Regeringens proposition

1997/98:3

Tilläggsöverenskommelse till konventionen om

social trygghet mellan Sverige och Turkiet

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 18 september 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margot[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner tilläggsöverenskommelsen den 3

juni l997 till konventionen den 30 juni l978 mellan Sverige och Turkiet rörande

social trygghet. Tilläggsöverenskommelsen innebär i huvudsak att konventionens

bestämmelser om förmåner vid ålderdom, invaliditet och till efterlevande

anpassas till de ändringar som skett i den svenska lagstiftningen efter

konventionens tillkomst men rör också reglerna för tillämplig lagstiftning och

utsändning samt rätten till sjukvård i vissa fall.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................3

2 Ärendet och dess beredning.........................3

3 Bakgrund...........................................3

4 Tilläggsöverenskommelsen i huvuddrag...............4

5 Överenskommelsens kostnadseffekter.................6

6 Godkännande av överenskommelsen....................7

Bilaga Tilläggsöverenskommelse till konventionen den 30 juni 1978

mellan Konungariket Sverige och Republiken Turkiet rörande

social trygghet.......................................9

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 18 september 1997................................15

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 godkänner tilläggsöverenskommelsen den 3 juni 1997 till konventio-nen den 30

 juni l978 mellan Sverige och Turkiet rörande social trygghet.

2 Ärendet och dess beredning

Under 1993 har en tilläggsöverenskommelse till konventionen den 30 ju-ni l978

mellan Sverige och Turkiet rörande social trygghet förhandlats fram mellan

representanter för Sveriges och Turkiets regeringar. Tilläggsöverenskommelsen

undertecknades i Stockholm den 3 juni 1997. 3 Bakgrund

Mellan Sverige och Turkiet gäller sedan den 1 maj l981 en konvention om social

trygghet med slutprotokoll jämte en överenskommelse om tillämpning av

konventionen (se förordningen [1981:208] om tillämpning av en konvention den 30

juni 1978 mellan Sverige och Turkiet rörande social trygghet). Konventionen är

ett resultat av de strävanden som inleddes under l970-talet för att få till

stånd tidsmässiga och ändamålsenliga socialförsäkringskonventioner med tillämp-

ning av vissa allmänna principer för samordningen. I konventionen finns därför

bestämmelser om likabehandling ifråga om det sociala skyddet för personer som

flyttar mellan länderna, sammanläggning av väntetider och kvalifikationperioder

samt rätt till export av vissa förmåner.

 En första konvention av detta slag undertecknades den 11 november 1975 med

Österrike och förelades riksdagen för godkännande (prop. 1975/76:51, SfU 20,

rskr. 165).

 Bestämmelserna i konventionen med Turkiet tillämpas på den svenska

lagstiftningen om sjukförsäkring med föräldraförsäkring, folkpension,

tilläggspension, allmänna barnbidrag och arbetsskadeförsäkring. Konventionens

bestämmelser gäller därmot inte den svenska lagstiftningen om

arbetslöshetsförsäkring och kontant arbetsmarknadsstöd.

 Till följd av de ändringar som gjorts i den svenska lagstiftningen efter

konventionens tillkomst är vissa av bestämmelserna numera föråldrade och kan

inte längre tillämpas. Detta gäller särskilt bestämmelserna i konventionens

andra kapitel om pensioner. Rätten till folkpension i form av

efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring ändrades den 1

januari l990 för att anpassas till ändrade ekonomiska och sociala förhållanden.

Även rätten till folkpension i form av ålderspension har ändrats för att

anpassas till den svenska anslutningen till avtalet om Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) och senare den Europeiska unionen (EU), genom en ändring

i nämnda lag den 1 januari l993. Efter ändringarna krävs inte längre att en

utländsk medborgare som är bosatt i Sverige skall ha varit bosatt här under en

viss minsta tid för att få rätt till folkpension i form av ålderspension. Numera

utges förmånerna oavsett medborgarskap i förhållande till det antal år som

tillgodoräknats, antingen som bosättningstid i Sverige eller som år med pen-

sionspoäng inom tilläggspensioneringen. För att få full folkpension krävs 40 års

bosättning eller 30 år med pensionspoäng. Utländska medborgare har dock enligt

lagstiftningen ingen rätt till svensk folkpension vid bosättning utomlands.

