Regeringens proposition

2000/01:115

Asylsökande barns skolgång m.m.

Prop.

2000/01:115

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 april 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs förslag som innebär att asylsökande barn och barn som

beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a §

utlännningslagen (s.k. massflyktingar) får tillgång till utbildning inom det

offentliga skolväsendet, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg på i huvudsak

samma villkor som gäller för barn som är bosatta i Sverige. Detsamma gäller barn

 som av andra skäl ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och getts rätt att

vistas här medan ansökan prövas.

Rätten till utbildning inom grundskolan och motsvarande skolformer bör inte

medföra någon skolplikt. Dessa barn bör tas emot i det offentliga skolväsendet

så snart det är lämpligt med hänsyn till barnets personliga förhållanden.

Mottagandet bör dock ske senast en månad efter barnets ankomst till Sverige.

Rätten till gymnasieutbildning bör gälla om studierna påbörjas före 18 års

ålder.

I propositionen föreslås en ändring i skollagen (1985:1100) som innebär att

regeringen får möjlighet att i förordning meddela föreskrifter även om

mottagande i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg av barn som inte räknas som

bosatta i Sverige. Därmed får regeringen ett bemyndigande att - för barn som

inte räknas som bosatta i landet - föreskriva om såväl förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg som utbildning inom det offentliga skolväsendet. Regeringen

avser att med stöd av detta bemyndigande meddela föreskrifter om asylsökande

barns rätt till förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och utbildning inom det

offentliga skolväsendet.

Den statliga ersättningen till kommuner för kostnader avseende undervisning i

grundskolan för asylsökande barn m.fl. höjs. Samma ersättning bör lämnas för

undervisning i skolformer motsvarande grundskolan. En statlig ersättning till

kommuner införs för allmän förskola för barn i åldern 4-5 år. En statlig

ersättning till kommuner införs också avseende förskoleklass för dessa barn.

Vidare införs en ersättning till kommuner avseende gymnasieutbildning för

asylsökande ungdomar m.fl.

Om en fristående skola tar emot en elev som omfattas av förslaget bör bidrag

från kommunen till den fristående skolan lämnas med samma belopp som lämnas i

statlig ersättning till en kommun. Därför föreslås ändringar i skollagen som

innebär att det klart framgår att bidrag för sådana elever lämnas enligt

särskilda bestämmelser.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 5

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Gällande rätt 9

4.1 Utlänningslagstiftning m.m. 9

4.2 Skolförfattningar 11

4.3 Barnkonventionen 13

5 Mottagande av asylsökande barn 14

6 Tillgång till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg

16

7 Statlig ersättning 23

8 Ekonomiska konsekvenser 25

9 Författningskommentar 26

Bilaga 1 Remissammanställning av promemorian Förskola, skola och

skolbarnsomsorg för asylsökande barn (Ds 2000:26) 27

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 2001 33

Rättsdatablad 34

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i skollagen (1985:1100).

2

Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)1 att 1 kap. 1 §, 2 b kap.

10 b och 10 c §§, 9 kap. 6 , 6 a , 8 a och 8 c §§ samt 15 kap. 5 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

För barn och ungdomar anordnar det allmänna utbildning i form av förskoleklass,

grundskola och gymnasieskola samt vissa motsvarande skolformer, nämligen

särskola, specialskola och sameskola.

Förskoleklassen, grundskolan, gymnasieskolan, särskolan, specialskolan och

sameskolan bildar det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Dessutom

finns särskilda utbildningsformer som anordnas av det allmänna för dem som till

följd av sjukdom eller av annat skäl inte kan delta i skolarbetet inom det

offentliga skolväsendet.

Det allmänna anordnar också pedagogisk verksamhet i form av förskoleverksamhet

och skolbarnsomsorg. För dessa verksamheter gäller i denna lag endast

bestämmelserna i 2 a kap.

Det allmänna anordnar också pedagogisk verksamhet i form av förskoleverksamhet

och skolbarnsomsorg. För dessa verksamheter gäller i denna lag endast

bestämmelserna i 2 a kap. och 15 kap. 5 §.

2 b kap.

10 b §2

Hemkommunen skall till en fristående skola som motsvarar grundskolan lämna

bidrag för varje elev som deltar i utbildningen. Bidraget skall bestämmas med

hänsyn till skolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som kommunen

tillämpar vid fördelning av resurser till den egna förskoleklassen.

Kommunen är dock inte skyldig att lämna bidrag för den del av verksamheten som

överstiger 15 timmar i veckan eller 525 timmar om året eller för elev som tas

emot före höstterminen det år eleven fyller sex år. Har en elev ett omfattande

behov av särskilt stöd, är kommunen inte skyldig att lämna bidrag för det

särskilda stödet, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter

uppstår för kommunen.

Om bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

första stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit.

10 c §3

Hemkommunen skall till en fristående skola som motsvarar särskolan lämna bidrag

för varje elev som deltar i utbildningen. Om skolan inte kommer överens om annat

 med elevernas hemkommuner, skall kommunerna betala det belopp som regeringen

beslutat.

Om bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

första stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit.

9 kap.

6 §

En godkänd fristående skola som motsvarar grundskolan skall av Statens skolverk

förklaras berättigad till sådant bidrag som avses i tredje stycket. Förklaring

skall dock inte lämnas, om skolans verksamhet skulle innebära påtagliga negativa

 följder för skolväsendet i den kommun där skolan är belägen eller skolan tar ut

 avgifter i strid med 7 §.

För att en nystartad skola skall ha rätt till bidrag gäller att skolan har

ansökt om att bli godkänd före den 1 april kalenderåret innan skolan startar.

Motsvarande gäller, om en skola har godkänts för utbildning för vissa årskurser

och ansöker om att bli godkänd för ytterligare årskurser.

För varje elev som genomgår utbildning motsvarande den som ges i grundskolan

lämnas bidrag av hemkommunen. Bidraget skall bestämmas med hänsyn till skolans

åtagande och elevens behov efter samma grunder som kommunen tillämpar vid

fördelning av resurser till de egna grundskolorna. Om en elev har ett omfattande

 behov av särskilt stöd, är kommunen inte skyldig att lämna bidrag för det

särskilda stödet, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter

uppstår för kommunen.

Vad som sägs i första-tredje styckena gäller inte de fristående skolor för vilka

 regeringen har beslutat om statsbidrag genom särskilda föreskrifter eller andra

 särskilda beslut och inte heller skolor, för vilka huvudmannen skriftligen har

avstått från medelstilldelning. Kommunens skyldighet enligt tredje stycket

gäller inte, om statsbidrag lämnas för en utlandssvensk elevs utbildning.

Vad som sägs i första-tredje styckena gäller inte de fristående skolor för vilka

 regeringen har beslutat om statsbidrag genom särskilda föreskrifter eller andra

 särskilda beslut och inte heller skolor, för vilka huvudmannen skriftligen har

avstått från medelstilldelning. Kommunens skyldighet enligt tredje stycket

gäller inte, om statsbidrag lämnas för en utlandssvensk elevs utbildning. Om

bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

tredje stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit.

6 a §

En godkänd fristående skola som motsvarar särskolan skall av Statens skolverk

förklaras berättigad till sådant bidrag som avses i tredje stycket. Förklaring

skall dock inte lämnas, om skolans verksamhet skulle innebära påtagliga negativa

 följder för skolväsendet i den kommun där skolan är belägen eller skolan tar ut

 elevavgifter som strider mot 7 §.

För att en nystartad skola skall ha rätt till bidrag gäller att skolan har

ansökt om att bli godkänd före den 1 april kalenderåret innan skolan startar.

Motsvarande gäller, om en skola har godkänts för utbildning för vissa årskurser

och ansöker om att bli godkänd för ytterligare årskurser.

Om den fristående skolan inte kommer överens om annat med elevernas hemkommuner,

 skall dessa erlägga det belopp som regeringen beslutat.

.

Om bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

tredje stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit.

8 a §

För varje elev som genomgår sådan utbildning som avses i 8 § lämnas bidrag av

hemkommunen. Kommunens skyldighet gäller endast utbildning för sådana elever som

 hemkommunen var skyldig att erbjuda gymnasieutbildning vid den tidpunkt då

utbildningen började.

Kommunens skyldighet att lämna bidrag till skolan gäller inte, om statsbidrag

lämnas för en utlandssvensk elevs utbildning.

Om den fristående skolan inte kommer överens om annat med elevernas hemkommuner,

 skall dessa erlägga det belopp som regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämt har föreskrivit.

Om bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

tredje stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit särskilt.

8 c §

För varje elev som genomgår sådan utbildning som avses i 8 b § lämnas bidrag av

hemkommunen. Kommunens skyldighet gäller endast utbildning för sådana elever som

 hemkommunen var skyldig att erbjuda utbildning i gymnasiesärskolan vid den

tidpunkt då utbildningen började.

Om den fristående skolan inte kommer överens om annat med elevernas hemkommuner,

 skall dessa betala det belopp som regeringen beslutat.

Om bidraget avser en asylsökande elev eller en annan elev som vistas i Sverige

under liknande omständigheter, skall kommunen i stället för vad som anges i

andra stycket betala det belopp som regeringen har föreskrivit.

15 kap.

