finns

risk för att den misstänkte

undanröjer bevis eller på annat sätt

försvårar sakens utredning.

Om det på grund av senare inträffade omständigheter är nödvändigt,

får åklagaren meddela beslut som innebär inskränkningar i den häktades

kontakter med omvärlden även om rätten inte har meddelat tillstånd till

restriktioner. Har åklagaren meddelat ett sådant beslut skall han samma

dag eller senast dagen därefter begära rättens prövning enligt första

stycket. När en sådan framställan kommit in till rätten, skall rätten så

snart det kan ske och senast inom en vecka hålla förhandling i frågan. För

handläggningen vid rätten gäller vad som är föreskrivet om

häktningsförhandling.

Ett tillstånd till restriktioner

förfaller om rätten inte medger

fortsatt tillstånd i samband med att

den förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger för-

längning av tiden för att väcka

åtal.

14 §

Vid häktningsförhandlingen skall den som yrkar häktning och, om det

inte finns synnerligt hinder, den anhållne vara närvarande.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som han

grundar sitt yrkande på. Den an-

hållne och hans försvarare skall få

tillfälle att yttra sig. Utöver vad

handlingarna från förundersök-

ningen innehåller samt vad

parterna i övrigt anför får utred-

ning angående brottet inte läggas

fram, om det inte finns särskilda

skäl till det.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som

yrkandet grundas på. Detsamma

gäller i fråga om en begäran om

tillstånd till restriktioner enligt

5 a §. Den anhållne och hans

försvarare skall få tillfälle att yttra

sig. Utöver vad handlingarna från

förundersökningen innehåller samt

vad parterna i övrigt anför får

utredning angående brottet inte

läggas fram, om det inte finns

särskilda skäl till det.

21 §

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

restriktioner gäller bestämmel-

serna i 24 kap. 5 a §.

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

tillstånd till restriktioner gäller

bestämmelserna i 5 a §.

Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta

kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte

undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den

misstänkte undandrar sig utvisning. Om rätten har beslutat om utvisning

får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är föreskrivet

fängelse ett år eller däröver. Förordnandet om häktning skall dock inte

gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd

som han har dömts till i målet.

24§

Om behandlingen av den som är

anhållen eller häktad samt om

ersättning av allmänna medel åt

den som varit oskyldigt anhållen

eller häktad finns särskilda

bestämmelser.

I fråga om behandlingen av den

som är anhållen eller häktad samt

om ersättning av allmänna medel

åt den som varit oskyldigt anhållen

eller häktad finns särskilda

bestämmelser. Detsamma gäller i

fråga om rättens prövning av

undersökningsledarens eller

åklagarens beslut om inskränk-

ningar i den häktades kontakter

med omvärlden.

49 kap.

5 §

En tingsrätts beslut får överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet

1. avvisat ett ombud, ett biträde eller en försvarare eller ogillat ett

yrkande om detta,

2. ogillat ett yrkande av tredje man att få delta i rättegången som

intervenient eller målsägande eller prövat fråga enligt 13 kap. 7 § om

övertagande av ett käromål,

3. förelagt en part eller någon annan att lägga fram skriftligt bevis eller

att tillhandahålla föremål för syn eller besiktning eller vid prövning enligt

3 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 4 eller 5 yttrandefrihetsgrundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som avses där lämnas vid vittnesförhör eller

förhör med en part under sanningsförsäkran,

4. prövat en fråga om utdömande av förelagt vite eller häkte eller om

ansvar för förseelse i rättegången eller om skyldighet för någon att ersätta

rättegångskostnad,

5. prövat en fråga om ersättning eller förskott av allmänna medel till

målsägande eller enskild part eller om ersättning eller förskott till biträde,

försvarare, vittne, sakkunnig eller någon annan,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, restriktioner enligt 24 kap.

5 a §, en åtgärd som avses i 25 28

kap. eller omhändertagande enligt

28 kap. brottsbalken,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, tillstånd till restriktioner

enligt 24 kap. 5 a §, en åtgärd som

avses i 25 28 kap. eller omhänder-

tagande enligt 28 kap. brotts-

balken,

7. avslagit en begäran om biträde eller försvarare eller till sådant

uppdrag utsett någon annan än parten föreslagit,

8. prövat en fråga som gäller rättshjälp enligt rättshjälpslagen

(1996:1619) i annat fall än som avses i 5 eller 7,

9. avslagit en begäran om att ersättning till vittne som åberopats av en

enskild part skall utgå av allmänna medel enligt 36 kap. 24 § andra

stycket eller

10. prövat en fråga enligt 33 kap. brottsbalken om avräkning av tiden

för vissa frihetsberövanden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

dels att 16 a 16 d §§ skall betecknas 18 21 §§ samt att 17, 17 a, 18

och 19 §§ skall betecknas 23 26 §§,

dels att 1, 2, 2 b, 3 16 samt de nya 18, 20, 23 och 25 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 c och 17 §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Den som är häktad på grund av

misstanke om brott eller av annan

anledning får ej underkastas mera

omfattande inskränkningar i sin

frihet än som påkallas av ända-

målet med häktningen samt ord-

ning och säkerhet.

Den som är häktad på grund av

misstanke om brott eller av någon

annan anledning får inte under-

kastas mera omfattande inskränk-

ningar i sin frihet än som ända-

målet med häktningen samt ord-

ning och säkerhet kräver.

Häktad skall behandlas så att

skadliga följder av frihets-

berövandet motverkas. I den mån

det lämpligen kan ske, skall

åtgärder vidtagas för att ge häktad

det personliga stöd och annan

hjälp som han behöver. Sådana

åtgärder får dock vidtagas endast

om den häktade samtycker därtill.

Den häktade skall behandlas så

att skadliga följder av frihets-

berövandet motverkas. I den ut-

sträckning det är lämpligt, skall

åtgärder vidtas för att ge den

häktade det personliga stöd och

annan hjälp som han eller hon

behöver. Sådana åtgärder får dock

vidtas endast om den häktade

samtycker till detta.

2 §

Om det inte är uppenbart

obehövligt, skall häktad senast vid

ankomsten till förvaringslokalen

kroppsvisiteras för eftersökande av

föremål som han enligt vad som

följer av denna lag ej får inneha.

Om det inte är uppenbart

onödigt, skall den häktade senast

vid ankomsten till förvarings-

lokalen kroppsvisiteras för efter-

sökande av föremål som han eller

hon enligt vad som följer av denna

lag inte får inneha.

I övrigt får häktad kropps-

visiteras för eftersökande av före-

mål som nyss sagts när

I övrigt får den häktade kropps-

visiteras för eftersökande av

sådana föremål när

1. anledning förekommer att

sådant föremål skall anträffas på

honom,

1. det finns anledning att anta

att ett sådant föremål skall

anträffas på den häktade,

2. det sker stickprovsvis eller

också i anslutning till större

undersökning som av säkerhets-

skäl görs av utrymmen inom för-

varingslokalen och den häktade

har eller har haft särskild anknyt-

ning till utrymme som berörs av

undersökningen,

2. det sker stickprovsvis eller

också i anslutning till en större

undersökning som av säkerhets-

skäl görs av utrymmen inom för-

varingslokalen och den häktade

har eller har haft särskild anknyt-

ning till det utrymme som berörs

av undersökningen,

3. den häktade skall mottaga

eller har haft obevakat besök, eller

3. den häktade skall ta emot

eller har haft obevakat besök, eller

4. den häktade efter vistelse

utanför förvaringslokalen kommer

åter till denna.

4. den häktade efter vistelse

utanför förvaringslokalen åter-

vänder dit.

Vad som har sagts i andra

stycket utgör ej hinder mot att i

annat fall företages sådan ytlig

kroppsvisitation som bedömes

nödvändig av säkerhetsskäl och

som endast avser eftersökande av

vapen eller annat farligt föremål.

Vad som har sagts i andra

stycket hindrar inte att det i annat

fall görs sådan ytlig kropps-

visitation som bedöms nödvändig

av säkerhetsskäl och som endast

avser eftersökande av vapen eller

annat farligt föremål.

2 b §

Kroppsvisitation eller kropps-

besiktning får inte göras mer

ingående än vad ändamålet med

åtgärden kräver. All den hänsyn

som omständigheterna medger

skall iakttagas. Om möjligt skall

vittne närvara. En häktad får hållas

avskild från andra häktade, om det

är nödvändigt för att verkställa

beslut om kroppsbesiktning.

Kroppsvisitation eller kropps-

besiktning får inte göras mer

ingående än vad ändamålet med

åtgärden kräver. All den hänsyn

som omständigheterna medger

skall iakttas. Om möjligt skall ett

vittne närvara. En häktad får hållas

avskild från andra häktade, om det

är nödvändigt för att verkställa

beslut om kroppsbesiktning.

Annan kroppsvisitation än som

avses i 2 § tredje stycket eller

kroppsbesiktning får, när åtgärden

gäller kvinna, ej verkställas eller

bevittnas av annan än kvinna,

läkare eller legitimerad sjuk-

sköterska.

Annan kroppsvisitation än som

avses i 2 § tredje stycket eller

kroppsbesiktning får, när åtgärden

gäller en kvinna, inte verkställas

eller bevittnas av någon annan än

en kvinna, en läkare eller en

legitimerad sjuksköterska.

Föremål, som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som häktad enligt

vad som följer av denna lag ej får

inneha, skall omhändertagas och

förvaras för hans räkning, såvitt ej

annat är särskilt föreskrivet.

Föremål som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som den häktade

enligt vad som följer av denna lag

inte får inneha, skall tas om hand

och förvaras för den häktades

räkning, om inte annat är särskilt

föreskrivet.

Injektionssprutor och kanyler

som kan användas för insprutning

i människokroppen, och andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika,

och som påträffas hos den som är

häktad, får tas om hand och

förstöras.

2 c §

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som

skäligen kan misstänkas vara på-

verkad av beroendeframkallande

medel eller sådant dopningsmedel

som avses i 1 § lagen (1991:1969)

om förbud mot vissa dopnings-

medel, om inte annat föranleds av

medicinska eller liknande skäl.

3 §

Vill häktad vistas tillsammans

med en eller flera andra häktade,

skall han beredas tillfälle härtill i

skälig utsträckning, om lokal-

förhållandena medger det. Mer än

en häktad får också förvaras i

samma rum, om det är synnerligen

påkallat av utrymmesskäl eller

annan särskild anledning.

Gemensam förvaring som angivits

nu får dock ej ske, om den innebär

fara från säkerhetssynpunkt eller, i

fråga om den som är häktad på

grund av misstanke om brott, fara

för att bevis undanröjes eller

utredning om brott eljest försvåras.

I annat fall än som angivits nu får

ej förvaras mer än en person i

varje rum.

Vill en häktad vistas tillsam-

mans med en eller flera andra

häktade, skall han eller hon ges

tillfälle till det. Mer än en häktad

får också förvaras i samma rum,

om det är synnerligen påkallat av

utrymmesskäl eller annan särskild

anledning. Gemensam vistelse och

gemensam förvaring får dock inte

äga rum, om det innebär fara från

säkerhetssynpunkt eller, i fråga om

den som är häktad på grund av

misstanke om brott, fara för att

bevis undanröjs eller utredning om

brott på annat sätt försvåras. Om

en häktad förvaras i en annan

lokal än häkte, får möjligheterna

till gemensam vistelse begränsas

med hänsyn till lokalförhållan-

dena.

Förvaringen skall ske på sådant

sätt att förbindelse mellan häktade

som kan antagas påverka varandra

i mål eller ärende såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

häktad, särskilt om han är under

21 år, förvaras så att han ej

utsättes för olämpligt inflytande av

annan häktad.

Förvaringen och den gemen-

samma vistelsen skall utformas så

att förbindelse mellan häktade som

kan antas påverka varandra i mål

eller ärenden såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

förvaringen och den gemensamma

vistelsen utformas så att häktade,

särskilt de som är under 21 år, inte

utsätts för olämpligt inflytande av

andra häktade.

4 §

Vid behandling av häktad skall

hänsyn tagas till hans

hälsotillstånd. Häktad som bedöms

behöva hälso- och sjukvård eller

som begär att läkare skall

tillkallas, skall så snart det kan ske

undersökas av läkare, om ej sådan

undersökning uppenbarligen är

obehövlig.

Vid behandlingen skall hänsyn

tas till den häktades hälsotillstånd.

En häktad som bedöms behöva

hälso- och sjukvård eller som

begär att läkare skall tillkallas,

skall så snart som möjligt

undersökas av läkare, om inte

sådan undersökning uppenbarligen

är onödig.

Läkares anvisning rörande

vården av häktad som är sjuk skall

iakttagas. Behöver den häktade

sjukhusvård, skall sådan beredas

honom så snart det kan ske.

Föreskrifter om psykiatrisk

tvångsvård ges i lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk

vård. Får hälso- och sjukvårds-

personal inom kriminalvården

kännedom om att en häktad lider

av sådan smittsam sjukdom som

enligt smittskyddslagen

(1988:1472) utgör en samhälls-

farlig sjukdom, skall chefen för

förvaringslokalen underrättas om

detta, om det behövs med hänsyn

till fara för att smittan skall

spridas.

En läkares anvisningar om

vården av en häktad som är sjuk

skall iakttas. Behöver den häktade

sjukhusvård, skall sådan beredas

honom eller henne så snart som

möjligt. Föreskrifter om

psykiatrisk tvångsvård finns i

lagen (1991:1129) om rätts-

psykiatrisk vård. Får hälso- och

sjukvårdspersonal inom krimi-

nalvården kännedom om att en

häktad lider av en smittsam

sjukdom som enligt smittskydds-

lagen (1988:1472) utgör en

samhällsfarlig sjukdom, skall

chefen för förvaringslokalen

underrättas om detta, om det

behövs med hänsyn till fara för att

smittan skall spridas.

Kan det befaras att transport

medför skada för den häktades

hälsa, skall läkares medgivande till

transporten inhämtas.

Kan det befaras att transport

medför skada för den häktades

hälsa, behövs läkares medgivande

till transporten.

Förlossning av häktad kvinna

skall såvitt möjligt ske på sjukhus.

Förlossning av en häktad kvinna

skall om möjligt ske på sjukhus.

Om anledning föreligger därtill,

skall den som enligt andra eller

fjärde stycket vistas på sjukhus stå

under bevakning.

Om det finns anledning till det,

skall den som enligt andra eller

fjärde stycket vistas på sjukhus stå

under bevakning.

5 §

Häktad skall såvitt möjligt

erbjudas arbete eller annan därmed

jämförlig sysselsättning under

häktningstiden. Han skall vidare

beredas tillfälle att utföra arbete

som han själv skaffat sig, om det

kan ske utan olägenhet.

Den häktade skall om möjligt

erbjudas arbete eller annan därmed

jämförlig sysselsättning under

häktningstiden. Den häktade skall

vidare ges möjlighet att utföra

arbete som han eller hon själv har

skaffat sig, om det kan ske utan

olägenhet.

Regeringen eller myndighet,

som regeringen bestämmer,

meddelar bestämmelser om ersätt-

ning åt häktad för arbete eller

annan därmed jämförlig syssel-

sättning som tillhandahålles

honom.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddelar bestämmelser om ersätt-

ning åt den häktade för arbete eller

annan därmed jämförlig syssel-

sättning som tillhandahålls honom

eller henne.

6 §

I den utsträckning det lämpligen

kan ske bör häktad, om ej annat

följer av tredje stycket, ges

möjligheter att genom tidningar,

radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Hans behov

av annan förströelse bör till-

godoses i skälig omfattning.

I den utsträckning det lämpligen

kan ske bör en häktad, om inte

annat följer av tredje stycket, ges

möjligheter att genom tidningar,

radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Den häktades

behov av annan förströelse bör till-

godoses i skälig omfattning.

Under förutsättningar som anges

i första stycket får häktad själv

skaffa sig eller mottaga böcker,

tidskrifter, tidningar och annat

som kan bereda honom förströelse.

Under de förutsättningar som

anges i första stycket får den

häktade själv skaffa sig eller ta

emot böcker, tidskrifter, tidningar

och annat som kan bereda honom

eller henne förströelse.

I fråga om den som är häktad på

grund av misstanke om brott får

inskränkningar helt eller delvis

göras i hans rätt att ha tillgång till

tidskrifter, tidningar, radio och

television, om det är påkallat för

att undvika att bevis undanröjes

eller utredning om brott eljest

försvåras.

För den som är häktad på grund

av misstanke om brott får

inskränkningar helt eller delvis

göras i rätten att ha tillgång till

tidskrifter, tidningar, radio och

television, om det behövs för att

undvika att bevis undanröjs eller

utredning om brott på annat sätt

försvåras.

7 §

Häktad får inneha pengar,

värdesaker och legitimationshand-

lingar i den mån det kan ske utan

olägenhet. Han får ej inneha

alkoholhaltiga drycker eller andra

berusningsmedel.

Den häktade får inneha pengar,

värdesaker och legitimations-

handlingar i den mån det inte är

olämpligt. Den häktade får inte

inneha alkoholhaltiga drycker eller

andra berusningsmedel.

I övrigt får häktad, i den mån ej

annat följer av denna lag, inneha

personliga tillhörigheter och skaffa

sig varor eller annat enligt

föreskrifter som meddelas av

regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

I övrigt får den häktade, i den

mån inte annat följer av denna lag,

inneha personliga tillhörigheter

och skaffa sig varor eller annat

enligt föreskrifter som meddelas

av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

8 §

Häktad skall ha möjlighet att

dagligen vistas utomhus minst en

timme, om ej synnerligt hinder

möter däremot.

Den häktade skall ha möjlighet

att dagligen vistas utomhus minst

en timme, om det inte finns

synnerligt hinder mot detta.

9 §

Brev från häktad till svensk

myndighet, internationellt organ

som har av Sverige erkänd

behörighet att ta emot klagomål

från enskilda eller hans offentlige

försvarare skall vidarebefordras

utan föregående granskning.

Brev från den häktade till

svenska myndigheter, internatio-

nella organ som har av Sverige

erkänd behörighet att ta emot

klagomål från enskilda eller den

häktades offentlige försvarare

skall vidarebefordras utan före-

gående granskning.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får häktad avsända

eller mottaga brev, om det kan ske

utan fara från säkerhetssynpunkt

och, i fråga om den som är häktad

på grund av misstanke om brott,

utan fara för att bevis undanröjes

eller utredning om brott eljest

försvåras.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får den häktade

sända eller ta emot brev, om det

kan ske utan fara från

säkerhetssynpunkt och, för den

som är häktad på grund av

misstanke om brott, utan fara för

att bevis undanröjs eller utredning

om brott på annat sätt försvåras.

Vägras häktad avsända eller

mottaga brev utan föregående

granskning av dess innehåll, skall

brevet kvarhållas men får ej

öppnas utan den häktades med-

givande.

Vägras den häktade att sända

eller ta emot brev utan föregående

granskning av dess innehåll, skall

brevet hållas kvar men får inte

öppnas utan den häktades med-

givande.

Kopior och översättningar av

brev som har granskats skall

förstöras så snart de inte längre

behövs.

Vad i denna paragraf är

föreskrivet om brev gäller även

annan skriftlig handling.

Bestämmelserna i denna para-

graf om brev gäller även andra

skriftliga handlingar.

10 §

Bestämmelserna i 9 § andra och

tredje styckena är tillämpliga även

på försändelse av annat slag än

brev eller annan skriftlig handling.

Häktad får dock ej mottaga

försändelse som har angivits nu,

om den kan äventyra ordningen

eller eljest medföra olägenhet.

Bestämmelserna i 9 § andra,

tredje och fjärde styckena gäller

även försändelser av annat slag än

brev eller andra skriftliga hand-

lingar. Den häktade får dock inte

ta emot en sådan försändelse om

den kan äventyra ordningen eller

annars medföra olägenhet.

Om det är påkallat för att hindra

att otillåtna varor införes i för-

varingslokal, får regeringen eller

myndighet som regeringen be-

stämmer föreskriva att häktade ej

utan särskilt medgivande får mot-

taga andra försändelser än brev

eller andra meddelanden.

Om det behövs för att hindra att

otillåtna varor förs in i en för-

varingslokal, får regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriva att häktade

inte utan särskilt medgivande får

ta emot andra försändelser än brev

eller andra meddelanden.

11 §

En häktad får ta emot besök i

den utsträckning det lämpligen kan

ske. En häktad får inte ta emot

besök som kan medföra fara från

säkerhetssynpunkt. Inte heller får

den som är häktad på grund av

misstanke om brott ta emot besök

som kan medföra fara för att bevis

undanröjs eller utredning om brott

annars försvåras.

Den häktade får ta emot besök i

den utsträckning det lämpligen kan

ske. Han eller hon får inte ta emot

besök som kan medföra fara från

säkerhetssynpunkt. Inte heller får

den som är häktad på grund av

misstanke om brott ta emot besök

som kan medföra fara för att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

annars försvåras, skall en eller

flera personer vara närvarande vid

besök.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras, skall en

eller flera personer vara när-

varande vid besök.

Under förutsättningar som anges

i andra stycket kan som villkor för

besök föreskrivas att den besökan-

de underkastar sig kroppsvisita-

tion.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket kan som

villkor för besök föreskrivas att

den besökande underkastar sig

kroppsvisitation.

Om det behövs för att kunna

bedöma om den som är häktad

skall få ta emot besök i ett särskilt

fall eller om ett besök skall vara

bevakat, skall i förväg undersökas

om den besökande har dömts eller

är misstänkt för brottslig

verksamhet. I den utsträckning det

behövs skall upplysningar också

inhämtas om den besökandes

personliga förhållanden i övrigt.

Om det behövs för att kunna

bedöma om den som är häktad

skall få ta emot besök i ett särskilt

fall eller om ett besök skall vara

bevakat, skall det i förväg under-

sökas om den besökande har

dömts eller är misstänkt för

brottslig verksamhet. I den

utsträckning det behövs skall

upplysningar också hämtas in om

den besökandes personliga

förhållanden i övrigt.

Om försvarares rätt att träffa den som är häktad finns bestämmelser i

rättegångsbalken.

12 §

Telefonsamtal mellan häktad

och person utom förvaringslokalen

får äga rum i den utsträckning det

lämpligen kan ske. Den häktade

skall vägras telefonsamtal som kan

medföra fara från säkerhetssyn-

punkt. Ej heller får den som är

häktad på grund av misstanke om

brott ha telefonsamtal som kan

medföra fara för att bevis undan-

röjes eller utredning om brott

eljest försvåras.

Telefonsamtal mellan den

häktade och en person utanför

förvaringslokalen får äga rum i

den utsträckning det lämpligen kan

ske. Den häktade skall vägras

telefonsamtal som kan medföra

fara från säkerhetssynpunkt. Inte

heller den som är häktad på grund

av misstanke om brott får ta emot

eller ringa telefonsamtal som kan

medföra fara för att bevis undan-

röjs eller utredning om brott på

annat sätt försvåras.

Om det är påkallat av säker-

hetsskäl eller för att undvika att

bevis undanröjes eller utredning

om brott eljest försvåras, skall en

eller flera personer på lämpligt sätt

avlyssna telefonsamtal. Avlyss-

ning får äga rum endast med den

häktades vetskap. Telefonsamtal

med hans offentlige försvarare får

icke avlyssnas.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras, skall en

eller flera personer på lämpligt sätt

avlyssna telefonsamtal. Avlyss-

ning får äga rum endast med den

häktades vetskap. Telefonsamtal

med den häktades offentlige för-

svarare får inte avlyssnas.

13 §

Om missbruk ej kan befaras,

kan häktad medges att besöka

närstående som är svårt sjuk,

närvara vid närståendes begrav-

ning eller i annat fall, då

synnerliga skäl föreligger, lämna

förvaringslokalen för viss kort tid.

Under vistelsen utom förvarings-

lokalen skall den häktade vara

ställd under bevakning, om ej

sådan tillsyn av särskilda skäl kan

antagas vara obehövlig.

Om missbruk inte kan befaras,

kan den häktade medges att

besöka en närstående som är svårt

sjuk, närvara vid en närståendes

begravning eller i annat fall, då det

finns synnerliga skäl, lämna

förvaringslokalen för viss kort tid.

Under vistelsen utanför för-

varingslokalen skall den häktade

bevakas, om inte en sådan tillsyn

av särskilda skäl kan antas vara

onödig.

14 §

Medför häktad kvinna spädbarn

vid intagningen eller föder hon

därefter barn, kan tillstånd ges

henne att ha barnet hos sig.

Om en häktad kvinna har med

sig ett spädbarn vid intagningen

eller därefter föder barn, kan hon

få tillstånd att ha barnet hos sig.

15 §

Häktad får beläggas med fängsel

1. under transport och eljest

under vistelse utom förvarings-

lokalen, om det är nödvändigt av

säkerhetsskäl samt

Den häktade får beläggas med

fängsel

1. under transport och annars

under vistelse utanför för-

varingslokalen, om det är nöd-

vändigt av säkerhetsskäl och

2. i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av den häktade, om

andra medel visar sig otillräckliga och det är oundgängligen nödvändigt

med hänsyn till den häktades egen eller annans säkerhet till liv eller

hälsa.

Läkare skall så snart det kan ske

undersöka den som är föremål för

åtgärd enligt första stycket 2.

En läkare skall så snart det är

möjligt undersöka den som är

föremål för åtgärd enligt första

stycket 2.

16 §

Beträffande den som är häktad

på grund av misstanke om brott

ankommer det på undersök-

ningsledaren eller åklagaren att

Beträffande den som är häktad

på grund av misstanke om brott är

det undersökningsledaren eller

åklagaren som skall

1. avgöra om eller i vad mån

hinder för medgivande enligt 3 §

första stycket första meningen

eller 9 13 §§ eller för tillämpning

av 3 § första stycket andra

meningen möter på den grund att

åtgärden kan medföra fara för att

bevis undanröjes eller utredning

om brott eljest försvåras

1. avgöra om eller i vad mån det

finns hinder för gemensam för-

varing eller vistelse enligt 3 §

första stycket eller för medgivande

enligt 9 13 §§ på grund av att

åtgärden kan medföra fara för att

bevis undanröjs eller utredning om

brott på annat sätt försvåras,

2. avgöra fråga om inskränkningar enligt 6 § tredje stycket.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär hinder för medgivan-

de eller på annat sätt inskränkning

i en häktads rätt, får meddelas

endast om den häktade får under-

kastas restriktioner enligt 24 kap.

5 a § rättegångsbalken. Sådana

beslut skall omprövas så ofta det

finns anledning till det.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär inskränkningar i den

häktades kontakter med omvärlden

(restriktioner) får meddelas endast

om den häktade får underkastas

restriktioner enligt 24 kap. 5 a §

rättegångsbalken.

Beslut som avses i andra stycket

skall omprövas så ofta det finns

anledning till det.

17 §

Den häktade får begära tings-

rättens prövning av ett beslut

enligt 16 § att ålägga denne

restriktioner av ett visst slag.

Rätten skall pröva en sådan

begäran när den prövar frågan om

tillstånd till restriktioner enligt 24

kap. 5 a § rättegångsbalken. Innan

rätten fattar beslut skall åklagaren

ges tillfälle att yttra sig. Rättens

beslut får inte överklagas.

Bestämmelserna i första stycket

skall tillämpas även i hovrätt och

Högsta domstolen om dom i målet

har överklagats dit eller om

förhandling hålls enligt 24 kap.

17 § fjärde stycket rättegångs-

balken.

18 §

Om ej annat följer av 16 §,

meddelas beslut enligt denna lag

av kriminalvårdsstyrelsen be-

träffande den som är intagen i

förvaringslokal som står under

styrelsens tillsyn.

Om inte annat följer av 16 §,

meddelas beslut enligt denna lag

av Kriminalvårdsstyrelsen be-

träffande den som är intagen i en

förvaringslokal som står under

styrelsens tillsyn.

20 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 16 a §.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än Kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 18 §.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom eller

henne emot.