 För tillämpningen av den svenska lagstiftning som konventionen omfattar finns

således ett behov av att anpassa konventionens bestämmelser till de ändrade

förhållandena. Förhandlingarna har därför från svensk sida i huvudsak haft som

utgångspunkt att anpassa konventionens bestämmelser till de ändringar som

genomförts i lagen om allmän försäkring och i övrigt få ett ändamålsenligt

innehåll i konventionen.

 Förhandlingarna med Turkiet har resulterat i en tilläggsöverenskommelse till

konventionen med Turkiet. Överenskommelsen innebär i huvudsak att konventionens

bestämmelser har anpassats till de förändringar som skett i den svenska

lagstiftningen efter konventionens tillkomst.

 Någon principiell anpassning av konventionens bestämmelser till de regler som

gäller för samordningen av sociala trygghetssystem inom EU har däremot inte

skett, även om vissa ändringar gjorts som innebär ett närmande till EG-rätten.

Bl.a. gäller detta reglerna om tillämplig lagstiftning och utsändning av

arbetskraft.

 Genom det associationsavtal som EG ingått med Turkiet (64/732/EEG, EGT 1964,

217, s. 3685) den 12 september 1963 och som bl.a. varit föremål för

EG-domstolens uttolkning (mål C-277/94 Taflan-Met, REG 1996, s. I-4085), har den

gemenskapsrättsliga principen om likabehandling av medlemsstaternas medborgare

utsträckts till att också gälla turkiska medborgare som förvärvsarbetar inom

gemenskapen. I fråga om rätten till svenska socialförsäkringsförmåner innebär

detta att diskriminering på nationell grund är förbjuden och att turkiska

medborgare skall ha rätt till förmåner på samma villkor som svenska medborgare i

de fall särskilda bestämmelser gäller för utländska medborgare. Genom tilläggs-

överenskommelsen slopas därför kravet på den särskilda väntetid som i vissa fall

gäller för rätten till allmänt barnbidrag för utländska medborgare.

 Den nu framförhandlade tilläggsöverenskommelsen är den första i sitt slag. Den

får därför anses vara av större vikt och bör godkännas av riksdagen.

4 Tilläggsöverenskommelsen i huvuddrag

Tilläggsöverenskommelsen innehåller tre artiklar. I den första artikeln har de

ändringar som görs i konventionen tagits in. Ändringarna berör samtliga av

konventionens fyra avdelningar.

 I konventionens första avdelning görs konventionens bestämmelser tillämpliga

på den svenska lagstiftningen om arbetslöshetsförsäkring och kontant

arbetsmarknadsstöd. Tillägget har främst gjorts för att konventionens

bestämmelser om tillämplig lagstiftning skall gälla hela den svenska

socialförsäkringen, vilket får betydelse vid kompetenskonflikter mellan de två

ländernas sociala trygghetssystem. Det skall således inte vara möjligt att

uppbära förmåner från en del av det svenska socialförsäkringssystemet och

samtidigt stå utanför en annan del av detta trygghetssystem.

 I konventionens andra avdelning, som innehåller bestämmelser om tillämplig

lagstiftning, införs en principiell nyordning genom att det inte längre är

lagstiftningen i bosättningslandet som skall tillämpas som huvudregel. I den nya

lydelsen gäller som huvudregel att den som förvärvsarbetar skall omfattas av

lagstiftningen i det land där arbetet utförs, oavsett var han eller hans

arbetsgivare är bosatt, och att personer som inte förvärvsarbetar skall omfattas

av lagstiftningen i bosättningsstaten. Genom ändringen kan personer som

förvärvsarbetar i Sverige eller i Turkiet under så kort tid att de inte blir att

anse som bosatta, ändå förvärva en rätt till pensionsförmåner och få rätt

exempelvis till sjukpenning som annars ges ut endast till personer som är

bosatta i landet.

