Regeringens skrivelse

1999/2000:150

Årsredovisning för staten 1999

Regeringens skrivelse

1999/2000:150

Årsredovisning för staten 1999

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Malmö den 18 maj 2000

Statsministern

Finansministern

(Finansdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för det ekonomiska utfallet i

staten budgetåret 1999.

Skrivelsen omfattar uppföljning av de budgetpolitiska målen, resultaträkning,

balansräkning och

finansieringsanalys samt det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar

och anslag under året.

Vidare lämnas en redogörelse för statliga garantier och utvecklingen inom

statsförvaltningen.

Riksrevisionsverkets iakttagelser i rapporter från effektivitetsrevisionen under

 året redovisas och

kommenteras i skrivelsen. Myndigheter som har fått revisionsberättelse med

invändning omnämns

och skälen för invändningarna anges.

I jämförelse med föregående års motsvarande skrivelse (Skr. 1998/99:150) har det

 tillkommit ett

avsnitt om sambandet mellan resultaträkningen och statsbudgeten.

Innehållsförteckning

1 Sammanfattning 13

1.1 Skrivelsens innehåll 13

1.2 Tidpunkt för avlämnande av skrivelsen 13

1.3 Kvalitetsbedömning av årsredovisningen 13

1.4 Olika aspekter på det ekonomiska utfallet 14

1.5 Sammanfattning av det ekonomiska utfallet m.m. 14

2 Makroekonomiska förutsättningar och uppföljning av de budgetpolitiska

målen 19

2.1 Makroekonomiska förutsättningar 19

2.2 Uppföljning av de budgetpolitiska målen 20

3 Samband mellan resultaträkningen och statsbudgeten 27

3.1 Inledning 27

3.2 Avgränsning, struktur och redovisingsprinciper 27

3.3 Härledning av statsbudgetens saldo från resultaträkningen 29

4 1999 års resultaträkning, balansräkning och finansieringsanalys 33

4.1 Inledning 33

4.2 Olika avgränsningar av begreppet staten 33

4.3 Sammanställning av vissa nyckeluppgifter 33

4.4 Nettoförmögenhetens förändring 34

4.5 Statsskulden 34

4.6 Skatter m.m. 37

4.7 Transfereringar 40

4.8 Konsoliderad resultaträkning 42

4.9 Konsoliderad balansräkning 45

4.10 Finansieringsanalys 49

5 Statsbudgetens utfall 1999 55

5.1 Inledning 55

5.2 Statsbudgetens saldo 55

5.3 Statsbudgetens inkomster 56

5.3.1 Skatter 57

5.3.2 Övriga inkomster 64

5.4 Statsbudgetens utgifter 68

5.4.1 Utgifter per utgiftsområde 72

6 Redovisning av statliga garantier 93

6.1 Redovisning av statliga garantier för budgetåret 1999 93

7 Utvecklingen inom statsförvaltningen 101

7.1 Inledning 101

7.2 Konsumtion och produktion 101

7.3 Sysselsättning 106

7.4 Personalkonsekvenser till följd av strukturförändringar 108

7.5 Uppföljning av myndigheternas arbetsgivarpolitik 109

8 Riksrevisionsverkets iakttagelser 121

8.1 Inledning 121

8.2 Effektivitetsrevisionens iakttagelser 121

8.3 Revisionsberättelser med invändning 126

 Bilagor

 Bilaga 1 Material avseende resultaträkning, balansräkning

 och finansieringsanalys

 Bilaga 2 Specifikation av statsbudgetens inkomster

 Bilaga 3 Specifikation av utgifter på utgiftsområden

 Bilaga 4 Månadsfördelade utgifter per utgiftsområde

 Bilaga 5 Avgifter till och bidrag från EU

Tabellförteckning

1.1 Sammanfattning av det ekonomiska utfallet 14

2.1 Makroekonomiska förutsättningar 19

2.2 Den offentliga sektorns finansiella sparande 21

2.3 Den offentliga sektorns finansiella sparande 22

2.4 Den statliga sektorns finansiella sparande och övergången till

statsbudgetens

saldo 22

2.5 Utgiftstak för staten 1997-1999 22

2.6 Takbegränsade utgifter 23

2.7 Utgiftstak för offentlig sektor 24

3.1 Jämförelse resultaträkningen och statsbudgeten 27

3.2 Samband mellan några väsentliga saldomått i årsredovisningen 29

4.1 Nyckeluppgifter i resultat- och balansräkningarna 34

4.2 Statsskuldens utveckling och sammansättning 35

4.3 Valutaskulden inklusive värdet av derivatportfölj 35

4.4 Lån i svenska kronor 35

4.5 Statsskuldens kostnader 37

4.6 Skatteinbetalningar 38

4.7 Transfereringar och bidrag 40

4.8 Socialförsäkring 41

4.9 Transfereringar och bidrag - övrigt 42

4.10 Konsoliderad resultaträkning 43

4.11 Konsoliderad balansräkning 47

4.12 Finansieringsanalys 50

4.13 Utdelningar i statliga bolag 50

4.14 Justeringar till betalningar 50

5.1 Statsbudgetens saldo 1999 justerat för större engångseffekter

(underliggande saldo) 55

5.2 Statsbudgetens utfall 1999 56

5.3 Skillnader mellan statsbudgeten och utfall för 1999 56

5.4 Offentliga sektorns och statens periodiserade skatter samt statsbudgetens

inkomster 57

5.5 Offentliga sektorns och statens periodiserade skatter samt statsbudgetens

inkomster 1999. Skillnad mellan tidigare beräkningar och prognos

respektive utfall. 58

5.6 Förutsättningar vid olika prognostillfällen 58

5.7 Hushållens periodiserade skatter 60

5.8 Inkomsttiteln Fysiska personers inkomstskatt 60

5.9 Företagens periodiserade skatter 61

5.10 Inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt 61

5.11 Periodiserade arbetsgivaravgifter 62

5.12 Inkomsthuvudgruppen Socialavgifter och allmän pensionsavgift 62

5.13 Periodiserad mervärdesskatt 62

5.14 Inkomsttiteln Mervärdesskatt 63

5.15 Inkomsttyp 2000 Inkomster av statens verksamhet 64

5.16 Akteutdelningar från företag med statligt ägande 65

5.17 Inkomsttyp 3000 Inkomster av försåld egendom 66

5.18 Inkomsttyp 4000 Återbetalning av lån 66

5.19 Inkomsttyp 5000 Kalkylmässiga inkomster 67

5.20 Inkomsttitel 5211 Statliga pensionsavgifter 67

5.21 Inkomsttyp 6000 Bidrag m.m. från EU 67

5.22 Inkomsttyp 7000 Extraordinära medel från EU 68

5.23 Indragningar 1999, större än 100 mkr 69

5.24 Medgivna överskridanden 70

5.25 Begränsningsbelopp 1999 71

5.26 Statsbudgetens utgifter 1999 72

5.27 Uo 1 Rikets styrelse 73

5.28 Uo 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning 73

5.29 Uo 3 Skatteförvaltning och uppbörd 73

5.30 Uo 4 Rättsväsendet 74

5.31 Uo 5 Utrikesförvaltning och int. samverkan 74

5.32 Uo 6 Totalförsvar 75

5.33 Uo 7 Internationellt bistånd 75

5.34 Uo 8 Invandrare och flyktingar 76

5.35 Uo 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 76

5.36 Uo 10 Ek. trygghet vid sjukdom och handikapp 77

5.37 Antal ersatta sjukdagar, ersättning per dag. 77

5.38 Uo 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom 77

5.39 Uo 12 Ek. trygghet för familjer och barn 78

5.40 Föräldrapenningen år 1996-1999. 78

5.41 Uo 13 Ek. trygghet vid arbetslöshet 79

5.42 Uo14 Arbetsmarknad och arbetsliv 79

5.43 Uo 15 Studiestöd 80

5.44 Antal studerande med studiemedel 1996 1999 80

5.45 Utbetalda studiemedel 1996-1999 80

5.46 Antal personer som mottog vuxenstudiestöd 1996-1999 81

5.47 Uo16 Utbildning och universitetsforskning 81

5.48 Totalt antal heltidsplatser och antal elever i kommunal vuxenutbildning

(inkl. kunskapslyftet) 1996-1999 81

5.49 Uo17 Kultur, medier, trossamfund och fritid 82

5.50 Uo18 Samhällsplanering, bostad och byggande 82

5.51 Uo19 Regional utjämning och utveckling 83

5.52 Uo20 Allmän miljö och naturvård 83

5.53 Uo21 Energi 83

5.54 Uo22 Kommunikationer 84

5.55 Uo23 Jord- och skogsbruk m.m. 84

5.56 Uo24 Näringsliv 85

5.57 Uo25 Allmänna bidrag till kommuner 85

5.58 Uo26 Statsskuldsräntor m.m. 86

5.59 Räntor på statsskulden 86

5.60 Uo27 Avgiften till Europeiska gemenskapen 87

5.61 Avgifter till EG samt återbetalningar inom ramen för Sveriges

infasningsrabatt 87

5.62 Minskning av anslagsbehållningar 1999 87

5.63 Förbrukningar av anslagsbehållningar och utnyttjande av anslagskredit

större än 500 mkr 87

5.64 Anslag med anslagsbehållningar överstigande 1 mdkr per 991231 88

5.65 Riksgäldskontorets nettoutlåning 88

5.66 Kassamässig korrigering 89

6.1 Sammanställning av statliga garantier 96

6.2 Garantimyndigheternas reserver för förlustrisker 96

7.1 Statlig produktion och konsumtion 1997 1999 101

7.2 Statliga områden och verksamheter indelade efter nationalräkenskaperna

102

7.3 Antal anställda i staten 1998 och 1999 106

7.5 Medelålder i statens olika sektorer 1998 och 1999 111

7.6 Nyrekryteringar till och avgångar från den statliga sektorn 1998 och 1999

113

8.1 Revisionsberättelser med invändning 126

Diagramförteckning

2.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 21

4.1 Statens intäkter 1999 44

4.2 Statens kostnader 1999 44

5.1 Statsbudgetens saldo 1990-1999 56

5.2 Större avvikelser jämfört med statsbudgeten, avvikelser större än 1 mdkr

69

6.1 Fördelning av den garanterade kapitalskulden per myndighet 1999 94

6.2 Garanterad kapitalskuld 1995 1999 94

6.3 Ekonomiskt utfall exkl. Insättningsgarantinämnden 1995 1999 95

6.4 Ekonomiskt utfall inkl. Insättningsgarantinämnden 1995 1999 95

7.1 Produktion och konsumtion av statliga tjänster 1993 1999,

volymförändring 102

7.2 Produktion av statliga tjänster 1999, procent 103

7.3 Produktionen i försvaret 1993 1999, volymförändring 103

7.4 Produktion, förbrukning och löner i försvaret 1993 1999, volymförändring

103

7.5 Produktion av statliga utbildningstjänster och forskning 1993 1999,

volymförändring 104

7.6 Produktion av statliga näringslivstjänster 1993 1999, volymförändring

104

7.7 Produktion av samhällsskydd och rättskipningstjänster 1993 1999,

volymförändring 104

7.8 Produktion av allmänna tjänster 1993 1999, volymförändring 105

7.9 Produktion av vård, sociala trygghetstjänster och omsorg 1993 1999,

volymförändring 105

7.10 Procentuell utveckling av sysselsättningen inom staten 1990 1999 106

7.11 Sysselsättningen inom statens olika områden 1999, procent 107

7.12 Procentuell utveckling inom de statliga verksamheter där sysselsättningen

ökat sedan 1990 107

7.13 Procentuell utveckling inom de statliga verksamheter där sysselsättningen

minskat sedan 1990 107

7.14 Antal uppsagda i statsförvaltningen 1990 1999 108

7.15 Andel uppsagda i statsförvaltningen fördelade efter kön och ålder, 1999

108

7.16 Åldersfördelning i staten och på arbetsmarknaden totalt, 1999 110

7.17 Åldersfördelning i staten 1990 och 1999 111

7.18 Personalrörlighet för statsanställda fördelade efter kön och ålder,

september 1998 september 1999 112

7.19 Ackumulerad procentuell löneutveckling 1994-1998 inom olika

sektorer på arbetsmarknaden 114

7.20 Genomsnittslöner för statsanställda fördelade efter kön och ålder,

september 1999 114

7.21 Genomsnittlig procentuell löneutveckling för statsanställda fördelade

efter ålder och kön, september 1998 september 1999 115

7.22 Beräknad årstakt för löneökningar enligt RALS 1998 2001 116

7.23 Löneutveckling september 1998 september 1999, exklusive

polisväsendet, uppdelat på delkomponenter 117

1

Sammanfattning

1 Sammanfattning

1.1 Skrivelsens innehåll

Enligt lagen (1996:1059) om statsbudgeten skall

regeringen så snart som möjligt, men senast nio

månader efter budgetårets utgång, se till att en

årsredovisning för staten lämnas till riksdagen.

Årsredovisningen skall innehålla resultaträkning,

balansräkning och finansieringsanalys. Den skall

även innehålla det slutliga utfallet på

statsbudgetens inkomsttitlar och anslag.

I denna skrivelse presenteras årsredovisning

för staten för 1999. Kapitel 2 t.o.m. 6 behandlar

olika aspekter på det ekonomiska utfallet under

1999. I de följande kapitlen redovisas

utvecklingen inom statsförvaltningen och

revisionens iakttagelser.

Årsredovisningen för staten innehåller en

grundlig genomlysning av hur statens finanser

har utvecklats under 1999. Regeringen kan

konstatera att oavsett vilken skärning av det

ekonomiska utfallet som väljs erhålls en likartad

bild. Statens ekonomiska situation fortsätter att

förbättras och det är mycket länge sedan statens

finanser var så stabila som de är i dag.

1.2 Tidpunkt för avlämnande av

skrivelsen

I Finansutskottets betänkande 1999/2000:FiU1

anges att det är angeläget att årsredovisningen

för staten presenteras vid en tidigare tidpunkt.

Utskottet anser att skrivelsen på sikt bör läggas

fram samtidigt som den ekonomiska

vårpropositionen, för att därmed på ett bättre

sätt kunna utgöra underlag för riksdagens arbete.

Regeringen har för avsikt att, från och med

2001, lämna årsredovisning för staten till

riksdagen samtidigt som den ekonomiska

vårpropositionen presenteras, dvs. senast den 15

april. Detta innebär en tidigareläggning med en

och en halv månad. ESV har regeringens uppdrag

att vidta de förändringar som krävs för

tidigareläggningen. Regeringen avser att inom

kort fatta beslut om de förordningsändringar

som krävs. Förändringarna innebär att

myndigheterna skall lämna sina årsredovisningar

till regeringen senast den 22 februari varje år, dvs.

en vecka tidigare jämfört med nuvarande

bestämmelser. För affärsverken gäller att de skall

lämna reviderade årsredovisningar till regeringen

senast den 1 mars varje år, dvs. en månad tidigare

jämfört med nuvarande bestämmelser.

Förändringarna kommer att gälla från och med

de årsredovisningar som skall upprättas för

räkenskapsåret 2000.

1.3 Kvalitetsbedömning av

årsredovisningen

Regeringen har uppdragit åt Riksrevisionsverket

(RRV) att lämna ett granskningsutlåtande till

regeringen avseende det underlag till

årsredovisning för staten som

Ekonomistyrningsverket (ESV) tagit fram.

RRV:s granskning omfattar såväl konsoliderad

resultaträkning, balansräkning och

finansieringsanalys som utfallet på

statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. Syftet

med granskningen är att bedöma om

redovisningen är tillförlitlig och räkenskaperna

rättvisande.

RRV:s granskning omfattar en genomgång av

de metoder som tillämpats av ESV vid

upprättandet av underlaget. Det interna

informationsflödet från ESV:s

statsredovisningssystem till ESV:s

koncernredovisningssystem har kartlagts och

bedömts. De största myndigheternas

årsredovisningar har stämts av mot uppgifterna i

koncernredovisningssystemet. Granskning har

också skett av ESV:s kvalitetssäkring av

redovisad information samt justeringar och

elimineringar av interna mellanhavanden mellan

de ingående organisationerna. Därutöver har

RRV gått igenom revisionsberättelser med

invändning eller upplysning samt

revisionsrapporter för myndigheterna med

avseende på om det föreligger sådana

förhållanden som borde påverkat underlaget.

RRV gör bedömningen att utifrån redovisade

och använda principer för upprättande av

underlaget är utfallet i allt väsentligt rättvisande.

Beträffande förutsättningarna för att upprätta

underlaget till årsredovisningen för staten gör

RRV bedömningen att det finns en avsaknad av

enhetlighet rörande principer för främst

värdering och redovisning av olika poster. Detta

innebär att det saknas förutsättningar för att

underlaget fullt ut skall uppfylla kraven på god

redovisningssed för koncernredovisning.

Gällande redovisningsprinciper tar i första

hand sikte på enskilda myndigheters redovisning

och inte på statens konsoliderade redovisning.

En översyn av regelverket kommer att göras i

syfte att uppnå större enhetlighet i redovisnings-

principerna för att i högre grad uppfylla kraven

på koncernredovisning.

1.4 Olika aspekter på det

ekonomiska utfallet

I årsredovisningen redovisas det ekonomiska

utfallet utifrån olika utgångspunkter.

Resultaträkningen ger underlag för bedömning

av bl.a. statens samlade resursförbrukning.

Värdet av statens tillgångar och skulder redovisas

i balansräkningen. Finansieringsanalysen visar

statens betalningar. Resultaträkningen,

balansräkningen och finansieringsanalysen

omfattar myndigheterna, inklusive affärsverken,

under regering och riksdag med undantag för

Riksbanken. Dessutom ingår

försäkringskassorna och de fonder som redovisas

av myndigheter. Alla verksamheter inkluderas i

bokslutet oavsett finansering. I skrivelsen

jämförs utfallet för 1999 med utfallet för 1998.

Statsbudgeten omfattar inkomster och utgifter

som påverkar statens lånebehov. För att

statsbudgetens saldo skall överensstämma med

statens lånebehov redovisas även

Riksgäldskontorets nettoutlåning och en

kassamässig korrigering på statsbudgeten. I

skrivelsen jämförs och kommenteras

statsbudgetens utfall för 1999 med de

budgeterade inkomsterna och utgifterna på

statsbudgeten.

Staten har utestående ekonomiska

förpliktelser i form av garantier. Vissa av dessa

åtaganden kommer att medföra framtida

budgetbelastningar. Den statliga

garantiverksamheten redovisas i ett eget kapitel i

skrivelsen.

1.5 Sammanfattning av det

ekonomiska utfallet m.m.

I tabell 1.1 sammanfattas det ekonomiska utfallet

för 1999.

Tabell 1.1 Sammanfattning av det ekonomiska utfallet

Miljarder kronor

Utfall 1999

Utfall 1998

Den offentliga sektorns

finansiella sparande

(procent av BNP)

1,9

1,9

Budgeteringsmarginal

1,5

2,0

Nettoförmögenhet

-1 088

-1 177

Statsskuld

1 370

1 446

Årets resultat (över-

/underskott)

55

-31

Statsbudgetens saldo

82

10

Garanterad kapitalskuld

681

668

Budgetpolitiska mål

De budgetpolitiska mål som riksdagen har

beslutat om innebär att:

- Den offentliga sektorns finansiella sparande

skall uppgå till 2 procent av

bruttonationalprodukten (BNP) i

genomsnitt över en konjunkturcykel. För

1999 fastställde riksdagen målet för det

finansiella sparandet till 0,5 procent av

BNP. Utfallet för 1999 blev preliminärt 1,9

procent av BNP eller 37 miljarder kronor.

- De takbegränsade utgifterna skall rymmas

inom beslutade utgiftstak för staten. För 1999

har riksdagen fastställt utgiftstaket till 753

miljarder kronor. Utfallet för de

takbegränsade utgifterna blev 751,5

miljarder kronor, vilket innebär att

utgiftstaket klarades med en

budgeteringsmarginal på 1,5 miljarder

kronor.

Resultat- och balansräkning

Statens balansräkning visar att

nettoförmögenheten, dvs. skillnaden mellan

tillgångarnas och skuldernas bokförda värde, var

-1 088 miljarder kronor vid utgången av 1999,

vilket är en förbättring med 89 miljarder kronor

(8 procent) jämfört med 1998. Förbättringen

förklaras framför allt av att statsskulden minskat

med 76 miljarder kronor. Vid utgången av 1999

uppgick statsskulden till 1 370 miljarder kronor.

Resultaträkningen visar att statens totala

intäkter, inklusive finansiella intäkter, 1999 blev

969 miljarder kronor, vilket är en ökning med 39

miljarder kronor (4 procent) jämfört med 1998.

Ökningen förklaras främst av ökade

skatteinbetalningar och valutavinster.

Statens totala kostnader 1999, enligt

resultaträkningen, blev 914 miljarder kronor,

vilket är en minskning med 47 miljarder kronor

(5 procent) jämfört med 1998. Minskningen

förklaras främst av minskade finansiella

kostnader.

De ökade intäkterna och minskade

kostnaderna innebär att resultaträkningen visar

ett överskott på 55 miljarder kronor 1999.

Resultatförbättringen, från ett underskott på 31

miljarder kronor 1998.

Statsbudgetens utfall

Statsbudgetens överskott uppgick till 82 miljarder

kronor vid utgången av 1999. En stor del av

budgetöverskottet beror på överföringar från

AP-fonden och inbetalningar av

premiepensionsmedel till Riksgäldskontoret.

Om man justerar för dessa transaktioner blev det

underliggande överskottet 10 miljarder kronor.

Statsbudgetens inkomster blev 725 miljarder

kronor 1999, vilket är 29 miljarder kronor högre

än beräknat. Skillnaden förklaras framför allt av

högre förvärvsinkomster, realisationsvinster och

konsumtion vilket medfört högre

inkomstskatter, socialavgifter och

mervärdesskatt.

Statsbudgetens utgifter blev 643 miljarder

kronor vilket är 37 miljarder kronor lägre än vad

som ursprungligen budgeterats. Skillnaden

förklaras främst av att Riksgäldskontorets

nettoutlåning blev 45 miljarder kronor lägre än

beräknat. Detta motverkades till en del av att

ränteutgifterna blev högre än beräknat.

Statliga garantier

Den totala garanterade kapitalskulden uppgick till

681 miljarder kronor 1999. Om

Insättningsgarantinämnden exkluderas uppgick

den garanterade kapitalskulden till knappt 283

miljarder kronor efter en ökning med 7 miljarder

kronor sedan 1998.

Det ekonomiska utfallet för den statliga

garantiverksamheten exklusive

Insättningsgarantinämnden var ett

nettoöverskott på 390 miljoner kronor under

1999. För 1998 var motsvarande siffra ett

underskott på 760 miljoner kronor.

Utvecklingen inom statsförvaltningen

Den statliga konsumtionen 1999 uppgick till 154

miljarder kronor. Räknat i fasta priser innebär

detta en konsumtionsökning med 1 procent

jämfört med 1998.

Antalet anställda inom staten, inklusive de

allmänna försäkringskassorna, uppgick till

220 300 heltidspersoner 1999, efter en marginell

minskning med 0,1 procent sedan förra året. Om

affärsverken borträknas uppgick antalet

heltidspersoner till 204 100.

Antalet uppsagda uppgick till 2 300 under 1999.

Av de som blev uppsagda var ca 1 850 anställda

inom den civila statsförvaltningen, ca 200 vid

affärsverken och drygt 250 vid försvaret.

Riksrevisionsverkets iakttagelser

RRV:s effektivitetsrevision har publicerat 34

rapporter under 1999. I skrivelsen görs en

genomgång av flertalet av rapporterna och

regeringens åtgärder med anledning av dessa.

RRV:s årliga revision har resulterat i att 21

myndigheter har fått invändning i

revisionsberättelsen för räkenskapsåret 1999. År

1998 fick 19 myndigheter revisionsberättelse

med invändning. RRV bedömer att kvaliteten på

årsredovisningarnas information har förbättrats

medan förvaltningsfel i ökad utsträckning har

lett till invändning.

2

Makroekonomiska

förutsättningar och

uppföljning av de

budgetpolitiska målen

2 Makroekonomiska förutsättningar och

uppföljning av de budgetpolitiska målen

2.1 Makroekonomiska förutsättningar

Den offentliga sektorns finanser och

statsbudgetens inkomster och utgifter är starkt

beroende av den ekonomiska utvecklingen. En

tumregel är att en procents högre

bruttonationalprodukt (BNP) stärker de

offentliga finanserna med 0,75 procent (uttryckt

som andel av BNP) eller med ca 15 miljarder

kronor. Skatteinkomsterna varierar i stort med

BNP i löpande priser, eftersom viktiga

skattebaser (löner, hushållens

konsumtionsutgifter m.m.) är relaterade till

BNP. Med vissa undantag, exempelvis biståndet

och avgiften till EU, minskar

transfereringsutgifterna vid en högre tillväxt.

I tabell 2.1 redovisas några av de

makroekonomiska förutsättningar som är av

särkild vikt för de offentliga finanserna.

År 1999 var ett bra år för svensk ekonomi.

BNP växte med 3,8 procent i fasta priser för att

totalt uppgå till 1 972 miljarder kronor. I

budgetpropositionen för 1999 bedömdes BNP

öka med 3 procent i fasta priser.

Under året uppgick inflationen mätt som KPI

till 0,3 procent vilket var 0,4 procentenheter lägre

än bedömningen i budgetpropositionen för 1999.

För innevarande år minskar statens utgifter

endast marginellt då KPI blir lägre eftersom

prisbasbeloppet påverkas med ett års

eftersläpning. Prisbasbeloppet för 1999 var

36 400 kronor.

Tabell 2.1 Makroekonomiska förutsättningar

1999

Utfall

1998

BP99

Utfall

Utfall-

BP99

BNP1

3,0

3,0

3,8

0,8

BNP i nivå2

1 890

1 886

1 972

86

Prisbasbelopp3

36,4

36,4

36,4

0,0

KPI

Årsgenomsnitt

0,4

0,7

0,3

-0,4

Hushållens

konsumtionsutgifter1

2,4

2,9

4,1

1,2

Utbetald lönesumma4

5,5

4,1

6,0

1,9

Öppen

arbetslöshet5

6,5

5,7

5,6

-0,1

Arbetsmarkn.pol

åtgärder5

3,9

3,9

3,1

-0,8

Ränta 5 år

Årsgenomsnitt

4,7

4,7

4,5

-0,2

Ränta 6 månader

Årsgenomsnitt

3,6

4,3

3,3

-1,0

1 Årlig procentuell förändring i fasta priser

2 Av förändringen i löpande priser förklarar omläggningen av

nationalräkensaperna ca 90 mdkr. Justerat för NR-omläggningen innebär detta

att BNP-förändringen i löpande priser jmf beräkningen i BP99 var nära noll.

Den lägre prisnivån i jämförelse med beräkningen i BP99 medför att BNP i

förhållande till beräkningen i BP99 ökar med 0,8 procentenheter i fasta priser.

3 Tusental kronor

4 Årlig procentuell förändring i löpande priser

5 Andel av arbetskraften

Hushållens konsumtionsutgifter ökade 1999

med 4,1 procent i fasta priser. I

budgetpropositionen för 1999 beräknades

hushållens konsumtionsutgifter öka med 2,9

procent. Hushållens konsumtionsökning blev

således 1,2 procentenheter högre i fasta priser.

Förklaringen till att den nominella

konsumtionsökningen endast blev 7 miljarder

kronor är att konsumentpriserna blev lägre än

tidigare beräknat. Hushållens

konsumtionsutgifter utgör större delen av

skattebasen för mervärdesskatten. En förändring

av hushållens konsumtionsutgifter med en

procentenhet i löpande priser (vilket motsvararar

ca 10 miljarder kronor) påverkar inkomster av

mervärdesskatten med ca 1 miljard kronor.

Lönesumman ökade preliminärt 1999 med

6 procent. I budgetpropositionen för 1999

beräknades lönesumman öka med 4,1 procent.

Lönesumman har direkt effekt på inkomsterna

av socialavgifter och inkomstskatter.

Under 1999 uppgick den genomsnittliga

öppna arbetslösheten mätt som andel av

arbetskraften till 5,6 procent. Detta var en

tiondels procentenhet lägre än bedömningen i

budgetpropositioen för 1999. Samtidigt uppgick

andelen av arbetskraften i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder till 3,1 procent

vilket var 0,8 procentenheter lägre jämfört med

bedömningen i budgetpropositionen för 1999.

Mätt som årsgenomsnitt blev sexmånaders-

räntan en procentenhet lägre än vad som

beräknades i budgetpropositionen för 1999. Den

femåriga räntan blev 0,2 procentenheter lägre än

beräknat.

2.2 Uppföljning av de

budgetpolitiska målen

De budgetpolitiska mål som riksdagen har

beslutat om innebär att:

- Den offentliga sektorns finansiella sparande

skall uppgå till 2 procent av BNP i

genomsnitt över en konjunkturcykel. För

1999 fastställde riksdagen målet för det

finansiella sparandet till 0,5 procent av

BNP.

- De takbegränsade utgifterna skall rymmas

inom beslutade utgiftstak för staten. För

1999 har riksdagen fastställt utgiftstaket till

753 miljarder kronor.

Den offentliga sektorns finansiella sparande

Det finansiella sparandet för den offentliga

sektorn är resultatet av samtliga transaktioner

som påverkar den finansiella

nettoförmögenheten. Finansiella transaktioner

som köp och försäljning av aktier och andra

finansiella tillgångar påverkar således inte det

finansiella sparandet. Detsamma gäller

värdeförändringar på tillgångar och skulder.

Däremot påverkas den offentliga bruttoskulden

av anskaffning och försäljning av finansiella

tillgångar samt värdeförändringar.

Målet för det finansiella sparandet omfattar

hela den offentliga sektorn som den definieras i

nationalräkenskaperna, dvs. förutom staten även

ålderspensionssystemet och den kommunala

sektorn. Det finansiella sparandet påverkas

därför inte av transaktioner mellan den offentliga

sektorns olika delar. Till ålderspensionssystemet

räknas AP-fonderna och

Premiepensionssystemet. Den kommunala

sektorn omfattar kommuner, landsting och

kyrkokommuner. Affärsverken ingår enligt

nationalräkenskapernas definition inte i den

statliga sektorn utan räknas till företagssektorn.

Det finns en rad olika skäl till att Sverige bör

ha ett överskott i de offentliga finanserna:

- Den offentliga sektorns nettoskuld bör

minska för att stärka förtroendet för den

svenska ekonomin.

- Den offentliga skulden skall amorteras ned

för att minska belastningen av räntor och

amorteringar för framtida generationer. Av

rättviseskäl måste Sverige därför minska

den offentliga skulden. Statsskulden

uppgick vid årskiftet 1999/2000 till 1 370

miljarder kronor. Ränteutgifterna för stats-

skulden uppgick till 90 miljarder kronor år

1999. Dessa medel skulle kunna användas

till viktigare ändamål.

- Sparandet i Sverige måste vara högt för att

Sveriges internationella skuldsättning skall

kunna minska samtidigt som

investeringsnivån är hög. Även den

offentliga sektorn måste bidra till ett högt

sparande.

- De offentliga finanserna i Sverige är

förhållandevis konjunkturkänsliga. Med ett

ambitiöst överskottsmål för de offentliga

finanserna ökar möjligheterna att motverka

en kraftigt konjunkturavmattning med

aktiva åtgärder utan att underskottet hotar

att bli för stort och att underskottsgränsen

på 3 procent av BNP i Stabilitets- och

tillväxtpakten överskrids.

- Sverige måste rusta inför framtiden. Som

bl.a. Långtidsutredningen har visat kommer

andelen äldre att öka kraftigt från omkring

2010. Detta medför ökade utgifter för såväl

pensioner som vård och omsorg, samtidigt

som deltagandet i arbetskraften blir lägre.

Den offentliga sektorn måste vara

ekonomiskt stark för att kunna möta denna

utveckling.

Mot denna bakgrund har riksdagen beslutat att

det långsiktiga målet för de offentliga finanserna

skall vara ett överskott på 2 procent av BNP i

genomsnitt över en konjunkturcykel. Utifrån

detta övergripande mål fastställer sedan

riksdagen årsvisa överskottsmål. För samtliga år

1997 1999 har överskottsmålet klarats med bred

marginal.

Tabell 2.2 Den offentliga sektorns finansiella sparande

Procent av BNP

1997

1998

1999

Överskottsmål

-3,0

0,0

0,5

Utfall1

-2,0

1,9

1,9

1 Nationalräkenskaperna för åren 1997-1999 är ännu preliminära.

För 1999 har riksdagen beslutat att de offentliga

finanserna skall uppvisa ett överskott på 0,5

procent av BNP. En gradvis anpassning mot det

långsiktiga målet om ett överskott på i

genomsnitt 2 procent planerades genom ett

överskott på 0,5 procent av BNP år 1999 och ett

överskott på 2 procent för respektive år 2000-

2003.

År 1994 var underskottet i de offentliga

finanserna 173 miljarder kronor eller 10,8

procent av BNP. För 1999 visar de offentliga

finanserna, enligt de preliminära

nationalräkenskaperna, ett överskott på 36,9

miljarder kronor, vilket motsvarar 1,9 procent av

BNP. Överskottet i de offentliga finanserna som

andel av BNP har således förstärkts med 12,7

procentenheter sedan 1994. Större delen av

denna förbättring mer än 8 procentenheter

har åstadkommits genom att utgifterna har ökat

långsammare än BNP. Endast en mindre del av

förbättringen av det offentliga överskottet beror

på konjunkturmässiga eller tillfälliga faktorer.

Förbättringen är huvudsakligen en följd av det

saneringsprogram för de offentliga finanserna

som påbörjades 1994 och som slutförts i och

med budgeten för 1998. Saneringsprogrammet

under dessa år omfattade åtgärder som väntades

innebära en varaktig årlig budgetförstärkning på

126 miljarder kronor eller ca 8 procent av BNP.

Diagram 2.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande

Överskottet för de offentliga finanserna uppgick

1999 preliminärt till 36,9 miljarder kronor eller

1,9 procent av BNP (se tabell 2.2).

Överskottsmålet, som uppgick till 0,5 procent av

BNP, klarades således med bred marginal.

Jämfört med den beräkning som gjordes i

budgetpropositionen för 1999 har det finansiella

sparandet förbättrats med 15,6 miljarder kronor

eller med 0,8 procent av BNP. Ökningen

förklaras främst av att skatte- och

avgiftsinkomsterna blev 28,4 miljarder kronor

högre än vad som beräknades i

budgetpropositonen för 1999.

Jämfört med 1998 är det finansiella sparandet

som andel av BNP oförändrat. Det finansiella

sparandet för 1998 drogs dock tillfälligt upp med

0,9 procent av BNP till följd av att

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter

bokfördes som försäljning av fastigheter i

nationalräkenskaperna och därmed

tillgodoräknades det finansiella sparandet. Om

man bortser från detta förstärktes sparandet med

1 procent av BNP mellan 1998 och 1999, vilket

framför allt förklaras av att utgifterna minskade

som andel av BNP.

Tabell 2.3 Den offentliga sektorns finansiella sparande

Miljarder kronor

1999

Utfall

1998

BP99

Utfall

Utfall

BP99

Inkomster

1 145,0

1 163,8

1 187,8

24,0

varav skatter och

avgifter

996,2

1 014,8

1 043,2

28,4

Utgifter

1 110,0

1 142,5

1 150,8

8,3

Finansiellt

sparande

35,0

21,3

36,9

15,6

Procent av BNP

1,9

1,1

1,9

0,8

Statens finansiella sparande uppgick preliminärt

till 76,5 miljarder kronor 1999 (3,9 procent av

BNP) och statsbudgetens saldo visade ett

överskott på 82 miljarder kronor. I tabell 2.4

redovisas de större poster som förklarar

skillnaden mellan statens finansiella sparande och

statsbudgetens saldo budgetåret 1999.