23 §

Vad som sägs i denna lag om

häktad har motsvarande tillämp-

ning på

Med undantag för bestäm-

melserna i 16 § andra stycket och

17 § tillämpas vad som i denna lag

sägs om den häktade även på

1. den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott,

2. den som har intagits i häkte

eller polisarrest för förpassning till

kriminalvårdsanstalt,

2. den som har tagits in i häkte

eller polisarrest för förpassning till

kriminalvårdsanstalt,

3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje

stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och

4. den som har omhändertagits

enligt 28 kap. 11 § tredje stycket

brottsbalken i avvaktan på att

beslut om undanröjande av

skyddstillsyn vinner laga kraft.

4. den som har omhändertagits

enligt 28 kap. 11 § tredje stycket

brottsbalken i avvaktan på att ett

beslut om undanröjande av

skyddstillsyn vinner laga kraft.

Denna lag tillämpas inte på den som har gripits enligt 34 § lagen

(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

25 §

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 17 §§ intages i

kriminalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tages i förvar

i polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas varak-

tighet, gälla i tillämpliga delar, om

ej annat föreskrives i lag eller

annan författning.

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 23 §§ tas in i krimi-

nalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tas i förvar i

polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas varak-

tighet, gälla i tillämpliga delar, om

inte annat föreskrivs i lag eller

annan författning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs att 16 e § lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl. i dess lydelse enligt lagen (1998:000) om

ändring i nämnda lag skall betecknas 22 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 januari 1994 trädde nya bestämmelser i kraft beträffande

restriktioner för häktade (se prop. 1993/94:24, bet. 1993/94:JuU7, rskr.

1993/94:67 och SFS 1993:1408). Bland annat infördes en regel, 24 kap. 5

a § rättegångsbalken, som innebär att åklagarens möjligheter att besluta

om inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden som

huvudregel skall vara beroende av att rätten givit tillstånd till det.

I promemorian Restriktioner för häktade (Ds 1996:46), som är ut-

arbetad inom Justitiedepartementet, utvärderas tillämpningen av bestäm-

melserna om restriktioner. Vidare övervägs olika möjligheter att förändra

beslutsprocessen och att minska användningen av restriktioner. I

promemorian föreslås vissa lagändringar beträffande beslutsprocessen,

bl.a. i fråga om domstolarnas tillståndsgivning och ansvar för att

restriktioner inte meddelas i onödan.

Vid sidan av detta arbete har regeringen lämnat Kriminalvårdsstyrelsen

ett uppdrag beträffande humanare utformning av häktesverksamheten

(dnr Ju95/2697). Uppdraget redovisas i slutrapporten Häktesuppdraget

1995/96, där Kriminalvårdsstyrelsen bl.a. presenterar olika åtgärder som

vidtas eller är planerade att genomföras för att verksamheten vid häktena

skall få en humanare utformning.

Regeringen tar i detta ärende upp förslagen i promemorian Restrik-

tioner för häktade och slutrapporten Häktesuppdraget 1995/96. De

lagförslag som lämnats i promemorian finns i bilaga 1. Promemorian och

rapporten har remissbehandlats gemensamt. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena och en samman-

ställning av dessa finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr Ju96/946

och Ju96/2808).

Vidare behandlar regeringen i detta ärende två beslut som Justitie-

ombudsmannen har överlämnat till Justitiedepartementet. Besluten gäller

två initiativärenden med anknytning till frågan om restriktioner för

häktade. Det ena ärendet (dnr Ju96/1265) gäller rutiner vid registrering

och arkivering av kopior och översättningar av granskade försändelser

till och från häktade med restriktioner. Det andra ärendet (dnr Ju96/3132)

rör åklagarens möjlighet att meddela restriktioner för gripna och

anhållna.

Under beredningen har ett utkast till lagrådsremiss utarbetats inom

Justitiedepartementet, se bilaga 3, med förslag som avviker från de

förslag som lämnats i departementspromemorian. Ett antal myndigheter

och organisationer har beretts tillfälle att yttra sig över utkastet. Yttran-

den har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Huddinge

tingsrätt, Helsingborgs tingsrätt, tre brottmålsavdelningar vid Göteborgs

tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Justitiekanslern, Domstolsverket,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Riksarkivet

(endast avsnitt 7.6), JUSEK, Sveriges Psykologförbund och Sveriges

Advokatsamfund. Riksåklagaren har även bifogat synpunkter från två

åklagarmyndigheter och tre chefsåklagare. Yttrandena finns tillgängliga i

lagstiftningsärendet (Ju96/946 och Ju96/2808).

Med anledning av de synpunkter som lämnats har förslagen i utkastet,

särskilt de förslag som redovisas i avsnitt 7.3, 7.4, 7.5 och 8.2.3,

bearbetats ytterligare. Vi redovisar de synpunkter som har lämnats i

respektive avsnitt 7.2, 7.3, 7.4, 7.5 och 8.2.3.

De förslag som redovisas i avsnitt 7.6 och 8, utom 8.2.3, överens-

stämmer i sak med förslagen i utkastet till lagrådsremiss. De myndigheter

och organisationer som har yttrat sig över utkastet tillstyrker förslagen i

dessa delar eller lämnar dem utan erinran. Enstaka synpunkter som

framförts behandlas i avsnitt 7.6 och 8 och påpekanden av rent författ-

ningsteknisk natur i författningskommentaren.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 19 februari 1998 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådet har haft synpunkter på bestämmelsen om gemensam vistelse

och förvaring i 3 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl. Regeringen har följt Lagrådets förslag, vilket behandlas i

avsnitt 8.2.1. I övrigt har Lagrådet lämnat förslagen utan erinran.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Vissa redaktionella och språkliga

ändringar har gjorts i lagtexten.

Efter lagrådsgranskningen har det tillkommit ytterligare ett lagförslag,

se lagförslaget i avsnitt 2.3. Förslaget som kommenteras i inledningen till

avsnitt 11.2 och i 11.3 är av rent författningsteknisk natur och kräver inte

lagrådsgranskning.

4 Bakgrund

Regler om straffprocessuella frihetsberövanden, dvs. gripande,

anhållande och häktning, samt inskränkningar i den häktades kontakter

med omvärlden (restriktioner) är särskilt viktiga eftersom de avser

begränsningar av personers rätt att fritt röra sig och ha kontakter med

andra. Syftet med frihetsberövanden och restriktioner är i första hand att

säkerställa brottsutredningen och rättegången. Förekomsten av restrik-

tioner påverkar även möjligheterna att bedriva en human häktes-

verksamhet. Det är alltså av vikt att reglerna om restriktioner bygger på

en lämplig avvägning mellan behovet av skydd för den enskildes

integritet och möjligheterna att utreda och lagföra brott. Frågor om

straffprocessuella frihetsberövanden har varit föremål för flera utred-

ningar.

En samlad översyn av reglerna för anhållande och häktning gjordes av

1974 års häktningsutredning som bl.a. föreslog att den häktade skulle

kunna begära rättens prövning av åklagarens beslut om restriktioner

enligt lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

(SOU 1977:50 Häktning och anhållande). Förslaget om överpröv-

ningsrätt i domstol fick ett blandat mottagande av remissinstanserna och

ledde inte till lagstiftning (prop. 1980/81:201).

En ny utredning, med uppgift att föreslå bestämmelser som så långt

som möjligt begränsar användningen av tvångsmedlen utan att sam-

hällsskyddet försämras eller effektiviteten i brottsbekämpningen minskar,

tillsattes 1983. I sitt betänkande Gripen Anhållen Häktad (SOU

1985:27) behandlade 1983 års häktningsutredning bl.a. frågan om talan

mot häktningsskäl. I den efterföljande propositionen uttalade departe-

mentschefen att behovet av en särskild möjlighet att överklaga häktnings-

skälen inte var tillräckligt starkt för att i detta fall gå ifrån principen att

det inte går att överklaga enbart skälen för ett beslut (prop. 1986/87:112).

Frågan om restriktioner för häktade behandlades endast indirekt i sam-

band med denna diskussion. I övrigt föranledde 1983 års häktnings-

utredning en genomgripande reform angående straffprocessuella frihets-

berövanden (1988 års häktningsreform), som bl.a. innebar att reglerna för

domstolsprövning anpassades till den praxis som utvecklats vid

tolkningen av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen).

Sedan förslag lämnats av 1983 års häktningsutredning och av tvångs-

medelskommittén i betänkandet Tvångsmedel Anonymitet Integritet

(SOU 1984:54) infördes år 1989 en lagfäst proportionalitetsprincip för de

straffprocessuella tvångsmedlen i rättegångsbalkens olika tvångs-

medelskapitel, bl.a. i 24 kap. 1 § rättegångsbalken angående häktning

(prop. 1988/89:124).

I september 1990 inleddes en översyn av förhållandena för häktade och

anhållna m.fl. Syftet med detta arbete var att förbättra möjligheterna för

frihetsberövade att vistas tillsammans med andra personer (ökad

gemensam vistelse) eller på annat sätt ha kontakt med omvärlden. I

rapporten Häktades gemensamhet och kontakter med omvärlden (Ds

1992:8) konstaterades att de svenska reglerna för behandling av häktade i

stort sett var väl avvägda och att det var lokalförhållanden på häktena

som utgjorde det största hindret för ökad gemensam vistelse och vidgade

kontakter med omvärlden. I rapporten föreslogs bl.a. en lagändring av

innebörd att rätten, då den beslutar om häktning, även skall besluta om

den häktades kontakter med omvärlden får inskränkas genom restrik-

tioner under häktningstiden, s.k. åklagarkontroll. Möjligheten att införa

en överprövning av restriktionsbeslut i domstol övervägdes i pro-

memorian, men inget sådant förslag lämnades.

Riksåklagaren lät i november 1990 göra en riksomfattande under-

sökning avseende användandet av s.k. åklagarrestriktioner genom en

enkät till samtliga åklagarmyndigheter. Utfallet av denna undersökning

redovisades i en promemoria som bl.a. sändes till samtliga åklagar-

myndigheter i juni 1992 (ÅD 442-91). Den slutsats som redovisades i

promemorian var att utredningen inte visat på några nämnvärda brister i

åklagarnas hantering av restriktionsfrågorna, men att andra omstän-

digheter påverkade den häktades situation, t.ex. faktiska inskränkningar

beroende på lokalernas utformning, personalsituationen på häktet eller

tillgången till telefonapparater. I promemorian föreslogs bl.a. att

åklagarväsendet skulle vidta åtgärder för att förbättra kommunikationen

mellan åklagare, polis och häkte.

I maj 1991, medan den svenska översynen pågick, besöktes Sverige av

Europeiska kommittén för förhindrande av tortyr och omänsklig eller

förnedrande behandling eller bestraffning (se vidare avsnitt 6). Kom-

mittén besökte bl.a. Kronobergshäktet i Stockholm och lämnade en

rapport i februari 1992. I rapporten riktades kritik mot bl.a. det

förhållandet att en häktad som ålagts restriktioner inte kan överklaga

restriktionsbeslutet till en oberoende instans. Dessutom kritiserades vissa

förhållanden vid svenska häkten. Kritiken gällde bl.a. bristen på

aktiviteter för de intagna och kommittén har rekommenderat att de

intagna skall ha möjlighet att tillbringa en rimlig del av dagen, minst åtta

timmar, utanför sina bostadsrum med möjlighet till meningsfulla

aktiviteter.

Förslaget i 1992 års departementspromemoria behandlades i pro-

position 1993/94:24 med förslag till ändrade regler om kroppsvisitation

och kroppsbesiktning m.m. där det bl.a. föreslogs att det av lag

uttryckligen skulle framgå att, som huvudregel, åklagaren får besluta om

restriktioner endast om rätten i samband med häktningsbeslutet har givit

tillstånd till detta. Rättens tillstånd gjordes i sin tur avhängigt av att den

funnit att det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på

annat sätt försvårar sakens utredning. I propositionen föreslogs vidare att

tillståndsbeslutet skall få överklagas särskilt. Några remissinstanser hade

framfört att en möjlighet att föra talan mot de särskilda häktnings-

grunderna borde övervägas, men denna tanke avvisades i propositionen.

Departementschefen uttalade bl.a. att den valda lösningen med till-

ståndsprövning torde tillgodose de rekommendationer som den euro-

peiska kommittén hade lämnat i denna del. Propositionen antogs av

riksdagen och lagändringarna, bl.a. införandet av 24 kap. 5 a § rätte-

gångsbalken, trädde i kraft den 1 januari 1994.

I augusti 1994 var den europeiska kommittén mot tortyr på nytt i

Sverige och besökte denna gång bl.a. Kronobergshäktet och häktet i

Huddinge. I en rapport i mars 1995 framförde kommittén bl.a. att de

senaste lagändringarna vid tiden för återbesöket inte hade lett till någon

nämnvärd minskning av antalet häktade med restriktioner och att de inte

haft någon, eller endast liten, effekt i fråga om arten av restriktioner eller

den tid som häktade åläggs restriktioner. Mot denna bakgrund upprepade

kommittén bl.a. sin tidigare rekommendation om att häktade bör ha rätt

till omprövning av restriktionsbeslut, denna gång med tillägget att det bör

vara fråga om en effektiv rätt till omprövning av enskilda restriktioner

som åklagare ålagt den häktade, utförd av domstol eller annat oberoende

organ. Vidare rekommenderades bl.a. att skäl för beslut att meddela

restriktioner skall anges skriftligen och att den misstänkte skall få del av

dessa skäl om inte brottsutredningens behov dikterar annorlunda. I

rapporten anfördes också att utbudet av aktiviteter för de intagna hade

ökat men att förbättringarna inte var tillräckliga.

Regeringen har vid två tillfällen, 1989 och 1994, givit Domstolsverket

i uppdrag att i samråd med Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Krimi-

nalvårdsstyrelsen och Sveriges advokatsamfund utvärdera 1988 års

häktningsreform. Den senare utvärderingen bygger på statistiska upp-

gifter och resultatet av enkätundersökningar. I den rapport som

Domstolsverket överlämnade till regeringen år 1995 (DV-rapport

1995:2) behandlas även frågor om häktningsgrunder och restriktioner,

men inga förslag till författningsändringar lämnades i dessa delar. De

förslag till författningsändringar om bl.a. vissa frister för domstols

prövning av frihetsberövande som lämnades i 1995 års rapport har lett till

lagstiftning (prop. 1995/96:21, bet. 1995/96:JuU9, rskr. 1995/96:58, SFS

1995:1310). I propositionen uttalade regeringen att reformen, med mer

flexibla frister för att ge ökad tid för brottsutredningar före häktnings-

förhandling och därmed ett så bra underlag som möjligt, rent allmänt

borde leda till ett lägre antal häktningar och till att färre häktade åläggs

restriktioner (a. prop. s. 15). Domstolsverket har utvärderat denna reform

och i september 1997 redovisat resultatet i rapporten Anhållande och

häktning (DV rapport 1997:6). Enligt rapporten uppges från åklagarhåll

att tidsutrymmet numera medger att ett bättre utredningsunderlag kan tas

fram redan på anhållandestadiet och att häktning i vissa fall kan undvikas

genom att kollusionsfaran undanröjs medan den misstänkte är anhållen.

Rapporten behandlas ytterligare i avsnitt 7.1.

I juni 1995 gav regeringen Kriminalvårdsstyrelsen i uppdrag att bl.a.

redovisa vilka åtgärder som styrelsen avser att vidta inom nuvarande

regelsystem för att skapa ett bättre innehåll i häktesverksamheten. I

uppdraget ingick att särskilt redovisa hur åtgärderna kommer att ge ökade

möjligheter till gemensam vistelse och meningsfulla aktiviteter för de

intagna samt hur besöksverksamheten vid häktena skall främjas.

Uppdraget redovisades i en slutrapport den 1 juni 1996 (Häktesuppdraget

1995/96). I maj 1996 färdigställdes promemorian Restriktioner för

häktade (Ds 1996:46).

5 Gällande ordning

5.1 Rättegångsbalkens regler om häktning och

restriktioner

5.1.1 Förutsättningar för häktning

Förutsättningarna för att häkta en person som är misstänkt för brott är

reglerade i 24 kap. rättegångsbalken. Av 24 kap. 1 § första stycket

framgår dels det normala beviskravet att det skall föreligga sannolika

skäl för misstanke om brottslig gärning, dels att det skall vara fråga om

ett brott för vilket det är föreskrivet fängelsestraff ett år eller däröver, och

dels att någon av de s.k. särskilda häktningsgrunderna flykt-,

kollusions- och recidivfara skall föreligga. Kollusionsfara innebär att

det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande

eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon genom att

undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar brottsutredningen.

Kollusionsfaran skall avse det brott som den misstänkte själv misstänks

för.

När det gäller misstanke om allvarligare brott, dvs. brott för vilket det

inte är föreskrivet lindrigare straff än två års fängelse, anger samma

paragrafs andra stycke att häktning skall ske om det inte är uppenbart att

skäl för häktning saknas. Häktning får, enligt lagrummets fjärde stycke,

inte ske när det kan antas att den misstänkte endast kommer att dömas till

böter.

Rätten skall i sitt häktningsbeslut ange vilken eller vilka av de

särskilda häktningsgrunderna som den finner föreligga. Tingsrätten är

bunden av de särskilda häktningsgrunder som åklagaren har åberopat i

sin häktningsframställning och har därmed inte någon möjlighet att ange

någon särskild häktningsgrund som inte har åberopats.

En person som på sannolika skäl är misstänkt för brott får häktas

oberoende av brottets beskaffenhet under vissa, särskilt angivna omstän-

digheter enligt 24 kap. 2 § rättegångsbalken. Vidare ger bestämmelserna i

24 kap. 3 § möjlighet att häkta en person som är skäligen misstänkt för

brott, dvs. en lägre grad av misstanke, när förutsättningarna för häktning

i övrigt är uppfyllda och det dessutom är av synnerlig vikt att den

misstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning om brottet (s.k.

utredningshäktning). Häktning med stöd av sistnämnda lagrum är

förenad med särskilda begränsningar som framgår av 24 kap. 19 § i

samma balk.

5.1.2 Proportionalitetsprincipen

Generellt för häktning gäller proportionalitetsprincipen, fastslagen i 24

kap. 1 § tredje stycket rättegångsbalken, som innebär att häktning endast

får ske om skälen för denna åtgärd uppväger det intrång eller men som

häktningen innebär för den misstänkte eller för något annat motstående

intresse. Regeln är avsedd att tillämpas såväl vid prövningen av

häktningsfrågan som efter det att någon har häktats, t.ex. i samband med

prövning av om omhäktning skall ske (se prop. 1988/89:124 s. 65 f.).

5.1.3 Tidsfrister

Regelsystemet innehåller ett stort antal tidsfrister i de olika fallen.

Tidsfristerna för åklagare att begära en anhållen person häktad samt för

tingsrätten att hålla förhandling i häktningsfrågan har, som redovisats i

avsnitt 4, gjorts mer flexibla genom ändringar i 24 kap. 12, 13, 17 och

19 §§ rättegångsbalken. Dessa ändringar trädde i kraft den 1 februari

1996.

5.1.4 Tillstånd till restriktioner

Enligt 24 kap. 5 a § första stycket rättegångsbalken skall domstol som

beslutar att häkta eller omhäkta någon samtidigt, på begäran av åklagare,

pröva om den häktades kontakter med omvärlden skall få inskränkas,

dvs. om åklagaren skall få tillstånd att meddela den häktade s.k.

restriktioner. Ett sådant tillstånd får endast lämnas om häktningen sker på

grund av kollusionsfara. Om domstolen bifaller åklagarens begäran

innebär detta att åklagaren har fått ett generellt tillstånd att meddela

restriktioner. Åklagarens beslut om vilka restriktioner som skall tillämpas

i det enskilda fallet, sedan domstolen lämnat tillstånd, regleras inte i

denna bestämmelse utan i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. (behandlingslagen).

Av 24 kap. 5 a § andra stycket rättegångsbalken följer att åklagaren

kan meddela beslut om restriktioner även om domstol inte har lämnat

tillstånd till detta. Som förutsättning krävs att det efter rättens senaste

beslut i häktningsfrågan har inträffat omständigheter som gör en sådan

åtgärd nödvändig. När åklagaren har fattat ett sådant beslut skall han

samma eller senast påföljande dag begära tillståndsprövning enligt

paragrafens första stycke och domstolen skall så snart som möjligt, men

senast inom en vecka, hålla förhandling i frågan. Handläggningen i rätten

skall ske enligt de regler som gäller för häktningsförhandling.

5.1.5 Överklagande

Tingsrätternas häktningsbeslut kan överklagas till hovrätt. Hovrätten

överprövar därvid frågan om personen skall vara häktad eller inte och i

samband därmed prövas även de särskilda häktningsgrunderna (flyktfara,

recidivfara och kollusionsfara). En part kan emellertid inte överklaga

enbart tingsrättens ställningstagande i fråga om de särskilda häktnings-

grunderna, t.ex. att kollusionsfara föreligger eller inte föreligger (se NJA

1980 s. 444 beträffande häktade och NJA 1989 s. 747 beträffande

åklagare). Den häktade kan däremot i sitt överklagande begära att bli

försatt på fri fot och som grund för detta yrkande åberopa att någon

särskild häktningsgrund, t.ex. kollusionsfara, inte föreligger. Hovrätten

har alltså inte möjlighet att uttala sig om de särskilda häktningsgrunderna

om inte frihetsberövandet som sådant överklagas. Däremot får

tingsrättens beslut att tillåta restriktioner överklagas särskilt till hovrätt

enligt 49 kap. 5 § sjätte punkten rättegångsbalken.

För överklagande av beslut om häktning, kvarhållande i häkte (s.k.

omhäktning) eller tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § rätte-

gångsbalken gäller inte någon begränsning av tiden för överklagande

(52 kap. 1 § och 56 kap. 1 § rättegångsbalken).

5.2 Behandlingslagens regler om restriktioner

5.2.1 Proportionalitetsprincipen

Enligt uttalanden i prop. 1975/76:90 ger bestämmelserna i lagen

(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (behand-

lingslagen) uttryck för strävanden att på olika sätt underlätta situationen

för de personer som berövats friheten. De överväganden som ligger till

grund för häktning och andra jämförliga frihetsberövanden leder

däremot, särskilt när kollusionsfara föreligger, till att betydande

inskränkningar ibland fordras beträffande den frihetsberövades möjlig-

heter att ha kontakter med omgivningen. Bestämmelserna i behandlings-

lagen syftar till att lösa denna intressekonflikt på ett sätt som är så

positivt som möjligt för den intagne. Som en grundläggande princip för

behandlingen av häktade föreskriver därför 1 § behandlingslagen att en

häktad inte får underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet

än som påkallas av ändamålet med häktningen samt ordning och

säkerhet. Dessutom skall den häktade behandlas så att skadliga följder av

frihetsberövandet motverkas.

5.2.2 Olika former av restriktioner

Behandlingslagen innehåller bl.a. bestämmelser om de frihets-

inskränkningar som en häktad kan få vidkännas. Inskränkningarna i den

häktades kontakter med omvärlden av utredningsskäl kan avse rätten att

vistas tillsammans med andra (3 §), att ha tillgång till tidningar, radio och

television (6 §), att sända eller motta brev eller annan skriftlig handling

(9 och 10 §§), att ta emot besök från utomstående (11 §), att ha

telefonkontakter (12 §) och möjlighet att besöka närstående som är svårt

sjuk, närvara vid en närståendes begravning eller i annat fall lämna

förvaringslokalen för viss kort tid när synnerliga skäl föreligger (13 §).

Restriktioner som avser brevväxling innebär att brev och andra

skriftliga handlingar skall granskas. Vissa försändelser från den häktade

skall dock vidarebefordras utan föregående granskning. Enligt 9 §

behandlingslagen gäller det brev från den häktade till en svensk

myndighet, ett internationellt organ som har av Sverige erkänd

behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller till dennes offentlige

försvarare.

5.2.3 Beslut om enskilda restriktioner samt om- och över-

prövning av dessa

Enligt 16 § behandlingslagen är det undersökningsledaren eller åklagaren

som skall fatta vissa beslut om inskränkningar i fråga om dem som är

häktade på grund av brott. Detta gäller beslut angående dessa personers

kontakter med omvärlden och avgörandena skall göras mot bakgrund av

risken för kollusionsfara. Besluten skall, enligt samma lagrum, omprövas

så ofta det finns anledning till det.

Till ledning för åklagarens prövning av det närmare innehållet av

inskränkningarna har Riksåklagaren utfärdat ett cirkulär om behand-

lingen av häktade och anhållna (RÅC I:120). I cirkuläret betonas bl.a. att

restriktioner i många fall kan göras partiella, t.ex. genom att bevakade

besök och avlyssnade telefonsamtal tillåts. Restriktionerna kan även

lindras genom att besök i organiserade former av särskilda besöks-

grupper, t.ex. Röda Korset och religiösa sammanslutningar, medges.

Dessa typer av besök bör, enligt cirkuläret, understödjas. I cirkuläret

lämnas vidare vissa föreskrifter om dokumentation av beslut.

Övriga beslut enligt behandlingslagen skall fattas av Kriminal-

vårdsstyrelsen, t.ex. inskränkningar av ordnings- och säkerhetsskäl.

Åklagares beslut enligt 16 § behandlingslagen kan, till skillnad från

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i särskilda fall enligt lagen (16 b §), inte

överklagas till domstol. Den häktade kan emellertid vända sig till en

överordnad åklagare som, inom ramen för sin tillsynsfunktion, kan

överpröva och ändra beslut om restriktioner. Överåklagarens ansvar, i

egenskap av chef för en åklagarmyndighet, för tillsyn av att

verksamheten bedrivs på ett författningsenligt sätt följer av 7 kap. 2 och

5 §§ rättegångsbalken. Tillsynsfunktionen framgår också av 11 § åklagar-

förordningen (1996:205), som bl.a. hänvisar till 7 § verksförordningen

(1995:1322). Närmare föreskrifter kan också framgå av åklagarmyn-

dighetens arbetsordning. Motsvarande tillsynsfunktion för Riksåklagaren

föreskrivs i förordningen (1989:847) med instruktion för Riksåklagaren.

5.2.4 Anhållna och gripna

Samma grundförutsättningar som gäller för häktning, inklusive pro-

portionalitetsprincipen, gäller också för frihetsberövande i form av

anhållande och gripande. Vidare är behandlingslagens regler om

restriktioner för häktade även tillämpliga bl.a. för personer som har

anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott (17 § behand-

lingslagen).

5.3 Behandlingslagens regler om gemensam vistelse,

kroppsvisitation och innehav av egendom

I 3 § behandlingslagen anges att en häktad som vill vistas tillsammans

med en eller flera andra häktade skall beredas tillfälle härtill i skälig

utsträckning om lokalförhållandena medger det. Mer än en häktad får

dock inte förvaras i samma rum, om det innebär fara från säkerhets-

synpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om

brott, fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt

försvåras. Förvaringen skall ske på sådant sätt att förbindelse mellan

häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärende såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall häktade, särskilt de som är under 21 år,

förvaras så att de inte utsätts för olämpligt inflytande av andra häktade.

Enligt 5 § samma lag skall en häktad såvitt möjligt erbjudas arbete

eller annan därmed jämförlig sysselsättning under häktningstiden. Av 8 §

framgår att en häktad skall ha möjlighet att dagligen vistas utomhus

under minst en timme.

Behandlingslagen (2 och 2 a §§) ger utrymme för kroppsvisitation och

kroppsbesiktning av en häktad under vissa i lagen givna förutsättningar

för eftersökande av föremål som inte får innehas i förvaringslokalen.

Däremot saknas bestämmelser som medger provtagning för drogkontroll

av en häktad.

I 7 § behandlingslagen finns bestämmelser om i vilken utsträckning

häktad får inneha och förvärva egendom under tiden i häkte. En häktad

får inneha pengar, värdesaker och legitimationshandlingar i den mån det

kan ske utan olägenhet. Den häktade får inte inneha alkoholhaltiga

drycker eller andra berusningsmedel. Av 2 b § samma lag framgår att

föremål, som anträffas vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning och

som en häktad enligt behandlingslagen inte får inneha, skall omhändertas

och förvaras för dennes räkning.