5 §

I fråga om mottagande i det offentliga skolväsendet av elever som inte räknas

som bosatta i riket gäller föreskrifter som meddelas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om mottagande i det offentliga skolväsendet av elever som inte räknas som

bosatta i Sverige. Detsamma gäller mottagande av barn i förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

3

Ärendet och dess beredning

I november 1999 gav regeringen en särskild arbetsgrupp inom

Utbildningsdepartementet i uppdrag att utreda frågor kring asylsökande barns

skolgång m.m. I uppdraget skulle bl.a. konsekvenserna av att asylsökande barn

erbjuds förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och förskoleklass belysas och

redovisas. Vidare ingick i uppdraget att utreda konsekvenserna av att

asylsökande barn ges samma rätt till grundskola och gymnasieskola (och

motsvarande skolformer) som barn bosatta i Sverige. Med hänvisning till

socialförsäkringsutskottets tillkännagivande vid behandlingen av regeringens

skrivelse 1998/99:9 Migration och asylpolitik (bet. 1998/99:SfU5) ingick i

uppdraget även att göra en kartläggning av hur många asylsökande barn och

ungdomar som i dag utnyttjar den till buds stående undervisningen samt vad som i

 resurshänseende krävs för att de skall kunna tillgodogöra sig gymnasial

undervisning. Även orsakerna till att utbildningen inte utnyttjas skulle

analyseras.

Gruppens arbete redovisades den 3 maj 2000 i departementspromemorian Förskola,

skola och skolbarnsomsorg för asylsökande barn (Ds 2000:26). Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning

av remissyttrandena finns i bilaga 1.

Förslagen i denna proposition har utformats i samarbete med Miljöpartiet och

Vänsterpartiet.

4 Gällande rätt

4.1 Utlänningslagstiftning m.m.

Uppehållstillstånd och asyl

En utlänning som vistas i Sverige mer än tre månader skall i princip ha

uppehållstillstånd (1 kap. 4 § utlänningslagen [1989:529], UtlL).

Uppehållstillstånd innebär enligt 2 kap. 2 § UtlL tillstånd att resa in i och

vistas i Sverige under viss tid (tidsbegränsat uppehållstillstånd) eller utan

tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd).

I 3 kap. UtlL ges bestämmelser om skyddsbehövande. En utlänning som är flykting

eller skyddsbehövande i övrigt har rätt till uppehållstillstånd, utom i vissa

särskilt angivna undantagsfall. Med asyl avses uppehållstillstånd som beviljas

en utlänning därför att han är flykting (3 kap. 1 § UtlL). Som flykting

betraktas en utlänning som befinner sig utanför det land, som han är medborgare

i, därför att han känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras,

 nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin

religiösa eller politiska uppfattning, och som inte kan eller på grund av sin

fruktan inte vill begagna sig av detta lands skydd (3 kap. 2 § UtlL). Med

asylsökande avses således en person som ansöker om sådant uppehållstillstånd.

Utöver flyktingar finns skyddsbehövande i övrigt som i annat fall lämnat det

land, som han eller hon är medborgare i, t.ex. därför att denne känner

välgrundad fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för tortyr, på

grund av väpnad konflikt behöver skydd eller på grund av sitt kön eller

homosexualitet känner välgrundad fruktan för förföljelse (3 kap. 3 § UtlL). När

en person som skall betraktas som skyddsbehövande i övrigt ansöker om

uppehållstillstånd skall ansökan handläggas som en asylansökan.

För utlänningar i en massflyktsituation finns särskilda bestämmelser. Regeringen

 får enligt 2 kap. 4 a § UtlL i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela

föreskrifter om att den som söker uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. samma

lag och som bedöms ha ett tillfälligt behov av

skydd här i landet får ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Sådant

uppehållstillstånd får beviljas för en sammanlagd tid av högst två år. Om ett

program för att förbereda återvändandet har inletts innan dess, får

uppehållstillståndet förlängas med högst två år. Sådana föreskrifter har

hittills meddelats vid ett tillfälle, nämligen i samband med krigshändelserna i

provinsen Kosovo i Förbundsrepubliken Jugoslavien.

I lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) ges bestämmelser om

sysselsättning för och bistånd till asylsökande utlänningar m.fl. Lagen omfattar

 enligt 1 § första stycket 1 asylsökande enligt 3 kap. 2 eller 3 § UtlL, enligt

1 § första stycket 2 utlänningar i en massflyktsituation enligt 2 kap. 4 a §

UtlL och enligt 1 § första stycket 3 utlänningar som ansökt om

uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här

medan ansökan prövas. De utlänningar som omfattas av bestämmelserna i LMA är

inte folkbokförda i Sverige och har inte rätt till de skilda förmåner som de som

 betraktas som bosatta i Sverige har.

Folkbokföring

Enligt skollagen (1985:1100) gäller som huvudregel ett krav på att ett barn

skall vara bosatt i Sverige för att ha tillgång till förskoleverksamhet,

skolbarnsomsorg, och utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och

ungdom. Med begreppet bosatt bör enligt förarbetena till skollagen (prop.

1985/86:10 s. 81) avses barn som enligt (numera) folkbokföringslagen (1991:481)

rätteligen skall vara folkbokförda här.

Som huvudregel gäller att den som efter inflyttning kan antas under sin normala

livsföring komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila i landet under minst

ett år skall folkbokföras där han är att anse som bosatt (3 §

folkbokföringslagen).

För utlänningar finns dock undantag från denna huvudregel. En utlänning som är

skyldig att ha uppehållstillstånd skall inte folkbokföras om han saknar sådant

tillstånd. Som skäl för detta undantag anfördes i motiven till

folkbokföringslagen (prop. 1990/91:153 s. 91) att många skäl talar mot att en

utlänning vars rätt att stanna i landet ännu inte avgjorts blir registrerad som

bosatt här. Exempelvis kan det faktum att en person folkbokförs komma att

uppfattas, både av honom själv och av andra, som ett bevis på att han godkänts

som invandrare.

4.2 Skolförfattningar

Som nämnts i avsnitt 4.1 gäller som huvudregel ett krav på att ett barn skall

räknas som bosatt i Sverige för att ha tillgång till förskoleverksamhet,

utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom samt

skolbarnsomsorg. Med begreppet bosatt avses den som är folkbokförd i landet.

Även den som inte är folkbokförd i Sverige men som kan härleda en rätt till

barnomsorg eller utbildning från EG-rätten är att betrakta som bosatt i landet.

Förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och förskoleklass

Varje kommun svarar för att barn som är bosatta i Sverige och som stadigvarande

vistas i kommunen erbjuds förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg (2 a kap. 1 §

skollagen). En motsvarande bestämmelse finns för förskoleklassen (2 b kap. 2 §

skollagen). Förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg skall tillhandahållas i den

omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier

eller barnets eget behov (2 a kap. 6 § skollagen).

Grundskola och motsvarande skolformer

Barn som är bosatta i landet har skolplikt enligt bestämmelserna i 3 kap.

skollagen. Skolplikten motsvaras av en rätt att få utbildning inom det

offentliga skolväsendet för barn och ungdom (3 kap. 1 § skollagen). Av

2 kap. 21 § regeringsformen framgår att alla barn som omfattas av den allmänna

skolplikten har rätt att kostnadsfritt erhålla grundläggande utbildning i allmän

 skola.

Barn skall fullgöra skolplikten i grundskolan, särskolan eller specialskolan.

Skolplikten får också fullgöras enligt vad som föreskrivs i 8-10 kap. skollagen,

 dvs. i sameskolan, fristående skolor eller särskilda utbildningsformer (3 kap.

2 § skollagen).

Av 3 kap. 3 § skollagen följer att barn i allmänhet skall tas emot i

grundskolan. Barn som bedöms inte kunna nå upp till grundskolans kunskapsmål

därför att de är utvecklingsstörda skall tas emot i särskolan. Barn som inte kan

 gå i grundskolan eller särskolan därför att de är döva eller hörselskadade

skall tas emot i specialskolan.

Undervisning av asylsökande barn

I 15 kap. 5 § skollagen anges att det i fråga om mottagande i det offentliga

skolväsendet av elever som inte räknas som bosatta i riket gäller föreskrifter

som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Regeringen har använt sig av möjligheten att meddela föreskrifter om mottagande

i grundskolan av asylsökande barn. I 6 kap. 2 § första stycket

grundskoleförordningen (1994:1194) har regeringen föreskrivit följande. Barn som

 vistas i Sverige i avvaktan på beslut i ett ärende om uppehållstillstånd eller

under liknande omständigheter och som skulle fullgöra sin skolplikt i

grundskolan, om de var bosatta i landet, skall tas emot i grundskolan i den

kommun där de vistas. De skall tas emot så snart skolgång är lämplig för dem med

 hänsyn till deras personliga förhållanden.

I förordningen (SKOLFS 1993:21) om undervisning av asylsökande barn har

regeringen föreskrivit särskilt om detta. Förordningen innebär att asylsökande

barn under det första läsåret skall få undervisning i och på sitt modersmål samt

 i svenska som andraspråk, matematik och orienteringsämnen under sammanlagt

minst 15 schemalagda veckotimmar. Efter det första läsåret skall en successiv

ökning ske av antalet ämnen och veckotimmar. Asylsökande barn som vistas på en

mottagningsenhet får dock ges undervisning i svenska som andraspråk, matematik

och orienteringsämnen under sammanlagt minst 10 schemalagda veckotimmar.

Undervisningen bör inledas inom tre veckor efter barnets ankomst till Sverige

och får pågå i denna mindre omfattning högst tre månader. Utöver den nu nämnda

undervisningen skall det också anordnas undervisning i skapande verksamhet och

idrott under sammanlagt minst 5 schemalagda veckotimmar. Migrationsverket får

efter samråd med kommunen svara för den undervisningen.

Av 28 a § förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande

m.m. framgår att en kommun har rätt till ersättning för kostnader avseende

grundskoleundervisning för barn till utlänningar som avses i 1 § första stycket

1 och 2 samt 8 § andra och tredje styckena lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl. Ersättning får för närvarande betalas med högst 42 800 kronor

per barn och år för barn som vistas på en mottagningsenhet eller i en kommun.