Riksgäldskontorets utlåning till Centrala

studiemedelsnämnden uppgick 1999 till

11 miljarder kronor. Utlåningen belastar

statsbudgetens saldo medan statens finansiella

sparande inte påverkas. Ytterligare en post som

påverkar statsbudgetens saldo, men inte statens

finansiella sparande, är kurs- och

valutaförändringar på statsskulden. I posten

övrigt korrigeras för bl.a. skillnader i

periodisering mellan redovisningen i

nationalräkenskaperna och i statsbudgeten av

skatter och räntor.

Tabell 2.4 Den statliga sektorns finansiella sparande och

övergången till statsbudgetens saldo

Miljarder kronor

1999

Statens finansiella sparande

76,5

 CSN studielån m.m.1

-7,9

 Kurs-/valuta förluster på statsskulden

-4,1

 Övrigt

17,5

Statsbudgetens saldo

82,0

1 Nettot inkluderar förutom CSN studielån under Riksgäldskontorets

nettoutlåning även inbetalningar på inkomsttypen 4000 Återbetalning av lån.

Utgiftstaket för staten

Utgiftstaket för staten infördes fr.o.m.

budgetåret 1997. Syftet med utgiftstaket är

framför allt att ge riksdagen och regeringen

förbättrad kontroll och styrning över anvisade

medel och utgiftsutvecklingen. Genom att

riksdagen beslutar om ett tak för utgifterna

tydliggörs även behovet av prioriteringar mellan

olika utgiftsområden. Vidare ger utgiftstaken

budgetpolitiken en långsiktig inriktning med hög

förutsägbarhet och främjar därmed

trovärdigheten i den ekonomiska politiken.

Utgiftstaket för staten underlättar därmed

möjligheten att uppnå målet för det finansiella

sparandet i den offentliga sektorn.

Som framgår av tabell 2.5 minskar utgiftstaket

i relation till BNP från 40,1 procent 1997 till

38,2 procent 1999, dvs. en minskning med

1,9 procentenheter. Med anledning av

ålderspensionsreformen höjdes utgiftstaket för

1999 med 19 miljarder kronor i

budgetpropositionen för 1999. Justeras

utgiftstaken 1997 och 1998 för det fall

ålderspensionsreformen hade genomförts redan

1997, minskar utgiftstakets andel av BNP med

2,9 procentenheter under perioden 1997 1999.

Tabell 2.5 Utgiftstak för staten 1997-1999

Miljarder kronor

1997

1998

1999

Utgiftstak för staten

723

720

753

Procent av BNP

39,9

38,1

38,2

Procent av BNP efter tekniska

justeringar1

40,9

39,1

38,2

1 För att möjliggöra en rättvisande jömförelse över tiden bör utgiftstaken

justeras åren 1997-1998 för de tekniska justeringar som gjordes av utgiftstaket

1999 p.g.a. effekterna av ålderspensionsreformen.

De takbegränsade utgifterna omfattar

utgiftsramarna för 26 utgiftsområden (nr 1-25

och 27) samt utgifterna för

ålderspensionssystemet vid sidan av

statsbudgeten. Utgiftsområde 26 Stats-

skuldsräntor m.m. ingår inte eftersom riksdag

och regering i mycket begränsad omfattning kan

påverka dessa utgifter på kort sikt. De

takbegränsade utgifterna utgörs av faktiskt

förbrukade anslagsmedel, vilket innebär att

myndigheternas utnyttjande av ingående

reservationer, anslagssparande och anslagskredit

ingår. Till de takbegränsade utgifterna adderas

därför också posten minskning av

anslagsbehållningar. I budgetpropositionen för

1999 budgeterades minskningen av

anslagsbehållningar till 5 miljarder kronor. I

redovisningen av utfallet ingår dock denna post i

utgifterna under respektive anslag och

utgiftsområde.

Skillnaden mellan det fastställda utgiftstaket

och de takbegränsade utgifterna utgörs av

budgeteringsmarginalen.

Budgeteringsmarginalens syfte är att utgöra en

buffert mot såväl makroekonomisk osäkerhet

som den osäkerhet som finns kring de finansiella

konsekvenerna av fattade beslut.

Budgeteringsmarginalen är ofinansierad och om

den tas i anspråk innebär det att överskottet i de

offentliga finanserna försämras.

Riksdagen fastställde våren 1996 utgiftstaket

för staten för budgetåret 1999 till 735 miljarder

kronor. Budgeteringsmarginalen beräknades till

22 miljarder kronor. Med anledning av

riksdagsbeslutet om sänkt fastighetsskatt sänktes

utgiftstaket med 1 miljard kronor (bet.

1997/98:FiU20) till 734 miljarder kronor. I

budgetpropositionen för 1999 gjordes en teknisk

justering av utgiftstaket till följd av

ålderspensionsreformen med 19 miljarder

kronor, vilket innebar att utgiftstaket höjdes till

753 miljarder kronor.

I budgetpropositionen för 1999 beräknades de

takbegränsade utgifterna till 749,7 miljarder

kronor. Budgeteringsmarginalen beräknades

därmed uppgå till 3,3 miljarder kronor.

I 1999 års ekonomiska vårproposition gjorde

regeringen bedömningen att utgiftstaket för

staten var hotat. Den främsta orsaken var att

utgifterna för anslaget Sjukpenning och

rehabilitering m.m. under utgiftsområde 10

förväntades bli högre än anvisade medel på

statsbudgeten. Regeringen beslutade därför om

ett antal utgiftsbegränsande åtgärder för att

undvika ett överskridande. Sammantaget

beräknades dessa åtgärder reducera de

takbegränsade utgifterna med ca 8 miljarder

kronor. Efter dessa åtgärder beräknades

budgeteringsmarginalen uppgå till 1,2 miljarder

kronor. I budgetpropositionen för 2000

beräknades budgeteringsmarginalen för 1999 till

1 miljard kronor.

Utfallet för de takbegränsade utgifterna blev

751,5 miljarder kronor. Det innebär att

budgeteringsmarginalen blev 1,5 miljarder

kronor, vilket är 1,9 miljarder kronor lägre än

vad som beräknades i budgetpropositionen för

1999. Statens utgifter exklusive statsskuldsräntor

blev 1,5 miljarder kronor högre än vad som

budgeterades i statsbudgeten och utfallet för

ålderspensionssystemet vid sidan av

statsbudgeten blev 0,3 miljarder kronor högre.

Som andel av BNP uppgick de takbegränsade

utgifterna för 1999 till 38,2 procent, vilket är

0,1 procentenheter högre än 1998. Justerat för

tekniska förändringar (ålderspensionsreformen)

är däremot de takbegränsade utgifterna som

andel av BNP ca 0,9 procentenheter lägre

jämfört med 1998. Jämfört med 1998 ökade de

takbegränsade utgifterna med 33,4 miljarder

kronor, varav ca 19 miljarder kronor förklaras

ålderspensionsreformen.

Tabell 2.6 Takbegränsade utgifter

Miljarder kronor

1999

Utfall

1998

BP99

Utfall

Utfall-

BP99

Utgifter exkl.

statsskuldsräntor

585,7

613,81

615,3

1,5

Ålderspensionssystemet

vid sidan av stats-

budgeten

132,3

135,8

136,2

0,3

Takbegränsade utgifter

718,0

749,7

751,5

1,9

Budgeteringsmarginal

2,0

3,3

1,5

-1,9

Utgiftstak för staten

720,0

753,0

753,0

0,0

1 Inkl. posten Minskning av anslagsbehållningar med 5 miljarder kronor.

Anmärkning: Beloppen är avrundade och summerar därför inte alltid.

Utgiftstaket för den offentliga sektorn

Utgiftstaket för den offentliga sektorn beräknas

som summan av det fastställda utgiftstaket för

staten och den beräknade kommunala

utgiftsnivån med avdrag för interna transaktioner

mellan staten, kommunsektorn och

ålderspensionssystemet vid sidan av

statsbudgeten. Den största delen av de interna

transaktionerna utgörs av statsbidrag till den

kommunala sektorn, bl.a. det generella

statsbidraget.

I enlighet med den kommunala självstyrelsens

princip beslutar kommuner och landsting själva

om sina utgifter. Utgiftstaket för den offentliga

sektorn ges därför en annan innebörd än

utgiftstaket för staten. Den lösning som valts

innebär att riksdagen, vid varje beslut om ett

statligt utgiftstak, även godkänner en beräkning

av de kommunala utgifterna. I det statliga

utgiftstaket ingår dock statens bidrag till

kommunerna, vilket innebär att riksdagen

indirekt påverkar de kommunala utgifternas

storlek. Att riksdagen skall godkänna ett tak för

hela den offentliga sektorn motiveras bl.a. med

att det är de totala offentliga utgifterna som på

sikt är avgörande för skatteuttagets nivå.

Utfallet 1999 för utgiftstaket för den

offentliga sektorn blev 1 056 miljarder kronor

eller preliminärt 53,5 procent av BNP. I 1996 års

ekonomiska vårproposition redovisade

regeringen den första beräkningen av utgiftstaket

för den offentliga sektorn för 1999. Det

preliminära utfallet för 1999 innebär att

utgiftstaket blev 21 miljarder kronor lägre än

denna beräkning. Utgiftstaket för staten blev 18

miljarder kronor högre än vad som beräknades i

1996 års ekonomiska vårproposition (de tekniska

justeringar som gjorts av utgiftstaket förklaras i

föregående avsnitt). Utfallet för

kommunsektorns utgifter uppgick till 474

miljarder kronor, vilket är 15 miljarder kronor

högre än vad som ursprungligen beräknades.

Ökningen förklaras till största delen av högre

konsumtionsutgifter. I och med omläggningen

av nationalräkenskaperna ändrades definitionen

av konsumtionsbegreppet, varför det inte är

möjligt att redovisa vilka delar av konsumtionen

som har ökat. Slutligen har posten interna

transaktioner ökat med 54 miljarder kronor.

Ökningen beror till två tredjedelar på större

statsbidrag. Resterande del förklaras framför allt

av införandet av statliga ålderspensionsavgifter

hösten 1999 till följd av ålderspensionsreformen.

Jämfört med beräkningen i

budgetpropositionen för 1999 är utfallet 6

miljarder kronor högre. Skillnaden förklaras

framför allt av posten interna transaktioner,

vilken minskar med 9 miljarder kronor. Knappt

hälften av skillnaden beror på omläggningen av

nationalräkenskaperna.

Tabell 2.7 Utgiftstak för offentlig sektor

Miljarder kronor

1999

Utfall

1998

BP99

Utfall

Utfall-

BP99

Staten inkl.ålders-

pensionssystemet

720

753

753

0

Kommunsektorn

456

477

474

-3

Interna transaktioner

-152

-180

-171

9

Summa

1 024

1 050

1 056

6

Procent av BNP

54,2

53,2

53,5

0,3

3

Samband mellan

resultaträkningen och

statsbudgeten

3 Samband mellan resultaträkningen och

statsbudgeten

3.1 Inledning

I detta kapitel förklaras de väsentligaste

skillnaderna mellan resultaträkningen och

statsbudgeten genom dels exemplifieringar, dels

en tabell där statsbudgetens saldo härleds från

resultaträkningens resultat.

3.2 Avgränsning, struktur och

redovisingsprinciper

Avgränsning, struktur och redovisningsprinciper

avseende statsbudgeten och resultaträkningen

skiljer sig åt. Avseende avgränsning är ett

exempel att affärsverken ingår i

resultaträkningen men ligger utanför

statsbudgeten. Alla avgifter och bidrag som

myndigheterna får disponera redovisas i

resultaträkningen men inte i statsbudgeten.

Avseende strukturen har statsbudgeten en

verksamhets- och myndighetsstruktur där

indelningen är utgiftsområden,

verksamhetsområden och anslag.

Resultaträkningen är däremot indelad i intäkts-

och kostnadsslag. Jämförelser av poster i

resultaträkningen och statsbudgeten låter sig

därmed oftast inte göras utan dokumenten

kompletterar istället varandra.

Avseende redovisningsprinciper upprättas

statsbudgeten enligt de principer som anges i

budgetlagen, dvs. en redovisning av in- och

utbetalningar (kassamässigt) eller utgifter och

inkomster beroende på transaktion. I

resultaträkningen sker redovisningen i princip

enligt bokföringsmässiga grunder, dvs.

redovisning av intäkter och kostnader.

I tabellen nedan exemplifieras både skillnader

och likheter.

Tabell 3.1 Jämförelse resultaträkningen och statsbudgeten

Resultaträkningen

Statsbudgeten

Skatt

inbetalning

inbetalning

Offentligrättslig

avgift som betalas

in på inkomsttitel

intäkt

inkomst

Avgift av tillfällig

natur eller mindre

omfattning

intäkt

utgiftsreduktion på

anslag

Övriga avgifter

intäkt

ingen påverkan på

anslag eller

inkomsttitlar

Erhållna bidrag som

används i

verksamheten

intäkt

ingen påverkan på

anslag eller

inkomsttitlar

Transferering

utbetalning

utbetalning

Avsättning till

framtida åtagande

kostnad/(intäkt)

vid förändring

utgift

när betalning sker

Lön, varor, tjänster,

m.m.

kostnad

utgift

Andel av företags

vinst/förlust

intäkt/kostnad

enl. kapitalandels-

metoden

inkomst

vid utdelning

Orealiserad

valutavinst/förlust

intäkt/kostnad

ingen påverkan

Upplupen

ränteintäkt/kostnad

intäkt/kostnad

ingen påverkan

Nedan kommenteras tabell 3.1.

Skatt

Skatter redovisas i princip när inbetalning sker

både i resultaträkningen och på statsbudgeten.

Trots detta finns det skillnader mellan

redovisade skatteinbetalningar i

resultaträkningen för 1999 (770 miljarder

kronor) och utfall av skatteinkomster på

statsbudgeten 1999 (672 miljarder kronor).

Skillnaden förklaras dels av olika avgränsningar

av skatter, dels av olika redovisningsprinciper för

elimineringar av interna mellanhavanden (för

ytterligare förklaring hänvisas till avsnitt 4.6).

Avgifter och bidrag

I resultaträkningen redovisas i princip samtliga

statens avgifter och bidrag enligt

bokföringsmässiga principer. På statsbudgeten

redovisas endast avgiftsinkomster som

myndigheterna inte får disponera, vanligtvis

offentligrättsliga avgifter. Därutöver redovisas

avgiftsinkomster av tillfällig natur eller av mindre

omfattning (enligt 4 § avgiftsförordningen) som

en utgiftsreduktion på anslag.

Avgifter och bidrag som myndigheterna får

disponera redovisas som intäkt i

resultaträkningen medan de i princip inte har

någon påverkan på statsbudgeten. Dock påverkar

nettobetalningar från avgifts- och

bidragsfinansierad verksamhet saldot på

myndigheternas räntekonton i

Riksgäldskontoret och därmed

Riksgäldskontorets nettoutlåning, vilket i sin tur

påverkar kassamässig korrigering på

statsbudgeten (se kommande avsnitt om poster

på statsbudgeten).

Transferering

Transfereringar redovisas när betalning sker

(kassamässigt) både på statsbudgeten och i

resultaträkningen. Någon jämförelse av belopp

låter sig inte göras, bl.a. på grund av att

ålderspensionssystemet redovisas utanför

statsbudgeten medan det ingår i

resultaträkningen.

Avsättning till framtida åtagande

I resultaträkningen redovisas förändringen av

avsättningar för framtida åtaganden, t.ex.

avsättningar till statliga tjänstepensioner, som en

kostnad medan statsbudgeten belastas när

utgiften uppstår, dvs. i princip när betalning sker.

Löner, varor, tjänster m.m.

Löner och anskaffning av varor och tjänster

redovisas när utgift uppstår, dvs. vid

anskaffningstillfället, på statsbudgeten. I

resultaträkningen redovisas årets

resursförbrukning som en kostnad, dvs. utgiften

periodiseras. I resultaträkningen kan en

summering göras av kostnader för personal,

lokaler och övriga driftkostnader. Någon sådan

summering finns dock inte på statsbudgeten

varför en jämförelse av belopp inte är möjlig.

Andel av företags vinst/förlust

Andelar i dotter- och intresseföretag redovisas i

resultaträkningen enligt den s.k. kapitalandels-

metoden, vilket innebär att statens andel av

företagens vinster/förluster redovisas som en

intäkt/kostnad. På statsbudgeten redovisas en

inkomst först när företag betalar ut utdelningar

till staten.

Orealiserad valutavinst/förlust och upplupen

ränteintäkt/kostnad

Räntor på statsskulden redovisas på olika sätt i

resultaträkningen och på statsbudgeten.

Orealiserade valutaförluster/vinster och

upplupna räntekostnader på exempelvis

nollkupongobligationer påverkar

resultaträkningen men inte statsbudgeten.

Poster på statsbudgeten

För att få överensstämmelse mellan

statsbudgetens saldo och statens lånebehov har

de två posterna Riksgäldskontorets nettoutlåning

och kassamässig korrigering införts på

statsbudgeten. Dessa har inte någon

motsvarighet i resultaträkningen.

Nettobetalningar från avgifts- och

bidragsfinansierad verksamhet påverkar saldot på

myndigheternas räntekonton i

Riksgäldskontoret och ingår således i posten

Riksgäldskontorets nettoutlåning. Den

kassamässiga korrigeringen utgör skillnaden

mellan å ena sidan saldot av statsbudgetens

anslag och inkomsttitlar och å andra sidan nettot

av in- och utbetalningar över statsverkets

checkräkning.

Eliminering av interna mellanhavanden

När resultat- och balansräkningen konsolideras

elimineras samtliga interna transaktioner inom

staten. Däremot belastas statsbudgeten med

internt fakturerade avgifter och skatter. I

inkomsterna på statsbudgeten ingår exempelvis

sociala avgifter för statens anställda och anslagen

belastas med motsvarande utgifter. Det medför

att den del av sociala avgifter som inte överförs

till AP-fonderna är bruttoredovisad på

statsbudgeten, men är eliminerad i

resultaträkningen.

Statens lokalkostnader är ett annat exempel på

när redovisningen mellan statsbudgeten och

resultaträkningen skiljer sig åt. Interna

hyresintäkter från Fortifikationsverket och

Statens fastighetsverk elimineras mot

myndigheters lokalkostnader i resultaträkningen.

På statsbudgeten belastas anslagen med internt

fakturerade hyror. Statsbudgeten belastas dock

inte av Fortifikationsverkets eller

Fastighetsverkets driftkostnader eftersom de är

avgiftsfinansierade. Innebörden blir att

statsbudgeten belastas med internt fakturerade

hyresintäkter medan i resultaträkningen

redovisas faktiska driftkostnader för statens

fastighetsinnehav.

3.3 Härledning av statsbudgetens

saldo från resultaträkningen

Av föregående avsnitt framgår att det finns

väsentliga skillnader mellan resultaträkningen

och statsbudgeten och att det därför inte är

möjligt att på ett heltäckande sätt skapa

jämförelse mellan enskilda rader i statsbudgetens

utfall respektive i resultaträkningen eller i

finansieringsanalysen.

Eftersom det finns ett samband mellan

inkomster/utgifter, intäkter/kostnader och

inbetalningar/utbetalningar är det möjligt att

utifrån resultaträkningens saldo, via

finansieringsanalysens saldo (nettoamortering av

statens lån) komma fram till statsbudgetens

saldo.

Av tabell 3.2 framgår sambanden mellan

resultaträkningens saldo, finansieringsanalysens

saldo och statsbudgetens saldo (statens

lånebehov). För att komma från

resultaträkningens saldo till statsbudgetens saldo

måste flera justeringar göras. De kan grupperas

in i:

- justeringar för transaktioner i

resultaträkningen som inte medför

betalningar,

- justeringar för förändringar av fordringar

och skulder i balansräkningen,

- övriga transaktioner som påverkar

betalningar, och

- justeringar som är hänförbara till

statsskulden.

Tabell 3.2 Samband mellan några väsentliga saldomått i

årsredovisningen

Miljoner kronor

Resultaträkningens saldo

55 299

Justeringar för transaktioner som ej

medför betalningar

17 291

 Avskrivningar och nedskrivningar

(inkl. nedskrivning av studielån)

23 510

 Orealiserade valutakursförändringar

-17 242

 Resultatandelar

-18 777

 Avsättningar till

premiepensionssystemet och fonder

29 800

Justering för förändring av fordringar och

skulder

-9 309

Övriga transaktioner som påverkar

betalningar

9 649

 AP-fondmedel

45 000

 Investeringar

-34 934

 Försäljningsinkomster

1 145

 Nettoutlåning

-8 620

 Utdelningar i statliga bolag

7 058

Nettoamortering av statens lån

(finansieringsanalysens saldo)

72 930

Justeringar hänförbara till statsskulden

9 026

 Förändring av kortsiktig placering

9 791

 Interna köp och försäljningar av

statsskuldpapper

-698

 Upplåning utanför Riksgäldskontoret

m.m.

-67

Statsbudgetens saldo (statens lånebehov)

81 956

Justeringar för transaktioner som inte

medför betalningar

I resultaträkningen ingår vissa poster som inte

medför betalningar, t.ex. avskrivningar och

orealiserade valutakursförändringar, som måste

tas bort för att komma fram till statsbudgetens

saldo. Av de orealiserade

valutakursförändringarna på 17,2 miljarder

kronor var 2,8 miljarder kronor hänförbara

direkt till statsskulden och 14,4 miljarder kronor

till skuldskötselinstrument. I resultaträkningen

redovisas statens andel av genererade

vinster/förluster i statliga intresse- och

dotterföretag som en intäkt/kostnad. Denna

intäkt, som uppgick till 18,8 miljarder kronor,

medförde inte några betalningar och måste

således justeras för. Av justeringar avseende

avsättningar är 25,8 miljarder kronor hänförbara

till premiepensionssystemet och 4 miljarder

kronor till fonder.

Justeringar för förändringar av skulder och

fordringar

De totala förändringarna av skulder och

fordringar var -9,3 miljarder kronor, varav -3,8

miljarder kronor är förändringar av skulder och

fordringar hänförbara till statsskulden. Statens

betalningsnetto har påverkats negativt av att

skulder och fordringar har förändrats. Mer

information om orsakerna till förändringar av

skulder och fordringar ges i balansräkningen och

i finansieringsanalysen.

Övriga transaktioner som påverkar

betalningar

Några transaktioner som medför betalningar,

exempelvis investering och utdelningar,

redovisas endast i balansräkningen och måste

således läggas till resultaträkningens saldo för att

komma fram till statsbudgetens saldo. Som ett

led i den finansiella infasningen av det nya

ålderspensionssystemet har 45 miljarder kronor

överförts från AP-fonden till statsbudgeten.

Denna överföring har inte påverkat

resultaträkningen. Investeringar i

anläggningstillgångar uppgick till 34,9 miljarder

kronor, varav investeringar i materiella

anläggningstillgångar var 33,5 miljarder kronor.

Statens nettoutlåning uppgick till -8,6 miljarder

kronor, nyutlåningen var 13,2 miljarder kronor

och amorteringar av lån uppgick till 4,6 miljarder

kronor. Statens utdelningar från dotter- och

intresseföretag uppgick till 7,1 miljarder kronor.

Nettoamorteringarna av statens lån uppgick

till 72,9 miljarder kronor. Denna post är i

absoluta tal identisk med saldot i

finansieringsanalysen "statens nettoupplåning"

men redovisas här som ett positivt belopp, dvs.

som en nettoamortering.

Justeringar som är hänförbara till

statsskulden

Nettoamorteringarna av statens lån var 9

miljarder kronor lägre än statsbudgetens saldo.

Skillnaden mellan statens nettoamortering och

statsbudgetens saldo beror på att det finns

transaktioner som påverkar statsskulden men

som inte påverkar statsbudgetens saldo,

exempelvis affärsverkens nettoupplåning. Å

andra sidan finns det transaktioner som påverkar

statsbudgetens saldo men som inte påverkar

statsskulden, exempelvis Riksgäldskontorets

kortsiktiga placering på marknaden av

betalningsöverskott på statverkets checkräkning

och interna köp och försäljningar av

statsskuldpapper. Förändringar av

Riksgäldskontorets kortsiktiga placering vid

årets slut var 9,8 miljarder kronor, varav 7,8

miljarder kronor är hänförbara till placeringar i

finansiella institutioner, t.ex. banker, och 2

miljarder kronor till placeringar i Riksbanken för

beredskap inför millennieskiftet

4

1999 års resultaträkning,

balansräkning och

finansieringsanalys

4 1999 års resultaträkning, balansräkning

och finansieringsanalys

4.1 Inledning

Resultaträkningen, balansräkningen och

finansieringsanalysen baseras huvudsakligen på

den information som myndigheterna inklusive

affärsverken lämnar till statsredovisningen och

den information som presenteras i deras

årsredovisningar. I de fall denna information inte

varit tillräcklig för att t.ex. möjliggöra

elimineringar mellan myndigheter har

information inhämtats i särskild ordning.

4.2 Olika avgränsningar av begreppet

staten

Resultat- och balansräkningarna för staten

omfattar myndigheterna, inklusive affärsverken,

under riksdagen och regeringen och de fonder

som redovisas av myndigheter. Dessutom ingår

försäkringskassorna. Försäkringskassorna är inte

statliga myndigheter men betraktas som sådana i

detta sammanhang, eftersom de ingår i den

statliga redovisningsorganisationen. Riksbankens

grundfond ingår men däremot inte Riksbanken

som har en självständig ställning. En förteckning

över myndigheter och fonder redovisas i bilaga

1.5.

I nationalräkenskaperna (NR) avgränsas

staten annorlunda. Nationalräkenskaperna är en

statistisk sammanställning i kontoform över den

svenska ekonomin med uppdelning på olika

institutionella sektorer och olika slag av

inkomster och utgifter. Begrepp, definitioner

och klassificeringar följer de rekommendationer

som Förenta Nationerna (FN) utfärdat och den

förordning som antagits av EU. I NR beräknas

bruttonationalprodukten (BNP), det vill säga

värdet av den totala produktionen av varor och

tjänster i ett land under en tidsperiod. I

nationalräkenskaperna delas den offentliga

sektorn in i tre delsektorer; staten, kommunerna

och socialförsäkringssektorn. Till staten räknas

departementen och till dem hörande

myndigheter och inrättningar samt vissa statliga

fonder. Dessutom klassas bolag och stiftelser

som till mer än 50 procent finansieras med

statliga medel som ingående i den statliga

sektorn. Affärsverken hör enligt

nationalräkenskapernas avgränsning av staten till

näringslivet. Från och med omläggningen 1999

av nationalräkenskaperna, enligt FN-

rekommendationerna och EU-förordningen,

omfattar socialförsäkringssektorn enbart AP-

fonden och Premiepensionsmyndigheten.

4.3 Sammanställning av vissa

nyckeluppgifter

I nedanstående tabell visas ett antal

nyckeluppgifter för att åskådliggöra olika inslag i

statens finanser. Statens nettoförmögenhet,

statsskulden, skatteinbetalningar och

transfereringar beskrivs i kommande avsnitt.

Tabell 4.1 Nyckeluppgifter i resultat- och balansräk-

ningarna

Miljarder kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Statens

nettoförmögenh

et

-1 088

-1 177

-1 058

-1 038

-1 040

Statsskulden

1 370

1 446

1 426

1 408

1 368

Skatter

770

742

676

644

544

Transfereringar

och bidrag

607

573

550

545

533

Kostnader för

statens egen

verksamhet

151

158

150

150

169

Årets resultat

(över/under-

skott)

55

-32

-25

-45

-189

4.4 Nettoförmögenhetens förändring

Statens nettoförmögenhet är lika med skillnaden

mellan tillgångarnas och skuldernas bokförda

värde. Statsskulden, som i huvudsak motsvarar

statsbudgetens ackumulerade underskott, svarar

för den övervägande delen av skulderna och

därmed den negativa nettoförmögenheten.

Förändringen av nettoförmögenheten mellan två

år påverkas därmed i huvudsak av statsskuldens

förändring, men även av förändringar i övriga

tillgångs- och skuldposter i balansräkningen.

Vid utgången av 1999 var nettoförmögenheten

-1 088 miljarder kronor. Det är en förbättring

med 89 miljarder kronor jämfört med 1998, då

nettoförmögenheten var -1 177 miljarder kronor.

Orsaken till förmögenhetens förändring kan

sammanfattas enligt nedan:

Ökning av tillgångar

+ 25

Minskning av skulder

+94

Ökning av avsättningar

- 30

+89

Av skuldminskningen är merparten, 76 miljarder

kronor, hänförlig till statsskuldens minskning.

Övriga minskningar förklaras till stor del av att

skuldbytesavtal netto, har minskat (not 43 till

balansräkningen), samt av förändring i period-

avgränsningsposten Riksgäldskontorets

upplupna räntekostnader (not 48 till

balansräkningen). Ökningen av avsättningarna

avser till största delen årets avsättning till

premiereserven som var 26 miljarder kronor (not

4 till resultaträkningen).

Tillgångarna ökade med 25 miljarder kronor.

Ökningen är fördelad på flertalet tillgångsslag

varav de två största är finansiella tillgångar 14

miljarder kronor och kortfristiga placeringar 7

miljarder kronor. Varulager och

periodavgränsningsposter uppvisar mindre

minskningar.

Hos Centrala Studiestödsnämnden (CSN) har

de osäkra studielånefordringarna i

balansräkningen i form av konstaterade och

befarade förluster skrivits ned med knappt 9

miljarder kronor. 1998 års nedskrivning var 2

miljarder kronor. Den stora ökningen av

nedskrivningen är hänförlig till att CSN gjort en

utökad förlustbedömning av sådana fordringar

som inte hinner bli återbetalda på grund av

åldersreglerna för återbetalning. Nedskrivningen

av sådana fordringar har gjorts med 6 miljarder

kronor 1999.

4.5 Statsskulden

Den trend från början av 1990-talet med

betydande årliga ökningar av statsskulden bröts

under perioden 1995-96.

Under 1999 skedde en betydande minskning

av statsskulden med 76 miljarder kronor, vilket

motsvarar drygt 5 procent av den totala skulden.

Till detta bidrog bl.a. en förstärkning av den

svenska kronan under 1999, vilken påverkade

skulden i positiv riktning motsvarande knappt 3

miljarder kronor av skuldminskningen.

Statsskulden uppgick vid utgången av 1999,

enligt den definition som används i

årsredovisningen för staten, till 1 370 miljarder

kronor.

 Den statsskuld som Riksgäldskontoret

redovisar skiljer sig från vad som redovisas i

statens årsredovisning på grund av elimineringar

som gjorts för främst Riksförsäkringsverkets och

Riksgäldskontorets eget innehav av

statsobligationer. Detta medför att den

statsskuld Riksgäldskontoret redovisar är ca 4

miljarder kronor högre än vad som redovisas här.

Se även not 47 till balansräkningen.

Tabell 4.2 Statsskuldens utveckling och sammansättning

Miljarder kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Penning- och

obligations-

marknaden

1 016

1 013

940

894

818

Hushålls-

marknaden

63

70

100

116

124

Lån i utländsk

valuta

291

363

386

398

426

Summa

1 370

1 446

1 426

1 408

1 368

Statsskuld till bokfört värde inklusive elimineringar i årsredovisningen för

staten och exklusive derivatportfölj. Skuld i utländsk valuta omvärderad till

bokslutsdagens valutakurser.

Minskning av statsskulden med 76 miljarder

kronor under 1999 kan förenklat sammanfattas

enligt nedan.

Minskning av upplåning i svenska kronor, netto

- 4 miljarder

Minskning av upplåning i utländsk valuta, netto

- 69 miljarder

Skuldminskning p.g.a. valutakursförändringar

- 3 miljarder

Statsskuldens nettoförändring 1999

- 76 miljarder

(Not 47 till balansräkningen)

De svängningar som skett under 1990-talet i

kronans värde på valutamarknaden har vissa år

haft betydande effekter på valutaskuldens, och

därmed statsskuldens, storlek. Exempelvis

innebar försvagningen av den svenska kronan

under 1998 att överskottet i statens budget på 9,7

miljarder kronor förvandlades till en ökning av

statsskulden med totalt 20 miljarder kronor.

Enligt de känslighetsberäkningar som görs,

innebär en procents förändring av kronkursen

vid dagens skuldnivå, en effekt med ca 3

miljarder kronor på skuldens storlek. Detta är en

minskning med 1 miljard kronor jämfört med

tidigare beräkningar.

Valutaskulden

Statsskulden kan delas upp i en kronskuld, dvs.

lån i svenska kronor, respektive en valutaskuld.

Upplåningen i utländsk valuta sker främst

genom publika obligationslån och

skuldbytesavtal (s.k. kron/valutaswapar). Enligt

tabellen ovan uppgår den direkta

kapitalmarknadsupplåningen i utländsk valuta till

291 miljarder kronor för 1999.

I de riktlinjer för statsskuldsförvaltningen som

regeringen årligen fastställer, avser

Riksgäldskontorets upplåningsmandat i utländsk

valuta även den valutaexponering som uppnås

med derivatinstrument. För att få en rättvisande

bild av valutaexponeringen i statsskulden bör

därför även de skuldbytesavtal mellan kronor

och utländsk valuta och derivatpositioner, som

ingåtts i syfte att uppnå avsedd valutafördelning

och ränterisk beaktas.

Tabell 4.3 Valutaskulden inklusive värdet av derivatportfölj

Miljarder kronor

1999

1998

1997

1996

Skuld utländsk valuta

exkl. derivatportfölj

291

363

386

398

Skuld utländsk valuta

inkl. derivatportfölj

402

459

436

426

Valutaupplåningens andel inklusive värdet av

derivatportföljen har under perioden 1996-99

varit relativt stabil runt 30 procent av den totala

statsskulden.

Kronskulden

Tabell 4.4 Lån i svenska kronor

Miljarder kronor

1999

1998

1997

1996

Statsobligationer,

nominella

675

682

680

635

Statsobligationer,

reala

97

94

91

74

Statsskuldväxlar

244

226

144

180

Kontokrediter/dagslån

0

11

25

5

Penningmarknaden

1 016

1 013

940

894

Premieobligationer

54

59

61

60

Allemanssparkonto

0

0

29

44

Riksgäldskonto

3

6

7

12

Riksgäldssparkonto

6

5

3

Hushållsmarknaden

63

70

100

116

Summa lån i svenska

kronor

1 079

1 083

1 040

1 009

Merparten av upplåningen sker på den

institutionella marknaden genom

statsobligationer (lån med löptid över ett år) och

statsskuldväxlar (lån med löptid i huvudsak

under ett år). Tillsammans svarar dessa

låneinstrument för 1 016 miljarder kronor.

Den dominerande delen av kronskulden

utgörs av statsobligationer. Statsskuldväxlarnas

andel av statsskulden har dock ökat från drygt 10

procent 1997 till knappt 18 procent vid utgången

av 1999. Den andel av kronskulden som avser

upplåning från hushållsmarknaden har minskat.

Den väsentligaste förklaringen är att sparformen

Allemanssparkonto avskaffades under 1998.

Riksgäldskontoret har under 1999 vidtaget en

rad marknadsvårdande åtgärder i syfte att

förbättra den inhemska marknadens

funktionssätt. Bl.a. genomförs byten och återköp

av nominella statspapper i syfte att minska

eventuella likviditetspremier på marknaden. I

syfte att ytterligare effektivisera marknaden har

Riksgäldskontoret, tillsammans med

återförsäljarna på marknaden, inlett ett arbete

med att skapa en elektronisk plattform för

handel med statspapper. Förutom förbättrad

likviditet på statspappersmarknaden förväntas

också tillgängligheten på statspapper att öka.