Reglerna för häktade i behandlingslagen skall, som nämnts i avsnitt

5.2.4, också tillämpas för andra intagna. Förutom att de gäller för den

som gripits eller anhållits på grund av misstanke om brott, skall de också

tillämpas beträffande vissa andra personer som förvaras i häkte eller

polisarrest, se 17 § behandlingslagen.

6 Internationella åtaganden

Förenta Nationerna

Var och en har rätt till skydd mot tortyr och grym, omänsklig eller

förnedrande behandling eller bestraffning. Förbud mot sådan behandling

finns bl.a. intagna i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna från 1948 samt i 1966 års

FN-konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. FN-

konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande

behandling eller bestraffning, som trädde i kraft 1987 (SÖ 1986:1),

reglerar den närmare innebörden av tortyrförbudet och vilka åtgärder

som staterna skall vidta för att effektivt motverka tortyr. Sverige har

anslutit sig till 1966 års konvention och till konventionen mot tortyr.

Liksom vad gäller 1966 års konvention har beträffande den sistnämnda

konventionen en särskild kommitté FN:s kommitté mot tortyr

inrättats med uppgift att granska konventionsstaternas efterlevnad av

konventionsåtagandet.

FN-kommittén har bl.a. uppmärksammat och uttryckt bekymmer över

den svenska tillämpningen av restriktioner för häktade. I samband med

att en svensk rapport enligt den underliggande konventionen behandlades

den 5 6 maj 1997 lämnade FN-kommittén en rekommendation angående

placering av frihetsberövade, särskilt de som inte är dömda, i avskildhet

från andra intagna. Kommittén anför: ...the Committee recommends the

abolition of the institution of solitary confinement, particulary during the

period of pre-trial detention, including, inter alia, when the security or

well-being of persons is in danger, in accordance with law and under

judicial control .

Europakonventionen om mänskliga rättigheter och grundläggande

friheter

Den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och

grundläggande friheterna (Europakonventionen) som utarbetats inom

Europarådet innehåller bland annat ett förbud mot tortyr eller omänsklig

eller förnedrande behandling eller bestraffning (artikel 3), reglering av

rätten till personlig frihet (artikel 5) och en presumtion att den som är

anklagad för brott skall anses vara oskyldig till dess hans skuld lagligen

har slagits fast (artikel 6 punkt 2). På talan av enskilda kan slutligen den

europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna pröva om

konventionsstaterna, bland dem Sverige, fullgör sina åtaganden enligt

konventionen. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska kon-

ventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna har konventionen och dess nio tilläggsprotokoll

införlivats i svensk rätt och dessa gäller härigenom som lag sedan den 1

januari 1995.

Europarådets konvention mot tortyr och omänsklig eller förnedrande

behandling eller bestraffning

Sverige har även anslutit sig till den europeiska konventionen till

förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller

bestraffning (SÖ 1988:37), vars syfte är att stärka frihetsberövade

personers skydd genom att motverka att sådan behandling eller

bestraffning förekommer, dvs. att ha en preventiv funktion. I enlighet

med konventionen har en särskild kommitté, ofta kallad CPT efter dess

engelska benämning European Committee For the Prevention of Torture

and Inhuman or Degrading Treatment or Punishment, upprättats.

Kommittén får besöka de platser i konventionsstaterna där frihets-

berövade personer är placerade och skall efter ett sådant besök avge en

rapport till den stat som granskats. I denna rapport kan kommittén påtala

brister och föreslå hur skyddet för frihetsberövade personer i den

granskade staten kan förbättras. Kommittén har däremot inte någon

rättskipande funktion och skall inte uttala sig om det förekommit

kränkningar av Europakonventionen, på annat sätt tolka den konven-

tionen eller uttala sig om kränkningar av andra internationella överens-

kommelser. Kommittén kan begära att den berörda staten skall lämna ett

yttrande över rapporten och bl.a. redovisa vilka åtgärder som har

vidtagits för att tillgodose kommitténs rekommendationer. För att

tillgodose konventionens krav på att kommittén skall ges fritt tillträde till

alla platser där frihetsberövade personer är placerade samt för att i övrigt

underlätta dess arbete har bl.a. en särskild lag (1988:695) med anledning

av Sveriges tillträde till den europeiska konventionen mot tortyr m.m.

antagits, vilken gäller sedan den 1 februari 1989 (SFS 1988:1561).

Den europeiska kommittén har, som redovisats i avsnitt 4, besökt

Sverige vid två tillfällen, 1991 och 1994, och i sina rapporter bl.a. fram-

fört viss kritik och lämnat rekommendationer som berör de svenska

reglerna om restriktioner för häktade. Kommittén har vid sina besök inte

funnit några tecken på otillåten fysisk behandling av de frihetsberövade,

men framhållit de psykiska påfrestningar som restriktioner kan medföra.

I rapporterna har kommittén också kritiserat vissa förhållanden vid de

svenska häktena, bl.a. bristen på aktiviteter för de intagna.

7 Restriktioner för häktade

7.1 Utgångspunkter för en reform

Häktning är i första hand ett straffprocessuellt tvångsmedel som är avsett

att säkerställa förundersökningen, rättegången eller straffverkställigheten.

Frihetsberövandet är därmed av betydelse för intresset att skapa

förutsättningar att genomföra det rättsliga förfarandet. Ett annat syfte är

att förhindra fortsatt brottslig verksamhet. Ett häktningsbeslut på grund

av kollusionsfara har en bevissäkrande funktion. Även de restriktioner i

kontakterna med omvärlden som kan meddelas den som är häktad på

grund av misstanke om brott motiveras av intresset att möjliggöra en

effektiv brottsutredning och lagföring.

De principer om muntlighet, omedelbarhet och koncentration som

gäller i svensk processrätt innebär att det som huvudregel är de uppgifter

som den tilltalade, målsägande och vittnen lämnar under huvudförhand-

lingen som skall läggas till grund för rättens prövning och inte de

uppgifter som de tidigare har lämnat under förundersökningen. Detta

innebär att de personer som hörts kan ändra sina uppgifter mellan

polisförhör och huvudförhandling. Det kan t.ex. vara fråga om att ett

brottsoffer som står i nära relation till den misstänkte påverkas genom

hot eller vädjanden eller att en anhörig, kanske utan att veta vad saken

rör, på begäran förstör kvitton eller andra handlingar. Dessutom

förekommer ibland hot om repressalier i samband med organiserad

brottslighet eller annan yrkeskriminalitet. För effektiva förunder-

sökningar och korrekta brottmålsdomar är det alltså nödvändigt att skapa

förutsättningar för att innehållet i de utsagor som lämnas inför rätten av

vittnen och målsägande är så riktiga som möjligt. Det måste därför vara

möjligt att ålägga en häktad olika former av restriktioner i möjligheterna

till kontakt med omvärlden när en sådan åtgärd är motiverad för att den

häktade inte skall kunna påverka målsägande och vittnen eller på annat

sätt försvåra brottsutredningen.

Möjligheterna till kontakter med omgivningen har stor betydelse för

den som är berövad friheten och inskränkningar i dessa möjligheter

innebär ett betydande integritetsintrång. Det måste betonas att såväl

frihetsberövandet som restriktionerna i de flesta fall riktas mot personer

som skall behandlas som oskyldiga, dvs. mot vilka ingen fällande dom

föreligger. Förutom den påfrestning som restriktionerna innebär för den

som direkt berörs av åtgärden medför en hög andel häktade med

restriktioner att en stor del av häktets resurser tas i anspråk för att ta hand

om och kontrollera denna grupp av häktade. Andelen häktade med

restriktioner har även betydelse för den verksamhet som kan bedrivas vid

ett häkte och en hög andel kan därmed negativt påverka förhållandena för

övriga frihetsberövade på häktet. Dessutom innebär restriktioner ett

betydande merarbete för åklagarna som måste ägna tid åt kontroll av

brev, överväganden om restriktionerna skall bestå eller om lättnader skall

medges i enskilda fall osv.

Reglerna för meddelande av restriktioner måste utformas efter en

lämplig avvägning mellan dessa motstående intressen. Målet bör vara att

restriktioner används i så liten utsträckning och under så kort tid som

möjligt. Detta ligger även i linje med den förbättring av verksamheten på

landets häkten som regeringen strävar efter. En redan lagfäst huvudregel

är att häktade inte får underkastas mer omfattande frihetsinskränkningar

än vad som är påkallat med hänsyn till ändamålet med häktningen samt

ordning och säkerhet (1 § behandlingslagen). Dessa utgångspunkter faller

ytterst tillbaka på den enskildes grundlagsfästa skydd enligt 2 kap.

regeringsformen i fråga om frihetsberövanden från det allmännas sida.

Samtidigt måste en utgångspunkt vara att nuvarande grundläggande

principer för rättegången, dvs. principerna om muntlighet och omedel-

barhet, skall bevaras. Dessa principer är i sig bl.a. ägnade att förhindra att

den misstänkte, oavsett om denne är frihetsberövad eller ej, utsätts för

otillbörliga påtryckningar under förundersökningen. Med hänsyn till vad

som sagts ovan om förutsättningarna för effektiva brottsutredningar och

korrekta brottmålsdomar måste det därmed vara möjligt att ålägga

restriktioner för den som är häktad. Denna möjlighet bör, såsom i dag,

vara beroende av att rätten funnit kollusionsfara föreligga.

Beslutet om restriktioner utgör inte i sig ett förbud mot kontakter med

omvärlden utan innebär istället att åklagaren har rätt att vid varje enskilt

tillfälle ta ställning till och förhindra de former av kontakter som

omfattas av beslutet om enskilda restriktioner. Den översyn som

redovisas i promemorian Restriktioner för häktade (Ds 1996:46) ger inte

vid handen att åklagarna i onödan tillgriper restriktioner eller vägrar att

göra undantag från meddelade restriktioner när så är påkallat. Även

Riksdagens ombudsmän delar, med hänvisning till deras granskning av

åklagare och domstolar, denna bedömning i sitt remissvar över

promemorian. Det bör även framhållas att den europeiska kommittén inte

i någon av sina rapporter om Sverige har redovisat några tecken på att

polis eller åklagare har tillämpat restriktioner för häktade i något

otillbörligt syfte, vilket ibland har framförts i rapporter beträffande andra

länder.

I promemorian dras, med utgångspunkt i en undersökning som

genomförts, slutsatsen att bestämmelserna i 24 kap. 5 a § rättegångs-

balken inte har inneburit att frågan om restriktioner lyfts fram vid

häktningsförhandlingen på det sätt som lagstiftaren har avsett. Någon

närmare diskussion om de restriktioner som åklagaren vill ålägga den

häktade förekommer, enligt undersökningen, inte vid häktnings-

förhandlingen. Motsvarande bedömning görs i Domstolsverkets rapport

Anhållande och häktning (DV rapport 1997:6). En bedömning av

reglernas genomslagskraft måste dock även innefatta domstolarnas

prövning av den särskilda häktningsgrunden kollusionsfara eftersom

tillstånd till restriktioner förutsätter att rätten positivt konstaterat att

kollusionsfara föreligger i det enskilda fallet. Det har inte framkommit

någon kritik som ger stöd för ett antagande att domstolarnas prövning av

kollusionsfaran i det enskilda fallet sker på ett slentrianmässigt sätt.

Enligt regeringens mening ger översynen inte skäl för en annan

bedömning än att den nuvarande regleringen fungerar på ett tillfreds-

ställande sätt, även om tillämpningen vid enstaka tillfällen kan kritiseras

(se t.ex. Justitieombudsmannens kritik i 1996/97:JO1 mot en åklagare

som upprätthållit restriktioner för en häktad efter det att målet hade gåtts

igenom i sak vid huvudförhandlingen i tingsrätten). Regleringen innebär i

stort en lämplig avvägning mellan de olika intressen som måste beaktas.

Emellertid visar den undersökning som redovisas i promemorian att

regionala skillnader förekommer i fråga om andelen häktade med

restriktioner. Vissa skillnader kan förklaras, medan andra framstår som

mer svårförklarade. Det konstateras även att tillståndsprövningen enligt

24 kap. 5 a § rättegångsbalken inte har inneburit någon märkbar

minskning av andelen häktade med restriktioner. Samtidigt har den

europeiska kommittén, som redovisats i avsnitt 4, riktat kritik mot den

svenska ordningen och föreslagit förändringar av beslutsprocessen.

Jämfört med andra Europarådsstater är relativt få personer frihets-

berövade före rättegången i Sverige (se t.ex. Europarådets publikation

Penological Information Bulletin, nr. 19 20, december 1994-1995).

Statistik som redovisats av Domstolsverket (DV rapport 1997:6) utvisar

dessutom att antalet anhållna och antalet häktningsframställningar har

minskat sedan 1994. Domstolsverkets undersökning ger vidare vid

handen att andelen häktade på grund av kollusionsfara, enbart eller i

förening med annan häktningsgrund, har ökat och att tillstånd till

restriktioner förekommer i många mål. Det saknas emellertid underlag

för att bedöma skälen för den ökning som redovisas.

Det bör vidare beaktas att tiderna för frihetsberövanden i regel är korta.

Enligt statistik för år 1997 som Domstolsverket har tagit fram meddelas

dom inom fyra veckor från frihetsberövandet i 60 procent av de fall som

undersökts och inom sex veckor har dom meddelats i 80 procent av fallen

(DV rapport 1997:6). Samma resultat uppmättes vid en undersökning för

år 1994. Även om den tillgängliga statistiken är osäker, bl.a. för att de

olika myndigheterna redovisar sin statistik på olika sätt, ger den en

fingervisning om att häktningstiderna i det övervägande antalet fall är

korta. Av den undersökning som redovisas i promemorian (Ds 1996:46)

framgår bl.a. att det är sällsynt att restriktioner finns kvar efter

huvudförhandlingen i tingsrätten.

7.2 Ökat domstolsinflytande över restriktions-

användningen

Regeringens förslag: Den som är häktad skall ha rätt att begära

rättens prövning av åklagarens beslut om enskilda restriktioner.

Rättens beslut skall inte kunna överklagas till högre instans.

Promemorians förslag: I promemorian föreslås en utvidgning av den

nuvarande tillståndsgivningen enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken.

Enligt förslaget skall rätten i samband med häktningsbeslutet inte bara ta

ställning till om utan även i vilken utsträckning den häktade skall vara

underkastad restriktioner. Domstolens beslut skall, enligt förslaget,

utformas så att åklagaren får tillstånd att besluta om en eller flera

specificerade inskränkningar i den häktades kontakter med yttervärlden. I

beslutet skall domstolen ange vad tillståndet till restriktioner närmare kan

innebära mot bakgrund av innehållet i 3, 6 och 9 13 §§ behandlings-

lagen. Även fortsättningsvis är det åklagaren som skall besluta om de

enskilda restriktionerna.

I promemorian övervägs även andra möjligheter att minska

användandet av restriktioner, bl.a. genom att skärpa de materiella

förutsättningarna för att meddela restriktioner eller genom att införa en

rätt att överklaga åklagarens restriktionsbeslut till domstol. Dessa

alternativ avfärdas dock till förmån för den föreslagna, utvidgade

tillståndsprövningen.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker

förslaget i promemorian eller lämnar det utan erinran. Flera remiss-

instanser anser det emellertid vara tveksamt om den föreslagna ordningen

kommer att leda till en minskad användning av restriktioner. Några

remissinstanser, Göteborgs tingsrätt, Huddinge tingsrätt, Riksåklagaren

och JUSEK, avstyrker förslaget.

Av de remissinstanser som har yttrat sig om de alternativ som

diskuteras i promemorian finner ungefär hälften att den valda lösningen

är mest ändamålsenlig och utgör en lämplig avvägning mellan olika

intressen. Stockholms tingsrätt och Huddinge tingsrätt framhåller att de

rekommendationer som den europeiska kommittén har lämnat bättre

tillgodoses genom införande av en möjlighet för den häktade att

överklaga åklagarens beslut om restriktioner till domstol. JUSEK påpekar

att ett institut med rätt att överklaga restriktionernas utformning i

domstol får mindre negativa konsekvenser än den föreslagna ordningen.

Några remissinstanser påpekar nackdelar med förslaget. Vissa

instanser, bl.a. Riksåklagaren och Svea hovrätt, framhåller att det inte är

lämpligt eller förenligt med domstolens opartiska roll att låta domstolen

fatta det konkreta beslutet om enskilda restriktioner. Huddinge tingsrätt

anför liknande tankegångar. Enligt några remissinstanser bör en

skärpning av de materiella förutsättningarna för att meddela restriktioner

övervägas. Ett förslag är att maximitider för restriktioner skall införas

och att domstol eller jämförbar självständig myndighet därefter skall

pröva frågan om fortsatta restriktioner.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege-

ringens förslag.

Synpunkter på utkastet: Flertalet myndigheter och organisationer

som yttrat sig har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Riksåklagaren och övriga företrädare för åklagarväsendet som lämnat

synpunkter, en brottmålsavdelning vid Göteborgs tingsrätt och JUSEK

avstyrker förslaget. Kritiken går främst ut på att reformbehovet är litet

samt att en ökad domstolsprövning av restriktioner medför risk för

avsevärt merarbete och ökade kostnader för åklagare och domstolar,

effektivitetsförluster och risk för att förundersökningen skadas.

Justitieombudsmannen ifrågasätter att förslaget kommer att leda till en

minskad restriktionsanvändning. Riksåklagaren uttrycker tveksamhet av

liknande slag och anser vidare att det, mot bakgrund av ett hårdnat

brottsklimat och allt vanligare sabotage av lagföringsprocessen, inte utan

vidare utredning entydigt kan sägas att antalet häktade med restriktioner

skall nedbringas.

Svea hovrätt, Huddinge tingsrätt och Rikspolisstyrelsen anser att

förslaget tillgodoser rekommendationen från den europeiska kommittén

mot tortyr. Sveriges Psykologförbund ifrågasätter om inte kontrollen av

restriktionsanvändningen kan göras mer effektiv t.ex. genom särskilda

kollegium som med vissa tidsintervall prövar frågan.

Skälen för regeringens förslag: I promemorian diskuteras möjlig-

heterna att skärpa de materiella förutsättningarna för att meddela

restriktioner. Några olika modeller övervägs, men dessa avfärdas med

hänsyn främst till att den kollusionsrisk som restriktionerna är avsedda

att undanröja inte generellt kan sägas upphöra vid en abstrakt tidpunkt

eller vara beroende av vilken brottslighet det är fråga om. Undantags-

bestämmelser skulle därför krävas. I promemorian avvisas även tanken

att skärpa beviskravet för kollusionsfara. Regeringen delar de bedöm-

ningar som gjorts i promemorian och anser inte, med hänsyn till intresset

av att skapa förutsättningar för effektiva brottsutredningar och korrekta

brottmålsdomar, att de materiella villkoren för att ålägga en häktad

restriktioner bör ändras eller att en ordning som bygger på vissa tids-

frister bör införas.

Det andra huvudalternativet som behandlas i promemorian är att öka

domstolsinflytandet över restriktionsanvändningen. Även i denna del

övervägs olika modeller i promemorian.

Som framgår av avsnitt 7.1 ställer grundläggande processuella

principer främst omedelbarhets- och muntlighetsprinciperna särskilda

krav på regler, t.ex. beträffande restriktioner för häktade, som tillgodoser

behovet att kunna genomföra effektiva förundersökningar. Vidare inne-

bär rollfördelningen mellan domstolar och åklagare begränsningar när det

gäller den insyn som domstolarna med bibehållen objektivitet kan och

bör ha i brottsutredningen. Vad som nu sagts samt den omständigheten

att de nuvarande reglerna och dess tillämpning i huvudsak fungerar som

avsett innebär att ett ökat domstolsinflytande inte kan förväntas medföra

någon större minskning av restriktionsanvändningen. Mot denna bak-

grund har bl.a. Riksåklagaren i yttrande över utkastet till lagrådsremiss

ifrågasatt behovet av ett ökat domstolsinflytande i nu aktuellt avseende.

Enligt regeringens mening finns det emellertid anledning att ta ytterligare

steg i syfte att skapa så goda garantier som möjligt för att inskränkningar

i de häktades kontakter med omvärlden endast förekommer i den

utsträckning som är absolut nödvändig för brottsutredningen. Det ökade

domstolsinflytandet skall således inte bara ses som ett sätt att, om

möjligt, minska antalet eller omfattningen av restriktioner, utan är också

avsett att tillgodose rättssäkerhetsaspekter i förfarandet.

En utvidgning av rättens tillståndsprövning

Den lösning som förordas i promemorian består i att domstolen i sitt

tillståndsbeslut närmare skall ange vilka slags restriktioner som

tillståndet avser. Sedan tillstånd lämnats är det alltjämt åklagaren som

skall fatta beslut om restriktioner i det enskilda fallet.

Som fördelar med promemorians förslag framhålls att domstolen

därigenom samtidigt skulle pröva både häktnings- och restriktions-

frågorna, vilket innebär effektivitetsvinster, och därmed att båda frågorna

kan komma under prövning i ett sammanhang. Möjliga nackdelar är,

enligt promemorian, att det kan vara svårt för åklagaren att vid

brottsutredningens början ha helt klart för sig vilka restriktioner som

behövs och att, av utredningsskäl, lämna en fullständig redogörelse för

kollusionsrisken.

De remissinstanser som särskilt framhåller fördelar med promemorians

förslag anför att förslaget bör leda till att restriktionsfrågan i större

utsträckning än i dag lyfts fram och blir ordentligt belyst vid

handläggningen i domstolarna. Flera remissinstanser finner att den

lösning som valts i promemorian är den mest ändamålsenliga och att den

utgör en lämplig avvägning mellan de olika intressen som bör beaktas.

Några remissinstanser ser betydande problem med det förslag som

lämnats. Förutom de nackdelar som identifieras i promemorian nämns

även bl.a. att domstolen har sämre förutsättningar än åklagaren att

bedöma behovet av specifika restriktioner, att den föreslagna ordningen

är betungande för åklagare och domstolar samt att den medför en risk för

att åklagaren inte känner samma odelade ansvar för restriktionerna som i

dag och därmed att de inte hävs så snart det är möjligt. Vidare anförs att

förslaget innebär att domstolen tar mer aktiv del i förundersökningen och

därför att den tillståndsbeslutande domarens opartiskhet kan komma att

ifrågasättas.

Många remissinstanser ställer sig dessutom tveksamma till pro-

memorians slutsats att den föreslagna ordningen kommer att begränsa

användningen av restriktioner. Några remissinstanser hävdar t.o.m. att

bristen på flexibilitet kan leda till att restriktioner kommer att användas i

större utsträckning än i dag. Svårigheterna att redan vid brottsutred-

ningens inledning bedöma vilka restriktioner som behövs kan, enligt flera

remissinstanser, sammantaget med en ordning där domstolen tidigt, utan

att därefter ha möjlighet att kontinuerligt följa förundersökningen, skall

specificera de former av restriktioner som får åläggas den häktade,

medföra en risk att åklagaren begär och får tillstånd till fler restriktioner

än som egentligen krävs. Detta i kombination med en uttunnad gräns för

ansvarsfördelningen mellan åklagare och domstol skulle dessutom bl.a.

kunna leda till att restriktioner i ett enskilt fall kan komma att stå kvar

längre än nödvändigt. Vidare betonas, särskilt från polis- och åklagarhåll,

att det inte kan bli fråga om någon mer detaljerad redovisning av

kollusionsrisken eftersom brottsutredningen annars skulle kunna skadas.

En särskild fråga är förhållandet mellan förslaget om en utvidgad

tillståndsgivning och rekommendationen från den europeiska kommittén

år 1995 att häktade bör ha en effektiv möjlighet att överklaga enskilda

restriktioner som beslutats av åklagare till en domstol eller annat

oberoende organ (se avsnitt 4). Några remissinstanser är tveksamma att

förslaget tillgodoser rekommendationen att själva beslutet om restrik-

tioner skall kunna överklagas.

Regeringen tar fasta på de synpunkter som framförts under remiss-

behandlingen om att promemorians förslag skulle kunna leda till att

ansvarsfördelningen mellan åklagare och domstol i fråga om restriktioner

blir mindre tydlig, vilket vore en olycklig utveckling. Det förslag som

lämnas i promemorian innebär vissa nackdelar samtidigt som det finns

risk för att den föreslagna ordningen varken kommer att bidra till att

minimera användning av restriktioner eller tillgodose den rekom-

mendation om överprövningsmöjlighet som den europeiska kommittén

har lämnat. Andra alternativ som behandlats i promemorian, och då i

första hand att införa en möjlighet till domstolsprövning av beslut om

enskilda restriktioner, bör därför övervägas.

Rätt att begära domstolsprövning av beslut om enskilda restriktioner

I promemorian framförs vissa invändningar mot att införa en rätt för

häktade att begära rättens prövning av åklagarens eller undersöknings-

ledarens beslut om enskilda restriktioner. För det första sägs att det inte

går att förutse i vilken utsträckning restriktionsbeslut kommer att

överklagas med en sådan ordning och att en ökad överklagandefrekvens,

jämfört med dagens möjlighet att begära överprövning hos överordnad

åklagare, kan medföra en risk för effektivitetsförluster. Mot bakgrund av

reglerna i Europakonventionen och den rättspraxis som Europadomstolen

har utvecklat i anslutning till konventionen anförs vidare i promemorian

att muntlig förhandling förmodligen kommer att krävas vid domstolens

prövning om sådan förhandling begärs av den häktade, i vart fall första

gången frågan om enskilda restriktioner skall prövas. Detta skulle, enligt

promemorian, försämra möjligheterna för snabba och effektiva för-

undersökningar på grund av merarbete för åklagarna, bl.a. i form av

ytterligare inställelser inför rätten. Vidare påtalas risken för att

häktnings- och restriktionsfrågan kan bli föremål för parallella pröv-

ningar, även i olika instanser. Detta alternativ avfärdas sammanfatt-

ningsvis med hänvisning till att en sådan ordning skulle bli svår-

överskådlig och svår att praktiskt handlägga.

Förslag om att ge häktade rätt till överprövning i domstol av

restriktionsbeslut har tidigare lämnats av 1974 års häktningsutredning

(SOU 1977:50), vilket i det följande lagstiftningsärendet fick ett blandat

mottagande av remissinstanserna. Från några remissinstanser som

tillstyrkte förslaget uttalades bl.a. att den formella möjligheten till

överprövning inom åklagarväsendet var mindre lämpad för prövning av

dessa frågor och att förslaget till domstolsprövning av åklagarens beslut i

restriktionsfrågor var ägnat att motverka onödiga restriktioner. En annan

synpunkt som framfördes var att en sådan ordning torde upplevas som

mera objektiv och lättillgänglig än den då gällande ordningen.

I propositionen (1980/81:201) avvisades utredningens förslag i denna

del med hänvisning till de kritiska synpunkter som vissa remissinstanser

hade framfört. Som skäl mot förslaget anfördes bl.a. att det inte fanns

något behov av en särskild ordning för överklagande vid sidan av den

överprövning som överordnad åklagare kan göra, att en sådan ordning

skulle vara kostsam och betungande, att den inte skulle fylla någon

funktion i praktiken eftersom åklagarens beslut ofta kommer att vara

ändrat innan domstolen hinner ta ställning till frågan samt att den

misstänktes tilltro till domstolens opartiskhet minskar ju fler beslut

domstolen fattar beträffande den misstänkte under förundersökningen.

Enligt regeringens mening är det åklagaren som har de bästa

förutsättningarna att fortlöpande bedöma behovet av restriktioner under

förundersökningens gång och utgångspunkten bör därför, liksom i dag,

vara att det är åklagaren som i första hand skall besluta om och ha det

primära ansvaret för de enskilda restriktioner som meddelas den häktade

i syfte att möjliggöra förundersökningen. Denna uppfattning delas av

flertalet remissinstanser.

De skäl som anfördes mot 1974 års häktningsutrednings förslag att

införa en rätt till överprövning i domstol måste ses i ljuset av att dom-

stolarna då inte alls tog ställning till frågor om restriktioner. Några

invändningar, vilka även framförs i promemorian och av flera

remissinstanser i detta ärende, är dock fortfarande aktuella, men enligt

regeringens uppfattning kan dessa synpunkter tillgodoses genom en

lämplig utformning av reglerna för en sådan prövning.

