Regeringens proposition

1995/96:129

Säkerhetsskydd

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 8 februari 1996

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att förordningen (1981:421) om säkerhetsskydd vid

statliga myndigheter samt personalkontrollkungörelsen (1969:446) ersätts av en

för säkerhetsskydd och personalkontroll gemensam säkerhetsskyddslag. Regeringen

föreslår att det skyddsvärda intresset för säkerhetsskyddet utvidgas så att det

förutom rikets säkerhet omfattar bl.a. ett skydd mot terrorism. Andra

förändringar i sak som föreslås är att bestämmelserna om personalkontroll skall

omfatta anställda även vid kommunerna och landstingen. Vidare föreslås att

säkerhetsskyddet skall omfatta de offentligt ägda företagen och, i större

utsträckning än i dag, de enskilda företagen. Vissa följdändringar föreslås i

bl.a. lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i riksdagen och sekretesslagen

(1980:100).

 De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Förslag till säkerhetsskyddslag..................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:953) om

 säkerhetsskydd i riksdagen.......................... 12

 2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (l980:100) 13

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om civilt

 försvar............................................. 15

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om

 homosexuella sambor................................. 16

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för

 samhällsviktiga anläggningar m.m. .................. 17

3 Ärendet och dess beredning................................. 19

4 Säkerhetsskydd och personalkontroll........................ 19

 4.1 Säkerhetsskyddet.................................... 19

 4.2 Personalkontrollen.................................. 21

5 Säkerhetsskyddets ramar ................................... 22

 5.1 Säkerhetskyddets omfattning......................... 22

 5.2 Olika säkerhetsskyddsåtgärder och deras syfte....... 26

 5.3 En reglering som gäller även kommuner, landsting och kyrkliga

 kommuner............................................ 29

 5.4 Reglering av säkerhetsskydd i enskild verksamhet ... 30

6 Registerkontroll........................................... 38

 6.1 Övergång till ett system för säkerhetsklarering m.m. 38

 6.2 Kriterierna för registerkontroll ........ 40

 6.3 Anknytningen till anställning....................... 41

 6.3.1 Klassningssystemet när det gäller tillgången till

 sekretessbelagda uppgifter.................... 41

 6.3.2 Registerkontroll till skydd mot terrorism..... 43

 6.4 Registerslagningens omfattning när det gäller tillgången

 till sekretessbelagda uppgifter..................... 45

 6.4.1 Uppgifter från Säkerhetspolisens register (SÄPO-

 registret).................................... 45

 6.4.2 Andra polisregisteruppgifter.................. 46

 6.4.3 Särskild personutredning...................... 48

 6.4.4 Kontroll av anhöriga.......................... 49

 6.5 Registerslagningens omfattning vid kontroll till skydd mot

 terrorism........................................... 51

 6.6 Samtycke av den kontrollerade m.m................... 54

 6.7 Berättigade att besluta om kontroll respektive placering av

 anställningar i säkerhetsklasser.................... 55

 6.8 Krav på relevans för att uppgifterna skall få lämnas ut samt

 några andra handläggningsfrågor .................... 57

 6.9 Den kontrollerades rätt att yttra sig över uppgifterna innan

 de lämnas ut för säkerhetsprövning ................. 59

 6.10 Handläggningen av frågan om utlämnande av uppgifterna från

 polisregistren...................................... 62

 6.11 Ansvaret för bedömningen i anställningsfrågan....... 63

 6.12 Möjligheter till överklagande ..................... 64

 6.13 Frågor om utländska medborgare...................... 65

 6.13.1 Utländska medborgares tillträde till säkerhetsklassade

befattningar..................................................... 65

 6.13.2 Registerkontroll av utländska medborgare 68

 6.14 Registerkontroll vid utlandsverksamhet m.m.......... 69

7 Tillsyn och sanktioner .................................... 70

8 Kostnader.................................................. 71

9 Författningskommentar...................................... 72

 9.1 Förslaget till säkerhetsskyddslag .................. 72

 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:953) om

 säkerhetsskydd i riksdagen.......................... 90

 9.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 90

 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1720) om civilt

 försvar............................................. 91

 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:813) om

 homosexuella sambor................................. 91

 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för

 samhällsviktiga anläggningar m.m.................... 91

Bilaga 1 Sammanfattning av Säkerhetsskyddsutredningens betänkande(SOU

1994:149) ....................................................... 93

Bilaga 2 Utredningens författningsförslag....................107

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna..................114

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag.........................115

Bilaga 5 Lagrådets yttrande..................................128

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 februari 1996.144

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. säkerhetsskyddslag,

 2. lag om ändring i lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i riksdagen,

 3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 4. lag om ändring i lagen om (1994:1720) om civilt försvar,

 5. lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor, och

 6. lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga

 anläggningar m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till säkerhetsskyddslag

 Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller vid verksamhet hos

 1. staten, kommunerna, landstingen och de kyrkliga kommunerna,

 2. aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka staten,

kommuner, landsting eller kyrkliga kommuner utövar ett rättsligt bestämmande

inflytande, och

 3. enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller

särskilt behöver skyddas mot terrorism.

2 § För riksdagen och dess myndigheter gäller endast 11 - 29 §§.

3 § För de kyrkliga kommunerna gäller inte 12 - 29 §§.

4 § Staten, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner skall anses utöva ett

rättsligt bestämmande inflytande enligt 1 § 2, om de ensamma eller tillsammans

 1. äger aktier i ett aktiebolag eller andelar i en ekonomisk förening med fler

än hälften av samtliga röster i bolaget eller föreningen eller på något annat

sätt förfogar över så många röster i bolaget eller föreningen,

 2. har rätt att utse eller avsätta fler än hälften av ledamöterna i styrelsen

för ett aktiebolag, en förening eller en stiftelse, eller

 3. utgör samtliga obegränsat ansvariga bolagsmän i ett handelsbolag.Vid

tillämpningen av 1 - 3 skall inflytande anses vara utövat av staten, om

inflytandet utövas av en juridisk person över vilken staten bestämmer på det

sätt som anges i punkterna. Det som här sägs om staten gäller också kommuner,

landsting och kyrkliga kommuner.

Säkerhetsskydd

5 § I verksamhet där lagen gäller skall det säkerhetsskydd finnas som behövs med

hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter.

 Säkerhetsskyddet skall utformas med beaktande av enskildas rätt att enligt

tryckfrihetsförordningen ta del av allmänna handlingar.

6 § Med säkerhetsskydd avses

 1. skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet,

 2. skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt sekre-

tesslagen (1980:100) och som rör rikets säkerhet, och

 3. skydd mot brott som innebär användning av våld, hot eller tvång för

politiska syften (terrorism), även om brotten inte hotar rikets säkerhet.

7 § Säkerhetsskyddet skall förebygga

 1. att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet

obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet),

 2. att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till upp-

gifter som avses i 1 eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet

bedrivs (tillträdesbegränsning), och

 3. att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i

verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning).

 Säkerhetsskyddet skall även i övrigt förebygga terrorism.

Säkerhetsskyddsavtal

8 § När staten avser att begära in anbud eller träffa avtal om upphandling där

det förekommer uppgifter som med hänsyn till rikets säkerhet omfattas av

sekretess, skall staten träffa ett skriftligt avtal (säkerhetsskyddsavtal) med

anbudsgivaren eller leverantören om det säkerhetsskydd som behövs i det

särskilda fallet. Detsamma gäller för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner.

 Om säkerhetsskyddslagen gäller för anbudsgivaren eller leverantören på grund

av 1 § 2 eller 3, kan anbudsgivarens eller leverantörens skyldigheter enligt

lagen inte göras mindre långtgående genom villkoren i säkerhetsskyddsavtalet.

Informationssäkerhet

9 § Vid utformningen av informationssäkerheten skall behovet av skydd vid

automatisk informationsbehandling beaktas särskilt.

Tillträdesbegränsning

10 § Tillträdesbegränsningar skall utformas så att den enskildes rätt att röra

sig fritt inte inskränks mer än nödvändigt.

 Bestämmelser om förbud mot tillträde till vissa anläggningar, områ-den, fartyg

eller luftfartyg finns i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga

anläggningar m.m.

Säkerhetsprövning

11 § Säkerhetsprövning skall göras innan en person genom anställning eller på

något annat sätt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller

anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism. Prövningen skall

klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i denna

lag och i övrigt pålitlig från säkerhetssynpunkt.

 Säkerhetsprövningen skall omfatta registerkontroll och särskild person-

utredning under de förutsättningar som anges i 13 - 19 §§.

Registerkontroll

12 § Med registerkontroll avses att uppgifter hämtas från polisregister.

13 § Registerkontroll skall göras vid säkerhetsprövning som gäller anställning,

uppdrag, tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

utbildning, besök eller något annat deltagande i verksamhet, om anställningen

eller deltagandet i verksamheten har placerats i säkerhetsklass.

 Registerkontroll skall inte göras när det gäller uppdrag som offentlig

försvarare, ombud inför domstol eller ledamot i riksdagen eller i fullmäktige

eller när det gäller liknande uppdrag.

14 § Registerkontroll får göras även i andra fall, om det behövs för skyddet mot

terrorism och det finns särskilda skäl. Föreskrifter om detta meddelas av

regeringen, utom såvitt gäller riksdagen och dess myndigheter.

15 § Registerkontroll får göras efter framställan av en annan stat, om

 1. den person som framställan gäller har eller har haft hemvist i Sverige,

 2. personen skall delta i en verksamhet på det sätt som anges i 13 § första

stycket, och

 3. det för deltagandet gäller regler i den andra staten om registerkontroll

som motsvarar reglerna i denna lag.

 Skall en person som har eller har haft hemvist i Sverige delta i en säker-

hetskänslig verksamhet hos en mellanfolklig organisation där Sverige är medlem,

får registerkontroll göras efter beslut av regeringen, om organisationen har

gjort framställan om kontroll.

16 § Registerkontroll får underlåtas, om det står klart att någon kontroll inte

behövs, därför att den som säkerhetsprövningen avser tidigare har kontrollerats

på motsvarande sätt.

Säkerhetsklasser

17 § En anställning eller ett annat sådant deltagande i verksamhet som avses i

13 § första stycket skall placeras i säkerhetsklass, om den anställde eller den

som annars deltar i verksamheten

 1. i stor omfattning får del av uppgifter som omfattas av sekretess och är av

synnerlig betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsklass 1),

 2. i en omfattning som inte är obetydlig får del av sådana uppgifter som avses

i 1 (säkerhetsklass 2), eller

 3. i övrigt får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av

betydelse för rikets säkerhet, om ett röjande av uppgifterna kan antas medföra

men för rikets säkerhet som inte endast är ringa (säkerhetsklass 3).

Särskild personutredning

18 § En särskild personutredning skall göras vid registerkontroll som avser

anställning eller annat deltagande i verksamhet, om anställningen eller

deltagandet i verksamheten har placerats i säkerhetsklass 1 eller 2. Detta

gäller också när en framställan om registerkontroll har gjorts av en annan stat

eller en mellanfolklig organisation enligt 15 §. Personutredningen skall omfatta

en undersökning av den kontrollerades ekonomiska förhållanden. I övrigt skall

undersökningen ha den omfattning som behövs.

Samtycke

19 § Den som säkerhetsprövningen gäller skall ha gett sitt samtycke innan

registerkontroll och särskild personutredning får göras. Ett sam-tycke skall

anses gälla också förnyade kontroller och utredningar så länge som den

kontrollerade skall inneha samma anställning.

Beslut om registerkontroll och placering i säkerhetsklass

20 § Riksdagen och dess myndigheter beslutar om placering i säkerhetsklass och

om registerkontroll såvitt avser riksdagens förvaltningsområde. För anställda

vid riksdagen bestämmer riksdagens förvaltningskontor efter samråd med

krigsdelegationens sekreterare om placering i säkerhetsklass och om

registerkontroll.

 I övrigt beslutar regeringen om placering i säkerhetsklass och om

registerkontroll.Regeringen får föreskriva att myndigheter och andra, för vilka

bestämmelserna om registerkontroll gäller, beslutar om placering i

säkerhetsklass och om registerkontroll. Denna beslutanderätt får dock tilldelas

sådana bolag, föreningar och stiftelser som avses i 1 § 2 eller sådana enskilda

som anges i 1 § 3 och 8 § endast om det finns särskilda skäl.

Utlämnande av uppgifter

21 § Utlämnande av uppgifter från polisregister vid registerkontroll får omfatta

 1. för säkerhetsklass 1 eller 2: varje uppgift som finns tillgänglig i polis-

register om den kontrollerade och, om det är oundgängligen nödvändigt, om make

eller sambo, och

 2. för säkerhetsklass 3: uppgifter om den kontrollerade i person- och be-

lastningsregistret hos Rikspolisstyrelsen och i Säkerhetspolisens register.

22 § Vid registerkontroll enligt 14 § får utlämnandet omfatta alla uppgifter om

den kontrollerade som finns i Säkerhetspolisens register samt de uppgifter om

den kontrollerade som finns i person- och belastningsregistret hos

Rikspolisstyrelsen om dom eller misstanke om brott som avses i

 - 3 kap. 1, 2, 5, och 6 §§ brottsbalken,

 - 4 kap. 1 - 6 och 8 - 9 §§ brottsbalken,

 - 6 kap. 1 och 2 §§ brottsbalken,

 - 8 kap. 4 - 6 §§ brottsbalken,

 - 9 kap. 3 och 4 §§ brottsbalken,

 - 12 kap. 3 och 5 §§ brottsbalken,

 - 13 kap. 1 - 5b och 7 §§ brottsbalken,

 - 16 kap. 1 - 3, 5, 6 och 8 §§ brottsbalken,

 - 17 kap. 1 § brottsbalken,

 - 18 kap. 1 och 3 - 5 §§ brottsbalken,

 - 19 kap. brottsbalken,

 - 1 och 3 §§ narkotikastrafflagen (1968:64), och

 - 37 § vapenlagen (1973:1176).

 Även uppgift om försök och förberedelse till dessa gärningar får lämnas ut.

23 § Om det finns synnerliga skäl, får utlämnandet omfatta även andra uppgifter

än sådana som avses i 21 och 22 §§.

 Regeringen beslutar i varje enskilt fall om utlämnande av uppgifter enligt

denna paragraf.

24 § En uppgift som har kommit fram vid registerkontroll eller särskild

personutredning får lämnas ut för säkerhetsprövning endast om den kan antas ha

betydelse för prövningen av den kontrollerades pålitlighet från

säkerhetssynpunkt.

25 § Innan en uppgift som har kommit fram vid registerkontroll eller särskild

personutredning får lämnas ut för säkerhetsprövning, skall den som uppgiften

avser ges tillfälle att yttra sig över uppgiften. Detta gäller dock inte om

uppgiften omfattas av sekretess i förhållande till den enskilde enligt någon

annan bestämmelse i sekretesslagen (1980:100) än 7 kap. 17 §.

 Även om uppgiften omfattas av sådan sekretess, skall den som uppgiften avser

ges tillfälle att yttra sig innan uppgiften lämnas ut, om hans eller hennes

intresse av att få yttra sig skäligen bör ha företräde framför det intresse som

sekretessen skall skydda.

26 § En uppgift som lämnas ut vid registerkontroll får inte åtföljas av något

annat yttrande än en förtydligande kommentar till uppgiften.

Prövningen av de utlämnade uppgifterna

27 § Den som bestämmer om registerkontroll avgör självständigt om den person som

prövas skall få anlitas. Prövningen skall grundas på den kunskap som finns om

den som prövas, de uppgifter som har kommit fram vid registerkontrollen och vid

särskild personutredning, arten av den verksamhet för vilken prövningen görs

samt omständigheterna i övrigt.

28 § Sedan ett beslut har fattats med anledning av en säkerhetsprövning, skall

de handlingar som erhållits från Rikspolisstyrelsen snarast åter-ställas dit, om

styrelsen inte har beslutat något annat.

Krav på svenskt medborgarskap

29 § En säkerhetsklassad anställning vid staten, en kommun eller ett landsting

får innehas endast av den som är svensk medborgare.

 Kravet på svenskt medborgarskap gäller inte sådant deltagande i verksamhet som

enligt 13 § första stycket vid sidan om anställning skall föranleda

registerkontroll.

 Regeringen får i enskilda fall medge undantag från kravet på svenskt

medborgarskap.

Intern utbildning och kontroll

30 § Myndigheter och andra som lagen gäller för skall se till

 1. att personalen får utbildning i frågor om säkerhetsskydd, och

 2. att säkerhetsskyddet kontrolleras.

Tillsyn

31 § Den som regeringen bestämmer skall kontrollera säkerhetsskyddet hos

myndigheter och andra som lagen gäller för samt hos anbudsgivare och

leverantörer som har träffat ett säkerhetsskyddsavtal.

