Regeringens proposition 1990/91:155

om lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

m.m.

'oP-

1990/91:155

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokollet den 14 mars 1991.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i jordförvärvslagen (1979:230). Försla­gen innebär en omfattande avreglering. Bl.a. föreslås att reglerna om pris­prövning slopas. Även bestämmelserna som tar sikte på jordbrukets och skogsbrukets rationilisering utmönstras ur lagstiftningen utom i fråga om starkt ägosplittrade områden. Lagstiftningen förstärks som regionalpolitiskt instrument. Juridiska personers förvärvsrätt begränsas på samma sätt som för närvarande.

Vidare föreslås en ändrad instansordning för överklagande av beslut om förvärvstillstånd. Lantbruksstyrelsens beslut skall i fortsättningen kunna överklagas till kammarrätten i stället för till regeringen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den I juli 1991.

1 Förslag till

Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979: 230)

Härigenom föreskrivs i fråga om jordförvärvslagen (1979: 230)' dels att 6 och 7 §§ skafl upphöra att gälla, dels att 1, 2, 4, 10 och 12 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 3 a, 3 b och 10 a §§, av följande lydelse.

Prop. 1990/91:155

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Syftet med denna lag är att främja en från allmän synpunkt lämplig ul­veckling avföretag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen (lantbruksföretag). Vid lillämp­ningen skall eftersträvas att från re­gionalpolitisk synpunkt ändamåls­enligaförelag bildas.

1 denna lag avses med

lantbruksegendom: fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet,

glesbygd: stora sammanhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsättning eller service och skärgårdsområde, om det är av regionalpolitisk betydelse alt sysselsättning eller bosättning inom områdena främjas,

omarronderingsområde: område med myckel stark ägosplittring för vilket länsstyrelsen har faslsläUt en plan för rationalisering av ägoslruk-turen.

Regeringen bestämmer vilka kom­muner eller delar av kommuner som skaU vara glesbygd och omarronde-

ringsområden.

2f

För förvärv av fasl egendom som är taxerad som lantbruksenhet krävs tillstånd enligt denna lag, när förvär­vet sker genom

Lagen gäller förvärv av lantbruks-egendom som sker genom

1.

köp, byte eller gåva,

2.

tillskott till bolag eller förening,

3.

utdelning eller skifte från bolag eller förening,

4.

fusion enligt 14 kap. I eller 2 § aktiebolagslagen (1975: 1385).

Tillstånd enligt denna lag krävs också / faU då någon genom köp, byte eller gåva förvärvar ett dödsbo vari ingår fasl egendom som är tax­erad som lantbruksenhet eller då nå­gon, som genom köp, byte eller gåva har förvärvat en andel i ett sädant dödsbo och inle på annan grund är delägare i boet, tillskiftas den fasla egendomen eller del därav.

Lagen gäller också då någon ge­nom köp, byte eller gåva förvärvar ett dödsbo (' vilket ingår lantbruks-egendom eller då någon, som genom köp, byte eller gåva har förvärvat en andel i ett sådant dödsbo och inte på någon annan grund är delägare i boel, tillskiftas den fasta egendo­men eller en del av den.

' Lagen omtryckt 1987:468. - Senaste lydelse 1990:1391.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:155

3a§

Tdlstånd enligt denna lag fordras för förvärv av lantbruksegendom om

1.  förvärvet avser egendom i gles­

bygd och 3 b§ inte är lillämplig,

2.

förvärvet avser egendom i omar-- ronderingsområde, eller

3.

förvärvaren är juridisk person.

Tillstånd fordras dock inte omför­värvet sker genom inrop på exekutiv auktion.

3b§

Utan lillslånd enligt denna lag får egendom i glesbygd som inte ingår i omarronderingsområde förvärv as av

1.

den som i minst etl halvår har varu bosatt i glesbygd inom den kom­mun där egendomen är belägen,

2.

den som i ett särskilt åtagande förbinder sig att vara bosatt på fas­ligheten.

Anmälan omförvärvet skall göras HU länsstyrelsen.

Åtagande om bosättning skall gö­ras i anmälan. Åtagandet skad inne­bära att förvärvaren inom sex måna­der från förvärvet skall bosätta sig på fastigheten och därefter bo på den i minst fem år.

4r

FörvärvsHllstånd fär vägras.

Tillstånd HU förvärv av egendom i

1.

om det är av allmänt intresse atl    glesbygd får vägras, om egendomen egendomen las i anspråk för jordbru-     behövs för att främja  sysselsätt-kelS.eUer skogsbrukets rationalise-     ningen eller bosättningen på orten, ring,

2.

omförvärvet kan antas medföra att två eller flera utvecklade eller ut­vecklingsbara lantbruksförelag, som bör förbli självständiga, förs sam­man lill ell företag,

3.   omförvärvet kan antas medföra

: all ett utvecklat eller utvecklingsbart

lantbruksföretag delas upp och upp­delningen medför olägenhet av nå­gon betydelse för företagel,

4.   om det är uppenbart alt köpe­

skillingen eller annan ersättning av­

sevärt överstiger egendomens mark­

nadsvärde,

" Senaste lydelse 1990: 1104.

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:155

5. omförvärvet avser andel i egen­domen och ägarförhållandena ge­nom förvärvet skulle bli sådana att ett rationellt utnyttjande av egendo­men kan komma alt försvåras.

TiUstånd lill förvärv av egendom i omarronderingsområde får vägras, om förvärvet skulle göra det svårare att genomföra rationaliseringen av ägostrukturen.

Försia styckel 4 gäller inte ifråga om tillstånd atl förvärva egendom på offendig auktion enligt 17 § eller en­ligt 3 kap. 3 § lagen (1982: 618) om utländska förvärv av fast egendom m. m.

10§

I beslut om tillstånd att förvärva egendom, på vilken drivs eller skall drivas utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag, eller egendom, som av regionalpolitiska skäl behövs för att främja sysselsättningen på or­ten, får tillståndsmyndigheten efter åtagande av förvärvaren föreskriva att denne skall yrkesmässigt bruka egendomen och, om det finns sär­skilda skäl till det, även att han skall vara bosatt på den. Sådan föreskrift skall avse viss tid, dock högsl fem år.

Iakttar förvärvaren inte föreskrift meddelad enligi första stycket eller överlåter han egendomenföre den fö­reskrivna lidens utgång, får staten lösa egendomen, om det inte är oskä­ligt.

I beslut om tillstånd att förvärva egendom ; glesbygd inom omarron­deringsområde får tillståndsmyn­digheten efter ålagande av förvärva­ren förelägga denne att inom sex månader från lillståndel bosätta sig på fastigheten och därefter bo på den i minst fem år.

10a§

Iakttar en förvärvare inte ett föreläg­gande enligt 10 § eller uppfyller en förvärvare inte sitt åtagande om bo­sättning enligt 3b§ eller överlåter han egendomen före femårstidens utgång, får staten lösa egendomen, om det inte är oskäligt.

Länsslyrelsen skall genast anmäla till jordbruksverket om förutsält­ningarför alt lösa egendomen före­ligger.

12§

Anmälan enligt 3 b§ skall göras inom tre månader från del förvärvet skedde.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91; 155

Förvärvstillstånd skall sökas inom tre månader från det förvärvet skedde, om inte frågan om förvärvstillstånd enligt 10 kap. 3 § andra stycket fastig­hetsbildningslagen (1970: 988) skall underställas tillståndsmyndigheten av fastighetsbildningsmyndigheten.

Fråga om förvärvstillstånd får inte prövas förrän förvärvet skett utom i fall som avses i 2 § 2 4. Ansökan beträffande förvärv som skett genom köp eller byte får inte heller prövas eller på grund av återkallelse avskrivas innan det avgjorts humvida förköp enligt förköpslagen (1967: 868) äger mm, om det inte är uppenbart att förköpsrätt inte kommer att utövas. Tillstånd att förvärva egendom på offentlig auktion enligt 17 § eller enligt 3 kap. 3 § lagen (1982: 618) om utländska förvärv av fast egendom m. m. lämnas före auk­tionen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

De nya bestämmelserna skall tillämpas i ärenden om förvärvstillstånd som inte är slutligt avgjorda den 1 juli 1991. Om de nya föreskrifterna innebär atl tiflslånd fordras till förvärv av egendom i glesbygd skall dock förvärvet prövas enligt den upphävda 7 § i stället för enligt 4 § första stycket. Även 10 § skall i fråga om sådana förvärv gälla i sin äldre lydelse såvitt avser föreläggande om bosättning. I fråga om förelägganden om bosättning som har meddelats med stöd av äldre lag gäller 10 § i sin gamla lydelse.

Har länsstyrelsen förordnat om auktion enligt 16 § och skulle tiflslånd till förvärvet inte längre krävas vid vanligt köp, skall länsstyrelsens beslut inte verkställas.

2 Förslag till

Prop. 1990/91; 15 5

Lag om ändring i lagen (1990: 1492) om ändring i jordförvärvs-lagen (1979: 230)

Härigenom föreskrivs att 3, 9, 14, 16 och 18 §§ jordförvärvslagen (1979: 230), i den lydelse paragraferna erhållit genom lagen (1990: 1492) om ändring i nämnda lag, skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

§

Förvärvstillstånd enligt 2 § behövs        Lagen gäller inte inte,

1.  

om egendomen förvärvas från

I. 

om egendomen förvärvas från

staten genom överlåtelse av länssty- staten genom överlåtelse av rege-

relse eller lantbruksstyrelsen,               ringen,  länsstyrelsen eller statens

jordbruksverk,

2.

om egendomen förvärvats av staten genom annan myndighet än slatens affärsdrivande verk,

3.

om kommun förvärvar egendomen från staten eller utövar förköpsrätt enligt förköpslagen (1967: 868),

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lageller enligt reglemente eller bolagsordning, som regeringen har fastställt, är skyldig att åter avyttra egendomen,

5.

om förvärvaren är gift med överlåtaren och inle heller om förvärvaren eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är överlåtarens av-komling, allt under förutsättning att överlåtaren inte är skyldig att avyttra egendomen enligt 16 § eller enligt 3 kap. 1 §lagen(1982: 618)om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

6.

om förvärvet skall prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

7.

om egendomen enligt detaljplan eller områdesbestämmelser är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk,

8.

om förvärvet omfattar område som är avsett för annat ändamål än jordbmk eller skogsbruk eller sådan fastighet som har nybildats för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk och som därefter inte har undergått taxering,

9.

om andel i fastighet förvärvas av någon som redan äger till samma taxeringsenhet hörande andel i fastigheten och som inte är skyldig att avyttra sistnämnda andel enligt 16 §,

10.  om förvärvet sker genom inrop

på exekutiv auktion.

9

§

Fråga om tillstånd enligt denna

Fråga om tillstånd enligt denna

lag prövas av länsstyrelsen, om inte

lag prövas av länsstyrelsen, om inte

regeringen föreskriver att prov-

regeringen föreskriver att pröv­

ningen skall göras av lantbrukssly-

ningen skall göras av jordbruksver-

relsen eller regeringen.

ket.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:155

14§

Blir köp ogiltigt till följd av att förvärvstillstånd vägras enligt 4 § första styckel 1 eller 7 § är staten skyldig att lösa egendomen till det pris som har avtalats, om säljaren begär det. Sådan skyldighet förelig­ger dock inte, om köpeskillingen el­ler annan ersätlning inte endast obe­tydligt överstiger egendomens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter eller om av­talsvillkoren i övrigt är oskäliga.

Blir ea köp ogiltigt till följd av att förvärvstillstånd vägras enligt 4 § är staten skyldig att lösa egendomen till det pris som har avtalats, om säl­jaren begär det. Sådan skyldighet fö­religger dock inte, om köpe­skillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt överstiger egen­domens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständighe­ter eUer om avtalsvillkoren i övrigt är oskäliga.

Begäran om inlösen skall framställas hos länsstyrelsen inom tre månader efter det att avslagsbeslulet vunnit laga kraft. Talan om inlösen skall väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område egendomen är belägen inom sex månader från nämnda tidpunkt. Har säljaren fått del av beslutet först sedan detta vunnit laga kraft, räknas dock tidsfristerna från dagen för del-fåendet. Iakttar inte säljaren vad som har sagts nu, förlorar han sin talan.

16§

Egendom som har förvärvats genom inrop på exekutiv auktion under sådana förhållanden att förvärvstillslånd skulle ha krävts vid vanligt köp skall åter avyttras inom två år efter det att auktionen vunnit laga kraft, om inte dessförinnan nämnda förhållanden har upphört eller inroparen har fått tillstånd att behålla egendomen. Har inropet skett för atl skydda fordran, för vilken inroparen har panträtt i egendomen, eller någon hans rättighet som är inskriven i den, får länsstyrelsen på ansökan medge skäligt anstånd med avyttrandet, om det är sannolikt att förlust annars skulle uppkomma för inroparen. Avyttras inte egendomen inom föreskriven tid, skall länsstyrel­sen besluta att egendomen skall säljas av kronofogdemyndigheten på offent­lig auktion enligt 17 §.

Anteckning om bestämmelserna r första stycket skall göras i det köpebrev som utfärdas med anledning av den exekutiva auktionen och; när lagfart söks, införas i fastighetsboken, om inte sökanden visar att avytlringsskyl-digheten har upphört.

I fråga om tillstånd att behålla egendom gäller i tillämpliga delar bestämmelserna om förvärvs­tillstånd i 4-8 §§ med undantag av 4 § första stycket 4 samt i 10 och 11§§.

Om en ansökan atl behålla egen­domen har avslagits, skall 4 § försia stycket 4 inte tillämpas om inropa­ren säljer egendomen inom två år ef­ler det aU auktionen har vunnit laga kraft.

I fråga om tillstånd alt behålla egendom ////äwpa bestämmelserna om förvärvstillstånd i 4, 5, 8, IO och 11§§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:155

18§

Länsstyrelsens beslut enligt denna

Länsstyrelsens beslut enligt denna

lag får överklagas hos lantbrukssly-    lag får överklagas hos jordbruksver-relsen.   Lantbruksslyrebens  beslut    ket.

får överklagas hos regeringen.

Jordbruksverkets beslut får över-

klagas hos kammarrätten.

Skall fråga om tillstånd till etl förvärv prövas enligt 7 § jordförvärvslagen i den lydelse paragrafen hade före den 1 juli 1991 gäller även 14 § i sin äldre lydelse.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats av lantbruksstyrel­sen före ikraftträdandet gäller 18 § i sin äldre lydelse.

3 Förslag till

Prop. 1990/91:155

Lagom ändring i fbrköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs att 12 § förköpslagen (1967: 868)' skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §2 

Köp av fast egendom är för sin giltighet beroende av atl förköp ej sker.

Har lagfart för köparen beviljats i

Har lagfart för köparen beviljats i

strid med 20 kap. 7 § 12 jordabal-

strid med 20 kap. 7 § 12 jordabal­

ken, är förköpsrätten förlorad. Har

ken, är förköpsrätten förlorad. Har

förköp skett, är det utan verkan,

förköp skett, är det utan verkan.

Motsvarande gäller när förvärvs-

Motsvarande gäller när förvärvs­

tillstånd har meddelats i strid med

tillstånd har meddelats i strid med

12 § andra stycket jordförvärvsla-

12 §//'eÉ'stycket jordförvärvslagen

gen (1979: 230) efler i strid med

(1979: 230) eller i strid med 1 kap.

1 kap. 6 § lagen (1982: 618) om ut-

6 § lagen (1982: 618) om utländska

ländska förvärv av fast egendom

förvärv av fast egendom m. m. efler

m. m. eller i strid med 16 b § fjärde

i strid med 16 b § fjärde styckel la-

stycket lagen (1973: 188) om ärren-

gen (1973: 188) om arrendenämn­

denämnder och hyresnämnder.

der och hyresnämnder.

När förköpet fullbordats, skall köparen till kommunen överlämna de handlingar angående fastigheten som köparen innehar och som är av bety­delse för kommunen såsom ägare av fastigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

' Lagen omtryckt 1974: 815.  Senaste lydelse 1988: 724.

11

4                                                                   Förslag till

Prop. 1990/91:155

Lag om ändring i lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

'

Har ett hembud antagils men har förvärvet blivit ogiltigt HU följd av att förvärvstillslånd vägrats enligt 4§ första stycket 4 jordförvärvslagen (1979: 230) eller enligt I kap. 8 § la­gen (1982: 618) om utländska för­värv av fast egendom m. m. jämförd med nämnda beslämmelse kvarstår alltjämt hembudsskyldighelen enligt

5       § under den tid samma intresse­

anmälan gäller.

Har ett förvärv blivil ogiltigt till följd av att begärd fastighetsbildning inte har kunnat ske föreligger ändå fortfarande hembudsskyldighel om ett hem­bud skäligen bör kunna omfatta så myckel av jordägarens fasta egendom, innefattande arrendestället eller huvuddelen därav, som behövs för att be­slämmelserna i faslighetsbildningslagen (1970: 988) inte längre skall med­föra hinder för ett giltigt förvärv.

Frågor om hembudsskyldighel

Frågor om hembudsskyldighel

enligt andra stycket prövas av ärren-

enligt försia stycket prövas av arren­

denämnden. Intill dess sådan prov-

denämnden. Intill dess sådan pröv­

ning har skett gäller det i 5 § första

ning har skett gäller det i 5 § första

stycket angivna överlätelseförbu-

stycket angivna överlåtelseförbu­

det,

det.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

' Senaste lydelse 1987: 473. Ändringen innebär att första stycket upphävs.

12

5 Förslag till

Prop. 1990/91:155

Lag om ändring i lagen (1990: 1484) om ändring i lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att i 5 § lagen (1985: 658), i den lydelse paragrafen erhållit enligt lagen (1990: 1484) om ändring i nämnda lag, ordet "lanlbmks­styrelsen" skall bytas ut mot "statens jordbruksverk".

13

Jordbruksdepartementet

Pop. 1990/91:155

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 14 mars 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden S. An­dersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN], Lönn­qvist,[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m.

1     Inledning

Den 23 februari 1989 förordnade jag professorn Sören[REDACTED_EFTERNAMN] att utreda vissa frågor rörande jordförvärvslagstiflningen. Utredaren avlämnade i septem­ber 1989 en rapport över resultatet av utredningsarbetet. Rapporten har remissbehandlats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels sammanfattningen av rap­porten som bilaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanställning över remissyttrandena som bilaga 2.

För att belysa vissa särskilda frågor i lagstiftningsärendet har vid ett sär­skilt sammanträde med representanter för lantbruksstyrelsen, skogsstyrel­sen, statens lantmäteriverk, Lantbmkarnas riksförbund och Skogsägarnas riksförbund tagits upp frågor som rör skogsbmkets arrondering, prispröv­ningen och juridiska personers förvärv.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 14 febmari 1991 att inhämta lagrådets yttrande över de lagförslag som utarbetats i ärendet. De till lagrådet remitterade lagförslagen bör fogas till prolokollet i detta ärende som bilaga 3.

Lagrådet har yttrat sig över förslagen. Yttrandet bör fogas till protokollet som bilaga 4.

Jag har följt lagrådels förslag. Jag återkommer till lagrådels yttrande i specialmotiveringen till jordförvärvslagen. Härutöver bör vissa redaktio­nella ändringar göras i lagtexten.

2     Allmän motivering

2.1 Allmänna överväganden

Sammanfattning

Jordförvärvslagen har i flera avseenden inte varit ett effektivt instrument för att uppnå uppställda mål.

Lagstiftningen har i vissa fall t.o.m. motverkat de uppställda målen.

14

    Lagstiftningen är delvis oförenlig med målen för den nya livsmedelspo-     Prop. 1990/91:155

litiken.

I propositionen föreslås

en omfattande avreglering, och

en differentiering och precisering av kvarvarande bestämmelser i syfte att effektivisera lagstiftningen.

Endast följande förvärv skall i fortsättningen prövas

förvärv av egendom i glesbygd i vissa fall, främst när förvärvaren inte har för avsikt att bosätta sig på egendomen,

förvärv i särskilt ägosplittrade områden om en plan för strukturrationa­lisering finns antagen, och

förvärv av juridiska personer.

2.1.1 Bakgrund

I den jordpolitiska lagstiftningen har sedan länge uppställts hinder mot vissa förvärv av jordbruks-och skogsfastigheter i syfte att begränsa jordinneha vet till vissa ägarkaiegorier och att underiätta rationalisering av fastigheterna. I lagstiftningen har också ställts krav när det gäller skötseln av jordbruk och skogsbruk.

Såväl gällande jordförvärvslag som lagen (1979:425) om skötsel av jord­bruksmark kom till för att tillgodose de riktlinjer för jordbrukspolitiken som hade antagits under år 1977. Det jordbrukspolitiska beslutet år 1977 byggde på grundsatsen att jordbrukspolitiken skulle främja ett rationellt utnytt­jande av landets naturliga resurser för jordbruksproduktion. Det innebar bl.a. att den brukningsvärda åkerarealen skulle behållas i ungefär dåvarande omfattning och att den skulle brukas på ett ändamålsenligt sätt. Såväl jord­förvärvslagen som skötsellagen kom att innehålla samverkande bestämmel­ser som syftade till att tillgodose ett effektivt och rationellt brukande av jordbruksmarken.

En omfattande översyn av gällandejordförvärvslag genomfördes under år

1987.1 propositionen 1986/87:122 med förslag tUl ändringar i lagen fram­

höll jag bl.a. att behovet av storleksrationalisering inte var lika stort som

tidigare. Mot bakgrund av att ett rationeflt utnyttjande av jordbruks- och

skogsmarken får anses vara ett samhällsintresse ansåg jag emellertid att det

var viktigt att även i fortsättningen fortlöpande förbättra ägoförhållandena

i jordbruket och skogsbruket. En modernisering av lagen var i det samman­

hanget viktig. Ändringama år 1987 tog sikte på att jordförvärvslagen skall

slå vakt om familjejordbruket, främja främst skogsbrukets rationalisering,

begränsa juridiska personers förvärvsrätt och göra det möjligt att i glesbyg­

derna ta till vara sysselsättningsmöjligheterna i jordbruket och skogsbruket.

Dessa syften skulle förenas med lättnader i möjligheterna att få förvärvs­

tillstånd, vilket skulle stimulera till en ökad omsäliningav fastigheter. Lant­

bruksstyrelsens verksamhetsstatistik visar att omsättningen ökat från ca

4 500 ansökningar per år till ca 6 500. Samtidigt har bifallsprocenten ökat

från 85% i början av 1980-talet till 94% under budgetåret 1989/90.

15

Samtidigt med denna översyn ändrades också reglerna i skötsellagen. Prop. 1990/91:155 Visserligen behölls det gällande tillståndskravel för den som ville ta jord­bruksmark ur produktion, men bestämmelserna ändrades så att sådant till­stånd lättare skulle kunna erhållas. Bakgrunden lill ändringarna var pro­duktionsutvecklingen inom jordbmket som innebär att landets åkerareal är för stor i förhållande lill möjligheterna att på ett lönsamt sätt avsätta pro­duktionen. Under sådana förhållanden kunde det inte anses skäligt att jord­bruksföretagarna skulle vara skyldiga att hålla all den dåvarande åkerarea­len i produktion.

Sedan år 1987 har de jordbrukspolitiska förutsättningarna förändrats. Riksdagen har under våren 1990 fattat beslul om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. 327). Den nya livsmedelspolitiken inne­bär en marknadsanpassning och avreglering av jordbruket. En utgångspunkt för den ändrade politiken har varit att jordbruksproduktionen i princip skall vara underkastad samma villkor som andra näringar. Producenterna skall endast ersättas för efterfrågade varor och tjänster. Avregleringen kommer att leda till att produktionen av traditionella jordbruksprodukter minskar och att marken får ny användning. Med hänsyn tiU detta och att lantbm-karna skall agera på en avreglerad inhemsk marknad är det inte lämpligt att bevara bestämmelser som hindrar en jordbruksföretagare att själv avgöra hur marken skall utnyttjas. En anpassning av skölsellagen till den nya livs­medelspolitiken har redan skett. Bl.a. har bmkningsplikten upphört liksom kravet på tillstånd för den som vill ta mark ur jordbmksproduktion.

Även jordförvärvslagen måste nu anpassas till de nya fömtsättningama.

2.1.2 Jordförvärvslagen som styrmedel

Även om jordförvärvslagen har ansetts vara ett viktigt jordbrukspolitiskt instmment så påverkar lagen i sin nuvarande utformning bara en mindre del av det totala antalet överlåtelser av jordbruks- och skogsfastigheter. Endast ca 30% av samtliga överlåtelser prövas enligt lagen. Av ansökningarna bi­falls 94%. Lagens betydelse som styrmedel kan mot den bakgrunden, enligt min mening, ifrågasättas.

Under budgetåret 1989/90 prövades knappt 6 500 ärenden av lantbruks­nämnderna. Enbart lantbruksnämndernas handläggning av dessa ärenden krävde en arbetsinsats som uppskattningsvis motsvarar 64 årsarbetskrafter. TiU detta skall läggas det arbete som utförs av lantbruksstyrelsen och inom regeringskansliet i överklagade ärenden. Det är således omfattande resurser som hittills har tagits i anspråk för den prövning som för närvarande sker.

De grundläggande syftena med jordförvärvslagen har varit att slå vakt om

familjejordbruket, att utveckla effektiva jordbruks- och skogsbruksföretag

och att förbättra glesbygdsutvecklingen. Enligt utredningen fyller lagen inte

sina syften utom i ett viktigt avseende, nämligen då det gäller juridiska

personers ägande. I förhållande till övriga mål är lagstiftningen ineffektiv.

Enligt utredningen finns del anledning att anla att lagen i väsentliga delar

verkat i en riktning som gått rakt emot dess uttalade syften. Lagstiftningen

harbidragit till atl utveckla ett storskaligt men inte med nödvändighet mer

rationellt jord- och skogsbruk, den avfolkar snarare än befolkar glesbygden,

16

den motverkar inte spekulation i lantbruksegendomar och den skiljer troli-     Prop. 1990/91: 155 gen ägandet från brukandet av marken.

Som exempel kan nämnas alt utredningen anser att lagen genom att för­hindra köp av "outsiders" och genom att pressa fastighetspriserna medfört att en stor del av fastigheterna har stannat som släktegendom. Till stor del har släkten inte velat bruka jorden. Eftersom man inte heller har velat sälja den har man arrenderat ut jorden till någon jordbmkäre i närheten. På det sättet har lagen aktivt bidragit till att slå in en kil mellan brukande och ägande av den svenska åkerjorden.

Enligt utredningen har liden och förhållandena förändrats så att lagstift­ningen inte längre fyller sin funktion. Vad som skett med jordförvärvslagen är i vissa avseenden elt exempel på att människor anpassar sitt beteende till ett regleringssystem med resultat att lagstiftningen får effekter som ingen har räknat med. I sådana fall blir inte sällan den faktiska verkan av lagslift­ningen rakt motsatt den urspmngligen avsedda. Utredningen anser att jord­förvärvslagen i stor utsträckning har tjänat ut som etl effektivt redskap för den politik den skulle befrämja.

Ulredningen har efter den genomförda analysen av jordförvärvslagen sammanfattat effekterna av lagen i följande punkter

den omsatta mängden fastigheter minskar,

andelen och antalet släktförvärv ökar,

priset på jordbmksfastigheter faller,

säljare och potentiella säljare gör förluster,

de köpare som utestängs från marknaden gör förluster, och

de som får köpa fastigheter gör vinster.

Flera remissinstanser har riktat kritik både mot utredningens undersök­ningsmetoder och dess slutsatser. Bl.a. har gjorts gällande att utredningen inte i tillräcklig omfattning tagit hänsyn till de ändringar som genomfördes i lagstiftningen är 1987. Många remissinstanser anser vidare att väsentliga delar av lagstiftningen är nödvändiga även i framtiden. Framför allt fram­hålls, förutom begränsningarna i juridiska personers förvärvsrätl, behovet av skydd för fortsatt sysselsättning och bosättning i glesbygden och behovet av en förbättrad ägostruktur i vissa områden. Lantbruksstyrelsen gör i sitt remissyttrande bl.a. gällande att utredningen inte har tagit tillräckl ig hänsyn till varierande förutsättningar i olika landsändar och till effekterna för olika typer av förelag.

Även om kritiska synpunkter på utredningens resultat har framförts från flera håll, anser jag att utredningen tillräckligt tydligt visar alt jordförvärvs­lagen i flera avseenden inte har varit något effektivt instmment för att uppnå de uppställda målen och att lagstiftningen i vissa fall t.o.m. motverkat dessa mål. Enligt min mening är reglerna i jordförvärvslagen inte lillräckligl dif­ferentierade och preciserade i förhållande till de mål som skall uppnås. Detta medför enligt min mening en onödig byråkrali och medverkar också till att minska lagens effektivitet.

Behovel av all reglera förvärven varierar mellan olika delar av landel.

Olika intressen gör sig också gällande beroende på var i landet förvärvs­

egendomen är belägen. Beslämmelserna i lagen bör därför i siörsta möjliga

ulslräckning differentieras och mera direkt inriktas på de olika behov som

17

2   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 155

skall lillgodoses. Härigenom blir bestämmelserna mer effektiva samtidigt     Prop. 1990/91; 155 som hinder inte i onödan uppställs för omsättningen av jordbruksfastighe­ter. Negativa effekter av lagstiftningen kan då också elimineras.

2.1.3 En ny lagstiftning

Med en ändrad livsmedelspolitik, där större krav ställs på lantbrukarna att agera som företagare pä en marknad måste enligt min mening lantbrukarna ges en ökad handlingsfrihet vid överlåtelse av mark. Onödiga regler bör utmönstras ur lagstiftningen och kvarvarande regler omformas så att de effektivt kan verka för att uppställda mål uppnås. Det är framför allt i tre skilda hänseenden som förvärvslagstiflningen bör upprätthållas i fortsätt­ningen. Del gäller 1) prövningen av juridiska personers förvärv, 2) möjlig­heten att förvärva egendom i glesbygd och 3) möjligheten att förvärva egen­dom i särskilt ägosplillrade områden.

Nägon generell prövning av samtliga förvärv av jordbruksmark med hän­syn till jordbrukets rationalisering kan knappast anses ändamålsenlig när bmkningsplikten och tillståndskravet i skötsellagen har slopals. I den ut­sträckning en fortsatt rationalisering är påkallad bör den i framtiden ske med andra medel. Prövningen bör i stället begränsas till atl avse endasl arronderingsförbättringar i mycket slarkt ägosplittrade områden. En ytter­ligare förutsättning för att behålla kravet på förvärvsprövning bör vara atl del finns en plan för atl förbättra ägostmkluren i områdel. Prövningen kan då bli ett led i planens genomförande. Härigenom kan prövningen begränsas lill områden där den kan ulgöra elt effektivt medel för att uppnå redan uppställda och preciserade mål. I myckel starkt ägosplittrade områden bör tillstånd kunna vägras, om ell genomförande av strukturrationaliseringen skulle försvåras.

Det regionalpolitiska inslaget i jordförvärvslagen har efter hand fält allt större betydelse. De ändringar som gjordes år 1987 innebar bl.a. elt ökat sådanl hänsynstagande. Det måste alltjämt anses angeläget alt det tillgäng­liga sysselsällningsunderiaget inom jordbruket och skogsbruket kan tas lill vara. Det är också av stor belydelse för en levande landsbygd med tillfreds­ställande samhällsservice alt tillräckligt många är bosatta pä en ort. Jag anser atl möjlighelerna atl genom bestämmelser i jordförvärvslagen beakta gles-bygdsinlressena bör förslärkas så att bestämmelserna kan användas som ett självständigt regionalpolitiskt instrumenl. Om en förvärvsegendom är be­lägen i elt glesbygdsområde, bör den som redan bor i området och den som avser atl bosätta sig på fasligheten i minst fem år få förvärva egendomen utan tillstånd. I andra fall skall förvärvet liksom hittills tillslåndsprövas. Tillstånd skall då kunna vägras om egendomen behövs för sysselsättningen eller bosättningen i området. Som jag kommer all ulveckla i del följande är avsikten med bestämmelserna inte att i första hand ta till vara sysselsätt­ningen i lantbruket. Också annan verksamhel än jordbruk skall kunna be­drivas på fastigheterna. Del område inom vilket glesbygdsbeslämmelserna skall kunna tillämpas bör i huvudsak överensstämma med det område som gäller för glesbygdsstöd enligt förordningen (1990:643) om glesbygdsstöd.

Med glesbygd avses dä stora sammanhängande områden med gles bebyg-     Prop. 1990/91: 155 gelse och långa avstånd till sysselsättning eller service saml skärgårdar.

Med en sådan definition ger en mycket grov uppskattning till resultat att ungefär hälften av alla överlåtelser som i dag kräver tillstånd kan antas komma alt ske inom område som klassas som glesbygd enligt jordförvärvs­lagen. Det bosättningskrav och den kontroll i övrigl som föreslås gälla för förvärv inom glesbygdsområde får också den effeklen att förvärv som görs i kapitalplaceringssyfte motverkas. Förvärvsreglerna inom ell glesbygdsom­råde av den omfattning som föreslås bidrar därför lill all de särskilda be­stämmelserna om prisprövning bör kunna slopas.

En lagsliftning enligt de riktlinjer som nu har redovisats innebär en myc­ket begränsad lillståndsplikt. En slor del av den omfattande prövning som för närvarande sker kan helt slopas. En lagstiftning om jordförvärv bör i fortsättningen ha följande innehåll. Bestämmelser som enbart tar sikte på jordbrukels och skogsbrukets rationalisering utmönstras ur lagstiftningen, utom i fråga om starkt ägosplittrade områden. Lagstiftningen förstärks som regionalpolitiskt inslrument. Juridiska personers förvärvsrätt begränsas pä samma säll som för närvarande.

Jag kommer också i det följande atl föreslå en ändrad inslansordning för överklagande av beslut i ärenden om förvärvstillslånd. Mot bakgrund av Europakonventionens krav på domslolsprövning bör sådana ärenden i fort­sättningen kunna överklagas från lanlbruksstyrelsen till kammarrätten i stället för lill regeringen. Regeringen bör inte heller som för närvarande handlägga några sådana ärenden som första instans.

Jag vill i det här sammanhanget också något beröra frågan om ulländska bolags förvärv av skogsmark i Sverige. Förvärv av sädan mark kan ske anlingen genom förvärv av ell svenskl bolag eller genom förvärv av marken direkt. Frågan om ulländska förvärv regleras för närvarande i lagen (1982:617) om ulländska förvärv av svenska företag m.m. och i lagen (1982:618) om utländska förvärv av fasl egendom m.m. Inom ramen för pågående EES-förhandlingar torde det bli aktuellt med en ändring av be­stämmelserna. Icke-diskrimineringsprincipen inom EG innebär nämligen atl föreskrifter som innebär särskilda inskränkningar för medlemsstaternas medborgare att etablera sig bara får meddelas för alt tillgodose säkerhetsin­tressen och liknande intressen. En minskad reglering av ulländska förvärv kommer således att aktualiseras. Skulle ell ökat utiändski ägande medföra problem för den svenska skogsindustrin, genom t.ex. minskad avverkning, är detta en fråga som får lösas genom bestämmelser i den svenska skogsvårds­lagstiftningen och inle i en lagsliflning som jordförvärvslagen. Den sittande skogspolitiska kommittén har självfallet anledning atl följa och överväga också frågor av det här slaget.

19

2.2 Förvärvshinder av rationaliseringsskäl

Prop. 1990/91:155

Mitt förslag: Lagen skaU fortfarande ulgöra ett instrument för arron­deringsförbättringar i särskilt ägosplittrade områden, under förut­sättning att det finns en plan för att förbättra ägostrukturen i området. I övrigt skall rationali&eringsskäl inte längre utgöra förvärvshinder.

Utredningens förslag: Lagens bestämmelser om förvärvshinder av ratio­naliseringsskäl slopas.

Remissinstanserna: Förslaget har fått ett mycket blandat mottagande. Flera remissinstanser är negativa till förslaget, däribland lanlbmksstyrel­sen, skogsstyrelsen, lantmäteriverket och flertalet av de länsstyrelser som har yttrat sig i den här delen. Lanlbruksstyrelsen är kritisk mot utredningens slutsatser vad gäfler jordbruket, bl.a. därför att hänsyn inte har tagils lill de arronderingsförbättringar som har kunnal uppnås lack vare lagstiftningen. Arronderingsförbättringar inomjordbruket är enligt styrelsen nödvändiga! starkt ägosplittrade områden. I fråga om skogsbruket framhåller lantbruks­styrelsen att i vissa län utgör arronderingsförhållandena sannolikt ett av skogsbrukets allvarligaste problem. Dålig arrondering medför eftersatt skogsvård vilket inte nämns i utredningen. Liknande synpunkter framförs av lantmäteriverket. Även skogsstyrelsen är negativ lill utredningens förslag och anser att det är vikligt för Sveriges konkurrenskraft när det gäller skogs­produkter att en fortsatt rationalisering och omarrondering kan ske. Lant­bruksstyrelsen anser allmänt alt utredningen har för slor tilltro till mark­nadskrafterna, men anser trots detta atl en nedtoning av rationaliserings­momentet vad gäller att vidmakthålla lantbruksföretag kan ske. Ett slort antal remissinstanser är emellertid positiva till utredningens förslag och anser att bestämmelserna helt kan slopas.

Skälen för mitt förslag: Bestämmelser som gör det möjligt att vägra förvärvstillstånd med hänsyn till elt rationellt jord- och skogsbruk finns för närvarande i 4 § jordförvärvslagen. Bestämmelserna innebär i huvudsak att tillstånd får vägras om det är av allmänt intresse all fastigheten las i anspråk för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering, om förvärvet kan antas medföra att två eller flera utvecklade eller utvecklingsbara lantbmksföretag, som bör förbli självständiga, förs samman till ett företag, om förvärvet innebär en skadlig uppdelning av ett företag eller om förvärvet avser andel i egendomen och ägarförhållandena genom förvärvet skulle bli sådana alt ett rationellt utnyttjande av egendomen kan komma alt försvåras.

Utredningens slutsats är att lagen har befrämjat en snabb storlekslillväxt i jordbruket, men inte en snabbare effektivisering. Ett avskaffande av be­stämmelserna skulle därför, enligt utredningen, inte beröra takten i jord­brukets rationalisering. Antalet jordbrukare skulle däremol troligen påver­kas posilivt. Vad gäller skogsbruket gör utredningen gällande all arronde-ringen haren mycket liten inverkan på den totala effektivilelen i det svenska skogsbruket och atl mycket litet står att vinna på att tvinga fram en stor­leksrationalisering. Sammanfattningsvis anser utredningen att endast myc-

20

ket små effektivitetsvinster kan göras i skogsbruket med hjälp av jordför-     Prop. 1990/91:155 värvslagens rationaliseringsbestämmelser. Utredningens slutsats är att ra­tionaliseringsprocessen inom jord- och skogsbmket sköts på ett naturligt sätt genom konkurrens och inte behöver understödjas genom särskild för­värvslagstiftning.

Utredningen har haft till uppgift att analysera om jordförvärvslagen har varit effektiv i förhåflande till de uppställda målen för lagstiftningen och därvid funnit att så inte varit fallet. Däremot har det inte ingått i utredning­ens uppdrag att ta ställning till vilka de framtida målen för lagstiftningen skall vara. Utredningen har utifrån sina utgångspunkter föreslagit ell slo­pande av de bestämmelser som tar sikte på att skapa och vidmakthålla ett rationellt jord- och skogsbruk. Flera remissinstanser är kritiska till utred­ningens analyser. Bl.a. menar lantbruksstyrelsen atl utredningen bara har berört storleksrationaliseringen inom jordbruket och inle de arronderings­förbättringar som har uppnåtts. Vidare anser lantbruksstyrelsen att ulred­ningens påstående att dåligt arronderad mark skulle höra till svenskl skogs­bruks minsta problem är felaktigt, framför allt vad gäller Kopparbergs, Värmlands och Västernorrlands län. Enligt lantbruksstyrelsen har det också kunnat konstateras att dåligt arronderad mark medför eftersatt skogsvård, något som inte nämnts i utredningen. Även skogsstyrelsen är negativ till utredningen vad gäller skogsbruket och menar att det är viktigl för Sveriges konkurrenskraft att hålla koslnaderna i skogsbruket nere, bl.a. genom stor­leksrationalisering och arronderingsförbättringar.

Sedan lång lid har kritik riktats mot jordförvärvslagstiftningens bestäm­melser vad gäller storleksrationalisering. Det har ansells att lagen har bidra­git lill att minska befolkningsunderlaget i glesbygden och därmed underlaget för en tillfredsställande samhällsservice. När lagen ändrades år 1987 fram­höll jag också i propositionen att produktionsresurserna inom svenskt jord­bruk betydligt överstiger den lönsamma efterfrågan på jordbruksprodukter, och att det mot den bakgrunden inte längre kunde anses vara lika angeläget frän allmän synpunkt att lagen främjar en slorleksrationalisering inom jord­bruket. Bl.a. borde det bli lättare att förvärva en mindre fastighet i syfte att driva jordbruk i begränsad skala. Samtidigt framhöll jag vad gällde skogs­bruket att inte heller där borde rationaliseringsbestämmelserna tillämpas annat än om det fanns slarka skäl till det från allmän synpunkl. Ett sådant skäl kunde vara arronderingsförbätlring i slarkt ägosplittrade områden.

Dagens jordbrukspolitiska riktlinjer innebär en positiv inställning till del­tidsjordbruket. Detta har bl.a. kommit till uttryck i ändringar som gjorts i fastighetsbildningslagen (1970:988) och som trätt i kraft den I januari 1991. Det har blivit lättare att med beaktande av regionalpolitiska hänsyn bilda jordbruks- och skogsfastigheter som inte ger sin innehavare full sysselsätt­ning.

Bestämmelser som syftade till ett rationellt jordbruk fanns förutom i

jordförvärvslagen tidigare också bl.a. i lagen om skötsel av jordbruksmark.

Så gällde t.ex. enligt 3 § skötsellagen att jordbruksmark som var lämplig för

jordbruksproduktion skulle brukas sä att markens produktionsförmåga togs

lill vara. Om det behövdes fick lantbruksnämnden enligt 9 § förelägga inne­

havaren atl åter ta marken i jordbruksproduktion eller alt ge växtodlingen

21

en annan inriktning. Marken fick inte heller las ur produktion ulan lanl-     Prop. 1990/91: 155 bruksnämndens tillstånd. Sådanl tillstånd fick i vissa fall inte lämnas. Detta gällde l.ex. om marken behövdes för ell utvecklat eller utvecklingsbart lant­bruksföretag, dvs. av rationaliseringsskäl.

Somjag inledningsvis nämnde har riksdagen under våren 1990 beslutat om en ny livsmedelspolitik. Den nya politiken innebär en marknadsanpass­ning och avreglering av jordbruket. Genom riksdagens beslut upphävdes också skötsellagens bestämmelser om säväl brukningsplikt som tillstånds-plikt för den som vill la jordbruksmark ur produktion. Tillståndsplikien ersattes av en anmälningsskyldighel. Att bestämmelserna upphävdes var en naturlig följd av det behov av omställning som kommer att uppslå lill följd av den livsmedelspoliliska reformen.

I proposilionen om livsmedelspolitiken anförde jag bl.a. atl en vidgad tillständsmöjlighet inte var tillräcklig för alt i ett längre perspektiv uppnå ett utnyttjande av marken som är lämpligt både från enskild och samhällseko­nomisk synpunkt. Jag framhöll också att en ändrad livsmedelspolitik skulle ställa större krav på lantbrukarna att agera som företagare på en marknad. Bestämmelser om att förelagarna skall hälla all jordbruksmark i produktion borde då inte finnas. I stället måste jordbruksföretagarna själva få avgöra pä vilkel sätt jordbruksmarken skall användas för att möta marknadens skif­tande krav.

Med hänsyn lill den avreglering av jordbrukssektorn som har beslutats är det av stor betydelse att inte kringliggande lagstiftning för jordbruket är sädan att en marknadsanpassning av näringen försvåras. Det är viktigt att en strukturomvandling av näringen och en alternativ användning av marken underlättas, alt mark inte onödigtvis undanhålls marknaden och alt den som måste lämna näringen erhåller det pris som marknaden är villig att betala. Jag anser således att det står i överensslämmelse med det livsme­delspolitiska beslutet att rationaliseringssträvandena i fortsättningen i prin­cip överlåts lill näringen. Det är också en logisk följd av att bmkningsplikten och tiUståndsplikten för atl la jordbruksmark ur produktion har slopats. Ett undantag bör dock enligt min mening göras. Det gäller särskilt ägosplittrade områden. Jag återkommer i det följande till detta.

Vad jag nu har anfört gäller framför allt jordbruket. Det är emellertid knappast möjligt all i del här sammanhanget skilja mellan jordbruk och skogsbruk. Ofta finns inom ett lantbruksföretag med jordbruksmark också skogsmark. Elt bibehållande av rationaliseringshänsynen vid förvärvspröv­ning av skogsmark skulle därför innebära att den åsyftade avregleringen inte kunde åstadkommas.

För skogsbrukels del har som lanlbruksstyrelsen också framhållit i sitt remissvar rationaliseringsverksamheten huvudsakligen varit inriktad på att åstadkomma arronderingsförbättringar. De medel som har stått till förfo­gande för detta har förutom jordförvärvslagen varit framför allt jordfonden och fastighetsbildningslagen.

Jordfonden, som förvaltas av lanlbruksstyrelsen, skall enligt gällande fö­

reskrifter (SFS 1989:281) användas främst för att främja en från allmän

synpunkt lämplig utveckling av bl.a. skogsbruket. Jordfonden uppgår för

närvarande till 367 milj. kr. Förutom att fonden används för inlösen av

22

fastigheter enligt jordförvärvslagen kan den användas för att på den fria Prop. 1990/91:155 marknaden direkt förvärva fastigheter i konkurrens med andra köpare. Fon­den har således en från jordförvärvslagen fristående funktion. De fastigheter som tillförs fonden skall säljas ut på elt sådanl sätt att fastighetsstrukluren och arronderingsförhållandena förbättras. En fastighet skall avyttras så snart ändamålet med förvärvet kan tillgodoses. Fonden har stor betydelse för arbetet med de genomgripande fastighetsregleringar som görs i områden med mycket splittrad fastighetsindelning, särskilt i Kopparbergs län. Detta beror bl.a. på alt fonden möjliggör uppbyggandet av den markreserv som är en nödvändig förutsättning för en sådan reglering.

Bestämmelser om fastighetsreglering finns i faslighetsbildningslagen. En­ligt 5 kap. I § får genom fastighetsreglering mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan enhet. Genom fastighetsreglering kan också bl.a. samfälligheler bildas. Fastighetsreglering får ske för att åstad-komina en lämpligare fastighetsindelning eller annars en mera ändamåls­enlig markanvändning under fömtsättning att fördelarna med regleringen överväger de kostnader och olägenheter som regleringen medför. Faslighets-reglering får påkallas av länsstyrelsen om regleringen är av större betydelse från allmän synpunkt. Räll att begära reglering tillkommer också bl.a. fas­tighetsägare som berörs av regleringen.

Genom fastighetsreglering har flera stora omarronderingar kunnat ge­nomföras med radikalt förbättrade ägarförhållanden som följd. Genom etl nyligen avslutat projekt i Bonas-Vamhus i Dalarna har t.ex. antalet skogs­skiften kunnat minskas från ca 19 000 med en genomsnittlig areal på 2,5 ha till 815 med en genomsnittlig areal på 55 ha. Fastighetsregleringen i området har även i övrigt givit positiva resultat från flera olika synpunkler. Bl.a. kan nämnas att kulturhistoriskt värdefulla miljöer har kunnat bevaras genom att skyddszoner har kunnat upprättas mol hyggesupptagning i omgivande skogsmark. Viktiga naturvärden har kunnat säkerställas genom bildande av ett antal naturreservat. Projektet har omfattat sammanlagt ca 2 000 fastig­hetsägare.

Är skogsmark uppdelad på ett sådant sätt att ett tillfredsställande utnytt­jande av skogen hindras väsentligt kan vidare genom fastighetsreglering bildas särskilda samfälligheler av skogsmarken för skogsbruksändamål. Så­dana s.k. gemensamhetsskogar får bildas under förutsättning att de får så­dan storlek och utformning att de medger ekonomiskt tillfredsställande skogsdrift. Ett antal sådana gemensamhetsskogar har bildals i det nyss nämnda projektet. Bildandel av gemensamhetsskog behöver emellertid inte utgöra en del i ett sådant större projekt utan kan användas som ett fristående medel för att uppnå bättre skogsbruk.

Ett problem vid fastighetsreglering är de slora kostnader för enskilda som

ofta är förenade med ett sådanl förfarande. Kritik har riktats mot nuvarande

principer för finansieringen. Det har hävdats att det finns risk för alt den

nuvarande avgiftsnivån har avhållit fastighetsägare från att ta initiativ till en

fastighetsbildning. Bl.a. dessa frågor har nu varit föremål för en särskild

utredning. Utredningen har redovisat resultatet av sitt arbete i betänkandet

(SOU 1990:9) Koslnader för fastighetsbildning m.m. Utredningen har i sitt

belänkande konstaterat alt fastighetsägare i betydande omfattning avhåller

23

sig från att ansöka om t.ex. större omregleringar och andra stmkturförbätt- Prop. 1990/91; 155 rande åtgärder för jord- och skogsbmket av kostnadsskäl. För att åstad­komma en väl fungerande fastighetsbildningsverksamhet föreslår ulred­ningen åtgärder för att stimulera fastighetsägare alt söka fastighetsbildning som är önskvärd från allmän synpunkt. Utredningens betänkande som har remissbehandlats bereds för närvarande i bostadsdepartementet.