Statsskulden i relation till

bruttonationalprodukten (BNP)

En effekt av årets minskning av statsskulden med

76 miljarder kronor är att skuldens andel av BNP

minskade till 70 procent enligt

Riksgäldskontorets redovisning. Tidigare, under

perioden 1994-1998, förhöll sig skuldkvoten

tämligen stabil runt 80 procent. Under 1998

sjönk skuldens andel av BNP till 77 procent. För

en mer långsiktig jämförelse kan nämnas att

skuldkvoten 1975 var drygt 20 procent.

Statsskuldens kostnader

Målet för statsskuldspolitiken är att statens skuld

skall förvaltas så att den långsiktiga kostnaden

minimeras, samtidigt som risken i förvaltningen

beaktas. Den övergripande målsättningen

konkretiseras genom att regeringen fastställer

riktlinjer för statsskuldens förvaltning avseende

bl.a amortering i utländsk valuta och den

nominella skuldens duration. Inom ramen för

riktlinjerna fastställer sedan Riksgäldskontoret

riktmärkesportföljer för den nominella

kronskulden respektive valutaskulden samt

svarar för den operativa förvaltningen av

skulden.

Enligt Riksgäldskontorets årsredovisning har

de anslagsavräknade utgifterna för hela

statsskulden under 1999 uppgått till 90 miljarder

kronor, vilket är en minskning med 24 miljarder

kronor jämfört med året innan. Till en del

förklaras utgiftsminskningen av minskade

räntekostnader för den lägre skulden. En

betydande del av minskningen förklaras

emellertid också av positiva effekter av

realiserade valuta- och kursförändringar.

Det anslagsavräknade beloppet är redovisat

enligt utgiftsmässiga principer och är ett netto av

både inkomster och utgifter i

upplåningsverksamheten. Med detta

beräkningssätt har statsskuldens utgifter

utvecklats enligt nedan under åren 1995-1999.

Miljarder kronor

1999

1998

1997

1996

1995

Statsskuldens netto-

utgifter

90

114

99

100

106

 I Riksgäldskontorets finansiella del i

årsredovisningen sker redovisning av räntor

enligt kostnadsmässiga principer och dessutom

med bruttoredovisning av intäkter och

kostnader. Detta ger ett annat utfall än vid

utgiftsmässig redovisning. Nedanstående tabell

är en sammanfattning av uppgifter från olika

noter i Riksgäldskontorets årsredovisning med

jämförelsetal fr.o.m. 1994/95. På grund av

omläggningen till kalenderårsredovisning saknas

perioden juli-december 1995 i tabellen.

Tabell 4.5 Statsskuldens kostnader

Miljoner kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Räntor på

lån i

svenska

kronor

89 006

104 176

97 399

140 989

104 404

Räntor på

lån i

utländsk

valuta

50 177

60 148

59 030

54 731

49 070

Realise-

rade

valuta-

och

kursdiffe-

renser

3 310

25 352

182

864

17 958

Orealise-

rade

valutadiffe

-renser

-3 110

25 730

12 600

533

4 862

Summa

kostnader

139 383

215 406

169 211

197 117

176 294

Ränte-

intäkter i

upplå-

ningsverk-

samheten

54 706

69 132

54 109

85 938

45 218

Nettokost-

nader

84 677

146 274

115 102

111 179

131 076

Övriga

orealisera-

de

valutakursf

örändr

hänförbara

till skuld-

skötsel-

instrument

-14 133

-1 927

-164

-1 636

-4 650

Netto-

kostnader

efter övrigt

70 544

144 347

114 938

109 543

126 426

Räntor på statskulden avräknas utgifts- och

inkomstmässigt mot statsbudgeten, vilket

medför att s.k. periodiseringar enligt

kostnadsmässig redovisning inte belastar

anslaget. Skillnaden mellan statsskuldens

nettoutgift på 90 miljarder kronor redovisat ovan

och nettokostnad på 85 miljarder kronor i

tabellen, förklaras av att kursdifferenser vid

emission, nollkupongräntor och orealiserade

valutakursförändringar redovisas på olika sätt på

statsbudgeten och i resultaträkningen. Enligt

resultaträkningen 1999 är nettokostnaden för

statsskulden; räntor, över- och underkurser,

valutaförändringar m.m., 71 miljarder kronor. I

resultaträkningen ingår dock orealiserade

valutakursintäkter hänförbara till

skuldskötselinstru-ment med 14 miljarder

kronor.

Räntekostnaderna på lån i svensk och utländsk

valuta har minskat med ca 25 miljarder kronor

brutto jämfört med 1998. Den löpande

administrationen av upplåningsverksamheten

omfattar även en betydande utlåning och även

ränteintäkterna i denna del av verksamheten har

minskat, med ca 15 miljarder kronor. Bortsett

från effekter av valuta- och kursförändringar kan

därmed statsskuldens direkta räntekostnader

sägas ha minskat med 10 miljarder kronor netto.

4.6 Skatter m.m.

I tabell 4.5 redovisas hur inbetalningar av skatter

och avgifter utvecklats under perioden 1994/95 -

1999. Uppgifter om belopp och om fördelningen

mellan juridiska respektive fysiska personer,

liksom mellan olika slag av skatter och avgifter,

är en sammanställning av uppgifter ur

årsredovisningarna för de myndigheter som

ansvarar för uppbörd. Riksskattverket (RSV)

svarar för den dominerande delen, mer än 90

procent, av uppbörden. De redovisade

skatteinbetalningarna är inte periodiserade, utan

utgör vad som faktiskt inbetalats under året. Det

innebär att beloppen i viss mån inkluderar

betalningar som avser tidigare år. Detta

kommenteras ytterligare nedan i anslutning till

respektive skatteslag.

På grund av omläggning från budgetår till

kalenderår 1996 ingår inte perioden 1/7- 31/12

1995, eftersom det är 12-månadersperioder som

jämförs. Av avsnittet om skattekontot nedan

framgår att kontosystemet medför att det för

skatteslagen inkomstskatter, mervärdesskatt och

i viss mån arbetsgivaravgifter inte föreligger full

jämförbarhet mellan perioden 1998-1999 och

tidigare år.

Tabell 4.6 Skatteinbetalningar

Miljoner kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Skatter

Skatter - Fysis-

ka personer

150 617

126 946

111 414

78 557

72 807

Skatter - Juri-

diska personer

91 570

87 737

74 588

70 635

59 240

Skatter - Övrigt

4 713

6 407

4 389

10 180

7 497

Betalnings-

differenser

skattekonto

-8 497

15 091

Arbetsgivar-

avgifter

248 868

235 575

220 348

213 813

186 842

Mervärdesskatt

162 611

153 251

147 719

151 668

115 282

Skatter på varor

och tullavgifter

74 665

74 126

71 755

71 865

69 123

Utjämningsavg.

kommuner och

landsting

20 525

21 265

23 862

23 773

1)

Övrigt

25 086

21 885

22 165

23 616

33 635

Summa

skatteinbetalnin

gar m.m.

770 158

742 253

676 240

644 107

544 426

1) Utjämningsavgiften till kommuner och landsting ingår 1994/95 i posten

Övrigt.

Det kassamässiga sätt att redovisa

skatteinbetalningar som görs i resultaträkningen

avviker på flera punkter från den redovisning av

skatteinbetalningar m.m. som görs på

statsbudgetens inkomstsida. I den senare sker

omföringar och nedbrytning av vissa belopp för

att tydligare redovisa hur inbetalningarna

fördelar sig mellan vad som är skatt på inkomst,

sociala avgifter etc.

Den största skillnaden mellan den redovisning

som görs i resultaträkningen och den som görs i

statsbudgeten, avser inbetalningar av skatter och

avgifter från fysiska personer. Utöver statlig

skatt på förvärvs- och kapitalinkomster ingår i

redovisningen i tabell 4.6 även allmänna

egenavgifter, egna företagares egenavgifter,

fastighetsskatt och förmögenhetsskatt. Med egna

företagare avses enskilda firmor, vilka inte är

juridiska personer, samt delägare i handelsbolag.

En annan väsentligt skillnad mot

statsbudgeten är att i de inbetalningar av

arbetsgivaravgifter som RSV redovisar, ingår de

avgifter som överförs till pensionssystemet. I

statsbudgeten redovisas dessa netto efter avdrag

för de utbetalningar som sker till AP-fonden.

Det är den huvudsakliga förklaringen till att de

totala skatteinbetalningarna för 1999, drygt 770

miljarder kronor, överstiger de inkomster av

skatter m.m. som redovisas i statsbudgeten.

Inkomsterna till pensionssystemet i form av

avgifter uppgick 1999 till 133 miljarder kronor.

Detta redovisas bland socialavgifter m.m. under

huvudrubriken Skatter m.m. Därav förs 105

miljarder kronor till AP-fonderna och 24

miljarder kronor till premiereserven. Beloppet

bokförs brutto på inkomsttitel; 133 miljarder

kronor in och 129 miljarder kronor ut.

Skillnaden 4 miljarder kronor stannar på

budgeten motsvarande icke pensionsgrundande

avgifter.

Vid utbetalning av pensioner rekvirerar

Riksförsäkringsverket 135 miljarder kronor från

AP-fonden, vilka inte går via statsbudgeten, och

35 miljarder kronor finansieras från anslag

(folkpensioner och bostadstillägg). Total

ersättning vid ålderdom 1999 var 170 miljarder

kronor. Detta redovisas under huvudrubriken

transfereringar.

I resultaträkningen nettoredovisas

överföringen till AP-fonden med 105 miljarder

kronor och rekvisitionen från AP-fonden 135

miljarder kronor. Endast ett tillskott på 30

miljarder kronor från AP-fonden syns. Det

redovisas bland intäkter av bidrag.

Skattekonto

Skattekontosystemet infördes i januari 1998.

Innebörden i systemet är bl.a. att skatter och

avgifter som tidigare deklarerades och betalades

separat, nu hanteras samtidigt och på ett

sammanhållet sätt inom ramen för en enda

uppbördsrutin. För skattskyldiga med enbart

löneinkomster har skattekontot i normalfallet

inte inneburit någon större förändring. De

märkbara förändringarna gäller fysiska och

juridiska personer som betalar ett eller flera av

skatteslagen F-skatt, arbetsgivaravgifter,

mervärdesskatt och innehållna preliminärskatter

för anställda.

Alla de skatter som debiteras på kontot

summeras till en total fordran på den

skattskyldige eller skuld i sådana fall den

skattskyldige t.ex. har mervärdesskatt att återfå.

När betalning sker till skattekontot, avräknas

beloppet mot det totala saldot på skattekontot

och inte som tidigare mot de enskilda

skatteslagen. Det innebär att om en fordran eller

skuld uppkommer på kontot till följd av för stora

eller för små betalningar så hänförs inte sådana

saldon till bestämda skatteslag utan redovisas hos

Riksskatteverket som "betalningsdifferenser".

Reglering av sådana

saldon sker successivt när skattedebiteringar sker

på kontot eller om återbetalning sker.

Som framgår av tabell 4.6 fanns vid utgången

av 1998 positiva betalningsdifferenser på totalt

15,1 miljarder kronor. Drygt 9 miljarder kronor

avsåg fysiska personer och knappt 6 miljarder

kronor avsåg juridiska personer. Fysiska

personers betalningsdifferenser utgjordes

huvudsakligen av kompletteringsbetalningar

avseende inkomståret 1998.

Kompletteringsbetalningar antas även förklara en

mindre del av juridiska personers

betalningsdifferenser. Av större vikt för att

förklara juridiska personers betalningsdifferenser

är dock bokförd men ej utbetald negativ

mervärdesskatt och att företagen under året hade

månatliga överskott om cirka 3 miljarder kronor

på skattekontot.

Vid utgången av 1999 var den totala

betalningsdifferensen -8,5 miljarder kronor.

Betalningsdifferensen för fysiska och juridiska

personer uppgick till cirka -3 miljarder kronor

vardera. Resterande del av den totala

betalningsdifferensen utgjordes av restförda

skatter. Under 1999 skedde den största delen av

kompletteringsbetalningarna avseende

inkomståret 1998. Men under 1999 debiterades

också underuttaget av skatt, dvs. slutlig skatt

minus preliminärskatt. De negativa

betalningsdifferenserna hos fysiska och juridiska

personer beror på utbetalning av överskjutande

skatt och att debiterad kvarskatt endast delvis

betalades in under 1999.

För övrigt skall det noteras att de salderade

betalningsdifferenserna för 1999 på totalt drygt

-8 miljarder kronor själva verket är ett netto av

både positiva och negativa saldon på

skattekontona som kan avse alla tre skatteslagen

inkomstskatt, mervärdesskatt och

arbetsgivaravgifter. Tillsammans med den

beskrivna tidigareläggningen av slutavräkning av

skatter under 1999 föreligger därför inte full

jämförbarhet mellan åren 1998 och 1999 eller

med åren dessförinnan.

Skatt från fysiska personer

Skatter från fysiska personer, löntagare eller

företagare, har under femårsperioden 1994/95 -

1999 ökat från 73 miljarder kronor till 151

miljarder kronor. Under 1999 ökade

inbetalningarna med 24 miljarder kronor jämfört

med 1998. Det bör noteras att de belopp som

redovisas avser de faktiska inbetalningar och

fr.o.m. 1998 de debiteringar av skatter som sker

ett visst budgetår, vilket innebär att inbetalda

skatter till viss del kan avse ett annat år och

förändringar mellan åren innehåller därmed

periodiseringseffekter. I den mån

betalningsdifferenser på skattekontot avser

fysiska personer påverkar även detta

jämförbarheten mellan åren.

Större periodiseringseffekter har under

perioden skapats av regelförändringar, som t.ex.

en omläggning av systemet för slutavräkning av

kommunalskatter 1994/95. Förändringar av det

slaget innebär att väsentliga belopp förskjutits

mellan åren och en rimlig bedömning är att

utvecklingen av skatteintäkterna under femårs-

perioden i realiteten varit betydligt mer jämn och

kontinuerlig än vad uppgifterna i tabellen ger

intryck av.

Under 1999 var ökningen av fysiska personers

skatteinbetalningar 24 miljarder kronor. Enligt

RSV:s bedömning är utvecklingen av

lönesumman den huvudsakliga förklaringen till

ökningen. Lönesumman är i sin tur beroende av

förändringar av den allmänna lönenivån och

sysselsättningen.

Skatt från juridiska personer

Under de fem år som redovisas har skatter från

juridiska personer ökat från 59 miljarder kronor

1994/95 till 92 miljarder kronor 1999. Ökningen

under 1999 var cirka 4 miljarder kronor.

Arbetsgivaravgifter

Arbetsgivaravgifterna har under femårsperioden

ökat med drygt 62 miljarder kronor från 187

miljarder kronor till 249 miljarder kronor.

Ökningen under 1999 uppgick till 13 miljarder

kronor. Ökningen är i huvudsak, liksom för

fysiska personers skatter, hänförlig till en större

total lönesumma i landet.

Mervärdesskatt

Mervärdesskatteinbetalningarna har ökat med 48

miljarder kronor under perioden 1994/95 - 1999.

I likhet med vad som gäller fysiska personers

skatter förklaras de svängningar som skett i

förändringarna mellan tidigare år till viss del av

regelförändringar. Dessa har inneburit ändrade

tidpunkter för betalning av skatten liksom nya

regler för uppbörd bl.a. i samband med EU-

inträdet 1995. Förändringarna innebär att

utvecklingen av mervärdesskattebetalningarna

kan bedömas i realiteten ha varit mer

kontinuerlig än vad tabellen ger intryck av.

Under 1999 redovisas en ökning av

inbetalningar av mervärdesskatt med 9,4

miljarder kronor jämfört med 5,5 miljarder

kronor under 1998. Det bör dock noteras att

betalningsdifferenser på skattekontot kan avse

mervärdesskatt. Någon exakt jämförbarhet

föreligger därför inte mellan 1999 och tidigare år.

RSV redovisar i sin årsredovisning en större

ökning av mervärdesskatten än vad som anges

ovan. Detta beror dock på att ett antal större

råoljeimportörer som tidigare erlagt

mervärdesskatten till Tullverket numera betalar

till RSV. Tullverkets andel av inbetalda

mervärdesskattmedel har därmed minskat i

motsvarande mån.

Övriga skatter på varor och tjänster samt

tullavgifter

Under perioden 1994/95 - 1999 ökade

inbetalningarna avseende övriga skatter på varor

och tjänster samt tullavgifter med 5,5 miljarder

kronor. Under 1999 var den totala ökningen för

dessa övriga skatter totalt endast 0,5 miljarder

kronor. Mellan vissa skatteslag har dock

förändringar inträffat. Inbetalningarna av

alkoholskatt liksom energi- och miljöskatter har

ökat samtidigt som reklam- och

tobaksskatteinbetalningarna minskat.

Utjämningsavgifter för kommuner och landsting

De utjämningsavgifter som vissa kommuner och

landsting erlägger, och som redovisas av RSV,

motsvaras av utbetalningar av bidrag med

ungefär samma belopp till kommuner som är

berättigade till sådana bidrag. Utbetalningarna

redovisas i statens resultaträkning som

transfereringar tillsammans med de generella

stadsbidrag som utbetalas till kommuner och

landsting. Dessa utbetalningar kommenteras i

avsnitt 4.7.

Övrigt

Det största enskilda beloppet i posten är

inlevererade överskott från Riksbanken som

ingår med 7,6 miljarder kronor. Därutöver

innehåller posten stämpel- och egendomsskatter

m.m.

Obetalda skatter och avgifter

Under perioden 1995-1999 har den

beloppsmässiga volymen av sådana obetalda

fordringar som Skatteförvaltningen lämnat till

Kronofogdemyndigheten (KFM) för indrivning

legat i storleksordningen 11-12 miljarder kronor.

Efter betalningar och återkallanden har den

slutliga, årliga s.k. uppbördsförlusten stannat vid

5 miljarder kronor per år. Detta motsvarar ca 0,6

procent av den årliga totala uppbörden. För 1999

var uppbördsförlusten 5,7 miljarder kronor eller

0,5 procent av uppbörden.

Det nominella värdet av ackumulerade

utestående fordringar som skatteförvaltningen

överlämnat till KFM för indrivning, och som

inte är preskriberade, uppgick vid utgången av

1999 till 47 miljarder kronor enligt RSV:s

årsredo-visning. Därutöver har under året

obetalda fordringar på ca 13,6 miljarder kronor

preskriberats. Preskriptionen sker inom posten

Skatter i resultaträkningen. Preskription sker

normalt efter fem år men tiden kan förlängas om

vissa förutsättningar är uppfyllda. En stor del av

fordringarna avser gäldenärer som försatts i

konkurs eller där konkursförfarande pågår. Efter

utredning har RSV bedömt det verkliga värdet av

fordringarna till 5 miljarder kronor, vilket är den

fordran RSV redovisar i balansräkningen. Av

kvarvarande ackumulerade fordringar på 47

miljarder kronor beräknas därmed 42 miljarder

kronor utgöra definitiva förluster. Kvarvarande

värdet på fordran, 5 miljarder kronor är lika som

föregående år.

4.7 Transfereringar

Tabell 4.7 Transfereringar och bidrag

Miljoner kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Social-

försäkring

308 254

293 197

284 449

289 176

299 978

Arbets-

marknad

69 292

70 114

75 877

72 506

80 258

Bistånd och

invandring

14 844

14 173

14 408

14 168

20 366

Övrigt

214 179

195 076

175 330

169 207

132 138

Summa

606 569

572 560

550 064

545 057

532 560

Ovan visas utvecklingen av transfereringar och

bidrag under perioden 1994/95 - 1999. Nedan

redovisas de tre delområdena inom

socialförsäkringsområdet närmare och

kommenteras kortfattat. På grund av

omläggning från budgetår till kalenderår 1996

saknas perioden 1/7 - 31/12 95 eftersom det är

12-månadersperioder som jämförs.

Socialförsäkring

Tabell 4.8 Socialförsäkring

Miljoner kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Ersättning vid

ålderdom

169 489

164 858

162 618

161 172

156 406

Ersättning vid

sjukdom o

handikapp,

förtids-

pension,

vårdbidrag

94 938

84 346

80 769

83 622

89 943

Stöd till

barnfamiljer

43 827

43 993

41 062

44 382

53 449

Summa

308 254

293 197

284 449

289 176

299 798

Under perioden 1994/95 - 1997 skedde en

successiv minskning av kostnaderna för

socialförsäkringen från 300 miljarder kronor till

284 miljarder kronor. Under 1998 bröts denna

utveckling med en ökning av kostnaderna med

nästan 9 miljarder kronor (3 procent). Under

1999 har det skett en ännu större ökning med

ytterligare 15 miljarder kronor (5 procent).

Av ökningen 1999 är 4,6 miljarder kronor

hänförliga till ökade pensionskostnader. De

ökade pensionskostnaderna beror dels på ett

ökat antal pensionärer, dels på att en allt större

andel av dessa omfattas av ATP-systemet.

När det gäller ersättningar vid sjukdom och

handikapp m.m. sjönk kostnaderna fram t.o.m.

1997. Under 1998 och 1999 har emellertid

kostnaderna ökat kraftigt med sammanlagt

drygt 14 miljarder kronor (17,6 procent). Av

ökningen är en del hänförlig till ökade kostnader

för läkemedelsförmånen. Den dominerande

delen avser dock kostnader för sjukersättningen

och är en effekt av i första hand tre samverkande

faktorer:

- Antalet sjukfall och därmed antalet

sjukdagar har ökat kraftigt de senaste två

åren.

- Den sjuklöneperiod som finansieras av

arbetsgivaren förkortades under 1998 från

28 dagar till 14 dagar.

- Den genomsnittliga dagsjukpenningen har

ökat

Det kan noteras att den genomsnittliga

dagsjukpenningen dessutom ökat mer än den

genomsnittliga lönenivån. Den genomsnittliga

dagsjukpenningen ökade under 1999 från 377

kronor till 394 kronor, samtidigt ökade antalet

ersatta dagar.

Arbetsmarknad

Utvecklingen med dämpad konjunktur och

minskad efterfrågan på arbetskraft fram t.o.m.

1990-talets första hälft ledde till att kostnaderna

för olika former av stöd till arbetsmarknaden

kulminerade 1994/95, då de nådde drygt 80

miljarder kronor. Därefter har kostnaderna med

vissa svängningar successivt reducerats och har

t.o.m. 1999 sjunkit med 11 miljarder kronor till

69 miljarder kronor.

Under perioden 1998 - 1999 har minskningen

av kostnaderna varit totalt knappt 7 miljarder

kronor (1 miljard kronor under 1999).

Minskningen förklaras till stor del av ökad

sysselsättning och en minskad andel s.k.

långtidsarbetslösa. Dessutom minskade

kostnaderna för den statliga lönegarantin. Även

under perioden dessförinnan, 1994/95 -1997, då

arbetslösheten fortfarande låg på en konstant

hög nivå, skedde kostnadsminskningar med

totalt 4 miljarder kronor. Dessa minskningar var

hänförliga till regelförändringar som t.ex. en

lägre ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen

och skärpta ersättningsregler för

deltidsarbetande.

Utöver arbetslöshetsersättning och statlig

lönegaranti finns ytterligare 20-talet former för

stöd och bidrag. Mellan dessa olika former har

förändringar skett under perioden. Totalt sett

påverkar dock inte dessa förhållandevis mindre

omfattande stödformer totalbilden av hur statens

arbetsmarknadskostnader utvecklats de senaste

åren.

Bistånd och invandring

Kostnaderna för bistånd och invandring var som

störst under 1994/95 då de uppgick till drygt 20

miljarder kronor. Följande år sjönk kostnaderna

till 14 miljarder kronor, vilket är den nivå som

därefter ungefärligen bibehållits. En ökning

skedde under 1999 med knappt 0,8 miljarder

kronor vilket i huvudsak var hänförligt till

insatser i det stormdrabbade Centralamerika och

det krigsdrabbade Kosovo.

Övrigt

Tabell 4.9 Transfereringar och bidrag - övrigt

Miljoner kronor

1999

1998

1997

1996

1994/95

Generella

bidrag och

utjämnings-

bidrag till

kommuner och

landsting

99 182

96 171

86 683

77 778

46 417

Sveriges avgift

till EU m.m.

21 067

21 210

21 057

18 456

7 348

Studiestöd/

avskrivning av

låneford.

22 380

18 283

13 338

9 368

10 345

Avsättning till

premiereserven

inkl ränta

25 792

11 366

-

-

-

Räntebidrag

7 367

10 814

20 804

30 715

33 758

Stöd till

jordbruk

8 364

8 558

8 164

7 216

5 913

Bidrag inom

skolväsendet

4 241

4 029

3 114

1 864

2 008

Bidrag till

folkbildning

2 494

2 418

2 357

2 468

2 374

Bidrag till nä-

ringslivet m.m.

via NUTEK

2 465

1 873

1 530

3 172

2 271

Bidrag till in-

vesteringar i

infrastruktur

1 599

1 480

1 819

1 413

1 727

Övrigt

19 228

18 874

16 464

16 757

19 977

Summa

214 179

195 076

175 330

169 207

132 138

Vad gäller de övriga transfereringarna och

bidragen som sammanfattas ovan har

kostnaderna för dessa ökat med totalt 82

miljarder kronor under perioden 1994/95 - 1999.

Denna förändring är dock ett netto av såväl

väsentliga höjningar som minskningar av en

handfull poster samtidigt som t.ex. EU-avgiften

har tillkommit under perioden. Under 1998

tillkom också avsättning till den s.k.

premiereserven för pensioner som kostnad. Från

och med i år inkluderar det redovisade beloppet

även en räntebelastning (not 4 till

resultaträkningen).

Sedan 1997 har summan av de ovan redovisade

kostnaderna ökat väsentligt. Under 1998 var

ökningen 20 miljarder kronor och under 1999

ytterligare 16 miljarder kronor, dvs. totalt 36

miljarder kronor. Som nämnts har det

förekommit både minskningar och ökningar

bland de redovisade kostnaderna. Lite förenklat

kan dock de två senaste årens ökning hänföras

till den nytillkomna avsättningen till

premiereserven, som under de två åren kostat 37

miljarder kronor inklusive räntebelastning. Den

kostnadspost som minskat mest under de ovan

redovisade åren är räntebidragen. Under hela

femårsperioden har minskningen varit knappt 27

miljarder kronor, varav 3 miljarder kronor under

1999.

Av bidragen till kommuner och landsting på

totalt 99 miljarder kronor avser knappt 21

miljarder kronor s.k. utjämningsbidrag. Denna

utgift motsvaras av en inkomst på ungefär

samma belopp, som erhålls från de kommuner

och landsting som enligt särskilda regler har

skyldighet att erlägga utjämningsavgift.

Inkomsten från avgiften redovisas i

resultaträkningen som skatteinkomst.

Resterande bidrag på 78 miljarder kronor utgörs

av generella statsbidrag till kommuner och

landsting varav kommunerna erhåller den större

delen.

4.8 Konsoliderad resultaträkning

I resultaträkningen redovisas intäkter och

kostnader som genererats under

redovisningsperioden. Skatteinkomster m.m.

som utgör merparten av statens intäkter

redovisas dock enligt kassamässiga principer, dvs.

med de belopp som faktiskt inbetalats under

året. Kostnaderna uppkommer i den statliga

verksamheten främst i de stora bidrags- och

försäkringssystem som staten hanterar, t.ex.

socialförsäkringssystemet. Även dessa

transfereringar redovisas kassamässigt då

avräkningen mot statsbudgeten sker utifrån

kassamässiga grunder.

Den statliga verksamheten finansieras i viss

utsträckning med avgifter från försäljning av

varor och tjänster och bedrivs, med undantag för

affärsverkens verksamhet, utan vinstkrav. En

begränsad del av intäkterna kommer även i form

av bidrag, t.ex. från AP-fonderna.

De resultatposter som är speciella för statens

resultaträkning kommenteras nedan.

Intäkter av avgifter och andra ersättningar

Intäkter av avgifter utgör ersättning för de

kostnader som staten har haft för att

tillhandahålla varor och tjänster. Andra former av

ersättningar kan t.ex. utgöras av intäkter som

uppkommit i samband med försäljning av

anläggningstillgångar.

Intäkter av bidrag

Staten erhåller även intäkter från icke statliga

organisationer som inte är relaterade till utförda

prestationer. Det kan t.ex. vara överföring av

medel från AP-fonderna till pensionssystemet

för att finansiera pensionsutbetalningarna när

dessa inte täcks av influtna ATP-avgifter. Andra

bidrag är exempelvis intäkter från EU.

Transfereringar och bidrag

Transfereringar utgörs av medel som

myndigheterna förmedlar från statsbudgeten till

olika mottagare. Transfereringar och bidrag

kännetecknas av att staten, eller myndigheterna,

inte erhåller någon motprestation. Många

transfereringar är dock förknippade med någon

form av villkor. Detta gäller t.ex.

utbildningsbidrag där kravet är att mottagaren

genomför någon form av utbildning.

Tabell 4.10 Konsoliderad resultaträkning

Miljoner kronor

Not

1999

1998

Intäkter

Skatter m.m.

1

770 158

742 253

Intäkter av avgifter

och andra

ersättningar

2

46 566

44 495

Intäkter av bidrag

3

49 163

49 859

Summa intäkter

865 887

836 607

Transfereringar

och bidrag

Transfereringar och

bidrag

4

-606 570

-572 560

Avsättning

till/upplösning av

fonder m.m.för

transfererings-

ändamål

5

-4 008

-8 045

Summa

transfereringar

-610 578

-580 605

Intäkter efter

avdrag för

transfereringar

och bidrag

255 309

256 002

Kostnader för

statens egen

verksamhet

Kostnader för

personal

6

-72 915

-68 546

Kostnader för

lokaler

7

-10 814

-10 839

Övriga

driftskostnader

8

-51 467

-63 913

Avskrivningar

9

-15 825

-15 077

Summa kostnader

för statens egen

verksamhet

-151 021

-158 375

Saldo före

finansiella poster

104 288

97 627

Finansiella

intäkter och

kostnader

Resultat av

andelar i dotter-

och intresseföretag

10

18 777

14 914

Finansiella intäkter

11

84 609

78 536

Finansiella

kostnader

12

-152 375

-222 460

Summa finansiella

poster

-48 989

-129 010

Årets över-

/underskott

55 299

-31 383

Kommentarer till resultaträkningen

Resultaträkningen för 1999 visar ett överskott på

55 miljarder kronor. År 1998 redovisades ett

underskott på 31 miljarder kronor efter justering

för förändrade redovisningsprinciper (i

årsredovisningen för 1998 angavs 23 miljarder

kronor). Resultatförbättringen förklaras i allt

väsentligt av finansiella intäkter och kostnader

hänförbara till statsskulden (se avsnitt 4.5 tabell

4.5).

De totala intäkterna 1999 (inklusive finansiella

intäkter) uppgick till 969 miljarder kronor.

Skatterna, inklusive arbetsgivaravgifter,

mervärdesskatt m.m. utgjorde den dominerande

delen med 770 miljarder kronor, vilket är en

ökning med 28 miljarder kronor jämfört med

1998. Av de totala skatterna avser 249 miljarder

kronor arbetsgivaravgifter, 242 miljarder kronor

avser skatter och avgifter för fysiska och

juridiska personer och 163 miljarder kronor

avser mervärdesskatt.

Diagram 4.1 Statens intäkter 1999

Inom parentes anges motsvarande värden för redovisningsperioden 1998

För 1999 uppgick intäkter av avgifter och andra

ersättningar till 47 miljarder kronor varav ca två

tredjedelar utgjordes av avgifter. Beloppet

innebär en ökning med drygt 2 miljarder kronor

jämfört med 1998.

Intäkter av bidrag, drygt 49 miljarder kronor,

avser till största delen de medel från AP-fondens

avkastning som måste tillskjutas när ATP-

avgifterna inte räcker till för utbetalning av

allmän tilläggspension. AP-fondsmedel uppgick

1999 till 30 miljarder kronor. De 45 miljarder

kronor som överförts från AP-fonden som ett

led i den finansiella infasningen av det nya ålders-

pensionssystemet redovisas inte över

resultaträkningen (se redovisningsprinciper i

bilaga 1). Som intäkter av bidrag redovisas också

de bidrag som erhålls från EU. Dessa uppgick

1999 till drygt 9 miljarder kronor.

Diagram 4.2 Statens kostnader 1999

Inom parentes anges motsvarande värden för redovisningsperioden 1998

Kostnaderna för transfereringar och bidrag

uppgick till 607 miljarder kronor 1999, en

ökning med 34 miljarder kronor jämfört med

1998. De största enskilda transfereringarna avser

ålderspensioner inklusive ATP samt

skatteutjämningsbidrag och statsbidrag till

kommuner och landsting.

Bland transfereringarna förekommer både

minskningar och ökningar mellan åren. En stor

ökning 1999 är avsättningen till premiereserven

som ökat med drygt 12 miljarder kronor till 23,5

miljarder kronor (not 4 till resultaträkningen).

En ökning har även skett med 9 miljarder kronor

för ersättning vid sjukdom. Dessa ersättningar

uppgick 1999 till knappt 81 miljarder kronor.

Andra stora ökningar avser kostnader för

studiestöd och avskrivningar av lånefordringar.

Dessa har under 1999 ökat med 4 miljarder

kronor till 22 miljarder kronor. Statsbidrag till

kommuner och landsting har ökat med 3

miljarder kronor till 99 miljarder kronor. De

utjämningsbidrag som utbetalats till kommuner

och redovisas som transfereringar, uppgick till 21

miljarder kronor och motsvaras på inkomstsidan

av den kommunala utjämningsavgiften som

redovisas under Skatter. Ålderspensioner

inklusive ATP ökade med knappt 5 miljarder

kronor. Läkemedelsförmåner ökade med 1,5

miljarder kronor till 14 miljarder kronor.

Däremot minskade räntebidragen med 3,5

miljarder kronor och lönegarantierna med drygt

1 miljard kronor.

En förändring från föregående år är att

avsättning till/upplösning av fonder för

transfereringsändamål för första gången redovisas

i resultaträkningen. Årets kostnader för

avsättning till fonder uppgår till 4 miljarder

kronor. De största avsättningarna gjordes av

Insättningsgarantinämnden på drygt 2 miljarder

kronor och avser garantier för insatta medel i

banker och värdepappersbolag.

Kärnavfallsfondens styrelse gjorde en avsättning

på 1,4 miljarder kronor. År 1998 avsattes 8

miljarder kronor till fonder. Minskningen totalt

mellan åren beror främst på att

delpensionsfonden och arbetsskadefonden

upplöstes 1998.

Kostnaderna för statens egen verksamhet avser

personal, lokaler, övrig drift samt avskrivningar

och uppgår till 151 miljarder kronor 1999, vilket

är en minskning med drygt 7 miljarder kronor

jämfört med 1998.

Personalkostnaderna ökade med 5 miljarder

kronor. Ökningen hänförs bland annat till att

statens tjänstepensioner redovisas enligt nya

redovisningsprinciper.

De övriga driftskostnaderna minskade med

drygt 12 miljarder kronor. Detta beror främst på

att Försvarsmakten och Försvarets materielverk

fr.o.m. 1999 redovisar anskaffning av

krigsorganisatoriska anläggningar som

anläggningstillgångar. Tidigare redovisades detta

som driftskostnad.

De finansiella posterna förbättrades med 80

miljarder kronor och uppgår till -49 miljarder

kronor. Minskningen beror i huvudsak på den

kronförstärkning som skett under året, vilket

medfört realiserade och orealiserade

valutavinster. Föregående år belastade

realiserade- och orealiserade valutaförluster

resultatet med drygt 39 miljarder kronor. År

1999 bidrog kronförstärkningen till valutavinster

uppgående till drygt 23 miljarder kronor.