En sådan invändning är risken för parallella prövningar i flera

instanser. En samtidig rättslig prövning av samma omständigheter i olika

instanser är inte ändamålsenlig. Det faktum att såväl häktning som

restriktioner är temporära åtgärder för vilka omständigheterna fort-

löpande förändras innebär att det alltid finns en risk för parallella

prövningar av samma fråga. Detta problem minskar också om rätten till

domstolsprövning av enskilda restriktioner begränsas till en instans (se

vidare nedan).

I sitt yttrande över utkastet till lagrådsremiss uttrycker Justitie-

ombudsmannen, utan att motsätta sig förslagen, tveksamhet i fråga om att

de föreslagna ändringarna om ökat domstolsinflytande i praktiken

kommer att leda till en minskad restriktionsanvändning. Riksåklagaren

uttrycker liknande åsikter.

Även om det inte finns något belägg för att restriktioner åläggs i

onödan, kan en domstolsprövning av enskilda restriktioner fylla en

funktion. En rätt att begära rättens prövning av enskilda restriktioner är

enligt regeringens mening ägnad att hålla restriktionsanvändningen vid

det minimum som är avsett. Avsikten är inte bara att hålla nere antalet

häktade som under någon del av förundersökningstiden åläggs

inskränkningar utan även att skapa garantier för att den tid som häktade

är underkastade restriktioner är så kort som möjligt. Det handlar också

om att minimera innehållet i de restriktioner som tillämpas i varje enskilt

fall. Detta ligger också i linje med vad Justitieombudsmannen har

framfört i ett nyligen avgjort ärende med anledning av en anmälan mot

en åklagarmyndighets beslut om restriktioner (Dnr 1979-1997). I beslutet

påpekas bl.a. att åklagaren vid varje prövning måste göra klart för sig om

det verkligen finns en i något avseende påtaglig risk för att utredningen

skulle kunna försvåras av den misstänkte samt kunna ange på vilket sätt

detta skulle kunna ske. Enligt regeringens mening bidrar en ordning med

domstolsprövning av restriktioner till att inskärpa vikten av att sådana

bedömningar görs.

En ordning med överprövning i domstol måste dessutom rimligen av

de häktade uppfattas som mer objektiv än den nuvarande möjligheten att

begära en överordnad åklagares överprövning av åklagarens restrik-

tionsbeslut.

Såväl farhågor i fråga om brottmålsprocessens effektivitet som risken

för parallella prövningar kan enligt regeringens uppfattning bemästras

genom utformningen av reglerna för rättens prövning. Regeringen

bedömer att reglerna kan utformas så att förslaget inte kommer att

innebära försämrade möjligheter för åklagarna att genomföra snabba och

effektiva förundersökningar och inte heller motverka möjligheterna att

bekämpa brott. Även de kritiska synpunkter som bl.a. Riksåklagaren fört

fram beträffande utkastet till lagrådsremiss främst risken för avsevärt

merarbete för åklagare och domstolar samt risken att brottsutredningen

skadas kan tillgodoses genom en lämplig utformning av reglerna. Vi

återkommer närmare till detta i avsnitt 7.4.

En rätt för häktade att begära rättens prövning av beslut om enskilda

restriktioner uppfyller i allt väsentligt den europeiska kommitténs

rekommendation. Denna bedömning redovisas även av Svea hovrätt och

Huddinge tingsrätt i deras yttranden över förslaget i utkastet till lagråds-

remiss.

En möjlighet till domstolsprövning är också i linje med behand-

lingslagens regler om rätt att överklaga restriktioner som beslutats med

hänsyn till säkerhet och ordning. Vidare har nyligen, bl.a. med hän-

visning till Europakonventionens krav, en rätt att till domstol överklaga

beslut om besöksinskränkningar inom tvångsvården införts genom lagen

(1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård som trätt i kraft

den 1 januari 1997 (prop. 1995/96:196, bet. 1996/97:SoU2 och rskr.

1996/97:5). Enligt regeringens bedömning skulle en ordning som innebär

att rätten till domstolsprövning av restriktioner för frihetsberövade byggs

ut inte, som Svea hovrätt befarar, återverka på reglerna om inskränk-

ningar i patienters rörelsefrihet enligt den psykiatriska tvångsvårds-

lagstiftningen. De åtgärder som i dessa fall kan komma i fråga får i

allmänhet bara tillämpas under en kortare tid vid akuta situationer och en

särskild ordning med skyldighet att anmäla beslut till Socialstyrelsen

finns föreskriven i vissa fall. Den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen

har varit föremål för översyn av en särskild kommitté (Tvångspsykiatri-

kommittén). Kommittén har i sitt slutbetänkande Rättssäkerhet, vård-

behov och samhällsskydd vid psykiatrisk tvångsvård (SOU 1998:32) inte

föreslagit några ändringar beträffande restriktioner för patienterna.

Betänkandet bereds för närvarande inom Regeringskansliet.

Regeringen föreslår mot denna bakgrund att den häktade skall ges rätt

att begära rättens prövning av åklagarens beslut om enskilda restrik-

tioner. De nya reglerna bör komplettera den nuvarande ordningen med att

rätten enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken lämnar generellt tillstånd till

restriktioner.

Rätten att begära rättens prövning av enskilda restriktioner bör

tillkomma alla häktade som omfattas av behandlingslagen, dvs. oavsett

var de förvaras. Restriktioner av utredningsskäl kan enligt behand-

lingslagen även meddelas den som är gripen eller anhållen. För dessa

former av frihetsberövanden gäller korta tidsfrister. Vidare förändras ofta

förhållandena, och därmed ett eventuellt behov av restriktioner, snabbt

under det inledande skedet av förundersökningen. Enligt regeringens

mening saknas det behov av att utsträcka rätten att begära rättens

prövning av beslut om enskilda restriktionen till andra än häktade. Vi

återkommer dock ytterligare till den frågan i avsnitt 7.4.

Domstolsprövningen bör begränsas till en instans och varken den

häktade eller åklagaren bör ha rätt att överklaga beslutet om enskilda

restriktioner till högre rätt. En sådan möjlighet skulle i praktiken

knappast fylla någon funktion för den häktade med hänsyn till att

åklagarens beslut ofta kommer att vara ändrat innan högre rätt hinner ta

upp frågan. Inte heller för åklagaren är ett överklagande särskilt

meningsfullt eftersom beslutet i så fall har inneburit att rätten upphävt en

viss restriktion med omedelbar verkan. Dessutom innebär de särskilda

omständigheter som måste bedömas i varje enskilt fall att värdet av högre

domstols avgöranden som prejudikat inte är så stort i fråga om enskilda

restriktioner. Den möjlighet som de nuvarande reglerna ger att särskilt

överklaga tingsrättens beslut att generellt ge tillstånd till restriktioner

eller att avslå en sådan begäran är tillräcklig. Den föreslagna ordningen

minskar också risken för parallella prövningar av samma fråga i olika

instanser.

Möjligheten till domstolsprövning bör inte ersätta den nuvarande

överprövningen av överordnad åklagare. Även fortsättningsvis bör en

överordnad åklagare kunna pröva beslut om restriktioner inom ramen för

sin tillsynsverksamhet, t.ex. i fall när det dröjer till dess rätten prövar

enskilda restriktioner eller när den häktades önskemål gäller en fråga som

rätten inte kan pröva (se vidare avsnitt 7.4). I andra fall bör den

överordnade åklagaren hänvisa den häktade till möjligheten att begära

rättens prövning av restriktionsbeslutet. Det framgår redan i dag av

Riksåklagarens cirkulär om handläggningen av överprövningsärenden

(RÅC I:108) att överprövning normalt bör vägras bl.a. när frågan kan

prövas av domstol. Enligt regeringens bedömning kommer detta inte att

medföra några tillämpningsproblem för åklagare eller domstolar

7.3 Rättens generella tillstånd till restriktioner

Regeringens förslag: Rättegångsbalkens regler förtydligas så att

det framgår att rätten skall pröva frågan om generellt tillstånd till

restriktioner vid varje tillfälle som häktningsfrågan prövas och att

tillståndsprövningen således även gäller när åklagaren begär för-

längd tid för att väcka åtal. Ett tidigare meddelat tillstånd förfaller

om rätten vid denna prövning inte meddelar fortsatt tillstånd till

restriktioner. Behandlingslagen förtydligas så att det framgår att

rättens generella tillstånd till restriktioner inte krävs för anhållna

och gripna.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag utom

såvitt avser förtydligandet beträffande anhållna och gripna. I

promemorian föreslås dessutom att rätten omedelbart skall häva ett

tillståndsbeslut i de avseenden det inte längre finns skäl för tillståndet.

Det senare förslaget är utformat med hänsyn till promemorians

huvudförslag att rätten i sitt tillståndsbeslut skall specificera de former av

restriktioner som får meddelas.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har kommenterat

promemorians förslag om hävning av tillståndsbeslut tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med

regeringens förslag. I stället för en regel om att tillståndet förfaller

innehöll utkastet en föreskrift om att rätten skall upphäva ett tillstånd till

restriktioner när det inte längre finns skäl för det.

Synpunkter på utkastet: Riksåklagaren avstyrker den föreslagna

regeln om att rätten skall upphäva tillståndet till restriktioner.

Skälen för regeringens förslag: Tillståndsprövningen enligt 24 kap.

5 a § rättegångsbalken syftar till att fästa uppmärksamheten på frågan om

den häktades möjligheter till kontakter med omgivningen och att göra

domstolsinflytandet över denna fråga tydligare. Den innebär också en

klar koppling mellan häktningsskäl, dvs. kollusionsfara, och restrik-

tionsanvändningen. Som redovisats i avsnitt 7.2 bör den rätt till

domstolsprövning av undersökningsledarens eller åklagarens beslut om

enskilda restriktioner som föreslås i detta ärende vara ett komplement till

den nuvarande tillståndsprövningen.

Rättens ansvar för restriktionsanvändningen bör komma tydligare till

uttryck i bestämmelserna. Det nuvarande systemet bygger på att rätten

skall pröva frågan om tillstånd till restriktioner när åklagaren begär det

och därefter ompröva tillståndet vid varje tillfälle som häktningen

omprövas. Bestämmelsen bör förtydligas så att det framgår att detta även

gäller när åklagaren begär förlängd tid för att väcka åtal, vilket också

föreslås i promemorian.

I sitt yttrande över utkastet till lagrådsremiss avstyrker Riksåklagaren

en regel om att rätten skall upphäva tillstånd till restriktioner när det inte

längre finns skäl för sådana. Enligt Riksåklagaren skulle en sådan regel

få en reell funktion endast om rätten har någon form av under-

sökningsplikt samt att en sådan plikt skulle vara alltför långtgående.

Regeringen är benägen att instämma i Riksåklagarens uppfattning.

Bestämmelsen bör i stället utformas som en förfallsregel så att tidigare

meddelade tillstånd förfaller om rätten vid prövning av häktningsfrågan

inte meddelar ett beslut om fortsatt tillstånd.

Eftersom rättens prövning av tillståndsfrågan förutsätter att åklagaren

har begärt ett sådant tillstånd bör på samma sätt ett meddelat tillstånd

förfalla om åklagaren begär omhäktning eller förlängd tid att väcka åtal

utan att i samband därmed begära ett fortsatt tillstånd till restriktioner.

Rättens tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

kan endast begäras beträffande häktade. Enligt 16 § andra stycket

behandlingslagen får restriktioner av utredningsskäl endast åläggas en

häktad om detta får ske enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken. I ett

initiativärende har Justitieombudsmannen uppmärksammat att behand-

lingslagens regler kan tolkas så att rättens tillstånd till restriktioner också

krävs för att meddela restriktioner av utredningsskäl för andra

personkategorier som, enligt 17 §, omfattas av behandlingslagens regler

om häktade. Detta gäller främst de som anhållits eller gripits på grund av

misstanke om brott, för vilka rättens tillstånd inte kan inhämtas.

Justitieombudsmannen föreslår att denna otydlighet skall avhjälpas.

Bestämmelserna om rättens tillstånd till restriktioner är inte avsedda att

gälla för andra än häktade (se prop. 1993/94:24 s. 83). Detta bör, som

Justitieombudsmannen föreslår, förtydligas genom ett uttryckligt

undantag i 17 § behandlingslagen från den föreskrift i 16 § samma lag

som innebär att reglerna i 24 kap. 5 a § rättegångsbalken måste vara

uppfyllda för att restriktioner av utredningsskäl skall få meddelas. Frågan

om andra än häktade skall ha möjlighet att begära rättens prövning av

beslut om enskilda restriktioner behandlas i avsnitt 7.4.

7.4 Rättens prövning av beslut om enskilda restriktioner

Regeringens förslag: Rättens prövning av enskilda restriktioner skall

ske i samband med att den prövar frågan om generellt tillstånd till

restriktioner. Rättens prövning skall avse frågan om restriktioner av ett

visst slag är motiverade, men inte frågor om särskilda lättnader i eller

undantag från en restriktion som i sig är motiverad.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss avviker från regeringens

förslag genom att den häktades begäran om rättens prövning, enligt ut-

kastet, skall lämnas till åklagaren som skall ompröva sitt restriktions-

beslut. Om åklagarens omprövning inte leder till den ändring som den

häktade begär och begäran om domstolsprövning därmed förfaller

skall den häktades begäran överlämnas till rätten för att prövas så snart

som möjligt. Rätten skall enligt utkastets förslag ha möjlighet att, bl.a. på

begäran av den häktade, hålla muntlig förhandling. En sådan förhandling

skall om möjligt samordnas med en annan förhandling beträffande den

häktade.

Synpunkter på utkastet: Flertalet av dem som yttrat sig särskilt över

den närmare utformning av reglerna har endast haft invändningar mot

enstaka punkter i förslaget. Riksåklagaren, som avstyrker förslaget om

ökad domstolsprövning i dess helhet, uppger att den föreslagna

ordningen kommer att innebära ett avsevärt merarbete för åklagare och

domstolar, bl.a. genom nya förhandlingar, och därmed ökade kostnader.

Vidare anförs att reglerna om omprövning i samband med en begäran om

domstolsprövning ytterst sällan kommer att leda till ändrade beslut och

att risken för en ingående prövning medför att rättens opartiskhet kan

ifrågasättas. Helsingborgs tingsrätt anser också att förslaget kommer att

medföra ökade kostnader.

Även en avdelning vid Göteborgs tingsrätt hävdar att jävsfrågor skulle

kunna aktualiseras i vissa fall. Huddinge tingsrätt framför däremot att en

ordning med domstolsprövning i efterhand, sedan konsekvenserna av

vissa enskilda restriktioner kan bedömas mot en fortskriden utredning

och sedan åklagaren först givits möjlighet att nyansera beslutet, innebär

att rättens prövning alltjämt kan framstå som objektiv.

Huddinge tingsrätt, två avdelningar vid Göteborgs tingsrätt och

Sveriges advokatsamfund anser att reglerna om rättens handläggning

samordnade förhandlingar ger alltför dålig ledning för domstolarna och

härtill är i viss mån motsägelsefulla. Några av dessa förordar samordnade

förhandlingar, medan de andra, bl.a. Sveriges Advokatsamfund, anser att

en snabb prövning skall prioriteras och därmed att särskilda förhand-

lingar skall hållas för prövning av den häktades begäran. Det föreslås

från några håll att tidsgränser för olika åtgärder skall införas.

Huddinge tingsrätt påtalar dessutom vissa tillämpningsproblem när det

gäller omfattningen av rättens prövning. I flera yttranden föreslås olika

förtydliganden och ändringar i lagtexten.

Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till att prövningen av

restriktioner innefattar en bedömning av frågan om kollusionsfara är det

uppenbart lämpligt att pröva restriktionsfrågor samtidigt som häktningen

prövas. Sådan samordning föreskrivs när det gäller rättens prövning av

generella tillstånd till restriktioner och bör även eftersträvas när det gäller

rättens prövning av enskilda restriktioner. Förfarandet vid rättens

prövning av enskilda restriktioner bör därför enligt regeringens mening

fogas in i den ordning som gäller för prövningen av häktnings- och

tillståndsfrågor. Genom en obligatorisk samordning av rättens prövning

av de frågor som beror på en bedömning av kollusionsfaran häktning,

generellt tillstånd till restriktioner och enskilda restriktioner tillgodoses,

enligt regeringens mening, de kritiska synpunkter om merarbete,

effektivitetsförluster och tillämpningsproblem när det gäller rättens

möjlighet att samordna förhandlingar som framförts beträffande

förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Vi förordar således en ordning som

ligger närmare det förslag som lämnas i promemorian, vilket har fram-

hållits som en mer ändamålsenlig lösning av ett antal remissinstanser (se

avsnitt 7.2).

Utformningen av reglerna om rättens handläggning

Förfarandereglerna bör således utformas så att den häktades begäran

prövas vid samma tillfälle och i samma ordning som rätten tillämpar

beträffande frågorna om häktning och tillstånd till restriktioner. Detta bör

åstadkommas genom att knyta prövningen av enskilda restriktioner till

den prövning som enligt rättegångsbalken gäller för tillståndsfrågan.

Enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken skall rätten pröva frågan om

tillstånd till restriktioner varje gång som häktningsfrågan prövas och

sådant tillstånd begärs av åklagaren. I avsnitt 7.3 föreslås ett förtyd-

ligande så att det klart framgår att sådan prövning även skall ske när

rätten tar ställning till en begäran om förlängd tid att väcka åtal.

Tingsrätten prövar i regel tillståndsfrågan, och därmed en fråga om

enskilda restriktioner, vid en förhandling. Det kan vara fråga om en

häktningsförhandling, en omhäktningsförhandling, en förhandling för

prövning av frågan om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § andra

stycket rättegångsbalken, en häktningsförhandling beträffande den som

har häktats i sin utevaro enligt 24 kap. 17 § fjärde stycket rättegångs-

balken eller huvudförhandlingen. Domstolsprövningen av enskilda

restriktioner kommer alltså i vissa fall att kunna ske samtidigt som

domstolen första gången tar ställning till frågan om tillstånd till

restriktioner.

Rättens tillstånd till restriktioner krävs endast beträffande den som är

häktad. Denna koppling innebär att den som är gripen eller anhållen inte

kan begära rättens prövning av ett beslut om restriktioner av utrednings-

skäl (se avsnitt 7.2). Den som är gripen eller anhållen bör dock kunna få

till stånd en domstolsprövning av enskilda restriktioner i samband med

att han eller hon häktas och tillstånd till restriktioner meddelas. Enskilda

restriktioner bör således kunna prövas av rätten redan vid den första

häktningsförhandlingen.

Enligt 24 kap. 18 § rättegångsbalken skall häktningsbeslutet, och

därmed ett eventuellt tillstånd till restriktioner, i regel prövas på nytt av

rätten vid omhäktningsförhandlingar med högst två veckors mellanrum.

Om det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning är

uppenbart att förhandling inom den angivna tiden skulle vara utan

betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Detta kan t.ex.

vara fallet om den häktade medger åklagarens begäran om förlängning av

tiden för att väcka åtal. Om den häktade begär domstolens prövning av

enskilda restriktioner kan detta således innebära att en omhäktnings-

förhandling någon gång kommer till stånd när den annars inte skulle ha

behövts, nämligen när denna begäran medför att en omhäktnings-

förhandling inte kan anses vara uppenbart obehövlig. Även om den

häktade inte motsätter sig häktningen eller en förlängning av åtalstiden

för att få till stånd en förhandling i dessa fall bör rätten ta ställning till

samtliga frågor i ett sammanhang. Den häktades begäran om prövning av

enskilda restriktioner bör dock inte med automatik leda till att

omhäktningsförhandling skall hållas utan förutsättningarna måste prövas

från fall till fall. Den häktade har redan i dag möjlighet att få till stånd

omhäktningsförhandlingar med stöd av 24 kap. 18 § rättegångsbalken

och det kan antas att den häktade i allmänhet även kommer att påkalla en

ny prövning av häktningsfrågan, och därmed en ny förhandling, i de fall

som nu avses.

En samordning med den existerande ordningen för prövning av

tillståndsfrågan innebär att viss tid förflyter mellan de tillfällen när en

domstolsprövning av enskilda restriktioner kan komma till stånd. Detta

kan enligt regeringens uppfattning accepteras med hänsyn till att den

häktade redan vid det första tillfället när tillståndsfrågan prövas av rätten

även kan få de enskilda restriktionerna prövade.

Det bör också framhållas att rätten är oförhindrad att hålla en

omhäktningsförhandling tidigare än vad som anges i 24 kap. 18 § rätte-

gångsbalken, t.ex. om det framkommer uppgifter som innebär att den

bedömning av kollusionsfaran som ligger till grund för beslut om

häktning och tillstånd till restriktioner kan ifrågasättas. På detta sätt har

rätten möjlighet att uppfylla sin skyldighet, enligt 24 kap. 20 §

rättegångsbalken, att upphäva ett häktningsbeslut när det inte längre finns

skäl för beslutet.

Den häktades begäran bör kunna framställas såväl muntligen som

skriftligen. Detta bör kunna ske så sent som vid den förhandling där

frågan skall prövas. Vid förhandlingen redovisar åklagaren de om-

ständigheter som denne anser medföra kollusionsfara och skäl för

tillstånd till restriktioner. Vidare har åklagaren tillgång till det restrik-

tionsbeslut som gäller och i allmänhet gjort klart för sig vilka

restriktioner som skall tillämpas fortsättningsvis. Det är därmed lätt för

åklagaren att lämna de eventuella ytterligare uppgifter som behövs för att

bemöta den häktades begäran, även om den framställs först vid den

förhandlingen där den skall prövas. Frågan om åklagarens möjligheter att

redovisa olika omständigheter för rätten, och därmed för den misstänkte,

behandlas närmare i avsnitt 7.5.

När det gäller prövning av såväl frihetsberövanden som restriktioner är

det fråga om omständigheter som fortlöpande förändras. Den

omprövningsskyldighet som föreskrivs i 16 § behandlingslagen bidrar

ytterligare till förändringar av restriktionsbeslut. Prövningen av den

häktades begäran bör naturligtvis avse det restriktionsbeslut som gäller

vid tiden för prövningen. Det bör därför ankomma på åklagaren att

redovisa vilka restriktioner som den häktade för tillfället är underkastad.

Rättens prövning av enskilda restriktioner bör även i vissa fall kunna

begäras i hovrätten och Högsta domstolen. Detta bör kunna ske när lägre

rätt har dömt i målet och domen överklagats dit. Med hänsyn till att

rättens beslut om enskilda restriktioner inte bör kunna överklagas (se

avsnitt 7.2) finns det däremot inte skäl att medge prövning av enskilda

restriktioner i hovrätt och Högsta domstolen om bara häktnings- eller

tillståndsfrågan har överklagats dit. Det kan för övrigt anmärkas att om

överrätten upphäver ett tillstånd till restriktioner i en sådan situation så

faller naturligtvis även de enskilda restriktioner som åklagaren har

beslutat. I ett fall bör dock högre rätt kunna pröva enskilda restriktioner

även om det enbart är lägre rätts häktningsbeslut som har överklagats dit.

Det gäller situationen när lägre rätts beslut att ogilla ett häktningsyrkande

har överklagats och den högre rätten i den häktades utevaro beslutar om

häktning med följd att en förhandling enligt 24 kap. 17 § fjärde stycket

rättegångsbalken hålls (se 52 kap. 11 § tredje stycket och 56 kap. 11 §

första stycket rättegångsbalken). I dessa fall åläggs den häktade

eventuella restriktioner i samband med att häktningsbeslutet verkställs

och denne bör då ha samma möjligheter att begära rättens prövning av

enskilda restriktioner som han eller hon har i motsvarande situation vid

tingsrätten.

En prövning av enskilda restriktioner i högre rätt torde bli sällsynt och

endast förekomma i undantagsfall.

Den häktades begäran bör i hovrätt eller Högsta domstolen handläggas

på samma sätt som häktnings- och tillståndsfrågorna. Det innebär att en

prövning i högre rätt i regel kommer att ske på handlingarna. I dessa fall

har åklagaren möjlighet att lämna konkreta uppgifter till stöd för

restriktionerna utan att äventyra brottsutredningen och det skriftliga

underlag som högre rätt har att bedöma kan alltså vara mycket mer

utförligt än vad som i allmänhet är möjligt vid tingsrätten. Om häktning

sker först i högre rätt skall häktningsfrågan prövas vid en förhandling där

(beträffande personer som häktas i sin utevaro, se 51 kap. 8 § fjärde

stycket och 55 kap. 15 § första stycket 2 rättegångsbalken). Eventuella

frågor om tillstånd till restriktioner och domstolsprövning av ett

restriktionsbeslut skall därmed prövas vid den förhandlingen.

Närmare om innehållet i domstolsprövningen

Rättens prövning bör avse frågan om de enskilda restriktioner som den

häktade har invänt mot är motiverade. Prövningen kan leda till att rätten

upphäver restriktioner av något slag som åklagaren har beslutat om.

Åklagarna kan enligt särskilda bestämmelser i behandlingslagen

medge olika former av lättnader i eller undantag från restriktioner, t.ex.

att tillåta avlyssnade samtal, för att möjliggöra kontakter mellan den

häktade och andra. De ställningstaganden som måste göras i samband

med beslut om sådana lättnader eller undantag fordrar god kännedom om

den pågående brottsutredningen. Vidare är lättnaderna ofta beroende av

möjligheterna till praktiska arrangemang. Det måste t.ex. finnas personal

tillgänglig för att övervaka telefonsamtal eller besök och som är

kompetent att avgöra när kontakten innebär en fara för utredningen.

Liksom i dag bör det vara åklagarens uppgift att avgöra och föranstalta

om de specifika kontrollåtgärder som behövs för att en lättnad av en viss

restriktion skall kunna medges. Detaljer av detta slag bör inte ingå i

domstolens prövning eller i dess beslut. Det är därför, enligt regeringens

mening, inte lämpligt att rätten även skall kunna ta ställning till lättnader

i eller undantag från enskilda restriktioner som i övrigt anses vara

motiverade. En sådan prövning kan dessutom innefatta så ingående

bedömningar av brottsutredningen att domstolens, eller i vart fall den

enskilde domarens, opartiskhet skulle kunna ifrågasättas. Den skulle

också innebära alltför mycket detaljarbete i domstolen.

För att denna begränsning klart skall framgå förordar vi en annan

formulering av lagtexten än den som föreslogs i utkastet (se vidare

författningskommentaren till 17 § behandlingslagen).

Med hänsyn till behovet av en tydlig ansvarsfördelning mellan

åklagare och domstol samt till förutsättningen att åklagaren primärt skall

ansvara för det närmare innehållet i restriktionerna bör rätten inte, såsom

föreslås i promemorian, ha en skyldighet att på eget initiativ upphäva

enskilda restriktioner. Ett sådant ansvar förutsätter att brottsutredningen

följs kontinuerligt, vilket varken är eller bör vara rättens uppgift.

Övriga frågor

Den överprövning av beslut om enskilda restriktioner som det är fråga

om innefattar inte någon bedömning av frågan om den misstänkte har

begått det brott som han eller hon misstänks för. Prövningen är alltså

enligt regeringens mening inte som några remissinstanser anser

jämförbar med den situation som Europadomstolen hade att bedöma i

målet Hauschildt mot Danmark (Ser. A Vol. 154). Prövningen faller

heller inte inom tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelse i 4

kap. 13 § rättegångsbalken om domarjäv som infördes år 1993 med

anledning av detta mål (punkt 8; jfr prop. 1992/93:25).

Rättens prövning av enskilda restriktioner kommer inte att grunda sig

på en mer ingående redogörelse för de omständigheter som, enligt

åklagaren, ger upphov till kollusionsrisken och behovet av en viss

restriktion än vad som normalt är fallet vid en häktningsförhandling där

tillståndsfrågan prövas. Det som tillkommer är förhållandet mellan

kollusionsfaran och den enskilda restriktionen (se vidare avsnitt 7.5). Det

finns därför inte anledning att anse en domare jävig enbart på den

grunden att han eller hon i målet har gjort en bedömning av åklagarens

beslut om enskilda former av restriktioner för en häktad. En ordning med

överprövning av restriktionsbeslut i domstol skulle därför inte påkalla

någon ändring av reglerna om domarjäv. Det finns inte heller skäl att

anse vilket en instans som yttrat sig över utkastet till lagrådsremiss gör

 en domare jävig på grund av upprepade prövningar av restriktions-

frågor i förening med flera häktnings- och omhäktningsförhandlingar.