Ett särskilt bidrag lämnas också till yttre rationalisering enligt förord­ningen (1978: 250) om statligt stöd till jordbrukets rationalisering. Bidraget används i huvudsak för att begränsa den enskildes kostnader för lanlmäte-riförrättningen. Bidraget används särskilt för att genomföra angelägna omarronderingsprojekt i starkt ägosplittrade områden, t.ex. i Kopparbergs län. Mot bakgrund av förhållandena i dessa områden har regeringen i årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil.l 1) föreslagit att bidraget bör behållas.

Från bl.a. lantbruksstyrelsens sida har framhållits att jordförvärvslagen, jordfonden och fastighetsbildningslagen ulgör en samverkande helhet där alla delarna är nödvändiga. Jordförvärvslagens effektivitet som medel att främja arronderingen och rationaliseringen inom skogsbruket måste emeU lertid ifrågasättas. Sedan länge gäller att endast 30 % av samtliga överlåtelser prövas enligt lagen. Under budgetåret 1989/90 uppgick antalet tillstånds­ansökningar till ungefär 6 500. Det innebär att antalet faktiska överlåtelser av jordbruksfastigheter under samma tid kan beräknas ha uppgått till un­gefär 20 000. Av ansökningarna avslogs drygt 230 på den grunden att egen­domen behövdes för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering. 1325 fall lämnades förvärvstillstånd sedan förvärvaren avstått mark för rationalise­ringsändamål. I hur många av ärendena egendomen behövde tas i anspråk för just skogsbrukets rationalisering går inte att utläsa ur den tillgängliga statistiken på området. Av de redovisade siffrorna kan emellertid enligt min mening ganska enkelt utläsas att lagens betydelse för arronderingsförbätt­ringar inom skogsbruket är begränsad. Detta får anses vara fallet även om det kan antas att lagen också i viss utsträckning haft en indirekt verkan genom att säljare prioriterat köpare som kunnat förmodas få tillstånd. Det kan å andra sidan förutsättas vara så atl lagen har haft en återhållande inverkan på fastighetsmarknaden, vilket även det kan vara till nackdel för möjlighelerna att skapa rationella brukningsenheter. Vid det sammanträde som anordnades angående jordförvärvslagen framfördes också från såväl Lantbrukarnas riksförbunds som från Skogsägarnas riksförbunds sida att fastighetsbildningslagen fick anses vara det viktigaste instrumentet för alt skapa en bättre ägostruktur i starkt ägosplittrade områden.

Behövs ytterligare instrument ulöver jordfonden och fastighetsbildnings­

lagen för att förbättra arronderingen inom skogsbruket bör andra och mer

effektiva medel skapas. Regeringen beslutade i juni 1990 att tillsätta en

kommitté för atl utvärdera skogspolitikens mål och medel. I utredningens

uppdrag ingår bl.a. all göra en bedömning av de medel som behövs i skogs­

politiken och lämna förslag till medlens utformning. En viktig utgångspunkt

skall vara att medlen skall vara enkla och lätta att tillämpa. Utredningen

skall också lämna förslag på sådana medel som inte innebär myndighets­

styrning. Kommittén skall redovisa sina förslag senast den 1 juli 1992. Ut-

24

redningens arbete bör således kunna resultera i att bättre och effektivare medel skapas för att garantera att skogsmarken utnyttjas på ett rationellt sätt.

Sammanfatlningsvis innebär vad jag nu har anfört att jag anser att sam­hället i princip inte längre genom generella bestämmelser i jordförvärvsla­gen bör ingripa vare sig till förmån för ett rationellt jordbruk eller ett ratio­nellt skogsbruk.

Ett särskilt problem utgör dock områden med mycket stark ägosplittring. Sådana områden finns bl.a. i vissa kommuner i Kopparbergs län. Exempel på sådana kommuner är Borlänge, Falun, Gagnef Malung,[REDACTED_EFTERNAMN], Orsa, Rättvik, Leksand, Vansbro och Älvdalen. I Kopparbergs län utgör l.ex. skiften med mindre än 50 meters bredd närmare 30% av den privata skogs­marksarealen. Vidare finns hälften av landets alla ägoskiften i Dalarna.

I områden med sådana mycket starkt ägosplittrade marker där det är av särskilt intresse all förbättra ägostrukturen kan det enligt min mening finnas anledning att behålla en viss prövning. Prövningen bör dock förbehållas sådana områden för vilka det finns en av länsstyrelsen anlagen plan för strukturrationaliseringen av jord- och skogsbruket. Det bör ankomma på regeringen att i verkställighetsföreskrifter till lagen ange inom vilka områ­den bestämmelserna om tillståndsprövning av arronderingsskäl skall tilläm­pas. Att det är fråga om ett undantag från huvudregeln att rationaliserings­skäl i fortsättningen inte skall beaktas bör komma till uttryck i en mycket snäv avgränsning inriktad på områden med särskilt svår ägosplittring.

Förvärvstillstånd bör inom sådana områden kunna vägras om förvärvet skulle medföra att ett genomförande av planen skulle försvåras.

Prop. 1990/91:155

2.3 Förvärv i glesbygdsområde

Mitt förslag: Lagen förstärks som regionalpolitiskt instrument. Såväl sysselsättningen som bosättningen i glesbygd skall främjas.

Den som är bosatt i ett glesbygdsområde och den som åtar sig att bo på förvärvsfastigheten i minst fem år skall kunna förvärva egendo­men utan särskilt tillstånd. Anmälan om förvärvet skall dock göras till länsstyrelsen.

I andra fall skall liksom hitlills fordras tillstånd till förvärvet. Så­dant tillstånd skall kunna vägras om egendomen behövs för syssel­sättningen eller bosättningen i glesbygdsområdet.

Utredningens förslag: Om lagen skall innehålla bestämmelser som syftar till att förstärka de regionalpolitiska hänsynstagandena, bör förvärvs­tillslånd bara kunna vägras om köparen inte är bosatt på orten och inte heller ämnar bosätta sig på fasligheten. Som alternativ till bestämmelser med den innebörden föreslår utredningen att regionalpolitiken förstärks med tradi­tionella medel, såsom t.ex. lokaliseringsbidrag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland lantbruksstyrel­sen, är positiva lill att lagen behålls och förstärks som regionalpolitiskt

25

instrument. Några framhåller framför allt betydelsen av att ökad inflyttning Prop. 1990/91; 155 kan främjas, medan andra betonar att även sysselsättningen för redan orts-boende måste kunna prioriteras. Lanlbruksstyrelsen och boverkei anser alt bosättningspliklen bör kunna vitessanktioneras. Ett par remissinstanser, bl.a. Svenska kommunförbundet, anser att kommunerna bör ges ett ökat inflytande i ärendena. Ell tiotal remissinstanser är dock negativa till utred­ningens förslag. Ett par av dem anser atl andra regionalpolitiska medel bör användas.

Skälen för mitt förslag: Enligt gällandejordförvärvslag i dess ursprungliga lydelse fick förvärvstillstånd vägras av regionalpolitiska skäl om det inte drevs ett utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag på egendomen och den behövdes antingen för att stärka ett sådant lantbruksföretag på orten eller för att främja sysselsättningen för någon som var bosatt på orten. Bestämmelserna kom i praktiken att tillämpas relativt sällan och ändrades därför vid 1987 års översyn av lagen. I propositionen om ändring i jordför­värvslagen anförde jag bl.a. att det fanns anledning att betona lagens bely­delse i det regionalpolitiska sammanhanget. Avgörande skäl för avslag på regionalpolitiska grunder borde enligt min mening vara hänsynen till sys­selsättningen på orten. Den ändrade bestämmelsen borde gälla som särskild avslagsgrund i sådana glesbygder där en jordförvärvspolitisk styrning har en direki och påvisbar effekt på sysselsättningen. Endast sysselsältningsskäl skulle dock få vara avgörande. Med slöd av beslämmelsen skulle förvärvs­tillstånd kunna vägras om en egendom behövde användas i kombination med annan verksamhet eller för all stärka sysselsättningsunderlaget för en redan etablerad jord- eller skogsbruksföretagare på orten eller om förvärva­ren inte avsåg att själv bruka egendomen och den behövdes av sysselsätt­ningsskäl. Jag ansåg inte atl det borde läggas fast i lagen inom vilka områden bestämmelsen skulle få tillämpas eftersom detta skulle förhindra en önsk­värd flexibilitet.

Utredningen anser att jordförvärvslagen inte har varil något verksamt regionalpolitiskt instrument. Skälet till delta är enligt utredningen att lagens huvudinriktning mer varit att skydda de i glesbygden redan boende än alt underiätta inflyttning. Utredningen framhåller också att rationaliserings­ambitionerna i lagen har bidragit till att göra lantbmken större och därige­nom också avfolkat glesbygden. Utredningen anser att om lagen skall bli ett verksamt medel i regionalpolitiken är del inflyttning, mer än skydd för de kvarvarande, som bör uppmuntras. Skall de regionalpolitiska ambitionerna lyftas fram anser utredningen atl de som önskar flytta till elt glesbygdsom­råde bör jämställas med ortsboende vid tillståndsprövningen. Förvärvs-tillstånd bör således inte kunna vägras den som önskar bosätta sig på egen­domen även om det finns en lokal intressent. Bara om köparen är en icke ortsboende som inte heller har för avsikt att bosätta sig på fastigheten skall tillstånd kunna vägras. Begreppet ortsboende bör ges en vid tolkning och inte diskriminera köpare som bor på bara några mils avstånd.

Jag delar utredningens uppfatlning atl lagen bör behåUas som ell regio­

nalpolitiskt styrinstrument. Genom den allmänna utvecklingen i samhället

har antalet sysselsatta och bosatta i glesbygd minskat. Det är därför viktigl

alt de medel tas till vara som kan verka för en positiv landsbygdsutveckling.

26

Jag har i det föregående föreslagit alt rationaliseringsmålet i princip skall Prop. 1990/91:155 slopas i lagstiftningen. Rationaliseringsmålet har många gånger hindrat ny­tillkommande från alt få köpa gårdar, t.ex. för att ägna sig åt deltidsjordbruk eller för att bara bo på landet. Bestämmelserna har så gott som undantagslöst gynnat dem som redan bott på orten. Detta har också inneburit alt eventu­ella nylillkommande har stängts ute från marknaden. Rationalisering har varil den allra vanligaste avslagsgrunden. Den konflikt mellan rationalise­ringsmål och regionalpolitiska mål som hittills varit inbyggd i lagstiftningen försvinner nu. Härigenom skapas de nödvändiga förulsätlningarna för att göra lagstiftningen till ett effeklivt inslrument för regionalpolitik.

1 gällande bestämmelser betonas enbart vikten av att befintlig sysselsätt­ning tas till vara. Liksom utredningen anser jag att detta bör ändras. De regionalpolitiska målen i jordförvärvslagen bör formuleras så att de bäitre överensstämmer med gällande landsbygdspolitiska ambitioner. Delta inne­bär att lagen i fortsättningen bör kunna användas bäde för att främja sys­selsättningen och för att främja bosättningen i glesbygd. Bosättningen bör därvid ges en självständig belydelse. Detta är enligt min mening vikligt eftersom boendet utgör grunden för såväl offentlig som kommersiell service och därför är en nödvändig förutsättning för en levande landsbygd.

Avsikten med bestämmelserna är inte atl i första hand ta lill vara syssel­sättningen i jordbruket. Som en följd av det livsmedelspolitiska beslutet kommer denna alt minska. En stor del av minskningen kommer sannolikt atl ske genom att jordbruk i ännu större utsträckning än för närvarande används i kombination med annan verksamhet, t.ex. skogsbruk, tjänste­produktion såsom "farmartjänst" eller landskapsvård, annat företagande eller tjänst utanför förelaget. I slörre utsträckning än hittills kommer således annan verksamhet än jordbmk att bedrivas på fastigheterna. Sådan verk­samhet stimuleras genom olika åtgärder för att underlätta övergången till ett mer marknadsinriktat system.

Genom en sädan inriktning av bestämmelserna som nu föreslås blir lag­stiftningen i det här hänseendet ell rent regionalpolitiskt instrument. Ut­gångspunkten bör vara att antalet boende i glesbygden blir så stort som möjligt. Antingen kan detta ske direkt genom atl inflyttningen främjas eller genom att befintligt sysselsättningsunderlag tas till vara för alt förhindra utflyttning från glesbygden. För redan etablerade jord- och skogsbruksföre­tagare innebär detta i princip att bara förvärv av den som behöver ytteriigare sysselsältningsunderiag för sin försörjning skall prioriteras i förhållande till förvärv som görs av den som varken bor pä orten eller har för avsikt atl flytta lill fastigheten.

När det gäller att avgränsa de områden inom vilka de regionalpolitiska

bestämmelserna skall tillämpas villjag först framhålla att glesbygd inte är

något entydigt begrepp. Det föreligger också stora skillnader mellan gles­

bygdsområden i olika delar av landet vad gäller tillgång till service och

sysselsättning. Jag anser att de områden inom vilka jordförvärvslagens be­

stämmelser skall kunna tillämpas i huvudsak bör överensstämma med de

områden som gäller för glesbygdsstöd. Med glesbygd avses i förordningen

(1990:643) om glesbygdsstöd i huvudsak stora sammanhängande omräden

med gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsättning eller service samt

27

skärgårdar. Samma definition av glesbygd bör kunna användas i jordför- Prop. 1990/91; 155 värvslagen. Enligt glesbygdsförordningen är det länsstyrelsen som anger vilka områden inom länet som är att hänföra till glesbygd. I fråga om jord­förvärv bör det i stället ankomma pä regeringen att i verkställighelsföre­skrifter till lagen ange inom vilka områden bestämmelserna om regionalpo­litiskt hänsynslagande skall gälla.

Som jag nyss nämnde är de intressen som skall tillgodoses genom jord­förvärvslagen främst inflyttning lill glesbygden och sysselsättning för dem som redan bor där. Strävan alt främja både sysselsättningen och bosätt­ningen kan naturligtvis i del enskilda fallet innebära en konflikl. Jag anser att avvägningen mellan de båda intressena bör göras på i huvudsak del sätt som utredningen har föreslagit. Det innebär att lagstiftningen inte skall hindra ett förvärv om redan genom förvärvet något av de skyddsvärda intressena tillgodoses. 1 sådana fall skall enligt min mening förvärvaren-prioriteras även om det finns ett motstående intresse. Är det köparens avsikt att stadigvarande bosätta sig på fastigheten skall således inte förvärvet hind­ras även om det på orten skulle finnas en redan bosatt som skulle behöva fastigheten för sin sysselsättning. På samma sätt skall en på orten bosatt som har förvärvat egendomen inte behöva avstå från egendomen även om egen­domen är sådan att den skulle kunna användas för att få till stånd nyinflytt-ning. I det sistnämnda fallet torde nämligen i aflmänhet kunna antas alt förvärvaren på något sätt skall använda fastigheten för sin sysselsättning. Somjag strax återkommer till ger en sådan ordning möjlighet till en förenk­lad tiUämpning av lagstiftningen samtidigl som marknadskrafterna ges ett visst spelrum också i glesbygd. Att marknadskrafterna tillåts bli styrande stämmer bäitre överens med intentionerna bakom de övriga förslag som nu läggs fram än om avvägningen skulle göras efter särskild prövning i det enskilda fallet.

Då förvärvaren varken är ortsboende eller tänker bosätta sig på fastighe­ten bör däremot förvärvet inte tillåtas annat än om fastigheten inle behövs vare sig för sysselsättningen på orten eller för att främja inflyttningen i glesbygdsområdet. Givetvis måste i det enskilda ärendet, förutom atl hän­syn tas till behovet av att använda egendomen för något av de skyddsvärda intressena, en bedömning göras av vilka möjligheter del finns att få en sådan användning lill stånd.

För närvarande är jordförvärvslagen utformad så att tillstånd krävs till de förvärv som regleras i lagen. De regler jag nu har föreslagit för glesbygdsför­värv gör det emeUertid möjligt att medge att förvärv får ske utan någon prövning från myndigheternas sida. Detta skulle medföra avsevärda förde­lar såväl för enskilda som för samhäUet i form av minskad byråkrati. Skall förvärvaren bosätta sig på fastigheten eller är förvärvaren redan bosatt i glesbygdsområdet finns det inte någon anledning att fordra tillstånd till förvärvet, eftersom tillstånd i sådana fall, enligt vad jag har anfört, inte bör kunna vägras. I dessa fall bör det vara tillräckligt att det sker en anmälan om förvärvet. En sådan bör dock krävas för att myndigheterna skall kunna kontrollera att bestämmelserna efterlevs.

Atl glesbygdsboende fritt kan förvärva gör förvärv i olika former möjliga,

t.ex. att flera slår sig samman till etl fastighetsköp.

28

För att ortsboende fritt skall få förvärva egendom bör del krävas att     Prop. 1990/91:155 bosättningen har varat i minsl sex månader vid tidpunkten för förvärvet. Utan ett sådant krav kan det finnas en viss risk för att bestämmelserna kringgås.

Om ett förvärv avser egendom som av regionalpolitiska skäl behövs för sysselsättningen på orten, kan ett förvärvstillstånd enligt gällande bestäm­melser, om förvärvaren ålar sig det, kombineras med ett föreläggande för förvärvaren att bo på fastigheten viss tid, högsl fem år. En motsvarande skyldighet att bo på fastigheten bör gälla även i fortsättningen. SkaU lagen ha åsyftad effekt är det nämligen viktigt att en avsedd inflyttning verkligen kommer till stånd och att den också får en viss varaktighet. Den som åbe­ropar tillståndsfrihel på den grunden att del är hans avsikt atl bosätta sig på egendomen bör därför åta sig att bo på fastigheten under en bestämd tid. Ett sådanl åtagande bör fogas till anmälan om förvärvet. För närvarande gäller fem år som den längsta tid under vilken bosättning kan krävas. Jag anser att det kan vara lämpligt att även i fortsättningen sätta gränsen vid fem år. Åtagandet bör följaktligen avse en bosättning under minst fem år för alt förvärvet skall få ske utan tillstånd. Jag anser att det också bör krävas att inflyttningen till fastigheten sker inom en rimlig tid. Denna tid bör kunna bestämmas till sex månader, räknat från det att förvärvet skedde. I de fall ett åtagande om bosättning görs i enlighet med vad jag nu har anfört saknas anledning för myndigheterna att meddela särskilda förelägganden om bo­sättningen.

Sammanfattningsvis innebär vad jag nu har anfört att jag anser att förvärv i glesbygd bör kunna ske utan tillståndsprövning om förvärvaren anlingen redan är bosatt i glesbygdsområdet eller skall bosätta sig på förvärvsegen­domen och vara bosatt där i minst fem år. Övriga förvärv i glesbygd bör liksom hittills tillslåndsprövas eftersom förvärvarens intresse av att behålla egendomen då måste vägas mot det allmänna intresset av inflyttning till och sysselsättning i glesbygden.

Att på del sättet begränsa tillståndsprövningen till de fall då inte vissa i lagen direkt angivna förutsättningar för förvärv är uppfyllda överensstäm­mer med vad som för närvarande gäller i Danmark.

Ett par remissinstanser har framhållit alt det är viktigt att kommunerna får ett ökat inflytande över den typ av tillståndsärenden som det nu är fråga om. Tillståndsprövningen bör enligt min mening handhas av länsstyrelserna som efter den 1 juli i år övertar lantbruksnämndernas arbetsuppgifter. Läns­styrelsen bör i den utsträckning det behövs samråda med den aktuella kom­munen inför prövningen.

Iakttar en förvärvare inte ett föreläggande om bosättning eller överlåter

han egendomen före den föreskrivna tidens utgång får staten enligt gällande

bestämmelser i jordförvärvslagen lösa egendomen. En sådan möjlighet att

lösa egendomen bör finnas även i fortsättningen när en förvärvare inte

uppfyller sitt åtagande om bosättning. Jag anser däremol inte, som några

remissinstanser, att en bosättningsplikt skall kunna vitessanktioneras. Vid

tillkomsten av jordförvärvslagen yttrade lagrådet bl.a. följande (1978/79:85

s. 125 f). Ell åläggande av myndighet att under viss tid vara bosatt på en viss

faslighet strider mot gmndlagsstadgandet i 2 kap. 8 § regeringsformen som

29

tillförsäkrar varje medborgare frihet alt förflytta sig inom riket och att lämna Prop. 1990/91: 155 della. Enligt lagrådel gäller detta även om åläggandet kan ses som en följd av en frivillig ansökan om att få förvärva fastigheten. Begränsning i rörelsefri­heten blir dock tillåtlig enligt 2 kap. 12 § regeringsformen, om den görs en­dast för all lillgodose elt ändamål som är godtagbart i etl demokraliskt samhälle. Ett åläggande av den art som föreslogs ansåg lagrådet rymdes inom den gränsen, men åläggandel får dä enligt samma bestämmelse inte gå ul­över vad som är nödvändigt med hänsyn till det avsedda ändamålet. Det syfte som angavs vid lagens tillkomst var att säkerställa att ett utvecklat eller utvecklingsbart jordbruk skulle komma alt brukas och bebos av ägaren själv. Lagrådet utgick ifrån all beslut om tvångsbosätlning bara fick meddelas pä grund av den berördes eget åtagande. Syftet med de nu föreslagna bestäm­melserna om bosättning är delvis etl annat än vid lagens tillkomst. Syftel är nu renodlat regionalpolitiskt och avsikten är all motverka avfolkningen av glesbygden. Även detta syfle är emellertid enligt min mening av den arten att en bosätlningsplikl får anses vara förenlig med gällande grundlagsstadgan-den. Att myndigheterna skulle kunna framtvinga en efterlevnad av ett åta­gande om bosättninggenom vitesföreläggande innebär emellertid enligt min mening att större inskränkningar görs i den enskildes rörelsefrihet än som är nödvändigt. En sådan möjlighet anser jag därför inte bör införas. För att uppnå det avsedda syftet med bestämmelserna måste det anses tillräckligt att den som inte uppfyller sitt åtagande kan förlora fastigheten. Därigenom blir det möjligl att på nytt använda fastigheten för atl t.ex. få en nyinflyttning lillständ.

Däremot anser jag att det är viktigt att tillståndsmyndigheterna bevakar atl åtagandet efterlevs och att myndigheterna också verkligen gör påföljden gällande. En rutin bör införas för en regelbunden uppföljning av gjorda åtaganden. Sex månader efter det alten anmälanhar inkommit bör det t.ex. regelmässigt ske en kontroll av atl förvärvaren verkligen har bosatt sig på fastigheten. För närvarande är del lantbruksnämnden som skall föra talan om inlösen. Jag anser atl den uppgiften bör flyllas till lanlbruksstyrelsen. För alt effektivisera verksamhelen bör del dessutom införas en skyldighel för länsslyrelsen alt anmäla till lanlbruksstyrelsen om inlösen kan bli aktuell. Sädan anmälan bör länsslyrelsen göra genast när den har fåll kännedom om förhållandena.

Del har i molioner lill riksdagen också lagits upp frågan om en skyldighet atl bruka egendomen. Med slöd av gällande bestämmelser i jordförvärvsla­gen kan föreläggande meddelas inte bara om boende ulan också om bruk­ande. I förarbetena lill lagen uttalas t.o.m. atl del är brukningsplikten som är del väsenlliga. Enligt den ulredning som låg till grund för lagförslaget borde den yrkeskunnige brukaren som hade för avsikt att bosätta sig på fastigheten och själv bruka den ges företräde vid förvärv av utvecklade eller utvecklingsbara lantbruksföretag. Avsikten var att skapa förutsättningar för en fullgod skötsel av framför allt åkerjorden.

Jordförvärvslagens regler om skyldighel för ägaren att på det här sättet

själv bruka marken kompletterades tidigare av bestämmelser i lagen

(1979:425) om skötsel av jordbruksmark. Fram till den I juli 1990 gällde

som lidigare nämnts enligt skölsellagen ett krav på atl jordbruksmark skulle

30

brukas så att markens produktionsförmåga togs till vara. Jordbruksmark fick inte heller tas ur jordbruksproduktion ulan tillstånd. Bestämmelserna om brukningsplikt och kravet på tillstånd för den som vill la mark ur pro­duktion upphävdes i samband med alt riksdagen beslutade en ny livsme­delspolilik. Med hänsyn bl.a. till det behov av omställning inom jordbruks­produktionen som uppstår till följd av reformen ansåg riksdagen atl det var naturligt all brukningsplikten enligt skölsellagen avskaffades.

Atl behålla och eventuellt också skärpa reglerna om brukande i jordför­värvslagen strider enligt min mening mot riksdagens slällningstagande till brukningsplikten i övrigt. Denna skyldighet har nyligen avskaffats och jag anser för egen del inte all den på nytt bör införas, inle ens i begränsad omfattning genom regler i jordförvärvslagstiftningen.

Prop. 1990/91:155

2.4 Prisprövning

Mitt förslag: De särskilda bestämmelserna om prisprövning slopas.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig över utredningens förslag i den här delen är posiliva till att bestämmelserna om prisprövning slopas. Några remissinstanser anser atl framför alll kapilal-placeringsförvärv måste kunna stoppas så att inte den allmänna prisnivån drivs upp. Några, däribland lanlbruksstyrelsen, anser all en form av bered-skapslagsliflning bör behållas.

Skälen för mitt förslag: Gällande bestämmelser om prisprövning finns i 4 § första stycket 4 jordförvärvslagen. Bestämmelserna innebär att förvärvs­tillstånd får vägras om det är uppenbart alt köpeskillingen eller annan er­sättning avsevärt överstiger egendomens marknadsvärde.

Bestämmelser om prisprövning infördes i den nu gällande jordförvärvs­lagen vid lagens tillkomst för att bryta en då onormal utveckling av priserna på jordbruksfastigheter. Regeln innebar en förhållandevis sträng prövning. Vid 1987 års översyn av jordförvärvslagen ansågjag att prisprövningsregeln inte borde behållas i sin ursprungliga utformning. För att molverka förvärv i kapitalplaceringssyfte och en osund allmän prisstegring ansågjag dock atl det borde finnas en möjlighet atl avslå en lillståndsansökan om del avtalade priset avsevärt översteg egendomens marknadsvärde. Avslagsgrunden borde dock inte vara obligatorisk och någon priskontroU borde enligt min mening inte ske regelmässigt utan endast i uppenbara fall.

Efler ändringarna år 1987 har enligt utredningen prisstegringslakten på lantbruksfastigheter tilltagit. Utredningen har emellertid vid en specialun­dersökning funnit atl fastighetspriserna i genomsnitt inte innehåller några slörre spekulalionselemenl ulan motsvarar underliggande reella värden. Utredningen anser vidare alt prisprövningen innebär elt direki gynnande av dem som önskar och får köpa egendomar och etl missgynnande av säljarna i molsvarande omfattning. Mot bakgrund bl.a. härav föreslår utredningen atl bestämmelserna slopas.

31

Som utredningen har påpekai torde det vara klart att priskontrollen tidi- Prop. 1990/91:155 gare hade en återhållande effeki på prisutvecklingen. Fram till år 1987 var också för högt pris den vanligaste avslagsgrunden näst efter rationaliserings­skäl. Efter den 1 juli 1987 när de nya reglerna trädde i kraft har prispröv­ningsregeln använts endasl i begränsad utsträckning. Lanlbruksstyrelsen har i sitt remissyttrande anfört att regeln närmasl haft karaktären av bered­skapslagstiftning, med möjlighet att ingripa vid osund prisstegring.

För egen del villjag anföra följande. Ytterst har prisprövningsregeln lik­som jordförvärvslagens övriga bestämmelser syftat till att lagens allmänna mål skall uppnås. Dessa mål har varit att slå vakt om familjejordbruket, främja främst skogsbrukets rationalisering, begränsa juridiska personers äganderätt saml göra det möjligt atl i glesbygden ta till vara sysselsättnings­möjligheterna i jord- och skogsbruket. Sammanfattningsvis innebär detta att avsikten varit att främja sambandet mellan ägandet, boendet och bru­kandet.

Enligt lanlbruksstyrelsens tillämpningsanvisningar till jordförvärvslagen kan prisprövningsregeln tillämpas för att motverka kapitalplaceringsför­värv dels när en juridisk person utan anknytning till jord- eller skogsbmk förvärvar en jordbruksfastighet, dels när köparen inte har för avsikt att bruka eller bebo förvärvsegendomen. För att motverka en osund allmän prisstegring kan bestämmelsen, enligt anvisningarna, tillämpas när förvär­varen visserligen avser att yrkesmässigt bruka eller bebo fastigheten, men priset avviker från vad som är en normal prisutveckling på ett sätt som antingen äventyrar syftet att slå vakt om familjejordbruket eller syftet att slå vakt om sysselsättningen i glesbygd.

En bestämmelse om prisprövning i ett avreglerat jordbruk måste med nödvändighet få ett något annat syfte än vad den hittillsvarande regeln haft.

Vad gäller kapitalplaceringsförvärv kan en regel liksom hittills ha till ändamål att främja sambandet mellan ägande och boende. När del gäller skogsfastigheter kan man åtminstone främja förvärv av ortsboende.

Till den del prisprövningsregeln syftat till att molverka en osund allmän prisstegring bör det framhållas att med en reglerad marknad värdet av en viss brukningsenhet ganska väl har kunnat bestämmas med utgångspunkt i etl traditionellt utnyttjande. Ocksä i glesbygd har det varit möjligt atl ganska väl beräkna vad en ortsboende traditionell jordbrukare skäligen kan belala för mark som han avser att bruka på hel- eller deltid.

Med ett avregleral jordbruk förutsätts däremot marken komma att ut­nyttjas i en mångfald former och förmodligen i långt större utsträckning än hittills i kombination med andra verksamheter. Det blir då svårare att be­räkna en fastighets marknadsvärde. Detta innebär i sin tur all en prisregel inte kan ha samma syfte som tidigare.

Enbart det förhållandet att fastighetspriserna kan stiga kan knappast ut­göra grund för alt behålla en bestämmelse om prisprövning, om inte de stigande priserna missgynnar spekulanter som tänkt bosätta sig på fastighe­ten för att helt eller delvis leva på avkastningen från fastigheten.

Sammanfatlningsvis innebär vad jag nu har anfört att en prisprövnings-

regel i framtiden knappast kan tjäna något annat syfte än all främja boendet

och tillvaratagandet av den resurs som jordbruks- och skogsmarken utgör.

32

Delta gäller oavsett om regeln skall förhindra kapitalplaceringsförvärv eller användas för all dämpa en allmän osund prisstegring. I den män man vill trygga boendet bör det emellertid enligt min mening inte ske genom en prisprövningsregel, som då endasl kommer att verka indirekt, utan genom regler som direki lar sikle på atl garantera och skapa förutsättningar för ell boende. Inom de områden där boendet är särskilt angeläget tillgodoses della krav genom de särskilda beslämmelserna om förvärv i glesbygd. Nägon särskild regel om prisprövning behövs enligt min mening därför inle inom de områden som hör dit.

Uianför glesbygden kommer, om mina förslag genomförs, en omfallande avreglering all ske. Förutom i särskill ägosplillrade områden med pågående strukturrationalisering kommer endast förvärv av juridiska personer atl prövas. Atl behålla en prisprövningsregel för atl främja boendel samlidigt som en sådan omfallande avreglering av jordförvärven i övrigt genomförs kan få oönskade eflekler.

Inom sådana områden där jordförvärvslagen inle innehåller några be­stämmelser som prioriterar eller ulesluler vissa kategorier köpare kommer en prisprövningsregel bara slumpmässigt att fylla sitt syfte. Visserligen kan ell avslag pä en ansökan från en förvärvare som inle har för avsikl all vare sig bo på eller bruka fastigheten leda till alt en annan förvärvare får köpa egendomen till etl lägre pris. Men resultatet kan lika gärna bli all den ur­sprunglige förvärvaren får köpa fastigheten lill ell lägre pris än vad han annars hade varil beredd all belala. En sådan kapitalöverföring från säljare till köpare kan knappasl anses önskvärd.

Renl allmänl lorde del också kunna ifrågasättas om en prisprövningsregel kanfåannatänkorlsikligaeffekterpåprisulvecklingen. I varje fall är del inte troligt att det skulle gå all molverka en prisstegring av fastighetspriserna med hjälp av en sådan regel.

Den nya livsmedelspoliliken kan dessutom förväntas få effekier på pris­utvecklingen vad gäller jordbruksfastigheter. Del huvudsakliga medlet för att uppnå del tidigare inkomslmålet inom jordbrukspolitiken var prisstöd genom pris- och marknadsreglering. Prisstödet ledde oavsiktligt till en om­fattande kapitalisering i framför allt markvärden. Den beslulade avregle­ringen av jordbruket bör därför, som jag också framhållit i den livsmedels­poliliska proposilionen, leda lill en sänkningav priserna päjordbruksmark.

Som jag har framhållit i föregäende avsnilt är del med hänsyn lill den beslutade avregleringen av jordbrukssektorn vikligt alt lagsliftningen på jordbrukels område inte är sådan att en marknadsanpassning av näringen försvåras.

Mol bakgrund av vad jag nu har anförl anser jag, liksom flertalet remiss­inslanser, all bestämmelserna om prisprövning bör kunna slopas.

Prop. 1990/91:155

2.5 Förvärvshinder för juridiska personer

Mitt förslag: Gällande bestämmelser behålls oförändrade.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitl förslag.

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 155

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinslanser som har yttrat sig i den Prop. 1990/91: 155 här delen tillstyrker utredningens förslag. Näringsfrihetsombudsmannen framhåller dock att undantag från förbudet måste kunna göras bl.a. i syfte att stimulera småskalig förädlingsverksamhet a v jordbruksprodukter. Flera re­missinstanser, däribland LO, är dock tveksamma lill eller avslyrker försla­get. Ett par remissinstanser anser atl förslaget är för dåligt analyserat.

Skälen för mitt förslag: Enligt gällande bestämmelser i jordförvärvslagen får juridiska personer bara lämnas förvärvstillslånd under vissa förutsätt­ningar. Bestämmelserna, som finns i 5 §, innebär ytterligare begränsningar för juridiska personer utöver de som följer av de allmänna bestämmelserna i 4 §. För att förvärvstillslånd skall fä lämnas krävs antingen att den juridiska personen avstår eller kan antas komma att avstä egendom av betydelse för jordbmkels eller skogsbrukels rationalisering som i storlek och värde unge­fär molsvarar förvärvsegendomen, att egendom som redan tillhör den juri­diska personen blir mera ändamålsenlig, att egendomen är avsedd för annat än jord- eller skogsbruk eller alt del finns någol annat särskill skäl. Vidare följer av en särskild regel alt Iräförädlande förelag, som redan bedriver skogsindustrien verksamhel av belydelse för sysselsättningen på en ort, skall kunna ges företräde vid förvärv av skogsmark framför andra iräförädlande förelag. Del sistnämnda gäller dock endast orn inle egendomen i stället med hänsyn till ortsförhållandena bör ägas av en på orten bosatt fysisk person.

Utredningen har funnit alt ägandet av jordbruks- och skogsmark fördelat på olika ägarkaiegorier har varil i slort sett konstant under långa tidsperio­der. Åkerarealen har ägts till 92 % av privata ägare medan motsvarande siffra för skogsmarkens del har hållit sig kring 50%. Enligt utredningen är det troligt att beslämmelserna i jordförvärvslagen har medfört att juridiska personers markinnehav inte har ökat mer än del har gjorl. Vad gäller ren jordbruksmark anser ulredningen inle att det är troligt att juridiska personer skulle öka sitt markinnehav även om inskränkningarna i juridiska personers förvärvsrätl logs bort. När det gäller skogsmark är förhållandet annorlunda. Utredningen anser alt om bestämmelserna avskaffades för skogsmark är det inte otroligt att skogsbolagen på lång sikl skulle väsentligt öka silt markin­nehav. Ulredningen anser att ett ökat bolagsägande av skogsmark inte skulle vara samhällsekonomiskt fördelaktigt. De privata ägarna är enligt utred­ningen inte mindre aktiva i sitt brukande av marken. Ulredningen gör t.o.m. gällande att de är mer aktiva än vissa juridiska personer. Dessutom fram­håller ulredningen att ett ökat bolagsägande innebär att mark undandras från fastighetsmarknaden pä etl olillfredsslällande säll.

Avsikten med bestämmelserna om juridiska personers förvärvsrätl har varil all behålla balansen mellan olika ägarkaiegorier. Lagstiftningen har ocksä visat sig vara effekliv i det hänseendet. Utredningen har föreslagit alt gällande bestämmelser som begränsar juridiska personers förvärvsrätl skall behållas. Förslagel har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet re­missinslanser.

Även jag är av den uppfattningen att bestämmelserna bör behållas med

oförändrat innehåll. Bl.a. måste del från samhällsekonomisk synpunkt an­

ses vara en fördel om man genom ell omfattande privat ägande kan säker­

ställa en mångfald i fråga om olika metoder i jord- och skogsbruket. Som

34

ulredningen också framhållit innebär ett ökat bolagsägande vidare bl.a. att     Prop. 1990/91; 155

marken i stor utsträckning undandras marknaden. Dessutom gäller atl om

jordbruksmark kan överlåtas till ny ägare genom förvärv av aktier eller

andelar i bolaget kommer heller ingen ny prövning av förvärvets lämplighet

till stånd, vilket kan innebära nackdelar framför allt från regionalpolitisk

Synpunkl.

Näringsfrihelsombudsmannen har framhållit vikten av all lagsliftningen inte lägger hinder i vägen för bönder som önskar gå samman i juridiska enheter för all därigenom möjliggöra en småskalig förädling av jordbruks­produkter. Som framgår av vad jag anförde i den livsmedelspoliliska pro­posilionen anser jag att sådan verksamhet med småskalig förädling av jord­bruksprodukter kan vara av intresse för all förbättra jordbmksförelagen framför alll i glesbygd. Det livsmedelspoliliska beslutet innebär ocksä atl stöd skall kunna beviljas till investeringar i sådan verksamhet. Bestämmel­serna i jordförvärvslagen om prövning av juridiska personers förvärv inne­bär emellertid enligt min mening inle några hinder mot en ökad kombina­tionsverksamhet. Endast i undantagsfall kan det förmodas bli aktuellt för företag av den typen atl förvärva egen mark för jordbruksproduktion. Skulle etl sådant företag behöva förvärva jordbruksmark finns möjlighet att ge tillstånd till förvärvet med lillämpning av bestämmelsen om tillstånd vid särskilda skäl.

En annan fråga som jag också vill ta upp hänger samman med toretags-beskallningen. Den reformering av företagsbeskattningen som riksdagen beslulade om under våren 1990 (prop. 1989/90:110, SkU30, rskr. 356) innebär att reserveringsmöjligheterna för egenförelagarna inte överens­stämmer med vad som gäller för juridiska personer. Delta har i sin lur inneburit särskilda problem för företagare inom jordbruket eftersom bo-lagsförbudel i jordförvärvslagen begränsar möjligheten för dem att överföra hela verksamhelen till bolagsform. 1 allmänhet är det således för närvarande endasl möjligl att överföra driften av jordbruket till bolagsform, medan marken måste ägas av en fysisk person. Frägan har varit föremål för särskild utredning. Bl.a. utreddes under hösten 1989 inom jordbruksdepartementet frågan om all tillåta familjejordbruk i aktiebolags- eller handelsbolagsform vid tillämpningen av jordförvärvslagen (Ds 1989:64).

Utredningen om reformerad förelagsbeskattning pekade på olika alter­nativ för alt lösa de problem som rör egenföretagarnas skallesituation på elt tillfredsställande sätt. Etl sädant alternativ våren särskild redovisningsme­tod. Frågan om en sådan metod blev även föremål för särskild utredning (SOU 1989:94). Den modell till lösning som föreslogs medförde emellertid vissa problem. Problemen var sädana att regeringen inte ansåg alt det var möjligt att lösa dem i sådan tid atl elt förslag kunde föreläggas riksdagen samtidigl med övriga förslag i fråga om företagsbeskattningen (prop. 1989/90: 110, SkU30, rskr. 356). I proposilionen anmäldes dock aU model­len borde utredas vidare och att målet får det utredningsarbetet borde vara atl kunna erbjuda egenförelagare möjlighet att arbela på samma skattemäs­siga villkor som aktiebolag utan atl för den skull behöva använda sig av någon form av bolag.

Regeringen har under hösten 1990 beslutat all tillkalla en särskild ulre-

35

dåre med uppgift att utforma och värdera förslag bl.a. om särskild redovis­ningsmelod för enskilda näringsidkare. Utredaren skall redovisa sill arbele före utgängen av år 1991. Resultatet av det utredningsarbetei bör enligt min mening avvaktas innan frågan om en möjlighet för familjejordbruk som bedrivs i bolagsform all förvärva jordbruksfastigheter blir föremål för yt­terligare överväganden.

Som framgår av vad jag nu har anfört anser jag atl de särskilda besläm­melserna om prövning av juridiska personers förvärv är utformade så all de kan behållas oförändrade. Bestämmelserna möjliggör enligt min mening atl en tillfredsställande inlresseavvägning kan göras i del enskilda fallel.

Prop. 1990/91:155

2.6 Instansordningen i jordförvärvsärenden

Mitt förslag: Beslut i jordförvärvsärenden skall få överklagas hos kammarrällen i slället för hos regeringen. Regeringens handläggning av jordförvärvsärenden i första instans skall också upphöra.

Utredningens förslag: Det har inte ingått i ulredningens uppdrag alt lägga fram förslag i den här delen.

Remissinstanserna: Frågan har inte berörts av remissinslanserna.

Skälen för mitt förslag: Sedan vären 1984 pågår inom regeringskansliet en systematisk översyn av bestämmelser som innebär att myndighelsbeslulkan överklagas till regeringen. Arbelel bedrivs i enlighel med riktlinjer som har beslutals av riksdagen (prop. 1983/84: 120, KU23, rskr. 250). Syftet med översynen är atl begränsa anlalel överklaganden hos regeringen. Parallellt med den översynen sker ocksä områdesvis en genomgång av akluella för­fattningar mol bakgrund av Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen om mänskliga rälligheler och grundläggande friheter. Vid denna genomgång skall övervägas om konventionens krav på domslolsprövning bör föranleda all överprövning som i dag sker i administrativ ordning skall ersättas med domslolsprövning.

Enligt gällande bestämmelser i jordförvärvslagen prövas frägor om lill­slånd av lantbruksnämnden. Regeringen har dock möjlighet all föreskriva att prövningen i stället skall göras av lanlbruksstyrelsen eller av regeringen. Sådana föreskrifter finns för närvarande i 7 och 8 §§ jordförvärvsförord­ningen (1979:231). Beslämmelserna innebär i huvudsak atl lanlbrukssty­relsen prövar slörre förvärv av vissa juridiska personer. Regeringen prövar sådana förvärv när prövningen enligt andra föreskrifter skall göras av rege­ringen och när lanlbruksstyrelsen på grund av särskilda skäl överiämnar elt ärende lill regeringen.

Lantbruksnämndens beslut får enligt 18 § jordförvärvslagen överklagas hos lanlbruksstyrelsen. Lanlbruksstyrelsens beslul fär överklagas hos rege­ringen.

Den europeiska domslolen lor mänskliga rättigheter har i ett par avgö­randen konstaterat alt det förhållandel att del saknas möjlighet alt få för-värvsärenden prövade i domstol strider mol konvenlionen. Sedan den 1 maj

36

1988föreliggervisserligenenmöjlighelaUfäendomslolsprövninglillslånd Prop. 1990/91: 155 enligt lagen (1988:205) om rältsprövning av vissa förvaltningsbeslut, men denna möjlighet är tidsbegränsad eftersom lagen upphör att gälla vid ut­gången a v år 1991. Lagen har tillkommit för alt avhjälpa bristerna i fråga om lillgång till domstolsprövning i svensk lagsliftning. Avsiklen är emellertid att brister i det angivna hänseendet i första hand skall avhjälpas genom ändringar i resp. förfallning.

Vad jag nu har anfört innebär enligt min mening all jordförvärvslagen bör ändras så att beslulen i fortsättningen kan överklagas till förvallningsdom­slol. I konsekvens med della bör regeringen inle heller handlägga jordför­värvsärenden i första instans.

2.7 Resursfrågor m.m.

Enligt lanlbruksstyrelsens statistik för budgetåret 1989/90 prövades i hela riket ungefär 6 500 ärenden om lillslånd enligt jordförvärvslagen.

Mina förslag innebär atl en stor del av lillslåndsprövningen slopas. Kvar blir atl pröva förvärv i glesbygd om förvärvaren inte är bosalt i glesbygds­området och inle heller avser all bosätta sig på fastigheten, förvärv i särskill ägosplittrade områden med pågående strukturrationalisering saml förvärv av juridiska personer.

En myckel grov uppskattning ger vid handen att hälften av ärendena, eller ca 3 000, avsåg överlåtelser inom det område där glesbygdsbeslämmelserna kommer all gälla. Hur många av dessa ärenden som kommer atl behöva prövas enligt de nya beslämmelserna är svårt all beräkna. Övervägande delen av ärendena kan dock förmodas vara sådana all lillslånd i fortsätt­ningen inle kommer att krävas. Med en myckel försiktig beräkning kan del antas att antalet tillståndsärenden minskar till hälften, dvs. lill ca I 500, sedan de nya beslämmelserna trätt i krafl.

Knappi 600 ärenden av dem som prövades under budgetårei 1989/90 avsåg förvärvstillslånd för juridiska personer. En stor del av dessa ärenden, uppskattningsvis hälften, torde dock avse överlåtelser inom glesbygd.

Till detta skall läggas ärenden avseende förvärv av egendom i sädana omarronderingsområden som inle är belägna inom glesbygd. Med hänsyn lill den begränsade omfattning som omarronderingsomrädena avses få finns inte anledning atl räkna med all antalet tillståndsärenden blir särskilt slort.

Även om det således är svårt att ha nägon exakt uppfaltning om hur slor ärendemängden blir i framtiden är del klarl all anlalel lillsländsärenden kommer alt minska betydligl och i vart fall inte överstiga 2 000 ärenden om året.

För närvarande gäller all del för lantbruksnämndernas handläggning av lillslåndsärendena krävs ungefär 64 årsarbetskrafter. Enligt den årliga re­sultatredovisningen för lantbruksnämnderna uppgick kostnaderna för verk­samheten med jordförvärvslagen budgetåret 1989/90 lill 20,8 milj. kr. Till della skall läggas del arbele som utförs av lanlbruksstyrelsen och regeringen.

Enligt mina antaganden kommer ärendemängden att minska till ungefär

en tredjedel. Den arbetsinsats som krävs för handläggningen av tillstånds­

ärendena bör minska i motsvarande mån. För budgetåret 1991/92 har be-

37

sparingarna till följd av en ändradjordförvärvslagstiftning lill viss del redan Prop. 1990/91; 155 beaktats för berörda myndigheter i årets budgetproposition. Ytteriigare åt­gärder vid de berörda myndigheterna budgetåret 1991 /92 med anledning av en förändring av lagstiftningen får prövas i samband med beslut om regle­ringsbrev för detta budgetår. Mot bakgrund av antagandet om minskningen av antalet ärenden beräknar jag emellertid nu att en ytterligare besparing med cirka 14 milj. kr. bör kunna göras vid länsstyrelsernas lantbruksenheter senast budgetåret 1992/93.

I det här sammanhanget bör också jordfonden behandlas. Bestämmelser för fonden finns i förordningen (1989:281) om jordfonden. Fonden förval­las av lantbruksstyrelsen och på fonden förs kostnaderna för lantbruks­nämndernas förvärv, överlåtelser och förvallning av fasligheter och köpe­skillingarna för försålda jordbruksfastigheter. Fastigheterna som redovisas under fonden skall användas främst för att främja en frän allmän synpunkt lämplig utveckling av företag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårds­näringen. Därvid skall också eftersträvas att från regionalpolitisk synpunkt ändamålsenliga företag bildas. Jordfonden uppgår för närvarande till 367 milj. kr. Fonden har varit ett effektivt medel i arbetet med atl åstadkomma bällre arronderade fastigheter i områden med stor ägosplittring, särskill i Kopparbergs län. Den används också för atl underlätta arbetet med andra från samhällels synpunkt viktiga arbeten såsom vägbyggen och bildande av naturreservat. Under omställningsperioden till den nya livsmedelspolitiken får den också betydelse för inlösen av vissa jordbruksfastigheter vid hög skuldsättning hos brukaren.

Verksamheten i jordfonden bör enligt min mening fortgå i slort sett oför­ändrad. Somjag lidigare anfört kan fonden även i fortsättningen komma att få stor betydelse som ett instrument för att förbättra arronderingen inom skogsbruket.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbruksdepartementet upprättats förslag till

1.         lag orn ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

2.

lag om ändring i lagen (1990:1492) om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

3.

lagom ändring i förköpslagen (1967:868),

4.

lag om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers räll att för­värva arrendestället,

5.

lagom ändringi lagen (1990:1484) om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers rätt alt förvärva arrendestället.

Lagförslaget under 3 har upprättats i samråd med bostadsministern och lagförslagen under 4 och 5 i samråd med justitieministern.

38

4 Specialmotivering

Prop. 1990/91; 155

I årets budgetproposilion ( prop. 1990/91:100 bil. 1

1) 

har regeringen före­slagit riksdagen att en ny myndighet, statens jordbruksverk, inrällas den I juli 1991. Samtidigt skall bl.a. lanlbruksstyrelsen upphöra som myndighet. Riksdagen har ännu inle behandlat förslaget. Förslagel om ny myndighet föranlederäven vissa förslag lill ändringar i jordförvärvslagen och lagen om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället.