Räntekostnaderna på lån i svensk och utländsk

valuta har minskat med 25 miljarder kronor, men

även ränteintäkterna har minskat (15 miljarder

kronor) vilket netto gör att statsskuldens direkta

räntekostnader har minskat med 10 miljarder

kronor. Även kursförluster som har genererats

av större byten och uppköp av obligationer har

minskat mellan 1998 och 1999.

I finansiella poster ingår Resultat från andelar i

dotterföretag som under 1999 ökade med knappt

4 miljarder kronor. Resultatandelen av Förvalt-

ningsbolaget Stattum ökade med 8,5 miljarder

kronor vilket förklaras av under året sålda aktier

i läkemedelsföretaget Pharmacia Kostnader för upplåning och

låneförvaltning. Anslagets utfall underskred

budgeterade medel med 159 miljoner kronor,

vilket beror på successivt minskande utgifter för

provisionskostnader m.m. avseende upplåning i

svenska kronor.

Utgiftsområde 3 Skatteförvaltning och uppbörd

Utgiftsområdet omfattar Riksskatteverket,

Skattemyndigheterna och Tullverket.

Tabell 5.29 Uo 3 Skatteförvaltning och uppbörd

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Skatte-

förvaltningen

4 792

4 712

0

4 845

133

B. Tullverket

1 071

1 099

0

1 107

8

Summa Uo 3

5 863

5 811

0

5 953

142

För 1999 uppgick utgifterna till 5 953 miljoner

kronor. Utfallet blev därmed 142 miljoner

kronor (2,4 procent) högre än anvisat i stats-

budgeten.

Skillnaden förklarades till största del av att

utfallet för anslaget A2 Skattemyndigheterna blev

95 miljoner kronor högre än anvisat i stats-

budgeten. Ökningen förklaras av en senare-

läggning av IT-planer från 1998 vilket innebär att

utgifterna för genomförandet belastade 1999.

Regeringen beslutade under våren 1999 om ett

begränsningsbelopp för anslaget på 4 482 milj-

oner kronor. Utfallet underskred be-

gränsningsbeloppet med 24 miljoner kronor.

Utfallet för anslaget A1 Riksskatteverket blev

38 miljoner kronor högre än budgeterat.

Ökningen förklaras även här av senareläggningen

av skattemyndigheternas IT-planer från 1998 till

1999.

Utgiftsområde 4 Rättsväsendet

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak polis-

väsendet, åklagarväsendet, domstolsväsendet,

kriminalvården, kronofogdemyndigheterna och

rättshjälpen.

Tabell 5.30 Uo 4 Rättsväsendet

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Polis-

väsendet

11 289

11 974

-2

11 914

-60

B. Åklagar-

väsendet

741

819

12

829

9

C. Domstols-

väsendet mm

3 063

3 057

10

3 113

56

D. Kriminal-

vården

3 866

3 639

0

3 957

318

E. Kronofogde-

myndigheterna

1 303

1 310

0

1 347

37

F. Övrig

verksamhet

1 151

1120

0

1 102

-18

Summa Uo 4

21 413

21 919

20

22 262

343

För 1999 uppgick utgifterna till 22 262 miljoner

kronor, vilket är en ökning med 343 miljoner

kronor (1,5 procent) jämfört med statsbudgeten.

Skillnaden förklarades främst av att utfallet för

anslaget D1 Kriminalvården blev 318 miljoner

kronor högre än anvisat i statsbudgeten.

Anslaget budgeterades lågt i syfte att anslags-

sparande från tidigare år skulle utnyttjas.

Anslagssparandet, som vid ingången av 1999

uppgick till knappt 243 miljoner kronor,

förbrukades under året och vid årsskiftet

1999/2000 utnyttjades ca 76 miljoner kronor av

anslagskrediten.

Utgiftsområde 5 Utrikesförvaltning och

internationell samverkan

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak för-

valtningskostnader för Utrikesdepartementet

och de 103 utlandsmyndigheterna samt bidrag

till vissa internationella organisationer såsom

exempelvis Förenta Nationerna och Nordiska

ministerrådet.

Tabell 5.31 Uo 5 Utrikesförvaltning och int. samverkan

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Utrikes-

förvaltningen

m.m.

1 821

1 747

0

1 914

167

B. Internationella

organisationer

679

954

0

794

-160

C. Information

om Sverige i

utlandet

61

67

0

65

-2

D. Nedrustning-

och säkerhets-

politiska frågor

57

58

0

57

-2

E. Övrig

verksamhet

20

45

0

46

1

Summa Uo 5

2 638

2 871

0

2 876

5

Utfallet uppgick till 2 876 miljoner kronor, vilket

är 5 miljoner kronor (0,2 procent) högre än vad

som anvisades på statsbudgeten.

Avvikelsen jämfört med statsbudgeten för de

två verksamhetsområdena Utrikesförvaltningen

m.m. och Internationella organisationer tog i

stort sett ut varandra. Utfallet för anslaget A1

Utrikesförvaltningen blev 169 miljoner kronor

högre än vad som anvisades på statsbudgeten. De

högre utgifterna finansierades genom ett ut-

nyttjande av anslagssparande. Regeringen

beslutade under våren 1999 om ett

begränsningsbelopp för anslaget A1 Utrikes-

förvaltningen på 1 906 miljoner kronor. Utfallet

överskred begränsningsbeloppet med 3 miljoner

kronor.

Utfallet för anslaget B1 Bidrag till vissa

internationella organisationer blev 212 miljoner

kronor lägre än budgeterat, vilket framför allt

berodde på att planerade internationella

operationer inte har fullföljts. Vidare för-

brukades en stor del av den ingående reserva-

tionen, 52 miljoner kronor, på äldreanslaget

1995/96 B9 Fredsbevarande verksamhet till det

svenska deltagandet i Kosovo.

Utgiftsområde 6 Totalförsvar

Utgiftsområdet omfattar verksamheter inom det

militära och civila försvaret, Kustbevakningen,

Statens räddningsverk, Sprängämnes-

inspektionen, nämnder samt stödverksamhet till

det militära och civila försvaret. I utgiftsområdet

ingår även internationell fredsfrämjande verk-

samhet med svensk trupp utomlands.

Tabell 5.32 Uo 6 Totalförsvar

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Militärt

försvar

38 626

39 829

95

40 133

304

B. Vissa

funktioner

inom det civila

försvaret

2 365

2 489

-145

2 284

-205

C. Kust-

bevakningen

och nämnder

m.m.

443

823

115

874

51

D. Stöd-

verksamhet

965

966

-7

972

6

Summa Uo 6

42 339

44 108

58

44 264

156

Från utgiftsområdet har fr.o.m. 1999 anslaget

Ersättning för kroppsskador flyttats till

utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid

sjukdom och handikapp. Samtidigt delades

Försvarsmaktens anslag upp på två anslag,

Förbandsverksamhet och beredskap m.m. samt

Utveckling och investeringar.

I statsbudgeten anvisades 44 108 miljoner

kronor för utgiftsområdet. Utfallet blev

44 264 miljoner kronor, vilket var 156 miljoner

kronor (0,4 procent) högre än budgeterat.

Regeringen beslutade under 1999 om ett

begränsningsbelopp för hela utgiftsområdet på

45 948 miljoner kronor. Utfallet understeg detta

belopp med 1 684 miljoner kronor.

Skillnaden mot statsbudgeten förklaras av

utfall som gick i båda riktningarna. De lägre

utgifterna jämfört med statsbudgeten var

framför allt hänförliga till Försvarsmaktens

anslag A1 Förbandsverksamhet och beredskap

m.m.. Skillnaden mot statsbudgeten blev 975

miljoner kronor. Orsaken till den lägre

förbrukningen inom anslaget var en följd av åt-

stramningar inom förbandsverksamheten. Dessa

var i sin tur en följd av krav på ekonomisk

återhållsamhet för att få verksamheten i balans.

De ökade utgifterna jämfört med stats-

budgeten förklarades främst av två anslag, A3

Utveckling och investeringar samt A2 Freds-

främjande truppinsatser. Utfallen överskred

anvisat belopp med 996 respektive 283 miljoner

kronor. De ökade utgifterna för anslaget

Utveckling och investeringar berodde på att det

förekommer en osäkerhetsfaktor i form av

tidsförskjutningar vid materielanskaffning till

Försvarsmakten. De ökade utgifterna för

anslaget Fredsfrämjande truppinsatser orsakades

av högre kostnader för det svenska bidraget till

en internationell fredsstyrka i Kosovo. Anslaget

tillfördes 92 miljoner kronor på tilläggsbudget.

Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

Utgiftsområdet omfattar verksamheterna inter-

nationellt utvecklingssamarbete samt samarbete

med Central- och Östeuropa.

Tabell 5.33 Uo 7 Internationellt bistånd

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Intern.

utvecklings-

samarbete

10 790

11 150

0

11 625

475

B. Samarbete

med Central-

och Östeuropa

689

750

0

794

44

Summa Uo 7

11 479

11 900

0

12 418

519

I statsbudgeten anvisades utgiftsområdet

11 900 miljoner kronor. Utfallet blev

12 418 miljoner kronor, dvs. 519 miljoner kronor

(4,4 procent) högre än budgeterat.

Tilldelade resurser för verksamhetsområdet A

Internationellt utvecklingssamarbete beräknades

utifrån biståndsramen som sattes till 12 840 mil-

joner kronor. Verksamhetsområdet innehåller

anslagen A1 Biståndsverksamhet och A2

Biståndsförvaltning. Från biståndsramen gjordes

avräkningar för utgifter, klassificerade som

bistånd, inom andra utgiftsområden. Tidigare år

har besparingar skett inom utgiftsområdet till

följd av att biståndsramen sänktes 1997 till

0,7 procent av bruttonationalinkomsten (BNI).

Från och med 1999 höjdes den totala

biståndsramen till 0,705 procent av BNI. Under

året beslutades om ett begränsningsbelopp för

verksamhetsområdet på 11 637 miljoner kronor.

Utfallet för verksamhetsområdet blev

11 625 miljoner kronor.

Skillnaden för utgiftsområdet mellan utfallet

och statsbudgeten förklarades främst av ett

utnyttjande av ingående reservationer på anslaget

A1 Biståndsverksamhet. Utfallet för anslaget blev

475 miljoner kronor högre än budgeterat.

Utnyttjandet av en del av de ingående

reservationerna aviserades av regeringen redan i

budgetpropositionen för 1999.

Utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar

Utgiftsområdet omfattar migrationspolitik med

frågor bl.a. rörande mottagande av asylsökande.

Vidare finansieras arbetet med invandrares

integration i Sverige, t.ex. utgifter för kommun-

ersättningar vid flyktingmottagande.

Tabell 5.34 Uo 8 Invandrare och flyktingar

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Migrations

politik

1 823

1 785

255

1 953

168

B. Invandrares

integration

2 363

2 539

0

2 449

-90

Summa Uo 8

4 186

4 324

255

4 402

78

Under budgetåret 1999 förbrukades 4 402 milj-

oner kronor inom utgiftsområdet, vilket är

78 miljoner kronor (2 procent) högre än

anvisade medel i statsbudgeten. Antalet asyl-

sökanden i mottagandesystemet och antalet

utplaceringar i kommunerna är faktorer som i

stor utsträckning har påverkat utgifterna för

utgiftsområdet under det gångna året.

Skillnaden förklaras främst av utfallet för

anslaget A2 Mottagande av asylsökande, vilket

blev 338 miljoner kronor högre än anvisat i

statsbudgeten. Detta berodde på att antalet

personer i mottagandesystemet översteg vad som

beräknats i statsbudgeten, vilket främst förklaras

av Kosovokrisen.

Utfallet för anslaget A3 Migrationspolitiska

åtgärder blev 187 miljoner kronor lägre än anvisat

i statsbudgeten. Detta berodde främst på att

antalet kvotflyktingar minskade till förmån för

evakuering av fördrivna personer från provinsen

Kosovo. Kostnader relaterade till återvändande

av flyktingar minskade under 1999. Detta var ett

direkt resultat av att kriget i Kosovo minskade

benägenheten att återvända till Balkanregionen.

Anslaget B2 Särskilda insatser i utsatta bostads-

områden och anslaget B5 Hemutrustningslån stod

för merparten av minskningen av utfallet i

relation till anvisade medel i statsbudgeten. Den

främsta orsaken till skillnaden för anslaget B5

Hemutrustningslån var att antalet beviljade

ansökningar om hemutrustningslån minskade

som en följd av att flertalet av de flyktingar som

kom under 1999 endast fick tidsbegränsade

tillstånd och därmed inte rätt till hem-

utrustningslån. En annan orsak var lägre

räntekostnader.

Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social

omsorg

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak olika bidrag

och ersättningar inom hälso- och sjukvårds-

området samt förvaltningskostnader för myndig-

heter inom området.

Tabell 5.35 Uo 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Hälso- och

sjukvård

17 148

16 859

468

17 599

740

B. Social omsorg

5 495

6 633

-226

6 388

-245

C. Socialstyrelsen

379

407

0

431

24

D. Stöd t. forskn.

102

114

0

101

-13

Summa Uo 9

23 124

24 012

242

24 519

506

Utgifterna uppgick 1999 till 24 519 miljoner

kronor. Utfallet blev därmed 506 miljoner

kronor ( 2 procent ) högre än anvisade medel på

statsbudgeten.

De ökade utgifterna inom utgiftsområdet är

framförallt att hänföra till anslaget A2 Bidrag till

läkemedelsförmånen. Utfallet blev 721 miljoner

kronor högre än anvisade medel i statsbudgeten.

Orsaken till skillnaden var att en överens-

kommelse om statsbidrag till landstingen

avseende kostnader för läkemedelsförmånen år

1999 slöts mellan landstingsförbundet och

staten. Vidare genomfördes en utbetalning på

690 miljoner kronor under 1999 avseende

slutreglering till landstingen för 1998.

Utfallet för anslaget A1 Sjukvårdsförmåner

underskred anvisade medel i statsbudgeten med

sammanlagt 83 miljoner kronor. Skillnaden

förklaras av att kostnaderna för EU-vården blev

31,4 miljoner kronor lägre än beräknat och att

utgifterna för tandvårdsersättningar blev

51,2 miljoner kronor lägre än beräknat.

Utfallet för anslaget B7 Bilstöd till handikappade

blev 202 miljoner kronor, vilket är 23 miljoner

kronor högre än i statsbudgeten. Genom en

förordningsändring beslutade regeringen att

bilstöd bara skulle kunna utbetalas inom ramen

för beviljat anslag. Den kraftiga ökningen av

antalet ansökningar fick till följd att Riks-

försäkringsverket införde ett utbetalningsstopp

under 1999 för att inte överskrida tillgängliga

medel inklusive anslagskredit.

Utgifterna för anslaget B8 Kostnader för statlig

assistansersättning uppgick 1999 till 4 498 milj-

oner kronor, vilket var 155 miljoner kronor lägre

än anvisade medel i statsbudgeten.

Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom

och handikapp

Utgiftsområdet omfattar två verksamhets-

områden, ekonomisk trygghet vid sjukdom och

handikapp samt socialförsäkringsadministra-

tionen, dvs. Riksförsäkringsverket och de

allmänna försäkringskassorna.

Tabell 5.36 Uo 10 Ek. trygghet vid sjukdom och handikapp

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Ek. tryggh.

Vid sjukdom/

handikapp

35 311

75 067

7 475

82 769

7 702

B. Social-

försäkrings

adm.

4 374

5 437

-1

5 708

272

Summa Uo 10

39 685

80 503

7 474

88 477

7 974

Utfallet för utgiftsområdet uppgick till

88 477 miljoner kronor, vilket är 7 974 miljoner

kronor (10 procent) högre än anvisade medel i

statsbudgeten.

Skillnaden förklaras främst av högre utgifter

för Anslaget A1 Sjukpenning och rehabilitering

m.m. Utgifterna blev 7,8 miljarder kronor

(39 procent) högre än vad som anvisats i

statsbudgeten. Utgiftsutvecklingen för anslaget

styrs bl.a. av antalet dagar ersatta med

sjukpenning, demografiska förändringar samt

beteendeförändringar på individnivå. Vidare

påverkas utgifterna av den genomsnittliga

ersättningen, vilken styrs av regelverk och

löneutveckling.

År 1999 ökade antalet sjukskrivna samt antalet

ersatta sjukdagar. I synnerhet de långa sjuk-

skrivningsperioderna (mer än 1 år) har ökat

1999. Vidare ökade den genomsnittliga

ersättningen per sjukdag, vilket kan förklaras av

att nya yrkesgrupper med höga inkomster utgör

en ökande andel. En annan förklaring är att det

förbättrade läget på arbetsmarknaden har lett till

en ökning av arbetskraftens storlek och därmed

även antalet personer med tillträde till

sjukförsäkringen. I tider av hög efterfrågan på

arbetskraft tenderar även människors be-

nägenhet att sjukskriva sig att öka.

Tabell 5.37 Antal ersatta sjukdagar, ersättning per dag.

Antal ersatta netto sjukdagar

miljoner dagar.

Genomsnittlig ersättning,

kronor/ dag.

1997

41,7

332

1998

50,4

368

1999

62,7

386

Antalet ersatta netto sjukdagar uppgick 1999 till

ca 62,7 miljoner dagar. Det är ca 12 miljoner

(24,4 procent) fler dagar än 1998.

Utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid

ålderdom

Utgiftsområdet finansierar folkpension i form av

ålderspension, efterlevandepensioner till vuxna,

delpensioner och bostadstillägg för pensionärer.

Tabell 5.38 Uo 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Ek. Trygghet

vid ålderdom

62 684

34 315

121

34 450

135

Summa Uo 11

62 684

34 315

121

34 450

135

Under budgetåret 1999 uppgick anslags-

förbrukningen till 34 450 miljoner kronor, vilket

är 135 miljoner kronor (0,4 procent) högre än

anvisade medel i statsbudgeten.

Utgifterna på anslaget A3 Bostadstillägg till

pensionärer blev 99 miljoner kronor högre än

anvisade medel på statsbudgeten. Skillnaden

förklaras till största delen av att medelbeloppet

för bostadstillägg till pensionärer (bostads-

tillägget) har varit högre än beräknat. Under

1999 har antalet med bostadstillägg minskat från

490 000 till 474 027 personer. Minskningen beror

på att andelen ATP-pensionär med högre

årsinkomster har ökat. Trots minskningen av

antalet BTP-tagare ökade utgifterna med 4 pro-

cent under 1999. Anledningen till denna

utveckling var att ersättningsgraden höjdes från

85 till 90 procent.

Utgifterna för anslaget A4 Delpension

översteg budgeterade medel med 95 miljoner

kronor. Skillnaden beror på att den s.k. del-

pensionsfaktorn, dvs. utbetalt belopp per person

räknat i basbelopp, blev högre än beräknat.

Utgifterna på anslaget A1 Ålderspensionärer

ökade med 16 miljoner kronor jämfört med vad

som tilldelades i statsbudgeten. Utgifterna för

ålderspension ökade med ca 3 procent mellan

1998 och 1999. Det totala antalet ålders-

pensionärer är i det närmaste oförändrat,

däremot har antalet ATP-pensionärer ökat med

ca 1 procent. Nytillskottet av pensionärer har i

ökad utsträckning rätt till full ATP, vilket

medför ökade kostnader. Kostnaderna för

ålderspensionerna utanför statsbudgeten ökade

1999.

Utgifterna på anslaget A2 Efterlevande-

pensioner till vuxna blev 75 miljoner kronor lägre

än budgeterat. En förklaring till skillnaden kan

vara kvardröjande effekter från 1997 då inkomst-

prövning av änkepension för folkpension

infördes.

Ålderspensionssystemet

Utgifterna för inkomstrelaterad ålderspension

som finansieras ur Allmänna pensionsfonden

och redovisas vid sidan av statsbudgeten uppgick

1999 till ca 136 miljarder kronor. Ålders-

pensioner finansierade över statsbudgeten

uppgick 1999 till 11,6 miljarder kronor. Före

ingången av 1999 omfattade de statliga tak-

begränsande utgifterna vid sidan av

statsbudgeten dels försäkringen för allmän

tilläggspension (ATP), dels utgifter för del-

pension- och arbetsskadeförsäkring. Från och

med budgetåret 1999 bokförs de senare på

statsbudgeten. Med anledning av ålderspensions-

reformen har fr.o.m. år 1999 finansierings-

ansvaret för efterlevande- och förtidspensioner

inom ATP förts över till statsbudgeten. I gengäld

har finansieringsansvaret för större delen av

utgifterna för folkpension i form av ålders-

pension förts till AP-fonden. Takbegränsade

utgifter vid sidan av statsbudgeten omfattar

numera inkomstrelaterad ålderspension samt

folkpension till pensionärer som även uppbär

ATP. Ålderspensionssystemet inkluderar AP-

fonden och fr.o.m. år 1999 även Premiepensions-

myndigheten.

Utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer

och barn

Utgiftsområdet finansierar stöd till barnfamiljer,

främst genom allmänna barnbidrag, föräldra-

försäkring inklusive havandeskapspenning och

underhållsstöd.

Tabell 5.39 Uo 12 Ek. trygghet för familjer och barn

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Ek. Trygghet

för familjer

&barn

35 910

39 896

461

41 175

1 279

Summa Uo 12

35 910

39 896

461

41 175

1 279

Utfallet för utgiftsområdet blev 41 175 miljoner

kronor, vilket var 1 279 miljoner kronor

(3,2 procent) högre än anvisade medel i

statsbudgeten. Under året har väsentliga

utgiftsökningar för föräldraförsäkring och

underhållsstöd skett inom utgiftsområdet.

Utfallet för anslaget A2 Föräldraförsäkring

översteg anvisade medel på statsbudgeten med

765 miljoner kronor, vilket är 5 procent högre än

anvisat i statsbudgeten. Orsaken är att medel-

ersättningen har ökat. Ökningen av medel-

ersättningen beror bl.a. på att männen, som i

genomsnitt har högre inkomster, har ökat sitt

uttag från föräldraförsäkringen mer än beräknat.

Männens andel av utbetalda föräldrapennings-

dagar har stigit till 11,6 procent. Nedan följer en

tabell som visar medelersättningens utveckling

för föräldrapenningen.

Tabell 5.40 Föräldrapenningen år 1996-1999.

Antal

netto

dagar

1000-tal

därav

kvinnor

%

därav

män

%

Medel

ers. per

dag

kr/dag

därav

kvinnor

kr/dag

därav

män

kr/dag

1996

42 177

89,4

10,6

269

256

374

1997

37 905

90,1

9,9

274

264

364

1998

36 327

89,6

10,4

302

291

397

1999

36 036

88,4

11,6

316

305

403

Utgifterna för anslaget A3 Underhållsstöd blev

428 miljoner kronor (17 procent) högre än vad

som anvisades på statsbudgeten. De högre

utgifterna för underhållsstödet beror bl.a. på att

antagandet om de bidragsskyldigas totala antal

barn var för lågt. Vidare har antalet barn som får

underhållsstöd ökat mer än beräknat. Det har

också skett en ökning av antalet barn i växelvis

boende. Jämfört med föregående år minskar

dock utgifterna med 93 miljoner kronor vilket

förklaras av att de bidragsskyldiga har ökat

återbetalningarna. Den genomsnittliga ut-

betalningen per barn har minskat under 1999.

Orsaken till minskningen är en ändrad

fördelning mellan olika typer av underhållsstöd.

Andelen barn med fullt underhållsstöd minskar

medan andelen barn med bidrag vid växelvis

boende ökar. Även gruppen barn med

utfyllnadsbidrag ökar.

Utfallet för anslaget A6 Vårdbidrag för

funktionshindrade blev 62 miljoner kronor högre

än budgeterat. Andelen barn som har beviljats

vårdbidrag har fördubblats sedan 1985. Under

1999 ökade antalet beviljade vårdbidrag med 12

procent jämfört med 1998. Ökat fokus på barn

med psykiska störningar förklarar merparten av

ökningen.

Anslaget A1 Allmänna barnbidrag överskred

budgeterade medel med 61 miljoner kronor. I

relation till totalt tillgängliga medel blev utfallet

358 miljoner kronor lägre. Vid en jämförelse mot

föregående år blev utfallet 64 miljoner kronor

lägre vilket förklaras av sjunkande födelsetal och

ett lägre antal bidragsberättigade barn.

Utgiftsområde 13 Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet

Utgifterna omfattar till största delen bidrag till

arbetslöshetsersättning (ca 97 procent av ut-

gifterna 1999) och resterande del utgörs av

bidrag till lönegarantiersättning.

Tabell 5.41 Uo 13 Ek. trygghet vid arbetslöshet

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Ers. vid

arbetslöshet

37 331

33 789

150

35 448

1 659

Summa Uo13

37 331

33 789

150

35 448

1 659

Utgifterna för utgiftsområdet uppgick till

35 448 miljoner kronor år 1999, vilket är

1 659 miljoner kronor (5 procent) högre än

anvisat i statsbudgeten. Jämfört med budgetåret

1998 har utgifterna minskat med 795 miljoner

kronor. Minskningen förklaras av att den öppna

arbetslösheten har minskat från i genomsnitt

6,5 procent av arbetskraften 1998 till 5,6 procent

1999.

Utgiftsnivån inom utgiftsområdet påverkas av

nivån på den öppna arbetslösheten vad gäller

utgifter för arbetslöshetsersättningen, genom-

snittlig dagpenning samt av antalet konkurser

vad gäller utgifterna för lönegarantiersättning.

De högre utgifterna är hänförliga till A1

Bidrag till arbetslöshetsersättning, vars utfall blev

1 698 miljoner kronor högre än anvisat. Därmed

har anslagskrediten utnyttjats med 1 276 milj-

oner kronor. En förklaring till den högre

förbrukningen är att utgifterna vid bud-

geteringen underskattades för de personer som

räknas som sysselsatta i SCB:s arbetskrafts-

undersökning, men samtidigt uppbär arbets-

löshetsersättning, t.ex. deltidsarbetslösa och

tillfälligt anställda. År 1998 förändrades

redovisningsprinciperna för anslagsavräkningen

av skatt på transfereringar. Som ett resultat av

denna förändring av redovisningsprinciperna

genomfördes en teknisk justering av anslaget

1999 i form av en indragning med ca 731 mil-

joner kronor.

Utfallet för anslaget A2 Bidrag till lönegaranti-

ersättningar, uppgick till 954 miljoner kronor,

vilket var 39 miljoner kronor lägre än

statsbudgeten. Skillnaden förklaras av att den

ekonomiska konjunkturen har medfört en

minskning av antalet konkurser, vilket i sin tur

minskar nyttjandet av statlig lönegaranti. Under

1999 tillfördes anslaget 150 miljoner kronor på

tilläggsbudget. Totalt tilldelade medel uppgick

således till 1 143 miljoner kronor och utfallet

blev 189 miljoner kronor lägre än totalt tilldelade

medel.

Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv

Utgiftsområdet omfattar arbetsmarknads-

politiska åtgärder, Arbetsmarknadsverket,

Arbetarskyddsstyrelsen m.fl. myndigheters

förvaltning samt forskning och utveckling på

arbetsmarknads- och arbetslivsområdet.

Området omfattar även vissa utgifter för Samhall

AB:s verksamhet, jämställdhetspolitiska frågor

samt statliga arbetsgivarfrågor.

Tabell 5.42 Uo14 Arbetsmarknad och arbetsliv

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A.

Arbetsmarkn.

34 039

34 721

-307

35 721

1 000

B. Arbetsliv

5 534

5 377

-1

5 476

99

C. Jäm-

ställdhet

kvinnor-män

36

33

0

28

-5

D. Staten som

arbetsgivare

8 059

8 143

0

7 570

-573

Summa Uo 14

47 668

48 274

-308

48 795

521

Utfallet för utgiftsområdet blev 48 795 miljoner

kronor, vilket är 521 miljoner kronor (1 procent)

högre än statsbudgeten. Utfallet blev 351

miljoner kronor lägre än totalt tilldelade medel.

Anslaget A2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

(inkl. äldreanslaget 1995/96 Arbets-

marknadspolitiska åtgärder), svarade för ca

46 procent av de totala utgifterna 1999. Jämfört

med 1998 har de totala utgifterna för

utgiftsområdet under 1999 ökat med 1 127

miljoner kronor.

Skillnaden i förhållande till anvisade medel på

statsbudgeten hänför främst till en ökning av

utgifterna med 442 miljoner kronor för anslaget

A2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Detta

berodde troligtvis på att åtgärdernas

styckkostnader ökade mer än vad som förutsågs

inför 1999 års planering. Jämfört med 1998 har

utgifterna ökat med 1 137 miljoner kronor. Från

och med 1999 belastas anslaget med statlig

ålderspensionsavgift.

Utfallet för anslaget A4 Europeiska social-

fonden m.m. blev 354 miljoner kronor högre än

anvisat i statsbudgeten. Av de för program-

perioden 1995-1999 avsatta medlen (totalt ca

3 100 miljoner kronor ) har ca 86 procent

utbetalats vid budgetårets utgång.

Utfallet för anslaget B3 Forskning, utveckling

och utbildning m.m. uppgick till 387 miljoner

kronor, vilket är 91 miljoner kronor högre än

anvisat i statsbudgeten. Skillnaden förklaras av

att utbetalningar under året har utförts till

tidigare avslutade projekt.

Utfallet för anslaget D2 Statliga

tjänstepensioner m.m. blev 7 569 miljoner kronor,

vilket är 571 miljoner kronor lägre än anvisat i

statsbudgeten. Skillnaden förklaras i huvudsak av

riksdagens beslut om att hela basbeloppet skall

ligga till grund för utbetalning av den allmänna

pensionen. Genom den höjning som skedde av

allmänpensionen sänktes den statliga tjänste-

pensionsandelen för de grupper som har pension

efter det gamla avtalet PA-SPR. Denna grupp har

en s.k. samordnad pension. Detta innebär att

belastningen av D2 anslaget minskar och i

gengäld belastas folkpensionsanslaget till större

delen avseende denna grupp pensionärer.

Indragningar av medel på utgiftsområdet

uppgick 1999 till totalt 1 784 miljoner kronor.

Största delen av indragningarna härrör från

anslaget A2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder,

från vilket 1 181 miljoner kronor drogs in efter

nedrevidering av antalet personer som

beräknades delta i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

Utgiftsområde 15 Studiestöd

Utgiftsområdet omfattar studiehjälp till

gymnasiestuderande, studiemedel i form av

bidrag, räntesubventioner och avskrivning av

studielån, olika typer av vuxenstudiestöd samt

bidrag för vissa studiesociala ändamål.

Tabell 5.43 Uo 15 Studiestöd

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Studiestöd

21 919

22 447

-92

19 676

-2 771

Summa Uo 15

21 919

22 447

-92

19 676

-2 771

För 1999 uppgick utgifterna till 19 676 miljoner

kronor, vilket är 2 771 miljoner kronor (12 pro-

cent) lägre än anvisat i statsbudgeten. I relation

till totalt tilldelade medel blev utfallet

1 484 miljoner kronor lägre. Under året har

indragningar på totalt 1 247 miljoner kronor

gjorts. Jämfört med 1998 har utfallet minskat

med 2 243 miljoner kronor.

Skillnaden mellan utfallet och statsbudgeten

hänför sig främst till minskade utgifter på

anslaget A2 Studiemedel m.m. vilket

huvudsakligen beror på att CSN 1999 övergick

från en blandad utgifts- och kassamässig

avräkningsprincip till en renodlad kassamässig

avräkningsprincip avseende myndighetens

räntor. Denna förändring innebär att ca 1 100

miljoner kronor avräknas 2000 i stället för 1999.

Tabell 5.44 Antal studerande med studiemedel

1996 1999

Studiebidrag

Studielån

1996

356 394

262 668

1997

384 650

300 021

1998

412 316

326 354

1999

416 703

336 457

Jämfört med 1998 har utfallet 1999 minskat med

1 594 miljoner kronor. Under 1999 ökade antalet

högskolestuderande som hade studiemedel med

ca 2 procent eller drygt 5 500 personer. Antalet

studiemedelstagare i forskarutbildning minskade

med ca 56 procent under 1999. Orsaken till

minskningen var nya regler för doktoranders

studiefinansiering. Under 1999 har antalet

studiemedelstagare på komvux och gymnasial

nivå minskat. Under året har det skett en

marginell minskning av antalet studie-

medelstagare på grundskolenivå.

Tabell 5.45 Utbetalda studiemedel 1996-1999

Miljoner kronor

Bidrag

Lån1

1996

4 479

9 075

1997

4 810

10 119

1998

4 964

10 754

1999

5 016

11 165

1 inkl extra studiemedel

Utfallet för anslaget A3 Vuxenstudiestöd m.m.

blev 1 231 miljoner kronor lägre än anvisade

medel på statsbudgeten. Minskningen av utfallet

förklaras främst av att efterfrågan på det särskilda

utbildningsbidraget har minskat kraftigt, bl.a. till

följd av fortsatt sjunkande arbetslöshet. Jämfört

med föregående år har utfallet minskat med

654 miljoner kronor.

Tabell 5.46 Antal personer som mottog vuxenstudiestöd

1996-1999

1996

1997

1998

1999

41 800

90 700

116 300

96 000

Utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning

Utgiftsområdet omfattar barnomsorg, skola,

vuxenutbildning, kvalificerad yrkesutbildning,

universitets- och högskoleutbildning, forskning

samt högskolemyndigheter.

Tabell 5.47 Uo16 Utbildning och universitetsforskning

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Barnomsorg,

skola o vuxenutb.

5 543

6 802

81

6 251

-552

B. Universitet

högskolor m.m.

19 334

19 500

0

19 933

433

C. Högskole-

myndigheter

476

453

61

487

34

D. Nationell och

int. Forskn.

Resurser

2 330

2 218

-18

2 420

201

E. Gemensamma

ändamål

54

57

-17

58

1

Summa Uo 16

27 737

29 031

107

29 148

118

För 1999 uppgick utgifterna till 29 148 miljoner

kronor, vilket är 118 miljoner kronor (0,4 pro-

cent) högre än anvisat i statsbudgeten. Jämfört

med totalt tilldelade medel blev utfallet

2 101 miljoner kronor lägre. En betydande del av

skillnaden jämfört med anvisat i statsbudgeten

förklaras av att medel på äldreanslag har för-

brukats under året.

Äldreanslaget 95/96 C46 Övriga utgifter inom

grundforskningen uppvisar ett utfall på 424 milj-

oner kronor.

Utfallet för Anslaget B 52 Särskilda utgifter för

universitet och högskolor m.m. blev 104 miljoner

kronor högre än budgeterat.

Utfallet för anslaget D17 Särskilda utgifter för

forskningsändamål översteg anvisade medel i

statsbudgeten med 65 miljoner kronor.

Den största skillnaden gentemot stats-

budgeten uppvisar anslaget A 15 Särskilda

utbildningsinsatser för vuxna. Utfallet blev

355 miljoner (-8,0 procent) kronor lägre än

anvisade medel i statsbudgeten. Skillnaden

förklaras främst av att medlen avseende den

kvalificerade yrkesutbildningen inte förbrukades

helt under 1999. Anslaget innehåller bl.a. utgifter

för regeringens satsning på vuxenutbildning, det

s.k. Kunskapslyftet. Bidraget betalas ut i förskott

till kommunerna, varvid avräkning mot pre-

stationer sker i efterhand. För 1999 anvisades

motsvarande 106 500 årsstudieplatser, vilket är

5 600 färre platser än 1998. Under läsåret

1998/99 deltog 6,6 procent av befolkningen

mellan 20 och 64 år i den kommunala

vuxenutbildningen inklusive kunskapslyftet.