De nya reglerna om rättens prövning av enskilda restriktioner bör

placeras i behandlingslagen där de materiella bestämmelserna finns och

inte, som någon instans anför i sitt yttrande över utkastet, i

rättegångsbalken. Däremot bör det, vilket inte föreslogs i utkastet, införas

en hänvisning till dessa regler i rättegångsbalken.

7.5 Redovisning av skäl för restriktioner m.m.

Regeringens förslag:. När rättens generella tillstånd till restriktioner

begärs skall åklagaren ange skälen för restriktioner. Om den häktade

begär rättens prövning av enskilda restriktioner skall åklagaren ges

tillfälle att ange skälen för dessa.

Regeringens bedömning: Föreskrifter om dokumentation av skäl för

restriktioner och om häktades möjligheter att ta del av den bör inte ges

i lag. I stället bör föreskrifter ges i förordning och av Riksåklagaren.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag när

det gäller rättens tillstånd till restriktioner. Eftersom tillståndet skall

precisera vilka enskilda restriktioner som får tillämpas skall dock

åklagaren enligt promemorians förslag ange skäl för varje enskild

restriktion som denne begär att tillståndet skall omfatta.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar promemorians

förslag i denna del. Rikspolisstyrelsen påpekar att kravet på detaljer i

fråga om vilka restriktioner som skall tillämpas inte får sättas alltför

högt. Riksåklagaren framhåller risken för att utredningen försvåras om

åklagaren måste avslöja detaljer ur förundersökningen för den misstänkte

för att inte riskera att få avslag på en begäran om tillstånd till

restriktioner. Denna kritik återfinns även i remissvaren från många av de

åklagarmyndigheter och åklagarkamrar som yttrat sig på anmodan av

Riksåklagaren.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med

regeringens förslag när det gäller åklagarens skyldighet att ange skäl när

denne begär rättens generella tillstånd till restriktioner. Enligt utkastet

skall åklagaren därutöver skriftligen ange skälen för de enskilda

restriktioner i ett yttrande över den häktades begäran om rättens prövning

av beslutet. Frågan om dokumentation av de omständigheter som

föranleder ett restriktionsbeslut berörs inte i utkastet.

Synpunkter på utkastet: Justitiekanslern anför att förslaget inte

uppfyller den rekommendation som kommittén mot tortyr har lämnat

samt att det är ägnat att öka antalet överklaganden i frågor om enskilda

restriktioner eftersom det innebär att den häktade är hänvisad till att

begära rättens prövning för att få veta skälen för dessa. Samtidigt betonar

Justitiekanslern att det inte bör ställas alltför höga krav på en detaljerad

redovisning i beslutet av skälen för de enskilda restriktionerna.

Riksåklagaren avstyrker förslaget i denna del med hänvisning till de

invändningar som anförs mot den närmare utformningen av reglerna i

utkastet (se avsnitt 7.4). Rikspolisstyrelsen, som inte motsätter sig

förslaget, betonar behovet av att inte för den häktade avslöja de närmare

skälen för enskilda restriktioner och önskar ett förtydligande i fråga om

omfattningen av vad åklagaren skall behöva ange i samband med

domstolsprövningen.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Den europeiska

kommittén mot tortyr har i båda sina rapporter om de svenska

förhållandena bl.a. rekommenderat att skriftliga skäl skall redovisas vid

varje tillfälle när frågan om att införa, fortsätta att ålägga eller ändra

restriktioner för en frihetsberövad prövas och vidare att den misstänkte

skall få ta del av dessa skäl om inte brottsutredningens behov dikterar

annorlunda. I 1995 års rapport lämnades denna rekommendation bl.a.

mot bakgrund av att rättens beslut att medge tillstånd och åklagarens

beslut om enskilda former av restriktioner, båda normalt avfattade på

förtryckta formulär, inte anger några skäl för besluten.

Intresset av att kunna genomföra en effektiv förundersökning kräver,

vilket flera remissinstanser särskilt framhåller, att närmare uppgifter om

utredningsläget inte skall behöva redovisas för den misstänkte. Detta

förhållande uppmärksammas och godtas i de rekommendationer som

kommittén har lämnat. Rekommendationerna måste också ses i ljuset av

den svenska processordningen i övrigt. Ansvarsfördelningen mellan

åklagare och domstolar är sådan att domstolarna inte skall leda eller

närmare följa förundersökningen. I den mån domstol har att pröva

åtgärder under förundersökningen skall detta ske utifrån uppgifter som är

kända för båda parterna, vilket begränsar domstolens möjligheter till en

mer ingående prövning. I stället finns andra kontrollorgan Justitie-

kanslern, Justitieombudsmannen och överordnade åklagare med

möjligheter att göra en mer ingående tillsyn och kontroll samt att påkalla

diciplinära eller straffrättsliga sanktioner.

Enligt regeringens mening finns det likväl utrymme för förbättringar

när det gäller redovisningen av skälen för restriktionsanvändningen.

Åklagarens redovisning av skäl för restriktioner till rätten

Problemet att åklagaren inte alltid kan redogöra närmare för vilka

kollusionsriskerna är i det enskilda fallet utan att äventyra brotts-

utredningen är inte specifikt för frågan om restriktioner. Redan i dag

måste åklagaren inför domstolen ange skälen, och utveckla dessa, i

samband med yrkandet om häktning och därmed i förekommande fall

även för ett påstående att kollusionsfara föreligger. Enligt Riksåklagarens

cirkulär om behandlingen av häktade och anhållna (RÅC I:120:4) bör

åklagaren vid häktningsförhandlingen noggrant och uttömmande ange de

omständigheter som denne anser utgöra kollusionsfara. I de flesta fall

torde det vara samma skäl som också utgör grunden för åklagarens

begäran om rättens tillstånd till restriktioner. Promemorians och utkastets

förslag om en bestämmelse som föreskriver att åklagaren skall ange de

omständigheter som hans begäran om tillstånd till restriktioner grundar

sig på, innebär därmed inte någon egentlig nyhet jämfört med vad som

gäller redan i dag. I förtydligande syfte bör en uttrycklig bestämmelse om

detta införas.

Regeringen föreslår därför att det av rättegångsbalken skall framgå att

åklagaren skall ange skälen för restriktioner i samband med begäran om

rättens tillstånd till sådana. Det bör inte ställas upp några krav på att

skälen redovisas skriftligen utan det bör räcka att dessa redovisas

muntligen vid förhandling.

En ordning som innebär att den häktade får begära rättens prövning av

åklagarens restriktionsbeslut väcker också frågan vad åklagaren skall

redovisa för rätten, och därmed för den häktade, när det gäller skälen för

de enskilda restriktioner som ålagts. Rättens prövning skall ske samtidigt

som frågan om tillstånd till restriktioner, och följaktligen häktnings-

frågan, prövas. Kravet på åklagaren att redovisa tillräckliga skäl för att

övertyga rätten om behovet av vissa restriktioner skiljer sig här inte

nämnvärt från situationen när denne vid häktnings- eller omhäkt-

ningsförhandlingen skall övertyga rätten om kollusionsfara. Det som

tillkommer är kopplingen mellan kollusionsfaran och den enskilda

restriktion som skall prövas. Den ordning som föreslås i avsnitt 7.4

innebär att åklagaren normalt kommer att redovisa sina skäl för de

enskilda restriktionerna vid en förhandling där även häktnings- och

tillståndsfrågorna behandlas. Att åklagaren skall bemöta den häktades

begäran om prövning är visserligen självklart, men en föreskrift om detta

bör likväl tas in i lagen. Inte heller här bör det ställas krav på att skälen

redovisas skriftligen.

För att förundersökningen inte skall äventyras får domstolens krav på

konkreta och detaljerade uppgifter inte ställas alltför högt vid dess

prövning av restriktionsfrågor, vare sig det gäller tillstånd till

restriktioner eller överprövning av enskilda restriktioner. Det gäller

särskilt under den inledande delen av förundersökningen. Men ju längre

förundersökningen pågår desto större krav på närmare uppgifter bör

domstolen typiskt sett kunna ställa för att bl.a. kunna göra den

proportionalitetsbedömning som framgår av 1 § behandlingslagen.

Allmänt hållna uppgifter om att samtliga vittnen inte är hörda, att gods

inte har återfunnits och konkreta uppgifter om att den misstänkte utsatt

personer för hot eller vidtagit andra åtgärder för att försvåra utredningen

torde ofta kunna lämnas. Däremot kan inte konkreta uppgifter redovisas

t.ex. om medmisstänkta som man ännu inte fått tag på eller om

förestående ingripanden och inte heller namn på vittnen som inte hörts

eller information som i sig avslöjar källan. Åklagarens redovisning är

alltså inte tänkt att vara mer detaljerad än vad den är i dag när det gäller

de omständigheter som åberopas till grund för häktning och tillstånd till

restriktioner. Därmed måste de synpunkter som främst Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen lämnat anses vara tillgodosedda.

Underrättelser till misstänkta om restriktionsbeslut

Enligt regeringens mening bör den misstänkte få del av de

restriktionsbeslut som meddelas av åklagaren eller undersökningsledaren.

Dessa beslut skall, enligt Riksåklagarens cirkulär (RÅC I:120), avfattas

skriftligen och ett av Riksåklagaren tillhandahållet formulär bör

användas. För närvarande framgår det varken av förordning eller av

cirkuläret att en underrättelse om beslutet skall lämnas till den

misstänkte. Regeringen avser att i förordning lämna föreskrifter om

underrättelse av restriktionsbeslut till den misstänkte.

Skriftlig dokumentation av de omständigheter som föranleder beslut om

restriktioner

Skälen för restriktionerna anges inte i restriktionsbesluten, vilket den

europeiska kommittén mot tortyr har uppmärksammat.

En formaliserad ordning för dokumentation av de omständigheter som

ligger till grund för åklagarens beslut om restriktioner skulle innebära en

ytterligare garanti för att innehållet i varje restriktionsbeslut inskränker

sig till vad som är nödvändigt med hänsyn till brottsutredningen. En

dokumentation skulle ge ett mer strukturerat beslutsunderlag och

underlätta omprövningar av beslutet, vilka emellanåt görs av en annan

åklagare än den som har fattat det ursprungliga beslutet. Vidare skulle

den tillsyn som utövas av överordnad åklagare och av Justitie-

ombudsmannen och Justitiekanslern underlättas.

Enligt regeringens mening skulle en skriftlig dokumentation i

anslutning till restriktionsbeslut vara en mer ändamålsenlig ordning än

den som föreslogs i utkastet. Den tillgodoser också bättre den europeiska

kommitténs rekommendationer om beslutsskäl.

De omständigheter som skall dokumenteras är desamma som de

åklagaren redan i dag beaktar i samband med beslut om restriktioner.

Nyheten vore att de sätts på pränt. Om dokumentationen sker på ett

lämpligt sätt i anslutning till åklagarmyndigheternas nuvarande system

med formulär, eller på sikt i datoriserad form, skulle den enligt

regeringens bedömning inte behöva innebära något större merarbete.

Uppgifterna bör i många fall kunna vara mer konkreta än dem som

åklagaren lämnar vid en häktnings- eller omhäktningsförhandling. Det är

dock inte fråga om att ålägga åklagarna en skyldighet att utforma

regelrätta beslutsskäl. Det handlar snarare om kortfattade anteckningar

om de faktiska förhållanden som gör att åklagaren beslutar om

restriktioner. Hur dokumentationen närmare skall ske lämpar sig inte för

lagreglering eller för föreskrifter i förordning utan bör utformas av

Riksåklagaren. En föreskrift om detta kan ges i förordning.

Det ligger i sakens natur att det på anhållningsstadiet endast undan-

tagsvis är möjligt att ange annat än mycket allmänt hållna skäl för

restriktioner. I utredningens inledningsskede förändras också bevisläget

mycket snabbt. Det är därmed i regel först i samband med häktnings-

förhandlingen som åklagaren kan ange mer konkreta omständigheter för

restriktionerna. Mot den bakgrunden bör skyldigheten att dokumentera

vilka omständigheter som föranleder restriktioner inte nödvändigtvis

omfatta anhållna utan kan begränsas till att gälla för dem som är häktade.

Den häktades insyn i dokumentationen

Den dokumentation som avses här omfattas av vanliga regler om

förundersökningssekretess. I likhet med den europeiska kommittén anser

regeringen att den häktade bör kunna få del av dokumentationen, om det

kan ske utan men för utredningen. Det kan i så fall enkelt ske i anslutning

till att den häktade får del av själva restriktionsbeslutet. Här är det

naturligtvis fråga om en balansgång där intresset av att kunna anteckna så

konkreta uppgifter som möjligt måste väga tyngre än intresset av att den

häktade skall kunna få del av dem. I vissa fall kan mycket precisa

uppgifter delges den häktade medan i andra fall även mycket allmänt

hållna uppgifter måste hemlighållas. I vad mån den häktade skall kunna

få del av dokumentationen får lösas från fall till fall och kan inte

lagregleras. En föreskrift om att Riksåklagaren meddelar närmare

anvisningar om den häktades tillgång till dokumentationen kan ges i

förordning.

Rättens restriktionsbeslut och underrättelser om dessa

Beträffande rättens beslut som inte är slutliga gäller enligt 30 kap. 11 §

första stycket rättegångsbalken att skäl för beslutet skall anges i den

utsträckning det behövs. Bestämmelsen är även tillämplig för rättens

beslut i samband med dess prövning av enskilda restriktioner och inga

särskilda regler för dessa beslut fordras.

När det gäller beslut som innebär att en häktad inte längre skall

underkastas restriktioner är det särskilt viktigt att rätten genast under-

rättar den myndighet som svarar för förvaringen av den häktade. Med

anledning av en anmälan mot bl.a. en åklagarmyndighet har Justitie-

ombudsmannen i ett beslut den 1 april 1996 påtalat att det finns ett behov

att föreskriva en sådan skyldighet för domstolarna. Beslutet har

överlämnats till Justitiedepartementet. Hovrätten för Västra Sverige har

också framhållit denna fråga i sitt remissvar över promemorian.

Föreskrifter om underrättelseskyldighet för domstolarna i detta avseende

kan ges i förordning.

7.6 Åklagarens hantering av kopior m.m. efter brev-

granskning

Regeringens förslag: Kopior och översättningar av sådana försändelser

till och från frihetsberövade personer som har granskats med stöd av

behandlingslagen skall förstöras så snart de inte längre behövs.

Skälen för regeringens förslag: Justitieombudsmannen har i ett

initiativärende tagit upp frågan om åklagarmyndigheternas rutiner för

registrering och arkivering av kopior och översättningar av granskade

brev från häktade med restriktioner och har föreslagit att sådana över-

sättningar och kopior av granskade försändelser skall förstöras så snart

de inte längre behövs.

Bestämmelser om restriktioner i form av inskränkningar i den

frihetsberövades rätt att sända eller motta brev och andra försändelser

finns i 9 och 10 §§ behandlingslagen. Med stöd av dessa bestämmelser,

som är tillämpliga såväl för häktade som för andra intagna som omfattas

av behandlingslagens regler, kan försändelser förhandsgranskas och

kvarhållas. En försändelse får inte öppnas utan den frihetsberövades

medgivande, men får istället hållas kvar om detta är motiverat av

säkerhets- eller utredningsskäl. Vissa brev och andra skriftliga handlingar

från den frihetsberövade, t.ex. brev till hans eller hennes offentliga

försvarare eller till svensk myndighet, skall vidarebefordras utan

föregående granskning. Närmare föreskrifter för granskningen finns i

förordningen till behandlingslagen och i Riksåklagarens cirkulär om

behandlingen av häktade och anhållna (RÅC I:120).

Bestämmelserna i behandlingslagen innebär att en granskad för-

sändelse skall vidarebefordras till adressaten efter granskningen om den

inte skall hållas kvar. Under granskningen kan det i vissa fall finnas

anledning att ta en kopia eller göra en skriftlig översättning av den

handling som granskas. Sådana kopior eller översättningar översänds inte

till adressaten utan arkiveras istället i åklagarmyndighetens

granskningsliggare.

Själva granskningsförsändelsen, och eventuella missiv till denna, utgör

allmän handling i tryckfrihetsförordningens mening under den tid som

vederbörande myndighet har hand om handlingen för granskning. Även

en kopia av en sådan granskningsförsändelse är en allmän handling. Av

tryckfrihetsförordningen följer vidare att skriftliga översättningar av

granskade försändelser som en åklagarmyndighet har låtit en utom-

stående person göra blir allmänna handlingar när de kommer in till

myndigheten och att detsamma gäller i fråga om översättningar av

granskningsförsändelser som tillkommer under sådana förhållanden att

de skall anses upprättade hos myndigheten i tryckfrihetsförordningens

mening.

En myndighet skall, enligt arkivlagen (1990:782), som huvudregel

behålla allmänna handlingar som kommer in eller upprättas i ett ärende.

Enligt 12 § första stycket arkivlagen får dock myndigheten utöver

gallring och överlämnande till en arkivmyndighet göra sig av med

allmänna handlingar genom återlämnande eller överlämnande som

antingen sker med stöd av lag eller föreskrift som meddelas av

regeringen eller den myndighet till vilken beslutanderätten har delegerats

eller med stöd av ett särskilt beslut av regeringen.

Mot bakgrund av behandlingslagens regler skall alltså åklagar-

myndigheten överlämna granskningsförsändelsen och eventuella missiv

till adressaten. Motsvarande möjlighet saknas beträffande de kopior och

översättningar av granskningsförsändelsen som skall anses som allmänna

handlingar. För sådana handlingar som finns i en åklagarmyndighets

granskningsliggare gäller, enligt Riksarkivets gallringsbeslut 1989:3, en

gallringsfrist om två år.

Det principiella intresset av att allmänna handlingar bevaras är

knappast så starkt i fråga om kopior och översättningar av gransknings-

försändelserna att detta intresse utgör hinder mot särskilda regler om

hanteringen som skiljer sig från vad som i allmänhet gäller för allmänna

handlingar. Istället bör kopior och översättningar av granskade

handlingar, vilka närmast utgör arbetshandlingar, kunna förstöras så snart

de inte längre behövs. Även Riksåklagaren, som har yttrat sig i Justitie-

ombudsmannens ärende, anser att ett undantag från kravet att spara

allmänna handlingar bör göras beträffande sådana översättningar för att

konformitet i hanteringen av dessa och granskningsförsändelserna skall

uppnås.

En föreskrift om att översättningar och kopior av granskade

försändelser skall förstöras så snart de inte längre behövs motsvarar vad

som enligt 27 kap. 24 § andra stycket rättegångsbalken gäller för

upptagningar vid hemlig teleavlyssning. Bestämmelsen bör, som

Justitieombudsmannen påpekar, föras in i behandlingslagen som är en

specialförfattning och inte i arkivlagen. Därmed begränsas dess

tillämpningsområde till kopior och översättningar av försändelser som

får granskas enligt behandlingslagens regler.

8 Behandlingen av häktade m.fl.

8.1 Reformbehovet

Gemensam vistelse

Kriminalvården och statsmakterna har allt sedan behandlingslagen trädde

i kraft strävat efter att förbättra häktesverksamheten och öka

möjligheterna för en häktad av vistas tillsammans med andra häktade. De

möjligheter till gemensam vistelse som lagen ger utrymme för har dock

inte tillvaratagits i den omfattning som är önskvärd. Orsakerna är bl.a. att

det i många häkteslokaler inte har funnits utrymme för gemensamma

aktiviteter. Begränsade personalresurser har också lagt hinder i vägen.

Under arbetet med Häktesuppdraget påbörjade emellertid kriminalvården

en tydlig förändring av häktesverksamheten i syfte att skapa mer humana

förhållanden. Nya häkten har tagits i bruk med bättre förutsättningar för

meningsfulla gemensamma aktiviteter. Vid andra häkten har genom

ombyggnad skapats utökade utrymmen för sådana aktiviteter. Antalet

platser med möjlighet till gemensamma aktiviteter ökar alltså fort-

löpande. De häktade erbjuds olika former av sysselsättning i allt större

utsträckning. Program som syftar till att motivera häktade som har

missbruksproblem till behandling har utvecklats. Personalen arbetar

närmare de häktade bl.a. genom att kontaktmannaskap har införts även på

häktena. Möjligheterna att utforma en mer human häktesverksamhet för

häktade med restriktioner är visserligen begränsade men s.k. samsittning

med andra häktade med restriktioner förekommer.

Regeringen har under en följd av år i regleringsbrev för kriminalvården

framhållit att ytterligare åtgärder skall vidtas för att skapa en mer human

utformning av häktesverksamheten och att arbetet med att öka

möjligheterna för de häktade att vistas tillsammans med andra häktade

skall fortsätta. I budgetpropositionen för 1998 (prop. 1997/98:1 utg.

omr. 4) anför regeringen att arbetet med att humanisera häktesverksam-

heten skall vara en prioriterad uppgift för kriminalvården.

Frihetsberövanden måste utformas på ett sådant sätt att de inte är mer

ingripande än vad som är nödvändigt med hänsyn till de skäl som

föranlett åtgärden. Ett viktigt led i arbetet med att skapa förutsättningar

för en mer human häktesverksamhet är att se till att de intagna inte

isoleras från yttervärlden. Häktade bör också så långt möjligt få träffa

andra häktade. Enligt regeringens bedömning bör lokalförhållandena inte

lägga hinder i vägen för olika meningsfulla aktiviteter och gemensam

vistelse i häktena. Mot denna bakgrund bör behandlingslagens bestäm-

melser om gemensam vistelse ändras.

Provtagning för kontroll av drogfrihet

Ungefär en tredjedel av dem som tas in på landets kriminalvårdsanstalter

är narkotikamissbrukare. Det saknas motsvarande uppgift om dem som

tas in i häkte. Sannolikt är det inte någon större skillnad i förhållande till

andelen intagna narkotikamissbrukare i anstalt. Under de två sista

kvartalen 1995 och de två första kvartalen 1996 gjorde häktena 105

beslag av cannabis, opiater och centralstimulerande medel vid visitering i

samband med ankomst till häkte. Inne på häktena gjordes under samma

tid 49 beslag av sådana preparat och 114 beslag av läkemedel. Under

1996 omhändertogs sammanlagt drygt 300 g cannabis, drygt 9 g opiater

och 144 g centralstimulerande medel. En jämförelse med beslag i krimi-

nalvårdsanstalterna av cannabis och centralstimulerande medel under

samma år visar att det var endast anstalter i säkerhetsklass III som

beslagtog en större mängd än häktena. Det har från några häkten

rapporterats en ökad förekomst av narkotikapåverkan bland de intagna

sedan möjligheterna till gemensam vistelse ökat.

Det finns en överhängande risk för att problemen med narkotika i

häktena ökar när de intagna får utsträckta möjligheter till kontakter med

varandra. En ökad spridning av narkotika kan komma att utgöra en

säkerhetsrisk för såväl de häktade som personalen. En häktad som vill

vistas tillsammans med andra häktade skall inte behöva utsättas för att de

medintagna är påverkade av droger. Förekomsten av narkotika försvårar

också arbetet med att motivera de häktade att inleda behandling mot sitt

missbruk. Motivationsarbetet är ett viktigt led i kampen mot narkotika i

samhället. Det utgör även en betydelsefull del av kriminalvårdens in-

satser på det brottsförebyggande området. Kraftfulla åtgärder måste alltså

sättas in för att bekämpa narkotikaförekomsten i häktena. Erfarenheterna

från kriminalvårdsanstalterna visar att kontrollåtgärder är nödvändiga i

kampen mot narkotikan. I anstalterna är det möjligt att kontrollera

drogpåverkan hos de intagna genom provtagning. Motsvarande möjlighet

bör finnas vid häktena.

Omhändertagande och förstörande av vissa föremål

Som framgått gör häktena varje år åtskilliga beslag av narkotika. En stor

mängd föremål som är ägnade att användas för missbruk av narkotika,

t.ex. sprutor och kanyler, tas också i beslag inne på häktena och vid

visitation i samband med att en frihetsberövad anländer till häktet.

Sådana föremål får tas om hand med hänsyn till säkerheten i häktes-

lokalerna. Häktena är emellertid skyldiga att förvara föremålen och

lämna ut dem till den intagne när han friges, om han inte medger att

föremålet förstörs eller åklagare i det enskilda fallet meddelar beslut om

förverkande med stöd av narkotikastrafflagen (1968:64). När mot-

svarande föremål påträffas i en kriminalvårdsanstalt får anstalten med

stöd av 63 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt förstöra

föremålen. Mot bakgrund av samhällets intresse att begränsa narkotika-

missbruket kan det knappast motiveras att inte motsvarande möjlighet

finns vid häktena. De möjligheter som nu finns för åklagare att meddela

beslut om förverkande är inte tillräckliga. Mot denna bakgrund bör det

skapas utrymme för häktena att förstöra beslagtagna föremål som är

ägnade att användas för missbruk av narkotika.

8.2 Reglernas närmare utformning

8.2.1 Gemensam vistelse

Regeringens förslag: Gemensam vistelse skall vara det normala

förhållandet för häktade utan restriktioner. En häktad skall därför ges

tillfälle att vistas tillsammans med andra häktade. Denna huvudregel

skall inte vara avhängig av lokalförhållandena i häktet. Den gemen-

samma vistelsen skall bl.a. utformas så att de häktade inte utsätts för

olämplig påverkan eller inflytande av andra häktade. Även gripna,

anhållna och andra intagna som förvaras i häkte skall omfattas av den

föreslagna ordningen.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag utom

när det gäller utformningen av den gemensamma vistelsen. Undantag

från gemensam vistelse bör kunna göras, utöver vad som gäller i dag,

bl.a. när den häktade inte kan fungera i den grupp som denne har

placerats i och omgruppering eller förflyttning till annat häkte inte är

möjlig. När en häktad skall hållas avskild skall detta motiveras i ett

särskilt beslut. Besluten skall omprövas med vissa intervall och

utredningarna protokollföras. Besluten bör anmälas till Kriminalvårds-

styrelsen och, efter delegation, vara föremål för granskning av region-

myndigheten.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positivt inställda till

Kriminalvårdsstyrelsens förslag att gemensam vistelse skall införas som

huvudregel men några har reserverat sig för att effekterna av förslaget är

beroende av ekonomiska resurser och lokalförhållanden.

Skälen för regeringens förslag: En ökad möjlighet för de häktade att

vistas tillsammans med andra häktade förutsätter både lokalmässiga

förändringar och ökade personalresurser. Som framgår i avsnitt 8.1 vidtar

Kriminalvårdsstyrelsen fortlöpande åtgärder för att anpassa lokalerna till

gemensamma aktiviteter. Inriktningen på personalens arbete har också

förändrats. Det är viktigt att den positiva utveckling som nu pågår

fortsätter. Den nuvarande bestämmelsen, som ger utrymme för begräns-

ning av möjligheterna till gemensam vistelse på grund av förhållandena i

häkteslokalen, bör ändras så att den ligger i linje med utvecklingen.

Någon ytterligare utredning av frågan, som någon remissinstans har

föreslagit, är inte nödvändig.

Av lagen bör framgå att gemensam vistelse skall vara det normala för

häktade. En häktad skall som huvudregel ges tillfälle att vistas

tillsammans med andra häktade. Den huvudregeln skall inte vara

avhängig av lokalförhållandena. Däremot är det nödvändigt att det,

såsom i dag, finns utrymme för att besluta om undantag från gemensam

vistelse av andra skäl. Ett sådant skäl är säkerheten i häktet. Kravet på

bibehållen säkerhet väger tyngre än önskemålen om gemensam vistelse.