4.1 Jordförvärvslagen

I

§

II

§ finns för närvarande bestämmelser som anger syftet med lagen. Genom att lagen nu har getts en mera differentierad tillämpning än tidigare är det inte möjligt att längre ange syftet pä det sättet genom en inledande övergri­pande beslämmelse.

I ställel definieras i förevarande paragraf vissa begrepp som har betydelse för lagens tillämpning.

Jordförvärvslagen gäller bara för fast egendom som är laxerad som lant­bruksenhet. Någon ändring i det avseendet har inte gjorts. I första punkten i förevarande paragraf har dock begreppet lantbruksegendom införts för att beteckna sådan egendom. Ändringen har gjorts för att förenkla lagstift­ningen redaktionellt.

Lagen skall i fortsättningen i samma omfattning som hittills lillämpas på förvärv där förvärvaren är en juridisk person. Därutöver skall lagen bara gälla förvärv av egendom i glesbygd och i omarronderingsområden.

Med glesbygd avses enligt andra punkten stora sammanhängande omrä­den med gles bebyggelse och långa avstånd lill sysselsättning eller service samt skärgårdsområden, om det är av regionalpolitisk betydelse att syssel­sättning eller bosättning inom områdena främjas. Detta överensstämmer i huvudsak med de områden inom vilka också glesbygdsstöd kan utgå enligt förordningen om sådant slöd. Glesbygd enligt den angivna definitionen omfallar främsl Norrlands inland, delar av Norrlands kustland samt delar av Kopparbergs, Värmlands och Älvsborgs län. Sådana områden finns även i viss omfattning i övriga Sverige, t.ex. i skärgårdarna och i Småland.

Med omarronderingsområde avses enligt tredje punkten områden med mycket stark ägosplittring om länsstyrelsen har fastställt en plan för struk­turrationaliseringen i områdel. Områden med sädan stark ägosplittring finns främst i Kopparbergs län.

Den exakta avgränsningen av vilka områden som äratt anse som glesbygd

resp. omarronderingsområde skall göras av regeringen genom verkställig­

hetsföreskrifter. Detta framgår av andra styckel i förevarande paragraf

Enligt bestämmelserna i andra stycket i lagrådsremissen skulle del an­

komma på regeringen att meddela närmare föreskrifter om vilka områden

som skall vara glesbygd och omarronderingsområden. Att överiåla ål rege­

ringen att pä det här sättet närmare precisera tillämpningsområdet är en

lagstiftningsteknik som tidigare har använts t.ex. i förköpslagen (1967: 868).

39

Gränserna för områdena bör överensstämma med antingen församlings-     Prop. 1990/91: 155 eller kommungränserna.

Även om kriterierna för glesbygd och omarronderingsområde anges täm­ligen utförligt i lagtexten ansåg lagrådet all den använda lagstiftningstekni­ken inte var helt invändningsfri från konstitutionell synpunkt. Lagrådel förordade därför all principerna för avgränsning av de områden som kom­mer i fråga bör komma lill uttryck i lagtexten. På grund härav har i enlighel med lagrådels förslag andra slyckel ulformals sä att regeringen bestämmer vilka kommuner eller delar av kommuner som skall vara glesbygd eller omarronderingsområden.

2 och 3 §§

För närvarande anges i 2 och 3 §§ för vilka slag av förvärv det krävs resp. inle krävs förvärvstillstånd. Av dessa bestämmelser har ocksä i huvudsak fram­gått vad som varit lagens tillämpningsområde. I fortsättningen innehäller emellertid lagstiftningen också bestämmelser om att förvärv får ske utan tillstånd om vissa förutsättningar är uppfyllda. Lagens lillämpningsområde kan därför inte kopplas till tillsiåndsplikiens omfattning pä det sätt som hittills skell. Dessutom är de kriterier som anges i paragraferna inte längre tillräckliga för alt ange tillsländspliktens omfattning. Ytterligare begräns­ningar gäller för denna.

Ändringarna i 2 och 3 §§ innebär således alt bestämmelserna om till­ståndsplikien har kopplats bort från beskrivningen av lagens tillämpnings­område. Bestämmelserna i 2 och 3 §§ kommer således i fortsättningen bara all innehålla vissa förutsättningar för all lagen skall gälla. Tillsiåndsplikiens omfattning anges i slällel i en ny 3 b §.

I huvudsak kan en sådan ordning genomföras utan alt beslämmelserna i paragraferna i övrigl ändras. Enda undantaget utgör reglerna om exekutiva förvärv i 3 § 10 som därför flyttats lill den nya 3 b §. Nägon ändring i sak innebär inle della.

Därutöver har i 3 § I, föruiom all ordet lanlbruksstyrelsen har bytts mol statens jordbruksverk, den ändringen gjorts all också förvärv frän staten efter beslut av regeringen har undantagils.

3a

§

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att förvärv av lantbruks-egendom i vissa fall inle fär ske ulan tillstånd.

Paragrafen motsvarar 3 b § i lagrådsremissen. Beslämmelserna i 3 a § i lagrådsremissen att förvärv i vissa fall får ske utan tillstånd har flyttats till 3 b §. Enligt lagrådet är det mest följdriktigt att det först anges när förvärvs­tillslånd fordras och därefter när tillstånd inte behövs. Som lagrådel före­slagit har därför paragraferna fått byta plals.

Hittills har enligt huvudregeln i 2 § tillsiåndsplikt gälll för alla förvärv av

lanlbruksegendom som skett genom något sådant fång som anges i paragra­

fen. De nya bestämmelserna i 3 a § innebär långtgående begränsningar av

tiUståndsplikten.

40

I fortsättningen krävs tillstånd till förvärv av lantbruksegendom bara om Prop. 1990/91: 155 egendomen är belägen i glesbygd eller i omarronderingsområde eller om förvärvaren är en juridisk person. Tillstånd till förvärv av egendom behövs dessutom bara om inte bestämmelserna i 3 b § är tillämpliga. Genom be­stämmelserna i 3 b § undantas förvärv i glesbygdsområde i vissa fall från lillståndsplikt. En förutsättning är dock atl egendomen inte är belägen i omarronderingsområde. Inom omarronderingsområde föreligger alllid lill­ståndsplikt för glesbygdsförvärv enligt förevarande paragraf Undantaget i 3 b § 2 är vidare så konstruerat all i princip tillsiåndsplikt enligt förevarande paragraf föreligger så länge anmälan med åtagande inle har givits in till länsstyrelsen. Detta i sin tur innebär, som också anmärks i kommentaren lill 3 b §, alt ett förvärv blir ogiltigt enligt 13 § om varken anmälan enligt 3 b § 2 eller tillstånd har sökts inom tre månader från förvärvet.

3b§

Paragrafen är ny. Paragrafen motsvarar 3 a § i lagrådsremissen. Som nämnts under 3 a § har 3 a och 3 b §§ på förslag av lagrådel fåll byta plats.

Paragrafen innehåller bestämmelser om all förvärv i vissa fall får ske ulan tillstånd. Bestämmelserna omfattar förvärv av egendom i glesbygd om egen­domen ligger uianför omarronderingsområde. Att förvärv av egendom inom omarronderingsområde inte omfattas beror på att sådana förvärv måsle tillslåndsprövas enligt de särskilda lillslåndsreglerna för dessa områ­den. Beslämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3.

Enligt försia punkten får förvärv ske ulan lillslånd om förvärvaren är bosalt inom glesbygdsområdet i den kommun där förvärvsegendomen är belägen. Beslämmelserna innebär att den som i minst etl halvår har varil bosalt i ell glesbygdsområde i en kommun har rält all förvärva lantbruks­egendom i samma eller andra glesbygdsområden inom kommunen. För förvärv av glesbygdsegendom uianför den egna kommunen fordras däremol tillstånd.

Enligt andra punkten fär förvärv ske utan tillstånd om förvärvaren ålar sig alt vara bosatt pä förvärvsegendomen. Åtagandet skall innebära atl förvär­varen skall bosätta sig på fastigheten inom sex månader från förvärvet och därefter bo på den i minst fem är. För att förvärvaren skall anses vara bosall på fastigheten lorde i allmänhet krävas atl han är folkbokförd på den. Åta­gandet skall tas med i den anmälan om förvärvet som skall göras enligt andra stycket. Uppfylls inte åtagandet får staten lösa egendomen. Bestämmelser härom har tagils in i en ny 10 a §.

All åtagandel på detta sätt har gjorts till en förulsällning för tillståndsfri­hel innebär att så länge anmälan inte har gjorls föreligger i princip skyldighet att söka tillstånd till förvärvet.

Bestämmelserna i paragrafen avser bara fysiska personers förvärv. Detta framgär indirekt av all det för tillämpning av säväl första som andra punklen ställs krav på förvärvarens bosättning.

Alla förvärv enligt paragrafen skall enligt bestämmelserna i andra stycket

41

anmälas lill länsstyrelsen. Fordras ett ålagande om bosättning enligt andra     Prop. 1990/91: 155 punkten skall detta göras i anmälan.

På lagrådels förslag har bestämmelserna om all åtagandet skall göras i anmälan och om vad åtagandet skall innebära samlats i ett särskilt Iredje stycke.

Fordras förvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen skall en ansökan om lagfart på förvärvsfastigheten avslås om tiden för atl ansöka om tillstånd är försutten eller förvärvstillstånd har vägrats. I annat fall skall om tillstånd saknas lagfartsansökningen förklaras vilande. Detta följer av 20 kap 6 § 8 och 7§ 13 jordabalken. Beslämmelserna i förevarande paragraf om till­ståndsfrihet kommer i det sammanhanget att innebära följande.

Genom att avgränsningen av glesbygds- och omarronderingsomrädena kommer atl följa kommun- eller församlingsgränserna, kan inskrivnings­myndigheterna enkelt avgöra om fastigheten för vilken lagfart söks är belä­gen inom ett sådant område som avses i paragrafen.

Att ett förvärv fär ske utan lillslånd med slöd av försia punkten kan enkelt styrkas genom att förvärvaren företer personbevis som visar att han i minst elt halvt år har varil folkbokförd inom ett glesbygdsområde i kommunen. Någol hinder för lagfart föreligger då inte enligt jordförvärvslagen.

För att tillståndsfrihet skall föreligga enligt andra punkten fordras att anmälan med åtagande om bosättning har skett. Har sådan anmälan inte gjorts föreligger i princip lillståndsplikt. Företes intyg om anmälan förelig­ger inte någol hinder för lagfart. I annat fall bör lagfartsansökan förklaras vilande eftersom förvärvet fär anses vara beroende av tillståndsprövning. Har inte anmälan skett och har inle heller tillstånd sökts inom den tid som gäller härför innebär reglerna i 13 § jordförvärvslagen att förvärvet blir ogiltigt. Lagfartsansökningen skall således avslås om varken anmälan gjorts eller lillslånd sökts inom föreskriven tid.

4

§

För närvarande anges i 4 § i ell flertal punkter olika fall när förvärvstillslånd får vägras. Beslämmelserna syfiar bl.a. till att skapa lämpliga och rationella företag och att möjliggöra en viss priskontroU.

Ändringarna i paragrafen innebär bl.a. att möjligheten att vägra tillstånd av rationaliseringsskäl har begränsats dels genom att bestämmelserna har getts en avgränsad geografisk räckvidd, dels genom alt grunderna för avslag har inskränkts. Till paragrafen har också förts bestämmelserna om regio­nalpolitiskt hänsynslagande. Bestämmelserna om prisprövning har utgått ur lagstiftningen.

De nya bestämmelserna i första stycket ersätter de regler om regionalpo­litiskt hänsynstagande som för närvarande finns i 7 §. Avsikten med de nya bestämmelserna äratt göra lagsliftningen lill ett effektivare regionalpolitiskt instrument. Skälen till detta framgår av den aUmänna motiveringen, avsnitt 2.3.

Är egendomen belägen utanför ell omarronderingsområde blir bestäm­

melserna i försia stycket tillämpliga bara om förvärvaren inte är ortsboende

pä det sättet som krävs enligt 3 b § 1 och inte heller gör ett sådant åtagande

42

om bosättning som krävs enligt 3 b § 2. Ligger egendomen i ett omarronde-     Prop. 1990/91; 155 ringsområde skall bestämmelserna däremot alltid tillämpas.

Förvärvstillstånd får enligt första stycket vägras om egendomen behövs för sysselsättningen eller bosättningen på orten. I förhållande till tidigare gällande bestämmelser i 7 § innebär detta en utvidgning. Enligt 7 § fick nämligen endast sysselsättningsskäl tillmätas belydelse. I förevarande pa­ragraf jämställs behovet av inflyttning lill en ort med behovet av sysselsätt­ning för de på orten boende.

Avsikten med bestämmelserna är atl anlingen stärka sysselsättningsun­derlaget för dem som är bosatta i glesbygden eller få till stånd varaktig bosättning i området.

För alt beslämmelserna skall åberopas som avslagsgrund bör det krävas att ett vägrat tillständ kan få en direki och påvisbar effekt på sysselsättningen eller bosättningen i området. Den tilltänkta användningen av fastigheten bör redovisas. Vidare bör det göras en bedömning av möjligheten att få en sådan användning av fastigheten till slånd inom rimlig lid.

Tillstånd bör ktjnna vägras med hänvisning till behovel av sysselsättning inte bara då fråga är om att stärka sysselsällningsunderiaget för någon som redan är bosatt i området utan också för att skapa sysselsättningsunderlag för inflyttande. Bestämmelserna bör vidare kunna tillämpas både då egen­domen skall användas självständigt och då den skall användas i kombina­tion med annan verksamhet eller för alt stärka sysselsättningsunderlaget för en redan etablerad jord-eller skogsbruksföretagare i området. Något krav på att egendomen skall användas för fortsatt jordbruksproduktion gäller inte. Även andra tänkbara sätt att ulnyttja fasligheten bör tas i beaktande.

Kravel på varaktighet i bosättningen får anses innebära att den som inte är beredd att äta sig atl bo på fastigheten under den tid som fordras för ett ålagande, dvs. fem år, inte skall betraktas som inflyttande till glesbygdsom­rådet vid en lillämpning av beslämmelserna. I de fall del bedöms angeläget och realistiskt att få en varaktig inflyttning till stånd bör förvärvstillslånd vägras om ett åtagande om bosättning inte görs.

Genom all undantagsregeln i 3 b § 2 inte är lillämplig inom omarronde­

ringsområden kommer en del förvärv atl prövas enligt bestämmelserna i

förevarande paragraf, trots att förvärvaren är villig atl göra del åtagande

som fordras. I de fallen kan tillståndsmyndigheten, om förvärvaren ålar sig

det, med slöd av 10 § förelägga förvärvaren en molsvarande boplikt. Sker

detta tillgodoses det intresse som de aktuella bestämmelserna avser att

skydda. I sådana fall bör förvärvstillstånd inte kunna vägras med hänvisning

j

till regionalpolitiska skäl.

Bestämmelserna i andra stycket är tillämpliga bara pä egendom som är

belägen i sådana områden som av regeringen har förklarats vara omarron­

deringsområden. Gällande rationaliseringsbestämmelser kan sägas ha inne­

burit alt ett förvärv har prövats från två olika aspekter. Den ena har gälll

ägostmkluren och den andra storleken och omfattningen av lantbruksföre­

taget. Lagstiftningen har syftat till dels att bilda och bibehålla väl arronde­

rade fastigheter, dels att i viss utsträckning bilda och bibehålla lantbruks­

företag som utgör bärkraftiga enheter. Genom ändringarna i paragrafen

utmönstras det sistnämnda hänsynstagandet ur lagstiftningen. Paragrafen

43

skall i fortsättningen endast utgöra ell instrument för all förbättra faslighe-     Prop. 1990/91:155 temas arrondering. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna moti­veringen, avsnitl 2.2.

För atl ell område skall upptas som etl omarronderingsområde fordras enligt I § att det finns ett program för strukturrationaliseringen i områdel. Avslagsgrunden i andra slyckel innebär alt förvärvstillslånd kan vägras om förvärvet skulle försvåra etl genomförande av programmel.

Ingen av avslagsgrunderna i paragrafen är obligatorisk. Vägras förvärvs-tillstånd är staten enligt 14 § skyldig all lösa egendomen.

9

§

Ändringarna innebär att möjligheten för regeringen att förbehålla sig viss prövning har slopats. I fortsättningen skall således lillslåndsärendena prö­vas av länsstyrelsen eller om regeringen besiämmer det av slatens jordbruks­verk. Skälen för detta framgår av den allmänna motiveringen, avsnitl 2.6.

10§

Liksom lidigare innehåller försia slyckel bestämmelser om föreläggande om bosättning i vissa fall av regionalpolitiska skäl. Däremot har beslämmels­erna i övrigt, som närmast tog sikte på att få till stånd ett fortsatt brukande av vissa lantbruksföretag, utgått. Bestämmelserna i andra stycket om rätl för staten att lösa egendomen om elt föreläggande inte efterievs har flyttats till den nya 10 a §.

Liksom hittills gäller atl ett föreläggande om boplikt bara får meddelas på grundval av förvärvarens egel åtagande. Tillämpningsområdet för bestäm­melsen har begränsats till glesbygd inom omarronderingsområde. I fråga om egendom, som ligger i glesbygd men utom omarronderingsområde, kan mot­svarande åtagande göras enligt 3 b §. Sker sådanl ålagande skall förvärvet inte prövas. Något föreläggande kan då inle heller meddelas med stöd av förevarande paragraf

Den tid ett åtagande och därmed ocksä etl föreläggande enligt paragrafen skall omfatta har ändrats så att överensstämmelse uppnås med de krav som ställs på elt åtagande om bosättning enligt 3 b §. Den tid inom vilken bo­sättning skall ske skall räknas från det alt lagakraftägande beslut i tillstånds­frågan föreligger.

I0a§

Paragrafen är ny.

Första stycket motsvarar delvis 10 § andra stycket i gällandejordförvärvs­

lag. Det tillägget har dock gjorts atl rätten för staten atl lösa egendom om­

fallar inle bara det fallet då etl föreläggande enligt 10 § inle efterlevs ulan

också del då ett åtagande enligt 3 b § inte uppfylls. På grund av all bestäm­

melserna avser inlösen också i vissa andra fall än som avses i 10§ har

beslämmelserna i enlighel med lagrådets förslag lagils in i en ny paragraf i

stället för all föras lill 10 § som elt andra stycke.

44

Beslämmelserna i andra stycket däremol saknar motsvarighet i gällande Prop. 1990/91:155 lag. Beslämmelserna innebär atl länsslyrelsen älagls atl genast anmäla lill den centrala myndigheten om del finns förutsättningar atl lösa en egendom. Som framgär av den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3, skall del i fortsätt­ningen ankomma pä den cenirala och inle som hittills pä den regionala myndigheten att föra talan om inlösen av fastigheten, när förvärvaren inte rättar sig efter föreläggandet eller uppfyller åtagandet.

12§

I ell nyll försia stycke i paragrafen har tagits in bestämmelser om inom vilken lid en anmälan skall göras. Tiden har beslämts lill tre månader. Detta överensstämmer med den tid inom vilken tillstånd skall sökas då sådant fordras.

14§

Hänvisningarna i paragrafen har ändrals sä att staten liksom hittills blir lösenskyldig dä förvärvstillslånd vägras av ralionaliseringsskäl eller av re­gionalpolitiska skäl.

16§

Ändringarna är en direki följd av all tillståndsprövningen har begränsats.

Ändringarna innebär atl kammarrällen i stället för regeringen skall pröva ärenden om överklagande av den cenirala myndighetens beslul. Skälen här­för har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.

Övergångsbestäi7imclserna

De nya beslämmelserna träder i kraft den 1 juli 1991. En ansökan om förvärvstillslånd som har getts in före ikraftträdandet, men som inle har slutligt avgjorts, skall dock prövas enligt de nya bestämmelserna. I många fall kommer della all innebära all lillslånd inle längre behövs.

För förvärv i glesbygd gäller dock äldre bestämmelser såviu avser regio­nalpolitiskt hänsynstagande eftersom de nya föreskrifterna innebär en skärpning. Övergångsvis skall också 10 § i sin äldre lydelse kunna lillämpas i fråga om möjligheten atl föreskriva bosättning. Den gamla inlösenbesläm-melsen i 10§ andra slyckel skall gälla i fråga om alla förelägganden om bosättning som har meddelats enligt äldre föreskrifter.

De nya bestämmelserna innebär atl anmälan med ålagande om bosätt­

ning skall göras senast tre månader efler förvärvet. Sädan anmälan kan bara

ske när den nya lagen har trätt i kraft, dvs. i fräga om förvärv som äger rum

efter den 1 april 1991. Förvärv som har skett före della datum blir följakt­

ligen alltid tillståndsplikliga enligt de nya reglerna om egendomen är belägen

45

i glesbygd och förvärvaren inte är ortsboende. Har förvärvet gjorls efler den     Prop. 1990/91:155 I april finns en möjlighet för forvärvaren att inom Iremånadersperioden     Bilaga 1 göra ett sådant åtagande som innebär att förvärvet blir tillsiåndsfritt. Till­ståndsplikt gäller till dess etl sådant åtagande har gjorts. Gäller lillstånds­plikt skall förvärvet som nämnls prövas enligt de gamla bestämmelserna om regionalpolitiskt hänsynstagande.

I fråga om fasligheter som har förvärvats på exekutiv auktion kan situa­tionen vara den all länsstyrelsen har beslutat om försäljning enligt 16 § trots att lillslånd inte längre skulle krävas enligt de nya reglerna vid vanligt för­värv. För sådana fall föreskrivs i övergångsbestämmelserna atl försäljningen inte skall verkställas.

I fråga om överklagande av beslul som har meddelats av lanlbruksstyrel­sen före ikraftträdandet skall äldre föreskrifter gälla.

4.2 Övriga lagförslag

Ändringen i 7 § lagen (1985:658) om arrendatorers räll att förvärva arrren-destället är en direkt följd av att bestämmelserna om prisprövning i 4 § 4 jordförvärvslagen har slopats. I övrigl har i lagen bara den ändringen gjorts alt ordet lantbruksstyrelsen i 5 § har bytts mot slalens jordbruksverk.

Ändringen i 12 § förköpslagen (1967: 868) beror på alt del har införts ett nytt stycke i den paragraf lill vilken förköpslagen hänvisar. Någon saklig ändring har inle gjorts.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen atl anta förslagen till

1.         lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

2.

lag om ändring i lagen (1990: 1492) om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

3.

lagom ändring i förköpslagen (1967:868),

4.

lag om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers rält att för­värva arrendestället,

5.

lag om ändring i lagen (1990:1484) om ändring i lägen (1985:658) om arrendatorers rält atl förvärva arrendestället.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt

genom proposition föreslå riksdagen atl anta de förslag som föredraganden

har lagt fram.

46

Sammanfattning av utredningens forslag

Prop. i990/9i; 155

Bilaga 1

1 Jordförvärvslagens historiska utveckling

Jordförvärvslagen reglerar köp och försäljning av jord- och skogsfastigheter i landet. Lagens tillkomst kan räknas från den s.k. bolagsförbudslagen anlagen i början av seklet. Lagen har utvecklats i olika steg. 1 början var skyddet av jordbruksbefolkningen och sambandet brukande-ägande (genom t.ex. bolagsförbudet) det centrala. På 40- och 50- talen ställdes ra-tionaliseringsmålen i centmm och på 70- talet tillfördes lagen regionalpoli­tiska målsättningar.

2 Lagens mål och medel

Nuvarande jordförvärvslag kan sägas innehålla tre cenirala mål. Lagen skall:

a)

Främja familjeföretag och sambandet brukande-ägande inom jord- och skogsbruket.

b)

Främja jord- och skogsbrukets strukturrationalisering.

c)

Främja sysselsättningen i glesbygd.

Lagen fungerar sä att lantbruksnämnden i aktuellt län ges rätt att neka en potentiell köpare förvärvstillständ om köparen är juridisk person, om man anser atl priset är alldeles för högt osv.

3 Utredningens slutsatser i sammandrag

Huvudfrägeställningen i undersökningen är om lagen är effekliv, dvs. om den bidrar lill alt uppfylla de angivna syftena. Ulredningen har alltså utgått från atl de tre målsättningarna ovan är rikliga ullryck för samhällets värde­ringar på området och ifrågasälter dem inle.

Slutsatsen av analysen är all lagen inle fyller sina syften utom i etl vikligt avseende, nämligen då det gäller juridiska personers ägande; lagen har verk­samt bidragit till att förhindra bolagsköp av jord och skog.

Vad gäller övriga mål är lagen ineft"ekliv. Den har inte förhindrat en långtgående separation av brukande och ägande inom jord- och skogsbruk. Lagen har möjligen bidragit till att göra lantbruksenheterna större än eljest, men den har inte främjat rationaliseringen i belydelsen produktionskostna­der per enhet. Slutligen har lagen inte förhindrat en långtgående utflyttning frän glesbygden. Intehellerhindrarlagen köp och försäljning i spekulations­syfte.

Till yttermera visso finns det starka skäl all misslänka att lagen i väsentliga delar verkat i en riktning som går rakt emot dess uttalade syften. På goda grunder kan det antas att lagen bidragit till atl skilja ägande från brukande samt atl den avfolkar snarare än befolkar glesbygden.

4 Utredningens rekommendationer

Då lagen är ineffektiv till de angivna syftena är det ulredningens slutsals alt

lagen bör förändras. Vad avser förbudet för juridiska personers förvärv

47

föreslås ingen ändring. Som ulredningen visar fungerar lagen effektivt, och     Prop. 1990/91:155 ulredningen ser heller inga samhällsekonomiska skäl lill all förändra ägar-     Bilaga 1 strukturen lill lanlbmksfasligheterna.

Beslämmelserna för all underiätta rationaliseringsprocessen i skogs- och lantbruk bör emellertid enligt ulredningen lyftas ur förvärvslagsliftningen. Rationaliseringsprocessen inom skogs- och jordbruk (liksom för övrigl inom alla andra näringar) sköls på ell naturiigt sätt genom konkurrensen och behöverinte underslödjasgenom en särskild lagsliflning. Etl borllagandeav ralionaliseringsparagraferna kommer möjligen all leda lill en långsammare storlekstillväxt för lantegendomarna, men det kommer inle all medföra en långsammare effekliviseringsprocess.

Likaså anser ulredningen alt all form av prisprövning skall upphöra. Den specialundersökning av fastighetspriserna som gjorts visar att dessa (i ge­nomsnitt) inle innehåller några slörre spekullationselemenl, ulan avspeglar underiiggande reella värden, som rolnello, ränta, jordbrukssubvenlioner osv. Den nuvarande prisprövnigen är ett direkt gynnande av de som önskar och får köpa egendomar. I molsvarande grad missgynnar del nuvarande systemet säljarna, som inte får ut del fulla värdel på sina fastigheter. Syste­met hindrar inte spekulation, det endasl begränsar kretsen av människor som tillåts spekulera. Det finns enligt utredningen ingen anledning för att samhället skall ingripa mol priser som är "för höga" men inte mot priser som är "för låga". Om nägon köpare (av okunskap eller annal) är beredd alt belala vad som normalt anses vara etl för högl pris för en faslighet, bör denne köpare själv få svara för följderna.

Om samhället önskar all stödja t.ex. lillskollsförvärv, bör delta ske genom direkta bidrag eller genom subventioner. Nuvarande system med prispröv­ning innebär atl hela kostnaden för förvärvet läggs på säljaren som alltså inte kan ta ut det pris han vill. Det finns förvisso effekter som inte är önskvärda, l.ex. all högre priser via taxeringsvärdena päverkar icke-marknadstorda fastigheter, men dessa problem bör lösas genom skattelagstiftningen och inle genom att begränsa säljarens räll alt kräva det pris han vill ha.

Vad slulligen avser lagens regionalpoliliska målsättningar konslaleras försl att dessa motarbetas av lagens ralionaliseringsbeslämmelser. Om emellertid de senare borttages kan lagen förändras lill all bli ell verksamt redskap i regionalpolitiken, låt vara all dess roll alllid kommer atl vara tämligen begränsad. Ell alternativ är dock all lägga hela regionalpolitiken uianför förvärvslagstiftningen och islällel förslärka de traditionella medlen som l.ex lokaliseringsbidrag och glesbygdsstöd.

Ulredningen ser två alternativ lill forändring av lagen. 1 del försia alter­nativet behålls bestämmelserna om juridiska personer, rationaliseringsbe­stämmelserna las bort och de regionalpoliliska ambitionerna lyfts fram. Den förändring som föreslås tar sikle på alt underiätta för dem som vill förvärva en lantbruksfaslighel i avsikl atl bosätta sig i glesbygdsområde. En framlida jordförvärvslag föreslås bestå av två elemenl:

1.     Fortsatt förbud för juridiska personers torvärv av lantbruksfastigheter.

2.  Företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta lill glesbygds­

områden.

Förslaget innebär alt de som önskar flytta lill elt glesbygdsområde i för-

48

värvsärenden jämställs med ortsboende. Förvärvstillslånd skall säledes inte Prop. 1990/91:155 längre kunna vägras den som önskar bosätta sig på aktuell fastighet, även om Bilaga 1 del finns en lokal intressent. Förutom juridiska personer skall förvärvs­tillstånd endast kunna vägras om köparen är en icke ortsboende som heller inle ämnar bosätta sig pä fastigheten. (Här bör emellertid lagen precisera en maximal lid, t.ex. I är. Om inom denna tid ingen lokal intressent har anmält intresse, bör förvärvstillstånd inte längre kunna vägras.) Vidare bör begrep­pet "ortsboende" ges en vid tolkning, och lagen bör inte diskriminera mellan köpare som bor på några mils avstånd från varandra.

Ulredningen är hell pä del klara med problemen att i förväg verifiera en försäkran om bosättning. Samtidigt kan konstateras att bestämmelser om bosättning redan finns med i lagen, så det ovanstående förslaget innebär ingen skärpning pä nägon punkt.

I del andra alternativet behålles enbart de nuvarande bestämmelserna om juridiska personers räll att förvärva fastigheter. Alla bestämmelser som syftar till att underlätta lantbrukets rationaliseringsprocess eller förstärka regionalpolitiken utgår. Regionalpolitiken kan i delta fall förstärkas med traditionella medel.

Det bör poängleras alt båda de förslag lill förändring som framförs ovan innebär en väsentlig avreglering på området.

5 Sammanfattning av analysen juridiska personers ägande

Ägandet av jord- och skogsmark fördelat på olika ägarkaiegorier har varit i storl sett konstant under länga perioder. Åkerarealen har städse ägts till 95 % av privata, medan motsvarande siffra för skogsmarkens del hållit sig kring 50 %. Andelen skog ägd av privata enskilda personer har fallit någol, från ca 51 % till ca 46 % under de senasle femtio åren. Fallet är koncentrerat lill 60-lalet då del skedde en uppmjukning av jordförvärvslagen vad avser juridiska personer.

Del är troligt all existensen av jordförvärvslagen har medfört atl juridiska personers ägande ej ökat mer än vad del gjort. Vad avser ren jordbruksmark lorde det vara liten risk atl juridiska personer kraftigl ökar sina köp, även om lagen avskaffades. Detta gäller emellertid inte för skogsmarken. Skulle lagen avskaffas är del inte otroligt alt skogsbolagen på lång sikl väsentligt skulle öka sitt markinnehav.

I sammanhangel kan man ställa frägan om inte ell ökat bolagsägande av skogsmarken vore samhällsekonomiskt fördelaktigt. 1 ulredningen besvaras frägan negalivt. De privata skogsägarna är inte mindre aktiva i silt bmkande än storskogsbruket (Domänverk saml akliebolagsskogar) och de är klarl mer aktiva än den ägargrupp som i statistiken betecknas "övriga", dvs. kyrka och kommun. Ur ren aktivitetssynpunkt finns det inga skäl att motarbeta det privala ägandet.

Dessutom innebär elt ökat bolagsägande dvs. ell Ökat ägande a v de i dag existerande skogsbolagen all mark undandras från fastighetsmarknaden, nägot som här bedöms inverka negativt pä skogsmarkens utnyttjande.

Sammanfattningsvis finner ulredningen inga skäl lill atl ändra nuvarande

lagsliftning vad avser juridiska personers ägande.

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 155

6 Sammanfattning av analysen familjeägandet samt sam-    Prop. 1990/91:155

bandet brukande-ägande

Bilaga 1

I föregående stycke noterades att lagen bidragit till atl förhindra en urholk­ning av det privala markägandet i landel. Detta är emellertid inle detsamma som all säga all lagen stärkt familjeägandet eller sambandet brukande-ägande. Tvärtom, bäde vad beträffar jord och skog sker en minskning av del rena familjeägandet och ell skiljande mellan brukande och ägande. Siffrorna är visserligen osäkra, men indikerar atl det rena familjeägandet minskal från drygl 90 lill 75 % mellan åren 1965 och 1980. Belräffande sambandet brukande-ägande kan noteras atl 43 % av jordbruksmarken nu arrenderas samt alt endasl 30 % av åkermarken brukas av företag som hell äger den jord de brukar.

Även inom privatskogsbruket har del (hillills) skett en långsiktig minsk­ning i del att egenawerkningarna fallit frän ca 67 % i mitten av 50-talel lill ca 40 % tre decennier senare.

Del föreligger säledes inga som helsl tvivel om att lagen misslyckats vad gäller de angivna syftena. I själva verket finns skäl alt tro atl lagen här motverkat sina syften. Lagen är utformad så att släklköp undantas från prövning. I och med atl lagen försvårat för slora medborgargrupper (l.ex. sladsboende) all förvärva jord och skog, och genom alt pressa fastighetspri­serna har lagen medfört all en slörre andel av fastigheterna stannat som släktegendom. Då ägarna inle velat bruka jorden har den i slällel arrenderats ul eller då del varit fråga om en skogsfaslighet har lagen medförl all en slörre andel skog sålts i rolposler. På detta säll har lagen troligen bidragit lill alt slä in en kil mellan ägande och brukande.

7 Sammanfattning av analysen rationaliseringsbestämmel­

serna

Ett av huvudsyftena med lagen är att befrämja jord- och skogsbrukels ra­tionalisering. Detta har skell dels genom att lagen främjat bildandel av större enheter, dels genom främjandet av bällre arronderade fasligheter.

Vad beträffar skogsbruket konstaterar utredningen försl alt arronderings-aspekterna har en myckel lilen inverkan pä den totala eft"ekl i vitelen i del svenska skogsbruket. Del finns givelvis extrema skogsskiften (10 m breda och 2 km långa) men dessa utgör en utomordentligt liten andel av den svenska skogsmarken. Det visar sig även att de privata skogsägarnas akti­vitet i de län med stor andel svår arrondering inte är lägre än andra i "bällre" län. Problemen med dålig arrondering hör lill del svenska skogsbrukels minsta problem och bör kunna hanleras utan en omfattande lagstiftning.

Belräffande fastighelsslorleken kan det konslaleras all aktiviteten inle skiljer sig nämnvärt mellan olika klasser, möjligtvis med undanlag för de exlreml små. (Vilka dock ulgör en försvinnande lilen andel av den svenska skogsmarken.) Resultaten säger således all endast mycket lite står alt vinna pä en lag som tvingar fram en forcerad slorleksrationalisering inom skogs­bruket.

Sammanfattningsvis gäller således för del svenska privatskogsbrukel att

50

endast myckel små effektivitetsvinster kan göras med hjälp av jordförvärvs-     Prop. 1990/91; 155 lagens rationaliseringsparagraf  Den hell  dominerande effeklivitetsök-     Bilaga 1 ningen kommer här, liksom inom övriga seklorer, genom den ständigt på­gående teknologiska utvecklingen.

För jordbrukels del har analysen ulförts huvusakligen genom en inlerna­lionell jämförelse, omfattande EG-länderna, Sverige, Norge och USA.

Först jämfördes jordbruksegendomarnas storlekslillväxt brukad jord­bruksmark. Del visade sig då all Sverige haft den snabbaste tillväxten. Samtidigl hade länder utan motsvarande jordförvärvslag- Italien, USA och Slorbrittanien en mycket låg storlekslillväxt. Analysen pekade således tämligen entydigt på atl jordförvärvslagen i Sverige och andra länder medverkat lill en snabbare storlekslillväxt av jordbruksegendomar.

I etl andra steg av analysen jämfördes så produkliviielslillväxten (pro­duktion per jordbrukare) i de olika länderna. Del visade sig då alt denna var tämligen likartad trols all slorlekslillväxlen varierat mellan O och 50 %. Slutsatsen var säledes all storiekstillväxlen inle haft någon avgörande in­verkan på produktivitetsutvecklingen.

Resultatet är naturligt. I och med all ytteriigare jordbruksmark (billigt) ställs till jordbrukarnas förfogande har man istället använl mindre av andra produktionsfaktorer, l.ex. arbele. Desto merjord man brukat, desto mindre intensivt har jorden brukats, och produktivitetstillväxten har islällel be­slämts av den allmänna utvecklingen i landel och reglerats bl.a. via utflytt­ningen av jordbrukare.

Lagen har säledes befrämjat slörre. men ej mer effektiva jordbruk. Om lagen avskaffades på denna punkl kommer sloriekstillväxten förmodligen inle alt bli lika snabb i framliden. Troligen kommer jordbruksmark i snab­bare takt än hitlills all las i bruk för annal t.ex. skogsplanteringar eller för fritidsändamål men antalet jordbrukare kommer inte all minska mer än vad som skulle blivil fallel om lagen kvarstått oförändrad, snarare tvärtom. (Om landels totala jordbruksproduktion antas vara beslämd av faktorer som tullar, subventioner osv. kommer etl avskaffande av lagen troligen att öka faktorkvoten arbele jord.)

Slutsatsen av analysen är alltså atl lagen befrämjat en snabb storlekslill­växt i jordbruket, men inle en snabbare effektivisering. Elt avskaffande av lagen skulle därför inte beröra taklen i jordbrukels rationalisering. Antalet jordbrukare skulle troligen påverkas (nägot) positivt.

8 Sammanfattning av analysen de regionalpolitiska målen

Det regionalpolitiska motivet har efter hand fått en alll slörre belydelse i lagen. Här kan man emellertid först göra en allmän reflektion över lagens effektivitet.

Lagens grundläggande konstruktion är sådan all den skyddar glesbygdens

befolkning genom atl på olika sätt försvåra förändra befolkningsgrupper alt

köpa mark och fastigheter på landet. Härigenom kan landsbygdens folk köpa

jord lättare och billigare, och därigenom sä tänker man sig underlättas

boende på landsbygden. Men all befrämja glesbygdens ulveckling genom all

på detta satt skydda den redan där boende befolkningen, kan möjligen vara

51

eneffeklivpolitikdåenstorandelborpålandel. Detta är inte fallet idag. Nu     Prop. 1990/91; 155 bor endast 10-15 % i vad som kan betecknas som glesbygd. Att i detta läge     Bilaga 1 bygga en politik för glesbygdens utveckling på hinder för nyinflyttning fö­refaller a priori dömt att misslyckas.

En ytterligare observation kan fogas till della resonemang. Som framgick av föregående avsnitl sä har lagen troligen befrämjat tillkomsten av stora jordbmksegendomar. Men della har direkt inneburit atl antalet jordbrukare har minskat. Ambitionen att med lagens hjälp rationalisera jordbruket har alltså slätt i direkt motsättning lill ambitionen att med lagens hjälp öka befolkningen på glesbygden.

Det framgår vidare att avfolkningen av den svenska glesbygden gäll snabbt under hela efterkrigstiden. Utvecklingen har vidare varit snabbare i Sverige än i övriga Europa. Allt delta stärker naturligtvis misstanken att lagen trots sina syften mer avfolkat än befolkat glesbygden.

Som regionalpolitiskt medel är jordförvärvslagen ineffektiv. Dess ratio­naliseringssyften stär dessutom i direkt motsättning till de regionalpolitiska syftena och hindrar människor som vill flytta lill glesbygden alt där skaffa sig en liten faslighet.

9 Sammanfattning av analysen övrigt

I utredningen analyseras även en del frågeställningar speciellt. En sådan rör prisprövningen vad gäller lantbruksfasligheter. Här har gjorts gällande att de senasle årens stigande priser varil etl uttryck för spekulation från kapi­talstarka intressenters sida. I en specialundersökning avvisar ulredningen denna syn. Fastighetspriserna är islällel ell rimligl uttryck för underliggande substansvärden, och deras utveckling kan fullt tillfredsställande förklaras med realekonomiska faktorer som rotnetto, jordbrukssubventioner, ränte­nivå, inflation osv. I samma undersökning konslaleras även att den stränga prisprövning som med jordförvärvslagen rådde 1979-1987, sänkte faslig-hetspriserna med 15 30 %. Förutom all säljarna gjorde slora förluster (och köparna vinster) bidrog naturligtvis della till atl minska omsällningen på faslighelsmarkanden, troligen med inte obetydliga effektivitetsförluster som följd.

Mot bakgrund av ovanstående resultat avvisar utredningen fortsall pris­prövning.

52

Sammanställning av remissyttranden över utredningens

Prop. 1990/91:155

rapport om jordförvärvslagen

Bilaga 2

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över utredningen avgetts av bankinspektionen, riksskatteverket, lanlbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, statens jordbruks­nämnd, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), plan- och bostadsverkel (Bover­ket), statens lantmäteriverk (LMV), statens industriverk (SIND), domän­verket, kammarkollegiet, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), nä­ringsfrihetsombudsmannen (NO), Svenska kyrkans centralstyrelse, konjunkturinstitutet, länsstyrelserna i Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kalmar, Gotlands, Kristiansiads, Malmöhus, Skaraborgs, Örebro, Västmanlands, Gävleborgs, Jämtlands, Västerbottens och Norr­bottens län, glesbygdsdelegationen, Familjejordbrukarnas riksförbund. Hushållningssällskapens förbund. Kooperativa förbundet (KF), Landsor­ganisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksför­bund (LRF), Småbrukare i Väst, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska bankföreningen. Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen. Svenska kommunförbundet, Svenska sparbanksföreningen, Sveriges jordbmksarrendatorers förbund (SJA), Sveriges jordägareförbund, Sveri­ges skogsägareföreningars riksförbund, Sågverkens råvamförening. Tjäns­temännens centralorganisation (TCO) och Trädgårdsnäringens riksför­bund.

Lanlbruksstyrelsen har bifogat yttranden från samtliga lanlbmksnämn-der. Skogsstyrelsen har bifogat yttranden från skogsvårdsstyrelsema i Kro­nobergs, Älvsborgs,Värmlands, Kopparbergs, Jämtlands och Norrbollens län. Arbetsmarknadsstyrelsen har bifogat yttranden från länsarbetsnämn­derna i Kristianstads, Kopparbergs och Västerbottens län. Statens lantmä­teriverk har bifogat yttranden från överlantmätarmyndigheterna i Skara­borgs, Värmlands, Kopparbergs och Västernorrlands län. Kammarkollegi­et har bifogat yttranden från samtliga egendomsnämnder. Sveriges lant­bruksuniversitet har utan eget yttrande överlämnat ett yttrande från insti­tutionen för ekonomi. Länsstyrelsen i Malmöhus län har bifogat yttrande frän Lantbrukarnas provinsförbund i Skåne. Länsstyrelsen i Västerbottens län har bifogat yttrande från skogsvärdsslyrelsen i Västerbottens län. Sve­riges akademikers centralorganisation (SACO/SR) har utan eget yttrande överlämnat etl yttrande från Agrifack. Landsorganisationen i Sverige har överlämnat yttrande frän Svenska pappersindustriarbetareförbundet, Svenska skogsarbetareförbundel och Svenska träinduslriarbetareförbun-del.

Dessutom har yttranden inkommit från konsumentdelegationen och Sveriges föreningsbankers förbund.

53

1 Allmänna synpunkter

Prop. 1990/91:155

Bilaga 2

1.1

Bankinspektionen: Utifrån de synpunkter som bankinspektionen när­masl har att beakta har inspektionen inget atl erinra mot förslagel.

1.2

Riksskatteverket som granskat rubricerade ulredning endast ifrån skatterättslig synpunkl har inle något att erinra mol ulredningen.

1.3

Lantbruksstyrelsen anser all en översyn och eventuell annan utform­ning av jordförvärvslagen bör anstä i avvaktan pä att riktlinjerna för den framlida livsmedels- och regionalpolitiken fastlagts. Tills effekterna av kommande riksdagsbeslut på dessa områden kan bedömas, bör lagen därför i huvudsak bestå i sin nuvarande utformning. Möjlighelerna att beakla ändrade förhällanden genom all anpassa lillämpningen av nuva­rande lagstiftning bedöms dessutom som goda.

Styrelsen anser att utredningen har sådana brister, att dess förslag inte kan ligga till grund för ändringar i jordförvärvslagen. Övervägande delen av analyserna behandlar inle jordförvärvslagens nuvarande ulformning ulan äldre lagsliflning på området. Slutsatser dras i flera fall utifrån otillräckliga analyser. Inlernationella jämförelser i makroperspekliv till­mäts alllför stor betydelse. Vidare synes informalion från myndigheter, företag och organisationer med kännedom om jordpolitiska problem och om fastighetsmarknaden ha inhämtats i alllför begränsad omfattning.

Utredaren har, enligt styrelsens mening, alllför stor tillit till marknads­krafternas möjligheler atl lösa frågor inom jordförvärvslagsliflningens om­råde. Styrelsen anser atl väsentliga delar av jordförvärvslagsliftningen är nödvändig även i framtiden. Det gäller regler lill skydd för fortsatt syssel­sättning och bosättning i glesbygden, vilket motverkar den spekulation som annars skulle kunna uppkomma, främsl i fråga om skogsfasligheter. Även de regler som rör juridiska personers förvärv, arronderingsförbätl­ring i skogsmark, skydd mol försämrad ägarstruktur, vidmakthållande av vissa lantbruksförelag samt möjligheter all ingripa mol osund prisstegring är nödvändiga att ha kvar.

Om en ändring av lagen ändå bedöms erforderlig anser slyrelsen all följande ändringar kan övervägas.

Slörre tyngd ål regionalpolitiska hänsynstaganden genom verksamma instrument för att främja bosättningen på landsbygden.

Förenkling av prisprövningen till i princip en beredskapslagsliflning.

Nedtoning av rationaliseringsmomentet vad avser vidmakthållande av lantbruksföretag.

Slopande av förbudel mol alt sammanföra utvecklade eller utveck­lingsbara förelag.

Lättnader i fråga om krav på yrkeskunskaper vid förvärv av lantbruk.

Jordförvärvslagen har, vilket utredningen förbisett, kopplingar till an­nan lagsliflning. Dessutom åligger det lantbruksnämnderna all bevaka avvecklingen av dödsbon saml ta fram underlag för prisstatistik. Om slora delar av jordförvärvslagsliftningen avvecklas, kommer det inle atl kunna

leda till motsvarande förenkling av administrationen.

54

----- 

-------------------------------------------------- 

Prop. 1990/91:155

Utredaren framhåller alt endast en mindre del (ca 1/3) av del totala Bilaga 2 antalet överlåtelser prövas enligt jordförvärvslagen. Av de ej tillståndsplik­liga överlåtelserna sker mer än hälften genom arv och reslerande del genom släklköp eller gåva. Hänsyn måste i sammanhangel tas lill atl lagfartsslatisliken är tämligen osäker. Del är vanligl att släktförvärv ge­nomförs på så sätt att andelar av en fastighet överlåts som ett led i ett generationsskifte. En överlätelse som på öppna marknaden skulle resul­terat i en lagfart ger således inte sällan ett annat utslag i lagfartsstatistiken när det är fråga om släktförvärv. Jordförvärvslagens inverkan på fastig-helsmarknaden bör mol denna bakgrund inle underskattas.

Utredarens påstående atl prisprövningsregelns ändrade lillämpning skulle ha medfört en påtaglig ökning av faslighetsomsättningen ger en alllför schabloniserad bild av utvecklingen. Omväridsfaktorer som bl.a. virkespriser och priser på småhus har också påverkal fastigheternas priser och omsättningshastighet. Efterfrågan har ökat genom alt köparkretsen vidgats, främst som en följd av lättnader i tillämpningen av ralionalise-ringsreglerna. För vissa ägare saknar dock prisnivån betydelse för säljbenä-genhelen. Den främsta orsaken är den längsiklighel som karaktäriserar ägandet av jordbruksfastigheter. En annan orsak kan vara känslomässig bundenhet lill fastigheten. Oberoende av jordförvärvslagens ulformning finns alltså omständigheter som verkar i riktning mot en tröghet i fastig-helsomsällningen.

I ulredningen hävdas vidare att "för låga" priser ger köparen utrymme för ineffektivitet. Styrelsen anser della vara en anmärkningsvärd slutsats. Vid l.ex. köp av en skogsfaslighet medger ett "för lågt" pris atl avverk­ningarna kan föriäggas till tidpunkter då det ekonomiska utfallet blir optimalt för förelagel. Elt "för högt" pris innebär för en köpare utan betydande eget kapital, vilket vanligen är fallet, att stora avverkningar för att finansiera köpet måste göras omedelbart. Ofta innebär en sådan lösning inoptimalförluster för köparen dä han inte kan utnyttja variationer i skogskonjunkturerna m. m. och för samhället eftersom markens produk­tionskapacitet dä inle kan utnyttjas på ell långsiktigt optimalt sätt.