 Därutöver skall staten, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner se till att

det finns ett tillfredsställande säkerhetsskydd hos aktiebolag, handelsbolag,

föreningar och stiftelser över vilka de utövar ett rättsligt bestämmande

inflytande samt hos anbudsgivare och leverantörer med vilka de har träffat ett

säkerhetsskyddsavtal.

Undantag från lagens tillämpning

32 § Regeringen får i fråga om regeringskansliet förordna om undantag från andra

bestämmelser i lagen än sådana som gäller registerkontroll.

Föreskrifter om verkställighet

33 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar de närmare

föreskrifter som behövs för lagens tillämpning.

____________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996, då personalkontrollkungörelsen

(1969:446) skall upphöra att gälla.

 2. Ett beslut om placering i skyddsklass enligt personalkontroll-kungörelsen

(1969:446) skall gälla till dess ett motsvarande beslut om säkerhetsklass enligt

den nya lagen har fattats, dock längst till utgången av år 1997. Skyddsklass 1

A, 1 B och 2 enligt kungörelsen skall därvid anses motsvara säkerhetsklasserna

1, 2 respektive 3 enligt lagen.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i

riksdagen

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i riksdagen

att 38 och 39 §§ skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

38 §

--------------------------------------------------------------------

 Personalkontrollkungörelsen I 11 - 29 §§ säkerhetsskyddslagen

(1969:446) skall gälla i (1996:000) finns bestämmelser om

tillämpliga delar för riksdagens säkerhetsprövning som gäller även för

tjänstemän. riksdagen och dess myndigheter.

39 §

--------------------------------------------------------------------

 Riksdagens förvaltningskontor Närmare föreskrifter för riksda-

bestämmer efter samråd med krigs- gens myndigheter om säkerhets-

delegationens sekreterare vilka prövning enligt säkerhetsskydds-

tjänster och uppdrag för tjänstemänlagen (1996:000) får meddelas av

som skall hänföras till skydds- respektive myndighet. I 6 § första

klass enligt stycket lagen (1983:1061) med

personalkontrollkungörelsen instruktion för riksdagens förvalt-

(1969:446). ningskontor ges förvaltningskon-

 toret behörighet att meddela för-

 valtningsföreskrifter om de frågor

 som kontoret skall handlägga.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (l980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 17 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100)1 skall ha följande lydelse.

---------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 kap.

17 §

---------------------------------------------------------------------

 Sekretess gäller i verksamhet Sekretess gäller i verksamhet

som avser förande av eller uttag som avser förande av eller uttag

ur allmänt kriminalregister ur allmänt kriminalregister

eller register som förs enligt eller register som förs enligt

lagen (1965:94) om lagen (1965:94) om

polisregister m.m. för uppgift polisregister m.m. för uppgift

som har tillförts registret. Om som har tillförts registret. Om

utlämnande av sådan uppgift gäller utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i lag om vad som är föreskrivet i lag om

register som nu har nämnts och i register som nu har nämnts och i

förordning som har stöd i sådan säkerhetsskyddslagen (1996:000)

lag. Föreskrifterna i 14 kap. samt i förordningar som har stöd

gäller inte i fråga om i dessa lagar. Föreskrifterna i

sekretessen enligt denna pa- 14 kap. gäller inte i fråga om

ragraf. sekretessen enligt denna para-

 graf.

9 kap.

 17 §

 Sekretess gäller, om inte annat följer av 18 §, i

 1. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

---------------------------------------------------------------------

 2. angelägenhet, som avser an- 2. angelägenhet, som avser an-

vändning av tvångsmedel i sådant vändning av tvångsmedel i sådant

mål eller i annan verksamhet för mål eller i annan verksamhet för

att förebygga brott eller som att förebygga brott eller som

avser sådan personalkontroll som avser registerkontroll och

enligt särskilda bestämmelser särskild personutredning enligt

sker i fråga om tjänster av säkerhetsskyddslagen (1996:000),

betydelse för rikets säkerhet,

 3. åklagarmyndighets, polismyndighets, tullmyndighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott

 för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan

antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om

uppgiften röjs.

 Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller

utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts

för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

 Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

___________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om uppgifter som hänför sig

till sådana angelägenheter som avses i 9 kap. 17 § första stycket 2 i den äldre

lydelsen.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om civilt försvar

 Härigenom föreskrivs i fråga om 9 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar

 dels att 1 och 2 §§ med tillhörande rubriker skall upphöra att gälla,

 dels att nuvarande 3 § skall betecknas 1 §,

 dels att kapitelrubriken skall vara "Tystnadsplikt".

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

 Härigenom föreskrivs att lagen (1987:813)1 om homosexuella sambor skall ha

följande lydelse.

---------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

---------------------------------------------------------------------

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som

gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även

på de homosexuella samborna:

 1. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

 2. ärvdabalken,

 3. jordabalken,

 4. 10 kap. 9 § rättegångsbalken,

 5. 4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

 6. 19 § första stycket, punkt 1 nionde stycket och punkt 3 sjunde stycket av

anvisningarna till 31 § samt punkt 3 a av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen (1928:370),

 7. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 8. 6 § lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden,

 9. bostadsrättslagen (1991:614),

 10. 9 § rättshjälpslagen (1972:429),

 11. lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer,

 12. 5 kap. 18 § tredje stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

 13. 10 § insiderlagen (1990:1342),

 14. 11 kap. 3 § första och andra styckena och 5 § andra stycket vallagen

(1972:620),

 15. 36 § första stycket lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.,

 16. 2 § andra stycket lagen (1993:1404) om brevröstning i Förbunds-republiken

Tyskland och i Schweiz,

---------------------------------------------------------------------

 17. lagen (1993:1469) om upp- 17. lagen (1993:1469) om upp-

skovsavdrag vid byte av bostad, skovsavdrag vid byte av bostad,

samt

---------------------------------------------------------------------

 18. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 18. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2,

15 och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§ 15 och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§

samt 16 kap. 7 och 9 §§ för- samt 16 kap. 7 och 9 §§ för-

äldrabalken. äldrabalken, samt

---------------------------------------------------------------------

 19. säkerhetsskyddslagen

 (1996:000).

 Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogifta,

gäller det också de homosexuella samborna.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1446.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för

samhällsviktiga anläggningar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 10 - 12 §§ lagen (1990:217) om skydd för

samhällsviktiga anläggningar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 §1

--------------------------------------------------------------------

 Den som vill ha tillträde till Den som vill ha tillträde till

ett skyddsobjekt eller som ett skyddsobjekt eller som

uppehåller sig invid ett uppehåller sig invid ett

skyddsobjekt är skyldig att på skyddsobjekt är skyldig att på

begäran av den som bevakar begäran av den som bevakar

skyddsobjektet skyddsobjektet

- uppge namn, födelsetid och hem- - uppge namn, födelsetid och hem-

vist, vist,

- underkasta sig - underkasta sig kroppsvisitation

kroppsvisitation som inte avser som inte avser brev eller annan

brev eller annan enskild enskild handling och finna sig i

handling. undersökning av fordon, fartyg och

 luftfartyg.

11 §2

--------------------------------------------------------------------

 Den som bevakar ett skydds- Den som bevakar ett skydds-

objekt får besluta om kroppsvisi- objekt får besluta om kropps-

tation, om det behövs för att be- visitation och undersökning av

vakningsuppgiften skall kunna fordon, fartyg och luftfartyg, om

fullgöras eller för att söka efter det behövs för att bevaknings-

föremål som kan tas i beslag uppgiften skall kunna fullgöras

enligt denna lag. eller för att söka efter föremål som

 kan tas i beslag enligt denna

 lag.

12 §3

--------------------------------------------------------------------

 Den som bevakar ett skydds- Den som bevakar ett skydds-

objekt får också i den utsträckningobjekt får också i den utsträckning

som krävs för att bevakningsupp- som krävs för att bevakningsupp-

giften skall kunna fullgöras giften skall kunna fullgöras

avvisa, avlägsna eller, om en avvisa, avlägsna eller, om en sådan

sådan åtgärd inte är tillräcklig, åtgärd inte är tillräcklig, till-

tillfälligt omhänderta en person fälligt omhänderta en person inom

inom eller vid skyddsobjektet, eller vid skyddsobjektet, om

om personen personen

- överträder något förbud som gäller- överträder något förbud som gäller på

på grund av beslut enligt denna grund av beslut enligt denna lag,

lag, - vägrar att på begäran lämna

 - vägrar att på begäran lämna uppgift om namn, födelsetid eller

uppgift om namn, födelsetid eller hemvist eller lämnar uppgift därom

hemvist eller lämnar uppgift därom som skäligen kan antas vara orik-

som skäligen kan antas vara orik- tig,

tig, - vägrar att underkasta sig

 - vägrar att underkasta sig kroppsvisitation eller vägrar att

kroppsvisitation. finna sig i undersökning av

 fordon, fartyg eller luftfartyg.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1993:1414.

2 Senaste lydelse 1993:1414.

3 Senaste lydelse 1993:1414.

3 Ärendet och dess beredning

I november 1987 tillsattes en parlamentarisk kommitté för att se över

verksamheten hos säkerhetspolisen (SÄPO). En uppgift för kommittén, SÄPO-

kommittén, var att granska SÄPO:s organisation och arbetsmetoder (dir. 1987:41).

Uppdraget omfattade bl.a. en översyn av den s.k. personalkontrollen.

 SÄPO-kommittén avlämnade i juni 1990 sitt slutbetänkande, SÄPO -

Säkerhetspolisens arbetsmetoder, personalkontroll och meddelarfrihet (SOU

1990:51). Betänkandet innehåller ett förslag till en lag om perso-nalkontroll.

 Den 24 juni 1993 beslutade regeringen om direktiv till en särskild utredare

med uppdrag att se över personalkontrollförfarandet (dir. 1993:81). Syftet var

nu att bringa detta i bättre överensstämmelse med motsvarande förfarande i

jämförbara länder i Västeuropa.

 Regeringen beslutade den 2 december 1993 om tilläggsdirektiv (dir. 1993:123).

Detta med anledning av att även förordningen (1981:421) om säkerhetsskydd vid

statliga myndigheter ansågs behöva ses över.

 Utredningen, som antog namnet Säkerhetsskyddsutredningen, över-lämnade i

december 1994 betänkandet Säkerhetsskydd (SOU 1994:149).

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss-instanserna finns

i bilaga 3, och en sammanställning över remiss-yttrandena finns tillgänglig i

Justitiedepartementet (dnr Ju95/135).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 21 december 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Regeringen har i propositionens lagförslag följt Lagrådets förslag i stor

utsträckning. Bl.a. har lagen fått den disposition som Lagrådet har föreslagit.

Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer

till Lagrådets synpunkter i avsnitt 6.5 och 7 samt i författningskommentaren.

4 Säkerhetsskydd och personalkontroll

4.1 Säkerhetsskyddet

Med säkerhetsskydd avses olika åtgärder för att skydda totalförsvaret eller

rikets säkerhet i övrigt. De grundläggande bestämmelserna om säkerhetsskyddet

finns i förordningen (1981:421) om säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter

(säkerhetsskyddsförordningen).

 Enligt förordningen är varje statlig myndighet skyldig att svara för ett

tillfredsställande säkerhetsskydd inom myndighetens verksamhetsområde.

Säkerhetsskyddet består enligt 2 § av

 1. skydd mot att obehöriga får kännedom om uppgifter som är av betydelse för

totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt och som enligt sekretesslagen

(1980:100) omfattas av sekretess (sekretesskydd),

 2. skydd mot att obehöriga får tillträde till anläggningar, områden, fartyg,

flygplan och andra ställen där de kan få kännedom om uppgifter som avses i punkt

1 eller där verksamhet som har betydelse för totalförsvaret eller rikets

säkerhet i övrigt bedrivs (tillträdesskydd),

 3. skydd mot att någon som inte är pålitlig från säkerhetssynpunkt får sådan

tjänst eller sådant vikariat eller uppdrag som är av betydelse för

totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt (infiltrationsskydd),

 4. information till berörda arbets- och uppdragstagare om sekretess-,

tillträdes- och infiltrationsskyddet vid myndigheten samt

 5. kontroll av sekretess-, tillträdes- och infiltrationsskyddet vid

myndigheten och av informationen om detta skydd.

 Det är Rikspolisstyrelsens (RPS) och Försvarsmaktens (tidigare

Överbefälhavaren, ÖB) uppgift att utfärda föreskrifter för verkställig-heten av

förordningen och att kontrollera att föreskrifterna följs samt att meddela

allmänna råd och råd i särskilda fall. RPS och ÖB har gemensamt med stöd av

detta bemyndigande utfärdat föreskrifter, anvisningar och allmänna råd om

säkerhetsskydd (FA SÄK). Försvarsmakten har beslutat föreskrifter om

säkerhetsskydd (SFS 1995:2).

 Avser en myndighet att begära in anbud eller träffa avtal om upphandling som

med hänsyn till rikets säkerhet skall hållas hemlig, skall myndigheten enligt 5

§ säkerhetskyddsförordningen träffa skriftlig överenskommelse med leverantören

om det säkerhetsskydd som behövs i det särskilda fallet. Med stöd av den numera

upphävda upphand-lingsförordningen (1973:600) har RPS i samråd med ÖB utfärdat

föreskrifter och anvisningar beträffande säkerhetsskydd vid upphandling för

statens behov. Dessa bestämmelser kallas SUA, som står för Säkerhetsskydd,

Upphandling och Arbete.

 RPS och Försvarsmakten skall också på begäran i särskilda fall lämna råd om

säkerhetsskydd till regeringskansliet, till riksdagen och dess myndigheter, till

Justitiekanslern samt till kommuner och landsting.Enligt 8 §

säkerhetsskyddsförordningen skall myndigheter vid behov meddela särskilda

föreskrifter om säkerhetsskyddet inom sitt verksam-hetsområde.

 Säkerhetsskyddsförordningen är inte tillämplig på kommuner eller landsting.

Säkerhetsskyddsförordningen gäller inte heller för riksdagen och dess

myndigheter eller för regeringskansliet. För kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner gäller i stället sedan den 1 juli 1995 enligt 9 kap. 1 och 2 §§ lagen

(1994:1720) om civilt försvar att dessa skall se till att det inom deras

verksamhetsområde finns ett tillfredsställande säkerhetsskydd för sådana

uppgifter och förhållanden. Säkerhetsskyddet skall också i dessa fall omfatta

ett sekretesskydd och övriga åtgärder som beskrivits ovan avseende statliga

myndigheter. Det finns även en särskild lag (1983:953) om säkerhetsskydd i

riksdagen. Åtgärderna enligt denna lag är i många stycken de samma som enligt

säkerhetsskyddsförordningen.

4.2 Personalkontrollen

Grundläggande regler om personalkontroll finns i personalkontroll-kungörelsen

(1969:446). Med personalkontroll avses enligt 1 § ett in-hämtande av

upplysningar ur polisregister beträffande den som innehar eller avses tillträda

en sådan tjänst hos en myndighet som är av betydelse för totalförsvaret eller

rikets säkerhet i övrigt. Personalkontrollen utgör således ett inslag i det

infiltrationsskydd som har omnämnts i föregående avsnitt.

 Personalkontroll får företas i fråga om en tjänst som, med stöd av perso-

nalkontrollkungörelsen och på grund av sin betydelse för totalförsvaret eller

rikets säkerhet i övrigt, är hänförd till en viss skyddsklass. Antalet skydds-

klasser är i dag tre (1A, 1B och 2). Avgörande för vilken skyddsklass en viss

tjänst är hänförd till är i vilken utsträckning befattningshavaren får del av

hemliga uppgifter som är av betydelse, eller synnerlig betydelse, för

totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt.

 Personalkontroll tillämpas inte endast på anställda vid statliga myndigheter.

Den tillämpas också på den som anställs av eller får uppdrag hos en leverantör

med vilken en myndighet ingår avtal, samt den som anställs av eller får uppdrag

hos ett företag eller något annat enskilt organ med funktion inom

totalförsvaret, förutsatt att den anställde eller uppdragstagaren kan få del av

sådana känsliga uppgifter som nu redogjorts för, och att arbetet därför är

inplacerat i skyddsklass. Kungörelsen tillämpas i begränsad omfattning också när

det gäller kontroll av personalen och ledningen vid bevakningsföretag. Regler om

dessa företag finns i lagen (1974:191) om bevakningsföretag.

 Anställda i kommuner och landsting omfattas inte av personal-kontrollen. I

lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i riksdagen anges att

personalkontrollkungörelsen skall gälla i tillämpliga delar för riksdagens

tjänstemän.

 Vid personalkontroll undersöks i polisens olika register bl.a. om vederbörande

har gjort sig skyldig till något brott. När det gäller de mest kvalificerade

befattningarna kompletteras denna registerslagning med en särskild

personutredning. Framställning om utlämnande av uppgifter för personalkontroll

görs hos RPS, som också avgör om de uppgifter som finns i olika polisregister

eller som har kommit fram vid en personundersökning skall lämnas ut till den

myndighet som har begärt kontrollen.