Ersättningen skall reduceras med beloppet för kostnaden för den skolverksamhet

som en mottagningsenhet själv ansvarar för och som anordnas enligt förordningen

om undervisning av asylsökande barn. Migrationsverket får efter särskild

prövning betala ersättning för extra kostnader för elever med särskilt behov av

stöd och för andra extraordinära kostnader för skolverksamhet.

Gymnasieskola och gymnasiesärskola

Rätten till gymnasieutbildning gäller endast ungdomar som är bosatta i landet om

 inte regeringen föreskriver annat (5 kap. 1 § tredje stycket skollagen).

Regeringen har i 11 kap. gymnasieförordningen (1992:394) meddelat föreskrifter

om mottagande i gymnasieskolan av elever som inte är bosatta i landet. Utländska

 sökande som kommer från andra länder än de nordiska och som inte är bosatta i

Sverige får tas emot i mån av plats, under förutsättning att de har erforderlig

grundutbildning och att de hör till rätt ålderskategori.

4.3 Barnkonventionen

Sverige ratificerade FN:s konvention om barnets rättigheter - barnkonventionen -

 efter beslut i riksdagen i juni 1990. Genom ratificeringen har Sverige påtagit

sig en folkrättslig förpliktelse att följa konventionens bestämmelser.

Barnkonventionen sätter barnets mänskliga rättigheter, intressen och behov i

centrum. Den genomsyras av tanken att barn skall respekteras. Genomgående är

också tanken att samhällets insatser skall utgå från vad som är bäst för barnet.

 Konventionen omfattar alla barn under 18 år, om inte barnet blivit myndigt

tidigare enligt den lag som gäller för barnet.

Barnkonventionen innehåller olika slags rättigheter. Det är dels fråga om

rättigheter som kan hänföras till kategorin medborgerliga och politiska

rättigheter, dels ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Därutöver tar

konventionen särskild hänsyn till barnets utsatthet och sårbarhet vilket kommer

till uttryck i rättigheter som syftar till att ge barnet skydd mot övergrepp och

 utnyttjande. De olika rättigheterna har delvis olika karaktär. De medborgerliga

 och politiska rättigheterna skall förverkligas av alla stater oavsett

utvecklingsnivå. Förverkligandet av de ekonomiska, sociala och kulturella

rättigheterna är beroende av den enskilda statens resurser.

I artikel 2 slås fast att konventionsstaterna skall respektera och tillförsäkra

varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i konventionen utan

åtskillnad av något slag. Vidare anges att konventionsstaterna skall vidta alla

lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av

diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrars, vårdnadshavares eller

familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro.

Artikel 3 innebär att vid alla åtgärder som rör barn skall barnets bästa komma i

 främsta rummet.

Genom artikel 4 förbinder sig konventionsstaterna att vidta alla lämpliga

åtgärder, bl.a. lagstiftningsåtgärder, för att genomföra de rättigheter som

erkänns i konventionen. Av artikeln framgår att när det gäller ekonomiska,

sociala och kulturella rättigheter skall utgångspunkten vara att åtgärderna

skall vidtas med utnyttjande till det yttersta av statens tillgängliga resurser.

Artikel 22 fastslår konventionsstaternas skyldigheter när det gäller

flyktingbarn. Av punkt 1 framgår att med flyktingbarn avses både sådana barn som

 söker flyktingstatus och sådana som anses som flyktingar enligt tillämplig

internationell eller nationell rätt och tillämpliga förfaranden.

Konventionsstaternas åliggande består i att vidta lämpliga åtgärder för att

säkerställa att flyktingbarn erhåller lämpligt skydd och humanitärt bistånd vid

åtnjutandet av de rättigheter i konventionen som är tillämpliga när det gäller

dessa barn.

Särskilda bestämmelser om rätt till barnomsorg och utbildning finns bl.a. i

artiklarna 18 och 28.

Av artikel 18 framgår bl.a. att konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga

åtgärder för att säkerställa att ett barn till förvärvsarbetande föräldrar har

rätt att åtnjuta den barnomsorg som barnet är berättigat till.

Barnets rätt till utbildning behandlas i artikel 28. I punkt 1 erkänner

konventionsstaterna denna rätt. I syfte att gradvis förverkliga denna rätt och

på grundval av lika möjligheter skall konventionsstaterna särskilt

a) göra grundutbildning obligatorisk och kostnadsfritt tillgänglig för alla

b) uppmuntra utvecklingen av olika former av undervisning som följer efter

grundutbildningen, innefattande såväl allmän utbildning som yrkesutbildning,

göra dessa tillgängliga och åtkomliga för varje barn samt vidta lämpliga

åtgärder såsom införande av kostnadsfri utbildning och ekonomiskt stöd vid behov

c) göra högre utbildning tillgänglig för alla på grundval av förmåga genom varje

 lämpligt medel

d) göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla

barn

e) vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska

antalet studieavbrott.

Barnkommittén

Barnkommittén, vars uppdrag var att göra en översyn av hur svensk lagstiftning

och praxis förhöll sig till bestämmelserna i barnkonventionen, konstaterade i

sitt betänkande Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116) att svensk

lagstiftning i huvudsak stämmer överens med de åtaganden Sverige gjort genom

ratificeringen av konventionen. De justeringar som behöver göras är av mindre

omfattning. Vad som däremot är angeläget enligt kommittén är att bestämmelserna

verkligen tillämpas och att konventionen genomförs på alla nivåer i samhället,

såväl centralt som regionalt och lokalt.

När det gäller barnomsorg pekade kommittén på att även asylsökande i vissa fall

kan vara förvärvsarbetande och att barn till asylsökande därigenom bör erbjudas

barnomsorg. Kommittén konstaterade vidare att det svenska utbildningsväsendets

regelverk inom skolans område i allt väsentligt återspeglar barnkonventionens

bestämmelser och anda. Skollagens bestämmelser om att grundutbildning skall

vara kostnadsfri och tillgänglig för alla omfattar dock endast barn som är

bosatta i landet. Därmed utesluts asylsökande barn och barn som av annat skäl

ansöker om uppehållstillstånd. Kommittén framförde att asylsökande barn och

ungdomar liksom de som söker uppehållstillstånd av andra skäl skall ha samma

rätt till utbildning som barn bosatta i Sverige. Denna rätt skall gälla all

utbildning. Detta bör, enligt kommittén, gälla alla barn som befinner sig inom

landet. Kommittén föreslog därför att bestämmelserna om rätt till utbildning för

 dessa barn och ungdomar ändras så att de får samma rätt till utbildning som

barn som är bosatta i Sverige.

5 Mottagande av asylsökande barn

De uppgifter som lämnas i detta avsnitt avser dels personer som sökt

uppehållstillstånd enligt 3 kap. 2 och 3 §§ UtlL, dels utlänningar som beviljats

 tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av en massflyktsituation enligt 2

kap. 4 a § UtlL, dvs. personer som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 LMA.

 Dessa personer registreras av Migrationsverket och kan antingen ordna bostad på

 egen hand, s.k. eget boende, eller bo på ett av Migrationsverkets

mottagningscenter. Personer som väljer att ordna sitt boende på egen hand bor

oftast hos släktingar eller vänner. Vad avser barn som kommer ensamma till

Sverige bor huvuddelen av dessa barn, efter socialnämndens medgivande, hos

släktingar. De kan även bo på Migrationsverkets särskilda anläggningar för

ungdomar.

Den 1 mars 2001 fanns 20 445 personer registrerade i mottagandesystemet. Av

dessa bodde 46 procent på anläggningar och 54 procent i eget boende. Andelen

barn i åldern 0-20 år av de inskrivna var 35 procent. Andelen kvinnor var 41

procent och andelen män 59 procent. Den genomsnittliga vistelsetiden för

personer registrerade i mottagandesystemet var den 1 mars 2001 ca 418 dagar.

Regeringen beräknar antalet asylsökande till 15 500 år 2001 och till 13 500

under vart och ett av de närmaste åren.

 I nedanstående tabell visas antalet barn och ungdomar i mottagandesystemet den

1 mars 2001 fördelade på åldersgrupper.

Tabell 1

Ålder

0-3 år

4-5 år

6 år

7-15 år

16-18 år

19-20 år

Summa

Antal

1 580

807

422

2 815

811

784

7 219

För barn i förskoleåldern som bor på någon av Migrationsverkets anläggningar

anordnas s.k. familjebaserad verksamhet. Barn som bor i eget boende kan delta i

av kommunen anordnad öppen förskola. I vissa fall tas barn även emot i den

kommunala förskolan. En enkät som genomfördes av Migrationsverket i början av

2000 visade att ungefär hälften av barnen i sexårsåldern går i förskoleklass i

kommunal regi. Migrationsverket ersätter kommunerna ekonomiskt för dessa platser

 efter överenskommelser i avtal mellan verket och de berörda kommunerna. Övriga

barn deltar antingen i Migrationsverkets familjebaserade verksamhet, eller inte

i någon verksamhet alls. Det är framför allt barnen i eget boende som står

utanför verksamheterna.

Barn i grundskoleåldern får undervisning genom kommunens försorg.

Migrationsverket ersätter kommunerna för kostnader i samband med undervisningen

enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m.

 Ersättningen uppgår för närvarande till högst 42 800 kronor per barn och år.

Det förekommer även att barn i behov av särskilt stöd erbjuds plats inom

grundsärskolan. Ersättningen till kommunerna är i sådana fall densamma som för

barn i grundskolan, men Migrationsverket kan stödja kommunen ekonomiskt genom

att t.ex. anställa assistenter till barnet. Specialskolemyndigheten har rätt att

 besluta om mottagande av aktuella barn i specialskolan. Det förekommer att barn

 tas emot i dessa skolor.