Lantbruksstyrelsens ställningstagande

Utredaren har, enligt styrelsens mening, en alltför stor tillit till mark­nadskrafternas möjligheler alt ensamma lösa frågor inom jordförvärvs­lagstiftningens område. Styrelsen anser alt utredningen har sädana brister, att dess förslag inte kan ligga till grund för ändringar av jordförvärvslagen.

Slyrelsen anser att lagstiftning är ett viktigt medel för att på ett tillfreds­ställande säu lillgodose nedan angivna allmänna intressen.

1

Skydd för fortsatt sysselsättning och bosättning i glesbygden

2

Begränsning av juridiska personers förvärvsrätt

3

Förbättring av ägostrukturen, framför alll i skogsmarken

4

Skydd mol försämrad ägarstruktur

5

Skydd för atl vidmakthålla vissa lantbruksförelag

6

Möjlighet att ingripa vid en osund allmän prisstegring

Styrelsens uppfattning är att väsentliga delar av jordförvärvslagstift-

55

ningen är nödvändig även i framtiden. Innan några ändringar görs, bör     Prop. 1990/91; 155 effekterna av ny livsmedels- och regionalpolitik kunna bedömas. Jord-     Bilaga 2 förvärvslagens nuvarande bestämmelser ger för övrigt stora möjligheter till anpassning efter nya förhällanden. Tills vidare bör därför lagen i huvudsak bestå i sin nuvarande ulformning.

Jordförvärvslagen har, vilket utredningen förbisett, kopplingar lill an­nan lagsliftning, såsom fastighetsbildningslagen, lagen om kommunal för­köpsrätt samt lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m. Lant­bruksnämnderna bevakar atl dödsbon avvecklas saml levererar prisstatis­tik som bl. a. ligger till grund för arbetet med taxering av lantbruksfaslighe­ter.

Om stora delar av jordförvärvslagsliftningen avvecklas, kommer det inle att kunna leda lill motsvarande förenkling av administrationen. Ett utökat regelsystem behövs då i faslighetsbildningslagen för att förhindra olämpliga ätgärder, l.ex. klyvning. Detta är nödvändigt, inte minsl med tanke på att upplösning av flerägande aktualiserat klyvning, även av små fastigheter. Denna åtgärd var vanlig vid sekelskiftet och visade sig bli mycket dyr för samhället genom den i det närmaste oreparabla ägosplitt­ring som uppstod. Vidare måste lagen om kommunal förköpsrätt bevakas pä annat häll. Resurser kommer alltså atl krävas hos andra myndigheter, varför nettoeffekten av en avreglering blir begränsad.

Slyrelsen vill slulligen nämna alt lantbruksekonomiska samarbelsnämn­den beviljat medel till atl undersöka marknaden för jordbruks- och skogs-fastigheter. Arbetet utförs av lantbruksstyrelsen och beräknas pågå under ett år, räknat från hösten 1989. Syftel är atl utvärdera del jordpolitiska regelsystemets effektivitet. Genom enkätundersökningar lill dels personer med god kännedom om fastighetsmarknaden, dels till köpare av jord­bruks- och skogsfasligheter, skall faktaunderlag inhämtas. Styrelsen anser att resultaten från denna undersökning, när de ligger klara, bör ha ett slort värde i elt läge då ändringar av jordförvärvslagen övervägs.

1.4 Skogsstyrelsen anser atl cn evenluell översyn av jordförvärvslagen bör anstå till dess atl konsekvenserna av de nära förestående livsmedelspolitiska och regionalpolitiska besluten kan överblickas. Vidare bör skatterefor­mens effekter på fastighetsöverlåtelser och fastighetspriser samt på de areella näringarnas ekonomi och effektivitet analyseras och beakias. Sär­skill viktigl är det atl la hänsyn till eventuella effekter på fastighetsmarkna­den av en skärpt realisationsvinstbeskattning samt av en ändrad förmö­genhets-, arvs- och gåvobeskattning.

Enligt skogsstyrelsens uppfaltning bör en kommande översyn av jord­förvärvslagen bl.a. grundas på en utvärdering av den nu gällande lagens eflektivitet. Tidigare utredningar har emellertid visat att jordförvärvsla­gens effekter är svåra både att överblicka och att analysera. En utvärdering av lagen ställer därför stora krav på en väl genomtänkt uppläggning med en betydligt bredare ansats än den som utredningen har valt.

Utredningen har i hög grad varit inriktad på alt belysa lagens otillräck-

56

lighet som inslrument för atl nå uppsatta mäl, men undersöker däremol     Prop. 1990/91; 155 inte om lagen i någon mån har bidragit till uppbyggnaden av bärkraftiga     Bilaga 2 företag, förbättrad fastighetsstruktur och regional utveckling.

Utredningen har som utgångspunkt alt lagens huvudsyften ligger fasl. Utredningen har dock inte på ett övertygande sätt kunnat visa att de föreslagna ändringarna av lagen skulle leda till bättre måluppfyllelse. Detta gäller utredningens båda alternativ, men i särskill hög grad allernaliv två.

Enligt skogsstyrelsens uppfatlning har ulredningen så stora brister att den inte kan ligga till gmnd för ändringar av jordförvärvslagen. Om ändringar ändå skulle övervägas anser styrelsen att del finns skäl all beakta att det finns ett behov av fortsatt slorleksrationalisering och arronderings­förbätlring i skogsbruket. Vidare bör lagen genom lämpliga regler även framgent kunna bidra till all boende och sysselsättning pä landsbygden bevaras och förbättras.

Skogsvårdsstyrelsema har i sina yttranden ocksä framfört kritiska syn­punkter på stora delar av innehållet i utredningen. Flertalet anser atl ulredningens analyser är bristfälliga och alt detta leder till felaktiga eller svagt underbyggda slutsatser.

Sammanfattningsvis har fyra av de sex tillfrågade skogsvårdsstyrelserna på ett tydligt sätt redovisal uppfattningen att ulredningen inte kan ligga till grund för en ändrad lagstiftning.

Skogsstyrelsen finner skäl att påpeka att en utvärdering av nu gällande JFLs effekter inte är tillräcklig som underlag för att föreslå ändringar av lagen. Eventuella ändringsförslag måste också baseras på en framlidsana­lys som syfiar till atl utröna behovet av förändring. I denna analys är det vikligt all väga in effekterna av skattereformen samt de kommande beslu­len om ny regionalpolitik och ny livsmedelspolitik.

Vidare redovisas två alternativa förslag till hur lagen bör förändras.

Skogsstyrelsen är inte beredd att förorda nägot av de föreslagna alterna­tiven. Skälen lill detta är för det första att ändringar i lagen bör anstä till dess att effekterna av en ny livsmedelspolilik och en ny regionalpolitik samt skattereformen kan överblickas. För det andra har utredningen sä stora brister att den inte kan ligga till grund för ändringar i jordförvärvs­lagen. Om en ändring av JFL ändå skulle övervägas anser skogsstyrelsen att det finns skäl att, föruiom vad ovan har sagts, även beakta

att det fortfarande finns behov av storleksrationalisering och arronde­ringsförbätlring i skogsbruket,

att skogen kan utnyttjas bättre för att bevara en levande landsbygd,

att ägandet av skog utvecklas på etl sätt som i vissa avseenden är negalivt för landsbygden,

alt prisprövningen inle kan slopas helt utan mycket noggranna övervä­ganden.

Överväganden om ändringar av JFL, eller dess tillämpning, bör dock

vara grundad på en utvärdering av gällande lag och på en bedömning av

57

hur en fortsatt lagsliftning bör vara utformad. Skogsstyrelsen har erfarit atl     Prop. 1990/91; 155 lantbruksstyrelsen nyligen har inlett en utvärdering av det jordpoliliska     Bilaga 2 regelsystemets effektivitet. Delta innebär all resultatet av en sakkunnig utvärdering finns att tillgå inom en snar frarhlid.

1.5 Statens jordbruksnämnd vill inledningsvis framhålla att utredningen i flera avseenden är brislfällig. Utredarens antaganden och slutsatser är pä flera punkter nämligen alltför dåligt underbyggda.

Ulredningens förslag ligger dock i linje med de förslag som den livsme­delspolitiska arbetsgruppen framfört i rapporten (Ds 1989:63) En ny livs­medelspolilik. Jordbruksnämnden, som i alll väsentligt släller sig positiv till den livsmedelspolitiska arbetsgruppens rapport, kan därför också till­styrka att jordförvärvslagen ändras i en riktning som innebär ökad frihel för den enskilde vid försäljning av jordbruksfastigheter.

1.8 Statens lantmäteriverk: Utredningen lar upp åtskilliga frågeställningar av stort intresse. De iakttagelser och slutsatser som redovisas är i en del fall rimliga och relevanta. I andra fall förs dock resonemang som är alltför ytliga och olillräckligl underbyggda.

-- Samtidigl kan konstaleras att utredningen drar många alltför

onyanserade slutsatser pä områden där det närmasl föreligger elt behov av forlsalt forskning.

I slorl sett blir utredarens slutsatser all JFL har misslyckats med samtli­ga sina målsättningar utom att den privatägda jorden inte har minskat nämnvärt och att slorleksralionaliseringen har varil framgångsrik.

Ägarstrukturen har anpassat sig lill föränderiiga villkor för företag och företagande inom jord- och skogsbruksnäringarna. Förändringarna i ägar­strukturen beror i myckel pä förändringar i samhället i teknologiskt, ekonomiskt, socialt och näringspolitiskt avseende. Det går därför inte all acceptera en analys av måluppfyllelsen, som bortser från andra faktorer än JFL. Förutom JFL har skattelagstiftning, arrendelagstiftning, finansi­eringsstöd lill jordbrukets rationalisering, prisstödet lill jordbrukels pro­dukter samt en mängd andra faktorer bidragit till utvecklingen. Detta har inte tillräckligt beaktats av utredaren.

LMV anser att storl avseende måste fästas vid alt JFL har en begränsad räckvidd på en mindre del av det totala antalet överlåtelser av jord- och skogsbruksmark. En utvärdering av lagen måste därför ske med detta i åtanke. Sannolikt hade måluppfyllelsen blivit sämre för flera av samhällels målsättningar med avseende pä jord- och skogsbruksförelagen ulan en jordförvärvslag.

LMV anser vidare all ulredningen ger belägg för alt forskning och metodutveckling inom strukturområdet bör öka. Oberoende utvärderingar av måluppfyllelsen för olika lagar och verksamheter i samhället är också en angelägen uppgift, som tyvärr sker alllför sällan. LMV har lillsammans med skogsstyrelsen och lantbruksstyrelsen verkat för all sådan forskning

58

skall komma rill stånd. Ulan dispositionsrätt över FoU-medel har dock     Prop. 1990/91: 155

effekten varit begränsad.

Bilaga 2

LMV anser i första hand atl det också fortsällningsvis finns behov av JFL. Någol behov av genomgripande ändring föreligger inte.

LMV föreslår att eventuellt fortsall lagstiftningsarbete i de frågor som har behandlats i den föreliggande utredningen bedrivs i form av en lagslift-ningsutredning av sedvanligt slag.

1.9 Statens industriverk kan utifrån det presenterade materialet instämma

i några av de slutsatser utredningen drar. Dock är analysen i rapporten

bristfällig i flera avseenden. Läsaren får ett intryck av att den negativa

utvecklingen i glesbygd huvudsakligen kan hänföras lill jordförvärvslagen.

Så är givelvis inte fallel, men SIND kan instämma i bedömningen att lagen förmodligen har medverkat till en utarmning av glesbygden genom att den vid tillämpningen ofta ensidigt har gynnat ortsboende och därmed förhindrat flyttning till glesbygden.

SIND kan även konstatera atl andelen markägare har blivil färre och alt lagen har gynnat storlekslillväxt samt all avsiklen härvidlag från lant­bruksnämndernas sida har varit all underlätta rationaliseringen. Lagen har uppenbarligen varit effektiv så lill vida atl bolagsköp har förhindrats.

Utredningen har i sin utvärdering stannat vid en traditionell national­ekonomisk analys och inte fört nägot resonemang kring andra orsaker lill avfolkningen av glesbygden, den negativa åldersstrukturen, ungdomsflyk­ten och den stora andelen dödsboägda fastigheter (enbarl i Jämtland 2 200) etc.

Enligt vad SIND erfarit har jordförvärvslagen tillämpats olika i olika delar av landel. En analys av detta vore intressant atl ta del av liksom hur andra rekommendationer har påverkal utvecklingen, t.ex. trädesersätt-ning, skogsplantering och nedläggning av åkermark etc.

Sammanfattningsvis gör SIND den bedömningen att utredningen måste sällas in i ett slörre sammanhang och snabbulredas i perspektivet av en ny regionalpolitik saml en ny livsmedelspolilik. Förslaget till ny livsmedels­politik innebär avreglering och fri konkurrens i produktionsledet. Frågan om jordförvärvslagen måste prövas i den förbindelsen. Endast så kan analysen göras mer fullständig och säkrare slutsatser dras, innan lagen förändras eller undanröjes.

1.10    Domänverket: De areella näringarna och särskilt jordbruket kommer

under 1990-lalet alt ställas inför krav på stora omställningar. De fysiska

och tekniska förutsättningarna förändras och anpassning måste ske lill en

ny marknadssituation. Målen bör framför medlen stå i centrum för intres­

set vid en översyn av jordförvärvslagen.

Utredningen har urskiljt och utgått från tre mål för nuvarande jord­

förvärvslag, nämligen att främja familjeföretag och sambandet brukan­

deägande inom jord- och skogsbruket, all främja jord- och skogsbrukets

rationalisering samt alt främja sysselsättningen i glesbygd. Uppdragel har

59

varil alt undersöka om jordförvärvslagen bidragit till förverkligandet av     Prop. 1990/91:155 dessa mål. Utredningens slutsatser är inte särskilt väl underbyggda och kan     Bilaga 2 på flera punkter ifrågasättas. Utredningens rekommendationer har ett värde endast om målen för en jordförvärvslagstiftning ligger fast.

Domänverket förutsätter alt en översyn av jordförvärvslagen baseras på en mera genomarbetad utredning där mål, medel och konsekvenser analy­seras på ett bättre sätt.

1.11

Kammarkollegiet anser sig sakna tillräckligt underlag för att ta ställ­ning lill något av de av ulredningen framlagda alternativen. Kammarkolle­giet vill emellertid framhålla alt en liberalisering av jordförvärvslagen även med bibehållande av nuvarande restriktioner för kyrkliga förvärv kan samtidigl underlätta önskvärd överföring av kyrklig jord i enskild ägo och ge bättre förutsättningar för strukturrationalisering av det kyrkliga markinnehavet. Kollegiet vill därför från sin synpunkl tillstyrka en sädan liberalisering.

1.12

Statskontoret: Den av utredaren gjorda analysen visar atl jordför­värvslagen inte längre tjänar sina syften. Vi delar därför utredarens slutsats atl lagen kan avskaffas.

1.13

Riksrevisionsverket har inget all erinra mot utredningens analys och förslag.

RRV förutsätter atl utredningens förslag medför att resurser för till­ståndsprövningen frigörs. RRV saknar i utredningen emellertid bedöm­ningar av adminislraliva kostnadskonsekvenser och av hur prövningsarbe­tet efter en eventuell avreglering skall bedrivas.

1.14    Näringsfrihetsombudsmannen: Med hänsyn till den avreglering av

jordbrukssektorn som nu är föreslagen i belänkandel (Ds 1989:63) En ny

livsmedelspolitik är det av stor betydelse att kringliggande lagstiftning för

sektorn är så utformad att en marknadsanpassning av näringen underlät­

tas. I delta sammanhang kan särskilt framhållas belydelsen bl. a. av alt en

strukturomvandling av näringen och en alternativ användning av marken

underlättas, att mark ej onödigtvis undanhålls marknaden samt att säljare

som måste lämna näringen erhåller det pris marknaden är villig att betala.

Den analys som utredningen har gjort av jordförvärvslagen visar inte bara på en dålig måluppfyllelse utan även på att konkurrensen i sektorn onödigtvis har begränsats genom lagstiftningen i dess hittillsvarande utse­ende.

NO delar därför utredningens slutsats alt lagen bör förändras och biträ­der därvid utredningens förslag altemativ 2.

Den teoretiska analysen visar att lagens huvudeffekt är att den begränsar

efterfrågan på fastigheter, samtidigt som den minskar utbudet. En avregle­

ring av jordbruket medför en myckel stor omställning, vilken kan fömtsät­

tas kräva en strukturanpassning. En sådan anpassning försvåras genom att

mark ej bjuds ul på marknaden eftersom priset som erhålls betraktas som

60

för lågt. Ett slopande av den garanti en bonde har att få avsättning för det     Prop. 1990/91: 155 han odlar lill ett vissl pris, kan också komma att medföra alt värdet pä     Bilaga 2 marken frän produktionssynpunkt minskar. Del är vid en avreglering därför viktigt, särskilt för den som önskar lämna näringen och sälja sin fastighet, att inte efterfrågan onödigtvis begränsas.

NO delar utredningens slutsats att lagen bör förändras.

1.15

Svenska kyrkans centralstyrelse: Vad gäller resultatet av den företag­na analysen konslalerar ulredningen att nuvarande lagsliftning är ineffek­tiv i förhållande till dess syften. Centralstyrelsen saknar utredningsresurser för att på elt mer vetenskapligt sätt kunna ta slällning lill riktigheten av detta konstaterande. Mot bakgrund av den gmndlighel med vilken utreda­ren synes ha ulförl silt uppdrag och omfallningen av del förebringade materialet finns det dock inte i och för sig någon anledning att ifrågasätta riktigheten av utredningsresultatet.

1.16

Konjunkturinstitutet: Institutet finner del beklagligt all utredningen inte diskuterat vilken relevans jordförvärvslagens målsättning har i dagens samhälle, utan enbart undersökt dess tekniska effektivitet i fråga om att uppnå de förutbestämda målen.

Ulifrån en allmän målsättning om ell sä effektivt jord- och skogsbruk som möjligl har institutet ingel att invända mol att jordförvärvslagen avskaffas. Som ett ytterligare argument för ett avskaffande skall framhållas all de paragrafer som berör förvärvstillstånd är sä utformade att rättstill­lämpningen lätt torde kunna bli godtycklig.

1.17    Länsstyrelsen i Södermanlands län konstaterar inledningsvis att ul­

redningen är bristfällig i sin analys av jordförvärvslagens effekter. Bl. a. har

sambandet med arrendelagstiftning och fastighetsbildningslagen och den

belydelse dessa har på jord- och skogsbruket inte berörts. Jordförvärvs­

lagen och faslighetsbildningslagen bör samordnas så atl de syfiar till att

uppnå gemensamma övergripande mål.

Sammanfattningsvis anser länsslyrelsen all riksdagen först bör fatta beslul om en ny livsmedels/jordbrukspolitik. Därefter bör en översyn göras av samtliga lagverk som rör förhållandena pä landsbygden, där jord-och skogsbruksfastigheter berörs.

1.19

Länsstyrelsen i Jönköpings län vill dock betona att det är nödvändigl med någon form av reglering av jordförvärv för alt uppnå en positiv ulveckling inom lantbruk och landsbygd. Från atl lidigare ha varit en lagsliflning som i huvudsak rört enbarl förändringen inom lantbruket, sker en successiv förskjutning mol att förvärvslagstiftningen blir en angelägen­het för hela landsbygdsutvecklingen. Della innebär också alt argumenten för lagens bibehållande och dess inriktning förändras.

1.20

Länsstyrelsen i Kalmar län: Elt genomförande av förslagen i betan-

61

kandet (Ds 1989:63) En ny livsmedelspolilik kommer att få omvälvande Prop. 1990/91: 155 konsekvenser för den svenska jordbmks- och livsmedelspoliliken. Utred- Bilaga 2 ningens förslag kommer att leda till en betydande krympning av jordbruks­sektorn. En analys av utredningens konsekvenser för Kalmar län visar atl vid oförändrad totalproduktion skulle ulredningens förslag innebära all jordbrukarna i länet årligen förlorar 204 milj. kr. Detta kommer att leda till en ohållbar situation för ell storl antal jordbrukare. Många jordbrukare som etablerat sig och/eller gjorl slora investeringar under 19701980-lalen med en hög skuldbelastning som följd kommer därför all bli tvingade att avveckla sina företag trots atl dessa är effektiva ur teknisk synpunkt. Uppskattningsvis beräknas utredningens förslag leda lill ell bortfall av I 500 2000 årsarbeten inom jordbrukssektorn i Kalmar län. Effekterna av en förändrad jordbruks- och livsmedelspolitik i landel kommer all leda lill strukturförändringar inom jord- och skogsbruket, som hell förändrar förutsättningarna att nå de uttalade huvudsyftena med jordförvärvslagen. Länsstyrelsen finner därför inle anledning att nu förorda några förändring­ar i gällandejordförvärvslag. Länsslyrelsen finner del dock angelägel all en översyn görs av jordförvärvslagen sedan effekterna av en ny jordbruks-och livsmedelspolitik kan skönjas.

I den senaste förändringen av jordförvärvslagen, som genomfördes från den 1 juli 1987, skedde en betydande uppmjukning genom all bl.a. pris­klausulen i princip upphörde att gälla. Utredningens analyser av lagens måluppfyllelse bygger i huvudsak pä etl statistiskt underlagsmaterial för tiden fram lill är 1987. Effekterna av den senasle genomförda revisionen av jordförvärvslagen har därför inle kunnat belysas i ulredningen. Mot denna bakgrund finner länsslyrelsen det meningslöst alt lägga nägra förslag om förändringar i lagen då effekterna av den senaste översynen inle har kunnal analyseras.

Sammanfatlningsvis anser länsstyrelsen atl ingen översyn bör genomfö­ras av nu gällandejordförvärvslag innan effekterna av en ny svensk jord­bruks- och livsmedelspolitik kan skönjas.

Länsstyrelsen anser alt den statistiska analysen inte har lyckats fånga in effekterna av den senaste revideringen av jordförvärvslagen. Med sädana brister i utredningsmaterialet är del inte rimligt att föreslå några föränd­ringar i lagtexten.

1.21 Länsstyrelsen i Gotlands län inslämmer i de synpunkler som redovi­sas i bifogat yttrande från lantbruksnämnden i Gollands län. Länsstyrelsen vill för sin del särskilt framhålla lagens belydelse för alt främja elt fast boende pä landsbygden. Delta är av stor regionalpolitisk betydelse och en av förutsättningarna för en levande landsbygd.

Lantbruksnämnden: Aktuell ulredning måsle närmast karaktäriseras som en diskussion hur under åren 1940 1987 tillämpad jordbrukspolitik överensstämmer med de av utredaren formulerade målen för 1987 ärs jordbrukspolitik. Ulredningen kan enligt nämndens uppfattning inte utgö­ra grund för en objektiv utvärdering av jordförvärvslagens lillämpning.

Lantbruksnämnden i Gotlands län avvisar förslagel om upphävande av

62

större delen av jordförvärvslagen. Det måste finnas möjlighet att styra     Prop. 1990/91: 155

förvärven av jordbruksfastigheter på sådant sätt att bäsla möjlighet för     Bilaga 2

utveckling av näringsliv och sysselsättning för fasl boende i länet skapas.

Lantbruksnämnden hävdar därför atl jordförvärvslagen bör vara kvar i

nuvarande utsträckning och atl tillämpningen kan anpassas lill regionala

förhållanden.

1.22 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Inledningsvis anser länsslyrelsen

atl det är svårt och ej särskill välbetänkt atl la ställning till en så genomgri­

pande ändring av jordförvärvslagen (JFL) som utredaren föreslår i ell

tidsskede, då den framtida jordbrukspolitiken är under omprövning och

målet för densamma ej är klarlagt. Det oaklal kan de förändringar i lagen

som länsslyrelsen nedan föreslår tämligen omgående genomföras.

Ett studium av andelen prövningar, som leder lill avslag, visar all denna andel är relativt liten. Detta skulle kunna uppfattas som att lagen har en myckel begränsad verkan. Lagen har dock genom sin blotta existens en ej oväsentlig påverkan på fastighelshandeln. Della lillsammans med lidigare påtalade omständigheter medför, all JFL med sina rikllinjer har en tung och styrande inverkan på såväl jordbruksnäringen som landsbygdsutveck­lingen.

För atl minska administration och byråkrali föresläs alt fastigheter under 5 ha undantas från förvärvsprövning förutsatt all mer än halva taxeringsvärdet ulgörs av tomt- och bosladsvärde.

Av samma skäl föreslås en utvidgning av regeln om tillståndsfrihet vid förvärv av andel i fastighet för den som redan äger andel i samma taxe­ringsenhet. Tillståndsfriheten bör omfatta även den vars make/maka äger andel i enheten.

Vissa möjligheteratt mera aktivt kunna främja från naturvårds-, kultur­minnesvårds- och miljövärdssynpunkt lämpliga förvärv borde kunna infö­ras.

1.23 Länsstyrelsen I Malmöhus län anser alt den i rapporten redovisade

analysen inte kan läggas till grund för ell slällningstagande lill ändringar i

jordförvärvslagen. Inle minsl det förhållandel all de slarkt skiftande förut­

sättningarna för jord- och skogsbruksnäringarna mellan olika delar av

Sverige inte har beaktats och belysts minskar tilltron till slutsatserna.

Vikliga ändringar har relalivt nyligen gjorts i jordförvärvslagen. De ökade möjlighelerna att ta regionalpolitiska hänsyn har inneburit en lämp­lig komplettering av lagen, samtidigt som det kan konstateras all del fortfarande finns behov av slrukturförbällrande insatser i vissa områden. I den omställningsprocess som näringen står inför till följd av en livsmedels­politik i förändring bedömer länsslyrelsen del värdefullt alt samhället inle avhänder sig del inslrument som förvärvslagen utgör.

Prisprövningen bedöms dock kunna ulgå ur lagen.

---- 

--------------------------------------------------------------- 

63

Utredningsmannen har i huvudsak med stöd av tillgänglig statistik sökt Prop. 1990/91; 155 alt utröna vilken effeki jordförvärvslagen har haft i skilda avseenden. Bilaga 2 Villkoren för näringen är emellertid alllför komplexa för att det skall vara möjligt atl ulan en väsentligt bredare och djupare analys dra några någor­lunda säkra slutsatser. Sålunda har del använda slatistikmaterialet endast omfattat uppgifter på riksnivå. Förutsättningarna för jordbruks- och skogsproduktionen är dock synnerligen slarki varierande över riket. Riks­genomsnitt ger därför en mycket ofullsländig bild av svenskl jordbruk och av hur jordförvärvslagen har påverkat detta.

Även vid sidan av de naturbelingade villkoren finns åtskilliga inslag all beakta. Prisregleringen på jordbruksprodukter liksom utformningen av jordbruksstödet har säkerligen' i högre grad än förvärvslagen påverkat näringen, på olika sätt i olika delar av riket. Av grundläggande betydelse för det ekonomiska resultatet är givetvis den allmänna utvecklingen i samhället. Rapporten innehåller inom dessa fäll en belysning bara av etl område, i form av en jämförelse mellan skilda kapilalplaceringsallernativ.

Rapporten gör ett flertal internationella jämförelser rörande utveckling­en i skilda avseenden och drar långtgående slutsatser av dessa. Som grund för dessa jämförelser borde emeUerlid ha tecknats en bakgrundsbild över lägel vid jämförelseperiodens början. Även samhällsutvecklingen och in­slagen av andra poliliska styrmedel borde ha belysts. Först då skulle det vara meningsfulll att dra några slutsatser.

Ytterligare må erinras om alt jordförvärvslagen har ändrats under den lidsperiod som har studerats. Väsenlliga ändringar gjordes sålunda så sent som per den 1 juli 1987. Detta har berörts endasl periferi i rapporten och inle påverkal diskussionen.

Länsslyrelsen är sålunda iveksam till uppläggningen av undersökningen, i varje fall i den starkt begränsade form som den har fått.

Rapporten innehåller inle något utarbetat lagförslag. Etl eventuellt ställ­ningslagande i linje med utredningsmannens rekommendationer måsle därför följas av alt etl lagförslag las fram och remissbehandlas.

Jordförvärvslagen ändrades senast år 1987. Ändringarna innebar bl.a. sänkta rationaliseringsambilioner och ökat ulrymme för regionalpoliliska hänsyn saml en kraftigt reducerad prisprövning. Det kan noteras atl del i försia hand är inom samma områden och i samma riktningar som utred­ningsmannen nu rekommenderar ändringar. Länsslyrelsen anser dock att del ännu är för tidigt att bedöma etfekterna av de senasle lagändringarna och av den nu gällande lagen.

Förslag har lagts om en ny livsmedelspolitik (Ds 1989:63) som ell led i den avreglering av väridshandeln med jordbruksprodukter som planeras inom ramen för GATT. Den omställning som lill följd härav kommer all bli nödvändig för del svenska jordbruket blir betydande och mycket känn­bar. Bl.a. måste en kraftig andel av vår åkerareal läggas om lill annan produktion. Del skulle enligt länsslyrelsens mening vara mindre välbe­tänkt att jusl inför en sådan omställningsprocess försvaga etl av de inslru-

64

ment som kan bidra lill lämpliga lösningar på de strukturproblem som blir     Prop. 1990/91: 155

ofrånkomliga.

Bilaga 2

1.24    Länsstyrelsen i Skaraborgs län: Ett rationellt utnyttjande av jord­

bruks- och skogsbruksmarken är ett samhällsintresse. Della har varit och

bör även i framtiden vara ett riktmärke för den jordpolitiska lagstiftning­

en. Vad som är ett rationellt utnyttjande av marken varierar från tid tiU

annan.

Länsstyrelsens samlade erfarenheter av jordförvärvslagens verkningar stämmer inte med flera av de resultat som utredningen kommit fram tili. De framstår som förvånande och delvis bristfälligt underbyggda. Utred­ningen bortser från atl andra mer djupgående faktorer såsom den allmän­na samhällsutvecklingen, näringslivets ulveckling och den ekonomiska utvecklingen har haft en mer avgörande betydelse än JFL för den utveck­ling som skett.

Den pågående omorienteringen av jordpolitiken kommer för Skaraborgs län att leda till omfattande-förändringar av jordbruket. Staten kan då enligt länsstyrelsens mening inte avhända sig möjligheterna att ha ett inflylande över strukturförändringarna. Särskilt inom skogsbruket är re­sultatet av strukturförbättringar så långsiktigt att det utan statlig påverkan kan vara svårt att fä igenom en strukturrationalisering.

Med hänsyn till de ändrade förutsättningarna kan ifrågasättas om inte lagstiftningen borde få karaktären av en förköpslag. Tillämpningen av en sådan lag skulle kunna anpassas regionalt efter länsövergripande mål fast­lagda av länsförvaltningen. För Skaraborgs län skulle länets grundsyn, det skogliga strukturprogrammel, ett framtida jordbruksprogram m.m. styra tillämpningen av lagstiftningen. Via sådana övergripande program skulle man bl.a. klara ut inom vilka geografiska områden staten har ett så slarki intresse av utvecklingen atl lagstiftningen skulle tillämpas.

Det skogliga strukturprogrammet inom länet omfattar t.ex. 85000 ha (24%) av skogsmarken inom ca 60 områden. Lantbruksnämndens möjlig­heter att bygga upp en markreserv inom dessa områden har en avgörande betydelse för att nä goda resultat. Även utanför dessa särskilt utpekade områden finns inom såväl jordbruk som skogsbruk behov av punktinsats­er. Detta kan t.ex. avse behovet av att stänga järnvägskorsningar, skapa naturreservat eller skjutfäU men också vanlig strukturrationalisering. Del är därför viktigt att staten via jordfonden kan aktivt påverka strukturratio­naliseringen. Detta fär utanför de särskilt utpekade områdena ske på fastighetsmarknadens villkor.

1.25    Länsstyrelsen i Örebro län: Utredningens slutsats är att lagen inte

fyller sina syften utom då det gäller juridiska personers ägande. Denna

slutsats är inte invändningsfri.

Länsstyrelsen konstaterar att jordförvärvslagen alltifrån dess tillkomst år 1945 varit ett i stort sett bra inslrument när det gällt att främja struktur­rationaliseringen. Lagens innehåll har vid olika tidpunkter förändrats och anpassats till rådande jordbrukspolitik. De uppställda målen har uppnåtts

65

5   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 155

i varierande omfattning. Sålunda har förvärv i spekulationssyfte i stor     Prop. 1990/91; 155

utsträckning förhindrats.

Bilaga 2

Strukturrationaliseringen inom jordbruket har varit nödvändig. Huruvi­da storleksrationaliseringen bidragit till atl öka effektiviteten kan inte med någon säkerhet avgöras med sådana enkla samband som utredaren använ­der.

Den avveckling av den interna marknadsregleringen inom jordbruket, som planeras i början av 1990-talet, kommer sannolikt alt medverka lill ett kraftigt utbud av jordbruksfastigheter. Tidpunkten för en avreglering av förvärv av lantbruksfastigheter bör med hänsyn härtifl noga övervägas.

1.26 Länsstyrelsen i Västmanlands län anser i likhet med utredningen att det finns anledning att se över jordförvärvslagen och dess tillämpning och att strävandena härvid bör vara i riktning mot en avreglering.

1.28 Länsstyrelsen i Jämtlands län: Utredaren föreslår en kraftigt försva­gad lagstiftning när det gäller samhällets kontroll över jordförvärv. I hans ena förslag bibehålls endast den s. k. bolagsparagrafen. I hans andra alter­nativ förutsätts att man vid förvärvsprövning därutöver skall kunna ta vissa regionalpolitiska hänsyn. Därvid förespråkas ett företräde för nya bosättare framför i orten boende yrkesutövare. Utredaren ser generellt prisfrågan som en angelägenhet mellan säljare och köpare.

Länsstyrelsen vill bestämt avråda från att utforma jordförvärvslagen på det sätt som utredaren föreslagit. Länsstyrelsen är som nedan framgår även starkt kritisk till utredningens rent metodiska uppläggning.

Utredaren hävdar, att nuvarande lagstiftning gynnar köpare och miss­gynnar säljare. Han vill därför ha en helt fri prisbildning. Höjda fastig­hetspriser är enligt hans bedömning etl medel att uppnå ett större utbud av fastigheter.

Länsstyrelsen vill utlryckligen varna för att man i ett läge, där lantbruket står inför vikliga och krävande förändringar, medvetet eftersträvar höjda fastighetspriser. Detta kommer oundvikligen att öka kapitalkostnaderna för nytillträdande yrkesutövare och försvåra nyrekryteringen till näringen av sådana som skall verka och bo i bygden. Såväl för lantbruket som för konsumenterna finns tvärtom alla skäl att söka hålla kostnaderna nere.

Länsstyrelsen anser slutligen, all utredningens underlag inte på något

sätt ger grund för de slutsatser utredaren vill dra. Det synes oss, som om

utredaren är helt obekant med jordförvärvslagens praktik. Han har heller

inte förstått, att lagens tillämpning under olika tider har varit beroende av

den allmänna politiken på jordbruks- och skogsbruksområdet. Därför är

det felaktigt att påslå, att dagens lagsliflning skulle medverka till en allmän

koncentration av jordägandet. För Jämtlands läns del medverkar förvärvs­

prövningen såväl till etablering av smärre deltidslantbruk som till all ge

brukare med otillräckligt markinnehav en välbehövlig förstärkning. Med

den ringa egendomsstorlek som är typisk för Jämtlands län är det orimligt

att beteckna det sistnämnda ändamålet som en strävan till ägandekoncent-

66

ration. En koncentration av markägandet i händerna på köpstarka grupper     Prop, 1990/91:155 med spekulativa intressen skulle däremot gynnas just genom de föränd-     Bilaga 2 ringar utredaren föreslår.

De internationella jämförelser utredaren vill använda för att underbygga sina slutsatser är irrelevanta. Det går inte att jämföra länder med så helt olika förhållanden och så annorlunda agrarhistorisk bakgrund, som här görs.

Länsstyrelsen har svårt att betrakta utredningen som vetenskapligt och metodiskt seriös. Dess förslag ses som direkt negativa från såväl regional­politiska som jordbruksekonomiska och allmänsociala synpunkter.

1.30    Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att utredningen alltför ensidigt

försökt analysera effekterna av jordförvärvslagen utan att tillräckligt beak­

ta hur andra förhållanden påverkat utvecklingen inom fastighets- och

lantbruksområdet. Utredningen har dessutom sammanblandat gällande

och lidigare jordförvärvslag.

Länsstyrelsen menar därför att en del av utredningens slutsatser angå­ende jordförvärvslagens effekter blivit felaktiga.

Länsstyrelsen avstyrker utredningens båda alternativa förslag lill änd­ringar av jordförvärvslagen och föreslår att nu gällande lag behålls tills vidare. En utvärdering som bör ta med bäde bifall, avslag och lagens indirekta effekt bör göras om några år.

För att rätl kunna bedöma effekterna av jordförvärvslagen måste lagen och dess tillämpning sättas in i ett större sammanhang, nämligen föränd­ringarna inom lantbruket både avseende brukande och ägande och de faktorer som påverkat dessa förändringar.

Utredningens första alternativ, dvs. i princip bara en bolagsförbudslag, avstyrks med bestämdhet av länsstyrelsen.

Länsstyrelsen anser att nuvarande lagutformning är väl avvägd lill beho­vet och atl någon ändring egentligen inte behövs. I viss utsträckning behövs också en möjlighet att befrämja bättre arrondering. De nuvarande bestämmelserna bör bibehållas. Länsstyrelsen anser också att det är för tidigt att utvärdera lagändringarna som kom lill år 1987. Detta bör göras om några år och då bör också bifallsärenden och lagens indirekta effekt studeras.

Länsstyrelsen avstyrker därför också utredningens andra aUernativ och föreslår att ingen ändring görs för närvarande i jordförvärvslagen.

1.31    Glesbygdsdelegationen har beretts tillfälle att yttra sig över rubrice­

rad rapporl. Med anledning av detta har delegationen vall alt i form av ett

tjänstemannayttrande framhålla följande.

Utredaren drar mycket långtgående slutsatser av sin översyn av jord­

förvärvslagens effekier. Utredaren anser att den inte har motverkat separa­

tion av ägande och brukande, inte främjat rationalisering frånsett just

storieksrationaliseringen, inte förhindrat utflyUning från glesbygden och

inte heller hindrat köp och försäljning i spekulationssyfte. Utredaren me-

67

nar att lagen t. o. m. motverkat sitt syfte på så sätt att den bidragit till att     Prop. 1990/91; 155 skilja ägande från brukande och avfolkat glesbygden. Den enda positiva     Bilaga 2 effekt utredaren finner är att den förhindrat bolagsförvärv.

Glesbygdsdelegalionen har kritiserat jordförvärvslagen från ungefär samma utgångspunkter som utredaren. Jag kan instämma i mycket av den krilik som utredaren lämnar, bl.a. angående den ensidiga storieksrationa­liseringen som knappast skapat en för glesbygden bättre anpassad struktur inom jordbruket. Jag anser emellertid att utredarens slutsatser i några fall är bristfälligt underbyggda. Det är exempelvis svårt att jämföra befolk­ningsstatistik för glesbygden i olika länder beroende på olika avgränsning­ar av ortsstorleken. Det är också uppenbart att prisprövningen förhindrat spekulationsförvärv även om den inte varit något effektivt instrument i detta avseende. TiU skillnad från utredaren ser jag etl lågt pris som en fördel och ofta en förutsäUning för ett aktivt lantbruk på fastigheterna.

1.32 Familjejordbrukarnas riksförbund: Nu när 40% av den svenska åker­marken anses vara överflödig bör endast de som odlar eller kommer all odla alternativt få förvärvstillstånd vid köp av ett jordbruk. Att alternativt odla, exempelvis grönsaker, ger också fler arbetstillfällen på landsbygd och i glesbygd.

1.35 Landsorganisationen i Sverige instämmer i stort i resonemang och slutsatser som utredningen redovisat.

Ändringar i jordförvärvslagen aktualiseras dock även utifrån andra ut­gångspunkter än de som utredningen lar upp. Dels av en nödvändig översyn av hela jordbrukspolitiken bl. a. i samband med närmandet till EG, dels av omläggningen av skattesystemet.

När alla dessa förutsättningar klarnat något mer bör en förändring av jordförvärvslagen komma lill slånd innebärande en betydande avregle­ring.

1.37 Lantbrukarnas riksförbund: Som en konsekvens av dessa föreslär LRF att en lagstiftning skall innehålla ett principförbud för juridiska personers förvärv av jordbruksfastigheter, en regionalpolitisk paragraf som dels ger utrymme att främja boendet på landsbygden, dels möjlighet att bilda bärkraftiga jord- och skogsbruksföretag samt en möjlighet till prövning av överlåtelsepriser.

Prisprövningen bör sålunda enligt LRF finnas kvar.

LRF återupprepar också sitt krav på slopad förmögenhetsskatt.

LRF kräver att den kommunala förköpsrätten tas bort ur lagen.

LRF har beretts tillfälle att yttra sig över Sören Wibes utredning av jordförvärvslagen.

En stor brist är att utredningen har behandlat förekomsten av en jord­

förvärvslag över huvud taget, inte nu gällande lagstiftning och lillämpning­

en av denna. Det kan i och för sig vara förenat med svårigheter att

utvärdera en lagstiftning som endast varil i kraft ett par års tid, i all

68

synnerhet som bara ett mycket begränsat antal fastighetsöverlåtelser be-     Prop. 1990/91:155

rörs av jordförvärvslagen.

Bilaga 2

Trots detta är Wibes utredning intressant och visar l.ex. klart att det

finns övervägande fördelar med privat ägande av skogs- och jordbruks-

mark. Vi tycker del är en styrka att det deklareras att inflyttningen till landsbygden bör uppmuntras.

LRF anser dock all utredningen underskattar lagens betydelse för bil­dandet av bärkraftiga företag. Vi delar inte utredningens bedömning att rationaliseringen enbart har skett för att sänka livsmedelspriserna. Den har varit en förutsättning för att ge jordbmkarna rimliga inkomster. Över­låtelsepriserna vid jordförvärv har inte motiverats utifrån fastigheternas avkastningsvärde vilket medför att heltidsjordbrukare (nuvarande och blivande) får svårigheler att förvärva jordbmksfastigheter.

LRF anser att utredningen inte tillräckligt noga analyserat detta förhål­lande. Utredningen visar visserligen att jordförvärvslagen sänkt priserna och tar detta till intäkt för att prisprövningen varit verksam. Della saknar emellertid relevans eftersom det är markens ekonomiska avkastningsför­måga som måste motivera överlåtelsepriserna inte fiktiva marknadsvär­den. Mot denna bakgrund har priserna i många fall varit för höga.

Syftet med jordförvärvslagen är att reglera markägandet i Sverige. Den är dock endast en del i det statliga regelverk som har betydelse för mark­ägandet. Väl så viktigt är t. ex. skattelagstiftningen och övrig marklagstift­ning.

En förändring av jordförvärvslagen i den riktning vi nu skisserar medför betydande förändringar för Sveriges lantbmkare. Ett företräde till förvärv av något skäl kommer i många fall inte att innebära en prissänkning för säljaren utan enbart en förköpsrätt till det överenskomna priset.

Olika motiv styr förvärven i olika delar av landet. 1 närheten av större orter är l.ex. bostaden förhållandevis värdefullare än i andra delar av Sverige. Efterfrågan kan där påverkas av tillgången på bostäder snarare än markens avkastningsförmåga. I konkurrens med köpare som har gott om pengar och söker sig ett bra boende kan aktiva jordbrukare i dessa områ­den få svårt att hävda sig. Vid tillämpningen av jordförvärvslagen som LRF tänker sig den antar vi att rationaliseringsmotivet kommer att vara bärande för förvärvsföreträde.

I andra delar av Sverige, främst i skogs- och mellanbygderna, är efterfrå­gan svagare. Vid förvärvsprövning bör därför slor vikt läggas vid boendet. Det bör sålunda finnas en effektiv sanktion mot dem som inte bosätter sig på sina fastigheter.

Prisprövningen kommer också att spela en roll för att ge arrendatorernas möjlighet att förvärva den jord de brukar ett reellt innehåll.

1.38 Småbrukare i Väst har med tillfredsställelse tagit del av professor

Sören Wibes utredningsförslag då del innehåller många synpunkter som

vår organisation framfört till riksdag och regering. Om detta

förslag lill jordförvärvslag går igenom tänds ett nytt hopp för småbrukarna

och landsbygden.

69

1.39 Svenska arbetsgivareföreningen: Att analysen utmynnar i långtgåen-     Prop. 1990/91; 155

de förslag till avreglering är glädjande.

Bilaga 2

1.41 Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: Även om utredning­ens analyser i vissa fall förefaller väl enkla är rapporten i stort ett intressant diskussionsinlägg med flera nya infallsvinklar. Vi delar utredningens hu­vudsakliga bedömning att jordförvärvslagen i stor utsträckning inte längre är ett effektivt redskap för att nå de avsedda politiska syftena. Utredningen påslår att meningen ej varit att ifrågasätta dessa syften. Vi noterar emeller­tid alt så inte genomgående är fallel. Diskussion och slutsatser ifrågasätter tvärtom det samhällsekonomiska värdet av flera av lagens huvudsyften.

Utredningen diskuterar två alternativ till en ny jordförvärvslag. I båda alternativen finns förbud för juridiska personers förvärv. I det ena finns dessutom företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta till gles­bygden. Skogsindustrierna har ovan redovisat sina uppfattningar i dessa frågor. Regionalpolitiken bör hållas utanför lagen och i stället drivas effektivt med riktade medel. Fortsatt förbud för juridiska personers för­värv behövs inte i vår tid.

Slutsatsen av detta skulle således vara att någon jordförvärvslag över huvud taget inte behövs. Så långt vill vi emellertid inte gå. Det finns behov av en enkel modern jordförvärvslag som i huvudsak innehåller t.ex. be­stämmelser för utländska personers förvärv, skydd för oseriöst ägande som leder till inaktivitet samt olika myndigheters roller. Kanske kan jord­förvärvslagens bestämmelser samordnas med annan lagstiftning rörande fastighetsbildning och handel med fastigheter.

1.43 Svenska kommunförbundet: Den i rapporten föreslagna avregleringen är positiv. Sparbanksföreningen delar utredarens mening att den nuvaran­de lagstiftningen synes vara ineffektiv i förhåUande till lagens syften och att stora delar av lagen kan upphävas utan men för den jordbmkspolitiska utvecklingen.

Jordbruket kommer alt utsättas för en omfattande förändring i form av avregleringar och storleksrationaliseringar. Mycket tyder på att statsmak­terna kommer att ompröva grundläggande-delar av jordbrukspolitiken, såsom självförsörjning, öppna landskap m. m. Allt pekar på att lantbruks­företaget blir elt företag vilkel som helst, men med lokalisering till lands­bygden. Mol denna bakgrund är det angeläget att goda betingelser skapas för att driva jordbruksföretag på landsbygden. En reformering och förnyel­se av jordförvärvslagen är därför viktig. Sparbanksföreningen släller sig positiv till att handeln med jordbruksfastigheter underlättas och många av tvångsreglerna i jordförvärvslagen avskaffas.

Sammanfattningsvis ger en avvägning av syftena med jordförvärvslagen i enlighet med vad som anförts ovan vid handen, att ett prövningssystem för jordförvärv bör finnas kvar, men atl det kan begränsas till juridiska personers förvärv, med ökade möjligheter än i dag för juridiska personer

70

att förvärva jordbruksfastigheter, varvid förvärven bör prövas av länt-     Prop. 1990/91: 155 bruksnämnden. Förenklingssträvandena talar för att prövning i andra     Bilaga 2 syften bör avskaffas.

1.44    Sveriges jordbruksarrendatorers förbund anser att en jordförvärvslag

är nödvändig. Den mäste vara så utformad att den som avser att själv

bruka fastigheten ges företräde att förvärva den då den utbjuds till försälj­

ning.

Det är viktigt att lagen ger grunden till uppbyggnad av en levande landsbygd.

Sammantaget innebär SJAs ställningstagande att nu gällande jordför­värvslag även fortsättningsvis skall tillämpas, dock med en striktare tillämpning av reglerna om prisprövning och boendeplikt. Endast härige­nom kan för närvarande grunden för den levande landsbygden bestå. Skulle förändringar i framtiden erfordras av lagstiftningen måste dessa grundas på noggrann utredning och analys och inte som nu på hypoteser vilka inte blivit ordentligt analyserade.

1.45    Sveriges jordägareförbund tillstyrker utredningens förslag om änd­

ringar i jordförvärvslagstiftningen, innebärande att de nuvarande rationa­

liseringsbestämmelserna och prisprövningen slopas med bibehållet förbud

mot förvärv av juridiska personer.

Utredningens påpekande att generationsskiftena bestämmer en minimi­nivå för omsättningen av fastigheter är rikligt. Det bör dock tilläggas, att omsättningen av fastigheter påverkas i hög grad även av andra faktorer än jordförvärvslagstiftningen, framför allt skattesystemet. Om föreliggande förslag till nytt skattesystem blir verklighet, kommer detta att medföra en drastisk minskning av omsättningen av jordbruksfastigheter genom köp. Den föreslagna närmast konfiskatoriska realisationsvinstbeskattningen av näringsfastigheter kommer att medföra inlåsningseffekter som gör att om­sättningen på fastighetsmarknaden sjunker till en bråkdel av den nuvaran­de.

Vi delar utredningens bedömningar om jordförvärvslagens konsekven­ser, dvs. att

1.

den omsatta mängden fastigheter minskar,

2.

andelen och antalet släktförvärv ökar,

3.

priset på jordbruksfastigheter faller,

4.

säljare och potentiella säljare gör förluster,

5.

de köpare som utestängs gör föriuster,

6.

insiders, dvs. de som får köpa fastigheter, gör vinster.