Tabell 5.48 Totalt antal heltidsplatser och antal elever i

kommunal vuxenutbildning (inkl. kunskapslyftet) 1996-

1999

Antal

HT 1997

VT 1998

HT 1998

VT 1999

Heltids-

platser

113 475

142 529

144 630

156 815

Elever

172 934

191 456

227 885

228 010

Universitet och högskolor svarar för ca 68 pro-

cent av utgiftsområdets utgifter. Utgifterna som

avser utbildning och forskning vid universitet

och högskolor uppgick 1999 till 19 933 miljoner

kronor, vilket är 434 miljoner kronor högre än

anvisat i statsbudgeten. Ökningen förklaras av

ett ökat antal studieplatser i samband med

utbyggnaden av universitet och högskola.

Sammanlagt kommer medel motsvarande 89 000

nya platser att tillföras universitets- och

högskoleområdet under åren 1997- 2002.

Utgiftsområde 17 Kultur, medier trossamfund

och fritid

Utgiftsområdet omfattar bland annat allmän

kulturverksamhet, museer, film, trossamfund,

folkbildning, ungdoms-, folkrörelse- och idrotts-

frågor.

Tabell 5.49 Uo17 Kultur, medier, trossamfund och fritid

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Allmän

kulturverk-

samhet

367

300

0

301

1

B. Teater, dans

och musik

1 430

1 398

0

1 396

-2

C. Bibliotek,

litteratur,

kultur-

tidskrifter

199

227

0

230

3

D. Bild/form

samt konst-

hantverk

79

86

0

94

8

E. Ersättning/

bidrag till

konstnärer

252

262

0

259

-3

F. Arkiv

298

294

-2

294

0

G. Kulturmiljö

393

441

0

532

91

H. Museer och

utställningar

939

962

5

967

5

I. Film o

medier

181

194

-1

193

-1

J. Forskning

42

37

0

38

1

K. Tros-

samfund

56

56

-1

55

-1

L. Folkbildning

2 491

2 579

0

2 569

-10

M. Ungdoms-

frågor

108

109

0

112

3

N. Folkrörelse-

och bildnings-

frågor

507

507

0

514

7

Summa Uo 17

7 342

7 452

1

7 554

102

För 1999 uppgick utgifterna till 7 554 miljoner

kronor, vilket är 102 miljoner kronor (1,4 pro-

cent) högre än vad som anvisades i stats-

budgeten.

Skillnaden i förhållande till statsbudgeten

beror främst på anslaget G 2 Bidrag till kultur-

miljövård. Anslaget överskred anvisade medel

med 87 miljoner kronor, vilket helt finansierades

av tidigare års anslagssparande. Överskridandet

hänför sig delvis till förpliktelser som ej kunde

utföras under 1998.

Utgiftsområde 18 Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande

Utgiftsområdet omfattar plan-, bygg- och

bostadsväsendet, geotekniska frågor, läns-

styrelserna, de regionala självstyrelseorganen,

lantmäteriverksamhet m.m. samt stöd till eko-

logisk omställning och utveckling.

Tabell 5.50 Uo18 Samhällsplanering, bostad och byggande

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Plan-,

byggbost.

väsendet

19 628

16 728

34

14 023

-2705

B. Geoteknik

22

23

0

27

4

C. Länsstyrel-

serna m.m.

1 696

1 778

1

1 819

41

D. Lantmäteri-

verksamh.

407

433

0

396

-37

E. Stöd till

ekologisk utv.

617

1 500

0

908

-592

Summa Uo 18

22 370

20 463

35

17 172

-3 291

Utfallet för budgetåret 1999 blev 17 172 miljoner

kronor, vilket är 3 291 miljoner kronor

(16,1 procent) lägre än anvisat i statsbudgeten.

Skillnaden hänför sig främst till att anslaget

A 5 Statens bostadskreditnämnd: Garanti-

verksamhet redovisade ett lågt utfall. Anslagets

utfall underskred budgeterade medel med

1 753 miljoner kronor. Antalet skadeärenden

inom BKN:s resultatområde för Äldre garantier

minskade markant under 1999. En väsentlig

orsak till denna minskning är att de omfattande

utbetalningarna under främst 1998 medförde

ökad stabilitet i den återstående garantistocken.

Även det låga ränteläget, som inneburit att lån

kunnat omsättas till lägre räntenivå, är en

bidragande orsak. Den genomsnittliga räntan i

bostadsinstitutens utlåning föll från mitten av

1998 till mitten av 1999 med 1,3 procentenheter.

Utfallet för anslaget A10 Bostadsbidrag blev

797 miljoner kronor lägre än anvisat i stats-

budgeten. En förklaring till att kostnaderna för

bostadsbidrag minskade är att hushållen fick

högre inkomster och att sysselsättningen ökade.

Ökningen av hushållens bostadskostnader har

också varit låg. Sammantaget har därmed

behovet av bostadsbidrag minskat.

Anslag E1 Stöd till lokala investeringsprogram

för ekologisk hållbarhet anvisades i statsbudgeten

med 1 495 miljoner kronor. Utfallet blev

590 miljoner kronor lägre än budgeterat. Skälet

var det av regeringen beslutade begränsnings-

beloppet på 960 miljoner kronor. Detta innebar

att utgifterna på anslaget under 1999 maximalt

fick uppgå till detta belopp.

Utfallet för anslaget A2 Räntebidrag blev

170 miljoner kronor lägre än anvisat i

statsbudgeten. Detta beror på att

subventionsräntan blev lägre än beräknat i

statsbudgeten och att räntestödet vid förbättring

av bostadshus sänktes under 1999.

I förhållande till utgiftsområdets totalt till-

delade medel, som uppgick till 21 009 miljoner

kronor, var förbrukningen 3 837 miljoner kronor

lägre.

Utgiftsområde 19 Regional utjämning

och utveckling

Utgiftsområdet omfattar bl.a. olika former av

regionalpolitiskt företagsstöd och medel som

länsstyrelserna förfogade över för regional

projektverksamhet samt en del av

medfinansieringen av EG:s strukturprogram. I

utgiftsområdet ingår även utbetalningar från

EG:s regionalfond som delfinansierar EG:s

bidrag till strukturprogrammen.

Tabell 5.51 Uo19 Regional utjämning och utveckling

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1999

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Regional

utjämning och

utveckling

3 437

2 743

26

3 720

977

Summa Uo 19

3 437

2 743

26

3 720

977

Utfallet 1999 blev 3 720 miljoner kronor vilket är

977 miljoner kronor (35,6 procent) högre än

anvisat i statsbudgeten.

Till största delen beror skillnaden på att

åtaganden gjorda före 1999 till största delen

täcktes av anslagsbehållningar på främst äldre-

anslaget Regionalpolitiska åtgärder. Vid

övergången till ett bemyndigandesystem fördes

ett nytt anslag, A1 Allmänna regionalpolitiska

åtgärder, upp på statsbudgeten 1999. Anslaget

uppgick till ett lägre belopp, 950 miljoner

kronor, på grund av att anslagsbehållningarna på

äldreanslaget i stället skulle tas i anspråk. De

sammanlagda utgifterna för regionalpolitiska

åtgärder blev 1 630 miljoner kronor, således

680 miljoner kronor högre än anvisat i stats-

budgeten.

Utfallet för anslaget A8 Europeiska regionala

utvecklingsfonden blev 973 miljoner kronor,

vilket är 191 miljoner kronor högre än anvisat i

statsbudgeten. Differensen täcktes av anslags-

sparande.

Utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård

Utgiftsområdet omfattar bland annat frågor

rörande biologisk mångfald och naturvård,

miljö- och kretsloppsforskning samt strålskydd

och säkerhetsfrågor kopplade till kärnkraften.

Tabell 5.52 Uo20 Allmän miljö och naturvård

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

TB

Utfall

Utfall-

SB

A. Mijövård

1 133

1 300

28

1 379

79

B. Strålskydd,

kärnsäkerhet

240

249

0

253

4

Summa Uo 20

1 373

1 549

28

1 632

83

Under 1999 blev utgifterna 1 632 miljoner

kronor, vilket är 83 miljoner kronor (5,4 pro-

cent) högre än anvisat i statsbudgeten.

Den främsta förklaringen till de högre

utgifterna är äldreanslaget Investeringsbidrag för

främjande av omställning i ekologiskt hållbar

riktning, som belastades med 104 miljoner

kronor.

Utfallet för anslaget A3 Åtgärder för att bevara

den biologiska mångfalden blev 37 miljoner

kronor högre än budgeterat, varav 23 miljoner

kronor tillfördes på tilläggsbudget.

Däremot blev det lägre utgifter än budgeterat

på anslaget A10 Miljöinsatser i Östersjöregionen,

84 miljoner kronor. Förklaringen är att dessa

insatser skall sträcka sig över flera år.

Utgiftsområde 21 Energi

Utgiftsområdet omfattar frågor avseende till-

försel, distribution och användning av energi.

Dessutom omfattas program för omställning och

utveckling av energisystem vars huvudinriktning

är en långsiktig satsning på forskning, utveckling

och demonstration av ny energiteknik. Till

utgiftsområdet hör också energipolitiskt

motiverade internationella klimatinsatser i

Baltikum och Östeuropa.

Tabell 5.53 Uo21 Energi

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Energi-

systemfrågor

259

113

0

252

139

B. Omställning

och utveckling av

energisystem

608

1 568

0

849

-719

Summa Uo 21

867

1 681

0

1 101

-580

I statsbudgeten anvisades 1 681 miljoner kronor.

Utfallet för utgiftsområdet blev 1 101 miljoner

kronor, vilket är 580 miljoner kronor (34,5 pro-

cent) lägre än budgeterat belopp..

Skillnaden hänför sig främst till verksamhets-

område B Omställning och utveckling av

energisystemet. På anslaget B4 Energiforskning

anvisades i statsbudgeten 398 miljoner kronor.

Utgifterna uppgick till 205 miljoner kronor,

alltså 193 miljoner kronor lägre än budgeterat.

Skillnaden beror på att regeringen beslutade om

ett begränsningsbelopp på 149 miljoner kronor

vad avsåg Statens energimyndighets del av

anslaget. Detta innebar att anslaget totalt under

1999 fick belastas med utgifter på högst 243 milj-

oner kronor.

Utfallet för anslaget B1 Bidrag för att minska

elanvändandet blev 195 miljoner kronor, vilket

var 160 miljoner kronor lägre än anvisat i stats-

budgeten. Skillnaden beror på att utbetalnings-

takten av bidrag sjönk mer än beräknat. Rege-

ringen införde våren 1999 även begränsningar i

behandlingen av ansökningar av bidragen.

Utfallet för anslaget B9 Åtgärder för el- och

värmeförsörjning i Sydsverige blev 40 miljoner

kronor. Anslaget budgeterades till 200 miljoner

kronor, vilket betyder att utgifterna blev

160 miljoner kronor lägre. Anledningen till det

låga utfallet är att regeringen i juli 1999 beslutade

om ett begränsningsbelopp för utgifterna på

40 miljoner kronor. Detta innebar att det

utgående anslagssparandet 1999 uppgår till 358

miljoner kronor.

Utgiftsområde 22 Kommunikationer

Utgiftsområdet omfattar väg- och järnvägstrafik,

sjöfart, luftfart, postbefordran,

telekommunikationer och övergripande IT-

frågor.

Tabell 5.54 Uo22 Kommunikationer

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Vägar och

järnvägar

24 410

22 931

-86

22 944

13

B. Sjö-och

luftfart

1 099

807

105

870

63

C. Post- och

telekommunik.

751

695

0

709

14

D. SJ,

kollektivtrafik

m.m.

616

633

-20

596

-37

E. Kommunik-

ationsforskn.

meteorologi

473

436

0

510

74

Summa Uo 22

27 349

25 501

-1

25 629

127

I statsbudgeten anvisades totalt 25 502 miljoner

kronor. Utfallet blev 25 629 miljoner kronor,

vilket är 127 miljoner (0,5 procent) högre än

anvisat i statsbudgeten.

De största skillnaderna mellan utfall och

statsbudget återfinns på anslagen A4 Banverket:

Banhållning samt A2 Väghållning och statsbidrag.

Utgifterna för anslagen blev 423 miljoner kronor

högre respektive 348 miljoner kronor lägre än

anvisat i statsbudgeten. På statsbudgeten

anvisades 12 480 miljoner kronor för Väghållning

och statsbidrag. Regeringen beslutade om en

indragning på 500 miljoner kronor på anslaget

och dessutom ett begränsningsbelopp på

11 895 miljoner kronor. Utfallet blev

12 132 miljoner kronor. Regeringen beslutade

även om ett begränsningsbelopp för anslaget

Banverket: Banhållning.

Utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med

anslutande näringar

Utgiftsområdet omfattar Jord- och skogsbruk,

fiske samt utgifter inom ramen för EU:s

gemensamma jordbrukspolitik (CAP) och fiske-

politik (CFP). Vidare ingår nationellt beslutade

åtgärder inom dessa näringar. I utgiftsområdet

ingår också utgifter för växtskydd, djurskydd

och djurhälsovård samt livsmedelskontroll.

Utgiftsområdet innefattar även anslag till högre

utbildning och forskning som rör vård och

utnyttjande av biologiska naturresurser.

Tabell 5.55 Uo23 Jord- och skogsbruk m.m.

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB

1999

A. Internationellt.

Samarbete

38

38

0

36

-2

B. Jordbruk och

trädgårdsnäring

9 483

9 554

0

9 426

-128

C. Fiske

147

190

0

178

-12

D. Rennäring mm

88

95

0

103

8

E. Djurskydd och

djurhälsovård

301

279

0

326

46

F. Livsmedel

187

176

0

179

3

G. Utbildning och

forskning

1 254

1 290

0

1 320

30

H. Skogsnäring

338

351

12

357

6

Summa Uo 23

11 836

11 973

12

11 925

-49

Utfallet för 1999 uppgick till 11 925 miljoner

kronor, vilket är 49 miljoner kronor (-0,4 pro-

cent) lägre än vad som anvisades i statsbudgeten.

De lägre utgifterna förklaras främst av anslaget

B13 Från EG-budgeten finansierade komp-

letterande åtgärder inom jordbruket. Förklaringen

är att utbetalningar för vallstöd avseende 1999

senarelades till efter årsskiftet 2000. Lägre utfall

än anvisat i statsbudgeten, 166 miljoner kronor,

blev det även för anslaget B12 Kompletterande

åtgärder inom jordbruket. Även här är

förklaringen uppskjutna utbetalningar av

vallstöd.

Högre utgifter i förhållande till statsbudgeten,

260 miljoner kronor, blev det däremot för

anslaget B14 Arealersättning och djurbidrag m.m.

Det högre utfallet förklaras av en lägre anslags-

tilldelning i statsbudgeten till följd av ett stort

ackumulerat anslagssparande, vilket delvis togs i

anspråk under 1999.

Utgiftsområde 24 Näringsliv

Utgiftsområdet omfattar näringspolitik, tekno-

logisk infrastruktur, konkurrensfrågor, teknisk

forskning och utveckling, utrikeshandel, export

och investeringsfrämjande, kooperativa frågor

samt konsumentfrågor.

Tabell 5.56 Uo24 Näringsliv

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall

SB

1999

A. Näringspol.

976

723

17

1 017

294

B. Tekn.

infrastruktur

161

192

0

179

-13

C. Konkurrens-

frågor

77

68

7

70

1

D. Tekn. forskn.

Utv.

1 214

1 268

-5

1 449

181

E. Utrikeshandel,

export- och

inv.främjande

248

413

2

329

-85

F. Konsument

frågor

101

113

0

115

2

G. Övriga

åtaganden

41

119

-9

97

-23

Summa Uo 24

2 818

2 898

12

3 256

358

För budgetåret 1999 uppgick utgifterna till

3 256 miljoner kronor. Detta är 358 miljoner

kronor (12,4 procent) högre än anvisade medel i

statsbudgeten. Den högre förbrukningen inom

utgiftsområdet finansierades främst genom att

ingående anslagsbehållningar utnyttjades.

För anslaget D1 Teknisk forskning och ut-

veckling blev utfallet 179 miljoner kronor högre

än anvisade medel i statsbudgeten. De högre

utgifterna täcktes av ingående anslags-

behållningar från 1998. Regeringen beslutade om

ett begränsningsbelopp för anslaget på

869 miljoner kronor. Utfallet blev knappt

869 miljoner kronor. Antalet forskning- och

utvecklingsprojekt som beviljats medel under

budgetåret har ökat något jämfört med 1998.

Vidare har 258 miljoner kronor förbrukats på

äldreanslaget Program för A95/16 småföretags-

utveckling: förnyelse och tillväxt under 1998.

Utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner

Utgiftsområdet omfattar huvuddelen av statens

bidrag till kommuner och landsting. Bidragen

lämnas dels i form av ett allmänt finansiellt stöd

till kommuner och landsting, dels förekommer

bidrag med fördelande och utjämnade syfte.

Utgiftsområdet omfattar också bidrag för

särskilda insatser i vissa kommuner och

landsting.

Tabell 5.57 Uo25 Allmänna bidrag till kommuner

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall

SB 1999

A.Bidr./

ersättn

till kom-

muner och

landsting

96 784

103 565

-40

102 542

-1 022

Summa

Uo 25

96 784

103 565

-40

102 542

-1 022

År 1999 blev utfallet för utgiftsområdet

102 542 miljoner kronor, vilket är 1 022 miljoner

kronor (1 procent) lägre än vad som anvisades i

statsbudgeten.

I förhållande till totalt tilldelade medel blev

utfallet 1 854 miljoner kronor lägre. Jämfört med

1998 blev ökade utgifterna med 5 758 miljoner

kronor högre. Syftet med de ökade statsbidragen

är att underlätta för kommuner och landsting att

klara det lagstadgade kravet på ekonomisk balans

år 2000 samt att finansiera vissa satsningar inom

områdena vård, skola, omsorg.

Skillnaden gentemot anvisat i statsbudgeten

hänförs främst till lägre utgifter för anslaget A3

Statligt utjämningsbidrag till kommuner och

landsting. Detta förklaras av att Statistiska

centralbyråns slutliga beräkning av statsbidraget

till kommuner och landsting var lägre än den

preliminära beräkningen.

Lägre utgifter i förhållande till anvisat i

statsbudgeten blev det också på anslaget A2

Bidrag till särskilda insatser i vissa kommuner och

landsting. Orsaken är att Bostadsdelegationen

och regeringen inte hann behandla alla inkomna

ärenden under 1999, vilket innebär att utgifterna

i stället belastar anslaget år 2000.

Utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m.

Utgiftsområdet omfattar utgifter för räntor på

statsskulden, oförutsedda utgifter och Riksgälds-

kontorets provisionskostnader i samband med

upplåning på de internationella kapital-

marknaderna. Utgiftsområde 26 omfattas inte av

det statliga utgiftstaket.

Tabell 5.58 Uo26 Statsskuldsräntor m.m.

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall

SB 1999

A. Räntor på

statsskulden

113 311

84 450

0

89 825

5 375

B. Oförutsedda

utgifter

1

10

0

0

-10

C. RGK:s

provisions-

kostnader

93

100

0

60

-40

Summa Uo 26

113 405

84 560

0

89 885

5 325

I statsbudgeten anvisades på utgiftsområdet

84,6 miljarder kronor medan utfallet uppgick till

89,9 miljarder kronor. Utfallet blev således

5,3 miljarder kronor högre än anvisat belopp i

statsbudgeten. Utgifterna för statsskulds-

räntorna påverkas främst av statsskuldens

storlek, räntenivåer och växelkurser. Tekniska

faktorer till följd av Riksgäldskontorets upp-

lånings- och skuldförvaltningsteknik påverkar

också ränteutgifterna. Anslagsavräkningen görs

enligt utgiftsmässiga principer och är nettot av

både inkomster och utgifter i upplånings-

verksamheten. Riksgäldskontoret har rätt att vid

behov överskrida anslaget A 1 Räntor på

statsskulden.

I statsbudgeten beräknades statsbudgetens

saldo visa ett överskott på 16 miljarder kronor

för 1999. Utfallet blev 82 miljarder kronor, dvs

66 miljarder kronor bättre än beräknat. Års-

genomsnittet för 6-månaders räntan blev en

procentenhet lägre än beräknat i statsbudgeten

medan årsgenomsnittet för den 5-åriga räntan

blev 0,2 procentenheter lägre.

Utfallet på A1 Räntor på statsskulden blev

5 375 miljoner kronor högre än anvisat i stats-

budgeten. Det bättre budgetsaldot gjorde att

Riksgäldskontoret emitterade lägre volymer än

beräknat, vilket i sin tur resulterade i lägre

överkurser vid emission (lägre inkomster). Det

bättre budgetsaldot ledde också till större åter-

köp, varför de realiserade kursförlusterna blev

större än beräknat. Kursförluster uppstår då

obligationer med en högre kupongränta än

aktuell marknadsränta återköps. Den ökade

räntebelastningen till följd av gjorda uppköp och

byten minskar statens framtida räntebetalningar i

motsvarande grad. Större valutavinster än

beräknat reducerade dock en del av de högre

ränteutgifterna. De lägre räntenivåerna bidrog till

att de inhemska räntorna minskade med ca

2 miljarder kronor.

I tabellen nedan redovisas statskuldsräntornas

olika komponenter. Då budgetmålet för den

offentliga sektorn avser finansiellt sparande

enligt nationalräkenskaperna påverkar inte

valutaförluster/vinster och kursförluster/vinster

statens finansiella sparande. Ett relevant ränte-

mått i detta sammanhang är därför delposten

summa räntor som blev nära 7,5 miljarder

kronor högre än beräknat i statsbudgeten.

Tabell 5.59 Räntor på statsskulden

Miljarder kronor

Utfall

1997

Utfall

1998

SB

1999

Utfall

1999

Utfall

SB 1999

Räntor på lån i

svenska kronor

82,5

73,1

69,5

68,5

-1,0

Räntor på lån i

utländsk valuta

23,9

23,6

20,2

22,0

1,8

Räntor på in- och

utlåning

-5,6

-3,9

-4,5

-2,4

2,1

Över-/underkurser

vid emission

-1,7

-5,7

-7,0

-2,4

4,6

Summa räntor

99,1

87,2

78,3

85,7

7,5

Valutaförluster/

vinster

-3,6

9,8

-2,4

-6,3

-3,8

Kursförluster/

vinster

2,8

15,6

8,6

10,2

1,6

Övrigt

0,1

0,6

0

0,2

0,2

Summa

ränteutgifter

98,4

113,3

84,5

89,8

5,4

Anm. Beloppen avrundade och summerar därför inte

Utgiftsområde 27 Avgiften till

Europeiska gemenskapen

Utgiftsområdet avser Sveriges avgift till den

Europeiska gemenskapens allmänna budget

(EU-budgeten). EU-budgeten finansieras

huvudsakligen av de s.k. egna medlen, vilka

utgörs av avgifter från medlemsländerna.

EU-budgeten beslutas årligen inom ramen för

ett fastställt flerårigt budgettak (det s.k.

finansiella perspektivet). Den inbetalda avgiften

kan förändras under året och avvika från budget

beroende på ett flertal olika faktorer såsom

faktisk uppbörd avseende tullar och import-

avgifter, utfallet av EU-budgeten för tidigare år,

tilläggsbudgetar på gemenskapsnivå och

valutakursförändringar. Från och med 1999

upphörde Sveriges infasningsrabatt

Tabell 5.60 Uo27 Avgiften till Europeiska gemenskapen

Miljoner kronor

Verksamhets-

område

Utfall

1998

SB

1999

TB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

A. Sveriges

avgift till

gemeskaps-

budgeten

21 210

21 908

0

20 884

-1 024

Summa Uo 27

21 210

21 908

0

20 884

-1 024

Utfallet blev 20 884 miljoner kronor, vilket är

1 024 miljoner kronor ( 4,7 procent) lägre än vad

som anvisades i statsbudgeten.

Skillnaden hänförs till anslaget A 1 Avgiften till

Europeiska gemenskapens budget. De lägre ut-

gifterna beror framför allt på en tilläggs- och

ändringsbudget från Europeiska kommissionen

där BNI-avgiften minskades med anledning av

överskottet i EU-budgeten 1998 och där även

avgiftsbaser och växelkurser uppdateras, vilket

minskade den BNI-baserade EU-avgiften.

Denna prognosjustering under löpande år

föregriper och minskar den utfallsjustering som

normalt sker efter avslutat budgetår.

Utfallet för den del av EU-avgiften som

baseras på bruttonationalinkomsten blev

903 miljoner kronor lägre än budgeterat, den

mervärdesskattebaserad avgiften blev 109 milj-

oner kronor lägre än budgeterat, de särskilda

jordbrukstullarna blev 88 miljoner kronor lägre

än budgeterat och tullavgiften blev 74 miljoner

kronor högre än budgeterat.

Tabell 5.61 Avgifter till EG samt återbetalningar inom

ramen för Sveriges infasningsrabatt

Utfall

1995

Utfall

1996

Utfall

1997

Utfall

1998

Utfall

1999

Tullavgift

3 124

3 046

2 861

3 030

2 814

Särsk.

jordbr.

Tullar och

sockeravg.

164

222

286

359

335

Mervsk.

Bas. Avg.

8 642

8 087

10 298

9 149

7 348

Avg.baser

ad på BNI

3 518

5 419

6 736

8 672

9 085

Storbr. -

avg.1

1 302

Summa

avgifter

15 448

16 774

20 181

21 210

20 884

Infasnings

återb.

-4 531

-3 622

-657

-275

0

Summa

avgifter

(netto)

10 917

13 152

19 524

20 935

20 884

1 Redovisas separat fr.o.m 1999. Ingår tidigare under moms- och BNI-avgift

Minskning av anslagsbehållningar

I statsbudgeten för 1999 beräknades

minskningen av anslagsbehållningarna till 5 milj-

arder kronor. Denna förbrukning redovisades i

den särskilda posten Minskning av

anslagsbehållningar. Posten är ett netto mellan

förbrukning av kvarstående medel från före-

gående budgetår och sparade medel från

innevarande budgetår samt utnyttjande av

anslagskredit. Minskning av anslagsbehållningar

ingår i de utgifter som omfattas av det statliga

utgiftstaket. I redovisningen av det slutliga

utfallet ingår förbrukningen av anslags-

behållningar och utnyttjande av anslagskredit i

utgifterna för respektive anslag och utgifts-

område. Det slutliga utfallet visar att anslags-

behållningarna minskade med 7,3 miljarder

kronor 1999, se tabell 5.63.

Tabell 5.62 Minskning av anslagsbehållningar 19991

Miljarder kronor

1999

Ingående reservation och

ramöverföringsbelopp 1999 01 01

37,6

Anvisat i statsbudget

577,0

Tilläggsbudget

8,5

Medgivna överskridanden

0,6

Indragningar2

-8,1

Utfall

-584,5

Indragningar p.g.a. överstigande maximalt

anslagssparande

-0,9

Utgående reservation och

ramöverföringsbelopp 1999 12 31

30,3

Förändring av anslagsbehållningar

-7,3

1 Avseende ram-och reservationsanslag exklusive statsskuldsräntor.

2 Varav +0,9 miljarder kronor avser korrigeringar av myndigheternas

årsredovisningar till följd av fel i ingående reservation och

ramöverföringsbelopp.

I tabell 5.64 redovisas de anslag som för 1999

uppvisar en förbrukning av anslagsbehållningar

och utnyttjande av anslagskredit på mer än

500 miljoner kronor.

Tabell 5.63 Förbrukningar av anslagsbehållningar och

utnyttjande av anslagskredit större än 500 mkr

Miljoner kronor

Utgiftsområde/Anslag

Uo 13 A1 Bidrag till arbetslöshetsersättning

1 698

Uo 6 A3 Utveckling och investeringar

989

Uo 14 A2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

839

Uo 12 A2 Föräldraförsäkring

765

Uo19 1998 A1 Regionalpolitiska åtgärder

738

Uo 7 A1 Biståndsverksamhet

585

Uo 9 A2 Bidrag till läkemedelsförmånen

554

Anslagsbehållningarna uppgick vid utgången av

1999 till 30 265 miljoner kronor. Utgiftsområde

7 Internationellt bistånd redovisar de största

anslagsbehållningarna uppgående till totalt

6 725 miljoner kronor. I tabell 5.65 redovisas de

anslag som uppvisade utgående anslags-

behållningar 1999 överstigande 1 miljard kronor.

Tabell 5.64 Anslag med anslagsbehållningar överstigande

1 mdkr per 991231

Miljoner kronor

Utgiftsområde/Anslag

Uo 7 A1 Biståndsverksamhet

5 105

Uo 18 A5 Statens bostadskreditnämnd

1 757

Uo 27 A1 Avgift till Europeiska gem. budget

1 318

Uo 23 B15 Intervention o exportbidr. f. jordbr.prod.

1 166

Uo 15 A3 Vuxenstudiestöd m. m.

1 150

Uo 25 A2 Bidr till särsk insatser i vissa kom o lt

1 072

Uo 7 B1 Samarbete med Central och Östeuropa

1 023

Totalt

12 591

Riksgäldskontorets nettoutlåning

För att statsbudgetens saldo skall överensstämma

med statens lånebehov redovisas Riksgälds-

kontorets nettoutlåning samt en kassamässig

korrigeringspost på statsbudgetens utgiftssida.

För 1999 blev utfallet för Riksgäldskontorets

nettoutlåning 17 933 miljoner kronor. Be-

räkningen i statsbudgeten uppgick till

26 988 miljoner kronor. Skillnaden mellan utfall

och statsbudget blev således 44 921 miljoner

kronor. I tabellen nedan framgår de största

skillnaderna.

Tabell 5.65 Riksgäldskontorets nettoutlåning

Miljoner kronor

Utfall

1998

SB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

Myndigheternas

räntekonton

2 739

0

-2 978

-2 978

Premiepensionsmedel,

utbet.

0

37 000

0

-37 000

Premiepensionsmedel,

inbet.

-13 689

-20 900

-26 051

-5 151

Kärnavfallsfonden

-209

-400

-1 881

-1 481

CSN, studielån

10 122

11 400

10 951

-449

Insättningsgaranti

-2 127

-2 600

-2 284

316

Övrigt

336

2 488

4 310

1 822

Summa

-2 828

26 988

-17 933

-44 921

I statsbudgeten för 1999 beräknades statens

utbetalningar av premiepensionsmedel uppgå till

37 000 miljoner kronor. Under året skedde dock

ingen utbetalning av dessa medel. Bakgrunden är

att sedan 1995 har en viss del av inkommande

pensionsavgifter inbetalats till Riksgäldskontoret

(RGK) för tillfällig förvaltning inom det

reformerade ålderspensionssystemets premie-

pensionsdel. I statsbudgeten beräknades att

37 000 miljoner kronor av dessa medel skulle

betalas ut från RGK till den nystartade pensions-

förvaltande Premiepensionsmyndigheten

(PPM). Till följd av problem med uppbyggnaden

av PPM:s datasystem och de individuella

pensionskontona försenades starten av systemet.

Detta ledde till att utbetalning av de 37 000 milj-

oner kronorna inte blev av under 1999. Den

första utbetalningen till PPM beräknas istället

ske under år 2000.

I statsbudgeten beräknades inbetalningarna av

premiepensionsmedel, inklusive ränta, uppgå till

20 900 miljoner kronor. Utfallet för 1999 blev

26 051 miljoner kronor, vilket betyder att

premiepensionsinbetalningarna blev 5 151 milj-

oner kronor större än budgeterat.

Utfallet för Centrala studiestödsnämndens

(CSN) lån i RGK avseende studielån och lån till

hemutrustning blev 10 951 miljoner kronor,

vilket var 449 miljoner kronor lägre än

budgeterat. Under året ökade myndigheternas

inlåning på räntekontona med 2 978 miljoner

kronor. I statsbudgeten specificerades ingen

prognos över förändringen på myndigheternas

räntekonton. Utfallet på övrigt posten i tabell

5.65 uppgår till 4 310 miljoner kronor, varav

investeringslån till myndigheter förklarar

1 330 miljoner kronor och konton för kommun-

moms förklarar 1 206 miljoner kronor.

Kassamässig korrigering

Kassamässig korrigering ingår i statsbudgeten för

att statsbudgetens saldo skall motsvara statens

lånebehov, med omvänt tecken. Posten utgör

skillnaden mellan å ena sidan saldot mellan

statsbudgetens anslag och inkomsttitlar och å

andra sidan nettot av in- och utbetalningar över

statsverkets checkräkning i Riksbanken, SCR.

Utfallet av den kassamässiga korrigeringen

framräknas residualt.

I statsbudgeten för 1999 beräknades en

kassamässig korrigeringspost till 45 000 milj-

arder kronor. Korrigeringen avsåg en överföring

av pensionsmedel från AP-fonden i enlighet med

beslutet om det reformerade ålderspensions-

systemet. Utfallet motsvarade vad som

budgeterats. Överföring till AP-fonden samt

övriga poster redovisas i nedanstående tabell.

Tabell 5.66 Kassamässig korrigering

Miljoner kronor

Utfall

1998

SB

1999

Utfall

1999

Utfall-

SB 1999

Överföring från

AP-fonden

0

-45 000

-45 000

0

Vinstmedel från

Svenska spel AB

0

0

-1 550

-1 550

Ränteperiodiseringar

1 078

0

- 568

-568

Lönegarantifonden

0

0

395

395

Försvarsmaktsbeslut

4000

0

0

0

Räddningsverket

0

0

591

591

Övrigt

-4 692

0

1 990

1 990

Summa

386

-45 000

-44 142

858

Från och med juni 1999 redovisas överskottet

från AB Svenska Spels verksamhet mot inkomst-

titel i efterhand en gång per år. Inbetalningarna

av inkomsterna sker dock kvartalsvis i förskott

enligt tidigare rutiner. Därmed uppstår en

periodiseringsskillnad mellan inbetalning till

SCR och vad som redovisas mot inkomsttitel

vilket medför en kassamässig korrigering.

Ränteperiodiseringar är periodiseringseffekt

avseende anslaget för statsskuldsräntor. Främst

rör det sig om allemanssparräntor och räntor på

vissa delar av RGK:s nettoutlåning.

Posten Räddningsverket avser en kassamässig

korrigering med 591 miljoner kronor. Beloppet

motsvarar en statsredovisningskorrigering av

inomsttiteln 2625 Utförsäljning av beredskaps-

lager med samma belopp.

Posten Övrigt är en residualt beräknad post.

6

Redovisning av

statliga garantier

6 Redovisning av statliga garantier

6.1 Redovisning av statliga garantier

för budgetåret 1999

Staten har utestående ekonomiska förpliktelser

av olika slag. I detta kapitel redovisas de

ansvarsförbindelser som staten har i form av

kreditgarantier, borgen, grundfondsförbindelser,

kapitaltäckningsgarantier och pensionsgarantier.

Redovisningen omfattar även statens garantier

för insättningar i bank och vissa

värdepappersinstitut utfärdade genom

Insättningsgarantinämnden. Insättningsgarantin

skiljer sig dock i viktiga avseenden från statens

övriga garantier varför denna särredovisas nedan.

De uppgifter som redovisas avser ställningen

per den 31 december 1999 och verksamheten för

budgetåret 1999. Garantier i utländska valutor

redovisas till den kurs som gällde den 31

december 1999.

Den 1 januari 1998 infördes ett nytt sätt att

hantera garantier i staten. Det nya förfarandet

ställer krav på kostnadstäckning och innebär att

risken i varje garantiengagemang eller grupp av

engagemang skall beräknas. Utifrån detta

bestäms en årlig avgift för garantin. Till den del

avgifter inte erhålls från garantitagaren är det

fråga om en statlig subvention. En sådan

subvention skall belasta ett anslag. Förfarandet

innebär att avgiftsintäkter och i förekommande

fall anslagsmedel reserveras på ett konto, en

garantireserv, i Riksgäldskontoret. Till reserven

förs också eventuella återvinningar från tidigare

infriade garantier. Reserven finansierar

administration och andra utgifter för

garantiverksamheten.