 Innan en myndighet begär uppgifter hos RPS skall myndigheten som huvudregel

underrätta den som framställningen avser om att en kontroll skall begäras.

 Det är den myndighet som har begärt personalkontroll som självständigt har att

pröva betydelsen av en uppgift som har inhämtats.

5 Säkerhetsskyddets ramar

5.1 Säkerhetskyddets omfattning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Säkerhetsskyddet skall omfatta |

| 1. skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota |

| rikets säkerhet, |

| 2. skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess |

| och som rör rikets säkerhet, och |

| 3. skydd mot terrorism. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Post- och telestyrelsen har uppgett att det finns skäl för

att utvidga säkerhetsskyddet så att det generellt omfattar också företagshemlig

information som av en eller annan anledning görs tillgänglig hos myndigheter.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) har framfört liknande synpunkter. SAF har

därvid pekat på att näringslivet har framfört farhågor till

Säkerhetsskyddsutredningen om att myndighe-terna inte med tillräcklig säkerhet

och förutsebarhet kan ge eller garantera skydd för skyddsvärda uppgifter som

lämnas från näringslivet till myndigheterna. Enligt SAF är det viktigt att ta

näringslivets farhågor på allvar. Det förhållandet att utredningen inte har

kunnat finna några exempel på inträffade händelser som har lett till skada för

något företag ligger i sakens natur. Inget talar, enligt vad SAF vidare har

anfört, för att företagen själva får vetskap om olämpliga sekretessbedömningar

hos myndigheterna. Om detta ändå skulle vara fallet kan man ha förståelse för om

ett eventuellt drabbat företag inte tillkännager saken. SAF har uppgett att den

berörda frågan ligger utanför utredningens uppdrag, men att

säkerhetsskyddslagstiftningens utformning måste baseras på en i praktiken

fungerande och förutsebar tillämpning av sekretesslagstiftningen.

 Övriga instanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det i huvudsak utan

erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Rikets säkerhet

Den nu gällande säkerhetsskyddsförordningen är avsedd att skydda uppgifter och

förhållanden som rör totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt.

Avgränsningen i personalkontrollkungörelsen av det skyddsvärda området är i

princip densamma. Någon legaldefinition av begreppet rikets säkerhet finns

visserligen inte, men rikets säkerhet kan sägas avse såväl den yttre säkerheten

för det nationella oberoendet som den inre säkerheten för det demokratiska

statsskicket.

 Skyddet för den yttre säkerheten tar i dag i första hand sikte på

totalförsvaret. I beredskapsförordningen (1993:242), som i sin tur ansluter till

lagen (1992:1403) om höjd beredskap, definieras totalförsvarsbegreppet med den

verksamhet som är nödvändig för att förbereda landet inför yttre hot och för att

ställa om samhället till krigsförhållanden. Under krigsförhållanden omfattar

totalförsvaret hela den samhällsverksamhet som då skall bedrivas.

 Ett hot mot rikets yttre säkerhet kan förekomma även om det inte utgör ett hot

mot totalförsvaret. Detta framhölls bl.a. i förarbetena till 19 kap. 5 §

brottsbalken, dvs. bestämmelsen om spioneribrott. För att någon skall dömas till

ansvar för spioneri krävs att han har handlat i enlighet med i lagrummet närmare

beskrivet förfarande och att detta ...kan medföra men för totalförsvaret eller

eljest för rikets säkerhet... . Spionbrottsutredningen analyserade begreppet men

för rikets säkerhet i betänkandet Översyn av spionbrottet m.m. (Ds Ju 1979:6).

Spionbrottsutredningens slutsatser, som alltså ger uttryck för uppfattningen att

ett hot mot rikets säkerhet inte behöver utgöra ett hot mot totalförsvaret,

föranledde ingen erinran från departementschefen i den efterföljande

propositionen 1979/80:176 med förslag till ändringar i brottsbalken, eller från

riksdagen (bet.1981/82:JuU8 och rskr. 1981/ 82:43).

 Brottsbalkens bestämmelser får anses vara centrala för tolkningen av begreppet

rikets yttre säkerhet även i säkerhetsskyddsförordningen och

personalkontrollkungörelsen. För säkerhetsskyddet gäller dock enligt

förordningen endast den begränsningen att det skall vara fråga om uppgifter

eller förhållanden som rör totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt, och

enligt personalkontrollkungörelsen att det är fråga om en tjänst som är av

betydelse i samma avseende. Skyddet av rikets yttre säkerhet omfattar således

uppgifter och förhållanden av rent militär betydelse eller av betydelse för

totalförsvaret i övrigt och andra uppgifter som har betydelse för rikets

nationella oberoende.

 Också rikets inre säkerhet kan vara hotad utan att totalförsvaret berörs.

Angrepp mot rikets demokratiska statsskick kan förekomma från grupperingar utan

förbindelse med främmande makt. Ett exempel är försök att ta över den politiska

makten genom uppror, men också användning av våld, hot eller tvång mot

statsledningen i syfte att påverka politikens utformning. Försök att

systematiskt hindra medborgarna från att utnyttja sina demokratiska fri- och

rättigheter bör också räknas till hoten mot rikets inre säkerhet. Det förtjänar

i detta sammanhang att framhållas, att det skall röra sig om kriminella

aktiviteter, och att hot om olika påtryckningsåtgärder, t.ex. en laglig

arbetskonflikt för att påverka de beslutande politiska instanserna, självklart

inte kan uppfattas som ett hot mot den inre säkerheten.

 Ett hot mot rikets säkerhet som säkerhetsskyddsförordningen skall förebygga är

omstörtande verksamhet, dvs. sådan subversiv eller underminerande verksamhet som

syftar till att undergräva förtroendet för vårt politiska system eller för att

förbereda ett maktövertagande med illegala metoder. Denna verksamhet kan vara

såväl ett led i inhemska gruppers eller organisationers strategi, som initierad

och finansierad av främmande makt i syfte att bereda vägen för en militär

intervention. Omstörtande verksamhet kan med detta synsätt avse rikets såväl

yttre som inre säkerhet.

 Regeringen har i en första etapp genom propositionen Totalförsvar i förnyelse

(1995/96:12) lagt fram ett förslag till försvarsbeslut som innebär att en

helhetssyn skall prägla samhällets satsningar och åtgärder för att förebygga och

hantera hot och risker i såväl fred som krig. Innebörden av

totalförsvarsbegreppet har dock inte ändrats. Utan att åsyfta någon ändring i

sak anser regeringen att man inte bör behålla det något omständliga uttrycket

totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt. För att beteckna samma sak bör i

stället benämningen rikets säkerhet kunna användas.

Brott som kan hota rikets säkerhet

Något generellt åliggande för kommunala och statliga myndigheter att förebygga

brott som riktar sig mot den egna verksamheten föreslås inte. Om det däremot,

för att uppnå ett tillfredsställande skydd av de intressen som

säkerhetsskyddslagen skall tillgodose, är nödvändigt att förebygga vissa typer

av brott är det lämpligt att detta uttryckligen anges i lagen. I

säkerhetshetsskyddslagen bör därför tas in en bestämmelse om att

säkerhetsskyddet avser även skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan

hota rikets säkerhet.

Uppgifter som omfattas av sekretess

Det bör inte komma i fråga att låta säkerhetsskyddet omfatta all sekretess, inte

ens till förmån för det allmännas intressen (2 - 6 kap. sekretesslagen). En

ordning som stadgar att all sekretess till förmån för det allmänna omfattas av

säkerhetsskyddet skulle, även bortsett från de kostnader och andra nackdelar som

följer av reglerna om säkerhetsskydd, medföra att staten kringgärdar sina egna

intressen med ett utomordentligt strikt regelsystem, medan uppgifter som

sekretessbeläggs av hänsyn till den enskildes intressen lämnas om inte oskyddade

så i vart fall med ett mycket sämre skydd.

 Primärt bör med hänsyn därtill en ny säkerhetsskyddslagstiftning liksom den

nuvarande regleringen koncentreras till skydd av sekretess-belagda uppgifter som

rör rikets säkerhet.

Terrorism

Begreppet terrorism brukar förklaras med våld, hot eller tvång för politiska

syften. Denna definition används t.ex. i 1 § lagen (1990:217) om skydd för

samhällsviktiga anläggningar m.m. Det finns enligt den gällande

säkerhetsskyddsförordningen ett visst stöd för att säkerhets-skyddet hos

myndigheterna skall utformas så att det förhindrar olika terroristhandlingar som

avser att rubba den nationella stabiliteten i Sverige, dvs. handlingar som hotar

rikets säkerhet. En annan sak är att nu gällande tillämpningsföreskrifter inte

innehåller något stadgande som tar sikte på skydd mot terroristbrott. I detta

sammanhang kan dessutom hänvisas till vissa uttalanden av

Terroristlagstiftningskommittén i betänkandet Terroristlagstiftningen (SOU

1989:104), enligt vilka flertalet terroristbrott inte utgör brott mot rikets

säkerhet. Terroristbrott utgör således i vissa fall ett hot mot rikets säkerhet,

i andra fall inte. Kännetecknande för terroristbrott i båda fallen kan sägas

vara att brottet innebär ett angrepp mot de demokratiska spelreglerna i

samhället, och att ett skydd mot terrorism därför i vart fall ligger nära värnet

om rikets säkerhet.

 I lagen bör mot bakgrund av vad som nu har framhållits tas in en särskild

bestämmelse om att säkerhetsskyddet avser skydd mot brott som innebär användning

av våld, hot eller tvång för politiska syften även om brotten inte kan hota

rikets säkerhet.

Särskilda förhållanden inom näringslivet

Utredningen har genom kontakter med företrädare för näringslivet fått påpekat

för sig vilka olägenheter som kan drabba näringslivet genom

tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingars offentlighet. Företagen

får i skilda sammanhang låta myndigheter ta del av uppgifter som hos företagen

har ett högt sekretessvärde. Även om myndigheterna uppmärksammas på att

uppgifterna är hemliga enligt lagen om företagshemligheter (1990:409), hävdas

det att det inte är säkert att myndigheterna bedömer att uppgifterna omfattas av

sekretess enligt sekretesslagen. Även om uppgifterna skulle anses underkastade

sekretess, kan denna få vika vid en sådan intresseavvägning som normalt

förekommer enligt sekretesslagen. Företagen riskerar, enligt utredningen, att

lida ett betydande förfång genom att konkurrenter och andra får del av vitala

uppgifter om företagen. Konkreta exempel på att företagare verkligen har lidit

skada på detta sätt har emellertid varit svåra att få fram.

 Post- och telestyrelsen anser att det finns skäl att utvidga säkerhets-skyddet

så att det generellt omfattar också företagshemlig information som av en eller

annan anledning görs tillgänglig hos myndigheter. SAF har betonat att

näringslivets oro måste tas på allvar, och att även om frågan ligger utanför

Säkerhetsskyddsutredningens uppdrag måste säkerhetsskyddslagens utformning bygga

på en i praktiken fungerande och förutsebar sekretesslag. Som regeringen

tidigare har framhållit föreslås den nya säkerhetsskyddslagen, vid sidan av

skyddet mot terrorism, koncentreras till ett skydd mot rikets säkerhet. Mot

denna bakgrund är det enligt regeringens uppfattning inte lämpligt att utvidga

säkerhets-skyddet på det sätt som Post- och telestyrelsen har föreslagit. I den

utsträckning som näringslivets problem avser sekretesslagens utformning och

myndigheternas tillämpning av denna, får problemen anses ligga utanför ramen för

omfattningen av en säkerhetsskyddslag.

5.2 Olika säkerhetsskyddsåtgärder och deras syfte

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: De nuvarande säkerhetsskyddsåtgärderna behålls|

| med vissa mindre justeringar med avseende på innehållet. |

| Benämningarna sekretesskydd, tillträdesskydd och infiltrations- |

| skydd byts ut mot benämningarna informationssäkerhet, tillträdes-|

| begränsning respektive säkerhetsprövning. Säkerhetsprövningens |

| registerkontroll motsvarar den nuvarande personalkontrollen. |

| I säkerhetsskyddet skall också ingå utbildning och kontroll. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Säkerhetspolisen (SÄPO), Försvarsmakten, Försvarets

radioanstalt, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Svensk Elberedskap AB och

Riksförsäkringsverket har framfört olika invänd-ningar mot utredningens förslag

på nya benämningar av de skilda säkerhetsskyddsåtgärderna. Förslaget att byta ut

begreppet sekretess-skydd mot informationssäkerhet har dock tillstyrkts eller

lämnats utan erinran. Detta begrepp har, enligt vad en del av remissinstanserna

har anfört, redan vunnit en allmän acceptans bland dem som arbetar med

säkerhetsskydd. Övriga terminologiska ändringsförslag har kritiserats, i vissa

fall på den grunden att det vore olämpligt att förändra redan invanda begrepp, i

andra fall med hänvisning till att andra nya begrepp skulle vara att föredra. De

nämnda instanserna har lämnat förslaget i övrigt utan erinran. Kustbevakningen

har tillstyrkt den föreslagna begreppsförnyelsen. Övriga remissinstanser har

lämnat förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Informationssäkerhet

I den nuvarande säkerhetsskyddsförordningen talas det om att säkerhetsskyddet

omfattar ett sekretesskydd. Med detta avses ett skydd mot att obehöriga får

kännedom om uppgifter som är av betydelse för totalförsvaret eller rikets

säkerhet i övrigt och som enligt sekretesslagen (1980:100) omfattas av

sekretess.

 Skyddet mot att obehöriga får kännedom om sekretessbelagda uppgifter är av

primärt intresse för de särskilda skyddsåtgärderna. Åtgärderna kan emellertid

behövas även av andra skäl. Då syftas främst på de säkerhetsrisker som är

förknippade med att sekretessbelagda uppgifter ändras eller förstörs.

 Om någon uppsåtligen skadar eller förstör uppgifter kan i vissa fall ansvar

för sabotage följa enligt 13 kap. 4 § brottsbalken. Myndigheterna bör emellertid

vara skyldiga att i så stor omfattning som möjligt förebygga även skador som

inte består i ett obehörigt röjande av uppgifter eller ett uppsåtligt angrepp på

uppgifterna, om skadorna ändå kan äventyra rikets säkerhet.Säkerhetsskyddet bör

därför i framtiden förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör

rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs, vare sig detta sker

uppsåtligen eller av oaktsamhet.

 Bestämmelserna i sekretesslagen om att vissa uppgifter omfattas av sekretess

innebär en begränsning av den i tryckfrihetsförordningen stadgade rätten att ta

del av allmänna handlingar. Med handling avses enligt tryckfrihetsförordningen,

förutom framställning i skrift eller bild, även upptagning som kan läsas

avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel.

Utvecklingen på informationsteknikens område har medfört att skyddet av

sekretessbelagd information har fått en annan dimension än tidigare. Detta

markeras i lagen genom att ordet sekretesskydd byts ut mot termen

informationssäkerhet.

Tillträdesbegränsning

Säkerhetsskyddet bör, liksom för närvarande, förebygga att obehöriga får

tillträde till platser där de kan få tillgång till sådana uppgifter som omfattas

av sekretess och som rör rikets säkerhet eller där verksamhet som har betydelse

för rikets säkerhet bedrivs. Med en ny terminologi bör sådana förebyggande

åtgärder benämnas tillträdesbegränsning. I den nuvarande regleringen kallas

motsvarande åtgärder för tillträdesskydd.

 Bestämmelserna om tillträdesskydd i säkerhetsskyddsregleringen har ett nära

samband med bestämmelserna om tillträdesskydd i lagen (1990:217) om skydd för

samhällsviktiga anläggningar m.m., skyddslagen. Det är i princip samma intressen

som skall tillgodoses i den föreslagna säkerhetsskyddslagen.

 I 3 § skyddslagen anges att om allmänhetens tillträde till eller rätt att

utnyttja en anläggning, ett område, ett fartyg eller ett luftfartyg behöver

begränsas för de ändamål som lagen skall tillgodose, får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer besluta att anläggningen, området, fartyget

eller luftfartyget skall utgöra ett skyddsobjekt. Ett beslut om skyddsobjekt är

inte alltid en förutsättning för att allmänhetens tillträde till en viss plats

skall få begränsas. Detta är dock förhållandet såvitt gäller sådana områden som

allmänheten annars har en rätt att uppehålla sig på. I sådana fall, där beslutet

exempelvis rör ett område som omfattas av allemansrätten, är beslutet om

skyddsobjekt den rättsliga grunden för tillträdesbegränsningen.

 Vissa rättsverkningar utöver tillträdesförbudet följer av ett beslut om

skyddsobjekt. Den viktigaste är att straffansvar inträder för den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet.