Vi delar i storl utredningens syn på jordförvärvslagens målsättningar

och jordförvärvslagens effekter. En viss försiktighet mäste dock iakttas

beträffande slutsatserna om jordförvärvslagstiftningens praktiska konse­

kvenser. Den utveckling som faktiskt kan konstateras är oftast en följd av

71

ett komplicerat samspel av många olika ekonomiska, skattemässiga m.fl.     Prop. 1990/91; 155

faktorer.

Bilaga 2

1.47    Sågverkens råvaruförening: Utredaren ifrågasätter inte jordförvärvs­

lagens mål att:

a)

Främja familjeföretag och sambandet bmkande ägande inom jord-och skogsbruket.

b)

Främja jord- och skogsbrukets slmkturrationalisering.

c)

Främja sysselsättningen i glesbygd.

Utredningen diskuterar i stället hur effektivt jordförvärvslagstiftningen uppfyller dessa tre mål vart och elt. Enligt Råvaruföreningen är målen till en del motstridiga, vilket också utredningen på flera ställen pekar på.

En naturlig följd efler denna utredning av jordförvärvslagstiftningen är atl diskutera behovet av, och i så fall målen för en jordförvärvslag mot bakgrund av den nya, liberala ekonomiska ordning, som är förestående. Härvid skulle diskussionen troligen leda till skilda analyser för jordbmk och skogsbruk, där skogsbrukets självklara knytning till trävaru- och mas­sa/pappersmarknaderna via skogsindustrin bör innebära mycket fri handel med skogsmark. Priset på timmer och massaved sätts affärsmässigt utifrån världsmarknadspriserna på skogsprodukter. Det finns därför utomordent­liga skäl för affärsmässiga regler även för handel med skogsmark.

I den mån jordbruket fortsättningsvis kommer att vara en reglerad näring, finns logik i reglerad jordbruksmarkshandel.

En gränsdragning mellan skogsfastigheter och jordbruksfastigheter blir i så fall nödvändig efter exempelvis den arealmässiga fördelningen av skog resp. jordbruksmark eller andel av taxeringsvärdet, som belöper på skogs­bruksvärdet.

---- anser Sågverkens råvaruförening, att de förändringar som vid­

togs år 1987 i jordförvärvsfrågorna var positiva, framför allt för ökad

omsättning av skogsfasligheter. Liksom utredningen anser Råvarufö­

reningen, att lagen ytterligare bör liberaliseras. Till skiUnad från utred­

ningen anser Råvaruföreningen, atl det kategoriska hindret för juridiska

personers förvärv skall modifieras så, alt bygdesågar av vital betydelse för

skogsorternas sysselsättning ges en klarare möjlighet än i dag att förvärva

skogsfasligheter som ett led i sin ulveckling. Juridiska personer utanför

skogsbranschen eller juridiska personer/skogsindustrier med förädlingen

långt från aktuell fastighel eller i orter med differentierat näringsliv kan ej

åberopa de lokala sysselsättningsargumenten.

1.48    Tjänstemännens centralorganisation: Utredningen visar enligt TCOs

mening med all önskvärd tydlighet atl den nuvarande jordförvärvslagen i

allt väsentligt i bäsla fall varit verkningslös, i sämsta fall motverkat sina

syften.

Det är enligt TCOs mening viktigt att tillfoga, att en så omfattande liberalisering av jordförvärvslagstiftningen kräver skatteregler som inte i samma utsträckning som de hittillsvarande gör det skattemässigt gynn-

samt för förmögna personer och höginkomsttagare att förvärva jordbruks-     Prop. 1990/91; 155

fastigheter.

Bilaga 2

Skattelagstiftningen har gjort jordbruksfastigheter till spekulationsob­jekt, som det krävts en hård jordförvärvslagstiftning för att hindra speku­lanter och skatteplanerare från alt utnyttja.

1.49 Trädgårdsnäringens riksförbund ser inget väsentligt skäl till att ändra de grundläggande principerna för jordförvärvslagstiftningen.

2 Särskilda synpunkter på utredningens material

2.3 Lantbruksstyrelsen: En genomgång görs av 12 avslagsärenden i ett län

(Västerbotten) under perioden september 1988 april 1989. Enligt utreda­

ren talar redogörelsen för de olika avslagsärendena i stor utsträckning för

sig själv.

Styrelsen vill påpeka att en redogörelse av det här slaget där endasl avslag och inte några bifall redovisas inte kan tillföra utredningen något av värde. Utöver den omständigheten att antalet ärenden är få, är beskriv­ningen av dem i samtliga fall ofullständig och i några fall tendensiös.

2.4 Skogsstyrelsen anser att utredningen har använt sig av säregna under­

sökningsmetoder som i alltför hög grad präglas av teoretiska analyser,

studier på makronivå och internationeUa jämförelser av tveksamt värde.

Jämförelser och analyser har dessutom gjorts för olika tidsperioder som i

alllför liten utsträckning omfattar nu gällande lag. Utredningens slutsatser

blir därför osäkra eller i vissa fall felaktiga. I detta yttrande ges många

exempel på brister i utredningen.

Skogsstyrelsen anser att utredningens undersökningsmetoder och analy­ser är tveksamma och i vissa fall direkt olämpliga. Utredningen präglas i hög grad av ett makroperspekliv där inträffade förlopp, som har påverkats av många olika faktorer, i alllför stor utsträckning tillskrivs jordförvärvs­lagen. Vidare har internationella jämförelser givits alltför stor tyngd. Vari­erande förutsättningar vad gäller jord- och skogsbruk i olika länder och olikheter vad gäller samhällsutvecklingen t. ex. löner, arbetsmarknad, utbildning och infrastruktur innebär atl det finns anledning alt ifråga­sätta om jämförelser av det slag som ulredningen gör har något värde.

Enligt skogsstyrelsens uppfattning präglas utvärderingen av JFLs effek­

ter aUtför mycket av teoretiska analyser och teoretiska resonemang. Vidare

görs analyserna för olika tidsperioder där nu gällande regler inte alltid

ingär eller berörs i liten utsträckning. Skogsstyrelsen anser att utredningen

främst borde ha inriktats på att utvärdera effekterna av nu gällande lag. I

normalfallet inleds en utvärdering av det här slaget med en faktainsamling

av den kunskap som redan finns. Faktainsamlingen kompletteras sedan i

lämplig utsträckning med orsaks- och effektanalyser t.ex. genom intervju­

er och/eller enkäter. I det här fallet är det dessutom viktigt att noggrant

studera laglillämpningen och dess effekter. Vad gäller det sistnämnda är

73

det givelvis nödvändigt att studera både bifallna och avslagna ansökningar     Prop. 1990/91:155

och dessutom även JFLs indirekta effekter.

Bilaga 2

Utredningen redovisar inle några som helst kontakter med företag, organisalioner och myndigheter som har god kännedom både om de areella näringarnas utveckling och om fastighetsmarknaden. Vidare repre­senterar den refererade litteraturen ett myckel smalt urval. Bl.a. saknas tidigare utredningar om JFL, lantbruksstyrelsens tillämpningsföreskrifter till JFL, faslighetsbildningslagen med föreskrifter samt ett antal viktiga forskningsrapporter inom ämnesområdet, bl.a. några av Lars Lönnstedt. Dessa rapporter har stort intresse för vissa frågor som utredningen disku­terar.

Det kan noteras att den schematiska framställning av JFLs mäl och medel som redovisas i kapitlet (s. 9) tyder på missförstånd om syftet med olika regler. Avslagsgrunderna (medlen) som har kopplats till målet om att främja strukturrationalisering har, såväl vad gäller rationaliseringsaspek­ten som vad gäller hinder mot skadlig uppdelning och mot s. k. additions­förvärv, i hög grad även syftet att främja uppbyggnaden av familjeföretag. Detta framgår också mycket tydligt av såväl förarbetena till JFL som av lantbmksstyrelsens tillämpningsföreskrifter.

Skogsstyrelsen konstaterar att jordförvärvslagsliftningen har varit före­mål för omfattande översyner flera gånger, bl. a. åren 1965, 1979 och 1987. Jämfört med den nu aktuella utredningen har dessa översyner föregåtts av elt omfattande utredningsarbete (i synnerhet åren 1965 och 1979). Vid varje tillfälle har utredningarna baserat sina förslag på utvärderingar av gällande lagstiftning och en analys av det aktuella behovet av förändring. Enligt skogsstyrelsens uppfattning borde även denna utredning ha haft samma breda ansats och, söm tidigare nämnts, lagt tyngdpunkten på en utvärdering av nu gällande lagstiftning. Det kan dock ifrågasättas om inle lagen borde tillämpas under något längre tid innan den blir föremål för utvärdering.

Vissa statistiska uppgifter i detta kapitel (Kapitel 

II 

En teoretisk analys av lagens effekter) om faslighetsomsättningen är felaktiga och har korrige­rats i efterhand. Siffran 2,5 % (250 000 ha) i årlig omsättning av den privata skogsmarksarealen uppges som "troligen för låg" och höjs därför lill 4%. Del kan noteras att strukturutredningen kom fram till ca 5% som genom­snitt för perioden 1976 -1981, dvs. en genomsnittlig innehavstid på ca 20 år. Om man utgår ifrån den nivå för antalet överlåtelser i form av lagfarts­köp som utredaren har redovisat, ca 15000 per år, och dessutom beaktar även överlåtelser i form av fastighetsregleringar, som utredaren tycks ha förbisett, måsle man dra slutsatsen att den siffra som anges "som troligen för låg" (2,5 %) sannolikt bör fördubblas. Del kan noteras atl lantbrukssty­relsen i ett meddelande, 1989-09-11, om medelvärden vid lantbruks­nämndernas skogsvärderingar uppskattar omsättningen av skogsmark till 600 000 - 800 000 ha per år.

I avsnittet om en teoretisk modell av fastighetsmarknaden påpekar

utredaren att om priset stiger kommer släktförvärven atl minska, eftersom

det då anses lönsamt alt sälja fasligheten till utomstående. Delta påpekan­

de ger anledning att erinra om vad som hände med prisutvecklingen och

74

överlåtelserna i mitten av 1970-talet. Prisstegringen var dä extremt hög Prop. 1990/91:155 samlidigt som andelen släktförvärv ökade. Det kan inte uteslutas att t. ex. Bilaga 2 hög inflation leder till minskat intresse att frånhända sig egendom som anses realvärdeskyddad. Utredarens figur 

II: 

1 visar atl fastighetsomsäll-ningen har ökat efter ändringen av jordförvärvslagen år 1987. Det kan starkt ifrågasättas om det är en riktig slutsats att hela ökningen är en effekt av en mildrad prisprövning. Enligt skriftlig informalion från lantbrukssty­relsen 19891019 har såväl ökade virkespriser som prisuppgängen på småhus påverkat både omsättning och priser på lantbruksfasligheter.

I avsnittet om lagens fördelningseffekter diskuterar utredaren bl. a. ut­ifrån begreppel avkastningsvärde pä ett sätt som om det för en skogsfastig­het skulle finnas ett enda för alla köpare gällande avkastningsvärde. Priset kan i förhållande till detta värde bli för lågt, vilket enligt utredaren ger en marginal för ineffektivitet.

Det finns anledning att påpeka att avkastningsvärdets nivå är beroende av en rad värdebestämmande faktorer. Några av dessa faktorer är s. k. inte objektsbundna, ägaranknutna faktorer. TiU dessa hör ägarens, eller den presumtive ägarens, mål och resurser, yrkesskicklighet, skattesituation och tillgång till eget kapital. T. ex. andelen eget resp. lånat kapital kan mycket väl motivera olika värde och därmed olika pris mellan olika köpare och olika säljare iitan att det behöver uppstå marginaler för ineffektivitet.

Det är också välbekant, och mycket omdiskuterat i värderingssamman­hang vad gäller fastighetstaxering, att det finns två etablerade prisnivåer, en för överlåtelser på den öppna marknaden och en lägre nivå för släklköp. Eftersom huvuddelen av skogsmarken överlåts i form av släktköp, arv eller gåva innebär det, om utredarens teorier är riktiga, att det finns en stor potential för ineffektivitet för en slor andel av den privatägda skogsmar­ken. Vad utredaren tycks ha missat är att ett högt pris ofta ger större ojämnhet i virkesultagen och mindre möjligheler till konjunkturanpass­ning. Vidare är erfarenheterna inom SVO att ett högt pris kan leda till alltför låg invesleringsbenägenhet när det gäller skogsvård. Med ell lägre pris kan däremot inoptimalförluster i såväl primär- som sekundärproduk-lionen ofta undvikas.

Skogsstyrelsen konstaterar att utredarens slutsatser i kapitel 

II 

i allt väsentligt är baserade på hypotetiska resonemang och teoretiska analyser. Det hade varit av väsentligt större värde om slutsatserna, så långt det är möjligt, i stället hade byggt på en utvärdering av JFLs verkliga effekter.

I detta kapitel (specialundersökningar) redovisas elt antal olika studier bl. a. prisutvecklingen på lantbruksfastigheter, skattefrågor, strukturfrågor och en studie av ett antal avslagna förvärvsansökningar i ett län. Vad gäller den sistnämnda har den ett mycket begränsat intresse. Det går inte att dra några generella slutsatser av en studie som omfattar några få avslagsären­den i ett enda län under kort tid. Studien hade haft betydligt slörre värde om den hade omfattat även bifallna ansökningar. Dessa kan, som tidigare har påpekats, ha minst lika stort intresse som avslagna ansökningar för en bedömning av JFLs effekter.

75

3 Familjejordbruk

Prop. 1990/91; 155

Bilaga 2

3.3 Lantbruksstyrelsen: Fördelningen av landels skogsmarksareal mellan

olika ägarkaiegorier har sedan lång tid varit i det närmaste oförändrad, dock med en viss minskning av den andel som ägs av fysiska personer. Utredaren menar att den mark som förvärvas av staten eller skogsindu­strin lämnar fastighetsmarknaden för alltid.

Styrelsen finner inte anledning att göra någon annan bedömning av lagens effekt än den utredaren gjort, nämligen att lagen bidragit till att bevara ca hälften av skogsmarken i fysiska personers ägo.

Ett ökat intresse från juridiska personer, åtminstone inom storstadsregi­onerna i att förvärva jordbruksegendomar, har kunnat märkas. Juridiska personer kan också antas ha stort intresse av att köpa upp bättre skogsfas­tigheter i glesbygden. Motiven att genom lagen begränsa juridiska perso­ners förvärvsrätt stärks härigenom ytterligare.

Utredaren konstaterar att jordförvärvslagen inle kunnal förhindra en långtgående uppdelning mellan jord- och skogsbruk. Styrelsen vill fram­hålla att detta hänger samman med den stora arealen sidoarrenden inom jordbmket. Vid utformningen av jordförvärvslagen har det inte funnits någon strävan att motverka en sådan utveckling, då den överensstämt med lagens intentioner i fråga om rationalisering. Orsakerna till den utveckling som skett behandlas närmare under avsnitt III: 3.

I ulredningen sägs att jordförvärvslagen har misslyckats med att bevara familjeägandet till jord- och skogsbmksfastigheterna. Vidare anses det vara uppenbart att vi med rask takt rör oss mot ett släktägande i stället för etl familjeägande. Till intäkt för delta tas att del under perioden 1976 1981 skett en viss förskjutning från enägda till tvåägda och i någon mån flerägda företag.

Utredaren har ingen analys av vad som skulle skett om jordförvärvs­lagen inle funnits. Då hade kanske flerägandet varit av ännu större omfatt­ning.

Det blir allt vanligare att tvä personer, anlingen man hustru (sambo) eller förälder barn tillsammans äger fastigheten. Den senare konstella­tionen är vanlig, och vid överlåtelser av större företag ofta nödvändig under en period då elt generationsskifte genomförs. Ökningen av antalet flerägda företag är marginell men bör kunna hindras, dels genom reglerna för avveckling av dödsbon, dels genom regeln som infördes i jordförvärvs­lagen den 1 juli 1989 och som ger lantbruksnämnderna möjligheter att ingripa mot olämpligt andelsägande.

3.4 Skogsstyrelsen: Utredarens resonemang på s. 22 vad gäller ägar-

utvecklingen kan delvis ifrågasättas. Enligt bestämmelserna i 1965 års lag,

4§ andra stycket, hade företag för förädling av jordbruks- och skogspro­

dukter eller för distribution av jordbruksprodukter viss prioriterad stäU­

ning vad gäfler förvärv av mark om egendomens alster skulle tillgodogöras

i rörelsen. Bestämmelsen hade betydelse främst för skogsbolag och skogs-

y

företag vid förvärv av skogsfasligheter. Bestämmelsen var i kraft fram till     Prop. 1990/91; 155

år 1979 dvs. den gällde även under boomen år 1974. Tillgängliga uppgifter     Bilaga 2

visar alt skogsföretagens nettoförvärv av skogsmark omfattade 81 400 ha

under perioden 1 juli  1965 31  december 1970 och 36000 ha under

perioden 1971 1975. Boomen år 1974 märks således inte i statistiken.

Utredarens slutsats att skogsindustrin troligen skulle ha utnyttjat sina

vinster för att köpa skogsmark vid detta tillfälle, om inte JFL lagt hinder i

vägen, är således felaktig.

På samma sida uppges det att skogsindustrin aldrig har sålt ut sina skogsmarker. Utredaren förbiser då att NCB, Billerud Gränges Mark AB, Södra skogsägarna, Vänerskog och Domänverket sålde ca 100000 ha skogsmark till lantbmksverket under lågkonjunkturen i början av 1980-lalet.

Skogsstyrelsen instämmer dock i utredarens samlade bedömning att JFL har varil effekliv när det gäller begränsningen av juridiska personers rätt att förvärva jordbruksfastigheter.

På s. 24 påpekar utredaren att omvandlingen av kombinerade företag till rena skogsföretag beror på att de kombinerade företagen upphör med jordbmksdelen antingen genom försäljning eller genom att jordbruket helt enkelt läggs ned. Påpekandet stämmer dåligt med verkliga förhållanden. Kombinerade företag betraktas i statistiken som rena skogsförelag efter utarrendering av åkern. Försäljning av jordbruksdelen torde sällan före­komma eftersom det ofta inte är tillåtet enligt fastighetsbildningslagen.

I avsnittet om familjeägande och släktägande drar utredaren slutsatsen att lagen har misslyckats när del gäller att bevara familjeägandet lill jord-och skogsbruken. Slutsatsen dras med ledning av statistik som visar att enägandet har minskal från 90 95% av arealen år 1965 till 75% av arealen år 1981.

Slutsatsen är svårförståelig och måste bygga på en missuppfattning av lagens syfte. Enligt förarbetena till den nu gällande lagen skall JFL vara inriktad på att familjelantbruket skall vara den dominerande företagsfor­men. Vidare skall lagen främja uppbyggnaden och vidmakthållandet av rationella familjeförtag i jord- och skogsbruket. I direktiven till den senaste översynen av lagen (1986) sägs det att familjelantbruket liksom hittills skall utgöra basen i jordbruket. Det är mot den bakgrunden som besläm­melserna om fysiska personers företräde framför juridiska personers skall ses, detsamma gäller beslämmelserna som innebär hinder mot s.k. addi­tionsförvärv och skadlig uppdelning av fastigheter samt möjligheten att vägra tillstånd av rationaliseringsskäl. Samtliga dessa bestämmelser har enligt förarbetena till lagen bl. a. tillkommit för att slå vakt om familjelant­bruket. En utvärdering av JFLs effekter borde därför ta sikte på att undersöka i vad mån dessa bestämmelser har bidragit till att bygga upp och bevara effektiva familjeföretag. En sådan studie måste omfalta både bifallna och avslagna förvärvsansökningar samt lantbruksnämndernas köp och försäljning av lanlbruksfastigheter och andra indirekta effekter av JFL.

3.8 Statens lantmäteriverk: Utredaren anser (s. 22) att bevarande av det

77

privata ägandet av jord troligen inte har något samband med JFL eftersom Prop. 1990/91:155 det enligt utredarens bedömning är osannolikt att t. ex. juridiska personer Bilaga 2 skulle ha köpt jord i större utsträckning om marknaden hade varit fri. Något underlag för denna bedömning redovisas dock inte. Här bör emel­lertid påpekas att JFL har inneburit och avselts innebära en viktig restriktion mot byggföretags och andra exploatörers förvärv av jordbruks­fastigheter i områden kring tätorter och andra områden till vilka förvänt­ningar har knutits om byggande för bostads-, frilids- eller industriända­mål. Under vissa tidsperioder har ett starkt efterfrågetryck från byggbola-gens sida förelegat. Förvärvstillstånd har visserligen kunnat meddelas, men en förutsättning har då varit att det rört sig om mark där exploatering har varit nära förestående och stått i överensstämmelse med inriktningen av samhällsplaneringen.

Utredarens slutsats att bolagsförbudet i JFL har bidragit lill att bevara ca hälften av skogsmarken i privat ägo är riktig. Det bör emellertid noteras att den av utredaren påtalade "inlåsningen" av bolagens skogsmark modi­fieras av att storskogsbruket i ganska stor utsträckning aktivt har bidragit till strukturrationaliseringen på bytesbasis. Det principiella kravet på markkompensalion i JFL har i sådana sammanhang utgjort en av utgångs­punkterna.

På s. 23 redovisas utvecklingen av antalet lantbmksföretag fördelat på olika företagstyper. Detta presenteras felaktigt som utvecklingen av antalet fastigheter, när det är bmkningsenheter som avses.

Som utredaren noterar har ca 60% av den privatägda skogsmarken förlorat anknytningen till jordbruket. Den berörda utvecklingen har pågått kontinuerligt ända sedan 1930-talet. Det är naturligtvis en riktig iakttagel­se att JFL inte har kunnat hindra denna utveckling, men detta är inte anmärkningsvärt eftersom utvecklingen i fråga väsentligen torde ha föran­letts av andra faktorer än sådana som påverkas av JFL.

Det är riktigt att flerägandet i lantbruket har ökat. Förhållandet har belysts av bl.a. strukturutredningen och dödsboutredningen. Dödsboul-redningens förslag har lett till en lag om förvaltning av samägda jordbruks­fastigheter samt ändringar i JFL för att stävja vissa andelsförvärv.

Utredarens hänförande av hälften av tvåägandet till kategorin flerägan­de är emellertid otillräckligt underbyggt. Det går inte att på det redovisade underlaget avgöra hur stor del av det ökade tvåägandet som beror på ökat ägande av makar eller sambor och hur stor del som beror på ökat flerägan­de i den här avsedda bemärkelsen. Utredarens slutsatser angående omfatt­ningen av nedgången i familjeägandet är därför inte hållbara.

Det bör samtidigt påpekas atl JFLs konstruktion leder till vissa sned­vridningseffekter. Eftersom de flesla släktförvärven inte är tillständsplikii­ga blir det främst genom dessa typer av transaktioner som ell ökat flerä­gande uppstår.

3.10 Domänverket: Utredningens slutsals är att jordförvärvslagen verk­

samt bidragit till alt hindra bolagsköp av jord och skog men att lagen vad

gäller övriga mål varil ineffektiv. Analyserna upplevs lite för grunda och

78

avgränsade för atl ge stöd för ett så tvärsäkert påstående. Domänverket tror likväl att utredningens slutsats i fråga om bolagsköp är riktig det har varit lätt för beslutande organ att få uppslutning bakom beslut att vägra juridiska personer förvärv av jord och skog. I övriga förvärvsärenden har avvägningarna mellan skilda opinioner inte varit lika enkla, vilket resul­terat i beslut med otydlig målinriktning. Ineffektivitet är emellertid ett alltför hårt omdöme.

Prop. 1990/91:155 Bilaga 2

3.22 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Punktvis lämnas i det följande några kommentarer till vissa avsnitt i utredningsrapporten.

Rapporten

JFL har varit effektiv i målsättningen att bibehålla

andelen privatägd mark.

Länsstyrelsen

Målsättningen bör finnas kvar. Bedömningen att

det är osannolikt att juridiska personer kommer alt köpa åkermark vid fri marknad är ej riktig. Skogs­marken torde visserligen röna den största efterfrå­gan men intresse för köp av även åker finns och är i ökande. Paragrafen beträffande juridiska personers förvärv bör därför, som utredaren föreslår, finnas kvar.

Rapporten

JFL har inte kunnat förhindra en långtgående upp-

delning mellan jord- och skogsbruk.

Länsstyrelsen

Styrelsen anser det önskvärt att en uppdelning mel-

lan jord- och skogsbruk ej sker. JFL har ej kunnat förhindra en viss uppdelning mellan jord- och skogsbruk men lagen har fördröjt denna uppdel­ning.

Rapporten

JFL har misslyckats med att behålla arealen för

familjeföretag.

Länsslyrelsen

Under senare år har på grund av skattebestämmel-

ser och andra omständigheter ett storl antal jord­bruksföretag övergått från enägda lill tvåägda var­vid makar eller sambor ulgör de två ägarna. Med rapportens definition av familjeförelag bör även tvåägda företag föras till denna grupp. Någon större förändring har då ej skeU från år 1976 till år 1981, under vilken lid i huvudsak 1965 års jordförvärvs­lag var gällande. I nu gällande JFL finns hinder mot förvärv i flerägandeform. Även andra, nyligen in­förda lagar kommer att medverka till minskning av flerägandet.

3.30 Länsstyrelsen i Norrbottens län: När del gäller två av lagens syften, nämligen att främja familjeföretag och sambandet ägande brukande

79

saml att främja strukturrationaliseringen har lagen både direkt och indi-     Prop. 1990/91; 155

rekt i stort sett fungerat som avsikten varit.

Bilaga 2

3.36    Landstingsförbundet: Reservation av ledamöterna Bror[REDACTED_EFTERNAMN] och

Börje[REDACTED_EFTERNAMN].

Styrelsen anser också alt de bestämmelser som finns i dag gällande förvärvslag, som syftar till att möjliggöra och utveckla familjejordbruket, måste bibehållas.

3.37    Lantbrukarnas riksförbunds syn på ägandet av skogs- och jordbruks­

mark i Sverige är att

Markägandet bör vara enskilt.

I Sverige ägs och drivs lantbruksföretagen huvudsakligen som familjefö­retag. Det är eftersträvansvärt att detta förhållande består också i framti­den.

Skogs- och jordbruksmark är nödvändiga produktionsmedel för lant­bruksföretagen. Lantbruket är stommen i glesbygdens näringsliv. Den produktion som bedrivs dar måste nödvändigtvis ske där marken finns.

Ett enskilt ägt jord- och skogsbruk medför en uthållig produktion efter­som småföretag är hårdare bundna till platsen för verksamhelens utövan­de än om produktionen varit en del av ett större företag. Ett enskilt ägande av marken medför därför också ett spritt boende. En ökad mångfald i brukningsformer m. m. kan också förväntas om enskilda människor äger marken. Koncentreras ägandet till staten, kommunerna och etl fåtal bolag prövas endast några människors idéer om hur marken skall bmkas. Ett spritt ägande har därför ett värde i sig. Wibes utredning visar alt de privata skogsägarna inle är mindre aktiva än storskogsbruket och klart mer aktiva än kyrka och kommun. Även ur skoglig aktivitetssynpunkt är säledes enskilt ägande atl föredra.

3.41 Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: Också då det gäller familjeägandet har den allmänna sociala och ekonomiska utvecklingen inneburit att sambandet mellan ägande och brukande försvagats. Jordbru­kets lönsamhetsproblem har också lett till en snabb framväxt av rena skogsegendomar. Fastigheternas avkastning har alltmer utvecklals att bli ett komplement i den övriga familjeekonomin.

3.45 Sveriges jordägareförbund anser, att olika ägarekalegorier bör finnas men atl jorden och skogen lill allra siörsta delen bör ägas av enskilda. En långsiktig tendens att alltmer jord och skog övergår till institutionellt ägande, dvs. bolag, stat, kommun m. fl. bör brytas, så all det enskilda ägandet i ställel ökar. Detta är särskilt angelägel med hänsyn lill atl utvecklingen i Sverige beträffande skogsmarken skiljer sig i hög grad från de nordiska grannländernas. I Sverige ägs ca 25% av skogsmarken av bolagen medan i Finland endast ca 7 8 % och i Norge ca 5 %.

Med denna målsättning står det klarl, att det behövs en jordförvärvs­

lagstiftning för att stärka det enskilda ägandet gentemot det institutionella.

Jordförvärvslagstiftningen behövs för att rätta till den obalans i förutsätt-

80

ningama för ägandet som föreligger. Det enskilda ägandet konkurrerar ej     Prop. 1990/91; 155

på lika villkor med det institutionella.

Bilaga 2

Det är obestridligt alt flerägande i form av dödsbon, samägande m. m. ibland kan medföra komplikationer och därmed en sämre förvaltning av jorden och skogen. Detta har föranlett ny lagstiftning om dödsboägande och samägande av jordbruksfastigheter som kan antas i viss mån underlät­ta en lösning av problemen. Emellertid finns skäl att överväga ytteriigare åtgärder i linje med de lösningar som valts i andra länder, t. ex. Norge. Där föreligger en rält för en delägare i en jordbruksfastighet att lösa ut andra delägare till ett pris motsvarande avkastningsvärdet. En sådan lösning synes även stå i överensstämmelse med historisk tradition och verklighe­tens krav. Jordägandet har ofta betraktats som en familjeangelägenhet och jorden har ansetts böra gå vidare inom efterföljande släktled. Detta är naturligt med hänsyn till jord- och skogsbrukets mycket långsikliga inrikt­ning. För de fall där etl olämpligt flerägande inte kunnat undvikas borde man därför överväga nya regler motsvarande vad som gäller i andra länder, t.ex. Norge och Västtyskland, för att underlätta generationsskiften på jordbruksfastigheter. Sveriges jordägareförbund föreslår, all denna fråga blir föremål för särskild utredning.

4 Brukande ägande

4.3 Lantbruksstyrelsen: Utredaren drar slutsatsen att jordförvärvslagen varit ineffektiv i den meningen att den inte kunnat förhindra utvecklingen mot ett arrendejordbruk i stor skala. Lagen sägs ha verkat tvärtemot sina syften genom att en större del av fastigheterna på grund av lagen stannat som släktegendom.

De två senaste decenniernas ökning av arealen arrenderad åker kan i det närmaste hell hänföras till sidoarrenden. Alternativet för den som arren­derar ut sin jord är oftast inte en försäljning, snarare någon form av extensiv brukning i egen regi eller möjligen nedläggning. Det bör påpekas alt tillgång till sidoarrenden i många faU kan vara positiv för brukaren, särskilt under en period av företagsuppbyggnad. Ofta är då sidoarrenden enda möjligheten att nå bättre ekonomi. Det kan t. ex. vara fysiskt omöj­ligt alt öka arealen över en viss gräns på grund av åkermarkernas lokalise­ring. Här finns alltså en motsättning mellan de två målen ägande brukan­de och storleksrationalisering, av vilka det senare prioriteras högst i jord­förvärvslagen. Dessutom är det inte möjligt att med lagens hjälp tvinga fram försäljningar. Lagen bidrar dock lill att stärka sambandet brukande-ägande genom att arrenderad mark som är av väsentlig betydelse för elt företag i regel inte tiUåts förvärvas av någon annan än arrendatorn vid försäljning på öppna marknaden. Styrelsen vill också framhålla att regler­na för yrkesmässig brukning, yrkeskunskaper och bosättning även gynnar sambandet ägande brukande.

I skogsbruket har självverksamheten minskal. Den tekniska utveckling­

en har starkt bidragit till detta. Mekaniserade, koslnadseffektiva avverk-

81

6   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 155

ningssystem utnyttjas i allt större omfattning inom privatskogsbmket. I Prop. 1990/91: 155 områden där möjligheterna till sysselsättning utanför jord- och skogsbruk Bilaga 2 är begränsade, dvs. i första hand regionalpolitiskt känsliga områden, är det dock särskilt betydelsefullt för många fastighetsägare att vara självverk­samma i egen skog. Genom ingripande med jordförvärvslagen för att främja sysselsättningen är det uppenbart att sambandet mellan ägande och brukande främjas.

4.4 Skogsstyrelsen instämmer i konstaterandet att jordförvärvslagen har misslyckats när det gäller atl bevara sambandet mellan ägande och brukan­de av åkerjorden. Den primära orsaken är givetvis lagens begränsade räckvidd. Självfallet är en annan viktig orsak att ägarna har måst övergå till att arbeta inom andra näringar för att få bäitre försörjningsmöjligheter och högre levnadsstandard. Samtidigt har fastigheten behållits för egen del eller inom släkten för bostads- eller fritidsändamål. En annan viktig orsak till ökad utarrendering av åkerjorden är att andelen ägare som är pensionä­rer har ökat. Med själwerksamhel vid avverkning som mått påstår utreda­ren au sambandet ägande/bmkande har minskat även i skogsbruket. Utre­daren förbiser dock att del är genom ökad självverksamhet som en stor del av de senaste årens ökade skogsvärdsinsatser har kunnat genomföras.

Jämförelsen med motsvarande utveckling i andra länder kan man enligt skogsstyrelsens uppfattning inle dra några slutsatser av. Förhållandena mellari olika länder är alltför olika för att göra en jämförelse meningsfull. Vad har t. ex. utbudet av arbetstillfällen i olika länder betytt för utveck­lingen eller takten när det gäller uppbyggnaden av sociala trygghetssystem?

När det gäller ägande/brukande anser utredaren alt JFL inte ens har varit neutral, den har t.o.m. motverkat sina syften. Påståenden om JFLs inlåsningseffekter har framförts tidigare i olika sammanhang. Det har dock vetertigen aldrig styrkts att dessa effekter finns trols atl en ganska enkel orsaksanalys bör kunna visa hur del förhåller sig. (Varför har Ni behållit fastigheten inom släkten?) Det som hittills är känt är att fastigheter ofta behälls inom släkten av en rad andra skäl än att det finns en JFL.

4.8 Statens lantmäteriverk: Den faktiska utvecklingen när det gäller rela­

tionen ägd - arrenderad åker har varit sådan som utredaren pekar pä. Vid

försök till värdering av JFLs roll gäller det först att bedöma vilken utveck­

ling som skulle ha kommit till stånd om JFL inte hade funnits. Utredaren

menar att en större del av fastigheterna i så fall skulle ha kommit ut på

marknaden och en mindre del stannat som släktegendom. Antagandet är

rimligt. Men utredaren redovisar inte något stöd för hypotesen att en

sådan utveckling skulle ha lett till högre andel ägd och lägre andel arrende­

rad jord. Vid frånvaro av JFL kan man mycket väl tänka sig att jordbruks­

fastigheterna vid försäljning i stor utsträckning skulle ha kommit i andra

personers ägo än jordbrukare och alt jordbruket på fastigheterna skulle ha

arrenderats ut. Det var en sådan ulveckling som JFL skulle motverka och

det är fullt rimligt atl anta att lagen åtminstone under en mycket stor del av

efterkrigstiden har spelat en roll i det avseendet.

När det gäller frågan om sambandet mellan ägande och brukande har

82

bl.a. fastighetsindelningen betydelse. Det finns vidare ett flertal viktiga Prop. 1990/91:155 funktioner i samhället utöver äganderätten som grundas på fastig- Bilaga 2 hetsindelningen. Fastighetskredit, fastighetsbeskattning och folkbokföring kan nämnas som några exempel. En dålig fastighetsstmklur innebär mer­arbete för dessa verksamheter och för ett flertal andra verksamheter som använder fastighetsdata. Samhället har således ett betydande intresse från rättslig och administrativ synpunkt att fastighetsindelningen förvaltas på ett rikligt sätt och att bmkningsförhållandena i en ökad omfattning stäm­mer överens med rikets indelning i fastigheter.

För skogsbrukets del bör en analys av självverksamheten också omfatta skogsvårdsåtgärderna.

4.17 Länsstyrelsen i Södermanlands län: Utredningen hävdar att lagen medverkat till att minska sambandet brukande ägande.

Sambandet mellan brukande ägande har minskat men troligen har faktorer såsom skattelagstiftningen, inflationen och den dåliga lönsamhe­ten i jordbruket spelat minst lika stor eller större roll i detta sammanhang. Del kan därför ifrågasättas hur stor påverkan jordförvärvslagen har haft.

4.22 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Sambandet brukande ägande har ej kunnat bevaras oförändrat men JFL har dock ej oväsentligt bidragit till all detta samband ej minskat mer än vad som skell. Ökningen av arrende­arealen ligger helt på sidoarrendena. Denna ökning är dels ett tecken på önskemålet och behovet av en fortlöpande slorleksrationalisering inom jordbruket, dels på att många äldre ägare, som inte längre orkar bruka sin jord, känner ett ansvar för landskapets öppethållande och då väljer att överiåla brukandet till grannar. Utvecklingen får i regel anses positiv för de jordbrukare, som ej lyckats förvärva mark men fått tillgång lill sidoar­rende. Detta har mycket litet med JFL alt göra.

4.30 Länsstyrelsen i Norrbottens län: När det gäller två av lagens syften, nämligen att främja familjeföretag och sambandet ägande brukande samt att främja strukturrationaliseringen, har lagen både direkt och indi­rekt i stort sett fungerat som avsikten varil.

Jordförvärvslagen har däremot inte haft som inriktning att hindra ned­läggning eller upphörande av jordbruksdrift. Därför kan man inte heller som i utredningen säga att den i det fallet varit verkningslös.

Som lidigare nämnts är det andra faktorer än jordförvärvslagen som huvudsakligen styrt förändringarna i brukande och ägande. Länsstyrelsen har vad avser jordförvärvslagens effekt en motsatt åsikt än den som fram­förs av utredningen. Där lagen varit tillämplig har den utan tvekan med­verkat till att åker och skog överförts från icke aktiva ägare lill sådana som varil aktiva i jord- och/eller skogsbruk.

4.37 Lantbrukarnas riksförbund: Jordbruk och i än högre grad skogsbruk är långsikliga näringar. En långsiktig förfoganderätt är nödvändig för att

83

motivera investeringar för framtiden. Ägandet medför den största möjliga     Prop. 1990/91: 155

förfoganderätten över något.

Bilaga 2

I Sverige har utvecklingen gått mol alt en allt större del av jordbruks­marken brukas av andra än ägarna. Tillskottsarrenden har ofta varit den framkomliga vägen för alt utvidga jordbruksföretagen. För unga männi­skor, ulan stort eget kapital, har arrenden varit en möjlighet att börja som jordbrukare. Det är värdefullt att denna möjlighet står till buds även framdeles. Det vore dock önskvärt all mer mark innehades av brukarna både ur markanvändnings- och förelagsmässig synpunkt. Det är vid för­säljning av fastigheter som ägarstrukturen kan påverkas.

4.45 Sveriges jordägareförbund: Vad beträffar sambandet brukande-ägande gäller, att förhållandet mellan kvantiteten rotposlförsäljningar resp. leveransvirke är ett osäkert mått på privatskogsägarnas självverk­samhet. Det ligger i sakens natur, atl avverkningar, framför allt slutavverk­ningar, genom den ökande mekaniseringen i högre grad sker som rotposl­försäljningar medan de mera arbetsintensiva delarna av skogsbruket, plan­tering, röjningar, administration och planering m. m., sker inom ramen för självverksamheten.

5 Rationalisering

5.3 Lantbruksstyrelsen: Rationaliseringsprocessen i jordbruket kan underlättas dels genom förbättrad arrondering, dels genom storleksratio­nalisering. Enbart det senare medlet behandlas närmare i utredningen.

Arronderingsförbättringar är nödvändiga i svårt ägosplittrade områden, men även i samband med borttagning av järnvägsövergångar och ändring av vägsträckningar. Det bör understrykas att lantbruksnämndernas insat­ser via jordförvärvslagen och jordfonden i della sammanhang sparar lid och kostnader för berörda myndigheter inom kommunikationsväsendet. Även riskerna för olycksfall minskas på detta sätt.

Utredaren menar att jordförvärvslagen bidragit lill att göra de svenska jordbruken myckel stora. Lagen sägs däremot inte ha bidragit till atl öka effektiviteten. Härav dras slutsatsen alt lagen kan avskaffas ulan några som helsl men för den korl- eller långsiktiga utvecklingen vad avser syftel att rationalisera jordbruket.

Styrelsen anser alt de svenska jordbruken inle är alt betrakta som

"myckel stora". År 1988 fanns i landet enligt lantbruksregislret 101000

företag med mer än 2 ha åker. Medelarealen uppgick till 28,5 ha. De hell

ägda företagen hade en medelareal av 17,6 ha, medan motsvarande areal

för delvis arrenderade förelag var 38,5 ha. Endast 15000 företag brukade

mer än 50 ha åker medan mer än hälften (58000) av det totala antalet

förelag hade ett arealunderlag som understeg 20 ha åker. Dessutom är

variaiionerna i företagsstorlek avsevärda mellan olika landsdelar. Inte

heller de internationella jämförelserna i utredningen ger vid handen att

jordbruken i Sverige är "mycket slora".

84

Däremot inslämmer styrelsen i utredarens konstaterande att storleksra-     Prop. 1990/91; 155 tionaliseringen varit framgångsrik. Den tekniska utvecklingen har kunnat     Bilaga 2 appliceras på jordbruket, delvis som en följd av att brukningsenheterna blivit slörre.

På många håll har slorleksralionaliseringen till övervägande del skett genom tillskott av sidoarrenden. Alternativet hade varit att behålla många små helägda, men olönsamma företag. En viss del ägd mark är nödvändig, även i de företag som baseras på sidoarrenden. Jordförvärvslagen har bidragit till atl hålla andelen ägd mark uppe inom dessa företag.

I vissa bygder skulle det inte varit möjligt att bedriva jordbruk på ell effektivt sätt ulan en omfattande storleksrationalisering med stöd av statlig jordbrukspolitik. Under långa perioder har storleksrationaliseringen också varit det väsenlligaste inslaget i jordförvärvslagstiftningen. I samman­hanget bör nämnas den så kallade KR/SR-verksamheten som pågick i lantbmksverkets regi under 1960- och 1970-talen och som syftade till en snabb uppbyggnad av effektiva familjeförelag. Övervägande delen av des­sa satsningar har senare visat sig vara riktiga. Under senare år har, mot bakgrund av bl.a. överskottsproduktionen i jordbruket och satsningen på landsbygdsutveckling, en förskjutning skett från uppbyggnad av nya före­tag till vidmakthållande av utvecklingsbara företag.

Effektiviteten (produktiviteten) mäts i utredningen som förändring (%) av värdeproduktion under viss tid per sysselsatt i jordbruket. Utredaren har här använt sig av internationella jämförelser och har inte funnit något som helst samband mellan företagens storleks- och produktivitetstillväxt.

Styrelsen vill i sammanhangel påpeka att uppgifterna om storlekstillväxt och produktivitetsökning i de under avsnittet redovisade diagrammen inte stämmer överens med uppgifterna i utredningens statistiska appendix. Då de senare uppgifterna i stället används och jämförelserna utgår från sam­ma tidsperiod, kan ett visst samband noteras mellan storlekstillväxt och produktivitetsökning. Utredarens slutsats faller alltså redan här.

Att dra långtgående slutsatser av enbart en jämförelse av det här slaget är förkastligt. Förhållandena inom jordbruket och andra samhällsområden länderna emellan är inte så likartade atl skillnader i produktivitetsutveck­ling kan hänföras till existensen av en särskild jordlagstiftning.

Slutsatserna i övrigt tycks bygga på den felaktiga föreställningen att tillgången på åker är obegränsad, och alt anpassningen till ändrade ekono­miska förhållanden sker helt automatiskt som i vissa andra näringsverk­samheter. Att så ej är fallet visar all praktisk erfarenhet.

I ulredningen hävdas att det inle finns mycket atl vinna på en med lagens hjälp forcerad slorleksrationalisering inom det privata skogsbruket.

Elt av huvudsyftena med jordförvärvslagen är att främja skogsbrukets rationalisering. Delta kan åstadkommas dels via storleksrationalisering, dels via arronderingsförbällrande åtgärder. Storleksrationaliseringen har dock tonats ned sedan år 1987 och sker till mycket stor del utan ingripan­den med jordförvärvslagen.

För skogsbrukets del är rationaliseringsverksamheten därför huvudsak-

85

ligen inriktad på att åstadkomma arronderingsförbättringar. Jordförvärvs-     Prop. 1990/91: 155

lagen och jordfonden är de medel som slår till förfogande.

Bilaga 2

Problemen med en dåligt arronderad skogsmark sägs i utredningen med all säkerhet höra till svenskt skogsbmks minsta problem och bör kunna hanteras ulan omfattande lagstiftning. I ställel kan, menar utredaren, t. ex. lantbruksnämnderna intensifiera sina köp och försäljningar på öppna marknaden.

Styrelsen finner anledning att nyansera utredarens beskrivning. I fram­för allt Kopparbergs, Värmlands och Västemorrlands län utgör arronde­ringsförhållandena sannolikt ett av skogsbrukets allvarligaste problem. Även på andra håll i landet förekommer lokalt svår ägosplittring. Enbart i de tre nämnda länen bedöms 1,5 2 milj. ha vara i behov av arronderings­förbällrande åtgärder. I Kopparbergs län utgör skiften med mindre än 50 meters bredd närmare 30% av den privata skogsmarksarealen. Vidare har del konstaterats att sämre arrondering medför eftersatt skogsvård, vilket inte nämns i utredningen.

I ett område där omfattande åtgärder planeras har lantbruksnämnden möjlighet att i princip generellt ingripa med stöd av rationaliseringsbe­stämmelsen. Genom jordfonden kan ett större fastighetsinnehav i området byggas upp. En någorlunda omfattande och effektiv jordfondsverksamhet är dock enligt styrelsens bedömning helt beroende av fortsatta möjligheter att använda rationalisering som avslagsskäl vid olämpliga förvärv.

Utredaren utgår från atl den dåligt arronderade marken utgör 20% av privatskogsmarken samt att denna drabbas av 20% merkostnad vid av­verkningar. Utifrån dessa antaganden skulle den årliga merkostnaden på grund av dåligt arronderad privatskogsmark uppgå liU närmare 150 milj. kr. Kostnaderna för den del av myndighetsutövningen inom lantbmksver­ket som avser arronderingsförbättringar är inte möjliga att exakt specifice­ra, men de är otvivelaktigt blygsamma i förhållande till nämnda summa.

I utredningen konstateras att det finns stordriftsfördelar vid skogspro­duktion och att detta gäller framför allt vid avverkning med mekaniserade syslem, främst vid gallring. Del betonas att åtgärdsområdets storlek därvid spelar slor roll för kostnadsnivån samt att motsvarande skalfördelar vid självverksamhet är ringa.

Styrelsen vill nämna att mekaniserade system sedan flera år har varit helt dominerande i privatskogsbmkels slutavverkningar. Även i gallringar­na svarar de mekaniserade systemen för en avsevärd del av avverkningar­na. Denna andel väntas öka markant de närmaste åren.

Just vid mekaniserad gallring har alltså storleken på det område som

skall åtgärdas betydande inverkan på kostnaderna. Små fastigheter och

dåligt arronderade fastigheter har i regel också små åtgärdsområden. Sam­

verkan mellan markägare är en väg att pressa kostnaderna, men för att

generellt nå kostnadseffektivitet på längre sikt är slorleksrationalisering

genom sammanslagning och omarrondering av fastigheter nödvändig.

Andra fördelar med större fasligheter är att de ger möjlighet lill (och

kräver) en högre ambitions- och kunskapsnivå hos ägarna genom att

jämnare och mera kontinuerliga förvaltningsålgärder erfordras.

86

----- 

Prop. 1990/91:155

Inför en eventuell framtida revidering bör följande ändringar övervägas. Bilaga 2 Den del av rationaliseringsmomentet som avser vidmakthållande av lantbmksföretag bör kunna tonas ned ytterligare och i större utsträckning överlåtas åt lantbrukarna själva. I stället bör en förskjutning av tyngd­punkten i lagen ske, så att de regionalpolitiska hänsynstagandena får större betydelse. Prisprövningen bör inte avvecklas men väl kunna förenklas till en ren beredskapslag. Samhället bör inte avhända sig möjligheten att snabbt kunna ingripa mot en osund allmän prisutveckling. Förbudet mot atl sammanföra utvecklade eller utvecklingsbara företag kan utgå ur lag­stiftningen. Lättnader bör kunna ske i fråga om krav på yrkeskunskaper vid förvärv av lantbruk.

5.4 Skogsstyrelsen: Skogsvårdsstyrelserna har bl. a. en från utredningen avvikande uppfattning om lagens syfte och lagens effekter när det gäller all främja skogsbrukets rationalisering. Enligt styrelserna är del möjligt i många fall att uppnå effektivitetsvinster genom storleksrationalisering och arronderingsförbätlring.

När det gäller storleksrationaliseringen i jordbruket drar utredaren slut­satsen utifrån en internationell jämförelse att det inte finns något som helst samband mellan storlekstillväxt och produktivitetstillväxt. Skogsstyrelsen anser att del inte går atl dra några slutsatser alls av denna jämförelse. Skälet till detta är att storlekstillväxt och produktivitetstillväxt har belysts för olika tidsperioder. Det förekommer även andra felaktigheter i redovis­ningen. I figur 111:6 finns USA med men inte Norge och i figur III: 7 är det tvärtom. Vidare har storiekstillväxlen varit positiv i Italien, inte negaliv som utredaren har visat.