Ungdomar i gymnasieåldern erbjuds gymnasieersättande verksamhet av

Migrationsverket. Många av de ungdomar som bedöms klara och vill få undervisning

 erbjuds undervisning i gymnasieskola. Migrationsverket sluter avtal med den

aktuella kommunen om den ekonomiska ersättningen för dessa platser. När en sådan

 lösning inte är möjlig upphandlar Migrationsverket motsvarande utbildning av

någon annan utbildningsanordnare. Enligt uppgift från Migrationsverket deltar de

 flesta ungdomarna i gymnasieåldern, cirka 70 procent, i utbildning. Övriga

ungdomar erbjuds sysselsättning inom ramen för Migrationsverkets organiserade

verksamhet, något som verket är skyldigt att erbjuda alla aktuella vuxna och

ungdomar över 16 år. För dem som utan giltigt skäl vägrar delta i den

organiserade verksamheten skall dagersättningen reduceras. Detsamma gäller för

den som håller sig undan så att asylutredningen försvåras eller så att beslut om

 avvisning eller utvisning inte kan verkställas. Skälen till att de förväntas

delta i organiserad verksamhet är dels att det är viktigt att motverka

passivisering, dels att aktiviteterna bör ge värdefulla erfarenheter oavsett om

man får tillstånd att stanna i Sverige eller inte.

I 1 § första stycket 3 LMA behandlas även en tredje grupp, nämligen personer som

 har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts

stanna här medan ansökan prövas. Denna grupp består främst av barn som har

familjeanknytning till någon i Sverige. De har rätt till undervisning men

kommunerna har inte någon rätt till ersättning för detta. Normalt handlar det om

 en mindre grupp barn varje år. Enligt uppgift från Migrationsverket består

gruppen för närvarande av ca 40 barn och ungdomar i åldern 6-20 år.

6 Tillgång till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg

Regeringens förslag: Skollagen (1985:1100) skall ändras så att regeringen i

förordning kan meddela föreskrifter även om mottagande i förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg av barn som inte räknas som bosatta i Sverige.

Regeringens bedömning: De barn som omfattas av 1 § första stycket 1-3 lagen

(1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. bör ha tillgång till utbildning

inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom samt förskoleverksamhet och

 skolbarnsomsorg på i huvudsak samma villkor som gäller för barn som är bosatta

i Sverige. Rätten till utbildning inom grundskolan och motsvarande skolformer

bör inte medföra någon skolplikt. Dessa barn bör tas emot i det offentliga

skolväsendet så snart det är lämpligt med hänsyn till barnets personliga

förhållanden. Mottagandet bör dock ske senast en månad efter barnets ankomst

till Sverige. Rätten till gymnasieutbildning bör gälla om studierna påbörjas

före 18 års ålder.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och

bedömning.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser är positiva till förslaget att ge

aktuella barn tillgång till förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och utbildning

på lika villkor som barn som är bosatta i Sverige. Rädda Barnen och Svenska

Flyktingrådet anser att också de barn vars asylansökan avslagits och som

fortfarande vistas i Sverige som "gömda" barn skall omfattas av rätten till

utbildning. Några remissinstanser bl.a. Integrationsverket, Lärarnas Riksförbund

 och Friskolornas Riksförbund anser att också fristående förskolor och skolor

skall omfattas av förslaget. Några instanser anser att rätten till utbildning

skall medföra skolplikt, däribland Markaryds kommun som anser att samhället

behöver det maktmedel som skolplikten innebär för att kunna stötta och hjälpa

barnet. Vissa remissinstanser tillstyrker att erbjudandet om gymnasieutbildning

gäller om studierna påbörjas före 18 års ålder. Andra, t.ex. Helsingborgs och

Södertälje kommuner och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, anser att

ungdomar skall ha rätt att börja gymnasieskolan t.o.m. det första

kalenderhalvåret det år de fyller 20 år. Flera kommuner anser, av ekonomiska och

 administrativa skäl, att en månad är för kort tid för kommunen för att

förbereda mottagandet.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

 Allmänna utgångspunkter

Barn och ungdomar som ensamma eller tillsammans med sina föräldrar har lämnat

sitt hemland har samma grundläggande behov av omvårdnad och skydd, av

kontinuitet i relation till sina föräldrar och respekt för sin integritet som

andra barn. Men det faktum att de har lämnat eller flytt från sitt hemland, och

ännu inte vet om de får möjlighet att rota sig här, innebär att dessa barn i

många avseenden befinner sig i en svårare situation än andra. I regeringens

skrivelse (1999/2000:137) Barn - här och nu lämnar regeringen en redogörelse för

 barnpolitiken i Sverige med utgångspunkt i barnkonventionen. Att uppmärksamma

de barn som av olika skäl har ett särskilt behov av skydd och stöd, t.ex.

asylsökande barn, är en viktig uppgift för regeringens fortsatta politik. Ett

led i regeringens reformarbete för att förbättra dessa barns situation är att

stärka rätten till utbildning.

Sverige har genom ratificeringen av barnkonventionen åtagit sig att vidta alla

lämpliga åtgärder för att genomföra intentionerna i konventionen och se till att

 barnets rättigheter enligt konventionen inte kränks. Konventionens bestämmelser

 omfattar även barn som vistas inom en konventionsstats gränser i avvaktan på

ett beslut om uppehållstillstånd. En tillämpning av artiklarna 2, 22 och 28

innebär bl.a. att staterna skall tillhandahålla kostnadsfri grundutbildning till

 flyktingbarn och successivt tillhandahålla utbildning utöver grundutbildning.

För Sveriges del innebär det att dessa barn skall ha samma rätt till

grundutbildning och gymnasieutbildning som svenska barn.

Svensk lagstiftning stämmer i huvudsak överens med de åtaganden Sverige gjort

genom ratificeringen av konventionen. Vissa förändringar behöver dock göras

såvitt gäller rätten till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg.

 Rätt till utbildning

Asylsökande barn har enligt nuvarande bestämmelser samma rätt till

grundskoleutbildning som barn bosatta i Sverige. Någon skyldighet för kommunerna

 att erbjuda aktuella barn förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg eller att

anvisa plats i förskoleklass finns dock inte. Barnen har inte heller någon rätt

till utbildning inom den obligatoriska särskolan, specialskolan eller

sameskolan. Detsamma gäller utbildning inom gymnasieskolan och

gymnasiesärskolan.

Regeringen anser att barn som sökt uppehållstillstånd i Sverige med stöd av 3

kap. 2 och 3 §§ UtlL och barn som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd

 med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL (s.k. massflyktingar) bör ha samma rätt till

utbildning som barn bosatta i Sverige. Detsamma bör gälla barn som av andra skäl

 ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och getts rätt att vistas här medan

ansökan prövas.

Utbildning är en grundläggande förutsättning för att de barn och ungdomar som

kommer till Sverige på ett bra sätt skall kunna integreras i det svenska

samhället. Även om de inte får uppehållstillstånd här är utbildning under tiden

de vistas i Sverige av stor betydelse för dem när de återvänder till hemlandet.

En individuell bedömning utifrån barnets bästa måste göras i varje särskilt

fall. Barn som kommer till Sverige från andra länder har mycket skiftande

kunskaper, erfarenheter och behov. Vissa barn kommer från tidigare välfungerande

 skolor i hemlandet medan andra aldrig haft möjlighet att gå i skolan.

Innehållet och uppläggningen av skolverksamheten måste därför utformas utifrån

en bedömning av varje enskilt barns behov och förutsättningar. För vissa barn är

 kanske skolgången ett stöd för att finna en struktur i tillvaron medan andra

kanske inte orkar delta i undervisning lika många timmar som andra barn. UNHCR

understryker vikten av ett flexibelt mottagande för att barnen lättare skall

kunna tillgodogöra sig utbildning i det nya landet. Enligt regeringens mening

kan en bedömning av barnets bästa i praktiken innebära att de här barnens

undervisning tidsmässigt anpassas till barnets behov. Någon begränsning i

bestämmelserna som styr rätten till utbildning skall dock inte finnas.

Regeringens förslag innebär att berörda ungdomar, i likhet med ungdomar bosatta

i Sverige, får tillgång till gymnasial utbildning. Sannolikt är det få av dessa

ungdomar som uppfyller behörighetskraven för nationella program och

specialutformade program i gymnasieskolan. I de allra flesta fall är det

utbildning inom det individuella programmet som blir aktuell. Inom det

individuella programmet finns unika möjligheter att möta elevers olika behov och

 förutsättningar. Detta skulle innebära att ungdomarna inom ramen för sin

individuella studieplan även skulle kunna studera kurser på de nationella

programmen eller få arbetslivspraktik.

Rätten till utbildning bör gälla all utbildning inom det offentliga skolväsendet

 för barn och ungdom. Ett barn, och dennes föräldrar, kan dock vända sig till en

 fristående skola för att där få motsvarande utbildning. Enligt regeringens

mening har den kommunala skolan oftast större möjligheter att ge asylsökande

barn stöd och hjälp från bl.a. skolpsykolog, kurator, talpedagog och

skolhälsovårdens personal. Dessa stödresurser är oftast begränsade i de

fristående skolorna. Den kommunala skolan kan också ofta erbjuda

modersmålsundervisning inom många olika språk. Något hinder mot att dessa barn

får utbildning i en fristående skola föreligger dock inte.

Rätten till utbildning bör inte gälla barn som hålls gömda inför verkställighet

av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. En kommun får dock enligt gällande

bestämmelser såväl i grundskolan som i gymnasieskolan ta emot en elev som inte

räknas som bosatt i Sverige. Om en elev har skrivits in i grundskolan eller

gymnasieskolan innan beslut i frågan om uppehållstillstånd har lämnats, finns

det heller inte någon skyldighet för en skola att anmäla att eleven går i den

skolan.