 Även utsändningsreglerna ändras. För utsändning skall en tid av tolv månader

gälla, vilket innebär en anpassning till motsvarande regler inom Europeiska

unionen. Det bör framhållas att någon utsändning inte anses föreligga om det

redan från början står klart att tiden kommer att överskridas. I ett sådant fall

är det lagstiftningen i arbetslandet som skall gälla för den anställde redan

från och med den första arbetsdagen i det andra landet. Bestämmelserna medger

dock att utsändningstiden förlängs för det fall att oförutsedda händelser medför

att tiden överskrids. En förlängning av tiden är dock beroende av ett

godkännande från den behöriga myndigheten i den mottagande staten.

 En ändring som är av särskild betydelse för tillämpningen av svensk

lagstiftning gäller den utsändes och hans familjemedlemmars bosättning. Genom de

nya bestämmelserna anses de bosatta i den stat som de enligt konventionens

bestämmelser om tillämplig lagstiftning skall vara omfattade av. Innebörden av

denna bestämmelse är att medlemmarna i en familj alltid skall omfattas av samma

lands lagstiftning. Familjemedlemmarna till en anställd som sänds ut från

Turkiet för att arbeta i Sverige skall således inte omfattas av svensk

lagstiftning under tiden för den anställdes vistelse i Sverige, utan de skall i

likhet med vad som gäller för den anställde fortsätta att omfattas av turkisk

lagstiftning. I det motsatta fallet gäller att familjemedlemmar som följer med

en svensk som sänds ut för att arbeta i Turkiet fortsätter att omfattas av

svensk lagstiftning under den tid som utsändningen varar.

 I konventionens tredje avdelning, första kapitlet, som innehåller särskilda

bestämmelser om sjukdom, moderskap och barns födelse, görs ett tillägg som ger

personer som har rätt till vårdförmåner enligt lagstiftningen i en av de

fördragsslutande staterna rätt till fortsatta vårdförmåner på den statens

bekostnad när de efter tillstånd reser till den andra fördragsslutande staten

för att få sjukvård där. Tillämpningen av bestämmelsen kräver att inblandade

institutioner har gett sitt tillstånd till vården före avresan. Bestämmelsen tar

därför endast sikte på planerad sjukvård. Den har tillkommit på turkiskt

initiativ och torde knappast få någon tillämpning i riktningen från Sverige till

Turkiet.

 I andra kapitlet som innehåller bestämmelser om ålderdom, invaliditet och

efterlevande görs omfattande ändringar för tillämpningen av svensk lagstiftning.

Ändringarna, som är av betydelse när svenska pensionsförmåner beviljas,

återspeglar emellertid endast principer som redan finns i konventionen.

Bestämmelserna har emellertid anpassats till den nuvarande

pensionslagstiftningen.

 En bestämmelse klargör begränsningarna i den exporträtt av förmåner som annars

skulle föreligga enligt konventionen. Liksom tidigare gäller att turkiska

medborgare har rätt till folkpension under bosättning utomlands på samma villkor

som svenska medborgare, dvs. i förhållande till antalet år med pensionspoäng

inom tilläggspensioneringen. Exporträtt saknas för de särskilda

folkpensionsförmånerna. Således skall pensionstillskott, vårdbidrag,

handikappersättning som självständig förmån samt de inkomstprövade förmånerna,

dvs. bostadstillägg till pensionärer, hustrutillägg och särskilt pensionstillägg

för vård av barn endast betalas ut till den som är bosatt i Sverige. En

pensionär som flyttar från Sverige för att bosätta sig i ett annat land förlorar

således rätten till dessa förmåner. De begränsningar i exporträtten som nu

redovisats tar däremot inte sikte på den ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring, som från och med den 1 april 1997 innebär att rätten till

folkpension i form av änkepension enligt äldre bestämmelser skall inkomstprövas.

 I tredje kapitlet, som innehåller bestämmelser om arbetsskada, införs en ny

bestämmelse som innebär att personer som ådragit sig arbetsskada enligt

lagstiftningen i den ena av de fördragsslutande staterna har rätt att få

erforderlig läkarvård för arbetsskadan eller sjukdomen också om de bosätter sig

i den andra fördragsslutande staten på den första statens bekostnad. För svenskt

vidkommande följer detta redan av bestämmelserna i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring. För återbetalning av kostnaderna kompletteras

bestämmelserna i konventionens fjärde avdelning.