Skogsstyrelsen konstaterar att utredaren i detta avsnitt mer har ifråga­satt JFLs rationaliseringsmål än lagens effekter. Vidare har inte ulredning­en alls berört den kraftiga nedtoning av rationaliseringsaspekten, främst i fråga om jordbruksmark, som skedde vid den senaste översynen av lagen.

När det gäller JFLs mål att främja skogsbrukets rationalisering kan noteras att utredningen synes ifrågasätta både lagens syfte och dess effek­ter. Skogsstyrelsen delar inte utredningens uppfatlning, utan menar att det även framgent är viktigt för Sveriges konkurrenskraft när det gäller skogs­produkter att hålla kostnaderna i skogsbruket nere, bl. a. genom rationali­sering.

Skogsstyrelsen har med hänvisning till skogspolitikens mål, i många

olika sammanhang framfört uppfattningen att det är angeläget att små

brukningsenheter som inte kan drivas rationellt blir föremål för storleksra­

tionalisering. Det är också angeläget att snabba upp omarronderingarna.

Skogsstyrelsen ansåg därför att det fanns skäl att tillstyrka huvuddelen av

strukturutredningens (SOU 1983:71) ganska radikala förslag. Styrelsen

var också ganska kritisk mot nedtoningen av rationaliseringsaspekten vid

den senaste översynen av jordförvärvslagen. 1 sitt yttrande pekade skogs­

styrelsen bl. a. på atl det fortfarande finns behov av storieksrationalisering

87

och arronderingsförbätlring som i första hand syftar till att åstadkomma Prop. 1990/91; 155 behandlingsenheter som medger rationell brukning. Skogsstyrelsen pekade Bilaga 2 också på vad föreslagna ändringar skulle innebära för den aktiva rationali­seringsverksamhet som bedrivs av lantbruksnämnderna och lantmäteriet, bl.a. att möjligheterna för lantbruksnämnderna att bygga upp markre­server för att underlätta omarronderingar skulle komma att begränsas. Utvecklingen under den senaste tiden har visat att detta påpekande var befogat.

Enligt utredningen är vinsterna av omarrondering utomordentligt blyg­samma i ett nationellt perspektiv. I samma avsnitt sägs det alt dålig arrondering kan antas innebära en tvåprocentig stegring av de totala avverkningskostnaderna i landet och det antyds att detta är närmast för­sumbart.

Skogsstyrelsen konstaterar att 2% på avverkningskostnaderna motsva­rar ca 140 milj. kr. i nuläget. Till denna siffra skall läggas de vinster som kan göras genom rationellare skogsvårdsåtgärder, minskad administrativ hantering osv.. Redan en kostnadsminskning på 140 milj. kr. per år moti­verar omarrondering av den dåligt arronderade skogsmarken, som enligt utredningen uppgår till ca 20% av den privata skogsmarken. Vid t.ex. 5% räntekrav ligger lörisamhetsgränsen vid 1 273 kr./ha medan kostnaden för omarrondering för närvarande uppgår till i genomsnitt 1 000 kr./ha. Om föruiom vinsten på avverkningssidan även övriga vinster tas med i kalky­len, är det knappast någon ivekan om all omarrondering generellt sett är en lönsam åtgärd.

Skogsstyrelsen delar utredningens uppfattning att det finns stordriftsför­delar vid skogsproduktion. Ulredningen underskattar dock stordriftsför­delarna vid skogsvård. Enligt skogsvårdsslyrelsernas erfarenheter inverkar behandlingsenhetens storlek slarkt på hektarkostnaden vid markbered­ning. Vidare har utredningen överdrivit smådriftsfördelarna av att bedriva ett slåndortsanpassat skogsbruk. Ett ståndortsanpassat skogsbmk kan självfallet bedrivas även inom storskogsbruket.

Det är naturligt och kan också visas rent statistiskt att del finns ett samband mellan fastighetsstorlek och beslåndsstorlek. Skogsbruk med små bestånd leder till högre kostnader och inoptimalförluster. Det är riktigt att, som utredningen antyder, en del av stordriftsfördelarna ändå kan uppnås genom samverkan. Kostnaderna för samverkan är dock bely­dande.

Den jämförelse av genomsnittlig hyggesstorlek för olika ägarkaiegorier som utredningen gör i tabell 

IV:

8 ger inte en rättvisande bild. Om jämfö­relsen görs landsdel för landsdel blir skillnaden i hyggesstorlek mellan olika ägarkaiegorier belydligt mindre.

5.6 Arbetsmarknadsstyrelsen: Ett huvudsyfte med lagen är att främja bil­

dandet av slörre och bättre arronderade fastigheter samt alt befrämja

rationaliseringen av jord- och skogsbruket. Utredaren konstaterar att lagen

har bidragit till en snabb storlekstillväxt i jordbmket men inte en snabbare

effektivisering i betydelsen produktionskostnader per enhet.

88

Livsmedelspolitiska arbetsgmppen har föreslagit en avreglering av jord-     Prop. 1990/91:155 bruket, som väntas medföra en betydande minskning av den spannmåls-     Bilaga 2 odlade arealen. Mot den bakgmnden finner AMS att beslämmelserna som främjar jordbruksegendomarnas storleks- och produktivitetstillväxt bör ulgä ur lagen.

5.8 Statens lantmäteriverk: Utredaren anser att med alla bedömnings­grunder måste sägas att storleksrationaliseringen varit framgångsrik ge­nom att medelarealen skog och åker har ökat under den studerade tidsperi­oden (från 18 ha åker och 36 ha skog till 28 ha åker och 40 ha skog enligt figur III: 5). Sedan övergår utredaren till att göra internationella jämförel­ser.

Storieksrationaliseringen vad gäller åkermark har främst att göra med atl brukningen i ökad omfattning sker i form av sidoarrenden, något som inte omfattas av JFL. Ser man i stället till medelarealen för taxeringsenhe­terna har ökningen varil måttligare.

Det är således viktigt att hålla isär tillskottsarrende och tillskottsförvärv. Enligt jordbruksstatistiken ökade exempelvis mellan åren 1983 och 1984 ca 6000 lantbmksföretag utav totalt 115000 sitt arealunderlag genom tillskottsarrende. Drygt 3 600 företag erhöll budgetåret 1984/85 större areal genom tillskottsförvärv.

Den internationella jämförelsen tar utredaren till intäkt för att det inte finns några som helst samband meUan storlekstillväxten och produktivi­tetstillväxten i de jämförda länderna. Spridningen mellan länderna skulle till huvuddelen förklaras med den allmänna utvecklingen av levnadsstan­darden i länderna.

Analysen är förenklad till om det finns en jordförvärvslag eller inte i de jämförda länderna. Men även om man bortser från andra vikliga faktorer, som utvecklingen av levnadsstandarden och det totala innehållel i jord­brukspolitiken i de jämförda länderna, kan man inte bortse från att Eng­land och Italien synes ligga i en grupp för sig om man konstmeraren figur med produktivitetstillväxt på den ena axeln och storlekstillväxt på den andra. England och Italien, som inte har någon jordförvärvslagstiftning, har således en lägre storlekstillväxt än övriga länder. England, som har jordbruksförhållanden jämförbara med övriga länder i Nordeuropa, har dessutom en lägre produktivitetstillväxt än de övriga.

Om man begränsar analysen lill de svenska förhållandena har både en yltre och en inre rationalisering skett under hela efterkrigsperioden. Detta kan mätas i en storlekstillväxt och en produktivitetsökning i jordbruket, vilket figurerna redovisar. Historiskt sett har den yttre rationaliseringen varit nödvändig för att få en anpassning av brukningsenheterna efter de ändrade anspräk på brukningsenheternas storlek, som den jordbrukstek­niska utvecklingen medfört.

Det som utredaren anför lill stöd för tesen atl storieksrationaliseringen

inte har bidragit till att öka effektiviteten är inte tillräckligt för att övertyga

om tesens riktighet. En belydande storleksrationalisering har skett genom

sidoarrenden till jordbruksföretag. Det är otvetydigt så att de etablerade

jordbmkarna har visat starkt intresse för tillskottsmark i den period som

89

har undersökts. Detta är ett bevis för aU del för företagaren finns företags-     Prop. 1990/91:155

ekonomiska vinster med att köpa eller arrendera tillskottsmark.

Bilaga 2

LMV anser att en fortsall allmän satsning från statens sida på storieksra­tionalisering av jordbruksföretagen sannolikt inte är eftersträvansvärd i nuvarande jordbmkspolitiska siluation. Däremot finns det fortfarande behov av riktade strukturförbättringar, främst i ägosplittrade områden i Kopparbergs län, Värmlands län, Skaraborgs län m. fl. och i anslutning lill vägar och järnvägar. Ralionaliseringsbestämmelsen i JFL tillsammans med jordfonden är vidare ett av medlen för samhället att genomföra markbyten och skadeförebyggande åtgärder vid vägdragning och stängning av järnvägskorsningar.

I utredningen finns ett diagram (s. 37) enligt vilket avverkningsintensite­ten ökar med antalet skiften per fastighet. Diagrammet bygger på en vidarebearbetning av virkesförsörjningsutredningens statistiska material gjord av stmkturutredningen (tabell 1, bilaga 2 i stmkturulredningens betänkande). Eftersom skiftesantalet inte finns registrerat i något offentligt register bygger undersökningen på 2 233 svar från utlottade skogsägare. Virkesförsörjningsutredningen har därför anmärkt att om materialet delas upp ytteriigare kan man inte dra några statistiskt säkra slutsatser om skillnaderna i t.ex. avverkningsintensitet (SOU 1981:81 s. 257). Viss försiktighet måste alltså iakttas när det gäller atl utnyttja resultaten från stickprovsundersökningen. Enligt LMVs mening kan bearbetningen inte läggas till grund för några som helsl säkra slutsatser.

Virkesförsörjningsutredningen har dock med vissa reservationer konsta­terat följande skillnader mellan olika grupper. De kombinerade jord- och skogsbrukarna har markerat högre avverkningsinlensitet än de rena skogs­ägarna. Vidare pekar virkesförsörjningsutredningens undersökning på att avverkningsintensiteten är högre om det bara är en ägare till fastigheten än om fastigheten ägs av flera personer. De yngre skogsägarna tycks vara mera aktiva än de äldre skogsägarna i awerkningshänscende. Skogsägare med skogsbmksplan har genomsnittligt högre avverkningsbenägenhet än de som saknar skogsbruksplan. Några säkra slutsatser om skillnader i awerk-ningsbenägenhel mellan grupperna utbor och åbor kan inte dras. Samman­fattningsvis ger undersökningen otvetydigt intrycket att avverkningsbenä­genheten är lägre hos många av dem som endasl indirekt eller inle alls har en anknytning till skog och skogsmark.

Undersökningar av de enskilda skogsägarnas avverkningsintensitet har också gjorts av Lars Lönnstedt. Resultatet av en intervjuundersökning bekräftar alt olikheter existerar vad awerkningsiniensiteten beträffar mel­lan olika företagsgrupper och mellan olika delar av Sverige.

Enmansägda medelstora och stora lantgårdar uppvisar sålunda för den undersökta tidsperioden den högsta awerkningsiniensiteten.

Avverkningsintensiteten, framför allt på lantgårdar, lenderar att på­tagligt minska vid flerägande.

Bland lantbruksföretagen utmärker sig de små lantgårdarna för en låg avverkningsintensitet.

Lantbmkare som även arbelar utanför gården har en något lägre

90

avverkningsintensitet än lantbrukare som huvudsakligen arbetar på sin     Prop. 1990/91:155

gård.

Bilaga 2

Skogsgårdar har generellt sell en något lägre avverkningsinlensitet än lantgårdar.

Bland skogsgårdarna är det framför allt äldre ägare som utmärks för en påtagligt låg avverkningsintensitet.

Materialet tyder inte på att utborna avverkar markant mindre än övriga markägare.

Resultatet ger enligt LMVs mening närmast anledning till bedömningen att om man vill främja avverkningarna är del ändamålsenligt atl med hjälp av t. ex. JFL påverka ägo- och ägarstrukturen i det privata skogsbruket.

Strukturutredningen har vidare redovisat en undersökning av åtgärdsbe­hovets eventuella samband med fastighetsstrukturen (s. 136). Jämförelsen visar entydigt för såväl Kopparbergs län som Värmlands län att sämre arronderad skog har större andel kalmark och röjningsskog med slort åtgärdsbehov än bättre arronderad skog. Det konstaleras vidare att ande­len kalmark och röjningsskog tillsammans är ungefär densamma i skog med bättre arrondering som i skog med sämre arrondering. Detta innebär att slutavverkningarna utförs i ungefär lika stor omfattning inom sämre arronderade områden som inom bäitre arronderade. Däremot är skogsvår­den tydligen mer eftersatt vid sämre arrondering.

LMV anser för egen del att vid bedömning av betydelsen av strukturra­tionalisering från allmän och enskild synpunkt är det väsentligt att också granska benägenheten att vidta aktiva skogsvårdsåtgärder som verkar för etl uthålligt skogsbruk.

Regionalt är vidare arronderingsproblemen av mycket stor betydelse. I bl.a. Kopparbergs län och Skaraborgs län finns länsprogram för omarron-deringsverksamheten. I Kopparbergs län bedöms behovet av omarronde­ring beröra ca 750000 ha och i Skaraborgs län ca 85000 ha. Härutöver finns ett bedömt omarronderingsbehov omfattande ca 350000 ha i Värm­lands län. Den av lantmäteriet i samarbete med bl. a. lantbruksnämnderna bedrivna omarronderingsverksamheten har avsevärd omfattning i Kop­parbergs län medan verksamhet i betydligt mindre omfattning bedrivs i de övriga nämnda länen och i begränsad utsträckning på yllerligare några håU.

Båtnaden, dvs. nyttan av arronderingsförbättringar för markägarna, har utretts och befunnits vara mycket stor i de mest ägosplittrade områdena. Även i mindre ägosplittrade områden är effeklen stor. Härtill kommer samhällsekonomiska vinster genom effektivare tillämpning av skogsvårds­lagen m.m.

JFL har slor betydelse för omarronderingsverksamheten genom atl bety­dande markreserver ofta är en nödvändig förutsättning för en omarronde­ring. Dessutom har JFL betydelse för den successiva rationaliseringen i skogsmark.

I specialundersökningen om stordriftsfördelar konstateras att det all­mänt sett finns stordriftsfördelar vid skogsproduktion. Della gäller fram-

91

för allt vid avverkning med mekaniserade system, främsl vid gallring. Vid     Prop. 1990/91: 155

självverksamhet anses motsvarande fördelar vara ringa.

Bilaga 2

I specialundersökningen ställs två teknikalternativ mot varandra dels teknik som anses lillämplig enbart för storskogsbrukets förhållanden och dels en småskalig teknik som anses mest lämplig för självverksamma skogsägare. Den teknik som specialundersökningens författare anser vara lämplig enbart för storskogsbrukets förhåUanden är den mekaniserade avverkningsteknik som beskrivs på s. 72 punkt d (skördare och skötare). Denna teknik är dock allmänt tillämpad även inom privatskogsbrukel dels genom skogsägareföreningarnas avverkningsorganisation för de anslutna skogsägarna och dels genom fristående skogsentreprenörer.

De mindre skogsägarna har alltså möjlighet att köpa avverkningsljänster med rationella metoder för enskilda avverkningsuppdrag oavsett om de är till någon del självverksamma eller ej. De har härigenom möjlighet all i stället ägna sig åt de delar av skogsbmket som ger dem en bättre ersättning för deras arbete, t. ex. skogsvården. De beprövade systemen för mekanise­rad avverkning medför nämligen väsentligt lägre avverkningskostnader per m'sk vilket även framgår av figuren 

IV: 

12 s. 74. Det rör sig enligt figuren om kostnadsskillnader i storleksordningen 25 40 kr. per m-'sk beroende av ålgärdsområdets sloriek mellan maskinell slutavverkning och motormanuell avverkning med utlransport med jordbrukstraktor utrustad med enkel skogsutrustning.

Vid mycket små avverkningskvantiteter innebär dock de mekaniserade avverkningssystemen så höga fasta kostnader utslaget per m'sk avverkad kvantitet att de inle blir konkurrenskraftiga på objekt i storleksordningen 100 200 msk. Det är dock endast i det mest ägosplittrade skogsbruket som så små avverkningsobjekt behöver förekomma. Konsekvenserna blir all de mest rationella avverkningsmetoderna även trots att de tekniskt är tillämpliga på även små objekt inte tillämpas av kostnadsskäl.

Fördelarna med större åtgärdsenheter inom skogsbruket gäller inte bara för avverkningar utan även för skogsvård, virkesvärde, administration och planering samt på lång sikt även skogsproduktion.

För den helt självverksamme skogsägaren är båtnaden av större åtgärds­enheter mindre. På sikt kan det dock anses tveksamt om de självverksam­ma skogsägarna vill utföra det tunga manuella avverkningsarbetet till en ersättning som jämförd med avverkning med mekaniserade avverknings­system är väsentligt lägre.

På senare år har på skogsmaskinmarknaden kommit fram maskiner för avverkning och transport som är mer anpassade för självverksamhet. Även dessa maskiner måsle dock i en kalkyl belastas med kapitalkostnader m.m. vilket om investeringen skall vara ekonomiskt motiverad kräver bättre planering av verksamheten. I kostnadseffektivitet kan denna typ av maskiner inte mäta sig med de etablerade maskinella avverknings­metoderna. De får i stället ses som en möjlighet för den självverksamme skogsägaren att underlätta det lunga avverkningsarbetel.

I undersökningen om stordriftsfördelar refereras bl.a. till LMVs rapport

1984:3, vilken avser båtnadsberäkning vid fastighetsreglering i skogsmark

för omarronderingsprojekt. Vidare behandlas resultat från Gustafssons

92

undersökning år 1986 som behandlar det enskilda företaget. Dessa under- Prop. 1990/91:155 sökningar kompletterar varann och har något olika utgångspunkter och Bilaga 2 förutsättningar. De står därför inte heller i något motsatsförhållande till varandra. Slutsatsen av beräkningarna blir för de enskilda skogsbrukarna i regleringsområdel att de posiliva effekterna av en omreglering är stora i svårl uppsplittrade områden. Vad gäller generella slutsatser om arronde-ringens inverkan på det ekonomiska resultatet i skogsbruket kan sägas alt osäkerheten främst gäller sifferbeloppens storlek i detalj och inte de all­männa tendenserna eller lönsamheten av en mer genomgripande fastig-helsreglering.

Gustafssons undersökning tar vidare inle hänsyn till vissa strukturfakto­rer som t, ex. topografiska förhållanden, formen på ålgärdsenheterna och skiftesformens inverkan på det ekonomiska resultatet. I praktiken leder dålig form lill att skiftena måste delas upp i mindre åtgärdsområden eller ålgärdsenheter varvid kostnadsökningen i allmänhet blir betydande. Med säkerhet ökar kostnaden mycket starkt om skiftena är mindre än 50 på bredden. Redan vid en skiftesbredd på 100 m är kostnadsökningen stor. Här föreligger dock ett behov av uppföljande forskning till KTHs medde­lande 4:17 år 1972.

1 slutsatserna i undersökningen om stordriftsfördelar s. 81 sägs att genom att behandla närliggande bestånd samtidigt kan man ändå få ut en del stordriftsfördelar. Beräkningar utförda i en utredningsgrupp i Koppar­bergs län tyder dock på att de kapilaliserade merkostnaderna för samtliga samverkansåtgärder för att bedriva ett fullständigt skogsbruk inom starkt ägosplillrade områden överstiger koslnaderna för en genomgripande om-reglering.

Nackdelarna av stark ägosplittring kan till viss del motverkas genom samverkan pä det sättet alt flera markägare inom en trakt avverkar vid samma tillfälle. Är strukturen på skogsskiftena alltför splittrad blir dock en sådan samverkan svår och dyrbar atl genomföra. Problemen kan då över­vinnas endast genom en genomgripande omarrondering av skogsmarken som medför större ägoskiften och möjligheter lill större avverkningsenhe­ter och åtgärdsenheter per skogsägare.

Omarronderingar har erfarenhetsmässigt visat sig vara lättare att ge­nomföra om en rationaliseringsreserv av statligt ägd skogsmark har kunnat byggas upp vilken sedan har kunnal användas vid genomförandel av omarronderingen. LMV anser därför, som redan berörts, att det även i fortsättningen finns behov av bestämmelser i JFL som gör del möjligt att bygga upp en markreserv för omarrondering i ägosplittrade områden.

Ralionaliseringsbestämmelsen bör i huvudsak behållas i lagen, eventu­ellt med vissa begränsningar när det gäller tillämpningsområdet. För elt behållande av bestämmelsen lalar de arronderingsmotiv som LMV har berört samt även de regionalpolitiska motiven.

5.9 Statens industriverk har tagit del av virkesförsörjningsutredningens

material, som det redovisas i föreliggande rapport, och härvid noterat alt

man inte har funnit några ekonomiska fördelar med stordrift vid avverk-

93

ning av skog. Detta lalar för en satsning på utveckling av smäskaligt Prop. 1990/91:155 skogsbruk, vilket kunde vara till stor fördel för glesbygden och utveckling- Bilaga 2 en av kombinationsföretag där. Del är dessutom intressant alt utredningen föreslår att lantbruksnämnderna bör intensifiera sitt arbete med jordfon­den och köp och försäljning av fasligheter. SIND instämmer i della och har på senare tid noterat att aktiviteter i denna riktning pågår samt all projekt som syftar till ökad fastighetsomsättning har inletts i ett par län i Norrland bl. a.

5.10 Domänverket: Även om utredningens iakttagelse skulle vara riktig atl storleksrationaliseringen inte resulterat i minskad produktionskostnad per enhet, har likväl förutsättningar skapats för en sådan utveckling. En utebli­ven slorleksrationalisering skulle sannolikt ha medfört ännu högre produk­tionskostnad per enhet samt minskade möjligheter till arbetsrationalise-ring och arbetsmiljöinsatser.

Inom jord- och skogsbruket kommer det liksom i dag att finnas både stora och små företag med olika ägarkaiegorier. Alla kommer att ställas inför krav på ökad effektivitet inom allt snävare av samhällshänsyn be­stämda ramar. Lagar som reglerar markutnyttjandet blir viktigare än lagar som reglerar ägandet.

Domänverket delar därför utredningens uppfattning att en avreglering bör ske inom jordförvärvslagstiftningens område bestämmelserna om rationalisering omprövas. Alla företag måste emellertid ha möjlighet att förbättra struktur och arrondering på markinnehaven;

5.14 Näringsfrihetsombudsmannen delar utredningens uppfattning all en rationalisering inom jordbrukssektorn bäst sköts av marknadskrafterna. All så sker är särskilt vikligt om den föreslagna avregleringen av sektorn i övrigt skall genomföras, eftersom producenten då måste få möjlighet att följa marknadens signaler.

Beträffande skogsmark visar utredningen att de vinster som erhålls genom atl understödja en rationalisering med hjälp av jordförvärvslagen är utomordentligt blygsamma. Då lagens effekter i övrigt motverkar en friare fastighetsmarknad delar NO utredningens uppfattning att skogsbru­kels rationalisering ej behöver understödjas med en särskild lag.

5.17 Länsstyrelsen i Södermanlands län: I ulredningen dras slutsatsen att lagen främjat en snabb storlekstillväxt i jordbruket, men inte en snabbare effektivisering.

Det har skett en snabb ökning av medelarealen på jordbruksfastigheter. Enligt lantbruksnämnden är detta nödvändigt bl.a. för atl möla den tek­niska utvecklingen. Genom alt den tekniska utvecklingen har kunnal utnyttjas har också en större effektivitet kunnat nås, vilket motsäger ulred­ningens slutsats.

Här inslämmer länsstyrelsen i lantbruksnämndens bedömning.

Det bör dock framhällas att rationaliseringen och den tekniska utveck­

lingen har medfört slora negativa effekter på nalur- och kulturmiljön.

94

5.19 Länsstyrelsen i Jönköpings län är medveten om de konflikter som     Prop. 1990/91:155

kan uppstå mellan lantbrukels rationalisering och landsbygdens ulveckling     Bilaga 2

i bemärkelsen ökat boende och bibehållande av mindre fastigheter som

egna enheter. Strukturrationalisering bör nu användas ytterst restriktivt.

Det kan dock fortfarande finnas fastigheter där en strukturrationalisering

kan behövas och skall då självfallet vara möjlig.

Länsstyrelsen delar inte utredningens slutsats att rationaliseringsbe­stämmelsen helt kan utgå.

Länsstyrelsen bedömer att marknadskrafterna inte kommer att medver­ka lill en förbättring av den skogliga arronderingen i områden med stark ägosplittring och inte heller att de på något sätt kommer att underlätta för familjelantbruken att utvecklas och leva kvar, vilket länsstyrelsen anser vara angeläget med hänsyn till miljö- och näringsliv.

Länsstyrelsen anser således till skillnad från utredningen atl del finns ett allmänt intresse av att på något sätt kunna ingripa i vissa lägen.

5.21

Länsstyrelsen i Gotlands län: Genom utnyttjande av jordförvärvs­lagen i kombination med jordfonden har betydande arronderingsförbätt­ringar kunnat genomföras såväl inom jordbruket som skogsmarken. Ratio­naliseringseffekterna har varit betydande med positiv nationalekonomisk betydelse. Dessutom får man inte förbise de miljömässiga fördelarna t.ex. genom minskade körtider, kanleffekter osv.

5.22

Länsstyrelsen i Kristianstads län anser att det i Sverige skall finnas ett livskraftigt jordbruk av viss omfattning, som skötes yrkesmässigt och med tillfredsställande ekonomiskt resultat. En av grundförutsättningarna för detta är att brukningsenheterna har godtagbar storlek samt en god arrondering och ägosammansättning. Med den målsättningen är det nöd­vändigt atl till viss del kunna styra marklransaktionerna. Instrumentet för detta är JFL. Genom åren har åtskilliga förbättringar av fastighetsstruktu­ren skett med JFLs hjälp. Inom många områden är dock behovet av förbättrad fastighetsindelning fortfarande stort. Från stmkturralionalise-ringssynpunkt finns även i fortsättningen ett behov av JFL.

Rapporten

Slorleksralionaliseringen har varit huvudinslaget i

tillämpningen av JFL.

Länsstyrelsen

En korrekt beskrivning är att arronderingsförbätl-

ring i kombination med storleksrationalisering är huvudinslaget. Efler ändring den Ijuli 1987 har del också funnits ett regionalpolitiskt syfte. Detta bör förstärkas.

Rapporten

Det finns ingel samband mellan slorieks- och pro-

duktivitetstillväxt.

Länsslyrelsen

Påslåendet strider mot hittills vedertagna begrepp.

Inte minst den tekniska utvecklingen ställer krav på

95

större arealer. Medelarealen inom jordbruket är        .  '

fortfarande låg och för det helt övervägande antalet

°

praktiker torde sambandet storleks- och lönsam-helslillväxt stå helt klart för den enskilde brukaren. Den stora efterfrågan på lillskottsmark och intres­senternas beredvillighet att betala höga köpeskil­lingar eller arrendeavgifter härför tyder på delta.

Rapporten

JFL har bidragit till att göra de svenska jordbmken

myckel stora men den har inte bidragit till att öka effektiviteten.

Länsstyrelsen

Medelarealen åker per förelag ligger under 30 ha.

Detta ger ingen grund för att beskriva de svenska jordbmken som myckel stora. Däremot har jord­bruken blivit såväl större som effektivare. JFL har bidragit till detta vilket också var syftet. Tankegång­arna i JFL har stort samband med bestämmelserna i faslighetsbildningslagen. Vid sådana från aUmän synpunkt önskvärda åtgärder som att mildra verk­ningarna av exempelvis nya vägdragningar och stängning av järnvägsövergångar är dessa båda lagar av stor betydelse.

En god arrondering och tillräcklig storlek är i många avseenden viktigt på lång sikl. Möjligheten att tillämpa JFL för atl främja rationalitet i dessa avseenden bör bibehållas. Däremot kan rationaliseringsaspekten tonas ned när det gäller att nybilda fler utvecklade företag.

5.23

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Enligt länsstyrelsens bedömning, vil­ken styrks av de erfarenheler som lantbruksnämnden i länet har redovisat, finns del ett fortsalt behov av all vidmakthålla de familjejordbruk som finns och av atl förbättra arronderingen. En fortsatt storlekstillväxt be­dörns angelägen inom länets slättbygder. Lagens avvägning av hur dessa behov skall beaktas vid förvärvsprövningen synes i slort lämplig.

5.24

Länsstyrelsen i Skaraborgs län: Se under 1.24.

5.25

Länsstyrelsen i Örebro län anser i likhet med utredaren atl det numera inte finns tillräckligt starkt behov att fortsätta arbetet med jord­brukets rationalisering. Däremot kvarstår enligt länsstyrelsens mening elt behov att i vissa områden göra koncentrerade insatser för rationalisering av skogsmarken. Att få till stånd sådan verksamhet, utan all det allmänna ges annan möjlighet att bygga upp en markreserv än genom förvärv på öppna marknaden, bedöms som orealistiskt. Det är fortfarande av allmänl intresse att JFL i rationaliseringssyfte kan tillämpas inom sådana områ­den.

I samband med införande av 1987 års ändringar föreslogs att länspro­

gram för strukturrationalisering skulle upprättas av lantbruksnämnden i

96

nära samarbele med länsstyrelsen och kommunerna. Av länsprogrammet Prop. 1990/91: 155 skulle framgå inom vilka områden det enligt JFL 4§ 1. är av allmänt Bilaga 2 intresse att egendomen tas i anspråk för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering. Programmet skulle faslställas av länsstyrelsen. Länsstyrel­sens idé är, att länsstyrelsen enligt ett sådanl faslslälll länsprogram skulle kunna ges befogenhet förordna all förvärvstillslånd krävs inom i länspro­grammet angivna områden.

Inom övriga områden bör förvärvstillstånd kunna undvaras. Jordbruket och skogsbruket är inle betjänta av prövning enligt en uddlös raiionalise-ringsbeslämmelse. Sädan prövning skulle troligen uppfattas som onödig byråkrati.

Genom att tillgängliga personella och ekonomiska resurser koncentreras lill de mest angelägna områdena i resp. län bör rationaliseringsverksamhe­ten kunna effektiviseras avsevärt.

Länsstyrelsen föreslår att

JFL ändras på sådant säll all förvärvstillslånd för fysiska personer behövs endast inom sådant område, som omfattas av länsstyrelsens för­ordnande enligt faslslälll länsprogram,

bestämmelserna i 4§ 2, 3 och 4 upphävs,

6 och 7§§ upphävs.

5.28    Länsstyrelsen i Jämtlands län: Utredarens förslag är ägnal all medfö­

ra negativa förändringar, dä del gäller ägandet av jord och skog. Både

etablerade yrkesutövare, som har behov av tillskottsmark och seriösa

nytillträdande företagare kommer all missgynnas. I konkurrensen om jord

och skog kommer köpstarka intressenter som har hell andra motiv än all

salsa på jord och skogsbruk, att medvetet gynnas. Likaså kan man förutse

en ökning av del s.k. ulboägandei något som står i direkt motsättning

till de samhälleliga målen att söka trygga befolkningsunderlaget i glesbyg­

derna.

-- Länsstyrelsen anser också alt myndighelernas möjligheler att

påkalla markbyle med olika institutionella ägare borde stärkas. Sädana skärpningar står givetvis inte i moisäilning lill alt man i okontroversiella förvärvsärenden har en snabb och enkel handläggning.

5.29

Länsstyrelsen i Västerbottens län: tillstyrker förslagel lill ny jordförvärvslag enligt alternativ I .

5.30

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Medelarealen brukad åker per jord­bruksförelag liksom medelantalet kor per besättning har ökat kraftigt.

De faktorer som ulöver jordförvärvslagen framför alll bidragit till dessa stora förändringar är:

mekaniseringen i både jord- och skogsbruk som letl lill mindre ar­betsbehov men samtidigt också ett ökat behov av inkomster dvs. inom jordbruket bl. a. krav på större areal och fler kor,

krav på ökade inkomster i takt med den allmänna standardhöjningen

i samhället, vilkel ocksä lell till strävan efler större areal och fler kor.

97

7   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 155

jordbrukspolitiken som under en lång följd av år ställt stora krav på     Prop. 1990/91:155 en fortgående rationalisering bl. a. genom reglerna för bidragssystemet, för     Bilaga 2 lantbruksnämndernas jordfondsverksamhet och lillämpningen av jord­förvärvslagen,

samhällsutvecklingen inom andra seklorer, vilken ofta varil ogynn­sam för jordbruket genom ökade kostnader (service, frakter, skatter m.m.).

Del är nalurliglvis omöjligt att säkert avgöra hur stor betydelse jord­förvärvslagen haft i detta större sammanhang. Störst betydelse har nog utan Ivekan den tekniska och ekonomiska utvecklingen haft. Men direkt och indirekt har jordförvärvslagen givetvis påverkat rationaliseringsför-loppel.

Under många år har jusl kravel alt gynna slorleksrationalisering och bäitre arrondering varit huvudmotivet för jordförvärvslagen. Ser man till utvecklingen i vårl län kan man nog konstatera att lagen fungerat så som den varit tänkt. Där den inte varil lillämplig, t.ex. vid släktöverlåtelser, arv och testamenten, har den naturligtvis inle kunnat styra utvecklingen. Att fastighetsägare som upphört med aktivt jord/skogsbruk ändå oftast behåller fastigheten kan bero på svårighet att köpa en ny fastighet men också på sådana faktorer som släkgård, intresse atl behålla anknyining lill hembygd, jakt- och fiskemöjligheter m. m. Det visar bl. a. en inventering som gjorts i Tornedalen.

I Norrbottens län har vi fortfarande brister i jordbruksfastigheterna både avseende storlek och arrondering. Vissa möjligheter att befrämja en bättre struktur bör därför finnas. Delta gäller kanske främst åkermarken men i viss ulslräckning också skogen.

I Norrbottens län finns del fortfarande slora brisler i främsl arronde­ringen av jordbruksfastigheterna. Mänga fastigheter består av ett flertal små skiften både inom åkermarken och i skogen. Del finns därför etl fortsatt behov av alt befrämja en bällre faslighetsstruktur och då framfor allt avseende åkern.

Länsstyrelsen anser därför all nuvarande ralionaliseringsbeslämmelser bör i storl sell bibehållas. I nu gällande utformning av lagen har ju rationaliseringskraven dämpats.

Den jämförelse som utredningen gjort med andra länder kan inle las till inläkt för att slopa ralionaliseringsbeslämmelserna helt. Dels är förhållan­den och förutsättningar mellan länderna mycket olika, dels har utgångslä­get när del gäller storlekar och ägandeformer varit helt annorlunda i exempelvis Sverige, USA och Storbritannien. De senare länderna har ju från början haft en hell annan faslighelsslrukturän Sverige. I själva verket är det så att tillskottsförvärv av åker och skog nästan alltid visat mycket god ekonomisk marginaleffekt på grund av atl redan befintliga investering­ar Och arbelskraft kunnat användas effektivare.

5.34 Kooperativa förbundet: Alla bestämmelser i jordförvärvslagen som

98

syfiar till atl underlätta lantbrukets rationaliseringsprocess bör     Prop. 1990/91: 155

ulgä.

Bilaga 2

5.36 Landstingsförbundet: Slyrelsen tillstyrker det alternativ som innebär atl rationaliseringsbeslämmelserna las bort.

5.38    Småbrukare i Väst: den ensidiga rationaliseringspolitiken

och stordriften varit av ondo. Den har inte ökat effektiviteten utan bara

påskyndat avfolkningen på landsbygden.

"Jordförvärvslagen har som visals ulan tvivel bidragit till atl göra de svenska jordbruken myckel stora. Men den har inte bidragit till att öka effektiviteten. Vad avser syftet att rationalisera jordbruket kan lagen av­skaffas ulan några som helst men för den kort- eller långsikliga utveckling­en" skriver utredaren. Vi instämmer lill fullo i kravet på att la bort ralionaliseringsparagrafen. .\lla smågårdar som har en köpare bör få vara kvar i framtiden. Stora gårdar som inle klarar sig ulan statligt slöd bör delas upp i flera småbruk. Då kan vi fä en bebodd landsbygd.

Köpare som vill bo och bruka gårdarna bör ges företräde. Den försöks­verksamhet som pågått några år och kommunerna fått ha elt ord med i laget bör utvärderas. Den nuvarande jordförvärvslagens formulering "av allmänt inlresse" är för löst formulerad. Med en stringent lag som gynnar bo och brukande och som hindrar uppenbara "spekulanter" kan lantbruks­nämnderna avskaffas och lagens tillämpning granskas av kommunerna.

Småbrukare i Väst hoppades myckel pä formuleringen i 1986 års jord­förvärvslag. Men del visar sig att lantbruksnämnderna gör en så vid tolkning av begreppel "allmänl intresse" att rationaliseringspolitiken har fortsatt i nästan oförminskad kraft.

"Problemen med dålig arrondering hör lill del svenska skogsbrukels minsta problem" slås fast i ulredningen. Likaså atl effektiviteten i små­skogsbruket inte är sämre eller all avverkningen är mindre. Det är mycket bra alt detta slås fast. I den Dahlgrenska strukturutredningen som lyckligt­vis stoppades påstods raka motsatsen.

5.39    Svenska arbetsgivareföreningen: Av de två alternativ till ändring av

lagen som ulredningen föreslår förordar SAF det, som innebär all endasl

de nuvarande beslämmelserna om juridiska personers rätt atl förvärva

fastighel behålls.

Alt rationaliseringsprocessen inom skogs- och jordbruket, liksom inom alla andra näringar, sköls bäst genom fri konkurrens är en självklarhet.

5.41 Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: Ulredningen visar alt de sociala och ekonomiska krafter som styrt utvecklingen av skogs- och lantbruksföretagens sloriek och struktur varit starkare än lagen. Lagen har snarast stört utvecklingen genom orättvisa fördelningseffekter, byråkra­tiskt krångel och vissl godtycke. Vanliga lönsamhetskrav och konkurrens från andra närings- och samhällssektorer har automatiski styrt ulveckling-

99

en. Della lorde särskill vara fallet då del gäller skogsgårdarnas struklurul-     Prop. 1990/91; 155

veckling.

Bilaga 2

Skogsindustrierna delar ulredningens bedömning i denna fråga. Någol påtagligt behov av statlig reglering då det gäller skogsbrukels strukturratio­nalisering finns inle. Problemet med extrem ägosplittring i vissa bygder löses bäsl genom riktade projektakliviteter i samarbete mellan berörda myndigheter och markägare. Till skogsbolagens arronderings- och lill-köpsproblem återkommer vi nedan.

5.43

Svenska sparbanksföreningen: 1 valel mellan de i rapporten presente­rade tvä reformallernativen är Sparbanksföreningen mest positiv lill det förslag, enligt vilkel av den nuvarande lagsliftningen behålls endasl be­stämmelser om juridiska personers rätl all förvärva jordbruksfastigheter.

5.44

Sveriges jordbruksarrendatorers förbund: Enligt förslaget skall ralio-naliseringsmotivet försvinna. Som grund för denna ändring anges all ralionaliseringsmolivet minskat anlalel boende på landsbygden. I molsals till utredaren anser SJA atl ralionaliseringsmolivet måste finnas kvar. Därigenom främjas möjlighelerna alt bilda bärkraftiga lantbruksförelag. Även i framliden torde just de bärkraftiga lantbruksföretagen komma alt svara för stabiliteten och ryggraden i den levande landsbygden.

5.45

Sveriges jordägareförbund: Vi avvisar förslagel all lantbruksnämn­derna skall intensifiera sina köp och försäljningar på öppna marknaden för all förbättra arronderingen.

Vi delar ulredningens uppfattning, atl en av jordförvärvslagstiftningen framtvingad slorleksrationalisering inle generellt ökar produktivitetstill­växten inom jordbruksnäringen. Däremot är del vikligt att beakta, att för enskilda förelag kan en slorleksrationalisering betyda en avsevärd höjning av produktiviteten. Det är därför viktigl att jordförvärvslagstiflningen inle hindrar addilionsförvärv, så alt förelagen kan växa om delta är lönsamt.

Vi delar utredningens uppfattning, atl dåligt arronderad skogsmark hör lill svenska skogsbrukels minsta problem som kan hanteras ulan omfallan­de lagsliflning. Vi avvisar dock hell ulredningens förslag, att lantbruks­nämnderna skall intensifiera sina köp och försäljningar på öppna markna­den för atl förbättra arronderingen. Det är fulll lillräckligl. all skogsägarna själva ulan byråkratiska hinder kan köpa och sälja skogsmark för all förbättra arronderingen i de fall där de anser della vara lönsamt.

Vi delar utredningens uppfattning, att rationaliseringsbesläm­

melserna --- slopas.

5.47 Sågverkens råvaruförening har två grundintressen i skogsmarkspoliti­ken.

1) Vi önskar hög omsättning pä skogsfasligheter genom all gamla, trolla och ointresserade skogsägare avträder och all nya, alerta, intresserade

100

skogsägare träder till. Delta leder till god skogsvård och inlresse att avver-     Prop. 1990/91; 155

ka.

Bilaga 2

2) Vårl andra inlresse är alt motivera bygdesågarnas legitima köp av skogsfasligheter som en bas för sin råvaruförsörjning.

De förändringar av jordförvärvslagen, som gjordes halvårsskiftet 1987 ledde uppenbariigen till en ökad handel med skogsfastigheter, vilkel Råva­ruföreningen anser är positivt. Ulredningens ifrågasättande av särskilda bestämmelser för alt underlätta rationaliseringsprocessen i skogsbruket ansluter sig Råvaruföreningen också lill dock med följande kommenta­rer:

Pä s. 37 anger ulredningen i figur III: 8 att avverkningsintensiteten stiger med antalet skogsskiften (upp till 8 stycken). Längre ned på sidan drar utredningen slutsatsen, att en ökning av antalet skiften ökar avverknings-intensiteten. Råvaruföreningen anser atl det är en förhastad slutsats, då antalet skiften kan tänkas sainvariera med andra faktorer, exempelvis kombinationsdrifl jord skog pä del viset, att skogs/jordbruksgårdarnas skogsinnehav är mer uppsplittrat än rena skogsgårdar och all avverknings-intensiteten på kombinationsgårdar varit högre bl.a. pä grund av jordbru­kets lönsamhetsproblem.

På s. 36 diskuterar utredningen awerkningsiniensiteten på privalskogen och ägarens ålder. Utredningen antyder, atl skogsmark av "ralionalise­ringsskäl" ej borde säljas till äldre personer. Det är i försia hand samvaria-tionen mellan ägarens ålder och ägandels längd samt del välkända fak­tum, atl nytillträdande skogsägare avverkar mer än den som haft skogen i sin ägo länge som är huvudorsaken till Carléns konstaterande om lägre avverkningsinlensitet hos äldre skogsägare, inle ägarens ålder som sådan. Tvärtom finns mänga exempel pä äldre, ofta skogsutbildade människor, som under sina sisla aktiva eller dellidsaktiva år och även läng lid efler pensioneringen vill se drömmarna om en egen skogsfastighet gå i uppfyllel­se. Mer exemplariskl skötta och avverkade fastigheter lorde knappast slå att finna.

På s. 27 diskuterar utredningen privatskogsägarnas själverksamhel. Vi tror som författarna, att själv verksamhelen sjunkit från 1950-lalel till i dag. Mellan rotposter och leveranstimmer finns dock sälj formerna leve-ransrotposter och avverkningsuppdrag med varianter, varför en jämförelse mellan rolpostandelen år 1950 och leveransvirkesandelen år 1985 måsle modifieras. Särskilt avverkningsuppdragen har ökat kraftigl under den studerade tiden.

På s. 38 diskuterar utredningen den genomsnittliga hyggesstorleken över ägarkalegori. En viktig orsak lill skillnaden är geografisk. Privalskogsägar-na dominerar i Götaland, där hyggesslorleken är mindre, medan bolagen och domänverket dominerar i Norrland, där hyggena är slörre. Privat­skogsägares i Kronoberg medelhygge är 1,3 ha och i Västernorriand 5,3 ha. Bolagsmedelhygget i Kronoberg är 4,1 ha och i Västernorrland 27,4 ha.

5.48 Tjänstemännens centralorganisation tillstyrker utredarens

förslag att en framtida jordförvärvslag endasl skall ha Ivå element:

1. Fortsall förbud för juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter.

101

2. Företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta till glesbygds-     Prop. 1990/91; 155

områden.

Bilaga 2

5.49 Trädgårdsnäringens riksförbund anser att jordförvärvslagstiftningen alltjämt skall stödja heltidsförelagare inom bl.a. trädgårdsodlingen så att de får tillgång till produktionsareal. Utvecklingen har gått mot att en allt större del av jordbruksmarken brukas av andra än ägarna. Arrende kan visserligen ge en möjlighet att börja som trädgårdsodlare men en mer långsiktig förfoganderätt är nödvändig för alt motivera sådana investe­ringar som är förbundna med ett intensivt arealulnylljande.

6 Regionalpolitik

6.3 Lantbruksstyrelsen: Enligt utredaren är del hell uppenbart alt jord­förvärvslagens effektivitet vad avser förmågan att skapa sysselsättning i glesbygd varit utomordentligt låg. Dessutom, fortsätter utredaren, kan del mycket väl tänkas atl lagen har befrämjat en utflyttning snarare än en inflyttning av boende till glesbygden.

Styrelsen anser alt utredaren tagit alltför lätt på uppgiften att bedöma lagens effekt att främja sysselsättningen i glesbygd. Det enda "beviset" för alt utredarens slutsats skulle vara riktig är ett diagram som visar befolk­ningens fördelning på tätort resp. glesbygd i Sverige och Europa under perioden 1930 1980. För del försia infördes beslämmelsen om regional­politiska hänsynstaganden i jordförvärvslagen först år 1979. För det andra kan en jämförelse mellan Sverige och Europa i della avseende inte ge något av värde.

Utredaren har överskattat lagens möjligheler att främja sysselsättningen i glesbygd. Genom den allmänna utvecklingen i samhället har antalet sysselsatta i glesbygden minskat. Det har därför blivit särskill angeläget atl sysselsällningsunderiaget inom jord- och skogsbruk i ökad utsträckning kan utnyttjas av ortsbefolkningen. Att skapa ny sysselsättning är inle jordförvärvslagens syfte, däremol att styra befintligt sysselsältningsunder­iag i rätt riktning. Enligt styrelsens bedömning är en sådan styrning utom­ordentligt viktig, då det är en påtagligt högre aktivitet och livskraft i de bygder där den bofasta befolkningen också äger marken än vad som är fallel då denna koppling saknas.

Genom de handlingsprogram som utarbetats i samråd med länsstyrelser och kommuner till ledning för tillämpningen av lagen ute i länen ges goda möjligheter tiU lokal anpassning.

Tillämpningen av lagen har gradvis och särskilt efler ändringarna år

1987 förskjutits i riktning mol all främja permanent boende för inflyttan­

de framför storleksökning av de förelag som redan finns. Slyrelsen upple­

ver inte denna utveckling som negativ, trots att de två syftena kan sägas stå

i konflikt med varandra. På många häll finns nämligen en samstämmig

uppfattning om boendets betydelse för att bland annat förbättra kommu­

nikationer och ge underiag för service i bygden. Styrelsen vill i detta

sammanhang erinra om de tankar som ligger bakom förslaget till lag om

102

förvärv av bostadsfasligheter på vissa orter (bostadsdepartementet. Ds     Prop. 1990/91:155

1989:78).

Bilaga 2

Problem uppstår när det råder tveksamhet om förvärvarens avsikl verk­

ligen är att bosätta sig permanent på fastigheten. Nuvarande regler ger

möjlighet alt efter åtagande av förvärvaren föreskriva brukning och bosätt­

ning, särskilt inom glesbygdsområden. Flera lantbruksnämnder betonar

svårigheterna vid tillämpningen av detta system och förordar möjligheter

att ge vilesföreläggande då bosättning inle kommer lill stånd. Vidare

framhålls att bosättning bör krävas på lämpliga     .

Inför en eventuell framtida revidering bör följande ändringar övervägas.

Lagen bör ulformas så, åtminstone i glesbygdsområdena, att större vikt än lidigare kan läggas vid möjligheterna atl främja permanent bosättning. I annat fall kan del föreligga risk för en omfattande fastighetsspekulation. Nuvarande sanklionsmöjligheler mot förvärvare som inte uppfyller före­skriven bosättningsplikt är alltför ineffektiva. Styrelsen anser därför att reglerna i lagens I0§, som behandlar föreskrift om brukning och bosätt­ning, bör ersättas med regler om åläggande med möjlighet atl förelägga vite. Detta förfarande kan redan i dag användas bland annat då åtgärd behövs med hänsyn till natur- eller skogsvården (!!§).

Utredningens alternativ 1 för främjande av regionalpolitiken avstyrks, främst på grund av de problem som skulle uppstå för både köpare och säljare vid överlåtelser till andra än ortsbor och inflyttande i och med den ettårsfrist som föreslås innan tillstånd kan beviljas dessa köparkategorier.

Det andra alternativet, att slopa jordförvärvslagens bestämmelser och förstärka de traditionella medlen som t. ex. lokaliseringsbidrag och gles­bygdsstöd är oklart till sin innebörd. Utredaren anser dock all om samhäl­let önskar stödja t. ex. tillskottsförvärv, bör detta ske genom direkta bidrag eller subventioner. Med anledning härav gör styrelsen tolkningen atl sam­hället vid ett avslag av en förvärvsansökan skulle stå för skillnaden mellan avtalad köpeskilling och den akluella intressentens bud. Ett sådant förfa­rande skulle kunna bli myckel svårl atl lillämpa. Styrelsen avslyrker därför även detta förslag.