 Ingen skolplikt

Det är endast barn som är bosatta i landet som har skolplikt. Skolplikten

motsvaras av en rätt att få utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn

 och ungdom. Som bosatt i landet räknas normalt den som rätteligen skall vara

folkbokförd här. De barn det här är fråga om är inte folkbokförda i Sverige. Det

 är inte rimligt att ålägga dessa barn, och deras föräldrar, en sådan plikt

innan något beslut har fattats om att de alls får stanna här i landet.

För asylsökande barn m.fl. bör därför rätten till utbildning vara ett erbjudande

 om utbildning som inte medför skolplikt. Nästan alla dessa barn i

grundskoleåldern tar redan i dag del av undervisningen i grundskolan. Där så

inte sker har kommunen en viktig uppgift att uppmuntra föräldrarna att låta

barnen gå i skolan. Skolan bör också i dialog med föräldrarna uppmuntra till

regelbunden närvaro i skolan. Vidare har kommunen en skyldighet att följa upp

skolgången. Det är också viktigt, vilket Socialstyrelsen framhåller, att

kommunen informerar föräldrarna om att erbjudandet om skolgång inte medför att

barnet garanteras uppehållstillstånd.

 Rätt till gymnasieutbildning upp till 18 års ålder

Barnkonventionen omfattar barn upp till 18 år. Regeringen anser därför att

rätten till gymnasieutbildning bör gälla om studierna påbörjas före 18 års

ålder. Självfallet får dock en kommun även erbjuda ungdomar som fyllt 18 år

gymnasieutbildning. Dessa ungdomar erbjuds också sysselsättning inom ramen för

Migrationsverkets organiserade verksamhet. Enligt studiestödslagen (1999:1395)

lämnas studiestöd endast till studerande som är svenska medborgare eller bosatta

 i Sverige huvudsakligen i annat syfte än att genomgå utbildning här. Även i

studiestödshänseende betraktas den som folkbokförd i landet som bosatt här.

Asylsökande barn och ungdomar är alltså inte bosatta i Sverige och har därför

inte rätt till studiestöd. De har dock enligt LMA rätt till bistånd för sin

dagliga livsföring (dagersättning) om de saknar medel.

Mottagande i skolan

Barnen bör erbjudas undervisning så snart det är lämpligt för dem med hänsyn

till deras personliga förhållanden. Mottagandet bör dock ske senast en månad

efter barnets ankomst till Sverige. Enligt regeringen är en månad en rimlig tid

såväl med tanke på det enskilda barnets behov som kommunens möjligheter att ta

emot eleven. Den kommun där barnet vistas bör svara för att utbildningen kommer

till stånd.

 Förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg

Regeringen anser att de barn som har sökt uppehållstillstånd i Sverige med stöd

av 3 kap. 2 och 3 §§ UtlL samt barn som har beviljats tidsbegränsat

uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL bör erbjudas förskoleverksamhet

 och skolbarnsomsorg på samma villkor som barn bosatta i Sverige. Detsamma bör

gälla barn som av andra skäl ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och getts

rätt att vistas här medan ansökan prövas. Detta innebär att om föräldrarna

förvärvsarbetar eller studerar eller om barnet har ett eget behov skall barn i

åldern 1-6 år erbjudas förskoleverksamhet (dvs. förskola eller familjedaghem)

och barn i åldern 6-12 år erbjudas skolbarnsomsorg (dvs. fritidshem eller

familjedaghem).

Asylsökande barn befinner sig i många avseenden i en svår situation. De har

skilts från släktingar och vänner utan att veta om de någonsin kommer att mötas

igen. De har lämnat det språk de delade med sin omgivning, det språk de lärde

sig förstå och förklara omvärlden med. Vissa barn har upplevt våld av olika

slag. De har behov av kontinuitet och trygghet. Den svenska förskolan kan bidra

till att ge barnen detta. Asylsökande barn skall således, precis som i Sverige

bosatta barn, efter en individuell prövning, kunna få förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg utifrån sitt eget behov, dvs. oberoende av föräldrarnas

sysselsättning. För denna grupp barn är det särskilt angeläget att det kan ske

utan onödigt dröjsmål. Det ankommer i normalfallet på vårdnadshavaren att anmäla

 behov av plats inom förskoleverksamhet eller skolbarnsomsorg. För gruppen

asylsökande är det därför av stor vikt att Migrationsverket tidigt informerar om

 vilka möjligheter som finns samt är behjälpliga med nödvändiga kontakter.

Av skollagen framgår vidare att barn som av fysiska, psykiska eller andra skäl

behöver särskilt stöd i sin utveckling skall anvisas plats i förskola eller

fritidshem om inte barnets behov av sådant stöd tillgodoses på något annat sätt.

 Kommunen skall genom uppsökande verksamhet ta reda på vilka barn som behöver

anvisas plats, verka för att barnen utnyttjar den anvisade platsen och informera

 föräldrarna om verksamheten och syftet med denna.

Enligt riksdagens beslut med anledning av propositionen om maxtaxa och allmän

förskola m.m. (prop. 1999/2000:129, bet. 2000/01:UbU5, rskr. 2000/01:46) kommer

allmän förskola för barn i åldern 4-5 år att införas fr.o.m. den 1 januari 2003.

 Syftet med reformen är att erbjuda alla barn i denna åldersgrupp pedagogisk

stimulans och gruppgemenskap och därmed förbättra barnens möjligheter till

lärande och utveckling. Enligt regeringens bedömning bör den allmänna förskolan

även erbjudas nu aktuella barn i åldern 4-5 år.

Reformen om maxtaxa och allmän förskola omfattar även en rätt för barn till

bl.a. arbetslösa föräldrar att få tillgång till förskoleverksamhet under tre

timmar om dagen eller 15 timmar i veckan. Personer som sökt uppehållstillstånd

med stöd av 3 kap. 2 och 3 §§ UtlL (flyktingar och skyddsbehövande i övrigt) har

 under vissa förutsättningar rätt att arbeta i landet. Det torde dock endast i

undantagsfall bli aktuellt att betrakta asylsökande som arbetssökande och att de

 därmed står till arbetsmarknadens förfogande.

Avsikten med att låta barnet få del av förskolan är inte i första hand att

påbörja en integrationsprocess, utan att stärka barnet i den situation det

befinner sig i här och nu utifrån barnets bästa. Förskolans stöd åt barn och

föräldrar kan innebära att familjens förutsättningar väsentligt förbättras

vilket inte minst för barnen innebär att de är bättre rustade att möta framtiden

 såväl i Sverige som i hemlandet.

Migrationsverket hänvisar till att man på många ställen i landet har byggt upp

en verksamhet som komplement till och ersättning för motsvarande kommunal

verksamhet. Verket anser att samtliga barn skall ha rätt till förskoleverksamhet

 och skolbarnsomsorg och att det borde kunna avgöras i samverkan mellan kommunen

 och Migrationsverket vilken verksamhet som är bäst för varje barn.

Enligt regeringen bör den familjebaserade barnverksamhet som bedrivs vid

Migrationsverkets anläggningar få fortsätta även om det införs en skyldighet för

 kommunen att anordna förskoleverksamhet. Den utgör ett viktigt komplement till

kommunens verksamhet. De allmänna råd för öppen förskola som Statens skolverk på

 regeringens uppdrag utfärdat bör utgöra riktlinjer också för Migrationsverkets

barnverksamhet. Socialförsäkringsutskottet har vid behandling av

budgetpropositionen för 2001, utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar framfört

 att Migrationsverkets organiserade verksamhet för asylsökande barn skall hålla

samma standard som den allmänna förskolan (bet. 2001/01:SfU2). Regeringen avser

att ge Migrationsverket i uppdrag att i samverkan med Skolverket redovisa hur

kvaliteten i Migrationsverkets familjebaserade barnverksamhet kan förbättras, i

vilken omfattning asylsökande barn tas emot i kommunens förskola och vilka

insatser som görs för att stödja barnen samt i vilken omfattning dessa barns

behov tillgodoses på något annat sätt.

 Förskolans och skolans roll

Den svenska skolan och förskolan kan ge berörda barn möjlighet till social

kontakt med andra barn och vuxna och genom pedagogisk verksamhet stimulans till

personlig trygghet och utveckling. Vidare kan personalen i förskolan och skolan

ge föräldrarna stöd i föräldrarollen, att avlasta dem under perioder av kris och

 sviktande ork och förmåga. Genom att ta väl hand om barnen kan de också ge

föräldrarna och därmed hela familjen andrum. Personalen i förskolan och skolan

blir ofta de första svenskar som flyktingfamiljerna kommer nära och lär känna.

Senare års erfarenhet av stora flyktingströmmar har inneburit att kunskaperna om

 flyktingbarns behov samt förskolans och skolans möjligheter att möta dessa är

goda.

 Författningsreglering

Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall föreskrifter om kommunernas befogenheter

 och om deras åligganden meddelas genom lag. Av 8 kap.

7 § regeringsformen följer att riksdagen i lag kan bemyndiga regeringen att

föreskriva om bl.a. "undervisning och utbildning". Detta får anses omfatta även

förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, som numera regleras i skollagen.

Enligt 15 kap. 5 § skollagen får regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela föreskrifter om mottagande i det offentliga skolväsendet av

elever som inte räknas som bosatta i riket. I det offentliga skolväsendet ingår

inte förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. 15 kap. 5 § skollagen bör därför

ändras så att den även omfattar mottagande av barn i förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg. Därmed får regeringen ett bemyndigande att - för barn som inte

räknas som bosatta i landet - föreskriva om såväl förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg som utbildning inom det offentliga skolväsendet.