 I tilläggsöverenskommelsens andra och tredje artikel återfinns sedvanliga

ikraftträdande- och slutbestämmelser.

5 Överenskommelsens kostnadseffekter

Konventionen mellan Sverige och Turkiet har i vissa delar blivit föråldrad och

kan därför inte längre tillämpas. De förpliktelser som åligger Sverige enligt

konventionen har emellertid inte bortfallit utan kvarstår. Det faktum att det

finns oklara och ofullständiga bestämmelser i en socialförsäkringskonvention kan

i sig förorsaka rättsförluster för enskilda och kostnader för det allmänna.

Dessa olägenheter undanröjs nu genom den överenskomna tilläggsöverenskommelsen,

som innebär att konventionens bestämmelser anpassas till den svenska

lagstiftning som nu är i kraft. Särskild betydelse har detta för rätten till

folkpension. Tilläggsöverenskommelsen innebär därvidlag inga nya åtaganden för

svenskt vidkommande. I likhet med vad som gällde enligt de äldre konventions-

bestämmelserna följer numera direkt av lagen (1962:381) om allmän försäkring att

i Sverige bosatta utländska medborgare tjänar in rätt till folkpension på samma

villkor som svenska medborgare. Rätten till folkpension är därför beroende av

tillgodoräknad bosättningstid i Sverige eller det antal år med pensionspoäng som

tillgodoräknats inom tilläggspensioneringen. Den besparing som ligger i de

genomförda ändringarna av intjänandereglerna i lagen om allmän försäkring

påverkas således inte av tilläggsöverenskommelsens bestämmelser. Det klargörs

också att tidigare begränsningar av exporträtten kvarstår. Folkpension som utges

enbart på grundval av bosättningstid skall således inte betalas ut vid

bosättning utomlands. Detta gäller också för pensionstillskott, vårdbidrag,

handikappersättning som självständig förmån samt de inkomstprövade förmånerna,

dvs. bostadstillägg till pensionärer, hustrutillägg och särskilt pensionstillägg

för vård av barn.

 Den rätt som införs för en arbetsskadad person att vid bosättning i den andra

avtalsslutande staten få erforderlig läkarvård för arbetsskadan eller arbets-

sjukdomen på bekostnad av den stat enligt vars lagstiftning skadan är godkänd,

medför inte att ett åtagande görs som går utöver vad som redan gäller enligt

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring.

 Inte heller den avskaffade väntetiden för rätten till svenskt barnbidrag

innebär ett åtagande som går utöver vad som redan gäller enligt EG:s

associationsavtal med Turkiet.

 Däremot torde de ändringar som genomförs i reglerna om tillämplig lagstiftning

antas ge vissa besparingar eller inkomstförstärkningar. För utsända till Sverige

skall fortsättningsvis gälla att också deras medföljande familjemedlemmar skall

kvarstå som omfattade av lagstiftningen i Turkiet. Dessa familjemedlemmar skall

således fortsättningsvis varken tillgodoräknas bosättningstid i Sverige för rätt

till folkpension eller ges rätt till barnbidrag.

6 Godkännande av överenskommelsen

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Riksdagen godkänner |

|tilläggsöverenskommelsen den 3 juni l997 till |

|konventionen den 30 juni l978 mellan Sverige och |

|Turkiet om social trygghet. |

-------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Genom att bestämmelserna i konventionen ändras

och anpassas till den svenska lagstiftning som nu gäller kommer Sverige att

bättre kunna leva upp till de åtaganden som gjordes när konventionen

undertecknades år l978. Det innebär inte endast att Sverige kan fullgöra sina

internationella förpliktelser utan också att de tillämpande myndigheterna ges

klara och entydiga regler för hur frågor som rör den sociala trygghetens område

skall lösas mellan Sverige och Turkiet. Genom tilläggsöverenskommelsen görs inga

nya åtaganden som medför kostnader för svenskt vidkommande.

Tilläggsöverenskommelsen innebär att de bilaterala förhållandena mellan Sverige

och Turkiet inom den sociala trygghetens område regleras på ett ändamålsenligt

sätt.

 3

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 september 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:3 Tilläggsöverenskommelse till

konventionen om social trygghet mellan Sverige och Turkiet.

 15