6.4 Skogsstyrelsen: När del gäller lagens syfte alt främja sysselsättningen i glesbygd hävdar flera skogsvårdsstyrelser alt lagen efler ändringen år 1987 har större möjligheler alt bidra lill en positiv utveckling. Två skogsvårds­styrelser har också pekat på behovet av alt utvidga eller skärpa lagen vad gäller de regionalpolitiska hänsynen.

Utredaren har för att bedöma lagens effektivitet när det gäller sysselsätt­

ning i glesbygd studerat den faktiska utvecklingen av befolkningens fördel­

ning mellan tätort och glesbygd och jämfört denna med molsvarande

utveckling i Europa. Skogsstyrelsen anser att stora skillnader i mänga

avseenden mellan olika länder i Europa gör att jämförelsen helt saknar

värde. Att perioden dessutom avseråren 19301980, dvs. före det att JFL

fick ett uttalat regionalpolitiskt syfle, förstärker intrycket av en tämligen

meningslös jämförelse. Vad som är intressant är om JFL på något sätt kan

103

bidra till landsbygdens ulveckling. Därför är det av stort inlresse alt Prop. 1990/91:155 studera hur lagen fungerar i detta avseende efter skärpningen år 1987 av de Bilaga 2 regionalpolitiska aspekterna i lagen. Vid en sådan studie är det givelvis av inlresse att studera även bifallna förvärvsansökningar. I en skriftlig infor­malion från lanlbruksstyrelsen daterad 1989-09-21 uppges del alt närmare 2 600 dellidsjordbrukare har fåll tillstånd all köpa jordbruksfastigheter under 1988/89. Vissa av dessa bor redan pä orten medan andra har uppgivit att de har för avsikt all bosätta sig på den förvärvade egendomen. Gruppen deltidslantbrukare har under de senaste aren ökat kraftigl i antal bland dem som ansökt om förvärvstillslånd. Frän 1984/85 lill 1988/89 har denna grupp mer än fördubblat arealen förvärvad mark per år. Det är en brist all studier av det slag som nu har nämnts saknas i föreliggande ulredning.

Det är också av slort inlresse alt studera hur JFL, efter ändringarna år 1987, tillämpas i olika delar av landet. Enligt lanlbruksstyrelsens statistik lillämpas de regionalpoliliska beslämmelserna oftare i Kronobergs län och Jämtlands län än i övriga län. Det är svårl alt tro att detta enbarl beror på skilda förutsättningar vad gäller regionala förhållanden. Skogsvårdsstyrel­sen i Kronobergs län pekar i silt yllrande pä atl lagen har haft posiliva eflekler i delta avseende tack vare länels handlingsprogram för tillämp­ning av lagen. En utvärdering av lagens regionalpolitiska hänsyn borde även klarlägga i vilken utsträckning som länsprogram och/eller kommu­nernas underlag har fått genomslag i tillämpningen.

6.6 Arbetsmarknadsstyrelsen finner av flera skäl atl lagen bör medverka lill att förhindra en fortsatt utglesning av landsbygdens befolkning. Lagen bör således kunna medge alt även deltidsbrukare får förvärva jordbruks­fastighet för bosättning på fastigheten och att avstyckning för bostadsbe­byggelse får ske från sådana fastigheter.

I fråga om det regionalpolitiska målet atl främja sysselsättning och boende i glesbygd finner utredaren alt lagens konstruktion försvårat för andra än landsbygdens befolkning atl köpa mark och fastigheter på landet. Lagen har tvärtemot sill syfte verkat som ell hinder för glesbygdens utveckling. Samtidigt har storieksrationaliseringen medverkat till atl anta­let jordbrukare minskat. Antalet boende i glesbygd har efter hand minskat till ca 15 % av befolkningen.

AMS finner denna utveckling oroande och negaliv för infrastrukturen som i sin tur har slor betydelse för sysselsättning och bosättning i glesbyg­den.

De förslag lill förändringar som läggs fram i ulredningen innebär en väsentlig avreglering av området, vilket enligt AMS mening kan få vissa posiliva effekier på sysselsättningen i glesbygden. AMS förordar således atl enbarl de nuvarande bestämmelserna om juridiska personers rätl att förvärva fastigheter bibehålls. De bestämmelser som syftar till atl under­lätta lantbrukets rationaliseringsprocess och förstärkningen av regionalpo-

104

litiken bör utgå eftersom de har en negativ effekt på bosättning och     Prop. 1990/91:155

sysselsättning i glesbygden.

Bilaga 2

AMS vill dock understryka behovel av att den traditionella regionalpoli­tiken förstärks och att glesbygdsmedlen kraftigt utökas.

6.7 Plan- och bostadsverket: Till atl börja med vill Boverket avstyrka utredningens alternativ 2, som visserligen innebär fortsatt förbud för juridiska personer att förvärva lantbruksfastigheter men låter alla bestäm­melser om rationalisering eller regionalpolitik utgå. Detta förslag bör avstyrkas, då det ej är troligt att de önskade regionalpolitiska effekterna kan uppnås med traditionella medel inom regionalpolitiken.

Utredningens alternativ I, som lyfter fram de regionalpolitiska ambitio­nerna, kan däremot Boverkei tillstyrka avseende den huvudinriktning som förslagel grundas på. Det är principiellt nödvändigl att stärka förutsätt­ningarna för ökat boende på landsbygden. Många bygder behöver fler boende, främst i yngre åldrar, för att förbättra underlaget för befintlig service, det sociala livet osv.. Elt ökat boende sammankopplat med bru­kande av marken förbättrar också förutsättningarna för landskapsvård och bevarande av värdefull naturmiljö.

Några påpekanden bör göras. Alternativ 1 innebär att de som önskar flytta till glesbygdsområde jämställs med ortsboende i förvärvsfrågan. Det är en bra grundregel, men den kan behöva nyanseras i vissa särskilda fall. 1 flera bygder är det i dag glest mellan gårdar med heltidsarbetande lantbru­kare med djurbesättningar. I många byar svarar oftast en eller möjligen två lantbrukare för att huvuddelen av den brukade marken fortfarande an­vänds och hälls öppen. Dessa lantbrukare är alltså strategiskt viktiga för naturmiljö och landskapsbild och har i de flesta fall tillräckligt med mark för sin verksamhet. Det förekommer dock, och är inte allt för ovanligl i vissa bygder, att lantbrukare nyttjar stora arrenderade arealer eller brukar annans mark utan avtal. Dessa brukare behöver alltså egentligen mer egen areal för att på sikt trygga fortsatt drift. Samma gäller nystartade lant­bruksföretag som är under uppbyggnad. Här kan del ur allmän synpunkt vara angeläget att i jordförvärvsärenden prioritera den på orten boende lanlbmkaren före en nyinflyttad. Annars kan man visserligen få en nyin­flyttad familj som brukar en mindre areal, men samtidigt riskera att betydligt slörre arealer läggs ned med betydande negativa följdeffekter på landskapsbild och naturmiljö.

Ovanstående avvägning kan alltså behöva göras i vissa enskilda fall och lagen bör därför innehålla en undanlagsregel, som möjliggör prioritering av på Orten boende, om det är av stor betydelse för del befintliga företagets fortsatta existens och ansvar för landskapsvård och naturmiljö. Tillämp­ningen av denna undantagsregel fordrar dock en nyanserad prövning med etl brett och allsidigt beslutsunderlag och måste innebära att man bryter den hittillsvarande ensidiga inriktningen mot struktur- och storleksratio­nalisering.

För att uppnå förslagets regionalpolitiska ambitioner är del väsentligt

att boendekravet i lagen efterievs. Jordförvärvslagen innehåller i dag be-

105

stämmelser om bosättning och ger möjlighet för lantbruksnämnd att före-     Prop. 1990/91:155 lägga vite om förvärvaren inle fullgör vad som åligger honom. Övervak-     Bilaga 2 ningen av paragrafens efterlevnad har dock ibland ifrågasatts, varför den nuvarande boendeklausulen bör utvecklas och förslärkas.

6.8 Statens lantmäteriverk: Regionalpolitik har aUtmer kommit att handla om bosättning på fastigheten. Även landskapsvårdsintressen spelar en alll större roll vid lagens tiUämpning.

Traditionellt har det funnits ett synsätt att de redan boende på landsbyg­den skall ges de bäsla förutsällningarna för sysselsättning och utkomst. På senare tid, under 1980-talel, har synsättet svängt till att regionalpolitik främst handlar om atl underiätta för etablering, nytänkande och nyföreta-gande på landsbygden.

LMV anser att ralionaliseringsbestämmelsen inte behöver strida mot de regionalpolitiska målen. Tillämpningen av JFL efter 1987 års ändringar ger utrymme för båda de synsätt som exemplifierats.

LMV har lämnat förslag om fastighetsbildning på landsbygden (Rapport 1988:9). Förslagen avses komma att ligga till grund för lagstiftning inom kort. Lagförslagen avses ge utrymme för utformning av fastigheter för permanent boende på landsbygden samtidigl som mark kan tillföras ratio­naliseringen. Föruiom att bostadsfasligheter skall kunna inrymma flera olika markslag kan dessa också efter etablering utvecklas till jordbruksfö­retag efler s. k. kombinationsföretag. Inom glesbygdsområden skall flexibi­liteten kunna vara stor. Lagförslagen inrymmer vidare en regionalpolitisk bestämmelse som gynnar fastighetsbildning för glesbygdsföretag samt även fastighetsbildning som främjar nalur- eller kulturminnesvårdens iniressen i vissa särskilda fall.

LMV kan ansluta sig till en ambilionsinriktning alt göra JFL till ell mer verksamt instrumenl för inflyttning till landsbygden. Eventuellt skulle lagen kunna ulformas på sådant sätt att förvärvstillständ inte behövs om bosättning sker på fastigheten inom två år. Förebilden skulle till viss del kunna vara utformningen av tillståndsplikten vid exekutiva förvärv. And­ra möjligheler skulle kunna vara en avgränsning av rationaliseringsbe­stämmelsen till att gälla inom vissa län eller kommuner. Även en möjlighet att kunna få förhandsbesked om förvärvstillslånd kan övervägas om pris­regeln skulle utmönstras. Det sagda är exempel på nytänkande som kan behövas på området men som bör utredas ytterligare. Lämpligt valda ändringar bör kunna få den effekten atl utbudet av jord- och skogsbruks­mark ökar.

I andra hand förordar LMV del första förändringsalternativet, som innebär att de regionalpolitiska ambitionerna uppgraderas i lagen.

6.10 Domänverket delar ulredningens uppfatlning att en avregle­

ring bör ske inom jordförvärvslagsliflningens område         beslämmel­

serna om regionalpolitiska hänsyn omprövas.

6.14 Näringsfrihetsombudsmannen:  Utredningen  konstaterar att  lagen

106

hindrat nytillkommande att få köpa mindre gårdar, l.ex. för att ägna sig åt Prop. 1990/91; 155 deltidsjordbruk, eller bara för att bo pä landet. Del framslår som inkonse- Bilaga 2 kvent att i en situation med överskottsproduktion av i stort sett samtliga jordbmksråvaror förhindra den som så önskar från atl köpa en gård för annat ändamål än jordbmk. Del borde ju snarare vara önskvärt atl sä sker. En oundviklig följd av en avreglering av jordbrukssektorn är att mark kommer att frigöras från produktion. Det är då rimligt att en efterfrågan av denna mark för alternativ användning inte förhindras. Det är också vikligt all den som önskar lämna jordbruksnäringen också skall kunna sälja sin mark till det pris marknaden erbjuder. Därför bör inte heller den som önskar förvärva en jordbmksfastighet, eller del därav, för fritidsboen­de förhindras därtill. Om en sädan ordning ej anses uppfylla den regional­politiska målsättningen, är det lämpligare att sätta in riktade, helst tempo­rära, insatser för att exempelvis stimulera en inflyttning. En rält för privatpersoner att fritt få förvärva fastigheter skapar i vart fall större möjligheler för inflyttning och därmed sysselsättning på landsbygden än dagens jordförvärvslag gör.

NO är negativ till utredningens förslag i alternativ 1 att icke ortsboende som heller inte ämnar bosätta sig på fastigheten skall vägras förvärvstill­stånd. Regionalpolitiska strävanden bör i stället tillgodoses genom riktade åtgärder, exempelvis sådana som föreslås i betänkandet En ny livsmedels­politik.

6.15 Svenska kyrkans centralstyrelse uttalade även i nämnda yllrande att de allmänna regionalpolitiska målen också frän kyrkans utgångspunkt är vällovliga och i linje med kyrkans uppgift atl ocksä värna om den verksam­het som sker i glesbygd och på små orter. Centralstyrelsen har inle ändrat uppfattning på denna punkt. Vid valel av de två alternativ som utredning­en föreslår förordar därför centralstyrelsen det första alternativet enligt vilkel de regionalpolitiska ambitionerna skulle lyftas fram.

6.17    Länsstyrelsen i Södermanlands län: Utredningen anser att jord­

förvärvslagen är ineffektiv som regionalpolitiskt medel. Dess rationalise­

ringssyfte stär i direkt motsättning lill de regionalpolitiska syftena och

hindrar en utflyttning till glesbygden.

Länsstyrelsen instämmer med ulredningen atl det är svårt atl förena dessa mål. För att uppnå de regionalpolitiska målen bör andra medel användas för atl främja sysselsättning i glesbygd.

6.18

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser atl lagens möjlighet att styra förvärv i regionalpolitiskt syfte bör bibehållas. Det är särskilt angeläget atl ha denna styrmöjlighet i länets skärgård. Ett antal viktiga faslighelsförvärv har under senare är behandlats med tillämpning av denna bestämmelse och därmed givit ökad möjlighet för skärgårdsborna all överta fastigheten i fråga.

6.19

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser atl del finns ett behov och ett

107

intresse av även mindre och medelstora fastigheter. Även sådana faslighe-     Prop. 1990/91: 155

ter måste kunna bestå som självständiga enheter.

Bilaga 2

Dessa faktorer gör alt större hänsyn i kommande lagstiftning bör las lill regionalpolitiska ambitioner där boende och allmän landsbygdsutveckling lyfts fram.

Länsstyrelsen anser att en framtida förvärvslagstiftning kan utgå från utredningens alternativ I med vissa kompletteringar och tillägg, nägot som närmare redovisas nedan. Utredningens alternativ 1 består av två element som innebär

1. fortsall förbud mol juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter,

2,    företräde för ortsboende och dem som önskar nyinflylta lill glesbygds­

områden.

Förslaget innebär all de som önskar flytta till glesbygdsområden i förvärvsärenden jämställs med ortsboende.

Länsstyrelsen vill starkt betona all boendet har en avgörande betydelse för en positiv landsbygdsutveckling. Boende är principiellt viktigare än brukande för att kunna vidmakthålla en levande landsbygd. Boendet mås­te därför prioriteras. Lantbruksnämnd eller annan tillståndsgivande myn­dighet bör i framtiden ha ovillkoriig skyldighet atl följa upp boendeplik-ten.

6.21 Länsstyrelsen i Gotlands län: Lantbruksnämndens uppfattning är att jordförvärvslagen har varil ett effektivt medel för att genomföra den vid olika tidpunkter gällande jordbrukspolitiken. Den regionalpolitiska fram­toningen i de tvä senaste versionerna har av nämnden kunnal användas som ett effektivt medel bland andra atl genomföra i länet beslutad regio­nalpolitik.

Utredaren föreslår atl jordförvärvslagen begränsas till att enbart gälla prövning av juridiska personers förvärv eller eventuellt med tillägg för att ortsboende och nyinflyttande till glesbygdsområden ges företräde. Lant­bruksnämnden anser att jordförvärvslagen ungefär med nuvarande ut­formning är nödvändig främst av regionalpolitiska skäl.

Stommen i näringslivet på den gotländska landsbygden är jordbruket. Sysselsättningen och inkomsterna från jordbmksnäringen och de enskilda jordbruken som bostad och bas för kompletterande sysselsättningar eller andra företag är nödvändiga delar i landsbygdsutvecklingen. Samtidigl är många områden attraktiva ur turist- och sommarboendesynpunkl varför det finns uppenbar risk för att så stora delar av jordbruket skulle köpas för sädant ändamål vid en fri marknad all serviceunderlaget skulle bli för litet. Nämndens erfarenhet är att huvuddelen av presumtiva säljare av jord­bruksfastigheter i dessa områden accepterar en dämpande effekt på en fri prisbildning om della medför all bygden hålls levande. I de mer utpräglade jordbmksområdena är behovet av jordförvärvslagen som styrinstrument för en rationalisering numera mindre.

108

6.22 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Allt slörre krafl bör ägnas åt arbelel Prop. 1990/91:155 med landsbygdsutveckling och intentionerna är att med alla medel försöka Bilaga 2 stödja strävandena mol en positiv landsbygdsutveckling. Även JFL med dess inslag av regionalpolitiska aspekter är ett medel i denna verksamhet. I bygder med gles bosättning bör permanent bosättning och skilda verksam­heter främjas. Styrelsen ser speciellt permanentbosällningen som, frän sociala och andra synpunkler, myckel viktig. JFL medger atl krav på permanent bosättning i samband med köp av jordbruksfastighet i vissa fall kan ställas. Denna möjlighet bör finnas kvar även i framliden och även kunna omfatta fall där del inte är fräga om utvecklade eller utvecklingsba­ra enheter.

En positiv landsbygdsutveckling bör i slörre ulslräckning kunna främjas genom JFL. Delta kan exempelvis ske genom all ge frågan om permanent bosättning slörre tyngd och därigenom ökade möjligheter alt i områden med gles bosättning stimulera förvärv av personer som utifrån flyttar in i orten.

En alltför kraftig slorleksrationalisering kan emellertid bidra lill atl befolkningen på landsbygden glesnar. Den kan därigenom fä effekter som strider mot de ålgärder för landsbygdens utveckling som samhället i andra sammanhang stöder. Del var mol denna bakgrund värdefullt all 1987 års översyn av jordförvärvslagen lade en ökad vikl vid sysselsättningsmöjlig­heterna inom svagare bygder och gav möjlighet atl vägra förvärvstillslånd om en egendom behövs för all främja sysselsättningen i orten. En jord­bruksfastighet av mindre omfattning kan därigenom komma att tjäna som bas för ell företag där jord- och skogsbruk kombineras med annan verk­samhel. Ell hos regeringen liggande förslag till ändringar i faslighelsbild-ningslagsliflningen är tänkt atl verka i sainma riktning.

6.25

Länsstyrelsen i Örebro län föreslår all 6 och 7§ § upphävs.

6.26

Länsstyrelsen i Västmanlands län: De regionalpoliliska hänsynen i en översyn bör vara tungt vägande. I utredningsförslaget förs två förslag fram. Dels där lagsliftningen lar regionalpolitiska hänsyn, dels där sådan hänsyn inle las och i ställel det nuvarande stödsystemet blir del enda styrinstru­mentet mol de regionalpoliliska målen.

Enligt länsslyrelsens mening behövs även andra instrument än ekono­miskt slöd för all bibehålla och förslärka en livskraftig landsbygd. Jord­förvärvslagen kan, rätl utformad, vara etl sådanl instrument.

All den gällande jordförvärvslagen i många stycken har motverkat sill syfte, såväl i regionalpolitiskt hänseende som i andra avseenden när del gäller utvecklingen i glesbygd och landsbygd, är något som länsslyrelsen kan instämma i. De förslag som lämnas i ulredningen har emellertid länsstyrelsen svårl alt bedöma i relation till vad som bör uppnås. Länssty­relsen lämnar nedan sin syn på förvärvspolitiken.

Ell splittrat och fjärrstyrt ägande och ell passivt utnyttjande av marken är elt slorl hot mol landsbygden. I attraktiva lägen har också prisstegringen

109

inneburit att allt fler fastigheter övergår i frilidsbors händer. Problemet     Prop. 1990/91; 155

gäller jordbruksfastigheter, men också vanliga bostäder på landsbygden.

Bilaga 2

I och med förändringarna i jordförvärvslagstiftningen år 1987 har stor­leksrationaliseringen av jordbruksfastigheter tonats ner betydligt och bätt­re möjligheter har öppnats för nya grupper alt förvärva fasligheter. Läns­styrelsen ser detta som positivt. Samtidigt har det medfört atl "spekula-lionsförvärv" och förvärv för fritidsulnyttjande har ökat på vissa håll.

När det gäller bopolitiken vill länsslyrelsen undersiryka alt den formule­ras tydligt i riktning mol krav på någon form av brukande av marken. En avreglering riskerar annars att försvära faslighelsförvärven för personer som avser atl bosätta sig och aktivt bruka fastigheten.

Kommunerna har etl ansvar för boendet och får etl alll slörre inflylande över markutnyttjandet. Det är mot denna bakgrund logiskt att ge kommu­nerna ökade befogenheter även inom jordförvärvsprövningen.

Sammanfattningsvis vill länsslyrelsen föreslå att förvärvslagstiftningen ulformas så atl boplikten/brukandel blir det styrande instrumentet saml all försök görs med kommunalt inflylande i jordförvärvspolitiken.

6.27

Länsstyrelsen i Gävleborgs län har enbart bedömt utredningens för­slag ur regionalpolitisk synpunkl. Vi delar därvid ulredningens uppfatt­ning att jordförvärvslagen är ineffektiv som regionalpolitiskt medel. För alt stimulera människor atl bo kvar i glesbygd och också få fler alt flytta dit behövs aktiva insatser och slödmöjligheler för all skapa ny sysselsättning, bl.a. kombinalionssysselsättning till jord- och skogsbruk. Ökade slödmöj­ligheler behövs även för alt stimulera och underlätta alternativ markan­vändning. Dessutom behövs förbättringar av kommunikationer, utbild­ningsmöjligheter, kultur, fritidsaktiviteter m.rti. Det är därför angeläget med en kraftig ökning av glesbygdsstödet samt de s.k. NOLA-medlen. Däremot finns det ur regionalpolitisk synpunkl inget vägande skäl atl bibehålla nuvarande jordförvärvslag.

6.28

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser, all det snarast finns skäl all skärpa praxis i nuvarande lagsliftning. Del gäller både hållningen till utboägande och .

6.29

Länsstyrelsen i Västerbottens län lillslyrker förslagel lill ny jord­förvärvslag enligt alternativ 1 med tillägget att prövningen av jordförvärv delegeras till de kommuner som sä önskar.

6.30

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Ofta kontaktas handläggande perso­nal före förvärv och vanligen då av presumtiva köpare. Dels genom den information som lämnas och dels genom vetskapen om jordförvärvslagens existens får lagen en belydande indirekt effeki. Förvärven styrs därför i slor utsträckning redan i förväg så att säga ål rält håll. Det vore därför också fel atl av den slora andelen bifallsärenden dra den slutsatsen att jordförvärvslagen egentligen är onödig. Resultatet av ett upphävande av lagen skulle sannolikt bli atl jusl orlsborna eller de som avsåg att flytta till

110

fastigheten skulle komma till korta i konkurrensen. Främst skulle nog     Prop. 1990/91:155

skogsbygderna dvs. glesbygden drabbas.

Bilaga 2

Också här är det främst andra faktorer än jordförvärvslagen som påver­kat den negativa utvecklingen. Oavsett om lagen funnits eller ej skulle de små jordbruksenheterna i stor utsträckning ha tvingats atl upphöra med sin jordbruksdrift då de kompletterande arbetstillfällena främsl i stor­skogsbruket försvann i snabb takt. Möjligen har rationaliseringskravet tidigare varit för dominerande.

Länsstyrelsen anser att den nuvarande utformningen väl svarar mot behovet och dessutom medger en flexibel tillämpning.

Det är viktigt i dagens situation att försöka gynna sådana förvärv som leder till bosättning och ett aktivt brukande på orten. Jordförvärvslagen kan dock givetvis inte ensam vända utvecklingen på landsbygden och i glesbygd. Beslul och åtgärder inom andra samhällssektorer måste bli posi­tiva för landsbygden om en bestående förbättring skall kunna uppnäs. Länsstyrelsen anser att jordförvärvslagen ulgör, med den ulformning den har nu, en positiv faktor för att befrämja en sådan utveckling.

6.31 Glesbygdsdelegationen: Utredaren anger två alternativa utformning­ar av jordförvärvslagen som båda innebär avregleringar. Enligt det ena allernalivet skall beslämmelsen om begränsningar av juridiska personers förvärv finnas kvar liksom bestämmelser om företräde för ortsboende och de som önskar flytta lill glesbygden. Ralionaliseringsbestämmelsen las däremot bort liksom prisprövningen. I del andra alternativet tas även "bopliklen" bort och endast bestämmelsen om juridiska personers rätt all förvärva fasligheter behälls. I detta alternativ förutsätts de regional- och glesbygdspolitiska målen uppfyllas genom förstärkt regionalpolitiskt stöd, exempelvis glesbygdsstöd.

Jag menar att det första alternativet i huvudsak svarar mot delegatio­nens uppfattning. Utredaren borde emellertid klarare ha markerat att de landsbygdspolitiska målen skall styra förvärvspolitiken och därför skrivas in i förordningens portalparagraf Vidare kan del vara befogat alt behålla någon form av prisprövning för all få rimliga priser på fastigheterna. Det är givetvis också angelägel att kunna fortsätta alt trygga markbehovel för de jordbrukare som redan byggt upp sina förelag, delvis med arrenderad mark. Jag anser att del andra alternativet däremol kan avföras från vidare diskussioner. Det är inte realistiskt att kompensera med företagsstöd till faslighelsförvärv.

Ett huvudsyfte måste enligt min mening vara all formulera lagen så all

den harmonierar med de landsbygdspoliliska ambitionerna. Delegationen

förespråkar en politik för förnyelse och inflyttning. Del är då självklart att

belonajust bopliklen med den inriktning som utredaren redovisar, dvs. atl

inflyttare skall ha samma möjligheler som ortsbefolkningen alt förvärva en

faslighet. En skärpt boplikt kan möjliggöra en avreglering i övrigl inom

förvärvslagstiftningen. Bopliklen begränsar köparkretsen och häller där­

med ocksä priserna nere. Utredaren anser emellertid att de nuvarande

reglerna om bopliklen räcker för all gynna permanenibosällning på fastig-

111

heterna. Jag ställer mig tveksam lill delta och menar att del krävs en     Prop. 1990/91: 155 skärpning i flera avseenden. Alla fastigheter bör omfattas, alltså även de     Bilaga 2 små "icke utvecklingsbara". Tiden inom vilken bosättning pä fasligheten måsle ske bör vara kort, högst 2 år. Dessutom måste bosättning vara ett tvingande krav och påföljderna av "avtalsbrott" enlydiga.

Visserligen kan en striktare tillämpning av nu gällande bestämmelser om bopliklen innebära en förbättring, men det räcker ändå inte. Jag vill kraftigt understryka att om inte bopliklen formuleras mycket tydligt ris­kerar en avreglering att ytterligare försvåra faslighelsförvärven för perso­ner som avser att bosätta sig på och aktivt bruka fastigheterna. Det kan enligt min mening inte accepteras. Samtidigt finns belydande problem med att införa en starkare boplikt, men jag anser att detta måste kunna lösas.

Jag vill framhålla alt delegationen i sin verksamhel understrukit kom­munernas roll i förvärvspolitiken. De får allt slörre inflytande över mark-utnyttjandet. Mot denna bakgrund är det logiskt alt ge kommunen ökade befogenheteräven inom jordförvärvsprövningen. En ytterligare nedtoning av ralionaliseringsmotivet talar också för detta. Kommunerna bör kunna anlägga den nödvändiga helhetssynen i prövningen av förvärvsärenden. Delegationen har föreslagit alt försök med kommunal beslutanderätt över jordförvärvspolitiken genomförs i några landsbygdskommuner. Vi väntar på besked från regeringen som innebär att ell sådanl försök kan startas.

Jag vill också framhålla atl del är angeläget atl alla parter följer de intentioner om regionalpolitisk hänsyn som lagsliftningen redan i dag ger ullryck för. Del gäller exempelvis vid försäljning av Arvsfondens fastighe­ter.

6.33

Hushållningssällskapens förbund: Förbundet anser det ocksä angelä­get att sambandet ägande boende stärks.

6.34

Kooperativa förbundet: Alla bestämmelser i jordförvärvslagen som syfiar lill alt underlätta lantbrukels rationaliseringsprocess eller förslärka regionalpolitiken bör ulgå. Regionalpolitiken kan, som uttalats i rappor­ten, i det nu akluella fallel förstärkas med traditionella medel.

6.36 Landstingsförbundet: Utredaren redovisar två alternativa föränd­ringar av jordförvärvslagstiftningen. Enligt styrelsens uppfatlning är det angelägel all gällande krav på bosättning som grund för förvärvstillslånd bibehålls om jordförvärvslagen skall bli ett verksamt medel i regional- och glesbygdspoliliken. Styrelsen lillslyrker därför del allernaliv till lagslifl­ning som innebär atl bestämmelsen om juridiska personers förvärv bibe­hålls och all rationaliseringsbeslämmelserna las bort. Därmed skulle de regionalpolitiska ambitionerna förstärkas.

Reservation av ledamöterna Bror[REDACTED_EFTERNAMN] och Börje[REDACTED_EFTERNAMN].

Styrelsen vill med anledning av professor Sören Wibes utredning om

jordförvärvslagsliftningen anföra all lagen fyller en viktig funktion för atl

medverka till en levande landsbygd och för all uppfylla de regionalpolitis­

ka ambitionerna. Del är därför vikligl alt bibehålla gällande krav på

112

bosättning. Tillämpningen av bosättningspliklen måste emellertid skär-     Prop. 1990/91:155 pas. Enligt styrelsens uppfattning skall därför lantbruksnämnderna ha     Bilaga 2 möjlighet att med kännbart löpande vitesföreläggande kräva alt villkoret om bosättning uppfylls.

6.37 Lantbrukarnas riksförbund: På grund av den fortgående urbanise­ringen har aktiva jord- och skogsbrukare blivil allt ensammare på lands­bygden. Tendensen har förstärkts av storieksrationaliseringen inom fram­för aflt jordbruket. Rationaliseringen har skett dels genom atl jord tillar-renderats, dels genom lillskottsköp. I bägge fallen har bosättningen mins­kal.

Del går inte att kommendera fram ett boende på landsbygden. Förut­sättningarna för del måsle skapas. Elt boendekrav vid förvärv av lant-bmksfaslighet är säledes inte lillräckligl för alt garantera en levande lands­bygd. Det måste också finnas möjlighet till utkomst i närheten av bostaden eftersom i dag minst en inkomst hämtas uianför lantbruksföretaget. Även den sociala servicen, t.ex. skola, barnomsorg och hemvård har här stor betydelse.

Skattereglerna är mer anpassade till de tätortsboende än landsbygdsbe­folkningen. Inte heller det nya skatteförslaget lar tillräcklig hänsyn till de ökande koslnader landsbygdsboendet medför, ivärtom försämras situatio­nen i förhållande lill tätorternas. LRF anser icke desto mindre all elt boendekrav bör finnas i jordförvärvslagstiftningen. Allt som kan bidra lill att hålla landsbygden levande måste prövas.

Enligt LRF bör en framtida jordförvärvslagsliftning innehålla    .

En regionalpolitisk paragraf som dels ger utrymme atl främja boendet på landsbygden, dels möjlighet atl bilda bärkraftiga jord- och skogsbruksföre­lag.

Del finns skäl både att främja boendel på landsbygden och alt bilda bärkraftiga företag. Livskraftiga skogs- och jordbruksföretag är på sikt nödvändiga för atl upprällhålla sysselsättningen och därmed boendet på landsbygden. Även i lälorlsnära områden är del värdefullt alt livskraftiga förelag av heltidskaraktär bildas. För enskilda lantbrukare kan marklill-skoll vara avgörande för förelagens framlid. Sä kan l.ex. de skärpta beslämmelserna för spridning av nalurgödsel i vissa fall leda till att företag måsle förändra sin driflsinriktning så att de i princip upphör all vara hellidsföretag om inte arealen kan ökas.

Boendel är grunden för såväl kommersiell som offentlig service. Mins­

kar boendet riskerar skola, post, hemvård, affär m.m. alt hamna längre

bort. De allmänna kommunikationerna blir allt glesare eftersom underla­

get minskar. För de kvarboende försvåras vardagslivet. Allt lar längre lid,

grannkontakterna blir sällsyntare. En tilltagande isolering gör livet på

landet svårare. Denna ulveckling måste brytas. Alla medel måste därvid

användas. Företräde för boende vid jordförvärv är bara ett. Möjligheler

lill arbete inom pendlingsavslånd är myckel vikliga. Glesbygdens arbets­

marknad och näringsliv måste stärkas. De konkurrensnackdelar som finns

måsle kompenseras med förbättrade ekonomiska förutsättningar. Det är

113

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 155

vikligl att etl effeklivt sanklionssystem för dem som inle uppfyller boen- Prop. 1990/91; 155 dekravet kommer till stånd. Därför bör ett vitesförfarande prövas. Om Bilaga 2 vitet inte har effekt bör det skärpas efter hand i Iremånadersintervaller. Har ingen fast bosättning, trots delta, skett inom viss tid bör köpet hävas. Ralionaliseringsslrävandena och önskemålen om boende på landsbyg­den är delvis motstående-framförallt i del korta perspektivet. Vilkel mål som skall prioriteras i varje enskilt fall gär inte all ge ett entydigt svar på. Därför måste bägge strävandena rymmas under samma paragraf så all myndigheterna ges en slor frihel alt avgöra vem som slutligen skall få förvärvsförelräde.

6.39 Svenska arbetsgivareföreningen: Av de två alternativ lill ändring av lagen som utredningen föreslår förordar SAF del, som innebär alt endast de nuvarande bestämmelserna om juridiska personers räll all förvärva -faslighet behälls.

Lagens ralionaliseringsbeslämmelser har motarbetat dess regionalpoli­liska mål. Trots att rationaliseringsreglernas borttagande skulle eliminera denna negativa effeki bör även beslämmelserna som syftar lill alt förstärka regionalpolitiken ulgå. Om de regionalpolitiska insatserna skall förstärkas bör della ske på traditionellt säll.

6.41 Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: Del är naturligtvis politiskt lockande alt med stöd av statlig jordförvärvspolitik försöka för­hindra en negativ ulveckling av glesbygden. Ulredningen visar emellertid att nuvarande lag härvid inte är särskilt effektiv. I ställel för all främja ulveckling av sysselsättning och familjeföretag i glesbygden har lagen blivit alltmer konserverande. Lagen har alltmer kommii att fungera som etl skydd för en krympande landsbygdsbefolkning och förhindrar överföring av mark lill nya inflyttande aktiva brukare. Dessutom förekommer inlås­ningseffekter pä grund av markägarnas rädsla all lämna ell syslem de- sedan inle kan komma tillbaka in i. En avreglerad jordforvärvspolitik skulle sannolikt minska omfallningen av benefika förvärv och släklköp och innebära en ökad omsättning av fastigheter.

Till regionalpolitiken hör också kravel på bosätlningsplikl vid förvärv av ny fastighel. Del är vår uppfaltning alt krav på bosättning inle hör hemma i en modern jordförvärvslag. Främsia skälet är den ovan beskrivna allmänna utvecklingen. Då del gäller del ökande anlalel skogsfasligheter utan bostadsbestånd i acceptabelt skick, kan bosättningskravet knappasl bli aktuellt.

Yllerligare en svårighet är all den förvärvande knappast kan avkrävas bindande löften eller försäkringar för mer än en kortare lid. På lite längre sikl är således elt bosällningskrav meningslöst. Bosällningskrav vid ny­förvärv är dessutom ologiskl och orättvist med hänsyn till all sådant krav inte finns då del gäller 70% av de totala faslighelsöveriåtelserna, dvs. benefika förvärv och släklköp.

Skogsindustrierna anser således all regionalpolitiken bör hållas uianför

jordförvärvslagen. Regionalpolitik bör i slällel drivas med kraftfulla Iradi-

114

lionella medel. Åtgärderna bör vara riktade och anpassade för atl ge effekt     Prop. 1990/91:155 där de behövs. Om inflyttning, bosättning eller tillskottsförvärv bedöms     Bilaga 2 önskvärda bör stimulans och slöd kunna ges direkt till berörda utan all köpar/säljarrelalionen störs.

6.42    Svenska kommunförbundet: Nyligen avslutade försök som syftade till

att ta större lokala hänsyn vid prövningar av förvärvstillständ visade atl

glesbygdskommuner ser jordförvärvslagstiftningen som ett möjligl och

verkningsfullt instrument för den lokala utvecklingspolitiken. Försöket

visade att en boendeprövning i samband med jordförvärv kan medföra

ökat boende i glesbygden. Svenska kommunförbundet förordar bl.a. mot

bakgrund av det försöket att kommunerna bör ges möjlighet atl bli besluts­

organ i jordförvärvsärenden. Systemet bör bygga pä en valmöjlighet för

kommunerna. I de fall kommunerna föredrar att bibehålla nuvarande

ansvarsfördelning med prövning av länsorgan, bör den möjlighelen finnas

kvar. I de fall kommunerna väljer att överta beslulsansvaret bör länsor­

ganen ges en rådgivande roll. Etl sådant system förutsätter dock ett förfa­

rande som garanterar rättssäkerheten.

En förändrad kommunal roll i della sammanhang överensstämmer för övrigl också med de synsätt som redovisas i livsmedelskommilléns belän­kande.

6.43    Svenska sparbanksföreningen: I valel mellan de i rapporten presente­

rade två reformalternativen är Sparbanksföreningen mest positiv lill del

förslag, enligt vilket av den nuvarande lagstiftningen behålls endasl be­

stämmelser om juridiska personers räll alt förvärva jordbruksfastigheter.

Vad gäller frägan om företräde för ortsboende och personer, som vill flytta till glesbygden, anser Sparbanksföreningen att det kan vara proble­matiskt att i lagen slå fast att en markägare ovillkorligen skall bo på fasligheten. Del finns en risk för att den, som köper en jordbruksfastighet och inle avser alt bo där skulle söka och sannolikt finna vägar atl kringgå lagstiftningen. Sambandet mellan boende och brukande är även allmänt sell svårdefinieral och osäkert. Mol bakgrund av del nu sagda talar enligt Sparbanksföreningens mening skäl för att en ny jordförvärvslag inle bör syfta lill atl ge företräde för ortsboende och personer som avser att flytta lill jordbruksfastigheterna.

6.45

Sveriges jordägareförbund: Av de föreslagna alternativen beträffande regionalpolitiken förordar vi del som innebär, alt de regionalpoliliska inslagen i jordförvärvslagsliftningen slopas och att regionalpolitiken i släl­lel tillgodoses med andra medel. Della ligger i linje med avregleringen inom jordbruket och innebär en enklare och bättre fungerande samordning med regionalpolitiken i övrigt.

6.46

Sveriges skogsägareföreningars riksförbund anser atl jordförvärvs­lagen bör innehälla följande:

115

bestämmelser som främjar boendet på landsbygden och som gör del     Prop. 1990/91; 155

möjligt atl bilda bärkraftiga jord- och skogsbruksföretag.

Bilaga 2

 föreslås följande schematiska tillämpning av lagen: Fysisk person erhåller alltid företräde framför juridisk person. Köpare som är beredda atl bosätta sig på fastigheten erhåller företrädesrätt framför redan på orten boende liksom andra köpare som ej är beredda att bosätta sig på fastigheten. I tredje hand ges den företrädesrätt som vill förvärva fastighe­ten med hänvisning lill målet atl främja strukturrationalisering framför köpare som ej avser att bosätta sig på fasligheten. Förvärvare med doku­menterad färdighet ges i resp. grupp företrädesrätt.

Den kommande jordförvärvslagen bör utformas så all den ovan angivna prioriteringen kommer lill klarl uttryck.

6.48    Tjänstemännens centralorganisation lillslyrker därför utredarens för­

slag atl en framtida jordförvärvslag endasl skall ha tvä elemenl:

1. Fortsatt förbud för juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter.

2.    Företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta lill glesbygds­

områden.

6.49    Trädgårdsnäringens riksförbund: I slörre utsträckning än i dag bör

brukarna också äga marken. Ägare till jordbruksfastigheter bör också i

största möjliga mån bo på dem.

Förbundet anser att del finns slarka skäl för att främja boendel på landsbygden. Livskraftiga förelag är på sikt nödvändiga för alt upprällhål­la sysselsättningen och därmed boendel på landsbygden. Trädgårdsförelag kan i många fall i högre grad än jordbruksföretag bidra till sysselsättningen och landsbygdsboendet genom alt trädgårdsodlingen är mer arbets- och arealintensiv.

7 Prisprövning

7.3 Lantbruksstyrelsen: I utredningen påpekas atl del lorde vara ganska klarl all priskonlrollen har haft en återhållande effeki på prisutvecklingen sedan slutet av 1970-talel. Vidare sägs att prisutvecklingen lill slora delar även förklaras av faktorer, som påverkar avkastningen inom jord- och skogsbruket.

Prisprövningen har enligt slyrelsen bidragit till all hålla tillbaka prisök­ningen pä avsell sätt. Syftet var all priserna inte skulle få stiga mer än vad som motsvarade den allmänna prisökningen. Utredarens slutsatser i fräga om prisprövningens värde grundas uppenbarligen på personliga värdering­ar. Storleken av prisprövningens effekier kan dock knappasl mätas på del sätt som gjorls i ulredningen. Andra orsaker lill prisutvecklingen torde vara räntenivån, avkastningen från jord- och skogsbruket samt prisutveck­lingen för småhus, vilken under 1980-lalel uppvisar slora likheter med prisutvecklingen för lantbruksfastigheter. Den senare faktorn finns dock inle med i den redovisade undersökningen.

Efter den 1 juli 1987 har prisprövningsregeln använts endasl i begränsad

116

omfattning och har närmast haft karaktären av beredskapslagsliflning,     Prop. 1990/91: 155 med möjlighet atl ingripa om det förelegat en osund allmän prisstegring.        Bilaga 2

Avsnillet föranleder inte någon kommentar från styrelsens sida, annat än atl förslaget till nytt skattesystem kommer alt medföra ändrade förut­sättningar även för de kategorier som ser innehav av lantbruksfasligheter huvudsakligen som kapitalplacering.

7.4 Skogsstyrelsen: analysen av lantbruksfastigheten som kapi­talplacering. Huvudslutsatsen i utredningen är att ell medelstort rent skogsföretag inte har varit speciellt förmånligt placeringsobjekt under 1980-talet. Delta beror enligt ulredningen främst pä skogsvårdsavgiften som gjort små och medelstora företag till dåliga, och stora lill bra place­ringsobjekt (s. 45, andra styckel). Vad gäller det sistnämnda är skogsstyrel­sen helt övertygad om att avgiften inte är orsaken till all stora förelag har varil bra placeringsobjekt.

I utredningen görs en beskrivning av effekterna av förmögenhetsbeskatt­ningen och skogsvårdsavgiften vid omplacering av tillgångar från t.ex. bank eller aktier till en lantbruksfaslighel med skog. En jämförelse har gjorts med utgångspunkt från den förmögenhetsskalleskala som har gälll fram t. o. m. år 1989. Principresonemanget blir dock detsamma även med den nya skala som nu gäller.

I ulredningen sägs bl. a. att "den skattebelastning i form av skogsvårds­avgift på en fastighet med skogsbruksvärdet 60000 kr. är lika stor som den förmögenhetsskatt som utgår på bankförmögenhet motsvarande 432000 kr. resp. 576000 kr. om tillgångarna finns i aklier".

Ulredningens jämförelser mellan skogsvårdsavgiften på 60000 kr. i skogsbruksvärde och förmögenhetsskallen på 432000 kr. i bank är knap­past av någol inlresse i sammanhanget.

Så snart förmögenhelsgränsen uppnåtts har del varit förmånligt att placera pengar i skog trots skogsvårdsavgifien. Skillnaden blir dessutom betydligt större om man i stället använder den ganska vanliga relation som har rått mellan taxeringsvärde och marknadsvärde under senare år, dvs. etl laxerat skogsbruksvärde som motsvarar 35 50% av marknadsvärdet. Vidare finns del också anledning att ta hänsyn lill atl skogsvårdsavgifien är avdragsgill.

Enligt ulredningen innebär förekomsten av skog på lantbruksfastighet (skogsvårdsavgiften) alt det "endast blir lönsamt om man tänker förvärva relalivt stora fasligheter". Ovanstående exempel visar atl delta är en felaktig slutsats som i sin tur bygger pä ett felaktigt angreppssätt.

Det bör tilläggas att skogsstyrelsens resonemang ovan givelvis inle har någol med debatten om skogsvårdsavgiftens existens att göra.

7.8 Statens lantmäteriverk har tidigare gjort en egen undersökning av

marknadsvärdet för skogsfastigheter under perioden 1971 1987. Därvid

konstaterades alt belalda priser på skogsfastigheter under tiden fram till år

1979 står i ett ganska konstant förhållande till rånettovärdena, nämligen ca

117

65-80%. Skulle fria marknadsförhållanden fåu gälla under 1980-lalel Prop. 1990/91:155 borde därför med i övrigt oförändrade förutsättningar t. ex. beträffande Bilaga 2 skogsvärds- och skattelagstiftning prisutvecklingen på motsvarande vis ha följt rånettovärdels ulveckling under samma period. Skillnaden mellan en uppskattad rånettonivå och en genomsnittlig marknadsnivå skulle tyda på att den prisdämpande effekten varit ca 25% på skogsfastigheter i slutet av perioden. Del kan dock finnas flera förklaringsgrunder utöver JFL, exempelvis skattelagstiftning och skogsvårdslagstiflning som haft inflytan­de pä utvecklingen.

LMV biträder dock rekommendationen att prisprövningsbestämmelsen utmönstras. Detta skulle troligen öka utbudet av jord- och skogsbruks­mark. Prisprövningsbestämmelsen kan ersättas med en bestämmelse som bibehåller kapilalplaceringsmotivet som grund atl vägra förvärvstillstånd. Bestämmelsen bör ha en snäv avgränsning mot påtagliga spekulationsin-Iressen.

7.10 Domänverket delar utredningens uppfattning att en avregle­ring bör ske inom jordförvärvslagstiftningens område prisprövningen bör avskaffas .

7.17 Länsstyrelsen i Södermanlands län: Utredningen anser att all form av prisprövning skall upphöra.

Södermanlands län har under de senaste åren haft en stark ökning av priset på både små och slora jord- och skogsfasligheter. Vårt läns strategi­ska läge nära Stockholm gör atl en stor kategori köpare kan betala priser som i många faU överstiger det reella värdet. Detta kan leda lill att nya generationer brukare inte har råd all ta över familjejordbruket och bortfal­let av levande jordbruk blir svårt atl reglera.

7.19 Länsstyrelsen i Jönköpings län: Om boendepliklen skärps enligt ovan är del länsslyrelsens uppfaltning alt en sanering av överpriser på lantbruksfasligheter kan komma atl ske och även atl en osund prisstegring kan komma att motverkas. Vilken effekt det nya skattesystemet kan kom­ma au ha kan för närvarande inte överblickas.

Länsslyrelsen anser att, om den skärpia boendepliklen genomförs och får åsyftad effekt, prisprövningen torde kunna avskaffas.

7.22

Länsstyrelsen i Kristianstads län instämmer i utredarens förslag att prisprövningen kan avskaffas. Delta dock under förutsättning all reglerna för juridisk person bibehålls. Prisutvecklingen bör dock uppmärksamt följas efler beslutet om ny jordbrukspolitik och genomförandet av skalle­paketet. Vid behov bör prisprövning åter aktualiseras.

7.23

Länsstyrelsen i Malmöhus län inslämmer däremot i den bedömning som lantbruksnämnden i länet har gjort att den prisprövning som i dag sker enligt lagen kan ulgå.

7.25 Länsstyrelsen i Örebro län föreslär att     beslämmelserna i     Prop. 1990/91; 155

----- 4§ 4 upphävs.

Bilaga 2

7.28 Länsstyrelsen i Jämtlands län anser, att del snarast finns skäl att skärpa praxis i nuvarande lagstiftning. Det gäller bäde hållningen till utboägande och uppmärksamheten genlemot höga priser.

7.30

Länsstyrelsen i Norrbottens län delar i princip utredningens syn­punkter i denna fråga. Prisprövningen har ju också i slort sett upphävls. Det är dock angelägel att prisnivån inte påverkas alltför myckel av fakto­rer som egentligen inte har med fastighetens substansvärde atl göra. Spe­kulations- och kapitalplaceringsförvärv skall därför kunna avslås. Lagtill-lämpningen bör vara sä att sädana förvärv inle driver upp prisnivån.

7.31

Glesbygdsdelegationen: kan det vara befogat att behålla nägon form av prisprövning för att få rimliga priser på fastigheterna.

7.34 Kooperativa förbundet: bör också bestämmelserna om pris­prövning utgå ur jordförvärvslagen.

7.37 Lantbrukarnas riksförbund: Enligt LRF bör en framlida jordför­värvslagstiftning innehälla följande moment.

En möjlighet till fortsatt prisprövning.

Det har visat sig atl den s. k. prisprövningsparagrafen i stort sett saknat betydelse efter den senasle lagändringen.

Den har karaktären av en beredskapslagsliflning och finns kvar för atl möjligheter till ingripanden skall vara möjliga om sä anses befogat. Denna möjlighet bör även fortsättningsvis finnas kvar. I tider då kapitalavkast­ningen från andra placeringar, t. ex. aklier, är svag söker sig detta kapital till andra områden. Jord och skog har alltid varit attraktiva som långsikti­ga kapitalplaceringar.