 Beslutet om skyddsobjekt kan sammanfattningsvis sägas vara en kvalificerad

form av tillträdesbegränsning, som alltid medför vissa rättsverkningar men som

bara i vissa fall är en förutsättning för tillträdesbegränsningen.

 Bestämmelserna om tillträdesbegränsning i säkerhetsskyddsregleringen fyller en

annan funktion, nämligen att ålägga dem som omfattas av reglerna att pröva i

vilken utsträckning en tillträdesbegränsning är påkallad och att i förekommande

fall utforma begränsningen på ett tillfredsställande sätt. Prövningen kan i och

för sig utmynna i att man anser den kvalificerade formen av begränsning

påkallad. Myndigheten kan i sådant fall ta initiativ till att området förklaras

som skyddsobjekt.

 Tillträdesbegränsningen kan utformas på olika sätt. I vissa fall räcker det

att tillträdesförbudet avser utomstående. I andra fall kan det behöva omfatta

även en del av den egna personalen. För särskilt känsliga delar kan

tillträdesrätten behöva begränsas till dem av de anställda som har ett

oundgängligt behov av att vistas i de aktuella utrymmena.

 Begreppet tillträdesbegränsning svarar bättre än tillträdesskydd mot den

faktiska innebörden av förfarandet. Fördelarna med en ny terminologi måste anses

väga tyngre än den nackdel som det eventuellt kan innebära att ändring görs av

ett invant begrepp.

Säkerhetsprövning

Med säkerhetsprövning avses en prövning av en persons pålitlighet från

säkerhetssynpunkt till förebyggande av att personer som inte är pålitliga deltar

i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet.

 En säkerhetsprövning skall göras inte endast beträffande dem som skall bli

föremål för registerkontroll. En prövning skall göras avseende alla som skall

delta i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet även utan att

förutsättningarna för registerkontroll i övrigt är uppfyllda.

 Det förhållandet att en person inte bedöms vara pålitlig från säker-

hetssynpunkt behöver i och för sig inte alltid utgöra ett negativt omdöme om

vederbörande. Det kan räcka att en person är särskilt sårbar i det att han eller

hon på grund av dubbla lojaliteter riskerar att hamna i en intressekonflikt

eller att utsättas för påtryckningar.

 Skyldigheten att göra en säkerhetsprövning består i att göra en allsidig

bedömning av om en viss person bör anlitas för verksamhet som är av betydelse

från säkerhetssynpunkt. Genom referenser, merithandlingar och annat skall

tillräcklig information inhämtas. Vid prövningen bör man i möjligaste mån skaffa

sig en bild av personens allmänna livssituation och levnadsbakgrund. I

säkerhetsprövningen bör naturligtvis också ingå en identitetskontroll.

 Uttrycket säkerhetsprövning får anses vara mer träffande än det nu använda

begreppet infiltrationsskydd. Det sistnämnda uttrycket kan föra tankarna till

agenter och andra personer som är utsända av främmande makt för att infiltrera

en viss verksamhet. Säkerhetsprövningens syfte är vidare än så.

Registerkontroll

Enligt 1 § personalkontrollkungörelsen (1969:446) avser personalkontroll

inhämtande av upplysningar ur polisregister beträffande den som innehar eller

avses tillträda sådan tjänst hos myndighet som är av betydelse för

totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt. Kontrollen utgör således ett

inslag i det skydd som ännu kallas infiltrationsskydd.

 Personalkontroll tillämpas inte endast vid statliga myndigheter, utan även

beträffande den som anställs av eller får uppdrag hos leverantör med vilken

myndighet ingår avtal, samt avseende den som anställs av eller får uppdrag hos

ett företag eller något annat enskilt organ med funktion inom totalförsvaret,

förutsatt att den som anställs eller upp-dragstagaren kan få del av sådana

känsliga uppgifter som nu redogjorts för, och att arbetet därför är inplacerat i

skyddsklass.

 Motsvarande åtgärder kommer att finnas kvar enligt förslaget till säker-

hetsskyddslag. Förutsättningarna för kontrollen föreslås dock ändras i vissa

delar. Åtgärderna bör med ett samlingsnamn benämnas registerkontroll för att

bättre återspegla vad som avses.

 Registerkontrollen behandlas ingående i avsnitt 6.

Utbildning och kontroll

En förutsättning för ett effektivt säkerhetsskydd är god kunskap om säker-

hetsfrågor. I första hand gäller detta dem som direkt befattar sig med de

sekretessbelagda uppgifterna eller har sin arbetsplats förlagd på ett känsligt

område. Grundläggande kunskaper bör dock finnas hos samtliga medarbetare på en

arbetsplats som omfattas av säkerhetsskyddet.

 Det nuvarande uttrycket information bör ersättas av utbildning eftersom det

understryker kravet på att personalen har tillräckliga kunskaper om

säkerhetsskydd.

 Kontrollens syfte är att utröna om bestämmelserna om säkerhetsskydd efterlevs

vid den egna myndigheten och att skyddsnivån är jämn och tillräckligt hög.

5.3 En reglering som gäller även kommuner, landsting och kyrkliga kommuner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Säkerhetsskyddslagen skall gälla också för |

| kommuner, landsting och kyrkliga kommuner. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag omfattade inte de kyrkliga kommunerna. I övrigt stämmer

det i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Flera instanser har i allt väsentligt tillstyrkt förslaget,

däribland Säkerhetspolisen, Svenska Kommunförbundet, Nyköpings kommun, Malmö

kommun, Landstingsförbundet och Svenska Arbetsgivareföreningen. Övriga har

lämnat förslaget utan erinran.

 Bakgrund: Sedan den 1 juli 1995 gäller enligt 9 kap. 1 § lagen (1994:1720) om

civilt försvar att även kommuner, landsting och kyrkliga kommuner skall se till

att det inom deras verksamhetsområde finns ett tillfredsställande

säkerhetsskydd. Regeringen anförde i propositionen med förslag till den lagen

(prop. 1994/95:7) att kommunernas ökade ansvar för det civila försvaret på lokal

nivå med nödvändighet medför att den mängd sekretesskänsliga uppgifter som man i

kommunerna kommer att hantera ökar markant. Kommunerna kommer själva att

upprätta planer som innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Kommunerna

måste även få del av centralt och regionalt upprättade planer och analyser med

högt sekretessvärde, och kommunal personal kommer att delta i utbildning som ger

inblick i verksamheter och system som skyddas av sekretess. Vad nu sagts gäller,

anförde regeringen vidare, i de flesta stycken i lika hög grad för landstingen,

och i viss utsträckning för de kyrkliga kommunerna. Det var därför påkallat att

ålägga dessa att se till att de har ett bra säkerhetsskydd. Vidare angavs det i

propositionen att bestämmelsen i lagen om civilt försvar förutsågs bli upphävd i

samband med ett ikraftträdande av en ny säkerhetsskyddslag som kunde förväntas

innehålla motsvarande bestämmelser.

 Regeringen lade i propositionen till lagen om civilt försvar inte fram något

förslag till regler om personalkontroll, utan hänvisade till Säker-

hetsskyddsutredningens arbete. Regeringen framhöll emellertid i propositionen

det angelägna i att en möjlighet skapas för kommuner och landsting att genomföra

personalkontroll beträffande vissa känsliga befattningar.

 Skälen för regeringens förslag: Den s.k. ansvarsprincipen är av grundläggande

betydelse för det civila försvaret. Principen innebär att den som har ansvar för

en verksamhet i fred också har ansvar för verksamheten i krig, om den skall

bedrivas då, liksom för att erfor-derliga beredskapsåtgärder vidtas. Inom såväl

kommunerna som lands-tingen bedrivs en omfattande beredskapsplanläggning. Till

grund för planläggningen har kommunerna tillgång till den övergripande mål- och

riskanalys som Försvarsmakten och Överstyrelsen för civil beredskap utarbetat på

regeringens uppdrag. Sådana analyser innehåller uppgifter om för samhället

vitala anläggningar, exempelvis flygfält, hamnar, elproduktionsställen och

teleanläggningar. En ny säkerhetsskyddslag, innehållande bestämmelser om bl.a.

registerkontroll, bör därför gälla även för kommuner och landsting. På de skäl

som anfördes i förarbetena till den nya lagen om civilt försvar bör de kyrkliga

kommunerna också fortsättningsvis omfattas av bestämmelser om säkerhetsskydd.

Något behov av ett sådant särskilt kontrollförfarande som registerkontrollen

innebär kan dock inte anses föreligga. Bestämmelserna om registerkontroll skall

därför gälla endast för borgerliga kommuner och landsting.

5.4 Reglering av säkerhetsskydd i enskild verksamhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Säkerhetsskyddslagen skall gälla även för |

| aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka |

| det allmänna utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Lagen |

| skall vidare gälla för enskilda som bedriver verksamhet av |

| betydelse för rikets säkerhet eller som särskilt behöver skyddas|

| mot terrorism. Vid upphandling gäller det säkerhetsskydd som |

| följer av särskilt avtal (säkerhetsskyddsavtal) mellan anbuds- |

| givaren eller leverantören och det allmänna. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Säkerhetsskyddslagen skall gälla även för företag där

det allmänna utövar ett bestämmande inflytande. För andra företag gäller lagen

när ett säkerhetsskyddsavtal har träffats mellan företaget och det allmänna.

 Remissinstanserna: Justitieombudsmannen (JO), Post- och telestyrelsen,

Kommerskollegium, Riksrevisionsverket, Uppsala universitet, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF) och Regionåklagarmyndigheten i Vänersborg är i viss

mån kritiska mot den lösning utredningen har valt för att binda företagen vid

regleringen. Ungefär lika många instanser har i allt väsentligt tillstyrkt

förslaget. Övriga har lämnat det i huvudsak utan erinran.

 JO:s kritik går i huvudsak ut på att det inte är godtagbart från kon-

stitutionella utgångspunkter att genom ett civilrättsligt avtal göra en

offentligrättslig lag tillämplig på vissa rättssubjekt. Det ter sig enligt JO

naturligare att ta in hela regleringen av vad som skall gälla i avtalet. JO

anmärker att utredningens förslag inte ger svar på vad som händer med företagets

bundenhet av lagen om avtalet upphör att gälla. Enligt JO kan sådana frågor

lösas genom bestämmelser i avtalet. Regler om vilka villkor avtalet i övrigt

skall innehålla kan tas in i säkerhetsskyddslagen och en kompletterande

förordning.

 Post- och telestyrelsen och Uppsala universitet har i frågasatt om inte en

lösning med en direkt tillämpbar tvingande generell lagstiftning är att föredra

framför den avtalsmetod som Säkerhetsskyddsutredningen har valt. Uppsala

universtitet har framhållit att något egentligt förhandlingsutrymme inte

föreligger när det gäller säkerhetsskyddet hos de berörda företagen, utan att

avtalsfriheten framstår som skenbar.

 SAF har förordat en lösning som innebär att gemensamma säkerhetskrav med

generell tillämpning fastställs. Enligt SAF har de säkerhetsskyddsavtal som

träffas mellan en upphandlande myndighet och ett företag, trots att de formellt

sett bygger på frivillighet, en tvingande karaktär. Om myndighetens krav inte

uppfylls av företaget kommer sannolikt inget avtal till stånd.

 Regionåklagarmyndigheten i Vänersborg har betecknat avtalsmetoden som

meningslös eftersom tvångsmedel saknas mot tredskande företag.

 Kommerskollegium och Riksrevisionsverket har framfört invändningar mot det

ansvar som Säkerhetsskyddsutredningens förslag innebär för den myndighet som är

funktionsansvarig enligt beredskapsförordningen (1993:242).

Bakgrund:

Att verksamhet av betydelse för rikets säkerhet bedrivs i privaträttsliga former

är i och för sig inget nytt. Detta förekommer t.ex. när företag till följd av

statlig upphandling får utföra arbete som förutsätter tillgång till

sekretessbelagda uppgifter eller tillträde till slutna anläggningar. Enligt 5 §

tredje stycket i den nu gällande säkerhetsskyddsförordningen skall en myndighet,

som avser att begära in anbud eller träffa avtal om upphandling som med hänsyn

till rikets säkerhet skall hållas hemlig, träffa skriftlig överenskommelse med

leverantören om det säkerhetsskydd som behövs i det enskilda fallet.

Föreskrifter om personalkontroll i dessa fall finns i 1 § tredje stycket

personalkontrollkungörelsen. I paragrafens fjärde stycke har tagits in en

bestämmelse som avser den situationen att någon är aktuell för anställning eller

uppdrag hos ett företag eller annat enskilt organ med funktion inom

totalförsvaret, om det i verksamheten förekommer uppgifter som är

sekretessbelagda med hänsyn till rikets säkerhet och en upphandlingssituation

inte föreligger. Några andra bestämmelser om säkerhetsskydd för privata

rättssubjekt finns inte.

 Den offentliga sektorn har de senaste åren genomgått en snabb förvandling. För

att öka konkurrensen och effektiviteten har såväl ägarförhållanden som

produktionsformer ändrats. Verksamheter som tidigare har bedrivits av

myndigheter eller affärsverk eller av kommunal förvaltning bedrivs i dag i allt

större utsträckning i bolagsform. I många fall har det allmänna behållit sitt

inflytande över verksamheten genom ett offentligt ägande av bolagen.

Bolagiseringen har sedan i en del fall följts av en privatisering.

Elförsörjningen

I samband med bolagiseringen av Statens vattenfallsverk (Vattenfall) överfördes

verkets myndighetsuppgifter till Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK).

Den del av Vattenfalls verksamhet som avsåg distribution av elkraft på det s.k.

storkraftnätet överfördes till det nyinrättade affärsverket Svenska Kraftnät.

Den operativa beredskapsplaneringen överfördes till branschorganet Kraftsam

under benämningen Kraftsam Elberedskap. Detta organ har härefter omvandlats till

ett fristående bolag, Svensk Elberedskap AB. Bolaget ägs av Kraftverks-

föreningen, en ekonomisk förening vars medlemmar utgörs av elkraftproducenterna.

Vattenfall är en av dessa producenter. Vattenfall svarar för 50 procent av

elproduktionen i landet och har därmed också 50 procent av rösterna i

Kraftverksföreningen.

 Enligt sin bolagsordning skall Elberedskap leda och samordna bered-

skapsplanering, säkerhetstjänst och riskanalys inom svensk elförsörjning.

Bolaget har ett samarbetsavtal med NUTEK, men någon skyldighet att svara för

beredskapsplanering eller säkerhetsskydd följer inte av avtalet.

Beredskapsplaneringen sker i samverkan med sju regionala elområden. Denna

samverkan grundas på ett avtal mellan Elberedskap och ett branschföretag i varje

region som har åtagit sig att organisera beredskapsplaneringen i respektive

elområde. Genom avtalen åtar sig företagen att följa Elberedskaps

säkerhetsinstruktion. Instruktionen bygger på FA SÄK, dvs. föreskrifter,

anvisningar och allmänna råd som Rikspolisstyrelsen har utfärdat gemensamt med

Överbefälhavaren (nu Försvarsmakten). Instruktionen har upprättats av

Elberedskap i samråd med Säkerhetspolisen. Personalkontroll genomförs i dessa

fall med biträde av NUTEK.

 Beredskapsplaneringen syftar till att trygga elförsörjningen i krig.

Regeringen uppdrog den 25 maj 1992 åt Ellagstiftningsutredningen (dir. 1993:93)

att redovisa bl.a. riktlinjer för beredskapsverksamheten på elområdet.

Utredningen skall lämna förslag om gränsdragningen mellan myndigheternas och

andras ansvar för att säkerställa elförsörjningen vid kriser och i krig.

Radio och television

Verksamheten vid Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och Sveriges

Utbildningsradio AB regleras i radiolagen (1966:755) och i avtal mellan bolagen

och staten. Varje bolag ägs av en stiftelse och stiftelsernas ledamöter utses av

regeringen. I ett särskilt avtal mellan bolagen och staten regleras

förhållandena vid krig och krigsfara. Om Sverige kommer i krig eller om det

råder krigsfara och regeringen förordnar det, skall Sveriges Radio och Sveriges

Television bilda självständiga organisationer inom totalförsvaret och lyda

direkt under regeringen. Sveriges Utbildningsradios resurser tillförs då de två

andra bolagen. I avtalet med staten har bolagen åtagit sig att svara för

beredskapsplaneringen för verksamheten vid krig och krigsfara. Bolagen har

vidare slutit avtal med Styrelsen för psykologiskt försvar om den verksamheten.

Bolagen tillämpar i dag FA SÄK på frivillig basis. Upphandling företas med

biträde av Försvarets materielverk.

 Sveriges Radio har i dag egen personalkontroll, en kontroll som utförs också

för Sveriges Televisions räkning. Det är endast personer i krigsorganisationen

som blir föremål för kontrollen, och bland dessa endast de som får tillgång till

hemlig information.

 Radio- och TV-utsändning bedrivs av Teracom Svensk Rundradio AB. Detta bolag

ägs av staten. Dess verksamhet bedrevs tidigare inom Televerket under namnet

Televerket Radio.