Den statliga garantiverksamheten

administreras av fem myndigheter:

Riksgäldskontoret (RGK),

Exportkreditnämnden (EKN), Statens

bostadskreditnämnd (BKN), Sida och

Insättningsgarantinämnden.

De garantiåtaganden som administreras av

Riksgäldskontoret kan indelas i tre huvudtyper:

kreditgarantier, kapitaltäckningsgarantier, och

pensionsgarantier. Kreditgarantierna innebär att

staten tar på sig kreditrisken vid en investering i

infrastruktur, jordbruk etc, men överlåter själva

kreditgivningen till andra långivare.

Kapitaltäckningsgarantierna innebär att staten

åtar sig att tillskjuta kapital så att

kapitaltäckningsgraden i ett bolag alltid

överstiger den i lag angivna lägsta nivån (f.n. 8

procent). Dessa garantier är obegränsade men

redovisas beloppsmässigt som

garantimottagarens totala skuld. En variant är

grundfondsförbindelse som är ett åtagande att

inom en given ram betala ett belopp för att

undvika likvidation, se till att garantimottagarens

kapital hålls intakt, eller stärka dennes

kreditvärdighet. Pensionsgarantierna tryggar

pensions-åtaganden vid bolagisering av statliga

verksamheter.

Exportkreditnämnden utfärdar garantier som

syftar till att främja svensk export. Garantierna

skyddar mot risken för förluster orsakade av

politiska och/eller kommersiella händelser vid

utlandsaffärer. Dessutom kan EKN:s garantier

användas som säkerhet för lån vid finansiering av

en affär. Även risker under tillverkningstiden

kan garanteras. Den vanligaste garantin täcker

risken för utebliven betalning. För varje garanti

tas en premie ut som avspeglar riskerna i den

specifika affären.

Bostadskreditnämnden utfärdar garantier för

ny- eller ombyggnad. Kreditgarantin är en

försäkring för bostadslån som långivare på den

svenska kreditmarknaden kan köpa av BKN. De

garantier som utfärdats från och med 1998

finansieras med årliga avgifter som betalas av

långivarna. BKN:s äldre garantier där

riskavspeglande premier inte tas ut finansieras

delvis genom anslagsmedel. BKN utfärdar även

s.k. omfördelningsgarantier av ränteutgifter samt

garantier för vissa kommunala åtaganden för

boendet.

Sida lämnar biståndsgarantier i anslutning till

u-krediter, dvs. krediter som lämnas på

förmånliga villkor till vissa u-länder. Om denna

garantigivning resulterar i underskott belastas

biståndsanslaget.

Insättningsgarantinämnden hanterar frågor

om insättningsgaranti och investerarskydd.

Insättningsgarantins syfte är främst att stärka

konsumentskyddet för allmänhetens insättningar

i bank. Det svenska garantisystemet omfattar

insättningar i banker och värdepappersbolag upp

till 250 000 kronor per insättare och institut. De

institut som omfattas av garantin svarar också för

finansieringen genom att betala en årlig avgift.

En ny lag om investerarskydd infördes den 1 maj

1999. Skyddet omfattar värdepapper och medel

som banker och värdepappersbolag hanterar för

sina kunders räkning. En investerare kan få

ersättning från investerarskyddet med

sammanlagt högst 250 000 kronor per institut.

Finansiering av investerarskyddet sker genom att

avgifter tas ut från instituten när det kan förutses

att ersättningar kommer att behöva betalas ut.

Garanterad kapitalskuld

Den totala garanterade kapitalskulden uppgick

till 681 miljarder kronor den 31 december 1999,

vilket är en ökning med knappt 14 miljarder

kronor jämfört med föregående år. Om

Insättningsgarantinämnden exkluderas uppgick

den garanterade kapitalskulden 1999 till knappt

283 miljarder kronor, efter en ökning med 7

miljarder kronor sedan året innan. Merparten av

denna ökning kan förklaras av att EKN:s

garanterade kapitalskuld ökade, delvis som en

följd av dollarkursens kraftiga ökning under året.

Diagram 6.1 Fördelning av den garanterade kapitalskulden

per myndighet 1999

I redovisningen nedan anges uppgifterna för

räkenskapsåret 1998 inom parentes. Av den

garanterade kapitalskulden svarar RGK för 205

(207) miljarder kronor, EKN för 54 (40)

miljarder kronor, BKN för 17 (20) miljarder

kronor, Sida för 7 (8) miljarder kronor och

Insättningsgarantinämnden för 399 (392)

miljarder kronor.

Av diagram 6.2 framgår hur den garanterade

kapitalskulden har utvecklats sedan 1995.

Diagram 6.2 Garanterad kapitalskuld 1995 1999

Kapitalskulden har ökat under redovisnings-

perioden. Den största ökningen skedde mellan

1995 och 1996, vilket främst berodde på att

kapitaltäckningsgarantierna till SBAB och

Venantius inkluderades i redovisningen.

Ökningen mellan 1996 och 1997 förklaras främst

av att Insättningsgarantinämnden började

redovisas från och med 1997. En del av ökningen

förklaras också av att åtaganden i bl.a.

Europeiska investeringsbanken och Europeiska

utvecklingsbanken ingår i redovisningen sedan

1997. Ökningen under 1998 kan främst hänföras

till RGK, EKN och BKN. Under 1999 var det

framför allt EKN:s garantiengagemang som

ökade, vilket till viss del förklaras av att en stor

del av engagemanget är i US dollar och att

dollarkursen steg med nästan 6 procent under

året.

Ekonomiskt utfall

Utgifterna till följd av infriade garantier dvs.

skadeersättningarna under räkenskapsåret 1999

uppgick till 1 960 (2 982) miljoner kronor, vilket

motsvarar knappt 0,3 procent av den totala

kapitalskulden. De största utgifterna till följd av

infriade garantier redovisas av BKN med 1 408

(2 796) miljoner kronor. Andra myndigheter

som redovisar infrianden är EKN med 494 (125)

miljoner kronor och Sida med 41 miljoner

kronor.

Inkomsterna från garantiavgifter uppgick till

3 080 (2 828) miljoner kronor under 1999, vilket

motsvarar knappt 0,5 procent av den totala

kapitalskulden. Inkomsterna genereras främst av

Insättningsgarantinämnden med 1 993 (1 947)

miljoner kronor. EKN redovisade inkomster

motsvarande 843 (589) miljoner kronor, RGK

163 (158) miljoner kronor och BKN 67 (101)

miljoner kronor.

Dessutom tillkommer inkomster till följd av

återbetalning av tidigare infriade garantier dvs.

återvunna skadebelopp vilka uppgår till 1 263

(1 341) miljoner kronor, motsvarande knappt 0,2

procent av den totala kapitalskulden. Dessa

inkomster härrör främst från EKN som svarar

för 1 141 (1 292) miljoner kronor.

Summan av inkomsterna från garantiavgifter

och återbetalningar för tidigare infriade garantier

har i förhållande till utgifterna för infriade

garantier resulterat i ett nettoöverskott på 390

miljoner kronor för räkenskapsåret 1999,

exklusive insättningsgarantin. För 1998 var

motsvarande siffra ett underskott på 760

miljoner kronor. Diagram 6.3 visar det

ekonomiska utfallet exklusive

Insättningsgarantinämnden för perioden 1995

1999.

Diagram 6.3 Ekonomiskt utfall exkl.

Insättningsgarantinämnden 1995 1999

Mellan 1996 och 1998 försämrades utfallet

kraftigt. Nedgången 1997 förklaras främst av att

EKN:s inkomster från återbetalningar av tidigare

infriade garantier minskade under året. Under

1998 var det främst BKN som stod för

nedgången, då BKN:s utgifter till följd av

infriade garantier ökade kraftigt under året. Som

framgår av diagram 6.4 förbättras utfallet

markant om Insättningsgarantinämnden

inkluderas.

Diagram 6.4 Ekonomiskt utfall inkl.

Insättningsgarantinämnden 1995 1999

Sammanställning av statliga garantier

Tabell 6.1 visar i sammandrag garanterad

kapitalskuld för samtliga statliga garantier den 31

december 1999 samt inkomster och utgifter för

statliga garantier under räkenskapsåret 1999.

Tabell 6.1 Sammanställning av statliga garantier

Miljoner kronor

Garanti

myndighet:

Garanterad

kapitalskuld

31/12 1999

Utgifter

t.f.a

infriade

garantier

Ink. fr.

garanti-

avgifter

Inkomster t.f.a.

återbetalning av

tidigare infriade

garantier

RGK

205 438

17

169

3

EKN1

53 510

494

843

1 141

BKN

16 574

1 408

67

93

Ins.gar

398 683

0

1 993

0

Sida

7 048

41

8

26

Summa

681 253

1 960

3 080

1 263

Summa exkl.

Ins.gar.

282 570

1 960

1 087

1 263

1. Uppgifterna för EKN inkluderar även garantier utfärdade med stöd av EKN:s

särskilda garantiram för export till och investeringar i Baltikum och Ryssland.

Det bör observeras att sammanställningen i

tabell 6.1 avser olika typer av garantier med olika

sannolikhet för infrianden. Av tabell 6.2 framgår

vilka reserver garantimyndigheterna har för

förlustrisker.

Tabell 6.2 Garantimyndigheternas reserver för förlustrisker

Miljoner kronor

Garanti

myndighet:

Reservering för

förväntad

förlustrisk

Reservering för

riskkoncentration

Total reservering

RGK

11 000

11 000

EKN

3 264

1 387

4 651

BKN

4 600

4 600

Ins.gar

0

Sida

391

290

681

Summa

19 255

1 677

20 932

Det föreligger också stora skillnader mellan olika

garantier vad gäller konsekvenserna av eventuella

infrianden. De garantier som har utfärdats av

EKN och Sida följer i huvudsak den nya

garantimodellen, vilket innebär att framtida

infrianden inte behöver medföra någon

budgetbelastning. Detta gäller emellertid inte

samtliga garantier som administreras av RGK

och BKN. Merparten av RGK:s och BKN:s äldre

garantier dvs. de garantier som utfärdades

innan den nya garantimodellen trädde i kraft

har inte invärderats enligt principerna i den nya

modellen. Infrianden av dessa garantier kan

därför leda till framtida budgetbelastningar.

Äldre garantier som administreras av RGK

Merparten av de äldre garantierna administreras

av Riksgäldskontoret.

RGK har gjort en uppskattning av

subventionsvärdena för dessa garantier.

Subventionsvärdet för ett enskilt garantiåtagande

kan sägas utgöra ett nuvärde av den förväntade

budgetbelastning som åtagandet kan komma att

medföra. Budgetbelastningen kan uppkomma

stötvis och under en lång följd av år.

Sammantaget uppskattar RGK att

subventionsvärdet motsvarar en förväntad

budgebelastning över tiden på ca 11 miljarder

kronor i dagens penningvärde. Sub-

ventionsvärdet är baserat på beräkningar som

utgår från historiska konkursfrekvenser och

återvinningsandelar. Det bör därvid noteras att

det beräknade subventionsvärdet uppkommer

som en summering av alla individuella värden,

och att utfallet sannolikt endast kommer att

omfatta ett begränsat antal infrianden. Enskilda

projekt kommer med största sannolikhet att

klaras utan infrianden och utan att några

budgetmedel behöver tillskjutas, men sett över

en större grupp av engagemang kommer i några

fall infrianden att ske. Enskilda infrianden kan

därvid komma att uppgå till belopp som vida

överstiger det beräknade subventionsvärdet.

RGK bedriver ett aktivt arbete för att

invärdera de äldre garantierna. När en

subventionerad garanti har invärderats och dess

kostnad har fastställts skall motsvarande värde

föras upp på anslag inom respektive

utgiftsområde, om inte garantins avgifter kan

höjas i motsvarande grad. Avgiftsinkomsterna,

och i förekommande fall anslagsmedlen, skall

föras till garantireserven, varefter eventuella

infrianden kommer att belasta reserven och inte

de takbegränsade utgifterna.

Som regeringen tidigare aviserat skall RGK:s

arbete med att invärdera de äldre garantierna vara

slutfört senast den 31 december 2001 (prop.

1999/2000:1, vol. 1, s. 181). Enligt RGK:s

preliminära beräkningar kan den genomsnittliga

kostnaden för att överföra den utestående

garantistocken komma att uppgå till 1 2

miljarder kronor per år under de närmaste 15

åren. I den mån denna kostnad inte kan tas ut i

form av avgifter av garantitagarna kommer

motsvarande anspråk att ställas på budgetmedel.

Äldre garantier som administreras av BKN

Under 1999 tillsatte regeringen en utredning för

utvärdering av systemet med statliga

kreditgarantier för bostadsinvesteringar.

Utredningens slutbetänkande redovisades i

början av innevarande år och behandlas nu av

Regeringskansliet.

Antalet skadeärenden inom BKN:s resultat-

område för äldre garantier minskade markant

under 1999. Det sammanlagda

ersättningsbeloppet uppgick till 1 408 miljoner

kronor, vilket innebär en minskning med 50

procent jämfört med 1998. En väsentlig orsak till

denna minskning är att de omfattande

utbetalningarna under främst 1998 medförde

ökad stabilitet i den återstående garantistocken.

En annan viktig faktor är det låga ränteläget som

inneburit att lån kunnat omsättas till lägre

räntenivå.

Under 1999 beslöt regeringen att inrätta en

separat garantireserv i Riksgäldskontoret för

BKN:s äldre garantier, och att de anslagsmedel

som reserverats för beräknade skadeutfall skall

tillföras reserven. I samband med detta gavs

också BKN i uppdrag att i samarbete med RGK

fastställa storleken på det permanenta

underskottet inom resultatområdet. Detta

uppdrag skall redovisas den 1 juni i år.

Enligt BKN:s beräkningar kommer de

framtida förlusterna för resultatområdet äldre

garantier att uppgå till ca 4 600 miljoner kronor

från och med år 2000. Beräkningen baseras på en

antagen låneränta om 6 procent. Utfallet är

relativt räntekänsligt och därför behäftat med

osäkerhet

7

Utvecklingen inom

statsförvaltningen

7 Utvecklingen inom statsförvaltningen

7.1 Inledning

Riksdagen har i olika sammanhang betonat

vikten av att den fortlöpande får information om

övergripande förändringar inom

statsförvaltningen. I detta kapitel redogör

regeringen för trender och förändringar som ur

ett övergripande perspektiv har betydelse för

statsförvaltningens utveckling. Redovisningen

omfattar en beskrivning av hur den statliga

konsumtionen, produktionen och

sysselsättningen har utvecklats under 1990-talet,

en redogörelse för personalkonsekvenserna av

periodens strukturförändringar samt regeringens

övergripande iakttagelser vad gäller de statliga

myndigheternas arbetsgivar-politik under 1999.

De avgränsningar och uppdelningar av

statsförvaltningen som görs i detta kapitel skiljer

sig stundtals från de som görs i skrivelsen i

övrigt. Förklaringen till detta är att olika

avgränsningar och uppdelningar är relevanta

beroende på vilka aspekter av statsförvaltningens

utveckling som skall belysas.

7.2 Konsumtion och produktion

Offentlig konsumtion beräknas som summan av

direktkonsumtion och produktionsvärde med

avdrag för avgiftsinkomster och

egenproducerade övriga tillgångar.

Produktionsvärdet kan skrivas som summan av

löner, arbetsgivaravgifter, avskrivningar och

inköp av varor och tjänster. Sambandet mellan

begreppen framgår av tabell 7.1.

Tabell 7.1 Statlig produktion och konsumtion 1997 1999

Miljarder kronor

Löpande priser

1997

1998

1999

Produktion

156

164

175

varav försäljning mot avgifter

19

22

26

 egenproducerade övriga

 tillgångar

1

1

1

Direktkonsumtion

19

5

6

Konsumtion

155

147

154

Källa: SCB:s nationalräkenskaper

Något förenklat kan den statliga konsumtionen

sägas motsvara den statliga verksamhet som är

skattefinansierad, medan produktionen även

omfattar den avgiftsfinansierade verksamheten.

Som framgår av tabell 7.1 uppgick

produktionen av statliga tjänster till 175

miljarder kronor 1999 medan den totala statliga

konsumtionen uppgick till 154 miljarder kronor.

Den kraftiga minskningen i direktkonsumtion

mellan 1997 och 1998 kan till stor del förklaras

av att landstingen övertog huvudmannaskapet

för läkemedelskostnaderna från och med 1998.

Direktkonsumtionen av läkemedel räknas

därefter som konsumtion av landstingens varor

och tjänster.

Utvecklingen 1993 1999

Sedan 1993 har BNP ökat med 19 procent,

medan den statliga konsumtionen minskat med 8

procent. Denna minskning förklaras till stor del

av huvudmannaskapsbytet för

läkemedelskostnaderna. Om kostnaderna för

läkemedel exkluderas var den statliga

konsumtionen lika stor 1999 som den var sex år

tidigare.

Diagram 7.1 Produktion och konsumtion av statliga tjänster

1993 1999, volymförändring

Medan BNP har ökat relativt kraftigt sedan

lågkonjunkturåret 1993 har volymökningen av

statens samlade verksamhet mätt i termer av

produktion begränsats till 4 procent. Uppgången

i den statliga produktionen har främst inträffat

under 1998 och 1999 med volymökningar på ca 3

procent per år.

Med utgångspunkt i nationalräkenskaperna

kan den statliga produktionens fördelning

åskådliggöras genom en indelning i sju

huvudgrupper: försvar, utbildning, näringslivs-

tjänster, samhällsskydd och rättskipning,

allmänna tjänster, kultur samt vård, social

trygghet och omsorg. De olika verksamheter

som ryms inom respektive huvudgrupp

sammanfattas i tabell 7.2.

Tabell 7.2 Statliga områden och verksamheter indelade

efter nationalräkenskaperna

Område

Verksamhet

Försvar

militärt och civilt försvar

Utbildning

högskoleutbildning och forskning

Näringslivstjänster

bostadsförsörjning och samhällsutveckling,

samhällsplanering och regional utveckling,

miljö och naturvård

näringslivsfrågor inom energi, jordbruk,

mineralbrytning, tillverkning och

byggnadsverksamhet

kommunikationer

övriga näringslivsfrågor

Samhällsskydd och

rättskipning

kronofogdemyndigheter och kriminalvård samt

polis-, åklagar-, och domstolsväsende

Allmänna tjänster

allmän och utrikes förvaltning

skatteindrivning

Vård, social trygghet

och omsorg

hälso- och sjukvård, allmän administration

och forskning

social trygghet, administration av sociala

bidrag, social omsorg inkl. integrationsfrågor

och arbetsmarknadsåtgärder

Kultur

fritidsverksamhet, kultur och religion

Omläggningen av nationalräkenskaperna har

inneburit vissa förändringar när det gäller

klassificeringen av myndigheter efter

verksamhetsområden. Migrations- och

integrationsfrågorna, som tidigare räknades till

området allmänna tjänster, ingår nu i området

vård, social trygghet och omsorg. Samma sak

gäller för arbetsmarknadsåtgärderna som tidigare

räknades till näringslivstjänsterna.

Som framgår av diagram 7.2 så svarar de fyra

områdena försvar, utbildning, näringslivstjänster

samt samhällsskydd och rättskipning för nästan

80 procent av den totala statliga produktionen.

Diagram 7.2 Produktion av statliga tjänster 1999, procent

Sedan 1993 har produktionen inom områdena

utbildning, näringslivstjänster, försvar och kultur

ökat medan den minskat inom övriga områden.

Försvaret

Kostnaderna för produktionen inom försvars-

området uppgick till 46 miljarder kronor 1999,

vilket motsvarar drygt en fjärdedel av den totala

statliga produktionen. Försvaret är därmed

fortfarande det verksamhetsområde som väger

tyngst i staten.

Diagram 7.3 Produktionen i försvaret 1993 1999,

volymförändring

Med undantag för 1997 har

försvarsproduktionen ökat kontinuerligt sedan

1995 med mellan 4 och 7 procent per år.

Sammantaget har produktionen ökat med 12

procent sedan 1993. Trots att lönekostnaderna

inom försvaret har minskat med drygt 26

procent sedan 1993 till följd av en kraftiga

nedgång i sysselsättningen, har försvarets totala

kostnader ökat med 12 procent under samma

period. Den främsta orsaken till detta är en

uppgång i kostnaderna för den löpande

förbrukningen av varor och tjänster, exklusive de

s.k. varaktiga varorna. Som framgår av diagram

7.4 beror inte kostnadsökningen på en uppgång

av kostnaderna för de varaktiga varorna. Sedan

1996 har omkostnaderna ökat med 35 procent i

volym för att 1999 uppgå till 18 miljarder kronor,

vilket motsvarar närmare 40 procent av

produktionsvärdet. Kostnaderna för de varaktiga

varorna minskade under samma period med

knappt 10 procent. Den stora variationen i

statistiken över löpande förbrukning och

varaktiga varor indikerar dock att

gränsdragningen mellan dessa kan vara osäker.

Diagram 7.4 Produktion, förbrukning och löner i försvaret

1993 1999, volymförändring

Utbildning

Under 1999 producerades högre utbildnings-

tjänster och forskning till ett värde av 36

miljarder kronor. Högskoleutbildningen svarade

för 56 procent medan forskningens andel

uppgick till närmare 40 procent. Sammantaget

svarar dessa områden tillsammans med

utbildningsadministrationen och de statliga

specialskolorna för drygt en femtedel av den

totala statliga produktionen.

Produktionen av utbildning och forskning vid

universitet och högskolor har ökat markant

under hela 1990-talet. Under perioden 1993

1999 var uppgången över 40 procent i volym,

varav närmare 10 procent inföll under 1999.

Diagram 7.5 Produktion av statliga utbildningstjänster och

forskning 1993 1999, volymförändring

Det är främst inom de mindre och medelstora

universiteten och högskolorna som utbyggnaden

skett. Den största delen av ökningen förklaras av

satsningar på befintliga skolor, men sedan 1997

har också nya högskolor bildats på Södertörn, i

Malmö och på Gotland.

Näringslivstjänster

Produktionen av statliga näringslivstjänster

motsvarade ett värde på drygt 30 miljarder

kronor 1999. Det är en uppgång med 4 procent i

volym sedan 1993. Det är uteslutande inom

området kommunikationer som verksamheten

expanderat under senare år.

Diagram 7.6 Produktion av statliga näringslivstjänster

1993 1999, volymförändring

Omläggningen av nationalräkenskaperna innebar

att arbetsmarknadsåtgärderna flyttades från

området näringslivstjänster till social omsorg.

Näringslivstjänsterna utgörs i dag till närmare 70

procent av kommunikationstjänster. Det är

huvudsakligen Vägverket och Banverket som

svarar för verksamheten. Ytterligare en

konsekvens av omläggningen av

nationalräkenskaperna är att avskrivningar på

statliga vägar och järnvägar räknas in i

produktionsvärdet. Avskrivningarna som

motsvarar den årliga förslitningen inom

kommunikationsområdet beräknas uppgå till

drygt 40 procent av produktionsvärdet 1999.

De övriga myndigheterna inom näringslivs-

tjänsterna, varav Statens jordbruksverk och

Lantmäteriverket är de största, minskade sin

sammantagna produktion med 30 procent under

perioden 1993 1997. Sedan dess har

förändringarna varit små och produktionen legat

stilla på ungefär samma nivå.

Samhällsskydd och rättskipning

Inom området samhällsskydd och rättskipning

uppgick produktionen till 21 miljarder kronor

eller drygt 12 procent av den totala statliga

produktionen 1999.

Diagram 7.7 Produktion av samhällsskydd och

rättskipningstjänster 1993 1999, volymförändring

Produktionskostnaderna har minskat med

närmare 8 procent i volym sedan 1993. Såväl

kriminalvård som polis- och rättsväsende har

minskat verksamheten i termer av

produktionsvolym. Inom rättsväsendet som

förutom domstolarna även inkluderar

kronofogdemyndigheterna har produktionen

minskat med knappt 12 procent, medan

minskningarna inom kriminalvården har varit

drygt 12 procent. Polisväsendet, som svarar för

närmare 60 procent av produktionsvärdet, har

inte haft en lika stor nedgång. Sedan 1993 har

produktionen inom polisen minskat med ca 5

procent.

Allmänna tjänster

Verksamheten inom allmänna tjänster dvs.

områden som ekonomi, planering, skatter och

tullar har minskat relativt kraftigt under senare

år.

Diagram 7.8 Produktion av allmänna tjänster 1993 1999,

volymförändring

Produktionen uppgick till 19 miljarder kronor

eller knappt 11 procent av den totala statliga

produktionen 1999. Efter korrigeringar för

nedgången i allmänna tjänster 1993 1994 som

helt kan förklaras av Byggnadsstyrelsens

bolagisering och för den marginella ökningen

mellan 1996 och 1997 som berodde på att alla

departement samlades till en enda myndighet

Regeringskansliet har produktionen av

allmänna tjänster sammantaget minskat med 20

procent i volym sedan 1993.

Verksamhetsvolymen inom

skattemyndigheterna, som svarar för drygt en

fjärdedel av områdets produktionsvärde, har

minskat med närmare 25 procent sedan 1993.

Nedgången inom länsstyrelserna, som svarar för

14 procent av produktionsvärdet inom området,

var nästan lika stor.

Vård, social trygghet och omsorg

Området vård, social trygghet och omsorg har

genom omklassificeringar av myndigheter fått en

ny sammansättning i nationalräkenskaperna.

Sammantaget svarade produktionen av dessa

tjänster för 17 miljarder kronor 1999, vilket

motsvarar knappt 10 procent av den statliga

tjänsteproduktionen. Sedan 1993 har tjänsterna

minskat i volym med 12 procent.

Diagram 7.9 Produktion av vård, sociala trygghetstjänster

och omsorg 1993 1999, volymförändring

Den största delen av produktionen, 45 procent,

utgörs av administrativa kostnader för

socialförsäkringssystemen. Räknat i fasta priser

har dessa minskat med 5 procent sedan 1993.

Myndigheterna på arbetsmarknadsområdet,

som t.ex. arbetsförmedlingar, arbetsmarknads-

institut och länsarbetsnämnder, svarade för drygt

5 miljarder kronor eller en tredjedel av

produktionen 1999. Produktionen inom detta

område har utvecklats relativt oregelbundet

under sexårsperioden. Den sjönk kraftigt under

1994, men då från en relativt hög nivå efter

krisen på arbetsmarknaden året innan. Därefter

var volymen i stort sett oförändrad i ett par år för

att sedan öka under 1998. Under 1999 minskade

pro-duktionen igen, med 14 procent i volym.

Arbets-marknadsmyndigheternas produktion är

dock inte ett mått på de totala insatserna för

arbetslösa. En stor del utgörs t.ex. av direkta

inköp av utbildningar från andra producenter. År

1999 uppgick dessa till 3 miljarder kronor. Sedan

1995, då kostnaderna var som störst, har

volymen inköpta utbildningstjänster mer än

halverats.

Invandrarverket, Integrationsverket och

Institutionsstyrelsen m.fl. myndigheter inom

vård, social trygghet och omsorg svarar

tillsammans för 15 procent av tjänsterna på

området som helhet. Ökningen i

produktionsvolym mellan 1993 och 1994

förklaras av Institutionsstyrelsen bildande.

Kultur

Myndigheterna på kulturområdet producerade

tjänster till ett värde av drygt 4 miljarder kronor

motsvarande knappt 3 procent av den totala

statliga produktionen 1999.

Produktionsvolymen var i samma

storleksordning som året innan, men den har

ökat med 6 procent sedan 1993.

De statliga museerna svarar för en femtedel av

tjänsterna och Riksantikvarieämbetet som är den

största myndigheten svarar för närmare 10

procent av produktionen.

7.3 Sysselsättning

Om staten avgränsas till myndigheterna

inklusive affärsverken, försäkringskassorna och

de fonder som redovisas av myndigheterna

uppgick antalet statsanställda till 245 300

personer i september 1999.

Tabell 7.3 Antal anställda i staten 1998 och 1999

1998

1999

Kvinnor

110 100

110 200

Män

136 800

135 100

Samtliga

246 900

245 300

därav heltidstjänstgörande

197 600

198 400

deltidstjänstgörande

49 300

46 900

Omräknat till heltidspersoner

220 600

220 300

Källa: SCB

Anm.: Begreppet heltidspersoner beräknas med hjälp av sysselsättningsgraden.

Två personer med sysselsättningsgraderna 60 respektive 40 procent har

tillsammans en arbetstid motsvarande en heltidsperson.

Omräknat till heltidspersoner uppgick antalet

statsanställda 1999 till 220 300. Jämfört med året

innan innebär detta en marginell minskning med

0,1 procent. Med denna avgränsning svarar

statsförvaltningen för knappt 5 procent av den

totala sysselsättningen på 4,2 miljoner

heltidspersoner 1999.

Utvecklingen under 1990-talet

Den ekonomiska krisen under 1990-talets början

ledde till minskad sysselsättning inom

arbetsmarknadens samtliga sektorer. Under

perioden 1990 1997 minskade antalet anställda

med 11 procent. Effekterna var mest påtagliga

inom varuproduktionen, men även

tjänstesektorn påverkades. Därefter har

sysselsättningen ökat med knappt 4 procent till

och med 1999.

De effekter som den ekonomiska krisen och

saneringen av statsfinanserna kan ha haft på

sysselsättningen inom staten tydliggörs vid en

avgränsning där affärsverken inte ingår. Det bör

emellertid betonas att det än så länge är mycket

osäkert vilka effekter 1990-talets generella

besparingar har haft på sysselsättningen.

Riksrevisionsverket (RRV) har granskat 102

myndigheters finansiering under

besparingsperioden och konstaterar att endast

hälften av dessa fick minskade

förvaltningsanslag. RRV konstaterade dessutom

att hälften av de som fått minskade

förvaltningsanslag trots detta hade ökat sina

totala intäkter för förvaltningsändamål, bl.a.

genom att använda sig av ackumulerat

anslagssparande. Denna bild bekräftas också av

att myndigheternas anslagssparande har minskat

under senare år.

Om affärsverken borträknas så uppgick

antalet heltidspersoner 1999 till 204 100, vilket

innebär en minskning med 29 500 eller 12,5

procent sedan 1990 (diagram 7.10).

Diagram 7.10 Procentuell utveckling av sysselsättningen

inom staten 1990 1999

Efter korrigering för effekterna av de

bolagiseringar och huvudmannaskapsbyten som

genomförts också utanför affärsverken t.ex.

bolagiseringen av AMU-Gruppen har

sysselsätt-ningen i staten minskat med ca 20 500

eller 9 procent under 1990-talet. Om

försäkringskassor-na borträknas uppgår

motsvarande minskning till knappt 8 procent.

Denna utveckling kan följas utifrån en

indelning av statsförvaltningen i de sju huvud-

grupperna: utbildning, samhällsskydd och

rättskipning, näringsliv, försvar, allmänna tjäns-

ter, kultur samt vård, social trygghet och

omsorg.

Diagram 7.11 Sysselsättningen inom statens olika områden

1999, procent

Den högre utbildningen med över 47 000

anställda svarar för nästan en fjärdedel av

sysselsättningen i statsförvaltningen. Även

området samhällsskydd och rättskipning med 39

000 anställda svarar för en betydande andel av

sysselsättningen. De två områdena försvar och

vård, social trygghet och omsorg där såväl

försäkringskassorna som integrations- och

arbetsmarknadsfrågor ingår är lika stora och

svarar för ca 31 000 anställda vardera. Även

områdena allmänna tjänster och näringsliv är

jämnstora med ca 27 000 anställda vardera. Det

mindre området kultur svarar för ca 2 500

anställda.

Förhållandena mellan dessa områden i termer

av sysselsättning har förändrats påtagligt under

1990-talet. Som framgår av diagram 7.12 och 7.13

har sysselsättningen ökat inom områdena

utbildning och kultur medan den minskat inom

övriga områden.

Diagram 7.12 Procentuell utveckling inom de statliga

verksamheter där sysselsättningen ökat sedan 1990

Diagram 7.13 Procentuell utveckling inom de statliga

verksamheter där sysselsättningen minskat sedan 1990

Den kraftigaste nedgången har skett inom

försvarsområdet som minskat med 13 000

anställda, motsvarande en nedgång med närmare

30 procent. Som framgår av avsnitt 7.2 har inte

nedgången påverkat de totala försvarsutgifterna.

Mätt i termer av produktionsvolym är försvaret i

dag 12 procent större än för sex år sedan. Även

området näringslivstjänster har minskat relativt

kraftigt under perioden. Inom området vård,

social trygghet och omsorg ökade

sysselsättningen under 1999. Inom

samhällsskydd och rättskipning var antalet

anställda lika många 1999 som året innan.

7.4 Personalkonsekvenser till följd av

strukturförändringar

Strukturförändringarna under 1990-talet har

berört ett relativt stort antal statsanställda.

Regeringen har sedan

kompletteringspropositionen, 1991/92:150,

årligen redovisat vilka personalkonsekvenser som

uppstått till följd av genomförda

strukturförändringar. Bakgrunden till dessa

redovisningar är bl.a. finansutskottets uttalande

om riksdagens behov av information om

effekterna av strukturförändringarna inom

statsförvaltningen (bet. 1990/91:FiU37, s. 10).

I det följande redovisar regeringen sin

övergripande bedömning vad gäller

personalkonsekvenserna av genomförda

strukturförändringar. De bedömningar som

respektive departement gör vad gäller framtida

konsekvenser av aktuella förslag kommer att

redovisas sammanfattningsvis under Staten som

arbetsgivare (utgiftsområde 14) i

budgetpropositionen för 2001.

Personalkonsekvenserna i termer av antal

uppsagda blir mer rättvisande om affärsverken

tas med i beräkningarna, eftersom det i många

fall skedde kraftiga personalminskningar inom

verken innan de bolagiserades .

Sedan 1990 har 58 500 statsanställda sagts upp.

Antalet uppsagda har dock varierat kraftigt

mellan åren, och närmare en tredjedel av

uppsägningarna skedde inom de tidigare

affärsverken strax innan de bolagiserades.

Antalet uppsagda per år uppgick som mest till

drygt 13 400 under 1992 och har därefter

minskat till omkring 2 300 under 1999.

Diagram 7.14 Antal uppsagda i statsförvaltningen 1990

1999

Antal

Av dem som blev uppsagda under 1999 var ca

1 850 anställda inom den civila

statsförvaltningen, ca 200 vid affärsverken och

drygt 250 vid försvaret.

Diagram 7.15 Andel uppsagda i statsförvaltningen

fördelade efter kön och ålder, 1999

Procent

Andelen uppsagda som är 55 år eller äldre är

ojämnt fördelad över året. De fyra första

månaderna ligger den på nära 50 procent för att

sedan sjunka till strax över 20 procent under

resten av året. Den höga andelen i början av året

är till stor del eftersläpande effekter av de

förändringar som gjordes vid årsskiftet 1998/99 i

reglerna om finansiering av pensionsersättning.

Vid utgången av 1999 hade ca 72 procent av de

som blev uppsagda under 1998 avaktualiserats

hos Trygghetsstiftelsen.

Cirka 15 procent av de återstående 28

procenten var registrerade som öppet arbetslösa

eller i väntan på att beslutad åtgärd skulle starta,

1,6 procent hade tillfälligt lämnat

arbetsmarknaden (föräldraledighet m.m.), 6,6

procent var i kortare utbildning eller annan

åtgärd och resterande 4,8 procent hade tillfälliga

anställningar eller var i färd med att starta eget.

Skillnaden i resultat mellan åldersgrupperna

upp till 55 år är relativt liten. Uppsagda i

åldersgruppen 45 54 år får t.ex. arbete i nästan

samma utsträckning som de uppsagda i den

yngsta åldersgruppen och det är inte heller några

stora skillnader mellan könen.