De förväntade driftsöverskotten från lantbruksfaslighelerna kommer inte alt motivera de priser som erbjuds. För den som skall fä sin utkomst från fastigheterna blir det då omöjligt alt konkurrera. Om denna situation skulle uppstå måste en möjlighet lill prisprövning finnas.

För att skapa neutralitet mellan olika kapilalplaceringsallernativ har LRF lidigare föreslagil alt förmögenhetsskatteri skall tas bort. Vi återupp­repar nu detta krav.

7.40    Svenska bankföreningen: I den nu remitterade utredningen föreslås

att all form av prisprövning skall upphöra. En undersökning av fastig-

helspriserna som gjorts visar nämligen alt dessa (i genomsnitt) inte inne­

håller några tecken på spekulation ulan avspeglar underliggande reella

värden.

Bankföreningen tillstyrker ulredningens förslag i nu angiven del.

7.41                                                                                             Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: I enlighet med vår

119

ovan beskrivna allmänna marknadsekonomiska uppfattning delar vi säle-     Prop. 1990/91; 155

des utredningens bedömning alt prisprövningen nu hell bör upphöra.

Bilaga 2

Uppfattningen all inköp av skog lill högt pris skulle tyda på risk för enbarl kapitalplacering eller spekulation är konstruerad. Skogsägande är alltid en kapitalplacering. Pä sikl är det emellertid otänkbart all ägaren helt skulle avstå från att utnyttja fastighetens avkastning. Inte minst har skogvårdslagen härvid betydelse.

7.44

Sveriges jordbruksarrendatorers förbund: För att ge den som själv avser att bruka fasligheten möjlighet att förvärva densamma måste pris­prövningen behållas. Priset på fastigheten måsle därvid i försia hand beslämmas utifrån fastighetens avkastningsvärde, eventuellt med större vikt även till bostadsvärdet på fastigheten. Personer som ser ett köp i försia hand som en katitalplacering parat med förmånliga förmögenhets­beskattningsregler måste ges låg prioritet vid förvärvsprövning. Brukande och boende måste alltid gemensamt prioriteras. Endast därigenom kan tillskapas förutsättningar för en levande landsbygd.

7.45

Sveriges jordägareförbund: Vi delar utredningens uppfattning, att prisprövningen slopas.

7.46

Sveriges skogsägareföreningars riksförbund: Prisprövningen bör av­skaffas.

7.47

Sågverkens råvaruförening: Förbundet anser atl utvecklingen av markpriserna under senare år inle följt realistiska avkastningsniväer, trots prisprövningen. Ett slopande av prisprövningen skulle enligt förbundet dock ytterligare accentuera denna utveckling. De orimliga prisnivåerna ger nya och unga brukare små möjligheter att förvärva jordbruksfastigheter.

8 Juridiska personer

8.3 Lantbruksstyrelsen: Avsnittet föranleder inte någon kommentar från styrelsen.

8.6

Arbetsmarknadsstyrelsen instämmer i utredarens uppfatlning vad gäl­ler juridiska personers ägande. Utredarens slutsats bör inte heller kunna utesluta ett ökat privat ägande av skog. Krav har framförts från lantbrukare atl få förvärva skog från bl. a. domänverket. Syftel är att skaffa kompletterande sysselsättning. Motivet kan komma att accentueras som en konsekvens av den planerade avregleringen av jordbruket.

8.7

Plan- och bostadsverket: Utredningens förslag till fortsalt förbud för juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter är enligt Boverkei nöd­vändigt och lillslyrks därför.

8.12 Statskontoret: Lagens syfte alt hindra juridiska personer atl förvärva

120

jordbruksfastigheter har enligt utredaren varit effektivt och någon ändring     Prop. 1990/91:155

i detta avseende föreslås inte.

Bilaga 2

Det förslag till ny jordbrukspolitik som nu remissbehandlas i annan ordning kommer om del genomförs alt innebära en slor omställning av jordbruket. Det kan inle uteslutas atl t.ex. aktiebolagsformen kan vara en bra organisationsform även för jordbruket. Det kan också finnas skäl att låta skogsbolagen köpa upp sådan mark som av arronderingsskäl inle längre kan drivas som enskilda fastigheter. Del kan därför enligt vår uppfaltning vara lämpligt att pröva denna fräga på nytt då erfarenheler vunnits av en ny jordbrukspolitik.

8.14 Näringsfrihetsombudsmannen: Utredningen visar att jordförvärvs­

lagen beträffande skogsmark bidragit till att bevara ca hälften av denna

mark i privat ägo." Därmed har skogsindustrin hindrats från förvärv. NO

delar ulredningens slutsats atl en friare marknad skulle leda lill en ökad

bolagisering av skogen. Virkesmarknadens struktur och funktionssätt

medför dock att en sådan utveckling knappast är önskvärd från konkur­

renssynpunkt.

Beträffande åkermark konstaterar utredningen att det är osannolikt att juridiska personer i nämnvärd omfattning skulle ha köpt sådan mark även om marknaden varil fri. Från konkurrenssynpunkl är det dock av vikt alt undanlag kan göras från bolagsförbudet, utöver de möjligheter därtill som finns i dag, för bönder som önskar gå samman i juridiska enheter för att därigenom tillskapa jordbruk som möjliggör en integration med småskalig förädling av jordbruksprodukter och som också framslår som tillräckligt slagkraftiga i konkurrensen med jordbrukskooperationen.

Förbudet för juridiska personers förvärv bör också vara kvar, särskilt vad beträffar förvärv av skogsmark med hänsyn lill virkesmarknadens struktur. För förvärv av jordbruksmark bör dock undanlag från förvärvet kunna göras i syfte att stimulera småskalig förädlingsverksamhet av jord­bruksprodukter och för all uppnå slagkraftiga enheter.

8.15 Svenska kyrkans centralstyrelse är   kritisk till vissa slutsatser

som dras vad gäller brukandet av kyrkans skogar. Nederst på s. 103 under avsnittet "Sammanfattning av analysen juridiska personers ägande" påstås att ägargruppen "övriga", dvs. kyrka och kommun, skulle vara klart mindre aktiva i sill brukande än övriga ägargrupper. Detta måste, i vart fall såvitt avser del kyrkliga skogsinnehavel, vara fel. I en rapport från lantmäteriverket den 31 november 1988, Svenska kyrkans egendomar, omfattning och avkastning år 1986, konstateras det rakt motsatta. Den analys som där gjorls visar bl. a. "att det kyrkliga skogsbruket totalt visar belydligt högre nettoavkastning än Domänverket, och i nivå med andra jämförelseföretag i samma storleksgrupper som de kyrkliga förvaltningar­na".

Beträffande härefter utredningens rekommendationer i avsnitt V: 4, kan

konstateras att båda alternativen till förändring av lagen innehåller ett

fortsatt förbud för juridiska personer att förvärva lantbruksfastigheter.

121

Med hänsyn till att utredningen inte innehåller några uppgifter om hur Prop. 1990/91; 155 detta förbud skulle komma att utformas är det enligt centralsslyrelsens Bilaga 2 uppfatlning för tidigt alt ta ställning i denna fråga. Centralstyrelsen vill dock i detta sammanhang peka på vad styrelsen anförde i sitt yttrande den 3 december 1986 över den lidigare utredningen om översyn av jordför­värvslagen. Ds Jo 1986:5. Där framhölls bl. a. "att den knäsatta regeln om kompensationsmarksavstående vid förvärv åtminstone för kyrkans vid­kommande förorsakat stora problem, som försinkat det angelägna strukturrationaliseringsarbetet av den kyrkliga jorden".

8.16

Konjunkturinstitutet: Utan en mer ingående analys av lagens grund­läggande syften är det knappasl möjligt att bedöma skälen för att behålla bestämmelserna om juridiska personers förvärvsrätt. Ett motiv för sädan försiktighet i avregleringsarbetet kan vara svårigheten att överblicka de strukturförändringar i det svenska jordbruket, som blir följden av de nu föreslagna, omfattande ändringarna i jordbruksregleringen. Särskilt under en övergångsperiod kan ändrade styrkeförhållanden mellan skilda ägarka­iegorier vara ett skäl för att bibehålla viss restriktivitet i förvärvsreglerna.

8.17

Ledamötema[REDACTED_EFTERNAMN], Torfgård och Lennstam: Vi kan tillstyrka utredningens förslag om fortsatt prövning av juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter. Däremot anser vi, i likhet med utredningen, att förvärvsprövningen helt skall upphöra för fysiska personer. Därigenom förstärks den enskilda äganderätten och utbudet av jordbruksfastigheter kan förväntas öka till gagn för jordbruksnäringen.

8.19 Länsstyrelsen i Jönköpings län ansluter sig till utredningens uppfatt­ning och anser att de nuvarande reglerna om juridiska personers förvärv ger en acceptabel flexibilitet och bör bestå. Om man på sikt skall kunna ha möjligheter att hålla landsbygden levande är någon form av bolagsspärr nödvändig. Enskilt ägande är att föredra vad gäller både jordbmks- och skogsmark.

8.30 Länsstyrelsen i Norrbottens län delar helt utredningens slutsats om behovel av atl behålla en lagsliftning avseende juridiska personers förvärv. Ett upphävande skulle säkert leda till omfattande bolagsköp av skog i vårt län.

8.33

Hushållningssällskapens förbund delar utredarens uppfaltning om fortsatt förbud för juridiska personers förvärv av jordbruksfastigheter. Förbundet vill också i sammanhanget framhålla att stor restriktivitet bör gälla för överförande av jordbruksfastigheter till bolag. De framtida konse­kvenserna av ett sådant förfarande kan inte överblickas.

8.34

Kooperativa förbundet tillstyrker det alternativa förslaget i ulredning­en som innebär att i jordförvärvslagstiftningen behålls enbart de nuvaran­de bestämmelserna om juridiska personers rätt att förvärva fasligheter.

122

Dessa skall dock anpassas till de regler som föreslås i promemorian Vissa     Prop. 1990/91; 155

ändringar i jordförvärvslagen Ds 1989:64, varom mera nedan.

Bilaga 2

8.35

Landsorganisationen i Sverige: Pappersindustriarbelareförbundet, Skogsarbetareförbundet och Träindustriarbetareförbundet redovisar i ett bifogat yttrande slor tveksamhet vad gäller förbudet för juridiska personer att förvärva fastigheter. LO delar denna tveksamhet. Ulredningen re­dovisar egentligen inget skäl för atl behälla denna del av jordförvärvslagen endast att den inte tycks medföra någon större skada.

8.36

Landstingsförbundet: Styrelsen tillstyrker del alternativ till lagstiftning som innebär att bestämmelserna om juridiska personers för­värv bibehåUs      .

Reservation av ledamöterna Bror[REDACTED_EFTERNAMN] och Börje Hörnlund: Styrelsen anser vidare att bestämmelserna om juridiska personers för­värv bör stramas upp. Efter den senaste förändringen av jordförvärvs­lagen, då juridiska personer på orten fick visst företräde lill förvärv av fastighet, har en oroande utveckling kunnat konstateras. Styrelsen anser därför att skogsbolag, domänverket och kyrkans förvärv bör stoppas.

8.37    Lantbrukarnas riksförbund: Enligt LRF bör en framlida jordför­

värvslagsliftning innehålla .

Ett förbud för juridiska personer alt förvärva jord- och skogsmark. Undanlag fär göras för bolag i enlighet med förslagel till Vissa ändringar i jordförvärvslagen (Ds 1989:64) med de förändringar som LRF föreslagil i sitt remissvar över denna.

Förbudet mot juridiska personers förvärv kan motiveras av många skäl. Etl är att om juridiska personer en gång förvärvat en fastighel har del visal sig att den inte kommer ut på marknaden igen. Vid en försäljning av aktier i ett bolag förvärvsprövas inte den nya ägaren enligt jordförvärvslagen. Ett inte ovanligt förhållande har varit att mindre skogs- och träförädlingsföre-tag köpts av större. Själva verksamheten läggs ner medan skogen behålls och sköts av anställd personal vilken sällan bor på orten. Resultatet har blivit att ägandet koncentrerats och glesbygdsboendet minskat.

8.38

Småbrukare i Väst: stöder helt utredarens förslag att inle underlätta för juridiska personer alt köpa jord- och skogsbruk.

8.39

Svenska arbetsgivareföreningen: Av de alternativ till ändring av lagen som ulredningen föreslår förordar SAF del, som innebär att endast de nuvarande bestämmelserna om juridiska personers rätt att förvärva fastig­het behålls.

Eftersom inte samma skattemässiga förutsättningar råder för juridiska och fysiska personer, förefaller del emellertid välbetänkt all tills vidare behälla reglerna belräffande juridiska personers rätl all förvärva skogs-och jordbmksfastigheter.

8.41 Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen: Utredningen finner

123

inte anledning föreslå ändringar då det gäller juridiska personers möjlighet Prop. 1990/91:155 atl förvärva mark. Analysen av denna fräga är utredningens svagaste Bilaga 2 punkl. Några hållbara skäl all behålla denna diskriminerande beslämmel­se redovisas egentligen inte. Utredningen menar all aktiviteten i privat­skogsbrukel numera är god och att del därför med hänsyn till önskemål om ett aktivare skogsbruk inte finns anledning underlätta en överföring av privat skogsmark till storskogsbmkel. Vi delar denna bedömning atl ak­tiviteten i privatskogsbrukel är god. Samlidigt är det ingen tvekan om all de svenska skogsbolagens skogsförvallning är mycket ansvarsfull, långsik­tig och kompetent, med en hög intensitet i såväl skogsvård som avverkning och med hänsyn till naturvård och andra intressen.

Uppenbarligen finns fortfarande kvar en gammaldags misstro och felak­tig rädsla för att skogsbolag köper upp mark, skövlar skog och utarmar landsbygden av kortsiktiga intressen. Dessa uppfattningar och politiska stämningar är naturligtvis helt obefogade och i grunden osakliga. Såsom sagts ovan är skogsindustrin, liksom Sverige i övrigt, beroende av all alla skogar brukas så att de långsiktigt ger en hög och värdefull avkastning.

Samtidigt är det vår uppfattning alt även om det skulle bli möjligt för skogsindustriföretagen atl öka sitt skogsmarksinnehav så torde effeklen av denna möjlighet bli marginell. Den nuvarande fördelningen mellan olika ägarkaiegorier kommer i huvudsak att bestå. Bolagen vill köpa skogsägar­nas virke, inte deras mark. Bolagens investeringar kommer alltid i första hand all riktas framåt mot alltmer vidareförädlade produkter och nya marknader.

Däremot finns stort inlresse hos skogsbolagen att genom omarronde­ringar, ägobyten och tillköp till befintliga marker förbättra ägofigurer som är så olämpligt utformade att de motverkar ett aktivt och rationellt skogs­bruk. Inom delta fält finns utrymme för stora förenklingar. Nuvarande kompensationsbestämmelser tillämpas på olika sätt av lantbruksnämnder­na. Flera orimligheter kan redovisas och rältslägel är oklart. En enkel och helt nödvändig förstahandsåtgärd måsle därför vara att nu införa smidiga­re och liberalare bestämmelser för i dag skogsägande och skogsförädlande juridiska personers skogsförvärv av struklurskäl.

Skogsindustriernas gmnduppfatlning är emellertid att förbudet för skogsägande och skogsförädlande bolags förvärv av skogsmark nu bör avvecklas.

8.43 Svenska sparbanksföreningen: I valet mellan de i rapporten presente­

rade två reformallernativen är Sparbanksföreningen mest positiv lill del

förslag, enligt vilket av den nuvarande lagstiftningen behålls endast be­

stämmelser om juridiska personers rätt atl förvärva jordbruksfastigheter.

Ur jordbrukets synvinkel kan det, i varje fall för glesbygderna, vara bra om

nya ägarkaiegorier lill jordbruksmark kan förekomma. Delta kan långsik­

tigt hålla uppe priserna på jordbruksfastigheter och underlätta den om­

ställning som är förestående för jordbruket. Etl arrenderat eller leasat

jordbmksföretag är mindre kapilalkrävande och binder inte upp så stora

ekonomiska resurser.

Det är även önskvärt alt jordförvärvslagsliftningen harmoniserar med

124

de nya skattereglerna, varförjuridiska personer bör kunna köpa jordbruks-     Prop. 1990/91; 155

mark.

Bilaga 2

Aktiebolags förvärv av jordbruksfastigheter bör dock alltid prövas av lantbruksnämnden enligt bestämda kriterier i lagen. Del bör härvid efter­strävas atl det redan stora instilulionerande markägandet inle skall öka. En lanlbmkares övergång från enskild firma eller handelsbolag till aktiebo­lag för sin verksamhel, där aktiebolaget köper fasligheten, bör däremol underlättas. Aktie i aktiebolag, som äger jordbruksfastigheter, bör registre­ras hos lantbruksnämnden och försäljning eller ändrade majoritetsförhål­landen bör anmälas till lantbruksnämnden.

Del kan även tänkas, all lantbrukets organisationer i kollektiv samver­kan äger jordbruksmark, vilkel skulle innebära, alt jordbrukarna skulle bilda en s.k. jordfond eller motsvarande lill vilken jordbrukarna kunde sälja sin mark med l.ex. en återköpsklausul. Om man i lagsliflningen ger utrymme för dylika operatörer på lanlbruksmarknaden, anlingen de är ägda av jordbrukare eller är privala förelag, bör emellertid staten uppställa bestämda regler för dessa. Förelag som på sädan basis bedriver sale-and-lease-back-affärer med jordbruksmark bör ha lanlbruksstyrelsens lillslånd innan de kan starta sin verksamhel.

8.44

Sveriges jordbruksarrendatorers förbund: måste även förbud för juridiska personers förvärv av jordbruksfastighet behållas.

8.45

Sveriges jordägareförbund: Vi delar utredningens uppfattning, all del rent samhällsekonomiskt finns föga att invända mot alt jordförvärvslagens bestämmelser om juridiska personer blir kvar. Vi anser dessutom, all det är ur samhällsekonomiska synpunkter mycket positivt alt man genom ell omfallande privat ägande av skogsmark säkerställer en mångfald i skogs­bruksmetoder, virkesförräd m. m. som ger ökad riskspridning och flexibili­tet inför framtiden. Härlill kommer, atl det även ur naturvårdssynpunkl är mycket angelägel alt säkerställa en mångfald och variation i förvaltningen av skogsmarken.

Vi delar utredningens uppfattning, atl förbudel för juridiska personers förvärv skall vara kvar .

8.46

Sveriges skogsägareföreningars riksförbund: anser all jord­förvärvslagen bör innehålla ett principförbud för juridiska perso­ners förvärv av jordbruksfastigheter      .

8.47

Sågverkens råvaruförening: Den enda punkl enligt utredarna där lagen entydigt visat sig vara effekliv gäller hindren för juridiska perso­ner all köpa skogsmark. Råvaruföreningen är av samma uppfaltning. De förhoppningar många bygdesågar ställde är 1987 på den reviderade lag­stiftningen har visal sig komma på skam i och med forlsatla slora svårighe­ler all fä förvärvstillslånd för juridiska personer/bygdesägar. När del i den näringspolitiska debatten gäller argumenteringen för resp. emot juridiska

personers skogsmarksförvärv hämtas erfarenheterna frän de stora börsno-

125

terade skogsbolagen. Dessa har visserligen historiskt till stor del byggts upp     Prop. 1990/91:155

genom successiva uppköp av mindre skogsindustribolag med tillhörande     Bilaga 2

skog, men detta mönster gäller knappast längre. Tvärtom, de fall under

senaste 10-årsperioden som finns på uppköpta eller nedlagda sågverk med

tillhörande skogsmark har inneburit, all sågverksägarfamiljen behållit

skogen, medan industrin sålts av eller lagts ned.

Råvaruföreningen tror, att goda möjligheter för de privatägda, mindre/ medelstora köpsägverken alt köpa skogsfastigheter är av betydelse för bygdernas utveckling. Köpsägarna, vilka endast tar någon procent av sitt råvarubehov ur egen skog, spelar en avgörande roll för skogsnäringens ekonomi och för sysselsättningen i skogsbygderna. Dessa sågverk är ekono­miskt extra sårbara på grund av silt utsatta råvaruläge. En viss andel egen skog skapar för denna förelagskategori nödvändig stabilitet:

Det ger rävarutrygghet särskill vid säsongstarten vilkel ger en lugnare virkesmarknad och minskar behovet av limmerlagring över som­maren. Bevattnat sommartimmer drar ränlor och hanteringskostnader, kan påverka miljön negativt och leder lill virkesskador.

Det skapar en bas för en kompetent skogsavdelning, som kan erbjuda skogsvärd och avverkningsservice lill del allt mindre självverksamma privatskogsbrukel.

Viss egen råvara ger trygghet inför de satsningar på ökad vidareföräd­ling av trävarorna som många slår inför, vilket höjer sysselsättningsgraden kraftigt i skogsbygderna.

Etl visst skogsmarksinnehav ger möjlighet lill bäitre kredilvärdighel inför de framtidssatsningar som träindustrin går mot.

Råvaruföreningens uppfattning är, all hög skogsvårds- och avverknings­inlensitet ger önskvärd lokal sysselsättning. Virkesförädling i bygdens säg-och trävaruindustri ger högst sysselsättning per kubikmeter råvara, därtill nära skogen. De livskraftiga, lokala sågverken av måttlig sloriek ger direki skogsbruket rånello, och indirekt skapas drägliga levnadsvillkor genom den sarnhälls- och kommersiella service såginduslrin skapar underiag för. Den långsiktiga utvecklingen av dessa företag är därför elt direki samhälls­intresse. Härvid är skogsmarksförvärvsfrågan en viktig del.

8.48 Tjänstemännens centralorganisation tillstyrker därför utredarens för­slag atl en framlida jordförvärvslag endasl skall ha två element:

1.

Fortsall förbud för juridiska personers förvärv av lanlbruksfastighe­ter.

2.

Företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta till glesbygds­områden.

9 Övrigt

9.7 Plan- och bostadsverket: All forlsätlningsvis låta lantbruksnämnderna

självsländigl la erforderliga beslut i jordförvärvsärenden kan ifrågasällas,

särskilt om de regionalpoliliska aspekterna, boendel och landskapsbilds­

frågor lyfts fram i förslaget.

126

Kommunerna har genom sina översiktsplaner fått ett alltmer ökat an- Prop. 1990/91:155 svar för frågor som rör markanvändning, service, landsbygdsboende, na- Bilaga 2 turmiljö, behovet av landskapsvård osv., och är det organ som oflasl har den samlade helhetssynen pä problemen. Kommunerna har också i dessa frågor viktig lokalkunskap samt närhet lill de som berörs. Det bör därför vara naturligt alt kommunerna som elt led i det ökade ansvaret för mark­användningsfrågor, även ges formell möjlighet till inflytande i tillämp­ningen av jordförvärvslagen. Förslagsvis bör i 9§ göras det tillägget att lantbmksnämnden beslutar efter samråd med kommunen.

9.10 Domänverket: De bestämmelser som gäller för förvaltningen av den

specialreglerade kyrkliga egendomen bör    komma till-uttryck i den

praktiska tillämpningen av JFL. Enskilda ärenden om förvärvstillstånd bör sålunda prövas mot den allmänna bakgrunden som redovisas här så atl en rationalisering av det kyrkliga fastighetsinnehavet i stort inte försvåras. Det är sålunda vikligt att kompensationskravet vid kyrkliga markförvärv tillämpas smidigt och långsiktigt. En förutsättning för att kyrklig jord skall ställas till förfogande för önskvärd strukturrationalisering är självfallel all de myndigheter som handlägger de kyrkliga markfrågorna kan påräkna förståelse för den kyrkliga strukturrationaliseringen och för önskemål alt omplacera försäljningsmedel i nyförvärvad mark. Kompensationsfrågan fär inle, som någon gång skett, bedömas med hänsyn lill förhållandena enbart inom en lantbruksnämnds område. Delta är av särskUd betydelse, eftersom stiftens markförvaltning i slor ulslräckning omfaltar mark inom mer än en lantbruksnämnds område.

Kammarkollegiet företräder allmänna arvsfondens intressen. Egendom som lillfallil fonden skall avvecklas för fondens räkning så snart del är

Skulle ulredningens förslag inle genomföras, är det angelägel all del ges klara rikllinjer om sådan handläggning av arvsfondens försäljningsären­den alt fondens och lantbruksnämndernas iniressen hålls isär. Den nya länsslyrelseorganisalionen med lantbruksenheter som en del av länsslyrel­serna har förslärkl behovel av alt bryta ut försäljningen av arvsfondens fastigheter från länsstyrelserna. Försäljningen handläggs i allmänhet på allmänna enhelen/rällsenhelen. Del har redan förekommil fall där arvs­fondens fastighet hell enkelt förts över lill lantbruksenheten ulan all någol köpeavtal upprättats för all säljas av länsstyrelsen på denna enhet när någon lämplig köpare dyker upp. En sådan handläggning måste anses strida mot beslämmelserna i arvsfondslagen och försäljningsförordningen.

9.22 Länsstyrelsen i Kristianstads län ser del också som angeläget all

jordbrukarkåren har goda yrkeskunskaper. Dels lalar rent förelagsekono­

miska skäl för della, dels är del ett konsumentintresse all livsmedel produ­

ceras av yrkeskunniga lantbrukare. Detta är bäsla garantin för god skötsel

av mark och djur och för god livsmedelskvalilel. Hittillsvarande jord­

förvärvslagar har möjliggjort all i slort sell endast de, som skaffal sig

tillfredsställande yrkeskunskaper, har medgivils förvärva utvecklade och

127

utvecklingsbara lantbruk. Visserligen har antalet avslag på förvärvsansök-     Prop. 1990/91:155 ningar med hänvisning lill bristande yrkeskunskaper ej varit särskill stort     Bilaga 2 men medvetandet om beslämmelsen i JFL är god och den fyller därför en funktion långl större än vad som framgär av tillgänglig statistik. Önske­målet om en yrkeskunnig jordbrukarkår lalar därför att i JFL även i fortsällningen skall finnas bestämmelser om yrkeskunskaper.

9.37 Lantbrukarnas riksförbund: Den kommunala förköpsrätten bör tas bort ur jordförvärvslagstiftningen.

Kommuner har redan i dag möjlighet atl expropriera fasligheter om del finns behov av dem för allmänna ändamäl. En kommunal förköpsrätt får således sitt värde enbart i de fall fastigheten inle behövs för allmänna ändamål. LRF anser inte att ett sådanl synsäll kan försvaras, tvärtom behöver de enskilda jordbrukarnas stäUning förstärkas.

9.45    Sveriges jordägareförbund: I olika lagar förekommer speciella regler

för en mer eller mindre snävt begränsad familjekrets. Det gäller bl.a.

jordförvärvslagen och för kommunalskallelagen vid tillämpning av regler­

na om fåmansbolag. Au familjekretsen definieras olika i olika lagar är

bäde opraktiskt och sakligt omotiverat. Lagsliflningen bör vara enhetlig.

Därför bör jordförvärvslagstiftningens frikrels ulvidgas till alt motsvara

den i kommunalskallelagen 35§ 1 a mom 9 angivna kretsen av närstående.

Vårl förslag: Alt 2§ 5 punklen jordförvärvslagen ändras, så alt den erhåller följande lydelse: (förvärvstillständ fordras dock ej ) om förvärvaren är fängesmannens förälder, far- eller morförälder, make, av-komlings make, syskon eller syskons make eller avkomling eller dödsbo vari förvärvaren eller någon av nämnda personer är delägare.

9.46    Sveriges skogsägareföreningars riksförbund anser all den kommuna­

la förköpsrällen skall slopas. Kommuner har redan i dag möjlighet all

expropriera fasligheter om det finns behov av dem för allmänna ändamäl.

En kommunal förköpsrätl fär således silt värde enbart i de fall fastigheten

inte behövs för allmänna ändamål. En sådan ordning kan inle försvaras,

tvärtom behöver de enskilda brukarnas ställning stärkas.

Förmögenhelsskallen bör slopas. Som denna är utformad saknas neutra­litet mellan olika kapilalplaceringsallernativ, vilkel bl.a. ger oönskade effekier pä marknaden för jordbruksfastigheter.

9.47    Sågverkens råvaruförening: Vidare anser förbundet atl den kommu­

nala förköpsrällen bör tas bort ur jordförvärvslagstiftningen. Kommuner

har redan i dag möjlighet att expropiera fastigheter om del finns behov av

dem för allmänna ändamål.

128

1 Förslag till

Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979: 230)

Härigenom föreskrivs i fråga om jordförvärvslagen (1979: 230)' deb att 6 och 7 §§ skall upphöra att gälla, deb att: 1,2, 4, 10 och 12 §§ skall ha följande lydelse, dels att del i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 a och b §§, av följande lydelse.

Prop. 1990/91:155 Bilaga 3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Syflel med denna lag är aH främja en från allmän synpunkl lämplig ut­veckling avföretag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen (lantbruksföretag). Vid tillämp­ningen skall eftersträvas att från re­gionalpolitisk synpunkt ändamåls­enligaföretag bildas.

1 denna lag avses med

lantbruksegendom: fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet,

glesbygd: stora sammanhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd liU sysselsättning eller service saml skärgårdsområden, om det är av regionalpolitisk betydelse an sysselsättning eller bosättning inom områdena främjas,

omarronderingsområde: område med mycket stark ägosplittring för vilket länsstyrelsen har fastställt pro­gram för strukturrationaliseringen.

Regeringen meddelar närmare fö­reskrifter om vilka områden som skall vara glesbygd och omarronde­ringsområden.

2f

Lagen gäller förvärv av lantbruks­egendom som sker genom

Förförvärv av fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet krävs tidsland enligt denna lag, när förvär­vet sker genom

1.     köp, byte eUer gåva,

2.

tillskott till bolag eller förening,

3.

utdelning eller skifte från bolag eller förening,

4.

fusion enligt 14 kap. 1 eller 2 § aktiebolagslagen (1975: 1385).

Tilbtånd enligt denna lag krävs också / fall dä någon genom köp, byte eller gåva förvärvar ett dödsbo vari ingär fast egendom som är tax­erad som lantbruksenhet eller då nå­gon, som genom köp, byte eller gåva har förvärvat en andel i ett sådant dödsbo och inte på annan grund är delägare i boet, tillskiftas den fasla egendomen eller del därav.

Lagen gäller också då någon ge­nom köp, byte eller gåva förvärvar elt dödsbo / vdkel ingår lanlbruks­egendom eller då någon, som genom köp, byte eUer gåva har förvärvat en andel i ett sådant dödsbo och inte på någon annan grund är delägare i boet, tillskiftas den fasta egendo­men eller en del av den.

' Lagen omtryckt 1987: 468.  Senaste lydelse 1990:1391.

129

9   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 155

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:155

Bilaga 3 3a§

Ulan tillstånd enligt denna lag får egendom i glesbygd som inte ingår i omarronderingsområde förvärvas av

1.

den som i minst ett halvår har varit bosall inom glesbygdsområdet i den kommun där egendom är belä­gen,

2.

den som i ett särskilt åtagande förbinder sig att vara bosalt på fas­tigheten. Åtagandet skall innebära att förvärvaren inom sex månader frånförvärvel skaU bosätta sig på fas­tigheten och därefter bo på den i minst fem år.

A nmälan om förvärvet skall göras tdl länsstyrelsen.

Ålagande om bosättning skall gö­ras i anmälan.

3b§

TiUstånd fordras HU förvärv av lantbruksegendom om

1.

förvärvet avser egendom i gles­bygd och 3a§ inte är tillämplig,

2.

förvärvet avser egendom i omar­ronderingsområde, eller

3.  förvärvaren är juridisk person

TiUstånd fordras dock inte omför-

värvet sker genom inrop på exekutiv

auktion.

4r

Förvärvstillstånd får vägras,

Tilbtånd HU förvärv av egendom i

1.  om del är av allmänl inlresse att

glesbygd får vägras, om egendomen

egendomen las i anspråk för jordbru-

behövs för sysselsättningen eller ba­

kets eller skogsbrukels rationalise-

sanningen på orten.

ring,

2.

omförvärvel kan antas medföra att två eller flera utvecklade eller ut­vecklingsbara lantbruksföretag, som bör förbli självständiga, förs .sam­man HU ett förelag,

3.

omförvärvel kan antas medföra att ell utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksförelag delas upp och upp­delningen medför olägenhet av nå­gon betydelse för förelaget,

4.

om del är uppenbart au köpe­skillingen eller annan ersäUning av-

" Senaste lydelse 1990: 1104.

130

Nuvarande lydelse

sevärt överstiger egendomens mark­nadsvärde,

5. omförvärvel avser andel i egen­domen och ägarförhållandena ge­nom förvärvet skulle bli sådana all ett rationellt utnyttjande av egendo­men kan komma att försvåras.

Första stycket 4 gäller inte ifråga om tillstånd all förvärva egendom på offentlig auktion enligt 17 § eller en­ligt 3 kap. 3 § lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.

10 f

Föreslagen lydelse

Tillstånd tid förvärv iomarronde-ringsområdefår vägras, omförvärvel skulle göra del svårare atl genomföra strukturrationaliseringen.

Prop. 1990/91:155 Bilaga 3

I beslut om tillstånd att förvärva egendom, på vilken drivs eller skall drivas utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag, eller egendom, som av regionalpoliliska skäl behövs för att främja sysselsättningen på or­ten, får tillståndsmyndigheten efter åtagande av förvärvaren föreskriva att denne skaU yrkesmässigt bruka egendomen och, om del finns sär­skilda skäl till det, även alt han skall vara bosall på den. Sådan föreskrift skall avse viss tid, dock högst fem år.

Iakttar förvärvaren inte föreskrift meddelad enligt första stycket eller överlåter han egendomen före den föreskrivna tidens utgång, får staten lösa egendomen, om det inte är oskäligt.

1 beslut om tillstånd att förvärva egendom / glesbygd inom omarron­deringsområde får lillslåndsmyn­digheten efter åtagande av förvärva­ren förelägga denne att inom sex månader från tdlståndet bosätta sig på fasligheten och därefter bo på den i minst fem år.

UppfyUer en förvärvare inle ett fö­reläggande enligt försia stycket eller sitt åtagande om bosättning enligt 3 a § eller överlåter han egendomen före femårslidens utgång, får staten lösa egendomen, om det inte är oskäligt.

Länsstyrelsen skall genast anmäla till jordbruksverket om bosättnings­kravet inle uppfylls.

I2§

Anmälan enligt 3 a § skall göras inom tre månader från det förvärvet skedde.

Förvärvstillslånd skall sökas inom tre månader från det förvärvet skedde, om inte frågan om förvärvstillstånd enligt 10 kap. 3 § andra slyckel fastig­hetsbildningslagen (1970: 988) skall underställas lillslåndsmyndigheten av fastighetsbildningsmyndigheten.

Fråga om förvärvstillstånd får inle prövas förrän förvärvet skett utom i fall som avses i 2 § 2 4. Ansökan beträffande förvärv som skett genom köp eller byte får inte heller prövas eller på grund av återkallelse avskrivas innan

131

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91; 155

Bilaga 3 det avgjorts humvida förköp enligt förköpslagen (1967: 868) äger rum, om

det inte är uppenbart att förköpsrätt inte kommer att utövas. Tillstånd att förvärva egendom på offentlig auktion enligt 17 § eller enligt 3 kap. 3 § lagen (1982: 618) om utländska förvärv av fast egendom m. m. lämnas före auk­tionen.

Denna lag träder i kraft den I juli 1991.

De nya bestämmelserna skaU tiUämpas i ärenden om förvärvstillstånd som inte är slutligt avgjorda den I juli 1991. Om de nya föreskrifterna innebär att tiflslånd fordras till förvärv av egendom i glesbygd skaU dock förvärvet prövas enligt den upphävda 7 § i stäUet för enligt 4 § första stycket. Även 10 § skall i fråga om sådana förvärv gälla i si n äldre lydelse såvitt avser föreläggande om bosättning. I fråga om förelägganden om bosättning som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter gäfler 10 § andra stycket i sin gamla lydelse.

Om länsstyrelsen har förordnat om auktion enligt 16 § och skulle inte längre tillstånd till förvärvet krävas vid vanligt köp, skall länsstyrelsens beslut inte verkställas.

1 fråga om överklagande av beslut som har meddelats av lantbruksstyrel­sen före ikraftträdandet gäller äldre föreskrifter.

132

2 Förslag till

Prop. 1990/91; 155

Bilaga 3

Lag om ändring i lagen (1990: 1492) om ändring i jordförvärvs­lagen (1979: 230)

Härigenom föreskrivs att 3, 9, 14, 16 och 18 §§ jordförvärvslagen (1979: 230), i den lydelse paragraferna erhållil genom lagen (1990: 1492) om ändring i nämnda lag, skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

§

Förvärvstillslånd enligt 2 § behövs        Lagen gäller inte inte,

1.  om egendomen förvärvas från 1. om egendomen förvärvas från

staten genom överiåtelse av länssty- staten genom överlåtelse av rege-

relse eller lantbruksstyrelsen,

ringen,  länsslyrelsen eller slatens

jordbruksverk,

2.

om egendomen förvärvats av staten genom annan myndighet än statens affärsdrivande verk,

3.

om kommun förvärvar egendomen från staten eller utövar förköpsrätl enligt förköpslagen (1967: 868),

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lag eller enligt reglemente eller bolagsordning, som regeringen har fastställt, är skyldig all åter avyttra egendomen,

5.

om förvärvaren är gift med överiåtaren och inte heller om förvärvaren eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är överiåtarens av­komling, allt under förutsättning alt överlåtaren inte är skyldig alt avyttra egendomen enligt 16 § eller enligt 3 kap. I § lagen (1982: 618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

6.

om förvärvet skaU prövas enligt lagen om utländska förvärv av fasl egendom m.m.,

7.

om egendomen enligt detaljplan eller områdesbestämmelser är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk,

8.

om förvärvet omfattar område som är avsett för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk eller sådan fastighet som har nybildals för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk och som därefter inle har undergått taxering,

9.

om andel i fastighet förvärvas av någon som redan äger till samma taxeringsenhet hörande andel i fasligheten och som inte är skyldig all avyttra sistnämnda andel enligt 16 §,

10.  om förvärvet sker genom inrop

på exekutiv auktion.

9§

Fråga om tiUstånd enligt denna

Fråga om tillstånd enligt denna

lag prövas av länsslyrelsen, om inle

lag prövas av länsslyrelsen, om inle

regeringen föreskriver att prov-

regeringen föreskriver atl pröv­

ningen skall göras av lantbrukssly-

ningen skall göras av jordbruksver-

relsen eller regeringen.

ket

133

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I4

§

Prop. 1990/91:155 Bilaga 3

Blir köp ogiltigt tifl följd av att förvärvstillstånd vägras enligt 4 § första stycket 1 eller 7 § är staten skyldig att lösa egendomen till det pris som har avtalats, om säljaren begär det. Sådan skyldighet förelig­ger dock inte, om köpeskillingen el­ler annan ersäUning inte endast obe­tydligt överstiger egendomens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter eUer om av-talsviUkoren i övrigt är oskäliga.

Blir elt köp ogiltigt till följd av att förvärvstillstånd vägras enligt 4 § är staten skyldig att lösa egendomen till det pris som har avtalats, om säl­jaren begär det. Sådan skyldighet fö­religger dock inte, om köpe­skillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt överstiger egen­domens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständighe­ter eller om avtalsvillkoren i övrigt är oskäliga.

Begäran om inlösen skall framställas hos länsstyrelsen inom tre månader efter det att avslagsbeslutet vunnit laga kraft. Talan om inlösen skall väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område egendomen är belägen inom sex månader från nämnda tidpunkt. Har säljaren fått del av beslutet försl sedan detta vunnit laga kraft, räknas dock tidsfristerna från dagen för del-fåendet. Iakttar inte säljaren vad som har sagts nu, förlorar han sin talan.

16§

Egendom som har förvärvats genom inrop på exekutiv auktion under sådana förhållanden att förvärvstillstånd skulle ha krävts vid vanligt köp skall åter avyttras inom två år efter det att auktionen vunnit laga kraft, om inte dessförinnan nämnda förhållanden har upphört eller inroparen har fått tillstånd att behålla egendomen. Har inropet skett för att skydda fordran, för vilken inroparen har panträtt i egendomen, eller någon hans rättighet som är inskriven i den, får länsstyrelsen på ansökan medge skäligt anstånd med avyttrandet, om det är sannolikt:att förlust annars skulle uppkomma för inroparen. Avyttras inte egendomen inom föreskriven tid, skall länsstyrel­sen besluta alt egendomen skall säljas av kronofogdemyndigheten på offent­lig auktion enligt 17 §.

Anteckning om bestämmelserna i första stycket skall göras i det köpebrev som utfärdas med anledning av den exekutiva auktionen och, när lagfart söks, införas i fastighetsboken, om inte sökanden visar att avyttringsskyl-digheten har upphört.

I fråga om tillstånd att behåfla egendom gäller i tillämpliga delar bestämmelserna om förvärvs­tillstånd i 48 §§ med undantag av 4 § första stycket 4 saml i 10 och 11§§.

Om en ansökan att behålla egen­domen har avslagits, skall'4 § försia stycket 4 inte tillämpas om inropa­ ren säljer egendomen inom två år ef- -ter det att auktionen har vunnit laga krafl.

I fråga om tillstånd att behålla egendom ////äwpa bestämmelserna om förvärvstillstånd i 4, 5, 8, IO och

n§§.

134

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I8§

Prop. 1990/91:155 Bilaga 3

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos lantbrukssty­relsen. Lantbruksstyrelsens beslut får överklagas hos regeringen.

Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos jordbruksver­ket.

Jordbruksverkets beslut får över­klagas hos kammarrätten.

Skall fråga om tillstånd till ett förvärv prövas enligt 7 § jordförvärvslagen i den lydelse paragrafen hade före den 1 juli 1991 gäUer även 14 § i sin äldre lydelse.

135

3 Förslag till

Prop. 1990/91; 155

Lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

' 

Härigenom föreskrivs att 12 § förköpslagen (1967: 868)' skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 f Köp av fast egendom är för sin giltighet beroende av att förköp ej sker.

Har lagfart för köparen beviljats i

Har lagfart för köparen beviljats i

strid med 20 kap. 7§ 12 jordabal-

strid med 20 kap. 7§ 12 jordabal­

ken, är förköpsrätten förlorad. Har

ken, är förköpsrätten förlorad. Har

förköp skett, är det utan verkan,

förköp skett, är det utan verkan.

Motsvarande gäller när förvärvs-

Motsvarande gäller när förvärvs-

tillstånd har meddelats i strid med

tillstånd har meddelats i strid med

12 § andra stycket jordförvärvsla-

12 §/ree stycket jordförvärvslagen

gen (1979: 230) efler i strid med

(1979: 230) eller i strid med I kap.

I kap. 6 § lagen (1982: 618) om ut-

6 § lagen (1982: 618) om utländska

ländska förvärv av fast egendom

förvärv av fast egendom m. m. eller

m. m. eller i strid med 16 b § fjärde

i strid med 16 b § Qärde stycket la-

stycket lagen (1973: 188) om ärren-

gen (1973: 188) om arrendenämn­

denämnder och hyresnämnder.

der och hyresnämnder.

När förköpet fullbordats, skall köparen till kommunen överlämna de handlingar angående fastigheten som köparen innehar och som är av bety­delse för kommunen såsom ägare av fastigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

' Lagen omtryckt 1974: 815.

Senaste lydelse 1988: 724.

136

4                                                                   Förslag till

Prop. 1990/91:155

Lag om ändring i lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att      '  förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

'

Har ett hembud antagits men har förvärvet blivit ogiltigt HU följd av atl förvärvstillstånd vägrats enligt 4§ första stycket 4 jordförvärvslagen (1979: 230) eller enligt 1 kap. 8 § la­gen (1982:618) om utländska för­värv av fast egendom m. m. jämförd med nämnda bestämmelse kvarstår aUtjämt hembudsskyldighelen enligt

5       § under den tid samma intresse­

anmälan gäller.

Har ett förvärv blivit ogiltigt till följd av att begärd fastighetsbildning inte har kunnat ske föreligger ändå fortfarande hembudsskyldighel om ett hem­bud skäligen bör kunna omfatta så mycket av jordägarens fasta egendom, innefattande arrendestället eller huvuddelen därav, som behövs för att be­stämmelserna i fastighetsbildningslagen (1970: 988) inte längre skaU med­föra hinder för ett giltigt förvärv.

Frågor om hembudsskyldighel

Frågor om hembudsskyldighel

enligt andra stycket prövas av ärren-

enligtowa stycket prövas av arren­

denämnden. IntiU dess sådan prov-

denämnden. Intill dess sådan pröv­

ning har skett gäller det i 5 § första

ning har skett gäller det i 5 § första

stycket angivna överlätelseförbu-

stycket angivna överlåtelseförbu­

det,

det.

Denna lag träder i kraft den I juli 1991.

' Senaste lydelse 1987: 473. Ändringen innebär att första stycket upphävs.

137

5 Förslag till

Prop. 1990/91:155

Lag om ändring i lagen (1990: 1484) om ändring i lagen      '  (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att i 5 § lagen (1985: 658), i den lydelse paragrafen erhållit enligt lagen (1990: 1484) om ändring i nämnda lag ordet "lantbruks-' slyrelsen" skafl bytas ut mot "statens jordbmksverk".

138

Lagrådet

Prop. 1990/91; 155

Bilaga 4 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-02-21

Närvarande: f d. regeringsrådet Bengt O. Hamdahl, regeringsrådet Bertil Werner, justitierådet Ulf Gad

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 14 februari 1991 har rege­ringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av kanslirådet Kerstin Frideen.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i jordförvärvslagen

I paragrafens första stycke definieras begreppen lantbmksegendom, gles­bygd och omarronderingsområde. Enligt andra stycket skall det ankomma på regeringen att meddela närmare föreskrifterom vilka områden som skall vara glesbygd och omarronderingsområden. I specialmotiveringen till pa­ragrafen anges att regeringen därvid bör bestämma gränserna så att de över­ensstämmer med antingen församlings- eller kommungränserna. Även om kriterierna för glesbygd och omarronderingsområde anges tämligen utförligt i lagtexten anser lagrådet att den använda lagstiftningstekniken inte är helt invändningsfri från konstitutioneU synpunkt. Lagrådet förordar därför att principerna för avgränsning av de områden som kommer ifråga och där förvärvstillstånd således kan komma att behövas bör komma till uttryck i lagtexten. På grund av det anförda föreslår lagrådet att paragrafens andra stycke utformas på följande sätt:

"Regeringen bestämmer vilka kommuner eller delar av kommuner som skall vara glesbygd och omarronderingsområden."

3 a och 3 b §§

Enligt 3 a § får förvärv av lantbruksegendom i vissa fall ske utan tillstånd. 1 3 b § anges när förvärvstillstånd fordras. Det är enligt lagrådets mening mest följdriktigt att först ange när förvärvstillstånd fordras och därefter när till­stånd inte behövs. Lagrådet föreslår därför att paragraferna får byta plats. I samband därmed bör ytterligare vissa redaktionella jämkningar göras, bl.a. kan bestämmelserna i 3 b § i lagrådets förslag om att åtagande om bosättning skall göras i anmälan och vad åtagandel skall innebära lämpligen bilda ett särskih sista stycke i paragrafen.

10§

Första stycket i paragrafen innehåller bestämmelser om föreläggande för

förvärvare av lantbruksegendom om bosättning på fastigheten i vissa fall.

139

Enligt andra styckel får staten lösa egendomen om förvärvaren inte iakttar     Prop. 1990/91:155 föreläggandet. Detta stycke innehåller bestämmelser om inlösen även i vissa     Bilaga 4 andra fall än som avses i paragrafens första stycke. Bestämmelserna i för­slagets andra och tredje stycken bör med vissa redaktionella justeringar lämpligen tas upp i en särskild paragraf som kan ges beteckningen 10 a §. Övriga lagförslag lämnas utan erinran.

140

Innehåll

Prop. 1990/91; 155

Proposition.......................................................... 

3

Propositionens huvudsakliga innehåU ....................... 

3

Propositionens lagförslag....................................... 

4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 1991  ...

14

1

Inledning.......................................................... 

14

2

AUmän motivering ............................................. 

14

2.1 Allmänna överväganden.................................. 

14

2.1.1

Bakgrund ............................................. 

15

2.1.2

Jordförvärvslagen som styrmedel............... 

16

2.1.3

En ny lagstiftning  ................................. 

18

2.2

Förvärvshinder av rationaliseringsskäl  .............. 

20

2.3

Förvärv i glesbygdsområde  ............................ 

25

2.4

Prisprövning................................................. 

31

2.5

Förvärvshinder för juridiska personer................. 

33

2.6

Instansordningen i jordförvärvsärenden ............ 

36

2.7

Resursfrågor m.m.......................................... 

37

3

Upprättade lagförslag......................................... 

38

4

Specialmotivering.............................................. 

.. 

39

4.1

Jordförvärvslagen  ....................................... 

.. 

39

4.2

Övriga lagförslag  ......................................... 

.. 

46

5

HemstäUan....................................................... 

46

6

Beslut   .......................................................... 

.. 

46

Bilaga 1   Sammanfattning av utredningens förslag..... 

47

Bilaga 2  Sammanställning av remissyttranden över utredningens rap­

port om jordförvärvslagen............................ 

.. 

53

Bilaga 3  De remitterade lagförslagen ...................... 

129

Bilaga 4  Lagrådets yttrande ................................. 

139

Norstedts Tryckeri, Stocktiolm 1991                                                                                                                    141