Regeringen avser att med stöd av det nämnda bemyndigandet i särskilda

föreskrifter ange att barn som ansöker om asyl eller skydd i Sverige enligt 3

kap. UtlL och barn som har beviljats uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a §

 UtlL skall ha tillgång till förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och utbildning

inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom på i huvudsak samma villkor

 som barn som är bosatta i Sverige. Föreskrifterna bör också omfatta barn som av

 andra skäl ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och getts rätt att vistas här

 medan ansökan prövas. Föreskrifterna bör finnas i en särskild förordning.

Enligt regeringens mening bör hela det regelverk som är tillämpligt på i Sverige

 bosatta barn även bli tillämpligt på dessa barn, med undantag av vad som

särskilt anges i förordningen. Därmed innefattas samma persongrupper som avses i

 1 § första stycket 1-3 lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl.

Dessutom bör barn som omfattas av 8 § andra och tredje stycket LMA omfattas av

föreskrifterna.

Ändringarna i skollagen bör träda i kraft den 1 januari 2002. Den del av

reformen som avser allmän förskola för barn i åldern 4-5 år blir dock, liksom

för andra barn, aktuell först från och med den 1 januari 2003.

7

Statlig ersättning

Regeringens förslag: De bestämmelser i skollagen (1985:1100) som reglerar en

kommuns skyldighet att för en elevs utbildning i en fristående skola lämna

bidrag till den fristående skolan skall ändras. Av bestämmelserna skall framgå

att bidragsbeloppet för barn och ungdomar som omfattas av förslaget under

avsnitt 6 skall vara detsamma som det belopp som kommunen kan få i statlig

ersättning för en sådan elev.

Regeringens bedömning: Den statliga ersättningen till kommunerna för kostnader

avseende undervisning i grundskolan för asylsökande barn m.fl. bör höjas. Samma

ersättning bör lämnas för undervisning i skolformer motsvarande grundskolan. En

statlig ersättning till kommuner avseende allmän förskola för asylsökande barn

m.fl. i åldern 4-5 år bör införas. En ersättning till kommuner avseende

förskoleklass för dessa barn bör också införas. Vidare bör en ersättning till

kommuner avseende gymnasieutbildning för asylsökande ungdomar m.fl. införas.

Arbetsgruppens förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens bedömning.

Arbetsgruppen lämnar i promemorian inget förslag om nivån för den kommunala

ersättningen till kommuner för anordnande av allmän förskola för barn i åldern

4-5 år eftersom denna reform då inte var beslutad av riksdagen. Arbetsgruppen

lämnar heller inte något förslag om ersättning till fristående skolor.

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, framför allt kommuner, framför

synpunkter på ersättningsbeloppens nivå. Svenska Kommunförbundet anser att

kostnadsersättningen inte skall baseras på marginalkostnadsresonemang utan skall

 utges med beaktande av kommunernas totala kostnader för verksamheten. Ett

flertal av remissinstanserna har påpekat att förslaget saknar finansiering för

asylsökande barn i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Migrationsverket

framhåller att det klart bör framgå av förordningstexten vilka kostnader som

schablonbeloppet skall täcka. Migrationsverket anser även att frågan om

finansiering av förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för barnen inte är

tillräckligt utredd. Statskontoret tillstyrker arbetsgruppens förslag om att

ersättningen till kommunerna skall baseras på ett marginalkostnadsresonemang.

Friskolornas Riksförbund anser att det inte kan vara problematiskt att involvera

 de fristående skolorna och föreskriva att den statliga ersättningen som skulle

gått till mottagande kommun, i stället går till den fristående skola som

föräldern valt att låta sitt barn gå i.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: I dag utgår ersättning till

kommuner för kostnader för grundskoleundervisning i enlighet med förordningen

(1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Detta bör gälla

även fortsättningsvis. Föreskrifterna bör kompletteras med bestämmelser om

ersättning till kommuner för kostnader för utbildning i andra skolformer.

Regeringen anser att den statliga ersättningen till kommunerna för kostnader

avseende undervisning i grundskolan för asylsökande barn m.fl. från och med den

1 januari 2002 bör höjas till 46 600 kronor per barn och år. Samma ersättning

bör lämnas för undervisning i skolformer motsvarande grundskolan. En ersättning

till kommuner avseende förskoleklass för dessa barn bör införas med 23 800

kronor per barn och år. Vidare bör en ersättning till kommuner avseende

gymnasieutbildning för asylsökande ungdomar m.fl. införas med 53 000 kronor per

person och år. Migrationsverket har möjlighet att enligt ovan nämnda förordning

efter särskild prövning lämna ersättning till en kommun för elever med särskilt

behov av stöd och för andra extraordinära kostnader. Detta bör gälla även i

fortsättningen, t.ex. för barn i särskolan. De angivna beloppen bör gälla för

ett år. För barn som tas emot i förskola eller skola under del av ett år bör

motsvarande avdrag göras på ersättningsbeloppet. Enligt de nuvarande

bestämmelserna om ersättning för kostnader för grundskoleundervisning lämnas den

 statliga ersättningen i form av ett högsta ersättningsbelopp. Regeringen anser

att det högsta ersättningsbeloppet bör omvandlas till en schablonersättning,

eftersom kommunen nu får det totala ansvaret. Regeringen anser vidare att en

statlig ersättning till kommuner avseende allmän förskola för asylsökande barn

m.fl. i åldern 4-5 år bör införas från och med den 1 januari 2003. Denna

ersättning bör för detta år uppgå till 30 000 kronor per barn och år.

Förslaget innebär en utökning av det kommunala ansvaret att erbjuda

förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och utbildning. Kommunerna kommer att

kompenseras för statligt beslutade åtgärder som riktas mot den kommunala

verksamheten. Regeringen grundar sina bedömningar om schablonersättningar på

marginalkostnadsberäkningar. Antalet asylsökande barn och ungdomar m.fl. utgör

en relativt liten grupp av det totala antalet barn i skolan och kan därmed

förväntas medföra endast mindre volymökningar som beräknas inrymmas inom

befintliga lokaler. De föreslagna schablonbeloppen förväntas täcka de totala

kostnaderna med undantag av kostnader för skollokaler.

Om en fristående skola tar emot en asylsökande elev, eller en elev som vistas i

Sverige under liknande omständigheter, bör kommunens skyldighet att till den

fristående skolan lämna bidrag för eleven avse samma belopp som kommunen får i

statlig ersättning enligt förordningen om statligt flyktingmottagande m.m. Det

innebär att det för dessa elever bör gälla andra bidragsregler än de som nu

finns i skollagen. Skollagen bör därför ändras så att det klart framgår att det

bidragsbelopp en kommun i ett sådant fall är skyldig att lämna till en

fristående skola, skall vara det som regeringen har föreskrivit i nämnda

förordning.

Ett flertal av remissinstanserna påpekar i sina remissvar att reformen kommer

att leda till ökade kostnader för kommunerna till följd av att de skall erbjuda

förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg till de aktuella barnen på samma villkor

som barn som är bosatta i landet, dvs. om föräldrarna förvärvsarbetar eller

studerar eller om barnet har ett eget behov av verksamheten. I de fall

1-3-åringar tas emot i den kommunala förskolan kan en kommun liksom tidigare få

ersättning för detta inom ramen för Migrationsverkets mottagandeverksamhet. I

beräkningarna har hänsyn tagits till att ett visst antal barn i åldern 1-3 år

kommer att gå i den kommunala förskolan och att kommunen kan få ersättning för

detta efter överenskommelse med Migrationsverket. Vad avser den allmänna

förskolan bedömer regeringen att även asylsökande barn kommer att delta i denna

och att en statlig ersättning till kommunerna därför bör lämnas för denna

verksamhet.

Migrationsverket har erhållit en resursförstärkning för att kunna höja

kvaliteten i den familjebaserade barnverksamheten.

8 Ekonomiska konsekvenser

Denna reform, givet aktuella prognoser för antalet asylsökande, beräknas öka de

statliga kostnaderna för mottagande av asylsökande m.fl. med ca 40 miljoner

kronor fr.o.m. 2002 och ca 50 miljoner kronor fr.o.m. 2003. I 2001 års

ekonomiska vårproposition har medel för den föreslagna reformen beräknats under

utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar.

9 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

1 kap.

1 §

I denna inledande paragraf i skollagen anges vilka utbildningsformer och vilken

annan verksamhet som regleras i skollagen. Ändringen i tredje stycket innebär

att för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg gäller, förutom bestämmelserna i

2 a kap., även bestämmelserna i 15 kap. 5 § skollagen.

2 b kap.

10 b och 10 c §§

I dessa paragrafer införs bestämmelser som innebär att det belopp en kommun

skall betala i bidrag till en fristående skola för en asylsökande elev som

genomgår utbildning i förskoleklass i en sådan skola, skall vara detsamma som

det belopp som kommunen kan få i statlig ersättning för en sådan elev. En

asylsökande elev omfattas av 1 § första stycket 1 lagen (1994:137) om mottagande

 av asylsökande m.fl. (LMA). För en sådan elev lämnas statsbidrag enligt

särskilda bestämmelser. Detsamma gäller elever som inte är asylsökande, men som

vistas i Sverige under liknande omständigheter. Med detta avses elever som

omfattas av 1 § första stycket 2 eller 3 alternativt 8 § andra eller tredje

stycket LMA.

9 kap.

6 , 6 a , 8 a och 8 c §§

I dessa paragrafer införs bestämmelser som innebär att det belopp en kommun

skall betala i bidrag till en fristående skola för en asylsökande elev som

genomgår utbildning i en sådan skola, skall vara detsamma som det belopp som

kommunen kan få i statlig ersättning för en sådan elev. En asylsökande elev

omfattas av 1 § första stycket 1 lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl. (LMA). För en sådan elev lämnas statsbidrag enligt särskilda bestämmelser.