 Enligt ett avtal med staten skall Teracom i krig eller krigsfara följa de an-

visningar som regeringen meddelar i fråga om totalförsvar och bered-

skapsplanläggning. Vidare skall bolaget i enlighet med anvisningar av

regeringen, och i samråd med vederbörande statliga myndigheter, utarbeta

erforderliga beredskapsplaner för verksamheten under krig och krigsfara.

 Teracom skall enligt avtalet jämställas med en myndighet vid tillämpningen av

beredskapsförordningen. Bolaget har tolkat detta som att

säkerhetsskyddsförordningen och FA SÄK gäller för bolaget.

 Ett antal befattningar vid Teracom är placerade i skyddsklass. Bolaget har

emellertid ingen egen rätt till personalkontroll. Ärenden om personalkontroll

handläggs för bolagets del vid Kulturdepartementet.

 Regeringen har tillsatt en kommitté med uppdrag att göra översyn av vad som

bör gälla för radio och television vid krig och krigsfara (dir. 1994:55).

Övrig telekommunikation

Enligt 13 § telelagen (1993:597), som trädde i kraft den 1 juli 1993, kan

tillstånd som krävs för att bedriva televerksamhet kombineras med villkor. Ett

sådant villkor kan vara en skyldighet för tillståndshavaren att beakta

totalförsvarets behov av telekommunikation vid höjd beredskap.

 Televerkets tidigare verksamhet har övertagits av ett antal bolag inom

Teliakoncernen. Telia AB utgör moderbolag i koncernen. Telias särskilda

åligganden regleras i ett avtal med staten från den 18 juni 1993. I avtalet

förbinder sig Telia, dock längst till dess frågan har reglerats genom till-

ståndsvillkor enligt telelagen, att upprätthålla ett säkerhetsskydd i verk-

samheten som motsvarar det säkerhetsskydd som Televerket upprätthöll enligt

säkerhetsskyddsförordningen.

 I anslutning till bolagiseringen överfördes Televerkets myndighetsfunktioner

på den nyinrättade myndigheten Telestyrelsen, i dag Post- och telestyrelsen.

Telia har sedan den 7 januari 1994 genom ett beslut av Telestyrelsen tillstånd

att bedriva telefonitjänst i allmänt tillgängligt telenät. Säkerhetsskyddet

regleras emellertid alltjämt genom avtalet från den 18 juni 1993.

Postverksamhet

Postverkets tidigare verksamhet övertogs av Posten AB samtidigt som postlagen

(1993:1684) trädde i kraft, närmare bestämt den 1 mars 1994. Postverksamheten är

inte underkastad tillståndsplikt, men får bedrivas först efter anmälan hos

tillsynsmyndigheten. Posten är i dag det enda rikstäckande

postbefordringsföretaget på marknaden. Bolaget ägs av staten. Postverkets

myndighetsuppgifter överfördes vid bolagiseringen på Telestyrelsen som därför

fick sitt nya namn, Post- och telestyrelsen.

 I krig och liknande situationer får regeringen meddela de föreskrifter som

behövs med hänsyn till rikets försvar eller säkerheten i övrigt. Post- och

telestyrelsen får meddela föreskrifter om planering och andra åtgärder som

behövs i fredstid för att tillgodose totalförsvarets behov av post-

kommunikationer. Några sådana föreskrifter har dock inte utfärdats. Bolagets

skyldighet att svara för beredskapsplanering och säkerhetsskydd regleras för

närvarande i avtal mellan staten och bolaget. Det nuvarande avtalet gäller till

och med den 31 december 1996. I avtalet åtar sig Posten, på samma sätt som

Telia, att upprätthålla ett säkerhetsskydd i verksamheten som motsvarar det

skydd som Postverket upprätthöll enligt säkerhetsskyddsförordningen.

 De försvarshemliga uppgifter som hanteras inom Posten rör inte bara Postens

egen verksamhet. I krig skapas en särskild sorteringsorganisation för

fältpostadresserad post. För att kunna planera för verksamheten i krig har

Posten insyn i hur den militära verksamheten organiseras under krig.

Annan verksamhet av intresse från säkerhetssynpunkt

Den nya kommunallagen (1991:900) har ökat kommunernas möjlighet att själva

bestämma sin organisation. Den nya ordningen innebär bl.a. att kommunala organ

skall inrikta sig på vad de vill ha producerat och därefter upphandla tjänsten

på marknaden bland konkurrerande producenter.

 Utvecklingen har vidare lett till en omfattande bolagisering av kommunal

verksamhet. Bolagsformen anses ha flera fördelar. Beslutsprocessen blir enklare

och interkommunal samverkan underlättas. Bolagiseringen har ibland inneburit att

verksamheten fortfarande bedrivs av kommunen under privaträttsliga former, i

andra fall att verksamheten har överlåtits till enskilda för fortsatt drift.

 Bland landstingens uppgifter är det hälso- och sjukvården som har den största

betydelsen för totalförsvaret. Även om behovet av säkerhetsskydd inte gör sig

gällande på vårdområdet i lika hög grad som inom andra delar av totalförsvaret,

har uppgifter som rör beredskapsplanläggning av hälso- och sjukvården i krig ett

klart sekretessvärde.

Skälen för regeringens förslag:

 En utgångspunkt vid utformningen av bestämmelser om säkerhetsskydd bör vara

att de intressen som lagstiftningen avses slå vakt om skall åtnjuta samma skydd

oavsett om verksamheten bedrivs av det allmänna eller av enskilda. Det bör inte

heller ha någon betydelse för skyddets omfattning om det allmänna driver

verksamheten i traditionella myndighets- eller förvaltningsformer eller om det

sker genom egna bolag eller i annan associationsrättslig form.

Aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka det allmänna har

ett rättsligt bestämmande inflytande

Säkerhetsskyddslagen och dess följdförfattningar bör bli direkt till-lämpliga på

företag över vilka det allmänna utövar ett rättsligt bestämmande inflytande.

Detta skall anses vara fallet när staten, kommunerna, landstingen eller de

kyrkliga kommunerna ensamma eller tillsammans

 1. äger aktier i ett aktiebolag eller andelar i en ekonomisk förening med fler

än hälften av samtliga röster i bolaget eller föreningen eller på något annat

sätt förfogar över så många röster i bolaget eller föreningen,

 2. har rätt att utse eller avsätta fler än hälften av ledamöterna i styrelsen

för ett aktiebolag, en förening eller en stiftelse, eller

 3. utgör samtliga obegränsat ansvariga bolagsmän i ett handelsbolag.

 Vid tillämpningen av 1 - 3 skall ett inflytande som utövas av en juridisk

person över vilken staten, kommunen, landstinget eller den kyrkliga kommunen

bestämmer på det sätt som anges i de nämnda punkterna, anses utövat av staten,

kommunen, landstinget eller den kyrkliga kommunen.

 Ordalagen är hämtade från 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100). Bestämmelsen i

sekretesslagen gäller endast för kommuner och landsting. Avgränsningsmetoden bör

dock kunna användas även i övriga fall där det allmänna utövar ett bestämmande

inflytande över verksamhet som bedrivs i privaträttsliga former.

 Genom att säkerhetsskyddslagen blir direkt tillämplig på de nämnda företagen

blir ledningen för dessa skyldig att överväga vilket säkerhetsskydd verksamheten

kräver med hänsyn till rikets säkerhet och för att förebygga terroristdåd.

Rätten att besluta om inplacering av olika anställningar i säkerhetsklasser och

om registerkontroll bör dock ligga på myndigheter, kommuner och landsting. Även

om säkerhetsskyddslagen blir direkt tillämplig på verksamheten bör det allmänna

ha kvar ett övergripande myndighetsansvar för säkerhetsskyddet hos sina företag.

Detta behandlas vidare i avsnitt 7.

 Till de nu nämnda företagen hör Posten, Telia, Sveriges Radio och Sveriges

Television. Även Apoteksbolaget AB, som från beredskaps-synpunkt har ungefär

samma ställning som Sveriges Radio, hör till denna grupp av företag.

Enskilda som bedriver verksamhet av betydelse för rikets säkerhet

När det gäller företag som, utan att det allmänna utövar ett bestämmande

inflytande eller att en upphandlingssituation föreligger, bedriver verksamhet av

betydelse för rikets säkerhet är det, med hänsyn till de väsentliga intressen

som lagstiftningen avser att skydda, naturligt att överväga införandet av direkt

tillämpliga tvingande lagregler om säkerhetsskydd.

 Säkerhetsskyddsutredningen har emellertid stannat för en modell som innebär

att lagen blir tillämplig för dessa företag först efter det att ett

säkerhetsskyddsavtal har slutits mellan företaget och det allmänna. Om lagen i

stället är direkt tillämpbar på dessa företag tvingas de, enligt utredningen,

att själva avgöra om den verksamhet de bedriver är av sådan betydelse för rikets

säkerhet att lagen gäller för dem. Med hänsyn till bestämmelsernas generella

utformning skulle detta, enligt vad utredningen vidare har anfört, inte vara

helt enkelt.

 Enligt Säkerhetsskyddsutredningens förslag är det den funktionsansvariga

myndigheten enligt beredskapsförordningen (1993:242) som skall företräda det

allmänna vid framförhandlandet av säkerhetsskyddsavtalet. Den funktionsansvariga

myndigheten har i de fall som nu är aktuella också ålagts ett tillsynsansvar.

Utredningen har framhållit det nära samband som råder mellan

beredskapsplanläggning och säkerhetsskydd. Medan beredskapsplanläggningen syftar

till att få en viss verksamhet att fungera i kris och krig kan säkerhetsskyddet

enligt utredningen sägas utgöra en metod för att skydda planläggningen och den

tänkta verksamheten från skador och angrepp utifrån.

 Den funktionsansvariga myndigheten har enligt beredskapsförordningen ett

långtgående ansvar för beredskapsplanläggning och verksamhet inom respektive

funktion. Enligt utredningen torde detta bidra till att det hos myndigheten

finns betydande insikter inte bara i den verksamhet som bedrivs inom funktionen

utan också om sårbarheten och de speciella risker som kan föreligga för angrepp

mot det aktuella området. Om en funktionsansvarig myndighet finner att viss

verksamhet som bedrivs av enskild har betydelse för rikets säkerhet får

myndigheten, enligt utredningen, ta initiativ till att träffa ett säker-

hetsskyddsavtal med det aktuella företaget.

 Som har redovisats i inledningsskedet av detta avsnitt har Säkerhets-

skyddsutredningens förslag mött en del kritik. JO har invänt att det inte är

godtagbart utifrån konstitutionella utgångspunkter att genom civil-rättsliga

avtal göra en offentligrättslig lagstiftning tillämplig på vissa rättssubjekt.

JO har vidare anfört att det ter sig naturligare att ta in hela regleringen om

vad som skall gälla i avtalet, och att särskilda regler om avtalets utformning

kan införas i säkerhetsskyddslagen och en komplet-terande

säkerhetsskyddsförordning.

 Post- och telestyrelsen, Uppsala universitet, SAF och Regionåklagarmyndigheten

i Vänersborg har haft invändningar mot att säkerhets-skyddet för de aktuella

företagen skall regleras genom avtal. Uppsala universitet har anfört att det

egentligen inte finns något förhandlingsutrymme för avtalens utformning och att

avtalsfriheten därför framstår som skenbar. SAF har framfört liknande

invändningar. Regionåklagarmyndigheten i Vänersborg har betecknat avtalsmetoden

som meningslös eftersom tvångsmedel saknas mot tredskande företag.

 Invändningarna är berättigade. Det är svårt att överblicka vilka

konsekvenserna av utredningens förslag blir om ett företag som bedriver

verksamhet av betydelse för rikets säkerhet vägrar att sluta ett säker-

hetsskyddsavtal. Det är inte utrett att all sådan verksamhet ligger under någon

form av tillståndsplikt och att den naturliga konsekvensen därför blir att ett

tillstånd för verksamheten vägras eller att ett redan beviljat tillstånd

återkallas. Även om några sanktionsmöjligheter för närvarande inte föreslås

(avsnitt 7) ligger det ett särskilt värde i en direkt gällande och tvingande

lagstiftning. Vid sidan av upphandlingssituationerna, som beskrivs nedan, får

man med en sådan lösning ett enhetligt system för regleringen av

säkerhetsskyddet hos företagen. Vid en sammantagen bedömning kommer regeringen

därför fram till slutsatsen att en direkt tillämplig lag är att föredra.

 Säkerhetsskyddsutredningens förslag förutsätter att den funktionsan-svariga

myndigheten tar ett initiativ till säkerhetsskyddsavtal när den finner att ett

företags verksamhet är av betydelse för rikets säkerhet. Regeringen, som

instämmer i vad utredningen har framfört om förutsättningarna för myndighetens

medverkan, menar att rollen som initiativtagare är viktig även om författningen

görs direkt tillämplig. Myndigheten bör således i förekommande fall erinra

företaget om att det omfattas av säkerhetsskyddsregleringen. Regeringens förslag

innebär därmed inte att den funktionsansvariga myndigheten får en tyngre börda

än vad utredningen föreslagit.

 Ett exempel på sådana företag som avses här är Svensk Elberedskap.

Upphandlingssituationer

I de fall där en myndighet avser att begära in anbud eller träffa avtal om

upphandling som med hänsyn till rikets säkerhet skall hållas hemlig, skall

myndigheten träffa skriftlig överenskommelse med anbudsgivaren eller

leverantören om det säkerhetsskydd som behövs i det särskilda fallet.

 Den nu beskrivna tekniken för reglering av säkerhetsskyddet vid statlig

upphandling har använts under en lång tid och fungerat väl. Till skillnad från

vad som gäller för enskilda som bedriver verksamhet av betydelse för rikets

säkerhet finns i dessa fall en tydlig negativ konsekvens för företaget av att

ett avtal inte träffas. Om anbudsgivaren eller leverantören inte går med på de

krav som ställs i säkerhetsskyddshänseenden, blir upphandlingsaffären inte av.

Företaget har således ett intresse av att uppfylla säkerhetskraven. Någon

ändring av vad som gäller för närvarande föreslås därför inte.

 Det skall här betonas att förslaget inte innebär att säkerhetsskyddslagen görs

tillämplig genom säkerhetsskyddsavtalet. Vad som skall gälla regleras i avtalet.

Om lagen ändå är tillämplig på företaget, exempelvis på grund av att det

bedriver verksamhet av betydelse för rikets säkerhet, kan åliggandena enligt

lagen inte inskränkas genom avtalet. Det finns å andra sidan i dessa situationer

inget som hindrar att myndigheten träffar ett säkerhetsskyddsavtal med

anbudsgivaren eller leverantören för att precisera skyddet till vad som

erfordras för den aktuella upphandlingen.

6 Registerkontroll

6.1 Övergång till ett system för säkerhetsklarering m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Huvuddragen i det nuvarande systemet skall |

| behållas. Benämningen skyddsklass skall ersättas av benämningen |

| säkerhetsklass. Klasserna skall knytas till anställningar i |

| stället för till tjänster. Med anställning skall jämställas annat|

| deltagande i säkerhetskänslig verksamhet. En ny kontroll skall |

| inte alltid vara nödvändig vid byte av anställning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Statens invandrarverk har kritiserat förslaget. Verket har

anfört att säkerhetsprövningen i högre grad skall knytas till person. Enligt

verket arbetar man där ofta i arbetslag, vilket medför att ett flertal personer

med olika befattningar skall samarbeta över gränserna. I verkets skiftande

verksamhet med rådande ekonomisk åtstramning krävs en hög flexibilitet

beträffande resursanvändningen. Enligt verket är det därför påkallat med en

justering i anknytningsavseende från befattning till person. Övriga instanser

har tillstyrkt förslaget eller lämnat det i allt väsentligt utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: I Säkerhetsskyddsutredningens uppdrag har

ingått att göra jämförelser mellan det svenska systemet för personalkontroll och

de system som tillämpas i övriga Västeuropa. En huvudfråga under arbetet med

att få fram en ny gemensam reglering på säkerhetsskyddsområdet har därvid varit

huruvida ett kontrollsystem som anknyter till olika tjänster skall behållas.

Även om den sammantagna bedömningen är att några grundläggande skillnader mellan

den svenska personalkontrollen och de utländska systemen inte föreligger, finns

det på en punkt en överensstämmelse mellan några av de utländska systemen som

skiljer dem från det svenska. Prövningen i dessa utländska system mynnar ut i en

bedömning som visar att personen i fråga har godkänts för hantering av

sekretessbelagda uppgifter upp till en viss nivå. Ibland manifesteras denna

bedömning i utfärdandet av ett särskilt intyg om verkställd säkerhetskontroll,

på engelska kallat security clearance.

 En sådan kontroll skulle kunna tillämpas så att man t.ex. låter ett antal

olika personer genomgå kontroll och att man sedan, för det fall det blir

aktuellt att tillsätta en känslig befattning, väljer någon ur den kretsen.