Andelen kvarstående öppet arbetslösa sjunker

snabbt över tid. Av de som blev uppsagda 1997

är mindre än 5 procent öppet arbetslösa och

andelen är ännu lägre för dem som blev uppsagda

under tidigare år.

Enligt Trygghetsstiftelsen kan de goda resultat

som uppnås delvis hänföras till att de

statsanställda hävdar sig väl på arbetsmarknaden.

Av de uppsagda som får nya arbeten (fasta och

tidsbegränsade på mer än ett år) går 22 procent

till den statliga sektorn, 15 procent till den

kommunala och 63 procent till den privata

sektorn.

Till de positiva resultaten bidrar också

Trygghetsstiftelsens individanpassade

arbetsformer. En annan bidragande faktor är att

de uppsägande arbetsgivarna ofta skapar bra

förutsättningar för omställningsarbetet. Enligt

Trygghetsstiftelsens erfarenheter sköter de

statliga arbetsgivarna i stort avvecklingen av

personal på ett bra sätt.

7.5 Uppföljning av myndigheternas

arbetsgivarpolitik

Under det senaste decenniet har regeringens

styrning av den statliga arbetsgivarpolitiken lagts

om, från att i detalj föreskriva hur den skall

bedrivas, till att ange dess ramar och utvärdera

vad den åstadkommer. Detta ställer stora krav på

uppföljning.

I enlighet med vad som anfördes i

budgetpropositionen för 1998 (prop. 1997/98:1,

utg. omr. 14, s. 78 ff.) införde regeringen under

1997 ett uppföljningssystem för

arbetsgivarpolitiken. Uppföljningen omfattar

samtliga myndigheter som lyder omedelbart

under regeringen.

Inom ramen för denna uppföljning begär

regeringen årligen in uppgifter från

myndigheterna om deras arbetsgivarpolitik och

de mål de har för denna. Varje myndighet skall

årligen, genom Arbetsgivarverket, redovisa

personalens åldersstruktur, könsfördelning,

rörlighet samt lönenivåer och löneutveckling.

Detta skall göras dels per kategori av anställda,

dels för myndigheten i sin helhet.

Myndigheterna skall vidare direkt till regeringen

redovisa i vilken omfattning myndighetens mål

för kompetensförsörjningen avseende

föregående budgetår uppnåtts, men även vilka

mål som gäller för myndighetens

kompetensförsörjning under innevarande

budgetår och de två därpå följande åren. Inför

1999 års uppföljning har regeringen särskilt

begärt att myndigheterna skall redovisa vilka

åtgärder som vidtas för att ge kvinnor och män

lika möjligheter till utveckling och befordran

samt vilket arbete som bedrivs för att kartlägga

och eliminera osakliga löneskillnader mellan

könen. Myndigheterna har även ålagts att

redovisa vilka åtgärder som vidtagits eller

planeras att vidtas för att öka den etniska och

kulturella mångfalden bland personalen. Dessa

uppgifter ligger sedan till grund för

departementens löpande uppföljning av sina

myndigheter och för regeringens övergripande

bedömningar av den statliga arbetsgivarpolitiken.

Mot bakgrund av Riksdagens revisorers

förslag angående myndigheternas lönekostnader

(1998/99:RR10) har riksdagen begärt att

regeringen skall ålägga myndigheterna att i

årsredovisningarna särredovisa sina

lönekostnader (rskr. 1999/2000:174). För att

tillgodose detta avser regeringen ombesörja att

myndigheterna från och med räkenskapsåret

2001 särredovisar sina lönekostnader i

årsredovisningarna.

Regeringen redovisar årligen sina

bedömningar av den statliga arbetsgivarpolitiken

och dess utfall till riksdagen. Senast detta gjordes

var i Årsredovisning för staten 1998 (skr.

1998/99:150).

I det följande redovisar regeringen sina

övergripande iakttagelser och bedömningar för

1999. I de fall departementen gjort iakttagelser

beträffande arbetsgivarpolitiken för enskilda

myndigheter som riksdagen bör informeras om,

kommer dessa att redovisas under respektive

utgifts-område i budgetpropositionen för 2001.

1999 års redovisningar och regeringens

bedömningar

Regeringens övergripande iakttagelser och

bedömningar gäller dels arbetsgivarpolitikens

långsiktiga och strategiska inriktning, dels dess

aktuella tillämpning inom enskilda områden, så

som åldersstruktur, könsfördelning, rörlighet,

lönenivåer och löneutveckling.

Sammanfattningsvis är regeringens

bedömning att det löpande arbetet fungerar

tillfredsställande på flertalet myndigheter. Ett

antal verk behöver dock tydligare till regeringen

redovisa sina mål för kompetensförsörjningen.

Särskilt med tanke på åldersstrukturen i den

statliga sektorn har många myndigheter

anledning att arbeta mer aktivt med den

långsiktiga planeringen.

Arbetsgivarpolitikens långsiktiga inriktning

Att myndigheterna bedriver en långsiktig och

strategisk arbetsgivarpolitik är av stor vikt för att

de statliga verksamheterna skall vara bärkraftiga

över tid. Av betydelse är bl.a. att ett aktivt arbete

bedrivs för att skapa lika förutsättningar för män

och kvinnor samt för personer med utländsk

bakgrund. Samtidigt finns många kortsiktiga

verksamhetsmål som kan innebära att

myndigheterna har att ta delvis andra hänsyn.

I årets redovisningar av myndigheternas

kompetensförsörjning framkommer att ett antal

myndigheter bedriver en medveten och

strategisk arbetsgivarpolitik. Finansinspektionen,

Länsstyrelsen i Södermanlands län, Kommers-

kollegium, NUTEK, Radio- och TV-verket,

Statistiska centralbyrån och Överstyrelsen för

civil beredskap är exempel på detta. Gemensamt

för dessa är att de har redovisat tydliga mål som

är kopplade till de verksamheter de bedriver samt

till hur kompetensförsörjningsläget ser ut i dag

och inom den närmaste framtiden. Dessa

myndigheter har också tydligt redovisat i vilken

mån de uppnått de mål som ställts upp för

kompetensförsörjningen för 1999.

Exempel på andra myndigheter som har

lämnat tydliga mål för sin kompetensförsörjning

är Centrala studiestödsnämnden,

Domstolsverket, Ekonomistyrningsverket,

Försvarets materielverk, Post- och telestyrelsen

och Ungdomsstyrelsen.

En mindre del, 5 procent, av myndigheterna

har inte redovisat några mål för sin

kompetensförsörjning och ytterligare 18 procent

har ställt upp mycket vaga mål.

En förutsättning för att delegeringen av

befogenheter på det arbetsgivarpolitiska

området, från regeringen till myndigheterna,

skall fungera är att myndigheterna tar ett aktivt

arbetsgivaransvar. Detta kräver att målen för

kompetensförsörjningen och verksamheterna är

tydligt sammankopplade. Delegeringen kräver

även att myndigheterna redovisar hur arbetet

bedrivs för att regeringen skall kunna följa

utvecklingen.

Observationer och bedömningar inom enskilda

områden

Åldersstruktur

Under 1990-talet har medelåldern på

arbetsmarknaden ökat kraftigt. I den

lågkonjunktur med hög arbetslöshet som präglat

årtiondet har framför allt de yngre fått allt

svårare att etablera sig på arbetsmarknaden.

Sedan 1997 tycks dock ökningen ha avstannat

sett till arbetsmarknaden som helhet.

Även i staten har det under denna period skett

stora omstruktureringar. I denna process har

många yngre, med kort anställningstid, fått sluta

och nyrekryteringen har i flera myndigheter varit

begränsad. Många anställda över 55 år har även

avgått med pension i förtid . Detta har varit ett

sätt för myndigheterna att söka få en rimlig

åldersstruktur på personalen.

Medelåldern för de statligt anställda var 44,6 år

1999. Motsvarande för landstingen var 44,2 år,

för kommunerna 43,1 år och för näringslivet 40,3

år. Det innebär att staten är den sektor av

arbetsmarknaden som, i genomsnitt, har den

äldsta personalstyrkan. En viktig förklaring till

detta är att många av statens verksamheter kräver

personal med hög utbildningsnivå. Andelen

akademiker är högre i staten än i någon annan

sektor på arbetsmarknaden.

Som framgår av diagram 7.16 är

åldersspridningen betydligt ojämnare i staten än

på arbetsmarknaden totalt.

Diagram 7.16 Åldersfördelning i staten och på

arbetsmarknaden totalt, 1999

Procent

Det stora antalet 40-talister, varav många

anställdes när staten expanderade under 1970-

talet, har i dag hunnit bli mellan 50 60 år. Denna

åldersgrupp, med lång erfarenhet och även med

flera aktiva år kvar till pensionen, har klarat sig

förhållandevis bra från uppsägningar under 1990-

talet, i relation till sin andel av de statligt

anställda. Den s.k. ålderspuckeln kulminerar i

åldersgruppen 50 54 år, vilken utgör drygt 17

procent av samtliga anställda i staten.

Diagram 7.17 visar hur åldersfördelningen

förändrats sedan 1990.

Diagram 7.17 Åldersfördelning i staten 1990 och 1999

Procent

De allra närmaste åren är pensioneringstakten i

staten måttlig. Från 2005 och några år framåt

kommer dock ett stort antal statsanställda att gå i

pension varje år. Drygt 36 procent av de

statsanställda, över 80 000 personer, är i dag 50 år

eller äldre och kommer att gå i ålderspension

inom 15 år. Varje år avgår dock även ett antal

personer med pension före 65 års ålder, i

samband med exempelvis omstrukturering av

verksamheter, varför denna tidsperiod kan

komma att förkortas.

Detta kan leda till allvarliga problem med

kompetensförsörjningen. Mycket kunskap och

erfarenhet kommer att försvinna från

myndigheterna, samtidigt som stora

nyrekryteringar sannolikt kommer att behöva

göras på kort tid. Rekryteringsläget kan försvåras

av att ung välutbildad arbetskraft med största

sannolikhet kommer att bli en bristvara i takt

med att befolkningen åldras.

Generationsväxlingen kan emellertid utgöra en

möjlighet för vissa myndigheter att få in ny

kunskap i organisationen. En snabbt föränderlig

värld skapar behov av nya arbetsformer och

därmed ny kompetens.

Åldersstrukturen ser dock olika ut i olika

sektorer av staten . Som framgår av tabell 7.5 är

medelåldern högst i sektorn uppdragsbaserad

verksamhet. Här ingår myndigheter som

exempelvis Lantmäteriverket och Statistiska

centralbyrån. Försvaret är den sektor där

medelåldern är lägst.

Tabell 7.5 Medelålder i statens olika sektorer 1998 och

1999

Sektor

1998

1999

Uppdragsbaserad verksamhet

46,0

46,0

Kultur

45,0

45,7

Arbetsliv, omsorg, utbildning

45,5

45,6

Ekonomi

44,9

45,4

Länsstyrelser, regeringskansli, stabsmyndigheter

45,6

45,4

Miljö, teknik, jordbruk

45,2

45,3

Rättsväsendet

44,7

45,0

Affärsverk och infrastruktur

43,7

44,1

Universitet, högskolor, forskning

43,9

44,0

Försvaret

42,4

42,4

Staten totalt

44,4

44,6

Källa: Arbetsgivarverket.

Medelåldern har ökat inom samtliga sektorer

utom i uppdragsbaserad verksamhet och

försvaret där den varit oförändrad samt i sektorn

länsstyrelser, regeringskansli och

stabsmyndigheter där medelåldern sjunkit något.

Av tabellen framgår även att medelåldern för

staten totalt har stigit med 0,2 år det senaste året.

Sedan 1997 har ökningen varit 0,4 år. Även om

uppgången av medelåldern på arbetsmarknaden

som helhet verkar ha avstannat ökar den

fortfarande i staten.

I myndigheternas redovisningar av

kompetensförsörjningen för 1999 har 46 procent

av myndigheterna uppgivit att de har problem

med sin åldersstruktur. Flera stora myndigheter

och myndighetskoncerner återfinns i denna

grupp, bl.a. Arbetsmarknadsverket,

kriminalvården, polisväsendet och flera

länsstyrelser. Nästan uteslutande utgörs

problemen av för hög medelålder och att man

förutser problem med ersättningsrekrytering vid

framtida pensionsavgångar. Flera myndigheter

har också problem med att rekrytera personal i

mellanåldrarna, 35 45 år, en grupp som är

förhållandevis liten i staten.

Endast 13 procent av myndigheterna har

uppgivit att de inte ser några problem med

åldersstrukturen inom en överskådlig framtid.

Denna andel utgörs framför allt av mindre och

medelstora myndigheter. Vissa mindre

högskolor, vars verksamhet har kunnat

expandera under 1990-talet, tillhör denna grupp.

Av redovisningarna framgår även att flera

myndigheter som ser problem framför sig prövar

nya vägar för att underlätta generationsväxlingen.

Några myndigheter arbetar med olika former av

traineeprogram. Det gäller bl.a. länsstyrelserna i

Västra Götalands, Dalarnas och Södermanlands

län, men även Statens Järnvägar, Statens

energimyndighet och Stockholms universitet

uppger att de arbetar med detta. Andra exempel

på nya vägar som myndigheterna prövar är ett

närmare samarbete med högskolorna,

utbytestjänstgöring mellan myndigheter för att

bredda kompetensen och dubbelbemanning på

strategiskt viktiga poster under en

övergångsperiod.

Könsfördelning

Andelen kvinnor i statsförvaltningen har ökat

med drygt en procentenhet de senaste två åren

och uppgår nu till 43 procent av de anställda. I

landsting och kommuner finns flera kvinno-

dominerade yrkesgrupper. Fyra femtedelar av

personalen är kvinnor i dessa sektorer. Lägst är

andelen i näringslivet där den uppgår till 36

procent. Staten har därmed den jämnaste

könsfördelningen av arbetsmarknadens sektorer.

Könsfördelningen varierar dock kraftigt

mellan olika statliga sektorer. Inom områden

som ekonomi samt arbetsliv och omsorg är

omkring 60 procent kvinnor, medan 20 procent

av personalen är kvinnor i försvaret och i sektorn

affärsverk och infrastruktur. Exklusive Försvars-

makten och affärsverken är andelen kvinnor i

staten 48 procent, vilket överensstämmer med

andelen kvinnor på arbetsmarknaden totalt.

Fördelningen av män och kvinnor inom staten

skiljer sig även mycket åt inom olika

befattningar. I uppföljningssystemets

redovisning, där myndigheterna själva fått klassa

sina anställdas arbetsuppgifter, framkommer att

endast drygt 20 procent av de anställda med

uppgift att planera och leda myndighetens

verksamhet är kvinnor. I det högsta

ledningsskiktet, verkscheferna, är däremot var

fjärde kvinna. Bland personalen med

kärnkompetens, dvs. sakområdeskompetens, var

andelen knappt 40 procent. Flest kvinnor

återfinns i stöd- och supportfunktionerna där de

utgör 60 procent. Andelarna är oförändrade

jämfört med 1998.

Personalrörlighet

En omvärld i snabb förändring ställer stora krav

på flexibilitet i de statliga myndigheternas

verksamhet. Ny kompetens och nya

arbetsformer kan behövas. En förutsättning för

att skapa denna förnyelse är rörlighet hos

personalen. Om omsättningen blir alltför stor

uppstår dock problem med kontinuiteten och

kostnaderna för exempelvis inskolning av

nyanställda blir höga. Det gäller med andra ord

att skapa balans mellan förnyelse och

kontinuitet. Var denna ligger varierar mellan

olika verksamheter och olika tidpunkter. Varje

myndighet bör fastställa vilken rörlighet som är

lämplig för den verksamhet den bedriver.

För statsförvaltningen i sin helhet ligger

personalrörligheten på 12 procent. Andelen är

oförändrad jämfört med 1998 men två

procentenheter högre än 1997. Som framgår av

diagram 7.18 är rörligheten högst i åldersgruppen

under 35 år, för att sedan avta med stigande

ålder. Sedan 1997 har rörligheten ökat med 3

procentenheter för dem under 35 år. I

åldersgruppen 55 år och äldre har rörligheten

minskat något jämfört med 1998.

Diagram 7.18 Personalrörlighet för statsanställda fördelade

efter kön och ålder, september 1998 september 1999

Procent

Kvinnor har i genomsnitt något högre rörlighet

än män. Personal med uppgift att planera och

leda myndighetens verksamhet, dvs. chefer på

olika nivåer, har i genomsnitt lägre rörlighet än

övriga kategorier statsanställda.

Under 1999 var det ca 18 700 personer som

lämnade den statliga sektorn och nästan lika

många som nyrekryterades. Nästan 60 procent

av de nyrekryterade var under 35 år och endast

några få procent var 55 år och äldre. Avgångarna

är betydligt jämnare fördelade över

åldersgrupperna (tabell 7.6).

Tabell 7.6 Nyrekryteringar till och avgångar från den

statliga sektorn 1998 och 1999

Nyrekryteringar %

Avgångar %

Ålder

1998

1999

1998

1999

 34

55

57

34

35

35 54

39

39

37

38

55

6

5

29

27

Källa: Arbetsgivarverket.

Etnisk och kulturell mångfald

Regeringen har vid ett flertal tillfällen betonat

vikten av mångfald i arbetslivet. I den

integrationspolitiska propositionen (prop.

1997/98:16) som antogs av riksdagen hösten

1997 framhåller regeringen att mångfalden bör

genomsyra arbetslivet och att staten har ett

särskilt ansvar som föredöme.

I den förvaltningspolitiska propositionen

(prop. 1997/98:136) betonar regeringen den

kvalitets- och kompetenshöjning som kan

uppnås genom ökad etnisk och kulturell

mångfald hos personalen. Regeringen har

därefter beslutat om olika åtgärder för att få ett

integrationsper-spektiv att genomsyra

utformningen och genomförandet av den

allmänna politiken.

Regeringen anser att personalen i staten bör

avspegla den arbetsföra befolkningens etniska

sammansättning. Detta är av stor vikt såväl för

kvaliteten i verksamheterna som för den

demokratiska legitimiteten.

Som ett led i arbetet för att uppnå detta

uppdrog regeringen i oktober 1999 åt samtliga

myndigheter som lyder omedelbart under

regeringen att upprätta handlingsplaner för att

främja etnisk mångfald bland sina anställda.

I årets redovisningar av myndigheternas

kompetensförsörjning kan noteras en ökad

medvetenhet om mångfaldsfrågor ute på

myndigheterna jämfört med tidigare år. Detta tar

sig bl.a. uttryck i att arbetet med att ta fram

handlingsplaner har satt igång. Andelen

myndigheter som uppger att de har upprättat en

handlingsplan uppgår till 11 procent. Ytterligare

20 procent har påbörjat detta arbete och 14

procent uppger att de avser att starta arbetet

under året. Exempel på åtgärder som ingår i

planerna är översyn av rekryteringsrutiner och

deltagande i seminarier för ökad kunskap.

Åtgärder för att öka den etniska och kulturella

mångfalden sker dock även utanför ramen av ett

handlingsprogram. Aktiviteterna är ofta

desamma och för flera myndigheter har

utarbetandet av handlingsprogram bara varit ett

sätt att formalisera det arbete som redan bedrivs.

Totalt sett uppger 53 procent av myndigheterna

att de vidtagit någon form av åtgärd för att öka

den etniska och kulturella mångfalden bland

personalen.

Myndigheter med mer än 50 anställda har i

högre grad än de mindre myndigheterna vidtagit

åtgärder. Av dessa har 37 procent upprättat eller

påbörjat arbetet med att upprätta en

handlingsplan och drygt 60 procent uppger att de

har vidtagit någon form av åtgärd på området.

I föregående års redovisningar uppgav knappt

10 procent av myndigheterna att de vidtagit

aktiva åtgärder för att öka den etniska och

kulturella mångfalden. De aktiva åtgärderna för

ökad mångfald har därmed ökat betydligt ute på

myndigheterna det senaste året.

Utöver de uppgifter som framkommit i

myndigheternas redovisning av sin

kompetensförsörjning har ytterligare ett antal

myndigheter redovisat sitt arbete separat till

Kulturdeparte-mentet. Sammantaget ger detta en

än mer positiv bild av myndigheternas arbete

med att ta fram handlingsplaner.

Lönenivåer och löneutveckling

Budgetåret 1993/94 infördes

ramanslagssystemet, vilket var en förutsättning

för att regeringen skulle kunna delegera

arbetsgivaransvaret och ombilda den statliga

arbetsgivarorganisationen. De statliga

myndigheterna har nu fullt kostnadsansvar för

den lönepolitik de bedriver.

Sedan reformerna genomfördes har

myndigheterna genomfört lokala lönerevisioner i

enlighet med de centrala löneavtalen RALS

1993 1995, RALS 1995 1998 samt RALS 1998

2001 . RALS 1998 2001 slöts av parterna våren

1998 och löper under perioden 1 april 1998 31

mars 2001.

Parternas bedömning var då att avtalen skulle

resultera i sammantagna kostnadsökningar på 9

procent (kedjat) under perioden, inklusive den

av parterna uppskattade löneglidningen. Avtalen

speglade därmed de avtal som träffades inom

arbetsmarknadens övriga sektorer.

En viktig slutsats som kan dras av den

jämförande lönestatistik som finns tillgänglig för

tiden efter de arbetsgivarpolitiska reformerna är

att löneutvecklingen inom det statliga

avtalsområdet följer den på arbetsmarknaden i

övrigt. Som framgår av diagram 7.19 är

löneutvecklingen inom det statliga avtalsområdet

i paritet med den på arbetsmarknaden i övrigt.

Den relativt låga löneutvecklingen i staten 1998

förklaras till stor del av att endast ett mindre

antal myndigheter hade genomfört den första

lönerevisionen enligt RALS 1998 2001 vid

mättidpunkten.

Diagram 7.19 Ackumulerad procentuell löneutveckling

1994-1998 inom olika sektorer på arbetsmarknaden

Den statistik som ligger till grund för

diagrammet är rensad för löneförändringar som

beror på förändringar i ålder, kön och utbildning.

Den variabel som vanligen har störst

förklaringsvärde vid lönevariationer är yrke.

Denna variabel har dock inte kunnat användas

vid strukturrensningen eftersom den saknas för

åren 1994 och 1995. Utbildning samvarierar

dock med yrke och har därför använts som

substitut.

Lönenivåer

Den genomsnittliga månadslönen inom det

statliga kollektivet låg i september 1999 på

20 630 kronor. Männen tjänar genomgående mer

än kvinnorna över ålderskategorierna. Den

genomsnittliga månadslönen för män var 21 810

kronor att jämföra med motsvarande för kvinnor

på 18 990 kronor. Detta motsvarar en kvinnlig

löneandel på 87 procent av männens lön.

Skillnaderna är minst bland de yngsta och ökar

med stigande ålder (diagram 7.20).

Diagram 7.20 Genomsnittslöner för statsanställda

fördelade efter kön och ålder, september 1999

Förklaringarna till löneskillnaderna mellan

könen är flera. Att de statsanställda männen i

genomsnitt har högre utbildning och oftare

innehar högre befattningar är två viktiga faktorer

som påverkar lönen. Vid jämförelser där hänsyn

tas till likartade arbetsuppgifter ökar kvinnornas

andel av männens lön till 96 procent . De

resterande 4 procenten har dock inte kunnat

förklaras med stöd av statistiken.

Regeringen har ålagt myndigheterna att

redovisa vilket arbete som bedrivs för att

kartlägga och eliminera osakliga löneskillnader,

men även vilka åtgärder som vidtas för att män

och kvinnor skall få lika möjligheter till

utveckling och befordran. Drygt hälften av

myndigheterna uppger att de vidtar aktiva

åtgärder för att eliminera osakliga löneskillnader.

Flertalet av dessa gör löpande översyner av

eventuella skillnader i samband med

lönerevisionerna. Drygt 40 procent av

myndigheterna uppger att de vidtar åtgärder för

att män och kvinnor skall få samma möjlighet till

utveckling och befordran. Lite mer än en

fjärdedel av myndigheterna har dock inte

kommenterat dessa frågor i redovisningarna,

varför osäkerheten i uppgifterna är stor.

De större myndigheterna, med mer än 50

anställda, redovisar i större utsträckning än de

små att åtgärder vidtas på detta område. Av dessa

uppger 63 procent att de vidtar åtgärder för att

eliminera osakliga löneskillnader och hälften att

de vidtar åtgärder för att män och kvinnor skall

få samma möjlighet till utveckling och befordran.

Regeringen prioriterar frågan om jämställdhet

och eliminering av osakliga löneskillnader. Inför

planeringen av de årliga mål- och

resultatdialogerna mellan myndighetschefer och

den politiska ledningen betonas vikten av att

dessa frågor tas upp till diskussion. Regeringen

bereder även ett förslag om att skärpa

jämställdhetslagen för att komma till rätta med

de osakliga löneskillnaderna.

Löneutveckling

Mellan september 1998 och september 1999

ökade lönerna i staten med 6 procent. Den

uppmätta löneökningen gäller för identiska

individer, dvs. individer som varit anställda vid

samma myndighet vid båda mättillfällena. Det

innebär att förändringar i personalens

sammansättning, t.ex. vad gäller ålder och

yrkesprofil, som kan uppstå vid avgångar och

nyanställningar, inte påverkar uppgifterna.

Samtliga löneökningar till följd av

tariffuppflyttningar och befordringar m.m. får

dock fullt genomslag i den uppmätta

löneutvecklingen.

Som framgår av diagram 7.21 har kvinnorna i

genomsnitt fått större löneökningar än männen.

Endast i åldersgruppen under 35 år har

löneökningarna varit lika mellan könen. Detta

visar sig också genom att kvinnornas andel av

männens lön har ökat en procentenhet mellan

september 1998 och september 1999, från 86 till

87 procent. I huvudsak beror dock detta på att

polisen ännu inte genomfört någon lokal

lönerevision enligt RALS 1998 2001 . I och

med att denna grupp är starkt mansdominerad

kan den relativa löneutvecklingen komma att

ändras när ett nytt avtal får genomslag.

Diagram 7.21 Genomsnittlig procentuell löneutveckling för

statsanställda fördelade efter ålder och kön, september

1998 september 1999

Av lönestatistiken framgår tydligt att personal i

den yngsta åldersgruppen under 35 år har fått

de högsta löneökningarna i såväl absoluta som

procentuella tal. Därefter avtar ökningstakten

med stigande ålder. Löneskillnaderna mellan den

yngsta och den äldsta ålderskategorin har därmed

minskat något jämfört med föregående år.

Förändringen är dock marginell.

Mönstret i lönestatistiken har stora likheter

med uppgifterna om personalrörlighet. Detta är

ett tecken på att lönebildningen används som ett

aktivt instrument ute på myndigheterna för att

driva en verksamhetsanpassad arbetsgivarpolitik.

Lönebildningen är ett verktyg med vars hjälp

myndigheterna kan motverka den höga

rörligheten i de yngre åldersgrupperna, en

rörlighet som bl.a. beror på den hårdnande

konkurrensen om välutbildad arbetskraft.

Uppskattad årstakt för löneutvecklingen

Arbetsgivarverket har gjort beräkningar på

löneutvecklingen under den innevarande

avtalsperioden, dvs. RALS 1998 2001.

Beräkningarna utgår från hela det statliga

kollektivet exklusive polisväsendet . Mätt på

detta sätt uppgick löneutvecklingen, exklusive

strukturella effekter, till 5,4 procent mellan

september 1998 och september 1999.

Med utgångspunkt i de bedömningar som

gjordes i samband med att avtalet slöts, nämligen

att arbetskraftskostnaden skulle öka med 9

procent under avtalsperioden inklusive den av

parterna uppskattade löneglidningen, synes detta

löneökningstal högt. Till stor del förklaras detta

av att flertalet myndigheter inte hann sluta lokala

avtal innan förra mätperioden var slut och

därmed har genomfört två lönerevisioner under

den senaste mätperioden.

Arbetsgivarverket har dock beräknat en

uppskattad årstakt för löneutvecklingen,

exklusive polisväsende och strukturella effekter,

hittills under nuvarande avtalsperiod på 3,5

procent. Av denna ökning härrör 3,2 procent

från de lokala lönerevisionerna. Resterande 0,3

procent hänförs till övriga löneökningar som

myndigheterna lagt ut under mätperioden. När

de lokala avtalen nu har slutits och därmed fått

genomslag i lönemätningarna kan man med

andra ord konstatera att utfallet hittills varit

större än förväntat.

Även för statens olika sektorer har

Arbetsgivarverket beräknat årstakter för

löneökningarna enligt RALS 1998 2001, vilka

återges i diagram 7.22. Dessa beräkningar gäller

exklusive löneglidning och är jämförbara med

ovan nämnda 3,2 procent för staten totalt.

Diagram 7.22 Beräknad årstakt för löneökningar enligt

RALS 1998 2001

AFF Affärsverk, infrastruktur

AOU Arbetsliv, omsorg, utbildning

EK Ekonomi

FÖRSV Försvar

KULT Kultur

LRS Länsstyrelser, regeringskansli,

 stabsmyndigheter

MTJ Miljö, teknik, jordbruk

RÄTTS Rättsväsende

UHF Universitet, högskolor, forskning

UPP Uppdragsbaserad verksamhet

Flertalet sektorer skiljer sig mycket lite åt i den

beräknade årstakten. Det finns dock skillnader.

Mellan den sektor som har den högsta respektive

lägsta beräknade årslönetakten skiljer det 1

procentenhet. Förklaringarna är flera.

Ekonomisektorn påverkas exempelvis av

särskilda satsningar på skattehandläggarna i den

senaste avtalsrörelsen. Att rättsväsendet ligger

högre än genomsnittet är bl.a. en följd av

satsningar på domartjänsterna. Det sistnämnda

ger överspillningseffekter även på flera anställda

inom Regeringskansliet, vilket är en

delförklaring till den höga löneökningstakten i

sektorn länsstyrelser, regeringskansli och

stabsmyndigheter.

Löneutvecklingens komponenter

Löneökningar till följd av gällande avtal, RALS

1998 2001 samt chefsavtalet, förklarar den allra

största delen av löneökningarna.

Arbetsgivarverket har även studerat vilka övriga

faktorer som har påverkat löneutvecklingen

under mätperioden september 1998 september

1999. Uppgifterna framgår av diagram 7.23 och

gäller identiska individer exklusive polisväsendet.

Diagram 7.23 Löneutveckling september 1998 september

1999, exklusive polisväsendet, uppdelat på

delkomponenter

Procent

Löneutvecklingen för identiska individer i staten,

exklusive polisväsendet, uppgick under

mätperioden till 6,5 procent, dvs. något högre än

för hela det statliga kollektivet. Av denna ökning

kan 80 procent hänföras till revisioner baserade

på lokala löneavtal utifrån RALS 1998 2001.

Den näst största förklaringsfaktorn utgjordes av

befordringar och korrigeringar av osakliga

löneskillnader. Resterande del berodde på

uppflyttningar i lokala tariffsystem, inlösen av

rörliga tillägg m.m.

8

Riksrevisionsverkets

iakttagelser

8 Riksrevisionsverkets iakttagelser

8.1 Inledning

Riksrevisionsverket (RRV) bedriver revision

genom årlig revision och effektivitetsrevision.

Den årliga revisionen avslutas genom uttalanden

i revisionsberättelser till regeringen om bl.a.

myndigheters års- och koncernredovisning samt

om ledningens förvaltning. Inom

effektivitetsrevisionen granskas effektiviteten i

statliga åtaganden och statlig verksamhet.

Finansutskottet har efterfrågat en fylligare

redovisning i årsredovisning för staten av

Riksrevisionsverkets iakttagelser med anledning

av verkets effektivitetsgranskningar (bet.

1999/2000:FiU1). Mot denna bakgrund görs i

kapitlet en genomgång av flertalet av de

rapporter effektivitetsrevisionen lämnade 1999

och regeringens åtgärder med anledning av dessa.

Kapitlet innehåller också en redovisning av

revisionsberättelser med invändning. Regeringen

avser att återkomma i budgetpropositionen för

2001 med bedömning av vilka åtgärder som har

vidtagits respektive kommer att vidtas med

anledning av invändningarna.

RRV presenterar varje år en rapport till

regeringen med en sammanfattning av väsentliga

delar av det arbete som utförts av verket under

det gångna året. Då årsredovisning för staten i år

lämnas vid en tidigare tidpunkt än föregående år

har de redovisade iakttagelserna i RRV:s årliga

rapport inte hunnit beredas inom

Regeringskansliet. Den årliga rapporten kommer

därför att kommenteras i andra sammanhang,

bland annat i budgetpropositionen för 2001.

8.2 Effektivitetsrevisionens

iakttagelser

Effektivitetsrevisionen har publicerat 34

rapporter under 1999, varav 21 avser

egeninitierade granskningar. Nedan redovisas 29

av effektivitetsrevisionens rapporter, varav 18

avser egeninitierade granskningar. Urvalet

baseras på att regeringen vidtagit någon åtgärd

eller gjort någon bedömning.

Jordbrukets miljöstöd - minskning av kväveläckage

och bevarande av biologisk mångfald (RRV

1999:2)

I rapporten redovisas RRV:s granskning av de

miljöstöd inom jordbruket som syftar till att

minska kväveläckage och bevara biologisk

mångfald i naturbetesmarker. Syftet med

granskningen var att analysera miljöeffekterna av

dessa stöd samt identifiera hinder för att

miljömålen för minskat kväveläckage och

bevarande av biologisk mångfald i

naturbetesmarker skall kunna uppfyllas.

Granskningen visar bl.a. att miljöeffekterna av

jordbrukets miljöstöd är begränsade och att

andra jordbruksstöd motverkar miljömålen.

Rapporten har använts som en del i underlaget

till regeringens arbete med att ta fram ett nytt

miljö- och landsbygdsprogram för jordbruket.

Svårigheter med statistik rörande brottsutredningar

(RRV 1999:3)

I RRV:s rapport redovisas några problem och

brister som förekommer i statistiken i samband

med polisens och åklagarväsendets

brottsutredningsverksamhet. Bland annat

konstateras svårigheter för polisens utredare att

följa upp vad som hänt med ett ärende som gått

vidare i brottsutredningssystemet.

Mot bakgrund av RRV:s rapport fick

rättsväsendets myndigheter för år 2000 ett

gemensamt uppdrag att vidta de åtgärder som

behövs för att uppnå en för rättsväsendet

samordnad informationsförsörjning. Den

strategi för samordning av rättsväsendets

informationsförsörjning som regeringen beslutat

om och den tidsplan som myndigheterna i Rådet

för rättsväsendets informationsförsörjning (RIF)

fastställt skall ligga till grund för arbetet.

Rikspolisstyrelsen fick samtidigt i uppdrag att

redovisa och kommentera de åtgärder som

vidtagits för att förbättra polisväsendets förmåga

att analysera verksamhetens resultat, kostnader

och kvalitet. Regeringen avser att fatta beslut om

att utvärdera RIF-rådets verksamhet.

Resultatstyrning och -redovisning vid SMHI

affärsområde samhälle (RRV 1999:4)

RRV har i rapporten riktat kritik mot brister i

formerna för den löpande uppföljningen inom

affärsområdet, att rutinerna för ekonomisk

uppföljning och tidrapportering bör anpassas till

verksamhetsplanens struktur samt att

överensstämmelse mellan verksamhetsplan och

uppföljningsrutiner är dålig.

Med anledning av RRV:s rapport kommer

SMHI fortlöpande att göra uppföljningar av

verksamhetsplanerna i anslutning till de

ekonomiska prognoserna. Vidare har SMHI

reviderat sin kontoplan för att ge en tydligare

koppling mellan verksamhetsplaner och

redovisningsstruktur och därmed underlätta den

ekonomiska uppföljningen av verksamheten.