 Detsamma gäller elever som inte är asylsökande, men som vistas i Sverige under

liknande omständigheter. Med detta avses elever som omfattas av 1 § första

stycket 2 eller 3 alternativt 8 § andra eller tredje stycket LMA.

15 kap.

5 §

Genom paragrafen har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ett

 bemyndigande att meddela föreskrifter om mottagande i det offentliga

skolväsendet av elever som inte räknas som bosatta i landet. Ändringen innebär

att bemyndigandet att meddela föreskrifter utsträcks till att omfatta även

mottagande av barn i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg.

Remissammanställning av promemorian Förskola, skola och skolbarnsomsorg för

asylsökande barn (Ds 2000:26)

Av de totalt 56 remissinstanserna har 47 inkommit med yttrande. Av dessa har 2

valt att inte yttra sig i förslagen.

Remissyttranden har inkommit från Statskontoret, Migrationsverket,

Utlänningsnämnden, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen (BO), Riksrevisionsverket

(RRV), Statens skolverk, Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH),

Skolväsendets överklagandenämnd, Malmö högskola (lärarutbildningen),

Ungdomsstyrelsen, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO),

Integrationsverket, Botkyrka kommun, Gullspångs kommun, Göteborgs kommun,

Hallstahammars kommun, Helsingborgs kommun, Hultsfreds kommun, Jönköpings

kommun, Karlskrona kommun, Karlstads kommun, Laxå kommun, Malmö kommun,

Markaryds kommun, Norrköpings kommun, Stockholms kommun, Sundsvalls kommun,

Södertälje kommun, Trollhättans kommun, Töreboda kommun, Umeå kommun, Upplands

Väsby kommun, Ånge kommun, Örebro kommun, Svenska Kommunförbundet, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens

 Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO),

Lärarförbundet, Lärarnas Riksförbund (LR), Skolledarna, Friskolornas

Riksförbund, Rädda Barnens Riksförbund, United Nations High Commissioner For

Refugees (UNHCR) samt Svenska flyktingrådet.

Allmänna synpunkter

Samtliga remissinstanser är positiva till utredningens grundansats, att

asylsökande barn och barn som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd

skall ha rätt till utbildning på i princip samma villkor som barn bosatta i

Sverige. Rädda Barnen och Svenska flyktingrådet gör tillägget att även de barn

vars asylansökan avslagits och som fortfarande befinner sig i Sverige som s.k.

gömda barn skall omfattas av rätten till utbildning. Flera remissinstanser har

valt att inte närmare kommentera de olika förslagen, alternativt valt att

kommentera endast de delar av betänkandet som de har helt eller delvis annan

uppfattning om. En vanlig kommentar är att man anser det nödvändigt att det

nuvarande regelverket förändras så att det överensstämmer bättre med Förenta

Nationernas konvention om barnens rättigheter, Barnkonventionen.

En del remissinstanser tycker att tillgången till utbildning också skall omfatta

 rätten att välja fristående förskolor och skolor och inte bara det offentliga

skolväsendet. Förslaget om att rätten till utbildning för dessa barn inte skall

innebära skolplikt avstyrks av en del instanser med motiveringen att

mottagarlandet skall uppmuntra regelbunden närvaro i skolan. Vissa instanser

tycker att asylsökande ungdomar bör erbjudas gymnasieutbildning t.o.m. det år de

 fyller tjugo år, alltså på samma villkor som svenska ungdomar.

Samtliga kommuner tillstyrker huvudförslaget men majoriteten är negativt ställd

till förslaget om den statliga ersättningen till kommunerna. Flera kommuner

anser beloppen vara för lågt satta för att kunna täcka kommunens kostnader och

vissa tycker att beräkningsmetoden som arbetsgruppen använt är felaktig, man

tycker att ersättningen skulle ha beräknats på den verkliga kostnaden i stället

för på en beräknad marginalkostnad.

Huvudförslag

Asylsökande barn och barn som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med

 stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) skall ha tillgång till

förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg och utbildning inom det offentliga

skolväsendet på i huvudsak samma villkor som gäller för barn som är bosatta i

Sverige. Detsamma skall gälla barn som av andra skäl ansökt om

uppehållstillstånd i Sverige och getts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Samtliga remissinstanser ställer sig positiva till huvudförslaget. Några

instanser anser dock att de barn vars asylansökan avslagits och som vistas i

Sverige som s.k. gömda barn eller vars avvisningsbeslut inte kan verkställas,

skall omfattas av rätten till utbildning. Några instanser menar att även

fristående förskolor och skolor skall omfattas av förslaget.

Socialstyrelsen och Statens skolverk tillstyrker arbetsgruppens förslag. UNHCR

ser mycket positivt på förslagen. De menar att förslagen är viktiga dels för att

 möjligheterna för barnen att integreras i det svenska samhället ökar, dels för

att barnen får med sig nya kunskaper även om de återvänder till sitt hemland.

UNHCR understryker vikten av ett flexibelt mottagande för att de asylsökande

barnen lättare skall kunna tillgodogöra sig utbildning i det nya landet. RRV

ansluter sig till förslaget men konstaterar att det leder till ökade kostnader

och att förslag till finansiering saknas. Svenska Kommunförbundet har inga

invändningar emot föreslagna förändringar av lagstiftningen under förutsättning

att kommunerna ges full ekonomisk kompensation för sina åtaganden. Samtliga

kommuner ställer sig positiva till huvudförslaget. Södertälje kommun anser dock

att om riksdagen röstar i enlighet med propositionen Maxtaxa och allmän förskola

 m.m. (prop. 1999/2000:129) skall erbjudandet om förskola från och med

höstterminen det år barnet fyller fyra år också gälla asylsökande barn.

En del instanser anser att asylsökande barn och barn som har beviljats

tidsbegränsat uppehållstillstånd bör erbjudas förskola och fritidshem utifrån

sina egna behov oavsett föräldrarnas situation. Malmö kommun menar att när det

gäller förskoleverksamhet bör hänsyn också tas till att de asylsökande barnen

kan ha egna stora behov av förskola och inte enbart till de vuxnas situation i

form av förvärvsarbete eller liknande skäl. Kommunen menar också att för att den

 organiserade verksamhet som bedrivs vid Migrationsverkets anläggningar skall

upplevas som meningsfull och ge struktur för både barn och vuxna bör denna

verksamhet betraktas som förvärvsarbete eller studier och därmed ge berättigande

 till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Lärarförbundet understryker också

vikten av barnens behov av förskoleverksamhet oavsett om föräldrarna

förvärvsarbetar eller studerar.

Rädda Barnen och Svenska flyktingrådet anser att även de barn vars asylansökan

avslagits och som fortfarande vistas i Sverige som s.k. gömda barn skall

omfattas av rätten till utbildning. BO anser att barn med avvisningsbeslut som

inte kan verkställas till följd av att mottagarlandet vägrar ta emot barnet

också skall ingå in den personkrets som omfattas av förslagen.

Vissa instanser har synpunkter på att förslaget endast omfattar det offentliga

skolväsendet och menar att asylsökande barn skall ges rätt till alla skolor på

samma villkor som barn bosatta i Sverige. Friskolornas Riksförbund anser att de

inte kan tillstyrka ett förslag som inte också omfattar en rätt för asylsökande

föräldrar att välja fristående skolor för att tillgodose sina barns rätt till

utbildning. Rädda Barnen, Integrationsverket, LR, Helsingborgs kommun och Umeå

kommun anser att även fristående förskolor och skolor skall omfattas av

förslaget. Integrationsverket konstaterar att friskolorna i dag är etablerade i

samhället, godkända av respektive myndigheter och att det finns en administrativ

 ordning för ersättningen. Verket delar inte arbetsgruppens bedömning att det

skulle "leda för långt" att inkludera friskolorna. Friskolor förekommer ofta i

andra länder och så länge det finns asylsökande föräldrar och barn som är

intresserade av fullt godkända friskolor i Sverige bör inte frågan lämnas därhän

 så lättvindigt som görs i betänkandet. Umeå kommun motiverar sin ståndpunkt med

 att de fristående förskolorna och skolorna i dag är ett väsentligt inslag i

många kommuner. De praktiska problem vad gäller ekonomisk kompensation som

förväntas uppstå anser kommunen vara överkomliga.

Migrationsverket vill understryka att verket på många ställen i landet har byggt

 upp en verksamhet som komplement till och ersättning för motsvarande kommunal

verksamhet. Verket anser att samtliga barn skall ha rätt till förskoleverksamhet

 och skolbarnsomsorg och att det borde kunna avgöras i samverkan mellan kommunen

 och Migrationsverket vilken verksamhet som är bäst för varje barn.

Skolväsendets överklagandenämnd påpekar att den föreslagna förordningen inte

innehåller något överklagandeförbud vilket kan innebära att ärenden där man

normalt kan överklaga till Skolväsendets överklagandenämnd också kan komma att

överklagas av asylsökande barn och ungdomar. Nämnden påpekar att det inte

framgår av betänkandet om detta varit avsikten, om så är fallet bör detta

klargöras.

Utbildning

Rätten till utbildning inom grundskolan och motsvarande skolformer skall inte

medföra någon skolplikt. Erbjudandet om gymnasieutbildning gäller om studierna

påbörjas före 18 års ålder.

Om dessa förslag är meningarna delade. Av de instanser som har valt att yttra

sig om förslaget om skolplikt är vissa positiva medan några har synpunkten att

skolplikten borde gälla även asylsökande barn i syfte att uppmuntra regelbunden

närvaro. När det gäller förslaget om gymnasieutbildningen menar några instanser

att samma åldersgräns borde gälla för asylsökande barn som för ungdomar bosatta

i Sverige, dvs. start fram till och med det första kalenderhalvåret det år de

fyller tjugo år.