Systemet förefaller dock att vara möjligt endast i teorin. I praktiken måste

säkerhetsprövningen knytas till de krav som befattningen eller verksamheten

ställer i det särskilda fallet. Dessutom måste lämpligheten avgöras utifrån även

andra kriterier än resultatet av en registerkontroll. Det finns i de

utländska system som har granskats en koppling till befattningen på det sättet

att arbetsuppgiftens art i det konkreta fallet bestämmer på vilken nivå

säkerhetsklareringen skall ske och vilka krav som skall ställas på klareringen.

Även om det finns enstaka skäl som talar för att överge kopplingen mellan

registerkontrollen och de konkreta arbetsuppgifterna bör således huvuddragen i

det nuvarande systemet behållas.

 Den skillnad i förhållande till det svenska systemet som utfärdandet av ett

skriftligt intyg innebär är visserligen av mer formell än saklig karaktär, men

det skulle underlätta ett internationellt utbyte om en säkerhetsprövning som

innehåller en registerkontroll dokumenteras. På grundval av en sådan

dokumentation skulle sedan en säkerhetsklarering kunna utfärdas, om en

framställning om detta görs av annan stat.

 Säkerhetsskyddslagen föreslås innehålla en undantagsregel enligt vilken det

skall vara möjligt att efter framställan från annan stat göra registerkontroll

även i andra fall än då det krävs med hänsyn till svenska intressen. Detta

förslag behandlas vidare i avsnitt 6.14.

 Lagen bör vidare innehålla en regel om att en registerkontroll får underlåtas

i sådana fall där den framstår som obehövlig mot bakgrund av att vederbörande

nyligen har genomgått en kontroll och där den nya arbetsuppgiften inte kan anses

ställa nya krav. Även i detta syfte är någon form av dokumentation av betydelse.

 En regel om att kontrollen skall dokumenteras kan dock ha förordningsform.

 Utvecklingen inom arbetsrätten på det offentliga området har lett till att

tjänstebegreppet har utmönstrats. Tjänstebegreppet bör därför inte användas

heller i detta sammanhang. Då emellertid registerkontrollen, som nyss har

redogjorts för, även fortsättningsvis bör ha en anknytning till

arbetsuppgifterna är det lämpligt att, såsom har gjorts i andra sammanhang, byta

ut begreppet tjänst mot anställning. Med anställning bör jämställas annat

deltagande såsom uppdrag, utbildning m.m. i säkerhetskänslig verksamhet.

Benämningen säkerhetsklass får anses vara mer adekvat än begreppet skyddsklass.

6.2 Kriterierna för registerkontroll

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Registerkontroll skall kunna göras inte |

| endast när det gäller skydd mot röjande av uppgifter som omfattas|

| av sekretess av hänsyn till Sveriges säkerhet utan också när det|

| gäller skyddet mot terrorism.Utredningens förslag stämmer i sak med

regeringens. |

| Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget |

| eller lämnat det i huvudsak utan erinran. |

| |

| |

| Skälen för regeringens förslag: |

| För vilka skyddsintressen skall det göras kontroll ? |

| SÄPO-kommittén har i sitt slutbetänkande Säkerhetspolisens arbets-|

| metoder, personalkontroll och meddelarfrihet (SOU 1990:51) |

| föreslagit att personalkontroll skall få ske även för andra ändamål|

| än i dag. Kommittén har pekat på förekomsten av befattningshavare|

| med arbetsuppgifter som är känsliga från säkerhetssynpunkt, även om|

| inte sekretessbelagda uppgifter delges dem. Dit hör exempelvis |

| flygplatspersonal. Kommittén har framhållit att en utvidgning av|

| personalkontrollen skulle ligga i linje med de förpliktelser |

| som Sverige har genom anslutandet till olika internationella |

| konventioner om terrorism (bet. s. 232). Enligt SÄPO-kommittén |

| bör således även risken för terroristhandlingar och annan liknande|

| säkerhetshotande verksamhet utgöra grund för personalkontroll. |

| Utgångspunkten för Säkerhetsskyddsutredningens arbete har enligt|

| direktiven varit att överväga en utvidgning av |

| personalkontrollsystemet i överensstämmelse med SÄPO-kommitténs |

| förslag. En utvidgning av personalkontrollförfarandet till att |

| omfatta också ett skydd mot terrorism har därvid föreslagits. |

| Regeringen anser liksom SÄPO-kommittén och |

| Säkerhetsskyddsutredningen att en sådan utvidgning är påkallad. |

| Frågan om behovet av registerkontroll i dessa fall behandlas |

| vidare i avsnitt 6.3.2. |

| En annan fråga som förtjänar att ställas i detta sammanhang är |

| huruvida förfarandet med registerkontroll, inom ramen för |

| säkerhets-skyddssystemet, skall omfatta totalförsvarspliktiga |

| som i fredstid anför-tros vapen eller annan militär materiel som|

| kan användas vid brottslig verksamhet. Det måste anses mycket |

| angeläget att från samhällets sida i möjligaste mån förebygga att|

| dokumenterat våldsbenägna personer får tillgång till vapen som kan|

| utnyttjas för allvarliga brott, eller att de får en utbildning |

| som kan användas för liknande syften. Denna angelägenhet har |

| emellertid mer karaktären av ett allmänt intresse av att |

| förhindra personer från att få anställningar eller motsvarande som|

| de inte är lämpade för. Problemet bör inte lösas inom ramen för det|

| registerkontrollförfarande som nu behandlas, utan genom |

| ändringar i polisregisterförfattningarna. |

--------------------------------------------------------------------

| Vilka är riskfaktorerna ? |

| Att lämna en uttömmande uppräkning av de olika omständigheter som|

| kan vara av betydelse vid en prövning av någons pålitlighet från|

| säkerhetssynpunkt och att inbördes rangordna dessa efter |

| betydelse, är inte möjligt. Bland de omständigheter som kan ha |

| betydelse bör emellertid särskilt nämnas personliga förhållanden|

| som kan utnyttjas i utpressningssyfte, dålig ekonomi som kan |

| fresta till brottsliga handlingar, redan dokumenterad |

| kriminalitet, samröre med kriminella kretsar, sådana förbindelser|

| med utländska medborgare och resor i utlandet som kan ha |

| resulterat i kontakter med främmande underrättelseorganisationer|

| eller förbindelser med utländska eller inhemska organisationer |

| som bekänner sig till våld och terrorism eller som på annat sätt|

| hotar samhällsordningen. Det bör betonas att det inte är |

| självklart att faktorer av dessa slag skall vara |

| diskvalificerande i ett enskilt fall. Något fastställande av mer|

| allmänna normer för vad som bör accepteras eller inte är det |

| således inte frågan om. Det handlar endast om att ange några av |

| kriterierna för bedömningen. |

| |

| |

| 6.3 Anknytningen till anställning |

| 6.3.1Klassningssystemet när det gäller tillgången till |

| sekretessbelagda uppgifter |

|

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna har utöver den kritik som redovisats i avsnitt 6.1 och som

har viss giltighet även i detta avsnitt lämnat förslaget utan erinran.

 Bakgrund: Till skyddsklass 1 A räknas i dag tjänster som innebär att

befattningshavaren i stor omfattning får ta del av sådana sekretessbelagda

uppgifter av synnerlig betydelse för rikets säkerhet som berör en större eller

särskilt väsentlig del av totalförsvaret. Skyddsklass 1 B omfattar tjänster där

befattningshavaren annars i en omfattning som inte är obetydlig får del av

sekretessbelagda uppgifter av synnerlig betydelse för rikets säkerhet. Till den

lägsta klassen, skyddsklass 2, hör tjänster där befattningshavaren antingen i

obetydlig omfattning får del av sekretessbelagda uppgifter av synnerlig

betydelse för rikets säkerhet eller i en omfattning som inte är ringa får del av

andra sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet.

 Enligt en enkät som SÄPO-kommittén gjorde under våren 1989 fanns det ca

1 000 tjänster i skyddsklass 1 A, ca 10 000 i skyddsklass 1 B och ca 400 000

i skyddsklass 2. Av tjänsterna i klass 2 var den helt övervägande delen

hänförliga till försvaret och krigsplaceringen av värnpliktiga. I dessa siffror

ingick sålunda även med tjänster jämställda uppdrag.När det gäller antalet

skyddsklassade tjänster torde inte några mer betydande förändringar ha skett

sedan SÄPO-kommitténs arbete avslutades. Under år 1991 gjordes drygt 87 000

personalkontroller, varav ca 480 gällde klass 1 A, 6 700 klass 1 B och 80 500

klass 2. Verksamhetsåret 1992/93 gjordes betydligt fler kontroller. Ökningen

skall enligt uppgift ha berott på genomförda omläggningar av försvarets

datasystem. Under verksamhetsperioden 1993/94 gjordes 133 429 kontroller, varav

924 avseende personer i skyddsklass 1 A, 6 026 personer i skyddsklass 1 B och

126 479 personer i skyddsklass 2.

 Skälen för regeringens förslag: En huvudfråga under arbetet med en ny

reglering av säkerhetsskyddet har, som nämnts i avsnitt 6.1, varit huruvida ett

system som anknyter till olika tjänster skall behållas eller om kontrollen i

stället skall anknyta till person. Enligt vad som har framförts där bör

huvuddragen i det nuvarande systemet behållas. Som redovisas närmare nedan kan

dock grunden för placering i den lägsta säkerhetsklassen göras något snävare för

att åstadkomma ett lägre antal kontroller. Även den högsta klassen,

säkerhetsklass 1, kan behöva en mindre justering. Några mer ingripande

förändringar bör dock inte genomföras. För enkelhetens skull föreslås att de

olika klasserna 1 A, 1 B och 2 tilldelas nummer 1, 2 respektive 3.

 Det är angeläget att få ned det stora antal kontroller som i dag genomförs,

framför allt när det gäller den kategori som för närvarande motsvaras av

skyddsklass 2. Det förhållandet att även anställda inom kommuner och landsting

samt riksdagen och dess myndigheter föreslås omfattas av de nya kontrollreglerna

understryker detta behov. Preciseringen av vilka anställningar som skall ingå i

den föreslagna säkerhetsklass 3 bör därför göras snävare.

 Definitionen bör bl.a. ta sikte på vilka följder ett eventuellt röjande av de

sekretessbelagda uppgifterna får för rikets säkerhet i det konkreta fallet.

Självfallet är detta en svår uppgift, varför alltför stora krav på konkretion

inte kan ställas. I säkerhetsklass 3 bör i fortsättningen de

anställningar placeras där befattningshavaren får del av sekretessbelagda

uppgifter av betydelse för rikets säkerhet, om ett röjande av de sekretess-

belagda uppgifterna kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är

ringa.

 Det är naturligtvis tänkbart att effekterna av en sådan precisering blir

begränsade, särskilt eftersom redan det förhållandet att uppgifterna är

sekretessbelagda innebär att man har gjort bedömningen att det finns risk för

skada om de röjs för obehöriga. Förslaget innebär emellertid ett krav på att

skadan måste vara av en viss storlek. Vidare leder en ny lydelse av grunden till

att myndigheterna tvingas att på nytt och utifrån något ändrade förutsättningar

göra en prövning av behovet av placering i säkerhetsklass.

 När det gäller de högre säkerhetsklasserna får det antas att det alltid

föreligger en risk för betydande skada om sekretessbelagda uppgifter röjs för

obehöriga, eftersom de tar sikte på uppgifter av synnerlig betydelse för rikets

säkerhet. Något motsvarande skaderekvisit är därför inte påkallat för dessa.

 Enligt den nuvarande ordningen gäller klass 1 A uppgifter av synnerlig

betydelse för rikets säkerhet som berör en större eller särskilt väsentlig del

av totalförsvaret. Skäl saknas att ha kvar formuleringen som hänvisar till

totalförsvaret. Till denna klass bör hänföras samtliga anställningar som innebär

att den som anlitas i stor omfattning får del av sekretessbelagda uppgifter av

synnerlig betydelse för rikets säkerhet.

6.3.2 Registerkontroll till skydd mot terrorism

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Sådan kontroll som behövs för att förebygga|

| terrorism och som inte skall följa redan av att en anställning är|

| placerad i säkerhetsklass, skall få göras endast om det finns sär-|

| skilda skäl. Denna prövning skall, utom såvitt avser riksdagen |

| och dess myndigheter, göras av regeringen. Någon indelning i |

| olika säkerhetsklasser skall inte göras när det gäller de per- |

| sonkategorier som kontrolleras på grund av risken för terrorism.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer överens i sak med regeringens.

 Remissinstanserna: Telia AB och Säkerhetspolisen (SÄPO) har anfört att

registerkontroll till skydd mot terrorism bör hänföras till en egen

säkerhetsklass. I övrigt har förslaget tillstyrkts eller lämnats i huvudsak utan

erinran.

 Skälen för regeringens förslag: En möjlighet till registerkontroll skall

tillämpas med återhållsamhet. För detta talar främst hänsynen till den

personliga integriteten men också praktiska skäl. När det gäller tillgången till

hemliga uppgifter föreligger inga större svårigheter att avgränsa vare sig arten

av information eller personkretsen. Utvidgningen av säkerhetsskyddet och

registerkontrollen till ett skydd mot terrorism för däremot med sig besvärliga

gränsdragningsproblem. Den innebär samtidigt en risk för en betydande ökning av

antalet registerkontroller.

 SÄPO-kommittén har föreslagit (SOU 1990:51) att en indelning i olika klasser

skall ske också när det gäller registerkontroll till skydd mot terrorism. Utan

att ange några mer bestämda förslag till indelning har kommittén föreslagit

vissa riktlinjer för hur avgränsningen bör göras (a.a. s. 315 f).

Säkerhetsskyddsutredningen har haft som en av sina huvuduppgifter att avgränsa

den personkrets som skall kunna kontrolleras av annan anledning än tillgången

till hemlig information. De av SÄPO-kommittén föreslagna riktlinjerna, vilka

inte närmare kommer att redovisas här, visar på svårigheterna med att avseende

skyddet mot terrorism göra en motsvarande avgränsning som den i frågan om

kontroll på grund av tillgången till hemlig information. Till

avgränsningssvårigheterna kommer att omständigheter av betydelse för bedömningen

av risken för att en person skulle komma att göra sig skyldig till

terroristhandlingar sannolikt skiljer sig något från faktorer som kan vara av

vikt vid bedömningen av om en person kan komma att röja hemlig information av

betydelse för rikets säkerhet.

 Vad man vill stoppa är presumtiva terrorister. Dokumenterad vålds-kriminalitet

eller samröre med terroristorganistationer är troligen viktigare

bedömningsgrunder än ekonomiska trassligheter och eventuella missbruksproblem

som inte återspeglas i kriminalregistret. Faktorer av det senare slaget har

däremot erfarenhetsmässigt visat sig kunna vara betydelsefulla för t.ex.

personers villighet att låta sig värvas av främmande länders

underrättelseorganisationer. Registerslagningens omfattning när det gäller

skyddet mot terrorism kommenteras vidare i avsnitt 6.5.

 I de länder där en registerkontroll genomförs till skydd mot terrorism och

vars system Säkerhetsskyddsutredningen har studerat, görs kontrollen vanligen

utanför den egentliga personalkontrollens ram.

 Mot bakgrund av det anförda bör den nuvarande inriktningen av

registerkontrollen behållas i framtiden. Som huvudregel bör således

registerkontroll endast få ske i fråga om personer som på grund av sina

arbetsuppgifter har tillgång till hemliga uppgifter av betydelse för rikets

säkerhet. Säkerhetsklassningen bör vara förbehållen dessa grupper.

Registerkontrollen avseende terroristskyddet, som alltså föreslås bli utförd

endast när det finns särskilda skäl, bör ske under särskilda former och vara

inriktad på omständigheter som har särskild betydelse för bedömningen av risker

för terroristaktioner.

 Erfarenhetsmässigt har riskerna för terroristaktioner varit stora vid

flygplatser. För dessa gäller lagen (1970:926) om särskild kontroll på

flygplats. Enligt lagen får vissa särskilda kontrollåtgärder vidtas på flygplats

till förekommande av brott som utgör en allvarlig fara för säkerheten vid

luftfart (1 §). För att söka efter vapen eller andra föremål som är ägnade att

komma till användning vid brott mot luftsäkerheten får väskor och andra slutna

förvaringsställen inom flygplatsens område undersökas. Vidare får

flygpassagerare och andra personer som uppehåller sig inom området

kroppsvisiteras (3 §). Det framstår som en brist att registerkontroll av

de anställda inte är tillåten.

 Skyddet mot terroristhandlingar bör emellertid inte begränsas till

flygplatser. I lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m.