Beslut om undantag från gemensam vistelse skall därför kunna meddelas

om hänsyn till att säkerheten kräver det. Ändamålet med häktningen i det

enskilda fallet får inte heller äventyras av att häktade vistas tillsammans.

Undantag skall följaktligen kunna beslutas i fråga om den som är häktad

på grund av misstanke om brott, när fara föreligger för att bevis

undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras.

Åtskilliga häktade väljer att inte möta andra häktade. Detta val måste

accepteras. En häktad skall inte mot sin vilja tvingas att vistas

tillsammans med andra häktade. Beslut om undantag från gemensam

vistelse skall alltså i regel meddelas i fall där den häktade motsätter sig

att vistas tillsammans med andra häktade. Möjligheten att av

utrymmesskäl eller av annan särskild anledning förvara häktade till-

sammans utan samtycke från de häktade bör dock finnas kvar.

Regeringen delar inte Kriminalvårdsstyrelsen uppfattning att undantag

från gemensam vistelse dessutom skall kunna göras i fall då en häktad

bedöms inte kunna fungera i den grupp som han eller hon skall tillhöra.

Ett sådant undantag skulle enligt regeringens mening kunna leda till

godtycke. Det torde inte vara något stort problem att skapa fungerande

grupper, eftersom det oftast finns möjlighet till omgrupperingar. I fall där

den häktade uppträder på ett sådant sätt i gruppen att det föreligger risk

för våld mellan de intagna kan denne avskiljas från gruppen med hänsyn

till säkerheten.

Förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om handläggningen av

ärenden är tillämpliga när häktena beslutar om undantag från gemensam

vistelse. Av detta följer bl.a. att uppgifter som framkommer under

utredningen av ett ärende skall kommuniceras med den intagne och att

besluten skall dokumenteras och motiveras. Av 16 b § behandlingslagen

följer att besluten kan överklagas. Rapportens förslag att införa särskilda

bestämmelser om handläggningen av ärenden om undantag från

gemensam vistelse är därför inte nödvändiga.

Kriminalvårdsstyrelsen har vidare föreslagit att det införs en skyldighet

för häktena att ompröva beslut om undantag från gemensam vistelse med

vissa tidsintervaller, i enlighet med vad lagen (1974:203) om krimi-

nalvård i anstalt föreskriver i fall där en intagen i kriminalvårdsanstalt

placeras i avskildhet, och en skyldighet att underställa styrelsen besluten,

vilket gäller för intagna i anstalt enligt förordningen (1974:248) om

kriminalvård i anstalt. Med hänsyn till att häktade oftast vistas en kortare

tid i häktet och till att beslut om undantag från gemensam vistelse i

enlighet med förvaltningsrättsliga principer skall omprövas på begäran av

berörd häktad, anser emellertid regeringen att det inte finns tillräckliga

skäl att införa styrelsens förslag i denna del.

Den föreslagna regleringen skulle innebära att många häktade skulle

komma att vistas tillsammans med andra häktade. För häktade med

restriktioner av utredningsskäl är dock möjligheterna till kontakter med

andra häktade och yttervärlden begränsade. Det är emellertid viktigt att

utvecklingen mot en humanare häktesverksamhet fortsätter även

beträffande de häktade som inte deltar i gemensamma aktiviteter. En

strävan måste vara att de häktade som vistas i enrum erbjuds någon

aktivitet. När det gäller häktade med restriktioner är det bl.a. viktigt att

förbättra samarbetet mellan häktena och åklagarna så att de besök och

andra aktiviteter som kan genomföras utan att utredningen äventyras

kommer till stånd. Det kan t.ex. vara fråga om besök av personer som

medverkar i någon av häktets besöksverksamheter och gemensam

vistelse mellan häktade som är ålagda restriktioner.

Såsom Lagrådet har anmärkt bör den gemensamma vistelsen, på

samma sätt som förvaringen av häktade, utformas så att förbindelser

mellan häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärenden såvitt

möjligt förhindras. Vidare bör den gemensamma vistelsen utformas så att

de häktade, särskilt de som är under 21 år, inte utsätts för olämpligt

inflytande av andra häktade.

De skäl som anförts för att en häktad som huvudregel skall ges tillfälle

att vistas tillsammans med andra häktade gäller också beträffande andra

intagna som förvaras i häkte. Även gripna, anhållna och andra

förvarstagna skall alltså omfattas av den föreslagna ordningen. Det torde

dock mer sällan bli aktuellt med gemensamma aktiviteter för dessa

kategorier, eftersom de oftast hålls i förvar under mycket kort tid. När det

gäller gripna och anhållna kan det dessutom antas att det med hänsyn till

en pågående brottsutredning i flertalet fall föreligger skäl att besluta om

undantag från gemensam vistelse. Förslaget innebär inte någon ändring

när det gäller häktade och andra som förvaras i en polisarrest.

Möjligheterna till gemensam vistelse i en sådan förvaringslokal skall

fortfarande få begränsas med hänsyn till lokalförhållandena.

Som framgår av avsnitt 6 har FN:s kommitté mot tortyr lämnat en

rekommendation till Sverige angående placering av en frihetsberövad

person i avskildhet från andra frihetsberövade. Innehållet i rekommen-

dationen får förstås så att kommittén främst är kritisk till att svenska

häkten inte i tillräcklig utsträckning medger vistelse i gemensamhet. Med

de ändringar som föreslås i denna del, tillsammans med de förslag som

finns i avsnitt 7, får rekommendationen anses vara tillgodosedd.

8.2.2 Provtagning för kontroll av drogfrihet

Regeringens förslag: Blod-, urin- eller utandningsprov skall få tas på

en häktad för kontroll av drogpåverkan, om inte annat föranleds av

medicinska eller liknande skäl. Prov skall få tas i fall där det finns

skälig misstanke om påverkan av beroendeframkallande medel eller

dopningsmedel. Bestämmelsen skall tillämpas även på gripna,

anhållna och andra intagna som förvaras i häkte eller polisarrest.

Rapportens förslag: En ökad möjlighet för häktade att vistas

tillsammans med andra häktade bör kombineras med en möjlighet att i

vissa fall kräva att en häktad lämnar urinprov för kontroll av

drogpåverkan. Detsamma gäller blod- och utandningsprov.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har ingen erinran mot att

det införs en möjlighet till provtagning av häktade för kontroll av

drogfrihet. SACO påpekar att häktade är att betrakta som oskyldiga och

anser därför att provtagning bör ske på frivillig grund.

Skälen för regeringens förslag: En ökad möjlighet för häktade att

vistas tillsammans med andra häktade innebär en ökad risk för spridning

av narkotika i häktena. Som framhållits i avsnitt 8.1 är det en angelägen

uppgift att bekämpa narkotikaförekomsten i häktena.

I anstalterna är det möjligt att kontrollera drogpåverkan hos de intagna

genom provtagning. En intagen är enligt 52 d § lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt skyldig att på anmaning lämna blod-, urin-, eller

utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av

beroendeframkallande medel eller något sådant dopningsmedel som

avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel.

Undantag från dessa skyldigheter gäller vid medicinska eller liknande

skäl. Kriminalvårdsstyrelsen har utfärdat allmänna råd om genom-

förandet av proven (ARK 1991:3). Provtagning sker bl.a. stickprovsvis.

Om det vore möjligt att ta prov på en häktad för drogkontroll, skulle

arbetet med att bekämpa narkotikaförekomsten i häktena underlättas

avsevärt. Detta skulle bl.a. leda till en förbättrad säkerhet för såväl

personalen som de intagna. Kraven på säkerhet måste förbli höga även

när kontakterna mellan de häktade ökar. Samhällets intresse av att

bekämpa narkotikamissbruket måste också beaktas i sammanhanget. Mot

intresset av att kontrollera påverkan står den integritetskränkning som

provtagning innebär för den enskilde. Den häktades integritet väger

särskilt tungt, eftersom den häktade principiellt skall behandlas som

oskyldig innan en fällande dom föreligger. Det är emellertid regeringens

uppfattning att de skäl som talar för att det på häktet skall få tas prov för

drogkontroll väger tyngre. Med hänsyn till vad som nyss sagts om den

häktades personliga integritet skall provtagning dock få göras endast när

omständigheterna i det enskilda fallet ger anledning till skälig misstanke

om drogpåverkan. Detta överensstämmer med Kriminalvårdsstyrelsens

förslag till lagändring.

Regeringen anser alltså att det skall vara möjligt att genom prov-

tagning kontrollera narkotikapåverkan hos häktade. Bestämmelsen i

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt om provtagning omfattar inte

bara kontroll av narkotikapåverkan, utan också kontroll av påverkan av

alkohol och dopningsmedel. Det föreligger inte skäl att i bestämmelsen i

behandlingslagen undanta alkohol och dopningsmedel. I fall där skälig

misstanke om drogpåverkan föreligger skall det få tas blod-, urin- eller

utandningsprov på en häktad för kontroll av påverkan av beroende-

framkallande medel eller dopningsmedel, om inte annat föranleds av

medicinska eller liknande skäl.

I många häkten bedrivs nu verksamhet som riktar sig till narkotika-

missbrukare. Det finns program som syftar till att motivera de intagna att

påbörja behandling för sitt missbruk. På det sättet har häktena fått en

viktig funktion i kampen mot narkotika. Provtagning för drogkontroll kan

komma att medföra att kriminalvården bättre kan sätta in åtgärder under

häktningstiden i de fall där det finns ett påvisat missbruk. Vid en

eventuell anstaltsplacering kan också ett känt missbruk göra att placering

sker vid en anstalt där den intagne kan få behandling för sitt drog-

beroende.

Bestämmelserna om provtagning skall, liksom bestämmelserna om

gemensam vistelse, vara tillämpliga även på gripna, anhållna och andra

som förvaras i häkte. I polisarrester förekommer i regel inte gemensam

vistelse för häktade och andra. Gemensam vistelse för den som förvaras i

polisarrest är dock inte utesluten och det saknas därför anledning att

undanta häktade och andra som förvaras i en sådan lokal från

provtagning för drogfrihet.

Kriminalvårdsstyrelsen har, som nämnts ovan, utvecklat noggranna råd

och rutiner för provtagning i anstalt. Det blir en uppgift för Kriminal-

vårdsstyrelsen och Rikspolisstyrelsen att utveckla motsvarande råd och

rutiner för provtagning på häktade m.fl.

8.2.3 Omhändertagande och förstörande av vissa föremål

Regeringens förslag: Injektionssprutor, kanyler och andra föremål

som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika skall få tas om hand och förstöras.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege-

ringens förslag. Enligt utkastet skall även föremål som är ägnade att

användas för missbruk eller annan befattning med dopningsmedel få tas

om hand och förstöras.

Synpunkter på utkastet: Kammarrätten i Sundsvall ifrågasätter att

även föremål som relaterar till dopningsmedel skall få tas om hand och

förstöras, vilket inte är möjligt enligt motsvarande regler i bl.a. lagen om

kriminalvård i anstalt. Övriga instanser som har yttrat sig tillstyrker

utkastets förslag eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Efter remissbehandlingen av Häktes-

uppdraget har Kriminalvårdsstyrelsen fört fram förslaget att injektions-

sprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas

för missbruk av eller annan befattning med narkotika eller dopnings-

medel, skall få omhändertas och förstöras. Som berörts ovan finns det ett

starkt intresse från samhällets sida att bekämpa narkotikamissbruket i

häktena. Ett led i bekämpningen är att ta om hand föremål som är särskilt

ägnade för att användas för missbruk eller annan befattning med

narkotika. När sådana föremål omhändertas i en anstalt kan anstalten

förstöra föremålen. Kriminalvårdsstyrelsens förslag innebär att mot-

svarande möjlighet skall finnas i häktena. Det är också regeringens upp-

fattning att det inte finns anledning att ha olika bestämmelser för föremål

som omhändertas i anstalter och för föremål som omhändertas i häkten.

Mot denna bakgrund anser regeringen att det i behandlingslagen bör

införas en bestämmelse som innebär att häktet inte bara får ta om hand

föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika utan även förstöra föremålen.

I det utkast till lagrådsremiss som myndigheter och organisationer fått

tillfälle att kommentera föreslogs, i enlighet med Kriminalvårds-

styrelsens förslag, att även föremål som är ägnade att användas för

missbruk eller annan befattning med dopningsmedel skulle omfattas av

bestämmelsen. Detta skulle, vilket Kammarrätten i Sundsvall påpekar,

innebära utökade möjligheter att omhänderta och förstöra egendom än

vad motsvarande regler i lagen om kriminalvård i anstalt (63 §) medger.

Reglerna beträffande häktade bör inte i detta avseende avvika från vad

som gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt. De bör därmed inte avse

även dopningsrelaterade föremål.

Det saknas anledning att undanta föremål som påträffas hos gripna,

anhållna och andra intagna som förvaras i häkte och polisarrest från den

föreslagna bestämmelsen.

9 Ekonomiska konsekvenser m.m.

Förslagen i avsnitt 7 angående restriktioner för häktade

Regeringens förslag innebär, till skillnad från promemorians förslag, att

frågan om enskilda restriktioner kommer under rättens prövning endast i

de fall domstolsprövning begärs av den häktade. Frågan skall handläggas

av rätten vid samma tillfälle och i samma form som de frågor om

häktning och tillstånd till restriktioner som den handlägger redan i dag. I

de fall rätten prövar den häktades begäran angående enskilda restrik-

tioner vid en förhandling kommer förhandlingstiden att förlängas något

jämfört med i dag. Förslaget innebär inte några nya domstolsförhand-

lingar utöver dem som skall hållas enligt nuvarande regler, men i vissa

fall kan den häktades begäran vara avgörande för bedömningen att en

omhäktningsförhandling skall hållas.

Den möjlighet till överprövning av överordnad åklagare som nu finns

tillämpas, enligt vad som framkommit, mycket sällan. Det finns inte

heller något belägg för att restriktioner åläggs i onödan. Även om det är

svårt att förutse vilken omfattning möjligheten att begära domstols-

prövning av åklagarens beslut kommer att få, vilket också påtalas i

promemorian, kan det förväntas att den föreslagna ordningen för

domstolsprövning endast kommer att innebära ett begränsat antal

prövningar i domstol.

De föreslagna reglerna om dokumentation av de omständigheter som

föranleder restriktionsbeslut innebär ett visst merarbete för åklagarna.

Med hänsyn till att det endast är fråga om att anteckna de omständigheter

som åklagaren ändå beaktar i samband med ett sådant beslut bedömer

regeringen detta merarbete som relativt litet.

Enligt regeringens bedömning kommer alltså förslaget att medföra

marginella merkostnader för domstolar, åklagare, offentliga försvarare

och kriminalvårdens transportorganisation. Dessa kostnader bedöms

rymmas inom givna kostnadsramar och förslaget medför därmed inte

något ökat resursbehov.

Förslagen i avsnitt 8 angående behandlingen av häktade m.fl.

Kriminalvården har påbörjat en ombyggnad av häktena för att åstad-

komma bättre utrymmen för gemensamma aktiviteter. I budgetunderlaget

för åren 1998 2001 har Kriminalvårdsstyrelsen anfört att nästan samtliga

häkten kommer att byggas om i det syftet under den aktuella perioden.

Kostnaderna beräknas till ca 90 miljoner kronor. För att åstadkomma

meningsfulla gemensamma aktiviteter behövs dessutom ytterligare

personalresurser. Lagförslagen om gemensam vistelse i häktena kan

emellertid genomföras inom ramen för kriminalvårdens befintliga anslag.

Provtagning för drogkontroll av häktade kommer att medföra en ökad

kostnad för kriminalvården med uppskattningsvis en miljon kronor per

år. Därutöver tillkommer kostnader för iordningställande av lämpliga

lokaler för urinprovstagningar och för inköp av viss utrustning.

Regeringen bedömer att dessa kostnader kan klaras av utan att extra

resurser tillförs kriminalvården. Även de kostnader för provtagning som

kan uppkomma för polisen kan klaras av utan resurstillskott.

Övriga förslag är kostnadsneutrala.

Uppföljning av reformen

Promemorian påtalar behovet av att följa upp de förändringar som görs i

avsikt att minska användandet av restriktioner för häktade och det

föreslås därför att Riksåklagaren bör få i uppdrag att infordra och

sammanställa statistik som kan ligga till grund för en utvärdering. För att

utvärderingen skall bli fullständig bör resultatet jämföras med annat

material, t.ex. den undersökning som genomförts och redovisats i

promemorian. Även flera remissinstanser framhåller vikten av att frågan

om restriktioner för häktade ges fortsatt uppmärksamhet och att de

författningsändringar som genomförs utvärderas.

Det är regeringens avsikt att även fortsättningsvis ägna uppmärk-

samhet åt frågan om humanisering av häktesverksamheten och andra

delar av kriminalvården. Utformningen av reglerna om restriktioner för

häktade är en viktig del av detta arbete. Som ett led i denna strävan bör

effekterna av de ändringar som föreslås utvärderas sedan de har

tillämpats en tid.

10 Ikraftträdande

De nya reglerna bör träda i kraft den 1 januari 1999. Inga över-

gångsbestämmelser behövs.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

24 kap.

5 a §

Paragrafens första stycke har förtydligats så att det nu klart framgår att

rätten skall pröva en begäran om generellt tillstånd till restriktioner vid

varje tillfälle som den tar ställning till häktningsfrågan. Att detta skall

ske vid häktnings- och omhäktningsförhandlingar samt vid beslut om

häktning i samband med dom (24 kap. 21 §) framgår redan i dag.

Ändringen gör det klart att sådan prövning också skall göras när

åklagaren begär förlängd åtalstid med fortsatt tillstånd till restriktioner

och omhäktningsförhandling inte hålls. Om restriktioner alltjämt fordras

när rätten tar ställning till frågan om häktning på nytt eller till frågan om

förlängd åtalstid, måste åklagaren alltså samtidigt begära fortsatt tillstånd

till restriktioner. Rätten kan inte på eget initiativ fatta beslut om tillstånd

(se prop. 1993/94:24 s. 78) och ett tidigare lämnat beslut om tillstånd

förfaller om fortsatt tillstånd inte begärs i dessa fall (se det nya tredje

stycket nedan).

Ändringen i första stycket, som har behandlats i avsnitt 7.3, innebär

ingen nyhet i sak utan är snarast en kodifiering av den ordning som redan

tillämpas. Regleringen är naturligtvis tillämplig även i hovrätt och

Högsta domstolen och innebär t.ex. att hovrätten skall pröva frågan om

fortsatt tillstånd till restriktioner om den i ett dit överklagat mål ogillar

den häktades yrkande om att omedelbart bli försatt på fri fot. Vid

överprövning av ett beslut om häktning eller tillstånd till restriktioner på

den häktades begäran fordras, liksom i dag, inte att åklagaren i högre rätt

på nytt framställer ett häktnings- eller tillståndsyrkande.

Förutsättningarna för åklagaren att meddela restriktioner utan

föregående tillstånd och rättens prövning enligt andra stycket har inte

ändrats.

I ett nytt tredje stycke föreskrivs att ett generellt tillstånd till

restriktioner förfaller om rätten vid sin prövning inte meddelar ett beslut

om fortsatt tillstånd. Tillståndet förfaller t.ex. om åklagaren inte begär

fortsatt tillstånd i samband med att rätten prövar häktningsfrågan på nytt

eller vid beslut enligt 24 kap. 21 § när rätten finner att kollusionsfaran

har upphört. Bestämmelsen gäller inte bara tingsrätt utan även hovrätt

och Högsta domstolen i dit överklagade mål eller häktningsfrågor. Att

högre rätt vid överprövning av ett häktnings- eller tillståndsbeslut lämnar

den häktades ändringsyrkande utan bifall innebär att det tillstånd som

lägre rätt har lämnat fortsätter att gälla. Genom att fastställa lägre rätts

beslut i sådant fall medger alltså överrätten ett fortsatt tillstånd till

restriktioner, även om det inte uttryckligen behöver anges i den högre

rättens beslut.

14 §

Ändringen i andra stycket innebär att åklagaren skall, varje gång rättens

tillstånd till restriktioner enligt 5 a § begärs, ange de omständigheter som

denne åberopar till stöd för sin begäran. Detta kan ske skriftligen eller

vid den förhandling där frågan om tillstånd till restriktioner skall prövas.

Frågan om åklagarens möjligheter att lämna detaljerade uppgifter utan att

utredningen skadas och frågan om vilka krav på uppgifter som rätten bör

ställa har behandlats närmare i avsnitt 7.5.

21 §

Paragrafen har endast förändrats redaktionellt så att det nu i hänvisningen

till rättens beslut enligt 5 a § talas om tillstånd till restriktioner.

24 §

Paragrafen innehåller hänvisningar till särskilda bestämmelser i annan

lagstiftning. En hänvisning till de särskilda reglerna i behandlingslagen

om rättens prövning av undersökningsledarens eller åklagarens beslut om

restriktioner har nu tillkommit.

49 kap.

5 §

I paragrafen, som innehåller regler om beslut som får överklagas särskilt,

har endast en redaktionell ändring gjorts i sjätte punkten. Rätten att

överklaga beslut om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § har inte

ändrats. Att rättens beslut om enskilda restriktioner inte får överklagas

framgår av 17 § behandlingslagen (se avsnitt 7.2).

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

I lagen har 16 a 16 d, 17, 17 a, 18 och 19 §§ numrerats om. I fortsätt-

ningen skall 16 a 16 d §§ betecknas 18 21 §§ samt 17, 17 a, 18 och

19 §§ vara 23 26 §§. Den nya 22 § utgörs av 16 e § som har föreslagits i

prop. 1997/98:95, se avsnitt 11.3. Regeringen har för avsikt att, i anslut-

ning till utfärdandet av den nya lagstiftningen, trycka om behandlings-

lagen i dess helhet, dvs. inklusive den lagändring som föreslås i avsnitt

2.3.

1, 2, 4 8, 11 15 och 18 §§

I paragraferna har endast redaktionella ändringar gjorts.

2 b §

Ett nytt fjärde stycke har fogats till paragrafen och innehåller

bestämmelser om häktets hantering av omhändertagna föremål som är

särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med

narkotika. När det gäller injektionssprutor som används för medicinering

får häktena naturligtvis göra särskilda överväganden. Sådana sprutor

skall i regel omhändertas men lämnas tillbaka till den intagne i samband

med att denne friges. Bestämmelser om vem som skall fatta beslut finns i

behandlingsförordningen. I övrigt hänvisas till den allmänna

motiveringen (avsnitt 8.2.3).

2 c §

En ny paragraf har införts om provtagning för drogkontroll av häktade

och andra som förvaras i häkte eller polisarrest. Sakligt sett överens-

stämmer innehållet med 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt. Paragrafen har en annan språklig utformning och är också mer

restriktiv eftersom provtagning endast får ske när det i det enskilda fallet

föreligger skälig misstanke om drogpåverkan. Bestämmelsen har

kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2.2).

3 §

Första stycket har ändrats så att det framgår att gemensam vistelse skall

vara det normala för häktade. Jämfört med förslaget i det tidigare utkastet

till lagrådsremiss har lagtexten utformats i närmare överensstämmelse

med den tidigare lydelsen för att betona att gemensam vistelse inte skall

ske mot den häktades vilja. I paragrafen har det också förtydligats att

någon ändring inte är avsedd när det gäller förutsättningarna för

gemensam vistelse i polisarrester. Beslut om undantag skall kunna

meddelas i de fall som anges i lagtexten. Säkerhetsskäl kan åberopas,

t.ex. när en intagen är påverkad av droger. Ett annat exempel är när det

bedöms föreligga en konkret fara för hot eller våld mellan de intagna.

I andra stycket föreskrivs att den gemensamma vistelsen skall, liksom

förvaring av häktade, utformas så att förbindelse mellan häktade som kan

antas påverka varandra i mål eller ärenden såvitt möjligt förhindras och

så att häktade inte utsätts för olämpligt inflytande av andra häktade. Det

senare gäller särskilt häktade som inte fyllt 21 år.

Bestämmelsen har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt

8.2.1).

9 §

Paragrafens fjärde stycke innehåller en ny bestämmelse som innebär att

kopior och översättningar av granskade brev eller andra skriftliga

handlingar till eller från en frihetsberövad skall förstöras så snart de inte

längre behövs (se avsnitt 7.6). Bestämmelsen innebär ett undantag från

arkivlagens (1990:782) regler att allmänna handlingar skall sparas.

Innehållet i tidigare fjärde stycket har, med enbart redaktionella

förändringar, överförts till ett nytt femte stycke.

10 §

Förutom vissa språkliga ändringar har paragrafens första stycke ändrats

så att den nya bestämmelsen i 9 § fjärde stycket om förstöring av kopior

och översättningar av brev m.m. också skall tillämpas på försändelser av

annat slag. Det kan här t.ex. vara fråga om kopior och översättningar av

s.k. ljudbrev på kassettband.

16 §

Första stycket första punkten har ändrats med anledning av den nya

lydelsen av 3 §. Även fortsättningsvis är det åklagaren eller under-

sökningsledaren som skall avgöra om och i vilken utsträckning

kollusionsfara i det enskilda fallet utgör hinder för att en häktad förvaras

eller vistas gemensamt med andra intagna. Andra stycket har inte ändrats

i sak utan endast i redaktionellt hänseende. Föreskriften att ett

restriktionsbeslut skall omprövas så ofta det finns anledning till det har

flyttats från andra stycket till ett nytt tredje stycke.

17 §

Innehållet i nuvarande 17 § har flyttats till en ny paragraf, 23 §. Den nya

17 § innehåller bestämmelser om domstolsprövning av åklagarens eller

undersökningsledarens beslut om restriktioner. Reglerna har behandlats i

avsnitt 7.4.

I paragrafens första stycke föreskrivs att den som är häktad får begära

tingsrättens prövning av beslut som avses i 16 §. Begäran prövas av den

tingsrätt som prövar frågorna om häktning och tillstånd till restriktioner

enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken. Så länge brottmålet som sådant är

anhängigt vid tingsrätten gäller detta även om häktningsbeslutet, eller

tingsrättens beslut att meddela tillstånd till restriktioner, skulle ha

överklagats till hovrätt. Om rättens prövning begärs i samband med en

häktningsförhandling som med stöd av forumregeln i 19 kap. 12 § andra

stycket rättegångsbalken genomförs av s.k. jourdomstol skall den

domstolen pröva den häktades begäran. Regler om prövning av enskilda

restriktioner i hovrätt och Högsta domstolen finns i andra stycket.

För den häktades begäran gäller inga formföreskrifter och den kan

framställas till rätten såväl skriftligen som muntligen. Prövningen skall

alltid ske när frågan om tillstånd till restriktioner skall prövas enligt

24 kap. 5 a § rättegångsbalken. Hänvisningen till reglerna om prövning

av tillstånd till restriktioner innebär att endast den som är häktad kan få

till stånd en domstolsprövning av enskilda restriktioner (se även kom-

mentaren till 23 §). Detta kan emellertid ske redan vid det första tillfället

när tillståndsfrågan prövas och den som är anhållen kan alltså påkalla en

sådan prövning vid den första häktningsförhandlingen om rätten beslutar

om häktning och ger tillstånd till restriktioner.

Även häktade som förvaras på annan plats än i häkte och som kan

åläggas restriktioner av utredningsskäl enligt 16 §, t.ex. häktade som har

överförts till sådan sjukvårdsinrättning som avses i 6 § första stycket

andra meningen i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård eller

rättspsykiatrisk undersökningsenhet samt häktade som tillfälligt förvaras

i polisarrest enligt 24 kap. 22 § rättegångsbalken, har rätt att begära

rättens prövning av restriktionsbeslut.

Rättens prövning är begränsad till frågan om restriktioner av ett visst

slag är motiverade eller inte. Prövningen avser inte frågor om lättnader i

eller undantag från restriktioner av ett visst slag. Rätten kan exempelvis

pröva om det är motiverat att enligt 12 § första stycket inskränka den

häktades rätt att ringa telefonsamtal. Däremot kan rätten inte gå i

prövning av om det skulle vara möjligt att tillåta avlyssnade samtal enligt

12 § andra stycket eller besluta att begränsa en i och för sig motiverad

besöksrestriktion enligt 11 § första stycket genom att t.ex. föreskriva att

besöket skall vara bevakat enligt paragrafens andra stycke. Om rätten

finner att kollusionsfaran utgör skäl för den restriktionsform som prövas,

dvs. att det finns en i något avseende påtaglig fara för att den häktade

utan aktuell restriktion kommer att undanröja bevis eller på annat sätt

försvåra brottsutredningen, kan restriktionen anses vara motiverad.