Integrationsverket hänvisar till artikel 18 e i barnkonventionen, som menar att

konventionsstaterna skall vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i

 skolan och för att minska antalet studieavbrott, och vill därmed poängtera att

om skolgången inte blir obligatorisk kan den i vissa familjer få en underordnad

betydelse. Rädda Barnen saknar skäl eller analys av uppfattningen i utredningen

att de asylsökande barnen inte skall omfattas av skolplikten och skulle därför

gärna se ett resonemang angående förutsättningarna för att ålägga alla barn

skolplikt. Ett antal kommuner tycker att rätten till utbildning inom grundskolan

 och motsvarande skall knytas till skolplikten även för asylsökande barn, t.ex.

Botkyrka kommun, Markaryds kommun och Örebro kommun. Markaryds kommun anser att

samhället behöver det maktmedel, som skolplikten innebär, för att kraftfullt

kunna stötta och hjälpa barnet. Malmö kommun anser att det bör övervägas om inte

 tillgången till det offentliga skolväsendet bör motsvaras av skolplikt för

barnen eftersom handläggningen av asylärenden ibland kan ta mycket lång tid.

Skolverket tillstyrker förslaget att rätten till utbildning inom grundskolan och

 motsvarande skolformer inte skall medföra någon skolplikt. Socialstyrelsen

framhåller att det är viktigt att kommunen informerar föräldrarna om att

erbjudandet om skolgång inte medför att barnet garanteras uppehållstillstånd.

Skolverket tillstyrker också förslaget att rätten till gymnasieutbildning skall

gälla om studierna påbörjats före 18 års ålder. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering anser att asylsökande ungdomar bör erbjudas gymnasieutbildning på

 samma villkor som andra ungdomar, dvs. till och med det år de fyller 20 år,

vilket också Helsingborgs och Södertälje kommuner anser. Göteborgs kommun

ifrågasätter det rimliga i att införa en ny åldersgräns för gymnasieskola för

asylsökande ungdomar.

Undervisningen i skolan

Ett asylsökande barn skall tas emot i det offentliga skolväsendet så snart det

är lämpligt med hänsyn till barnets personliga förhållanden. Mottagandet skall

dock ske senast en månad efter ankomst till Sverige.

Den kommun där barnet vistas skall ansvara för att utbildningen kommer till

stånd. Undervisningen skall bedrivas med hänsyn till det enskilda barnets behov

och förutsättningar.

Flertalet instanser som yttrat sig över förslaget poängterar att man skall se

till det enskilda barnets behov gällande placering och undervisning i

skolväsendet. Flera kommuner har synpunkten att tiden en månad är för kort tid

för att kunna ta emot barnen i skolväsendet.

BO understryker vikten av att skolverksamheten måste utformas utifrån en

bedömning av varje enskilt barns behov och förutsättningar. BO har erfarit att

det är vanligt att nyinvandrade barn med uppehållstillstånd inte erbjuds en

skolverksamhet som motsvarar deras behov. BO menar därför att det är angeläget

att Skolverket får i uppdrag att följa upp innehåll och kvalitet i

skolverksamheten för asylsökande barn. Rädda Barnen tillstyrker förslaget. Malmö

 högskola, lärarutbildningen, ser det som mycket angeläget att stärka barnet i

den situation det befinner sig och att det föreslås ske inom en månad förefaller

 rimligt.

Flera kommuner anser att tiden en månad är för kort tid för kommunen att kunna

ta emot barnen i skolväsendet. Stockholms kommun gör bedömningen att det av

ekonomiska och administrativa skäl kan vara svårt att uppfylla kravet att

erbjuda barnen skolgång inom en månad efter ankomsten till Sverige.

Hallstahammars kommun anser att regeln om att ta emot barnet senast inom en

månad fungerar om det rör sig om enstaka barn eller mindre grupper men om en

större grupp skulle anlända vid ett och samma tillfälle är det inte möjligt att

bygga upp en så omfattande organisation på så kort tid.

Statlig ersättning till kommuner

Statlig ersättning till kommuner för kostnader för grundskoleundervisning höjs

till högst 44 000 kronor per barn och år. En motsvarande ersättning införs för

asylsökande barn i obligatorisk särskola, specialskola och sameskola.

En statlig ersättning införs också till kommuner för kostnader avseende

förskoleklass för asylsökande barn på en nivå om högst 22 500 kronor per barn

och år.

Vidare införs en ersättning avseende gymnasieutbildning för asylsökande ungdomar

 på en nivå om högst 50 000 kronor per barn och år.

Flertalet kommuner och flera ytterligare instanser är negativt inställda till

förslagen om ersättning. Flera kommuner tycker att ersättningsbeloppen är för

låga för att kunna täcka kommunens kostnader och vissa kommuner menar att den

statliga ersättningen skall bygga på den verkliga kostnaden och inte på en

beräknad marginalkostnad. Även andra instanser har synpunkter på modell och nivå

 på ersättningen.

Migrationsverket föreslår att arbetsgruppens föreslagna högsta belopp för

statlig ersättning till kommuner omvandlas till fasta schablonbelopp. Vidare bör

 det av förordningstexten uttryckligen framgå vilka kostnader schablonbeloppet

skall täcka. Verket anser även att finansieringen av förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg inte är tillräckligt utredd när det gäller kostnadsfördelning

mellan staten, kommunen och vårdnadshavaren. Statskontoret tillstyrker

arbetsgruppens förslag om att ersättningen till kommunerna skall baseras på ett

marginalkostnadsresonemang.

Ett flertal av remissinstanserna har påpekat att förslaget saknar finansiering

för asylsökande barn i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. BO saknar förslag

 om en statlig ersättningsnivå till kommunerna för förskoleverksamhet i

utredningen. Man föreslår att Migrationsverket tilldelas medel för att ersätta

kommunerna för förskoleverksamhet för barn i åldern 1-5 år så att det blir

möjligt för kommunerna att utan egna kostnadsökningar erbjuda och bedriva

relevant förskoleverksamhet för asylsökande barn. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering förutsätter att en schablonersättning enligt förslaget inte

medför att asylbarn i kommuner där de asylsökande utgör en relativt stor grupp

missgynnas i förhållande till asylsökande barn och ungdomar i andra kommuner.

Lärarförbundet menar att om man utgår från barnets eget behov är förslaget om

ersättningen till kommunen inte tillräckligt. Enligt Lärarförbundet är det en

brist i förslaget att kommunerna inte kompenseras för asylsökande barns tillgång

 till förskola och fritidshem.

Svenska Kommunförbundet anser att om rätt till förskola och skolbarnsomsorg

skall ingå i förslaget skall kommunernas åtagande, på samma sätt som gäller för

övriga skolformer, motsvaras av en lagstadgad rätt till kostnadsersättning.

Kostnadsersättningen skall inte baseras på marginalkostnadsresonemang utan skall

 utges med kommunernas totala kostnader för verksamheten. Flertalet kommuner

anser att de föreslagna ersättningarna är för låga för att kunna täcka kommunens

 kostnader. Göteborgs kommun understryker vikten av att nya statliga ålägganden

kompenseras fullt ut i enlighet med den finansieringsprincip som gäller mellan

stat och kommun. Markaryds kommun tycker att kostnaden för utbildning inte torde

 vara statisk, eftersom flera faktorer såsom utvecklingen av inflationen,

lönekostnader och kommunal ekonomi, och därmed vilja/förmåga att satsa på skola

och utbildning är okända. Trollhättans kommun och Töreboda kommun anser att

hänsyn redan nu bör tas till allmän förskola för fyra- och femåringar.

Jönköpings kommun och Sundsvalls kommun anser att de föreslagna

ersättningsnivåerna är rimliga. Jönköpings kommun anser även att

schablonersättning borde utgå för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg

eftersom det i realiteten alltid innebär en kommunal kostnad att placera barn i

förskola och skolbarnomsorg.

Stockholms kommun m.fl. anser att staten bör ersätta kommuner fullt ut för extra

 kostnader gällande asylsökande elever i behov av särskilt stöd och för andra

extraordinära kostnader för skolverksamhet. Det anses angeläget att den statliga

 ersättningen bygger på den verkliga kostnaden och inte på en beräknad

marginalkostnad. Södertälje kommuns uppfattning är att schablonbidraget skall

räknas fram med en fullständig kostnadstäckning utifrån Skolverkets statistik.

Kommunen motsätter sig att ett schablonbidrag motsvarande det föreslagna för

grundskolan skall utgå till kommunerna för kostnadstäckning av

särskoleverksamheten. Karlskrona kommun menar att den statliga ersättningen

endast täcker en liten del av vad särskolan och specialskolan kostar och

Helsingborgs kommun menar att ett förtydligande av ersättningsnivå utöver

schablonbeloppet avseende särskola och specialskola bör göras.

Några instanser, däribland Upplands Väsby kommun, LR och SACO, har haft

synpunkter på att ingen ersättning för lokalkostnader finns med i beräkningarna.

 När stora grupper av asylsökande tas emot i mindre kommuner måste ofta

verksamhet inrymmas tillfälligt i nya lokaler.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Asylsökande barns skolgång m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som inför, ändrar, upp-häver eller upprepar ett

normgivnings-bemyndigande

Celexnummer för bakomliggande EG-regler

Lag om ändring i skollagen (1985:1100)

2 b kap. 10 b §

tredje stycket,

10 c § första och

andra styckena,

9 kap. 6 § fjärde stycket, 6 a § tredje och fjärde styckena,

8 a § tredje och fjärde styckena,

8 c § andra och tredje styckena,

15 kap. 5 §

1 Lagen omtryckt 1997:1212.

2 Senaste lydelse 1999:321.

3 Senaste lydelse 1999:321.

Prop. 2000/01:115

8

1

Prop. 2000/01:115

Bilaga 1

Prop. 2000/01:115

34

34