(skyddslagen) finns bestämmelser om åtgärder till skydd mot sabotage, terrorism,

spioneri och andra fall av röjande av hemliga uppgifter inom totalförsvaret. Om

allmänhetens tillträde till eller rätt att utnyttja en anläggning, ett område,

ett fartyg eller ett luftfartyg behöver begränsas för något av dessa ändamål,

får bestämmas att anläggningen, området, fartyget eller luftfartyget skall

utgöra skyddsobjekt (3 §).

 Genom att kunna förordna att personal vid anläggningar som utgör skyddsobjekt

enligt skyddslagen och vid flygplatser får underkastas registerkontroll kan man

på ett relativt tydligt sätt åstadkomma en begränsning som medför att

registerkontroll bara får ske beträffande personal med arbetsuppgifter som har

särskild betydelse från säkerhets-synpunkt.

 Det kan diskuteras om det inte är tillräckligt att låta skyddslagen ensam

utgöra avgränsningen. Att flygplatserna omfattas är emellertid av så stor vikt

att denna avgränsning inte bör få bero på om de även i framtiden kommer att

omfattas av beslut enligt skyddslagen.

 Även om kontroll av personalen vid flygplatser och skyddsobjekt i dag framstår

som mest angelägen, bör det finnas en möjlighet att på kort tid utsträcka

omfattningen av denna kontroll. Den militära hotbilden kan förändras och målen

för terroristaktioner kan bli andra än de är för närvarande. Vi föreslår därför

att det i lagen anges att registerkontroll till skydd mot terrorism får ske om

det finns särskilda skäl, medan bestämmelser om när särskilda skäl skall anses

föreligga kan ha formen av tillämpningsföreskrifter. Genom angivandet av att det

krävs särskilda skäl kommer kravet på en restriktiv tillämpning till uttryck i

lagen.

6.4 Registerslagningens omfattning när det gäller tillgången till

sekretessbelagda uppgifter

6.4.1 Uppgifter från Säkerhetspolisens register (SÄPO-registret)

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Uppgifter från SÄPO-registret skall kunna |

| lämnas ut vid registerkontroll i alla säkerhetsklasser. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det i allt väsentligt

utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: SÄPO-registret är ett register som är avsett

för den särskilda polisverksamheten för hindrande och uppdagande av brott mot

rikets säkerhet m.m. Registret har det dubbla ändamålet att tjäna som

spaningsregister för Säkerhetspolisens verksamhet och att vara underlag för det

som i dag heter personalkontroll.

 Enligt 2 kap. 3 § regeringsformen får anteckningar om en medborgare i ett

allmänt register inte grundas enbart på hans politiska åskådning, om han inte

har gett sitt samtycke till att anteckning sker. I enlighet med detta förbud mot

politisk åsiktsregistrering föreskrivs i 2 § andra stycket

personalkontrollkungörelsen (1969:446) att anteckning i SÄPO-registret inte får

ske enbart av det skälet att någon genom tillhörighet till organisation eller på

något annat sätt gett uttryck för en viss politisk uppfattning. Bestämmelsen har

kompletterats med öppna och hemliga föreskrifter av regeringen.

 Enligt de öppna föreskrifterna skall anteckning ske i SÄPO-registret av

uppgifter om medlemmar eller sympatisörer i organisationer och grupper som kan

befaras här i riket eller i andra stater bedriva eller ha bedrivit politisk

omstörtningsverksamhet, vari ingår utnyttjande av våld, hot eller tvång. Till

dessa grupper hör bl.a. terroristorganisationer.

 Enbart en uppgift om att någon tillhör en organisation som i sitt program har

angett att den skall verka för att omvandla samhället med våld är dock inte

tillräcklig för registrering. Anteckning får bara ske om någon medlem eller

sympatisör genom sina åtgärder har gett anledning till misstanke om att han kan

vara beredd att delta i verksamhet som innebär fara för rikets yttre säkerhet

eller som syftar till att med våld förändra det demokratiska statsskicket. I de

hemliga föreskrifterna ges mer preciserade anvisningar för i vilka fall

registrering får ske av medlemmar och sympatisörer som hör till den sistnämnda

kategorin.

 Det kan konstateras att SÄPO-registret, även om det har också andra ändamål än

att tjäna som underlag för den nuvarande personalkontrollen, innehåller

uppgifter som i hög grad är relevanta för den säkerhetsprövning som är

kontrollens syfte.

 När prövningen avser någon av de från säkerhetssynpunkt känsligaste

befattningarna, dvs. i föreslagna säkerhetsklasserna 1 och 2, bör uppgifter

kunna lämnas ut från SÄPO-registret i samma utsträckning som för närvarande,

nämligen om det framstår som antagligt att uppgifterna har relevans för

säkerhetsprövningen.

 SÄPO-kommittén har föreslagit (SOU 1990:51) att uppgifter från SÄPO-registret

inte skall få läggas till grund för bedömning i andra fall än de som gäller

befattningar i dagens skyddsklass 1 A och 1 B. Mot förslaget har under

remissbehandlingen invänts att detta i praktiken skulle innebära att uppgifter

om samröre med utländska underrättelseorganisationer eller med kända terrorister

i vissa fall inte skulle kunna lämnas ut vid en säkerhetsprövning. Till de

nämnda fallen kan fogas registeruppgifter om eventuella kontakter med politiska

extremistorganisationer. Även om uppgifter i SÄPO-registret kan vara av särskilt

integritetskänslig art, bör därför någon inskränkning på det sätt som SÄPO-

kommittén har föreslagit inte genomföras.

6.4.2 Andra polisregisteruppgifter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Inga begränsningar föreslås i de båda högsta|

| klasserna, dvs. säkerhetsklass 1 och 2. I fråga om |

| säkerhetsklass 3 skall uppgifter kunna lämnas ut från person- och|

| belastningsregistret (PBR).Med stöd av en undantagsregel skall regeringen|

| i enskilda fall, om det finns synnerliga skäl, kunna besluta |

| att även andra uppgifter får lämnas ut. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak med regeringens.

 Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det i allt väsentligt

utan erinran.

Bakgrund:

Vid den nu förekommande personalkontrollen sker sökning, förutom i SÄPO-

registret, också i person- och belastningsregistret (PBR). PBR innehåller

uppgifter om ådömda påföljder och om att någon är skäligen misstänkt för brott.

Vid personalkontroll rörande befattningar i de nuvarande skyddsklasserna 1 A och

1 B får alla tillgängliga uppgifter som anses relevanta lämnas ut från PBR och

övriga polisregister. Till de övriga polisregistren hör olika spaningsregister.

I skyddsklass 2 gäller vissa begränsningar som gör att inte alla uppgifter som

har relevans får lämnas ut. Enligt den nu gällande personalkontrollkungörelsen

får Rikspolisstyrelsen (RPS) beträffande den som innehar eller avses tillträda

en tjänst i den lägsta skyddsklassen lämna ut uppgifter ur polisregister om att

den kontrollerade

 1. dömts eller är misstänkt för brott som avses i 1 § lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål eller annars för brott

som avses i 3, 4 eller 6 kap., 8 kap. 5 eller 6 §, 12 kap. 1 eller 3 §, 13 kap.

eller 16 kap. 1 - 6 §§ brottsbalken eller 1 eller 3 § narkotikastrafflagen

(1968:64),

 2. annars dömts eller är misstänkt för sådan handling eller försök eller

förberedelse därtill som innefattar brott mot rikets säkerhet eller som syftar

till och är ägnad att med våld förändra det demokratiska statsskicket eller

påverka rikets ställning som oberoende stat, eller

 3. genom sin verksamhet eller annars kan befaras vara beredd att deltaga i

sådan handling som avses under 1 eller 2.

 Är en sådan tjänst som nyss har redogjorts för förenad med bevakningsuppgift,

chefsskap för förråd eller kassaförvaltning eller ansvar för penningmedel, får

RPS därutöver på framställan lämna ut uppgift ur polisregister om att den som

innehar eller avses tillträda tjänsten under de närmaste tio åren har dömts för

brott som avses i 8 - 11 eller 14 kap., 16 kap. 17 §, 17, 18 eller 20 - 22 kap.

brottsbalken, 3 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 4 a § lagen

(1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 1 eller 3 § narkotikastrafflagen

(1968:64)) eller 10 kap. 2 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt.

Skälen för regeringens förslag:

Säkerhetsklass 1 och 2

De befattningar som kommer att höra till de nu föreslagna två högsta klasserna,

säkerhetsklasserna 1 och 2, är av så säkerhetskänslig art att alla tillgängliga

uppgifter i polisregistren bör få lämnas ut. I likhet med vad som i praktiken

gäller i dag kommer dock endast uppgifter som bedöms vara relevanta att få

lämnas ut. Närmare kommentarer om detta krav lämnas i avsnitt 6.8.

Säkerhetsklass 3

Det måste alltid tillmätas en viss betydelse från säkerhetssynpunkt att en

person som skall anförtros hemliga uppgifter har gjort sig skyldig till

kriminalitet av mer allmänt och inte alltför bagatellartat slag. I avsnitt 6.4.1

har föreslagits att uppgifter i SÄPO-registret skall få lämnas ut avseende alla

säkerhetsklasserna. Möjligheten att inhämta polisregisteruppgifter när det

gäller anställningar i den lägsta säkerhetsklassen bör nu ändras på så att även

alla nödvändiga uppgifter i PBR omfattas.

 En möjlighet bör vidare öppnas för att i särskilda undantagsfall lämna ut

uppgifter i större utsträckning än som har sagts i det föregående. Det kan inte

anses ligga i linje med registerkontrollens syfte att man av formella skäl är

förhindrad att lämna ut en uppgift som uppenbarligen har relevans i ett enskilt

kontrollärende. En sådan regel medför när det gäller de kontrollerade att andra

polisregister än SÄPO-registret och PBR kan användas. Vad den innebär för

anhöriga till den kontrollerade och för dem som kontrolleras på grund av risken

för terrorism berörs i avsnitt 6.4.4 respektive 6.5. Undantagsregeln bör förenas

med ett krav på stor restriktivitet vid dess tillämpning. Ett villkor bör därför

vara att det finns synnerliga skäl för att låta registerkontrollen omfatta även

andra uppgifter. Någon möjlighet att utfärda undantagsregler av generell

karaktär skall inte finnas. I stället bör regeringen i varje enskilt fall med

prövning av samtliga därvid föreliggande omständigheter kunna bestämma om en

utvidgad rätt till uppgifter.

6.4.3 Särskild personutredning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En särskild personutredning skall genomföras|

| i de två högsta säkerhetsklasserna. Utredningen skall omfatta en|

| undersökning av den kontrollerades ekonomiska förhållanden. |

| Personliga förhållanden i övrigt skall utredas i den omfattning |

| som behövs. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens

 Remissinstanserna har inte haft någon erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Utredning om ekonomiska förhållanden

Enligt 2 § personalkontrollkungörelsen skall vid kontroll avseende den nu

befintliga skyddsklass 1 A en särskild personutredning företas, om detta inte är

obehövligt med hänsyn till omständigheterna. De uppgifter som kommer fram vid en

sådan utredning skall tillföras Säkerhetspolisens register (SÄPO-registret).

Inom ramen för personutredningen görs för närvarande en viss undersökning av den

kontrollerades ekonomiska förhållanden.

 Det är viktigt att kontrollen inte blir schablonmässig. Den bör inriktas på

alla omständigheter som i det särskilda fallet är av vikt vid bedömningen av en

persons pålitlighet från säkerhetssynpunkt. Med hänsyn till den betydelse som de

ekonomiska faktorerna erfarenhetsmässig har bör en utredning om ekonomiska

förhållanden göras i större utsträckning än för närvarande. Av resursskäl

framstår det dock som nödvändigt att begränsa en sådan undersökning till de fall

där det är särskilt viktigt. En utredning om ekonomiska förhållanden bör vara

ett obligatoriskt inslag endast när det gäller de känsligaste befattningarna,

närmare bestämt säkerhetsklasserna 1 och 2.

 För att en särskild personutredning skall få göras krävs att den som avses har

gett sitt samtycke. Frågan om samtycke kommenteras närmare i avsnitt 6.6. Om

samtycke föreligger bör det inte finnas några hinder mot att man företar en så

omfattande utredning som anses motiverat.

 I första hand bör ansvaret för den ekonomiska utredningen ligga hos den som

har beslutat om registerkontroll. Närmare bestämmelser om vilket organ som skall

utföra den särskilda personutredningen och om formerna för utredningens

genomförande kan meddelas genom tillämpningsföreskrifter.

 Enligt 2 § tredje stycket personalkontrollkungörelsen skall uppgifter som har

kommit fram vid en personutredning föras in i SÄPO-registret. En motsvarande

bestämmelse torde inte behövas i framtiden. Förutsätt-ningarna för att de

uppgifter som har kommit fram skall antecknas i SÄPO-registret bör i stället

vara de samma som för anteckning i SÄPO-registret över huvud taget. Att

uppgifterna ändå kan omfattas av sekretess följer av 9 kap. 17 § första stycket

2 sekretesslagen (1980:100).

Utredning om personliga förhållanden i övrigt

Enligt den nuvarande ordningen gör Säkerhetspolisen inom ramen för den särskilda

personutredning som avser skyddsklass 1 A en viss utredning av även andra

personliga förhållanden än de ekonomiska. Den kontrollen omfattar normalt en

kontroll av uppgivna personliga data, en slagning i körkortsregistret för en

kontroll av om vederbörande har blivit omhändertagen enligt lagen (1976:511) om

omhändertagande av berusade personer m.m. samt, om det finns anledning till det,

samtal med referenter. En utredning om någons personliga förhållanden i denna

omfattning är särskilt integritetskänslig och bör bara komma i fråga i de fall

där det framstår som absolut nödvändigt.

 Närmare bestämmelser om vilket organ som skall utföra den särskilda

personutredningen och om formerna för utredningens genomförande kan, som har

anförts tidigare, meddelas genom tillämpningsföreskrifter.

 När det gäller införande i SÄPO-registret av de uppgifter som framkommit vid

utredningen och frågan om sekretess för uppgifterna hänvisas till vad som har

sagts om de ekonomiska förhållandena.

6.4.4 Kontroll av anhöriga

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid registerkontroll som avser |

| säkerhetsklasserna 1 och 2 skall uppgifter i polisregister om |

| den kontrollerades make eller sambo kunna lämnas ut, om det är |

| oundgängligen nödvändigt. Med stöd av en undantagsregel skall |

| regeringen i enskilda fall kunna besluta att även andra |

| uppgifter om anhöriga får lämnas ut, om det finns synnerliga skäl|

| för det. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Försvarsmakten har anfört att kontrollen av de anhöriga

bör ha samma omfattning som kontrollen av huvudpersonen. Övriga instanser har i

allt väsentligt lämnat förslaget utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: En särskild fråga är om en persons lämplighet

från säkerhetssynpunkt kan påverkas av förhållanden som inte direkt gäller den

kontrollerade själv utan anhöriga till denne. I regel avses då en make eller

sambo eller andra nära anhöriga.

 Enligt den nuvarande ordningen förekommer det att uppgifter i polisregister

som gäller en anhörig till den kontrollerade lämnas ut vid personalkontroll.

Något uttryckligt författningsstöd för detta finns inte, men förfarandet har

ansetts ha visst stöd i att upplysningar får lämnas ut beträffande den

kontrollerade.

 En sak är att en uppgift rörande en viss person kan innefatta uppgifter även

om en annan. Särskilt i spaningssammanhang förekommer det att kontakter och

samröre med andra personer bedöms som viktiga för utredningen och att uppgifter

om sådana förhållanden därför antecknas i spaningsregister. Sådana uppgifter kan

vara av betydelse för en viss persons pålitlighet. De bör därför kunna lämnas ut

i ett registerkontrollärende i samma utsträckning som andra uppgifter om den

kontrollerade.

 En annan sak är däremot mer självständiga anteckningar om en annan person.

Frågan är om t.ex. uppgifter om att en anhörig har dömts för ett brott bör få

lämnas ut i ett ärende om registerkontroll. Vad som sägs i det följande tar

sikte på denna typ av uppgifter.

 Uppgifter om någon utanför den allra närmaste familjekretsen kan inte anses ha

så stor betydelse att de bör få lämnas ut. Att som förekommer på en del håll

utomlands schablonmässigt utsträcka kontrollen så att den omfattar en så

utvidgad krets bör alltså inte komma i fråga. I regel torde också sådana

polisregisteruppgifter som eventuellt förekommer om föräldrar och barn till den

kontrollerade sakna betydelse.

 När det gäller en make eller sambo till den kontrollerade föreligger däremot

normalt särskilda lojalitets- och beroendeförhållanden. I andra sammanhang

tillmäts sådana släktskapsförhållanden sålunda en särskild relevans. Det bör

därför finnas utrymme för att ta med uppgifter rörande sådana anhöriga även i

prövningen av den kontrollerades pålitlighet från säkerhetssynpunkt. I princip

bör därvid uppgifter av samma art som när det gäller den kontrollerade själv

kunna inhämtas. Därmed bör även uppgifter från SÄPO-registret kunna lämnas ut.