Härtill skall naturligtvis proportionalitetsprincipen i 1 § beaktas.

Av första stycket framgår att rättens beslut inte får överklagas. Även

om rätten har upphävt ett restriktionsbeslut i något avseende följer det av

allmänna processrättsliga principer att åklagaren, med de begränsningar

som reglerna om tillstånd till restriktioner innebär, får fatta ett nytt beslut

om restriktioner av samma slag om det tillkommer nya omständigheter

som motiverar detta. Den häktade kan naturligtvis begära rättens

prövning av det nya beslutet.

I andra stycket finns bestämmelser om prövning av enskilda

restriktioner i hovrätt och Högsta domstolen. Hovrättens och Högsta

domstolens prövning av den häktades begäran skall ske i samma ordning

som dess prövning av frågor om häktning och tillstånd till restriktioner.

Inte heller hovrättens beslut om enskilda restriktioner får överklagas.

20 §

I paragrafen (tidigare 16 c §) har endast en följdändring med hänsyn till

att vissa paragrafer i lagen har numrerats om samt en språklig ändring

gjorts.

23 §

Paragrafen, som avser lagens tillämplighet för andra frihetsberövade än

häktade (tidigare 17 §), har ändrats genom att ett undantag förts in i

första stycket. Genom ändringen framgår det uttryckligen att rättens

tillstånd enligt 24 kap. 5 a § rättegångsbalken inte krävs för att åklagaren

(eller undersökningsledaren) skall få meddela restriktioner av utrednings-

skäl enligt 16 § för frihetsberövade som inte är häktade, dvs. anhållna

och gripna på grund av misstanke om brott (se avsnitt 7.3). Vidare

förtydligas genom ändringen att reglerna i 17 § om rätt att begära rättens

prövning av åklagarens eller undersökningsledarens beslut enligt 16 §

bara gäller för den som är häktad.

De nya bestämmelserna i 2 b, 2 c och 3 §§ som föreslås i detta ärende

skall också tillämpas beträffande de grupper av frihetsberövade som

omfattas av behandlingslagen enligt denna paragraf.

25 §

I paragrafen (tidigare 18 §) har en hänvisning till en annan paragraf

ändrats till följd av att den paragrafen har fått ett nytt nummer.

11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

Ändringen innebär att 16 e § behandlingslagen, som har föreslagits i

prop. 1997/98:95, skall betecknas 22 § i samma lag.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 24 kap. 5 a §, 14 §, 20 §, 21 § och 49 kap. 5 §

rättegångsbalken skall ha följande lydelser.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 kap.

5 a §

Om rätten beslutar att häkta

någon eller förordnar att någon

skall kvarbli i häkte, skall den

samtidigt på begäran av åklagaren

pröva om den häktades kontakter

med omvärlden skall få

inskränkas. Tillstånd till sådana

restriktioner får meddelas endast

om det finns risk för att den

misstänkte undanröjer bevis eller

på annat sätt försvårar sakens

utredning.

Om rätten beslutar att häkta

någon, förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger för-

längning av tiden för åtals väckan-

de skall den samtidigt på begäran

av åklagaren pröva om han, med

tillämpning av 16 § första stycket

lagen (1976:371) om behand-

lingen av häktade och anhållna

m.fl., skall ha rätt att inskränka

den häktades kontakter med

omvärlden enligt 3 § första stycket

första och andra meningarna, 6 §

tredje stycket eller 9-13 §§ samma

lag. Tillstånd till sådana restrik-

tioner får meddelas endast om det

finns risk för att den misstänkte

undanröjer bevis eller på annat sätt

försvårar sakens utredning.

Om det på grund av senare inträffade omständigheter är nödvändigt,

får åklagaren meddela beslut som innebär inskränkningar i den häktades

kontakter med omvärlden även om rätten inte har meddelat tillstånd till

restriktioner. Har åklagaren meddelat ett sådant beslut skall han samma

dag eller senast dagen därefter begära rättens prövning enligt första

stycket. När en sådan framställning kommit in till rätten, skall rätten så

snart det kan ske och senast inom en vecka hålla förhandling i frågan. För

handläggningen vid rätten gäller vad som är föreskrivet om

häktningsförhandling.

14 §

Vid häktningsförhandlingen skall den som yrkar häktning och, om det

inte finns synnerligt hinder, den anhållne vara närvarande.

Den som yrkar häktning skall ange de omständigheter som han grundar

sitt yrkande på. Den anhållne och hans försvarare skall få tillfälle att yttra

sig. Utöver vad handlingarna från förundersökningen innehåller samt vad

parterna i övrigt anför får utredning angående brottet inte läggas fram,

om det inte finns särskilda skäl till det.

Om åklagaren begär tillstånd

enligt 5 a § första stycket skall

anges de omständigheter begäran

grundar sig på.

20 §

Rätten skall omedelbart häva ett häktningsbeslut,

1. om inte inom den tid som avses i 18 § åtal har väckts eller

förlängning av tiden har begärts eller

2. om det inte längre finns skäl för beslutet.

Innan åtal har väckts, får häktningsbeslutet hävas även av åklagaren.

Rätten skall snarast underrättas om åtgärden.

Rätten skall omedelbart häva ett

beslut om tillstånd enligt 5 a § i de

avseenden det inte längre finns

skäl för tillståndet.

21 §

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

restriktioner gäller bestäm-

melserna i 24 kap. 5 a §.

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

tillstånd till restriktioner gäller

bestämmelserna i 24 kap. 5 a §.

Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta

kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte

undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den

misstänkte undandrar sig utvisning. Om rätten har beslutat om utvisning

får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är föreskrivet

fängelse ett år eller däröver. Förordnandet om häktning skall dock inte

gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd

som han har dömts till i målet.

49 kap.

5 §

En tingsrätts beslut får överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet

1. avvisat ett ombud, ett biträde eller en försvarare eller ogillat ett

yrkande om detta,

2. ogillat ett yrkande av tredje man att få delta i rättegången som

intervenient eller målsägande eller prövat fråga enligt 13 kap. 7 § om

övertagande av ett käromål,

3. förelagt en part eller någon annan att lägga fram skriftligt bevis eller

att tillhandahålla föremål för syn eller besiktning eller vid prövning enligt

3 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 4 eller 5 yttrandefrihetsgrundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som avses där lämnas vid vittnesförhör eller

förhör med en part under sanningsförsäkran,

4. prövat en fråga om utdömande av förelagt vite eller häkte eller om

ansvar för förseelse i rättegången eller om skyldighet för någon att ersätta

rättegångskostnad,

5. prövat en fråga om ersättning eller förskott av allmänna medel till

målsägande eller om ersättning eller förskott till biträde, försvarare,

vittne, sakkunnig eller någon annan,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, restriktioner enligt 24 kap.

5 a §, en åtgärd som avses i 25 28

kap. eller omhändertagande enligt

28 kap. brottsbalken,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, tillstånd till restriktioner

enligt 24 kap. 5 a §, en åtgärd som

avses i 25 28 kap. eller omhänder-

tagande enligt 28 kap. brotts-

balken,

7. avslagit en begäran om biträde eller försvarare eller till ett sådant

uppdrag utsett någon annan än parten föreslagit,

8. prövat en fråga som gäller allmän rättshjälp i annat fall än som avses

i 5 eller 7,

9. avslagit en begäran om rättshjälp åt misstänkt i brottmål eller om

ersättning eller förskott till en part som beviljats sådan förmån eller

10. prövat en fråga enligt 33 kap. brottsbalken om avräkning av tiden

för vissa frihetsberövanden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över departementspromemorian Restriktioner för

häktade (Ds 1996:46) och slutrapporten Häktes-

uppdraget 1995/96.

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt,

Hovrätten för Västra Sverige, Stockholms tingsrätt, Huddinge tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Örnsköldsviks tingsrätt,

Östersunds tingsrätt, Umeå tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall,

Länsrätten i Göteborgs och Bohus län, Justitiekanslern, Domstolsverket,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Sveriges

akademikers centralorganisation (SACO), Sveriges Advokatsamfund,

Sveriges domareförbund, Chefer och Ställföreträdande chefer inom

anstaltsorganisationen (CSA), Svenska Fångvårdssällskapet, Riks-

förbundet Frivilliga Samhällsarbetare, Sveriges Kristna Råd, Svenska

Skyddsförbundet och Kriminalpolitiska Sällskapet.

Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) har bifogat

yttranden från Akademikerförbundet SSR, SACO samverkansorgan inom

kriminalvården, JUSEK och Sveriges Psykologförbund.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från Åklagarmyndigheterna i

Linköping, Göteborg, Malmö, Stockholm, Västerås, Sundsvall och

Umeå, Åklagarkamrarna i Eskilstuna, Nyköping, Linköping, Norrköping,

Jönköping, Kalmar, Växjö, Stockholm (första - sjunde åklagarkammaren,

narkotikakammaren och ekokammaren), Visby, Falun, Gävle, Västerås,

Karlstad, Örebro, Sundsvall, Östersund och Umeå samt Statsåklagar-

myndigheten för speciella mål.

Lagförslag i utkastet till lagrådsremiss

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 24 kap. 5 a, 14 och 21 §§ samt 49 kap. 5 §

rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 kap.

5 a §

Om rätten beslutar att häkta

någon eller förordnar att någon

skall kvarbli i häkte, skall den

samtidigt på begäran av åklagaren

pröva om den häktades kontakter

med omvärlden skall få

inskränkas. Tillstånd till sådana

restriktioner får meddelas endast

om det finns risk för att den

misstänkte undanröjer bevis eller

på annat sätt försvårar sakens

utredning.

Om rätten beslutar att häkta

någon, förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger

förlängning av tiden för att väcka

åtal skall den samtidigt på begäran

av åklagaren pröva om den

häktades kontakter med omvärlden

skall få inskränkas. Tillstånd till

sådana restriktioner får meddelas

endast om det finns risk för att den

misstänkte undanröjer bevis eller

på annat sätt försvårar sakens

utredning.

Om det på grund av senare inträffade omständigheter är nödvändigt,

får åklagaren meddela beslut som innebär inskränkningar i den häktades

kontakter med omvärlden även om rätten inte har meddelat tillstånd till

restriktioner. Har åklagaren meddelat ett sådant beslut skall han samma

dag eller senast dagen därefter begära rättens prövning enligt första

stycket. När en sådan framställan kommit in till rätten, skall rätten så

snart det kan ske och senast inom en vecka hålla förhandling i frågan. För

handläggningen vid rätten gäller vad som är föreskrivet om häktnings-

förhandling.

Rätten skall omedelbart häva ett

beslut om tillstånd till restriktioner

när det inte längre finns skäl för

beslutet.

14 §

Vid häktningsförhandlingen skall den som yrkar häktning och, om det

inte finns synnerligt hinder, den anhållne vara närvarande.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som han

grundar sitt yrkande på. Den

anhållne och hans försvarare skall

få tillfälle att yttra sig. Utöver vad

handlingarna från förundersök-

ningen innehåller samt vad parter-

na i övrigt anför får utredning

angående brottet inte läggas fram,

om det inte finns särskilda skäl till

det.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som

yrkandet grundas på. Detsamma

gäller i fråga om en begäran om

tillstånd till restriktioner enligt

5 a §. Den anhållne och hans för-

svarare skall få tillfälle att yttra

sig. Utöver vad handlingarna från

förundersökningen innehåller samt

vad parterna i övrigt anför får

utredning angående brottet inte

läggas fram, om det inte finns

särskilda skäl till det.

21 §

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

restriktioner gäller bestämmel-

serna i 24 kap. 5 a §.

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

tillstånd till restriktioner gäller

bestämmelserna i 24 kap. 5 a §.

Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta

kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte

undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den

misstänkte undandrar sig utvisning. Om rätten har beslutat om utvisning

får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är föreskrivet

fängelse ett år eller däröver. Förordnandet om häktning skall dock inte

gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd

som han har dömts till i målet.

49 kap.

5 §

En tingsrätts beslut får överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet

1. avvisat ett ombud, ett biträde eller en försvarare eller ogillat ett

yrkande om detta,

2. ogillat ett yrkande av tredje man att få delta i rättegången som

intervenient eller målsägande eller prövat fråga enligt 13 kap. 7 § om

övertagande av ett käromål,

3. förelagt en part eller någon annan att lägga fram skriftligt bevis eller

att tillhandahålla föremål för syn eller besiktning eller vid prövning enligt

3 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 4 eller 5 yttrandefrihetsgrundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som avses där lämnas vid vittnesförhör eller

förhör med en part under sanningsförsäkran,

4. prövat en fråga om utdömande av förelagt vite eller häkte eller om

ansvar för förseelse i rättegången eller om skyldighet för någon att ersätta

rättegångskostnad,

5. prövat en fråga om ersättning eller förskott av allmänna medel till

målsägande eller enskild part eller om ersättning eller förskott till biträde,

försvarare, vittne, sakkunnig eller någon annan,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, restriktioner enligt 24 kap.

5 a §, en åtgärd som avses i 25-28

kap. eller omhändertagande enligt

28 kap. brottsbalken,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, tillstånd till restriktioner

enligt 24 kap. 5 a §, en åtgärd som

avses i 25-28 kap. eller omhänder-

tagande enligt 28 kap. brotts-

balken,

7. avslagit en begäran om biträde eller försvarare eller till sådant

uppdrag utsett någon annan än parten föreslagit,

8. prövat en fråga som gäller rättshjälp enligt rättshjälpslagen

(1996:1619) i annat fall än som avses i 5 eller 7,

9. avslagit en begäran om att ersättning till vittne som åberopats av en

enskild part skall utgå av allmänna medel enligt 36 kap. 24 § andra

stycket eller

10. prövat en fråga enligt 33 kap. brottsbalken om avräkning av tiden

för vissa frihetsberövanden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behand-

lingen av häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

dels att 16 a 16 d samt 17, 17 a och 18 19 §§ skall betecknas 19

26 §§,

dels att 2 b, 3, 9, 16 samt de nya 21, 23 och 25 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 c, 17 och 18 §§,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 b §

Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än

vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som

omständigheterna medger skall iakttagas. Om möjligt skall vittne

närvara. En häktad får hållas avskild från andra häktade, om det är

nödvändigt för att verkställa beslut om kroppsbesiktning.

Annan kroppsvisitation än som avses i 2 § tredje stycket eller

kroppsbesiktning får, när åtgärden gäller kvinna, ej verkställas eller

bevittnas av annan än kvinna, läkare eller legitimerad sjuksköterska.

Föremål, som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som häktad enligt

vad som följer av denna lag ej får

inneha, skall omhändertagas och

förvaras för hans räkning, såvitt ej

annat är särskilt föreskrivet.

Föremål, som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som häktad enligt

vad som följer av denna lag inte

får inneha, skall tas om hand och

förvaras för den häktades räkning,

om inte annat är särskilt

föreskrivet.

Injektionssprutor och kanyler

som kan användas för insprutning

i människokroppen, och andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika

eller dopningsmedel, och som

påträffas hos den som är häktad,

får tas om hand och förstöras.

2 c §

En häktad, som skäligen kan

misstänkas vara påverkad av be-

roendeframkallande medel eller

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel är

skyldig att på uppmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov,

om inte annat föranleds av medi-

cinska eller liknande skäl.

3 §

Vill häktad vistas tillsammans

med en eller flera andra häktade,

skall han beredas tillfälle härtill i

skälig utsträckning, om lokal-

förhållandena medger det. Mer än

en häktad får också förvaras i

samma rum, om det är synnerligen

påkallat av utrymmesskäl eller

annan särskild anledning.

Gemensam förvaring som angivits

nu får dock ej ske, om den innebär

fara från säkerhetssynpunkt eller, i

fråga om den som är häktad på

grund av misstanke om brott, fara

för att bevis undanröjes eller

utredning om brott eljest försvåras.

I annat fall än som angivits nu får

ej förvaras mer än en person i

varje rum.

En häktad skall beredas tillfälle

att vistas tillsammans med andra

häktade. Mer än en häktad får

också förvaras i samma rum, om

det är synnerligen påkallat av

utrymmesskäl eller annan särskild

anledning. Gemensam vistelse och

gemensam förvaring får dock inte

äga rum, om det innebär fara från

säkerhetssynpunkt eller, i fråga om

den som är häktad på grund av

misstanke om brott, fara för att

bevis undanröjs eller utredning om

brott på annat sätt försvåras.

Förvaringen skall ske på sådant

sätt att förbindelse mellan häktade

som kan antagas påverka varandra

i mål eller ärende såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

häktad, särskilt om han är under

21 år, förvaras så att han ej

utsättes för olämpligt inflytande av

annan häktad.

Förvaringen skall ske på sådant

sätt att förbindelse mellan häktade

som kan antas påverka varandra i

mål eller ärenden såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

häktade, särskilt om de är under

21 år, förvaras så att de inte utsätts

för olämpligt inflytande av någon

annan som också är häktad.

9 §

Brev från häktad till svensk

myndighet, internationellt organ

som har av Sverige erkänd be-

hörighet att ta emot klagomål från

enskilda eller hans offentlige för-

svarare skall vidarebefordras utan

föregående granskning.

Brev från den som är häktad till

svenska myndigheter, internatio-

nella organ som har av Sverige

erkänd behörighet att ta emot

klagomål från enskilda eller den

häktades offentlige försvarare

skall vidarebefordras utan före-

gående granskning.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får häktad avsända

eller mottaga brev, om det kan ske

utan fara från säkerhetssynpunkt

och, i fråga om den som är häktad

på grund av misstanke om brott,

utan fara för att bevis undanröjes

eller utredning om brott eljest

försvåras.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får den som är

häktad sända eller ta emot brev,

om det kan ske utan fara från

säkerhetssynpunkt och, i fråga om

den som är häktad på grund av

misstanke om brott, utan fara för

att bevis undanröjs eller utredning

om brott på annat sätt försvåras.

Vägras häktad avsända eller

mottaga brev utan föregående

granskning av dess innehåll, skall

brevet kvarhållas men får ej

öppnas utan den häktades med-

givande.

Vägras den som är häktad att

sända eller ta emot brev utan

föregående granskning av dess

innehåll, skall brevet kvarhållas

men får inte öppnas utan den

häktades medgivande.

Vad i denna paragraf är före-

skrivet om brev gäller även annan

skriftlig handling.

Vad i denna paragraf är före-

skrivet om brev gäller även andra

skriftliga handlingar. Kopior och

översättningar av brev eller andra

skriftliga handlingar som har

granskats skall förstöras så snart

de inte längre behövs.

16 §

Beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott

ankommer det på undersökningsledaren eller åklagaren att

1. avgöra om eller i vad mån

hinder för medgivande enligt 3 §

första stycket första meningen eller

9 13 §§ eller för tillämpning av

3 § första stycket andra meningen

möter på den grund att åtgärden

kan medföra fara för att bevis

undanröjes eller utredning om

brott eljest försvåras.

1. avgöra om eller i vad mån det

finns hinder för medgivande enligt

3 § eller 9 13 §§ på grund av att

åtgärden kan medföra fara för att

bevis undanröjs eller utredningen

om brott på annat sätt försvåras.

2. avgöra fråga om inskränkningar enligt 6 § tredje stycket.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär hinder för medgivan-

de eller på annat sätt inskränkning

i en häktads rätt, får meddelas

endast om den häktade får under-

kastas restriktioner enligt 24 kap.

5 a § rättegångsbalken. Sådana

beslut skall omprövas så ofta det

finns anledning till det.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär inskränkningar i den

häktades kontakter med omvärlden

får meddelas endast om den

häktade får underkastas restrik-

tioner enligt 24 kap. 5 a § rätte-

gångsbalken.

Beslut som avses i andra stycket

skall omprövas så ofta det finns

anledning till det. Skyldigheten att

ompröva beslutet gäller även om

den häktade begär rättens pröv-

ning av beslutet enligt 17 §.

17 §

Den häktade får begära rättens

prövning av beslut som avses i

16 § andra stycket. En begäran om

rättens prövning skall ges in till

den undersökningsledare eller

åklagare som beslutar om restrik-

tionerna. Denne skall genast om-

pröva beslutet. Om beslutet inte

ändras i enlighet med den

häktades begäran skall denna

överlämnas till rätten tillsammans

med ett yttrande varav skälen för

restriktionerna framgår. Om

beslutet därefter ändras skall

rätten underrättas om detta.

18 §

Rätten skall pröva en begäran

som avses i 17 § så snart det kan

ske. Den häktade skall beredas

tillfälle att yttra sig över åkla-

garens yttrande. Om förhandling

hålls skall denna om möjligt

samordnas med annan förhandling

i målet. I övrigt gäller i fråga om

handläggningen vad som är

föreskrivet i rättegångsbalken om

häktning.

Rättens beslut får inte över-

klagas.

21 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 16 a §.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 19 §.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom eller

henne emot.

23 §

Vad som sägs i denna lag om

häktad har motsvarande tillämp-

ning på

Med undantag för bestäm-

melserna i 16 § andra stycket och

17 18 §§ tillämpas vad som i

denna lag sägs om häktad även på

1. den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott,

2. den som har intagits i häkte eller polisarrest för förpassning till

kriminalvårdsanstalt,

3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje

stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och

4. den som har omhändertagits enligt 28 kap. 11 § tredje stycket

brottsbalken i avvaktan på att beslut om undanröjande av skyddstillsyn

vinner laga kraft.

Denna lag tillämpas inte på den som har gripits enligt 34 § lagen

(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

25 §

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 17 §§ intages i

kriminalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tages i förvar

i polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas

varaktighet, gälla i tillämpliga

delar, om ej annat föreskrives i lag

eller annan författning.

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 24 §§ tas in i

kriminalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tas i förvar i

polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas

varaktighet, gälla i tillämpliga

delar, om inte annat föreskrivs i

lag eller annan författning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 24 kap. 5 a, 14, 21 och 24 §§ samt 49 kap.

5 § rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 kap.

5 a §

Om rätten beslutar att häkta

någon eller förordnar att någon

skall kvarbli i häkte, skall den

samtidigt på begäran av åklagaren

pröva om den häktades kontakter

med omvärlden skall få inskrän-

kas. Tillstånd till sådana restrik-

tioner får meddelas endast om det

finns risk för att den misstänkte

undanröjer bevis eller på annat sätt

försvårar sakens utredning.

Om rätten beslutar att häkta

någon, förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger

förlängning av tiden för att väcka

åtal, skall den samtidigt på be-

gäran av åklagaren pröva om den

häktades kontakter med omvärlden

skall få inskränkas. Tillstånd till

sådana restriktioner får meddelas

endast om det finns risk för att den

misstänkte undanröjer bevis eller

på annat sätt försvårar sakens

utredning.

Om det på grund av senare inträffade omständigheter är nödvändigt,

får åklagaren meddela beslut som innebär inskränkningar i den häktades

kontakter med omvärlden även om rätten inte har meddelat tillstånd till

restriktioner. Har åklagaren meddelat ett sådant beslut skall han samma

dag eller senast dagen därefter begära rättens prövning enligt första

stycket. När en sådan framställan kommit in till rätten, skall rätten så

snart det kan ske och senast inom en vecka hålla förhandling i frågan. För

handläggningen vid rätten gäller vad som är föreskrivet om

häktningsförhandling.

Ett tillstånd till restriktioner

förfaller om rätten inte medger

fortsatt tillstånd i samband med att

den förordnar att någon skall

kvarbli i häkte eller medger för-

längning av tiden för att väcka

åtal.

14 §

Vid häktningsförhandlingen skall den som yrkar häktning och, om det

inte finns synnerligt hinder, den anhållne vara närvarande.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som han

grundar sitt yrkande på. Den an-

hållne och hans försvarare skall få

tillfälle att yttra sig. Utöver vad

handlingarna från förundersök-

ningen innehåller samt vad parter-

na i övrigt anför får utredning

angående brottet inte läggas fram,

om det inte finns särskilda skäl till

det.

Den som yrkar häktning skall

ange de omständigheter som

yrkandet grundas på. Detsamma

gäller i fråga om en begäran om

tillstånd till restriktioner enligt

5 a §. Den anhållne och hans

försvarare skall få tillfälle att yttra

sig. Utöver vad handlingarna från

förundersökningen innehåller samt

vad parterna i övrigt anför får

utredning angående brottet inte

läggas fram, om det inte finns

särskilda skäl till det.

21 §

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

restriktioner gäller bestämmel-

serna i 24 kap. 5 a §.

Döms den misstänkte för brottet

och är han häktad, skall rätten,

enligt de grunder som anges i detta

kapitel, pröva om han skall stanna

kvar i häkte till dess domen vinner

laga kraft. Om den misstänkte inte

är häktad, får rätten förordna att

han skall häktas. I fråga om

tillstånd till restriktioner gäller

bestämmelserna i 5 a §.

Vid tillämpningen av första stycket skall bestämmelserna i detta

kapitel om häktning, i de fall där det finns risk för att den misstänkte

undandrar sig straff, gälla även i de fall där det finns risk för att den

misstänkte undandrar sig utvisning. Om rätten har beslutat om utvisning

får den förordna om häktning trots att det för brottet inte är föreskrivet

fängelse ett år eller däröver. Förordnandet om häktning skall dock inte

gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd

som han har dömts till i målet.

24§

Om behandlingen av den som är

anhållen eller häktad samt om

ersättning av allmänna medel åt

den som varit oskyldigt anhållen

eller häktad finns särskilda

bestämmelser.

I fråga om behandlingen av den

som är anhållen eller häktad samt

om ersättning av allmänna medel

åt den som varit oskyldigt anhållen

eller häktad finns särskilda

bestämmelser. Detsamma gäller i

fråga om rättens prövning av

undersökningsledarens eller åkla-

garens beslut om inskränkningar i

den häktades kontakter med om-

världen.

49 kap.

5 §

En tingsrätts beslut får överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet

1. avvisat ett ombud, ett biträde eller en försvarare eller ogillat ett

yrkande om detta,

2. ogillat ett yrkande av tredje man att få delta i rättegången som

intervenient eller målsägande eller prövat fråga enligt 13 kap. 7 § om

övertagande av ett käromål,

3. förelagt en part eller någon annan att lägga fram skriftligt bevis eller

att tillhandahålla föremål för syn eller besiktning eller vid prövning enligt

3 kap. 3 § andra stycket 4 eller 5 tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 4 eller 5 yttrandefrihetsgrundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som avses där lämnas vid vittnesförhör eller

förhör med en part under sanningsförsäkran,

4. prövat en fråga om utdömande av förelagt vite eller häkte eller om

ansvar för förseelse i rättegången eller om skyldighet för någon att ersätta

rättegångskostnad,

5. prövat en fråga om ersättning eller förskott av allmänna medel till

målsägande eller enskild part eller om ersättning eller förskott till biträde,

försvarare, vittne, sakkunnig eller någon annan,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, restriktioner enligt 24 kap.

5 a §, en åtgärd som avses i 25

28 kap. eller omhändertagande

enligt 28 kap. brottsbalken,

6. prövat en fråga i tvistemål om

kvarstad eller annan åtgärd enligt

15 kap. eller i brottmål om häkt-

ning, tillstånd till restriktioner

enligt 24 kap. 5 a §, en åtgärd som

avses i 25 28 kap. eller omhänder-

tagande enligt 28 kap. brotts-

balken,

7. avslagit en begäran om biträde eller försvarare eller till sådant

uppdrag utsett någon annan än parten föreslagit,

8. prövat en fråga som gäller rättshjälp enligt rättshjälpslagen

(1996:1619) i annat fall än som avses i 5 eller 7,

9. avslagit en begäran om att ersättning till vittne som åberopats av en

enskild part skall utgå av allmänna medel enligt 36 kap. 24 § andra

stycket eller

10. prövat en fråga enligt 33 kap. brottsbalken om avräkning av tiden

för vissa frihetsberövanden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

dels att 16 a 16 d samt 17, 17 a, 18 och 19 §§ skall betecknas 18

25 §§,

dels att 1, 2, 2 b, 3 16 samt de nya 18, 20, 22 och 24 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 c och 17 §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Den som är häktad på grund av

misstanke om brott eller av annan

anledning får ej underkastas mera

omfattande inskränkningar i sin

frihet än som påkallas av ända-

målet med häktningen samt ord-

ning och säkerhet.