Regeringen anser inte att det finns skäl att vidta

ytterligare åtgärder.

Kostnader för en ny folk- och bostadsräkning - en

granskning av Statistiska centralbyråns kalkyl över

genomförandet av en ny FoB (RRV 1999:5)

Riksdagen beslutade 1995 att det framöver skall

genomföras registerbaserade folk- och

bostadsräkningar. En försöksverksamhet

genomfördes. Mot bakgrund av resultatet av

försöksverksamheten gav regeringen sommaren

1998 Statistiska centralbyrån (SCB) i uppdrag att

utreda en alternativ folk- och bostadsräkning

baserad på framskrivning av registret över 1990

års folk- och bostadsräkning. Samtidigt fick

RRV regeringens uppdrag att granska

kostnadsberäkningarna för det alternativ som

SCB skulle redovisa. Detta uppdrag resulterade i

RRV:s rapport. I rapporten gör RRV

bedömningen att SCB:s kostnadskalkyl ger en

rimlig uppskattning av storleksordningen på

kostnaderna. Enligt regeringens bedömning var

SCB:s alternativa förslag till lösning för dyrt.

Regeringen föreslog i 1999 års ekonomiska

vårproposition inriktningen för en

registerbaserad folk- och bostadsräkning.

Civilpliktsutbildningen (RRV 1999:6)

RRV granskade under 1999 behovet av

civilpliktiga och kostnaderna för

civilpliktsutbildningen. I granskningsrapporten

föreslår RRV bland annat att utbyggnaden av

utbildningen för kommunernas behov inte bör

fullföljas, innan en grundläggande analys och

prövning av vilka faktorer som skall styra en

eventuell utbyggnad av det civila försvaret

framöver har gjorts.

Mot bakgrund av RRV:s rapport föreslog

regeringen i proposition inför den

säkerhetspolitiska kontrollstationen 1999 (prop.

1998/99:74) en halvering av civilpliktsutbildade

för åren 2000 och 2001. Vidare har Överstyrelsen

för civil beredskap den 25 februari 2000 redovisat

en utredning avseende totalförsvarsplikt inom

den civila delen av totalförsvaret som ger

underlag för att bedöma utbildningsvolymen för

civilpliktiga med lång grundutbildning från och

med år 2002.

Skattekontrollen och pengarna (RRV 1999:7)

RRV har på uppdrag av regeringen granskat

ekonomiska effekter av skattekontrollen.

Avrapporteringen av den första etappen i

februari 1999 visade bland annat att de

ekonomiska effekterna av skattekontrollen är

något annat än de beloppsmässiga effekter som

skatteförvaltningen redovisar. Regeringen har i

budgetpropositionen för 2000 redovisat RRV:s

rapport som ett av underlagen för regeringens

bedömningar av skattekontrollen. Regeringen

har uppdragit åt RRV att i en andra etapp

granska handläggningstider i ärendekedjan från

skattemyndigheternas kontroll och omprövning

till behandlingen av skattemål i länsrätt och

kammarrätt.

Arealersättningens effekter i Sverige I

Sammanfattning (RRV 1999:8-12)

I rapporten gör RRV bedömningen att

arealersättningen i Sverige inte på ett effektivt

sätt kunnat uppfylla EU:s mål om

produktivitetsutveckling, konsumentpriser och

skälig levnadsstandard för

jordbruksbefolkningen. Rapporten har utgjort

en del i underlaget i samband med regeringens

förhandlingar om Agenda 2000.

Effektiviteten i arbetsförmedlingen (RRV 1999:15)

RRV har granskat den offentliga

arbetsförmedlingens effektivitet genom att

jämföra kontorens sätt att arbeta. En av de

åtgärder RRV föreslår för att öka effektiviteten

är internt metodarbete för

Arbetsmarknadsverket. Regeringen har tagit

fasta på de insatser som kan skapa

förutsättningar för Arbetsmarknadsverkets

(AMV) metodutveckling, t.ex. ökad satsning på

s.k. självservice och internetservice. Regeringen

har under budgetåren 1999 och 2000 avsatt

resurser för att AMV skall kunna utveckla denna

typ av arbetsmetod. Verksamhetsmålen

diskuteras och utvecklas kontinuerligt, t.ex. har

det s.k. volymmålet slopats som verksamhetsmål

fr.o.m. budgetåret 1999, då det enligt RRV lett

till överutnyttjande av sysselsättningsåtgärder

med inlåsnings- och undanträngningseffekter

som följd. RRV:s rapport hanteras som ett av

flera underlag i det kontinuerliga

utvecklingsarbetet med

arbetsmarknadspolitiken, arbetsförmedlingarna

och resultatuppföljningen av verksamheten.

IT-utveckling inom staten 1998 - en översikt av

231 större projekt (RRV 1999:16),

IT-utveckling inom staten 1999 - en översikt över

215 större projekt (RRV 1999:38)

Rapporterna behandlar IT-utvecklingen inom

staten 1998 respektive 1999 och baseras på

enkätundersökningar som RRV genomfört.

Rapporterna har till syfte att underlätta utbyte av

erfarenheter och kunskaper mellan projekt och

berörda myndigheter och har inte föranlett några

åtgärder från regeringens sida.

SAMHALL - en effektiv åtgärd?(RRV 1999:18)

RRV:s rapport visar att måluppfyllelsen för

Samhall är låg när det gäller relationen mellan

den för åtgärden tänkta målgruppen och vilka

som i praktiken finns på Samhall. RRV

konstaterar att många som anvisats anställning

hos Samhall inte tillhör den tänkta målgruppen.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) och Samhall

tillsatte hösten 1999 en arbetsgrupp för att hitta

lösningar på de problemställningar som togs upp

i RRV:s rapport. De problemställningar som

kvarstår kommer att behandlas i den arbetsgrupp

som nyligen har tillsatts med representanter från

Näringsdepartementet, AMS och Samhall.

Granskning av statliga insatser för att främja

tillväxten i Halland (RRV 1999:25)

RRV har genomfört en granskning av de statliga

insatserna för främjande av tillväxt i framför allt

små och medelstora företag i Hallands län.

Förslagen i RRV:s rapport riktar i huvudsak in

sig på organisatoriska förändringar. Regeringen

redovisar i proposition 1999/2000:71 Vissa

organisationsfrågor inom näringspolitiken krav

på och möjligheter till utveckling av statens

organisation på central nivå för att främja

företagsutveckling och tillväxt. Bland annat

föreslås riktlinjer för två nya myndigheter, en för

företagsutveckling samt en för analyser,

omvärldsbevakning och utvärdering. Vidare

aviseras att regeringen i samråd med berörda

aktörer avser att precisera, tydliggöra och

förenkla statens agerande på regional nivå

avseende konkreta åtgärder som riktar sig till

företag eller företagare. I detta sammanhang skall

också övervägas hur kopplingen till myndigheten

för företagsutveckling bör utformas.

Informationsförsörjning och IT-användning inom

kriminalvården (RRV 1999:19)

Effektivare kriminalvård - en hinderanalys (RRV

1999:27)

På regeringens uppdrag har RRV granskat

kriminalvården och identifierat ett antal hinder

för ett effektivt resursutnyttjande. Regeringen

har kommenterat rapporten i

budgetpropositionen för 2000. Där redovisades

bland annat att regeringen gett

Kriminalvårdsstyrelsen i uppdrag att redovisa de

åtgärder som genomförts, påbörjats eller

planerats med anledning av RRV:s rapport.

Kriminalvårdsstyrelsen har svarat på uppdraget i

en skrivelse och redovisar att man i stort delar

RRV:s bedömningar och har vidtagit eller avser

att vidta åtgärder som ligger i linje med RRV:s

förslag. Bland dessa kan nämnas att kriminal-

vården avstått från att utveckla ett helt nytt IT-

system och i stället beslutat utveckla det

befintliga systemet. Med anledning av RRV:s

rapport och efter dialog med kriminalvården har

regeringen beslutat att regionmyndigheterna

inom kriminalvården skall upphöra och ersättas

med en ny organisation för uppföljning och

tillsyn.

Miljarden som försvann en granskning av

kretsloppsprogrammet (RRV 1999:28)

RRV har på regeringens uppdrag granskat

statliga investeringsbidrag för en ekologiskt

hållbar utveckling, den s.k. kretsloppsmiljarden.

RRV:s övergripande slutsats är att

kretsloppsmiljarden var dåligt genomtänkt och

att det var för många mål som skulle nås med ett

enda medel. Cirka hälfen av alla ansökningar har

avslagits. RRV är kritisk mot att länsstyrelserna

beslutat i flertalet fall men verket har också

synpunkter på att beredningen av större

ansökningar hanterats inom Regeringskansliet i

stället för hos en central myndighet. RRV anser

att det finns många intressanta projekt bland de

274 som beviljats bidrag och understryker vikten

av att kunskaper och erfarenheter av dessa tas

tillvara.

Regeringen beslöt redan i april 1999 att dra in

återstående medel på anslaget för den s.k.

kretsloppsmiljarden. Skälen till indragningen var

framför allt att anslaget varit dåligt utnyttjat.

Redan beviljade åtgärder berörs inte utan

genomförs fortlöpande. Enligt gällande

förordning (1996:1378) om statligt

investeringsbidrag för en ekologiskt hållbar

samhällsutveckling skall åtgärderna vara

genomförda senast den 31 december 2001.

Miljödepartementet ansvarar för att de

kunskaper och erfarenheter som vinns genom

investeringsstödet tas tillvara och

vidarebefordras. Detta kommer bl.a. att ske via

myndigheten Centrum för kunskap om

ekologisk hållbarhet.

Brottmålskedjan - i Sverige och andra länder

Kartläggning och analys (RRV 1999:30)

RRV:s rapport ingår i granskningar under temat

rättskedjan (RRV 1996:63, 1999:3 och 1999:30).

Syftet med rapporten är att kartlägga och

analysera olika problemområden inom

brottmålskedjan, främst i Sverige.

Kartläggningen syftar även till att tjäna som

underlag för RRV:s fortsatta granskning av

brottskedjan på lokal, operativ nivå. Under

hösten 1999 tillsattes inom Justitiedepartementet

projektet Rättsväsendets modernisering.

Projektet ingår i regeringens övergripande arbete

med att utveckla rättsväsendet. Projektets syfte

är att säkerställa att utvecklingen inom

rättsväsendets olika delar sker samordnat med

respekt för den inbördes rollfördelningen och

med beaktande av sambanden mellan de olika

myndigheterna. Initialt har arbetet i projektet

inriktats på den s.k. brottmålskedjan. Innehållet i

RRV:s rapport har - tillsammans med andra

granskningsrapporter - utgjort ett underlag för

arbetet i moderniseringsprojektet.

Skogsvårdsorganisationernas arbete för att

jämställa miljömålet med produktionsmålet (RRV

1999:31)

RRV har granskat Skogsvårdsorganisationens

arbete med att jämställa miljömålet med

produktionsmålet i skogspolitiken. Rapporten

vänder sig i huvudsak till

Skogsvårdsorganisationen. I två avseende riktas

förslag till statsmakterna, nämligen i fråga om

behovet av ökade resurser till rådgivning och

ändringar i skogsvårdslagen.

Rapporten har, såvitt avser den del som vänder

sig till regeringen, redovisats och kommenterats i

budgetpropositionen för 2000.

Myndigheters finansiering i ett besparingsskede

(RRV 1999:34)

RRV har granskat hur myndigheters finansiering

och finansieringsbild påverkats av det generella

besparingskravet budgetåren 1995/96-1998.

RRV konstaterar att endast hälften av de

granskade myndigheterna har fått genomsnittligt

lägre förvaltningsanslag under perioden. Hälften

av dessa myndigheter har, trots

anslagsminskningar, kunnat öka sina totala

verksamhetsintäkter, dvs. intäkter av

förvaltningsanslag, avgifter, bidrag och s.k.

sakanslag.

Mot bakgrund av bl.a. RRV:s förslag har

principerna för användning av sakanslag för

finansiering av förvaltningskostnader

vidareutvecklats. I regleringsbreven för 2001

kommer tydligare krav att ställas avseende

återrapportering av myndigheternas finansiering

av förvaltningskostnader.

Att följa upp otraditionella inslag i

arbetsmarknadspolitiken (RRV 1999:36)

Granskningen utgjorde en delrapport inom

ramen för ett regeringsuppdrag att granska

försöksverksamheterna med en friare

användning av arbetsmarknadspolitiska medel i

Värmlands, Dalarnas, Gävleborgs, Jämtlands och

Skåne län.

I rapporten ger RRV förslag kring rutiner för

registrering och rapportering av otraditionella

verksamheter och framtida försöksverksamheter.

Rapporten redovisades i budgetpropositionen

för 2000.

Regeringens resultatdialog med

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) har medfört en

kvalitativt bättre återrapportering av

otraditionella medel från AMS. Från år 2001

avser regeringen att minska medlen för

otraditionella projekt. Regeringen kommer att

strama upp användningen av medel för

otraditionella projekt i det regelförenklingsarbete

som pågår och som beräknas träda i kraft den 1

augusti 2000.

De lokala investeringsprogrammen i praktiken - en

uppföljning av kommunernas arbete (RRV

1999:37)

På regeringens uppdrag har RRV granskat de

statliga bidragen till lokala investeringsprogram

för ekologisk hållbarhet. Huvudsyftet var att ge

regeringen tillämpbar information under

pågående programperiod.

RRV redovisar i rapporten vilka kriterier som

måste vara uppfyllda för att framgångsrikt

genomföra de lokala investeringsprogrammen.

Med hjälp av dessa kriterier identifierades

förtjänster och brister i kommunernas arbete

med programmen. RRV kritiserar bl.a. att

kommunerna inte gavs tillräcklig tid att

förbereda ansökan, att informationen var delvis

otillräcklig och att det ibland gavs otydliga

besked från departementet bl.a. om

bedömningsgrunder.

RRV:s erfarenheter och synpunkter gäller den

första omgången beslut. Ytterligare två

omgångar beslut har tagits efter den som RRV

granskade. De brister som RRV

uppmärksammat är i huvudsak åtgärdade.

Hur fördelas företagsstödet (RRV 1999:40)

RRV har på regeringens uppdrag granskat de

regionalpolitiska företagsstöden. RRV:s rapport

innehåller i huvudsak tre kritiska synpunkter:

stöden går i huvudsak till traditionella branscher,

stöd lämnas till investeringar som ändå skulle

komma till stånd, det förekommer att flera stöd

kombineras till ett antal företag.

Rapporten har ingått i underlagsmaterialet till

den översyn av statliga insatser som regeringen

inlett med propositionen (prop. 1999/2000:71)

Vissa organisationsfrågor inom näringspolitiken.

Regeringen har vidare tillsatt en parlamentarisk

kommitté som skall lämna förslag om den

framtida inriktningen och utformningen av

regionalpolitiken. Den skall bl.a. bedöma

resultatet av olika former av företagsstöd och

lämna principiella förslag till eventuella

förändringar.

Närpolisreformen och polisens arbetstider - en

granskning av resursutnyttjandet inom polisen

(RRV 1999:42)

På regeringens uppdrag har RRV granskat

resursutnyttjandet inom polismyndigheterna i

Västra Götalands län, Jönköpings län och

Värmlands län. RRV konstaterar i sin rapport att

det fortfarande förekommer betydande brister i

resursutnyttjandet för närpolisorganisationen,

framför allt i fråga om personalens

tjänstgöringstider.

Brottsförebyggande rådet har fått regeringens

uppdrag att granska närpolisreformen och

utvärdera polisens arbete med att bekämpa

vardagsbrottsligheten. Frågorna behandlas i

budgetpropositionen för 2000. I regleringsbrevet

för 2000 har Rikspolisstyrelsen fått i uppdrag att

bedöma hur polisverksamheten i

närpolisområdena har utvecklats. I uppdraget

ingår att särskilt belysa de erfarenheter som har

vunnits och de slutsatser som kan dras om

verksamhetens framtida inriktning.

Rikspolisstyrelsen skall också redovisa hur

arbetstidens förläggning har anpassats till

variationerna i arbetsbelastningen. Av

redovisningen skall bl.a. framgå polispersonalens

fördelning över olika veckoarbetstider och hur

stor andel av polispersonalen som har

periodplanerad tid.

Folkbildning Styrning och kontroll (RRV

1999:44)

RRV har på regeringens uppdrag granskat

folkbildningen. Granskningen har inriktats på

frågor om styrning och kontroll. RRV gör bland

annat bedömningen att de fördelningsmodeller

som Folkbildningsrådet tillämpar i stor

utsträckning är inriktad på kvantiteter, dvs. hur

mycket verksamhet som anordnas samt för vem.

Fördelningsmodellerna tar ingen hänsyn till

innehållet i verksamheten eller hur väl den

genomförs.

Regeringen har i riktlinjerna för statsbidraget

angett att Folkbildningsrådet skall redovisa sin

syn på RRV:s rapport och vilka åtgärder rådet

anser befogade att vidta bl.a. för att utveckla

redovisnings- och uppföljningssystemet inom

folkbildningen.

Effektivare arbetsmarknadsutbildning -

arbetsförmedlingens hantering av tillväxtfrämjande

åtgärder (RRV 1999:45)

RRV:s rapport behandlar

arbetsmarknadsutbildningen ur ett

effektivitetsperspektiv. RRV finner bl.a. att de

arbetsförmedlingar som har de bästa resultaten

har ett mer plats- och företagsinriktat arbetssätt,

är mer selektiva i urvalet av deltagare,

skräddarsyr arbetsmarknadsutbildningen mot

arbetsgivarnas behov i högre utsträckning och

ägnar större omsorg åt uppföljning.

Inom Näringsdepartementet har sedan hösten

1999 pågått ett projekt som har i uppgift att se

över hela arbetsmarknadsutbildningen. RRV:s

rapport utgör ett underlag i det arbetet.

Resultaten av projektet kommer att redovisas i

budgetpropositionen för 2001.

NTF och Nollvisionen - en granskning av statligt

finansierat frivilligt trafiksäkerhetsarbete (RRV

1999:46)

RRV har på regeringens uppdrag granskat

Nationalföreningens för trafiksäkerhetens

främjande (NTF) trafiksäkerhetsarbete och

användning av statliga medel. Granskningen visar

bl.a. att det finns brister i NTF:s

resultatredovisning och att de modeller för

statlig finansiering av NTF som hittills prövats

inte har fungerat bra.

Regeringen avser att ge Vägverket i uppdrag

att förändra bidragsformerna till NTF.

8.3 Revisionsberättelser med

invändning

RRV skall enligt sin instruktion bedöma om

redovisningen är tillförlitlig och räkenskaperna

rättvisande samt granska om ledningens

förvaltning står i överensstämmelse med

tillämpliga föreskrifter och särskilda

regeringsbeslut. I de fall RRV i sin granskning

uppmärksammat väsentliga avsteg från

föreskrifter och regeringsbeslut anges detta som

en invändning i revisionsberättelsen. En

invändningsfri revisionsberättelse innebär således

att RRV inte funnit några väsentliga avsteg från

tillämpliga föreskrifter och särskilda

regeringsbeslut.

Sammanlagt 21 myndigheter erhöll

invändning i revisionsberättelsen för

räkenskapsåret 1999. Varje invändning har i sig

sin grund i någon form av väsentlig överträdelse

av föreskrifter eller regeringsbeslut.

Överträdelsen påverkar informationen i

årsredovisningen i mer eller mindre stor

utsträckning. I en analys av hur antalet

revisionsberättelser med invändning utvecklats

över åren kan det vara av värde att ta hänsyn till

om en överträdelse har fått direkt eller indirekt

effekt för informationen i årsredovisningen.

Konsekvensen av en överträdelse som har fått

direkt effekt på årsredovisningen är att

informationen i årsredovisningen i något

väsentligt avseende inte är rättvisande, dvs.

felaktig eller ofullständig. Exempel på sådan

överträdelse är bristande efterlevnad av de

föreskrifter som reglerar den löpande

redovisningen och årsredovisningens innehåll.

Överträdelser som har fått en indirekt effekt

på årsredovisningen karaktäriseras av att

informationen i årsredovisningen i sig kan vara

rättvisande men att den grundas på någon form

av överträdelse av föreskrift eller regeringsbeslut.

Exempel på sådan överträdelse är bristande

efterlevnad av instruktion och verksförordning.

RRV har redovisat utvecklingen de senaste

fyra räkenskapsåren fördelat på de två

kategorierna av effekter på årsredovisningens

information.

Tabell 8.1 Revisionsberättelser med invändning

1999

1998

1997

1995/96

Direkt effekt

11

16

15

9

Indirekt effekt

10

3

5

17

Totalt antal

21

19

20

26

De nya föreskrifterna för beslut och

undertecknande av årsredovisningen som

infördes under 1995/96 medförde ett stort antal

invändningar i revisionsberättelserna med en

indirekt effekt på årsredovisningens information.

Denna typ av invändningar minskade under 1997

och 1998 i takt med att formerna för beslut och

undertecknande av årsredovisningen

accepterades och följdes utan större problem.

Under dessa år ökade i stället antalet

invändningar som hade sin grund i väsentliga fel i

årsredovisningens information. Det var också i

allt större utsträckning stora myndigheter som

fick invändning i revisionsberättelsen.

Räkenskapsåret 1999 karaktäriseras av färre

antal invändningar där orsaken varit direkta

effekter (väsentliga fel) på årsredovisningens

information. Denna positiva utveckling har sin

grund i bland annat att:

- några genomgripande förändringar inte har

skett av föreskrifterna för redovisning och

förvaltning,

- flera av de större myndigheterna har byggt

upp bättre fungerande controllerfunktioner

och internrevisionsenheter,

- flera myndigheter har också sett över sina

interna föreskrifter i syfte att göra dem

enklare och administrativt mindre

betungande.

Räkenskapsåret 1999 har således inneburit en

förbättring sett till kvalitet i årsredovisningens

information. Som framgår ovan ökar dock

antalet väsentliga fel med indirekta effekter på

årsredovisningens information. I förhållande till

räkenskapsåret 1995/96 är det dock nu fråga om

en delvis ny typ av förvaltningsfel som främst har

sin grund i konflikter mellan mål och/eller

föreskrifter för verksamheten.

Flera fall har konstaterats där grundorsaken

har varit en konflikt mellan hur myndigheten har

uppfattat målen för verksamheten och

tillämpningen av gällande lagar och förordningar.

Rättsläget har i flera fall inte varit entydigt utan

myndigheten har ofta agerat i god tro. RRV har

också i flera fall fått anlita juridisk expertis för att

skapa ökad klarhet. RRV har i dessa fall med

hänvisning till det oklara rättsläget framfört att

myndigheten ifråga borde ha underrättat

regeringen innan beslut fattades.

Ett annat exempel på mål- och

föreskriftskonflikter är också de invändningar

som flera länsstyrelser har fått beroende på att

man fattat beslut om bidrag utöver riksdagens

bemyndiganderamar. Det handlar om

strukturfonerna där bidragen har grundats på

beslut som fattas av andra självständiga

myndigheter, beslutsgrupperna, vilka i sin tur

tilldelas programbudgetar av EU-kommissionen.

Flertalet av dessa myndigheter har på ett

tillfredsställande sätt redovisat verksamheten i

årsredovisningen. Invändningen i

revisionsberättelsen rör dock ledningens tillämp-

ning av för verksamheten tillämpliga föreskrifter

och regeringsbeslut.

Nedan lämnas en redovisning av de

myndigheter som erhållit revisionsberättelse med

invändning avseende räkenskapsåret 1999 och en

översiktlig genomgång av skälen för

invändningarna. En närmare redogörelse för

vilka bedömningar regeringen har gjort samt

vilka åtgärder regeringen har vidtagit i de

enskilda fallen kommer att lämnas i

budgetpropositionen för 2001 under respektive

utgiftsområde.

Arbetsgivarverket: Arbetsgivarverket har inte

redovisat erforderlig dokumentation som visat

att verket lämnat över sin befogenhet till

Rikspolisstyrelsen (RPS) att sluta kollektivavtal

på sätt så att RPS erhållit rätt till den befogenhet

som anges i RALS 1998-2001, punkt 3.2

Löneökningar m.m.

Polisväsendet: Rikspolisstyrelsen (RPS) har inte

redovisat erforderlig dokumentation som visat

att RPS haft behörighet att sluta det lokala

kollektivavtal som ligger till grund för ett

överlämnande av pensionsmedel om 308

miljoner kronor till Svenska polisförbundet och

SACO-S.

Kammarkollegiet: Bristande intern styrning och

kontroll inom verksamhetsgrenen kapital-

förvaltning har medfört att:

- Väsentliga fel redovisats i årsredovisningen

avseende aktiekonsortiets genomsnittliga

årsavkastning och dess jämförelseindex.

- Kammarkollegiet har tagit emot medel för

förvaltning avseende en pensionsfond trots

avsaknad av skriftligt avtal och att oklarhet

föreligger om motpart i den framtida

förvaltningen och övriga

förvaltningsvillkor. Förfarandet uppfyller

inte heller kravet på affärsmässighet och det

är oklart om förvaltningsuppdraget ryms

inom Kammarkollegiets instruktionsenliga

uppgift att tillhandahålla kapitalförvaltning

för stiftelser och fonder inom det statliga

området.

- Årsredovisningen för kapitalförvaltningen

av vissa fonder inom

socialförsäkringsområdet har upprättats och

avlämnats sent samt vissa felaktiga uppgifter

avseende riskmått har lämnats i

förvaltningsberättelsen till denna

årsredovisning.

Svenska institutet: Resultatredovisningen

uppfyller i väsentlig omfattning inte

återrapporteringskraven enligt regleringsbrevet.

Det föreligger väsentliga brister i den

underliggande dokumentationen av

resultatredovisningen.

Statens räddningsverk: Den interna styrningen

och kontrollen avseende redovisning av

beredskapstillgångar och därtill relaterade

låneskulder har inte fungerat tillfredsställande

under året. Bristerna har inneburit att:

- Myndigheten har under året upptagit lån

för beredskapstillgångar med netto 591

miljoner kronor. Beloppet har av

myndigheten inbetalats på Statens

checkräkning, men har i strid mot

anslagsförordningen, inte redovisats på

inkomsttitel.

- Myndigheten har inte kunnat påvisa att

upplånat belopp motsvarar det bokförda

värdet av beredskapstillgångarna vid

lånetillfället. Bristerna har även inneburit att

direktamortering om 52 miljoner kronor

som bokfördes vid lånetillfället har belastat

anslaget, utan att motsvarande belopp

redovisats på statens checkräkning och

tillgodoförts inkomsttitel.

- Kostnader avseende pågående

nyinvesteringar för beredskapsinventarier

har felaktigt kostnadsförts med cirka 7

miljoner kronor.

- Lånefinansiering har inte genomförts för

alla beredskapstillgångar senast den 31

december 1999 enligt villkor i

regleringsbrev.

Konsekvenserna av ovanstående brister är att

statsbudgetens utfall blir 643 miljoner kronor för

lågt, myndighetens behållning på räntekonto är

52 miljoner kronor för högt samt att

motsvarande fel redovisas avseende posten

avräkning med statsverket.

Anläggningstillgångar är 7 miljoner kronor för

lågt upptaget och kostnaderna motsvarande för

högt redovisade.

RRV anser vidare att resultatredovisningen

inte ger en rättvisande återrapportering av

verksamhetens kostnader då endast direkta

kostnader redovisas i kommentarer till

verksamhetsmål och att samtliga kostnader inte

fördelats. Härigenom saknas överensstämmelse

mellan resultatredovisningen och

årsredovisningens finansiella delar. Redogörelse

för bristande överensstämmelse enligt

bestämmelserna i 7 § förordningen om

myndigheters årsredovisning m.m. saknas.

Totalförsvarets pliktverk: Pliktverket tillämpar en

avskrivningstid på 12 år för immateriella

tillgångar. Enligt 19 § bokföringsförordningen

(1979:1212) skall avskrivning ske med skäligt

belopp dock minst en femtedel, om ej på grund

av särskilda omständigheter avskrivning med en

mindre del får anses överensstämma med god

redovisningssed. RRV anser att Pliktverkets

tillämpade avskrivningstid för immateriella

tillgångar inte kan anses överensstämma med

god redovisningssed.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen

har för regionalekonomisk verksamhet

disponerat medel som enligt regeringsbeslut den

18 december 1997 skulle återgått till regeringens

disposition.

Länsstyrelsen i Västerbottens län:

Bemyndiganderamen för anslaget 19 A8,

Europeiska regionala utvecklingsfonden har

överskridits med cirka 3,6 miljoner kronor.

Länsstyrelsen i Norrbottens län:

Bemyndiganderamarna för anslagen 14 A4,

Europeiska socialfonden och 19 A8, Europeiska

regionala utvecklingsfonden har överskridits.

Den förstnämnda ramen har överskridits med

cirka 6,7 miljoner kronor och den sistnämnda

med cirka 10,9 miljoner kronor.

Länsstyrelsen i Jämtlands län:

Bemyndiganderamarna för anslaget 14 A4,

Europeiska socialfonden har överskridits med

cirka 8 miljoner kronor och för anslaget 19 A8,

Europeiska regionala utvecklingsfonden med

cirka 1,4 miljoner kronor.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen har inte

redovisat cirka 10,7 miljoner kronor avseende

upplupna räntekostnader i sina balans- och

resultaträkningar.

Södertörns högskola: Enligt RRV:s bedömning

uppfyller inte högskolans årsredovisning till

väsentliga delar kravet på tillförlitligt underlag

för uppföljning och beslut enligt 7 § förordning

(1996:882) om myndigheters årsredovisning

m.m.

Bristerna avser främst avsaknad av

information i årsredovisningen som är väsentlig

för analys och förståelse av årets redovisade

ekonomiska resultat samt övriga brister i

redovisningen, särskilt vad avser

kostnadsfördelningar mellan

verksamhetsgrenarna.

RRV har därför bedömt att årsredovisningen

sammantaget till väsentliga delar inte ger en

rättvisande bild för bedömning av högskolans

ekonomiska resultat.

Statens Energimyndighet: Bristande styrning,

analys och kvalitetssäkring har sammantaget

medfört väsentliga fel i årsredovisningen.

Vägverket: Anslaget 22 A2 Väghållning och

statsbidrag har av Vägverket belastats med cirka

236,8 miljoner kronor utöver tillåtet belopp

enligt villkor i ändring av regleringsbrevet den 22

april 1999.

Arbetarskyddsverket: Styrelsen har vid

styrelsemöte den 24 februari 2000 fattat beslut

om en annan version av årsredovisningen än den

som senare tillsändes regeringen. Styrelsen har

därför i nytt beslut den 23 mars 2000 fastställt

årsredovisningen. Effekten av detta är att

årsredovisningen formellt inte beslutats i

enlighet med 10 § förordningen (1988:730) med

instruktion för Arbetarskyddsverket och inte

avlämnats inom föreskriven tid enligt förordning

(1996:882) om myndigheters årsredovisning

m.m.

Jämställdhetsombudsmannen: JämO inlämnade

en delrapport den 1 mars och årsredovisningen

inkom i sin helhet till regeringen den 15 mars

2000. Enligt 5 § förordning (1996:882) om

myndigheters årsredovisning m.m. borde

myndigheten ha lämnat årsredovisningen senast

den 1 mars.

Sametinget: Årsredovisningen har inte beslutats

av Sametinget.

Moderna museet: Moderna museet har inte

kunnat visa att en i balansräkningen upptagen

immateriell anläggningstillgång om 1 163 000

kronor innehas eller brukas av myndigheten.

Om Moderna museet i stället hade avstått från

att ta upp den som en tillgång och sålunda

kostnadsfört utgiften skulle anslaget ha

överskridits med motsvarande belopp.

Byggforskningsrådet: RRV invänder mot att

väsentliga uppgifter presenterats felaktigt. I

sammanställning över väsentliga uppgifter har

utgående överföringsbelopp felaktigt upptagits

till 6 000 kronor i stället för 28 240 000 kronor.

Naturvårdsverket: Naturvårdsverket har inte följt

lagen (1992:1528) om offentlig upphandling.

Den icke genomförda upphandlingen avser ett

väsentligt belopp.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut

(SMHI): SMHI etablerade under l999 ett kontor

i Finland för att sälja tjänster på den finska

marknaden. Beslutet fattades av SMHI:s

generaldirektör. Styrelsen borde i enlighet med

22 § verksförordningen (1995:1322) ha getts

tillfälle att yttra sig innan ärendet avgjordes.

SMHI saknar författningsenligt stöd för

etablering på annan stats territorium och där

bedriva stadigvarande verksamhet i konkurrens

med det andra landets motsvarighet till SMHI.

SMHI borde därför ha informerat regeringen i

ärendet, enligt 9 § verksförordningen.

SMHI har inte heller fullgjort

underrättelseskyldigheten gentemot chefen för

Utrikesdepartementet enligt 10 kap. 8 §

regeringsformen och 5 §

tjänsteexportförordningen (1992:192).

 De avsnitt som behandlar konsumtion, produktion och sysselsättning

bygger huvudsakligen på uppgifter som kommer att ingå i Statskontorets

rapport Staten i omvandling som presenteras under hösten.

 I detta avsnitt redovisas statlig produktion och konsumtion enligt

definitionerna i de nya nationalräkenskaperna som presenterades första

gången våren 1999 med uppgifter från och med 1993. Uppgifterna avser

utvecklingen i fasta priser om inte annat anges.

 De varaktiga varorna, dvs. sådana investeringar som inte har någon

alternativ civil användning, räknas som konsumtion och ingår därför i

posten löpande förbrukning.

 Till och med 1996 räknades t.ex. Försvarsdepartementet till området

försvar. Därefter utgör alla departement en myndighet och ingår i

området allmänna tjänster.

 Efter korrigering för att AMU-Gruppen bolagiserades 1993.

 Detta då relativt stora bolagiseringar har genomförts under 1990-talet.

Under perioden 1991 1994 ombildades fem av de tidigare åtta affärs-

verken till aktiebolag. FFV AB bildades 1991, Vattenfall AB och Domän

AB 1992, Telia AB 1993, och Posten blev aktiebolag 1994.

 Försäkringskassorna ingår inte i beräkningarna.

 Enligt det statliga trygghetsavtalet finns vid övertalighet möjlighet till

pensionsersättning för anställda som fyllt 60 år. Särskild

pensionsersättning kan i vissa fall utges till den som är övertalig och som

fyllt 55 år.

 Den sektorsindelning som valts här följer Arbetsgivarverkets

löneförhandlingssektorer.

 Rörligheten definieras här som lägst av antalet nyanställda och

avgångar dividerat med genomsnittligt antal anställda under perioden.

 RALS står för Ramavtal om löner m.m. för arbetstagare hos staten

m.fl.

 Uppgifterna har tagits fram av Arbetsgivarverket med hjälp av

tjänstenomenklatursystemet TNS (nyckel för statistikanalys).

 Se not 14.

 OFR/P, som representerar den största gruppen inom polisväsendet,

och Rikspolisstyrelsen har under lång tid förhandlat om ett lokalt avtal

för tillämpning av det centrala avtalet RALS 1998 2001. Det avtal som

slutligen slöts antogs formellt först i januari 2000 och sträcker sig över

hela RALS-perioden. Avtalet hann med andra ord inte ge utslag under

mätperioden. För att årslönetakten i beräkningarna ska bli så rättvisande

som möjligt har Arbetsgivarverket därför valt att göra beräkningarna

exklusive polisväsendet.

PROP. 1999/2000:100

6

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

10

9

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

14

15

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

24

23

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

28

27

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

50

49

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

72

71

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

88

89

PROP. 1999/2000:100

PROP. 1999/2000:100

1

1

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

96

95

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

116

117

Skr. 1999/2000:150

Skr. 1999/2000:150

126

129