Utgångspunkten måste dock vara att möjligheten skall tillämpas restriktivt.

Utlämnande av uppgifter som rör en make eller sambo skall som huvudregel kunna

ske endast om det är oundgängligen nödvändigt och bara för kontroll som gäller

säkerhetsklass 1 eller 2.

 I avsnitt 6.4.2 har föreslagits en undantagsregel som innebär att regeringen i

enskilda fall om det finns synnerliga skäl kan besluta att uppgifter i större

omfattning än som annars är medgivet får lämnas ut. Med stöd av denna

bestämmelse kommer således i en del fall även sådana uppgifter om andra anhöriga

än make eller sambo att kunna lämnas ut. En annan konsekvens av undantagsregeln

är att uppgifter om anhöriga till den som avses i säkerhetsklass 3 kan få lämnas

ut om synnerliga skäl för detta finns. Med stöd av undantagsregeln kan också

andra uppgifter än sådana som finns i olika polisregister få lämnas ut

beträffande en make eller sambo. Arten och omfattningen av dessa uppgifter kan

naturligtvis variera.

 Vad som nu har sagts tar sikte på frågan huruvida uppgifter som finns i något

polisregister eller som annars har framkommit vid en särskild personutredning

skall få lämnas ut. Något hinder mot att uppgifter om anhöriga skaffas in på

annat sätt, exempelvis genom att den som har beslutat om registerkontroll

ställer frågor till den som säkerhetsprövningen avser föreligger naturligtvis

inte.

6.5 Registerslagningens omfattning vid kontroll till skydd mot terrorism

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kontroll till skydd mot terrorism begränsas|

| till uppgifter i säkerhetspolisens register och uppgifter i |

| person- och belastningsregistret om dom eller misstanke om |

| narkotikabrott och grovt narkotikabrott (1 och 3 §§ |

| narkotikastrafflagen [1968:64]), brott mot 37 § vapenlagen |

| (1973:1176) samt vissa |

| - brott mot liv och hälsa (3 kap. brottsbalken), |

| - brott mot frihet och frid (4 kap. brottsbalken), |

| - sexualbrott (6 kap. brottsbalken), |

| - tillgreppsbrott (8 kap. brottsbalken), |

| - oredlighetsbrott (9 kap. brottsbalken), |

| - skadegörelsebrott (12 kap. brottsbalken), |

| - allmänfarliga brott (13 kap. brottsbalken), |

| - brott mot allmän ordning (16 kap. brottsbalken), |

| - brott mot allmän verksamhet m.m. (17 kap. brottsbalken), |

| - högmålsbrott (18 kap. brottsbalken) och |

| - brott mot rikets säkerhet (19 kap. brottsbalken). |

| Med stöd av den tidigare nämnda undantagsregeln skall regeringen|

| i enskilda fall om det finns synnerliga skäl kunna besluta att |

| även andra uppgifter får lämnas ut. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Kontroll till skydd mot terroristaktioner begränsas till

kontroll av uppgifter i polisregister om brott mot rikets säkerhet, våldsbrott,

brott som innefattar allvarlig skadegörelse samt allmänfarliga brott.

 Remissinstanserna: Säkerhetspolisen (SÄPO) har anfört att samtliga uppgifter

om brott i person- och belastningsregistret bör få lämnas ut. I varje fall bör

enligt SÄPO, utöver de föreslagna uppgifterna, dom eller misstanke om brott

enligt 8 kap. 1, 2 och 7 §§, 9 kap. 1, 3 och 4 §§, 14 kap. 1 § samt 16 - 20 kap.

brottsbalken få lämnas ut. Försvarsmakten har framhållit att även brott enligt 6

kap. 1 § och 4 § andra stycket brottsbalken bör omfattas av registerkontrollen.

Åklagarmyndigheten i Malmö har pekat på att brotten enligt 16 kap. 1 - 3 §§ och

17 kap. 1 § brottsbalken bör omfattas för att ge en mer fullständig kontroll.

Åklagarmyndigheten i Stockholm har anfört att registerkontroll till skydd mot

terrorism bör få ske i åtminstone samma omfattning som kontroll enligt

säkerhetsklass 3. Alternativt bör kravet i undantagsregeln sänkas från

synnerliga till särskilda skäl och prövningen av om undantagsregeln är

tillämplig få ankomma på den myndighet som prövar utlämnandefrågan i övrigt, och

inte på regeringen. Svensk Elberedskap AB har yttrat att skyddet mot terrorism

endast kan fylla en funktion om samtliga brottskategorier omfattas av

kontrollen, liksom uppgifter om en make eller sambo. Luftfartsverket har

förordat att även uppgifter om ekonomisk brottslighet skall få lämnas ut.

Slutligen har Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) anfört att det mot

bakgrund av regleringens angivna syfte finns goda skäl att till uppräkningen av

vilka brott som skall omfattas foga misstankar och dom om brott som avses i

16 kap. 8 och 9 §§ brottsbalken samt dom i vilken straffskärpningsgrunden i

29 kap. 2 § 7 brottsbalken har tillämpats. Övriga instanser har tillstyrkt

förslaget eller lämnat det i huvudsak utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: En uppgift om att en person har gjort sig

skyldig till t.ex. förskingring kan ha betydelse för den säker-hetsmässiga

pålitlighetsbedömningen av en person som avses få tillgång till sekretessbelagd

information. Det kan finnas risk för att en sådan person ger efter för

påtryckningar av olika slag av rädsla för att uppgiften sprids. För bedömningen

av risken för olika terroristhandlingar får sådana uppgifter emellertid anses ha

en avsevärt mer begränsad betydelse. När det gäller tillgången till hemlig

information måste dessutom inte bara risken för ett uppsåtligt brott tas i

beaktande, utan även risken för att uppgifterna röjs genom ren obetänksamhet

eller liknande. Av den anledningen kan exempelvis en uppgift om alkoholmissbruk

ha betydelse för en kontroll av sådana personer. Samma värde kan den typen av

uppgifter inte tillmätas när det gäller bedömningen av risken för olika

terroristhandlingar.

 Det anförda leder till ståndpunkten att kontrollen till skydd mot terrorism

måste vara mer begränsad än när det gäller kontroll i andra fall, och dessutom

mer specialiserad. En faktor av central betydelse är självfallet om det

föreligger en anknytning till någon känd terroristorganisation eller någon annan

sammanslutning från vilken det finns anledning att befara allvarlig brottslighet

som innefattar våld eller skadegörelse. Även kontakter med främmande länders

säkerhetstjänster är naturligtvis av intresse. Uppgifter bör således vid

kontroll i detta syfte kunna lämnas ut från SÄPO-registret.

 Utöver dessa uppgifter bör också anteckningar om att den kontrollerade

tidigare har dömts för olika våldsbrott eller allvarlig skadegörelse eller om

att det finns anledning till misstanke om sådan brottslighet kunna lämnas ut.

Dessa uppgifter bör kunna lämnas ut från person- och belastningsregistret. Några

uppgifter från övriga polisregister eller om personliga förhållanden i övrigt

kan inte anses nödvändiga för den nu aktuella bedömningen. Normalt kan inte

heller olika uppgifter om en make eller sambo tillmätas sådan relevans att de

skall få lämnas ut.

 Liksom i tidigare nämnda fall av registerkontroll föreslås emellertid att det

med stöd av en undantagsregel skall vara möjligt att om det föreligger

synnerliga skäl få ut även andra uppgifter än som annars är medgivet. Den i det

föregående föreslagna undantagsregeln bör vara tillämplig även i detta avseende.

 Även i fråga om kontrollen till skydd mot terroristaktioner finns det anled-

ning att betona att regleringen endast gäller kontroll i polisregister och

Säkerhetspolisens utredning i övrigt. Det bör stå det organ som har beslutat om

kontrollen fritt att i varje enskilt fall lägga även andra uppgifter till grund

för bedömning, om detta anses motiverat. Sådana uppgifter måste emellertid

införskaffas på annat sätt.

 När det gäller den närmare preciseringen av vilka brottstyper som skall anses

relevanta har Säkerhetsskyddsutredningens förslag mött en del kritik, särskilt i

så måtto att fler brottskategorier har ansetts böra omfattas av kontrollen. En

del av instansernas förslag får anses rimliga, varför regeringen föreslår en i

förhållande till Säkerhetsskyddsutredningens förslag utvidgad kontrollmöjlighet.

 De brottsrubriceringar som bör omfattas av kontrollen är mord, dråp,

misshandel, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande, försättande i

nödläge, olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott, brytande av post- eller

telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlysning, våldtäkt, grov våldtäkt,

sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, grov stöld, rån, grovt rån, grov

skadegörelse, grovt bedrägeri, utpressning, mordbrand, grov mordbrand,

allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, kapning, sjö- eller

luftfartssabotage, flygplatssabotage, spridande av gift eller smitta, upplopp,

våldsamt upplopp, ohörsamhet mot ordningsmakten, uppvigling, myteri, hets mot

folkgrupp, våld eller hot mot tjänsteman, uppror, väpnat hot mot laglig ordning,

olovlig kårverksamhet, brott mot medborgerlig frihet, samtliga brott mot rikets

säkerhet, narkotikabrott och grovt narkotikabrott samt brott mot 37 § vapenlagen

(1973:1176).

 Regeringen har i propositionen En ny vapenlag (1995/96:52) lagt fram ett

förslag till ny vapenlag. Enligt förslaget skall lagen träda i kraft den 1 april

1996.

 Lagrådet har riktat anmärkningar mot den föreslagna uppräkningen i lagen av

olika brott. Lagrådet har därvid framhållit dels att urvalet kan diskuteras,

dels att justeringar och kompletteringar kan komma att behöva göras i framtiden

när ändringar görs i brottsbalken och andra lagar med straffbestämmelser.

Lagrådet har förordat att det överlåts till regeringen att meddela närmare

bestämmelser om i vilken omfattning uppgifter skall få lämnas ut från person-

och belastningsregistret. Lagrådets yttrande i denna del behandlas vidare i

författningskommentaren.

 Regeringen anser det på de grunder som nyss har redovisats angeläget att

begränsa registerkontrollens omfattning när den sker till skydd mot terrorism.

Inte minst skyddet för den personliga integriteten talar då för att bestämmelsen

med begränsningen av registerslagningens omfattning skall finnas med redan i

lagen. Endast den omständigheten att redaktionella eller andra mindre ändringar

kan behöva göras i framtiden kan inte få ha avgörande betydelse för om

bestämmelsen skall finnas med i lagen eller en förordning. Regeringen står mot

bakgrund av dessa omständigheter fast vid det i lagrådsremissen presenterade

förslaget.

6.6 Samtycke av den kontrollerade m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Registerkontroll och särskild personut- |

| redning skall förutsätta uttryckligt samtycke av den |

| kontrollerade, dock inte av anhöriga när kontroll av dessa |

| förekommer. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Försvarsmakten har anfört att samtycke inte bör erfordras

när det gäller totalförsvarsplikt eller annan verksamhet i vilken deltagande

åläggs i lag. Även Generaltullstyrelsen har kritiserat förslaget. Styrelsen

menar att det måste anses tillräckligt att den som skall bli föremål för

registerkontroll eller särskild personutredning i anledning av att han sökt en

viss anställning, underrättas om att anställningen är placerad i säkerhetsklass

och att han därför kommer att bli föremål för registerkontroll och

personundersökning. Om sökanden då finner att han inte vill bli underkastad

kontroll kan han välja att återta sin intresseanmälan för den aktuella

anställningen. Övriga instanser har lämnat förslaget utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 19 § personalkontrollkungörelsen är den

myndighet som beslutar om personalkontroll normalt skyldig att underrätta den

som kontrollen avser. Syftet med detta är att den som avses bli kontrollerad

skall ha möjlighet att återkalla sin ansökan om anställning, om han har

anledning att befara att ofördelaktiga uppgifter om honom skulle komma fram vid

personalkontrollen. Regeringen har gett dispens från underrättelseskyldigheten

vid krigsplaceringar och liknande situationer där det inte är fråga om en

anställning som den kontrollerade har ansökt om att få.

 I flertalet av de utländska system för personalkontroll som Säkerhetsskydds-

utredningen har studerat inhämtas regelmässigt ett skriftligt samtycke från den

som kontrollen gäller. Det räcker alltså inte med att denne underrättas om att

kontroll skall ske. Om samtycke inte ges, kommer vederbörande inte i fråga för

befattningen. Härigenom ges den enskilde en valmöjlighet, låt vara att ett

uteblivet samtycke medför att han eller hon inte kan få den aktuella

anställningen. I förhållande till vårt nuvarande system innebär denna förändring

ett ökat skydd för den enskildes rättigheter. Framför allt medför ett krav på

samtycke, till skillnad från en ren underrättelseskyldighet, att den enskilde

aktivt får ta ställning till om kontroll skall utföras eller inte. Detta bör

bidra till att göra systemet öppnare och mindre integritetskränkande. Ett krav

på samtycke bör därför införas för inhämtande av uppgifter från polisregister

och för personutredning.

 Det skulle i och för sig kunna ligga en motsättning i att kräva samtycke även

för en verksamhet i vilken den enskilde har en författningsenlig skyldighet att

deltaga. Det är dock inte troligt att någon skulle vägra ge sitt samtycke i

förhoppningen att kunna slippa t.ex. en militärtjänstgöring. Ett uteblivet

samtycke i en sådan situation föranleder sannolikt endast en omplacering till en

mindre säkerhetskänslig befattning. Ett krav på samtycke har så stort

principiellt värde att de nuvarande dispensmöjligheterna för dessa fall inte bör

behållas. Ett lämnat samtycke skall avse en sådan kontroll som krävs för de

aktuella arbetsuppgifterna. Något nytt samtycke för en eventuell omkontroll

krävs därför inte.

 I avsnitt 6.4.4 har frågan om kontroll av anhöriga behandlats. Förslaget i den

delen gick ut på att uppgifter om anhöriga skall kunna lämnas ut under vissa

begränsade förutsättningar. Uppgifterna får bara lämnas ut om det är

oundgängligen nödvändigt. Eftersom de föreslagna villkoren är så snäva bör något

motsvarande krav på samtycke från dessa personer inte ställas. Det kan t.ex.

inte anses rimligt att beträffande en uppgift rörande make ställa upp ett krav

på samtycke vid sidan av villkoret att det skall vara oundgängligen nödvändigt

att uppgiften lämnas ut. Det måste vara tillräckligt att det sistnämnda

villkoret är uppfyllt. En annan sak är att det finns anledning att på samma sätt

som när det gäller den kontrollerade kommunicera uppgiften med den anhörige.

6.7 Berättigade att besluta om kontroll respektive placering av anställningar

i säkerhetsklasser

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Riksdagen och myndigheterna under denna |

| bestämmer om placering i säkerhetsklass och registerkontroll när|

| det gäller riksdagens förvaltningsområde. För anställda vid riks-|

| dagen bestämmer riksdagens förvaltningskontor efter samråd med |

| krigsdelegationens sekreterare om placering i säkerhetsklass |

| och om registerkontroll. |

| Regeringen bestämmer om placering i säkerhetsklass och |

| registerkontroll i övriga fall.Regeringen kan dock överlåta åt myndigheter,|

| kommuner och landsting att bestämma om placering i säkerhets- |

| klasser och om registerkontroll. Om det finns särskilda skäl, får|

| regeringen överlåta även åt vissa företag att besluta i frågorna.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag innehåller inte någon rätt för regeringen att delegera

beslut om placering i säkerhetsklass 1. I övrigt stämmer utredningens förslag i

sak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Säkerhetspolisen (SÄPO) har anfört att beslut om

inplacering i säkerhetsklassserna 1 och 2 bör förbehållas regeringen genom

respektive departement, alternativt kan ett underställelseförfarande införas

enligt vilket departementet slutligen skall fastställa en myndighets beslut.

Uppsala universitet har invänt att regeringen inte bör få ett obestämt

bemyndigande att överlåta så ingripande befogenheter som det här gäller till

vissa kategorier av företag. I ställer bör det enligt universitetet klart anges

i lagen vilka olika företag som avses. Övriga instanser har lämnat förslaget

utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: I 3 § personalkontrollkungörelsen anges vilka

organ som har rätt att besluta om personalkontroll. I huvudsak är denna

befogenhet begränsad till statliga myndigheter, men även några enskilda organ

har rätt att företa sådan kontroll.

 Som har framhållits i avsnitt 5.3 har kommunala myndigheter för närvarande

inte befogenhet att företa personalkontroll. Civilförsvars-

lagstiftningsutredningen (CFL-utredningen) intog ståndpunkten (SOU 1989:42) att

personalkontroll borde kunna ske också beträffande kommunalt anställda. SÄPO-

kommittén har anslutit sig (SOU 1990:51) till denna uppfattning. Däremot är det

enligt kommittén inte lämpligt att kommunerna ges en själv