Den som är häktad på grund av

misstanke om brott eller av någon

annan anledning får inte under-

kastas mera omfattande inskränk-

ningar i sin frihet än som ända-

målet med häktningen samt ord-

ning och säkerhet kräver.

Häktad skall behandlas så att

skadliga följder av frihets-

berövandet motverkas. I den mån

det lämpligen kan ske, skall

åtgärder vidtagas för att ge häktad

det personliga stöd och annan

hjälp som han behöver. Sådana

åtgärder får dock vidtagas endast

om den häktade samtycker därtill.

Den häktade skall behandlas så

att skadliga följder av frihets-

berövandet motverkas. I den

utsträckning det är lämpligt, skall

åtgärder vidtas för att ge den

häktade det personliga stöd och

annan hjälp som han eller hon

behöver. Sådana åtgärder får dock

vidtas endast om den häktade

samtycker till detta.

2 §

Om det inte är uppenbart

obehövligt, skall häktad senast vid

ankomsten till förvaringslokalen

kroppsvisiteras för eftersökande av

föremål som han enligt vad som

följer av denna lag ej får inneha.

Om det inte är uppenbart

onödigt, skall den häktade senast

vid ankomsten till förvarings-

lokalen kroppsvisiteras för

eftersökande av föremål som han

eller hon enligt vad som följer av

denna lag inte får inneha.

I övrigt får häktad kropps-

visiteras för eftersökande av

föremål som nyss sagts när

I övrigt får den häktade

kroppsvisiteras för eftersökande av

sådana föremål när

1. anledning förekommer att

sådant föremål skall anträffas på

honom,

1. det finns anledning att anta

att ett sådant föremål skall

anträffas på den häktade,

2. det sker stickprovsvis eller

också i anslutning till större

undersökning som av säkerhets-

skäl görs av utrymmen inom för-

varingslokalen och den häktade

har eller har haft särskild

anknytning till utrymme som

berörs av undersökningen,

2. det sker stickprovsvis eller

också i anslutning till en större

undersökning som av säkerhets-

skäl görs av utrymmen inom för-

varingslokalen och den häktade

har eller har haft särskild

anknytning till det utrymme som

berörs av undersökningen,

3. den häktade skall mottaga

eller har haft obevakat besök, eller

3. den häktade skall ta emot

eller har haft obevakat besök, eller

4. den häktade efter vistelse

utanför förvaringslokalen kommer

åter till denna.

4. den häktade efter vistelse

utanför förvaringslokalen åter-

vänder dit.

Vad som har sagts i andra

stycket utgör ej hinder mot att i

annat fall företages sådan ytlig

kroppsvisitation som bedömes

nödvändig av säkerhetsskäl och

som endast avser eftersökande av

vapen eller annat farligt föremål.

Vad som har sagts i andra

stycket hindrar inte att det i annat

fall görs sådan ytlig kropps-

visitation som bedöms nödvändig

av säkerhetsskäl och som endast

avser eftersökande av vapen eller

annat farligt föremål.

2 b §

Kroppsvisitation eller kropps-

besiktning får inte göras mer

ingående än vad ändamålet med

åtgärden kräver. All den hänsyn

som omständigheterna medger

skall iakttagas. Om möjligt skall

vittne närvara. En häktad får hållas

avskild från andra häktade, om det

är nödvändigt för att verkställa

beslut om kroppsbesiktning.

Kroppsvisitation eller kropps-

besiktning får inte göras mer

ingående än vad ändamålet med

åtgärden kräver. All den hänsyn

som omständigheterna medger

skall iakttas. Om möjligt skall ett

vittne närvara. En häktad får hållas

avskild från andra häktade, om det

är nödvändigt för att verkställa

beslut om kroppsbesiktning.

Annan kroppsvisitation än som

avses i 2 § tredje stycket eller

kroppsbesiktning får, när åtgärden

gäller kvinna, ej verkställas eller

bevittnas av annan än kvinna,

läkare eller legitimerad sjuk-

sköterska.

Annan kroppsvisitation än som

avses i 2 § tredje stycket eller

kroppsbesiktning får, när åtgärden

gäller en kvinna, inte verkställas

eller bevittnas av någon annan än

en kvinna, en läkare eller en

legitimerad sjuksköterska.

Föremål, som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som häktad enligt

vad som följer av denna lag ej får

inneha, skall omhändertagas och

förvaras för hans räkning, såvitt ej

annat är särskilt föreskrivet.

Föremål som anträffas vid

kroppsvisitation eller kropps-

besiktning och som den häktade

enligt vad som följer av denna lag

inte får inneha, skall tas om hand

och förvaras för den häktades

räkning, om inte annat är särskilt

föreskrivet.

Injektionssprutor och kanyler

som kan användas för insprutning

i människokroppen, och andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika,

och som påträffas hos den som är

häktad, får tas om hand och

förstöras.

2 c §

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som

skäligen kan misstänkas vara

påverkad av beroendeframkallan-

de medel eller sådant dopnings-

medel som avses i 1 § lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel, om inte annat

föranleds av medicinska eller

liknande skäl.

3 §

Vill häktad vistas tillsammans

med en eller flera andra häktade,

skall han beredas tillfälle härtill i

skälig utsträckning, om lokal-

förhållandena medger det. Mer än

en häktad får också förvaras i

samma rum, om det är synnerligen

påkallat av utrymmesskäl eller

annan särskild anledning.

Gemensam förvaring som angivits

nu får dock ej ske, om den innebär

fara från säkerhetssynpunkt eller, i

fråga om den som är häktad på

grund av misstanke om brott, fara

för att bevis undanröjes eller

utredning om brott eljest försvåras.

I annat fall än som angivits nu får

ej förvaras mer än en person i

varje rum.

Vill en häktad vistas tillsam-

mans med en eller flera andra

häktade, skall han eller hon ges

tillfälle till det. Mer än en häktad

får också förvaras i samma rum,

om det är synnerligen påkallat av

utrymmesskäl eller annan särskild

anledning. Gemensam vistelse och

gemensam förvaring får dock inte

äga rum, om det innebär fara från

säkerhetssynpunkt eller, i fråga om

den som är häktad på grund av

misstanke om brott, fara för att

bevis undanröjs eller utredning om

brott på annat sätt försvåras. Om

en häktad förvaras i en annan

lokal än häkte, får möjligheterna

till gemensam vistelse begränsas

med hänsyn till lokalförhållande-

na.

Förvaringen skall ske på sådant

sätt att förbindelse mellan häktade

som kan antagas påverka varandra

i mål eller ärende såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

häktad, särskilt om han är under

21 år, förvaras så att han ej

utsättes för olämpligt inflytande av

annan häktad.

Förvaringen skall vara sådan att

förbindelse mellan häktade som

kan antas påverka varandra i mål

eller ärenden såvitt möjligt

förhindras. Även i övrigt skall

häktade, särskilt om de är under

21 år, förvaras så att de inte utsätts

för olämpligt inflytande av andra

häktade.

4 §

Vid behandling av häktad skall

hänsyn tagas till hans hälsotill-

stånd. Häktad som bedöms behöva

hälso- och sjukvård eller som

begär att läkare skall tillkallas,

skall så snart det kan ske under-

sökas av läkare, om ej sådan

undersökning uppenbarligen är

obehövlig.

Vid behandlingen skall hänsyn

tas till den häktades hälsotillstånd.

En häktad som bedöms behöva

hälso- och sjukvård eller som

begär att läkare skall tillkallas,

skall så snart som möjligt

undersökas av läkare, om inte

sådan undersökning uppenbarligen

är onödig.

Läkares anvisning rörande

vården av häktad som är sjuk skall

iakttagas. Behöver den häktade

sjukhusvård, skall sådan beredas

honom så snart det kan ske. Före-

skrifter om psykiatrisk tvångsvård

ges i lagen (1991:1129) om rätts-

psykiatrisk vård. Får hälso- och

sjukvårdspersonal inom kriminal-

vården kännedom om att en häktad

lider av sådan smittsam sjukdom

som enligt smittskyddslagen

(1988:1472) utgör en samhälls-

farlig sjukdom, skall chefen för

förvaringslokalen underrättas om

detta, om det behövs med hänsyn

till fara för att smittan skall

spridas.

En läkares anvisningar om

vården av en häktad som är sjuk

skall iakttas. Behöver den häktade

sjukhusvård, skall sådan beredas

honom eller henne så snart som

möjligt. Föreskrifter om psykiat-

risk tvångsvård finns i lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk

vård. Får hälso- och sjukvårds-

personal inom kriminalvården

kännedom om att en häktad lider

av en smittsam sjukdom som

enligt smittskyddslagen

(1988:1472) utgör en samhälls-

farlig sjukdom, skall chefen för

förvaringslokalen underrättas om

detta, om det behövs med hänsyn

till fara för att smittan skall

spridas.

Kan det befaras att transport

medför skada för den häktades

hälsa, skall läkares medgivande till

transporten inhämtas.

Kan det befaras att transport

medför skada för den häktades

hälsa, skall läkares medgivande till

transporten hämtas in.

Förlossning av häktad kvinna

skall såvitt möjligt ske på sjukhus.

Förlossning av en häktad kvinna

skall om möjligt ske på sjukhus.

Om anledning föreligger därtill,

skall den som enligt andra eller

fjärde stycket vistas på sjukhus stå

under bevakning.

Om det finns anledning till det,

skall den som enligt andra eller

fjärde stycket vistas på sjukhus stå

under bevakning.

5 §

Häktad skall såvitt möjligt

erbjudas arbete eller annan därmed

jämförlig sysselsättning under

häktningstiden. Han skall vidare

beredas tillfälle att utföra arbete

som han själv skaffat sig, om det

kan ske utan olägenhet.

Den häktade skall om möjligt

erbjudas arbete eller annan därmed

jämförlig sysselsättning under

häktningstiden. Den häktade skall

vidare ges möjlighet att utföra

arbete som han eller hon själv har

skaffat sig, om det kan ske utan

olägenhet.

Regeringen eller myndighet,

som regeringen bestämmer, med-

delar bestämmelser om ersättning

åt häktad för arbete eller annan

därmed jämförlig sysselsättning

som tillhandahålles honom.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddelar bestämmelser om ersätt-

ning åt den häktade för arbete eller

annan därmed jämförlig syssel-

sättning som tillhandahålls honom

eller henne.

6 §

I den utsträckning det lämpligen

kan ske bör häktad, om ej annat

följer av tredje stycket, ges

möjligheter att genom tidningar,

radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Hans behov

av annan förströelse bör

tillgodoses i skälig omfattning.

I den utsträckning som det är

lämpligt bör en häktad, om inte

annat följer av tredje stycket, ges

möjligheter att genom tidningar,

radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Den häktades

behov av annan förströelse bör till-

godoses i skälig omfattning.

Under förutsättningar som anges

i första stycket får häktad själv

skaffa sig eller mottaga böcker,

tidskrifter, tidningar och annat

som kan bereda honom förströelse.

Under de förutsättningar som

anges i första stycket får den

häktade själv skaffa sig eller ta

emot böcker, tidskrifter, tidningar

och annat som kan bereda honom

eller henne förströelse.

I fråga om den som är häktad på

grund av misstanke om brott får

inskränkningar helt eller delvis

göras i hans rätt att ha tillgång till

tidskrifter, tidningar, radio och

television, om det är påkallat för

att undvika att bevis undanröjes

eller utredning om brott eljest

försvåras.

För den som är häktad på grund

av misstanke om brott får

inskränkningar helt eller delvis

göras i rätten att ha tillgång till

tidskrifter, tidningar, radio och

television, om det behövs för att

undvika att bevis undanröjs eller

utredning om brott på annat sätt

försvåras.

7 §

Häktad får inneha pengar,

värdesaker och legitimations-

handlingar i den mån det kan ske

utan olägenhet. Han får ej inneha

alkoholhaltiga drycker eller andra

berusningsmedel.

Den häktade får inneha pengar,

värdesaker och legitimations-

handlingar i den mån det inte är

olägligt. Den häktade får inte

inneha alkoholhaltiga drycker eller

andra berusningsmedel.

I övrigt får häktad, i den mån ej

annat följer av denna lag, inneha

personliga tillhörigheter och skaffa

sig varor eller annat enligt

föreskrifter som meddelas av

regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

I övrigt får den häktade, i den

mån inte annat följer av denna lag,

inneha personliga tillhörigheter

och skaffa sig varor eller annat

enligt föreskrifter som meddelas

av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

8 §

Häktad skall ha möjlighet att

dagligen vistas utomhus minst en

timme, om ej synnerligt hinder

möter däremot.

Den häktade skall ha möjlighet

att dagligen vistas utomhus minst

en timme, om det inte finns

synnerligt hinder mot detta.

9 §

Brev från häktad till svensk

myndighet, internationellt organ

som har av Sverige erkänd

behörighet att ta emot klagomål

från enskilda eller hans offentlige

försvarare skall vidarebefordras

utan föregående granskning.

Brev från den häktade till

svenska myndigheter, internatio-

nella organ som har av Sverige

erkänd behörighet att ta emot

klagomål från enskilda eller den

häktades offentlige försvarare

skall vidarebefordras utan före-

gående granskning.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får häktad avsända

eller mottaga brev, om det kan ske

utan fara från säkerhetssynpunkt

och, i fråga om den som är häktad

på grund av misstanke om brott,

utan fara för att bevis undanröjes

eller utredning om brott eljest

försvåras.

Utöver vad som gäller enligt

första stycket får den häktade

sända eller ta emot brev, om det

kan ske utan fara från säkerhets-

synpunkt och, för den som är

häktad på grund av misstanke om

brott, utan fara för att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras.

Vägras häktad avsända eller

mottaga brev utan föregående

granskning av dess innehåll, skall

brevet kvarhållas men får ej

öppnas utan den häktades med-

givande.

Vägras den häktade att sända

eller ta emot brev utan föregående

granskning av dess innehåll, skall

brevet hållas kvar men får inte

öppnas utan den häktades med-

givande.

Kopior och översättningar av

brev som har granskats skall

förstöras så snart de inte längre

behövs.

Vad i denna paragraf är

föreskrivet om brev gäller även

annan skriftlig handling.

Bestämmelserna i första fjärde

styckena om brev gäller även

andra skriftliga handlingar.

10 §

Bestämmelserna i 9 § andra och

tredje styckena är tillämpliga även

på försändelse av annat slag än

brev eller annan skriftlig handling.

Häktad får dock ej mottaga

försändelse som har angivits nu,

om den kan äventyra ordningen

eller eljest medföra olägenhet.

Bestämmelserna i 9 § andra och

tredje styckena gäller även

försändelser av annat slag än brev

eller andra skriftliga handlingar.

Den häktade får dock inte ta emot

en sådan försändelse om den kan

äventyra ordningen eller annars

medföra olägenhet.

Om det är påkallat för att hindra

att otillåtna varor införes i för-

varingslokal, får regeringen eller

myndighet som regeringen

bestämmer föreskriva att häktade

ej utan särskilt medgivande får

mottaga andra försändelser än

brev eller andra meddelanden.

Om det behövs för att hindra att

otillåtna varor förs in i en för-

varingslokal, får regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriva att häktade

inte utan särskilt medgivande får

ta emot andra försändelser än brev

eller andra meddelanden.

11 §

En häktad får ta emot besök i

den utsträckning det lämpligen kan

ske. En häktad får inte ta emot

besök som kan medföra fara från

säkerhetssynpunkt. Inte heller får

den som är häktad på grund av

misstanke om brott ta emot besök

som kan medföra fara för att bevis

undanröjs eller utredning om brott

annars försvåras.

Den häktade får ta emot besök i

den utsträckning det är lämpligt.

Han eller hon får inte ta emot

besök som kan medföra fara från

säkerhetssynpunkt. Inte heller får

den som är häktad på grund av

misstanke om brott ta emot besök

som kan medföra fara för att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

annars försvåras, skall en eller

flera personer vara närvarande vid

besök.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras, skall en

eller flera personer vara när-

varande vid besök.

Under förutsättningar som anges

i andra stycket kan som villkor för

besök föreskrivas att den be-

sökande underkastar sig kropps-

visitation.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket kan som

villkor för besök föreskrivas att

den besökande underkastar sig

kroppsvisitation.

Om det behövs för att kunna

bedöma om den som är häktad

skall få ta emot besök i ett särskilt

fall eller om ett besök skall vara

bevakat, skall i förväg undersökas

om den besökande har dömts eller

är misstänkt för brottslig verk-

samhet. I den utsträckning det

behövs skall upplysningar också

inhämtas om den besökandes

personliga förhållanden i övrigt.

Om det behövs för att kunna

bedöma om den som är häktad

skall få ta emot besök i ett särskilt

fall eller om ett besök skall vara

bevakat, skall det i förväg under-

sökas om den besökande har

dömts eller är misstänkt för

brottslig verksamhet. I den

utsträckning det behövs skall upp-

lysningar också hämtas in om den

besökandes personliga förhållan-

den i övrigt.

Om försvarares rätt att träffa den som är häktad finns bestämmelser i

rättegångsbalken.

12 §

Telefonsamtal mellan häktad

och person utom förvaringslokalen

får äga rum i den utsträckning det

lämpligen kan ske. Den häktade

skall vägras telefonsamtal som kan

medföra fara från säkerhets-

synpunkt. Ej heller får den som är

häktad på grund av misstanke om

brott ha telefonsamtal som kan

medföra fara för att bevis undan-

röjes eller utredning om brott

eljest försvåras.

Telefonsamtal mellan den

häktade och en person utom

förvaringslokalen får äga rum i

den utsträckning som det är

lämpligt. Den häktade skall vägras

telefonsamtal som kan medföra

fara från säkerhetssynpunkt. Inte

heller den som är häktad på grund

av misstanke om brott får ta emot

eller ringa telefonsamtal som kan

medföra fara för att bevis undan-

röjs eller utredning om brott på

annat sätt försvåras.

Om det behövs av säkerhetsskäl

eller för att undvika att bevis

undanröjs eller utredning om brott

på annat sätt försvåras, skall en

eller flera personer på lämpligt sätt

avlyssna telefonsamtal. Avlyss-

ning får äga rum endast med den

häktades vetskap. Telefonsamtal

med den häktades offentlige för-

svarare får inte avlyssnas.

13 §

Om missbruk ej kan befaras,

kan häktad medges att besöka när-

stående som är svårt sjuk, närvara

vid närståendes begravning eller i

annat fall, då synnerliga skäl

föreligger, lämna förvarings-

lokalen för viss kort tid. Under

vistelsen utom förvaringslokalen

skall den häktade vara ställd

under bevakning, om ej sådan till-

syn av särskilda skäl kan antagas

vara obehövlig.

Om missbruk inte kan befaras,

kan den häktade medges att

besöka en närstående som är svårt

sjuk, närvara vid en närståendes

begravning eller i annat fall, då det

finns synnerliga skäl, lämna för-

varingslokalen för viss kort tid.

Under vistelsen utanför förva-

ringslokalen skall den häktade

bevakas, om inte en sådan tillsyn

av särskilda skäl kan antas vara

onödig.

14 §

Medför häktad kvinna spädbarn

vid intagningen eller föder hon

därefter barn, kan tillstånd ges

henne att ha barnet hos sig.

Om en häktad kvinna har med

sig ett spädbarn vid intagningen

eller därefter föder barn, kan hon

få tillstånd att ha barnet hos sig.

15 §

Häktad får beläggas med fängsel

1. under transport och eljest

under vistelse utom förvarings-

lokalen, om det är nödvändigt av

säkerhetsskäl samt

Den häktade får beläggas med

fängsel

1. under transport och annars

under vistelse utanför förvarings-

lokalen, om det är nödvändigt av

säkerhetsskäl och

2. i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av den häktade, om

andra medel visar sig otillräckliga och det är oundgängligen nödvändigt

med hänsyn till den häktades egen eller annans säkerhet till liv eller

hälsa.

Läkare skall så snart det kan ske

undersöka den som är föremål för

åtgärd enligt första stycket 2.

En läkare skall så snart det är

möjligt undersöka den som är

föremål för åtgärd enligt första

stycket 2.

16 §

Beträffande den som är häktad

på grund av misstanke om brott

ankommer det på undersöknings-

ledaren eller åklagaren att

Beträffande den som är häktad

på grund av misstanke om brott är

det undersökningsledaren eller

åklagaren som skall

1. avgöra om eller i vad mån

hinder för medgivande enligt 3 §

första stycket första meningen eller

9 13 §§ eller för tillämpning av

3 § första stycket andra meningen

möter på den grund att åtgärden

kan medföra fara för att bevis

undanröjes eller utredning om

brott eljest försvåras

1. avgöra om eller i vad mån det

finns hinder för medgivande enligt

3 § eller 9 13 §§ på grund av att

åtgärden kan medföra fara för att

bevis undanröjs eller utredningen

om brott på annat sätt försvåras,

2. avgöra fråga om inskränkningar enligt 6 § tredje stycket.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär hinder för medgivan-

de eller på annat sätt inskränkning

i en häktads rätt, får meddelas

endast om den häktade får under-

kastas restriktioner enligt 24 kap.

5 a § rättegångsbalken.

Ett beslut enligt första stycket

som innebär inskränkningar i den

häktades kontakter med omvärlden

(restriktioner) får meddelas endast

om den häktade får underkastas

restriktioner enligt 24 kap. 5 a §

rättegångsbalken.

Sådana beslut skall omprövas så

ofta det finns anledning till det.

Beslut som avses i andra stycket

skall omprövas så ofta det finns

anledning till det.

17 §

Den häktade får begära tings-

rättens prövning av ett beslut

enligt 16 § andra stycket att

ålägga denne restriktioner av ett

visst slag. Rätten skall pröva en

sådan begäran när den prövar

frågan om tillstånd till restrik-

tioner enligt 24 kap. 5 a § rätte-

gångsbalken. Innan rätten fattar

beslut skall åklagaren ges tillfälle

att yttra sig. Rättens beslut får inte

överklagas.

Bestämmelserna i första stycket

skall tillämpas även i hovrätt och

Högsta domstolen om dom i målet

har överklagats dit eller om för-

handling hålls enligt 24 kap. 17 §

fjärde stycket rättegångsbalken.

18 §

Om ej annat följer av 16 §, med-

delas beslut enligt denna lag av

kriminalvårdsstyrelsen beträffande

den som är intagen i förvarings-

lokal som står under styrelsens

tillsyn.

Om inte annat följer av 16 §,

meddelas beslut enligt denna lag

av Kriminalvårdsstyrelsen be-

träffande den som är intagen i en

förvaringslokal som står under

styrelsens tillsyn.

20 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 16 a §.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva att någon annan krimi-

nalvårdsmyndighet än Kriminal-

vårdsstyrelsen eller tjänsteman

inom kriminalvården får fatta

beslut som avses i 18 §.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen kan

ändra ett beslut som någon annan

har fattat enligt första stycket. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av ett sådant

beslut, om det gått honom eller

henne emot.

22 §

Vad som sägs i denna lag om

häktad har motsvarande tillämp-

ning på

Med undantag för bestäm-

melserna i 16 § andra stycket och

17 § tillämpas vad som i denna lag

sägs om den häktade även på

1. den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott,

2. den som har intagits i häkte

eller polisarrest för förpassning till

kriminalvårdsanstalt,

2. den som har tagits in i häkte

eller polisarrest för förpassning till

kriminalvårdsanstalt,

3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje

stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och

4. den som har omhändertagits

enligt 28 kap. 11 § tredje stycket

brottsbalken i avvaktan på att

beslut om undanröjande av

skyddstillsyn vinner laga kraft.

4. den som har omhändertagits

enligt 28 kap. 11 § tredje stycket

brottsbalken i avvaktan på att ett

beslut om undanröjande av

skyddstillsyn vinner laga kraft.

Denna lag tillämpas inte på den som har gripits enligt 34 § lagen

(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

24 §

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 17 §§ intages i krimi-

nalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tages i förvar

i polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas varak-

tighet, gälla i tillämpliga delar, om

ej annat föreskrives i lag eller

annan författning.

När någon i annat fall än som

avses i 1 och 22 §§ tas in i krimi-

nalvårdsanstalt eller häkte för

annat ändamål än verkställighet av

påföljd för brott eller tas i förvar i

polisarrest, skall denna lag, med

särskilt beaktande av anledningen

till intagningen och dennas varak-

tighet gälla i tillämpliga delar, om

inte annat föreskrivs i lag eller

annan författning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-03-05.

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Sigvard

Holstad, justitierådet Ingegerd Westlander.

Enligt en lagrådsremiss den 19 februari 1998 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i rättegångsbalken,

2. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

och hovrättsassessorn Håkan Friman.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

3 §

I paragrafens första stycke första meningen föreslås ändringar som skall

klargöra den nya huvudregeln att en häktad som önskar det skall ges

tillfälle att vistas tillsammans med en eller flera andra häktade

(gemensam vistelse).

I andra stycket som endast ändrats språkligt finns vissa bestämmelser

angående vad som skall iakttas beträffande förvaringen när häktade

kan antas påverka varandra i mål eller ärenden liksom när häktade inte

uppnått 21 års ålder.

Enligt Lagrådets uppfattning bör vad som sålunda föreskrivs i andra

stycket göras tillämpligt även beträffande häktade som enligt huvud-

regeln i första stycket vill ha gemensam vistelse.

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1997/98:104 Behandlingen av häktade.

 Senaste lydelse 1993:1408.

 Senaste lydelse 1987:1211.

 Senaste lydelse 1994:452.

 Senaste lydelse 1987:1211.

 Senaste lydelse 1996:1624.

 Senaste lydelse 1982:402.

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse 1991:1135.

 Senaste lydelse 1993:1694.

 Senaste lydelse 1995:493.

 Senaste lydelse 1980:931.

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse av förutvarande 16 a § 1981:1301.

 Senaste lydelse av förutvarande 16 c § 1990:1012.

 Senaste lydelse av förutvarande 17 § 1994:1761.

 Förutvarande 18 §.

 Lydelse enligt proposition 1997/98:95.

 Senaste lydelse 1993:1408.

 Senaste lydelse 1987:1211.

 Senaste lydelse 1994:452.

 Senaste lydelse 1996:1624 (som träder i kraft den 1 december 1997).

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse 1993:1694.

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse av förutvarande 16 c § 1990:1012.

 Senaste lydelse av förutvarande 17 § 1994:1761.

 Senaste lydelse 1993:1408.

 Senaste lydelse 1987:1211.

 Senaste lydelse 1994:452.

 Senaste lydelse 1987:1211.

 Senaste lydelse 1996:1624.

 Senaste lydelse 1982:402.

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse 1991:1135.

 Senaste lydelse 1993:1694.

 Senaste lydelse 1995:493.

 Senaste lydelse 1980:931.

 Senaste lydelse 1993:1411.

 Senaste lydelse av förutvarande 16 a § 1981:1301.

 Senaste lydelse av förutvarande 16 c § 1990:1012.

 Senaste lydelse av förutvarande 17 § 1994:1761.

 Förutvarande 18 §.

9

1

Prop. 1997/98:104

Prop. 1997/98:104

Prop. 1997/98:104

70

71

Prop. 1997/98:104

Bilaga 1

Prop. 1997/98:104

Bilaga 1

Prop. 1997/98:104

Bilaga 3

77

Prop. 1997/98:104

Bilaga 2

75

Prop. 1997/98:104

Bilaga 3

Prop. 1997/98:104

Bilaga 3

86

Prop. 1997/98:104

Bilaga 3

83

Prop. 1997/98:104

Bilaga 4

Prop. 1997/98:104

Bilaga 4

97

99

Prop. 1997/98:104

Bilaga 5

Prop. 1997/98:104