Regeringens skrivelse

1997/98:67

Konsumenterna och miljön en handlingsplan för

hållbar utveckling

Skr.

1997/98:67

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 26 februari 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Inrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen presenterar regeringen sin syn på centrala frågor som rör det

miljömål som gäller för konsumentpolitiken. Målet är att sådana

konsumtions- och produktionsmönster utvecklas som minskar

påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling.

En handlingsplan för arbetet med att uppfylla målet läggs fram. Ett

viktigt skäl till detta är att överslagsberäkningar från bl.a.

Naturvårdsverket pekar på att hushållen ger upphov till sammantaget

nära hälften av de svenska miljöskadliga utsläppen. Miljömålet, som

fastlades år 1995, är en nyhet inom konsumentpolitiken och det är därför

angeläget att insatser görs så att det även i praktiken får samma tyngd

som övriga mål. Handlingsplanen utgör ett led i regeringens arbete för att

uppnå en hållbar utveckling och är inledningen av en process vars syfte

är att uppmuntra och underlätta för hushållen att ta ett ökat ansvar för

miljön och resurshushållningen. Handlingsplanen skall genomföras inom

ramen för befintliga resurser och ambitionsnivån får därför anpassas till

de omprioriteringar som kan göras.

Regeringen redovisar i skrivelsen sin avsikt att ge Konsumentverket ett

sektorsansvar för konsumentrelaterade miljöfrågor samt uppgiften att

formulera sektorsmål för att precisera miljömålet i konsumentpolitiken.

Vidare betonas att mer kunskap behövs om frågor som rör

konsumenterna och miljön som grund för beslut om åtgärder och

uppföljning. Eftersom kunskap också är en förutsättning för ändrat

beteende, utgör utökad förmedling av kunskap och information till

hushållen en central del av handlingsplanen.

Vidare presenteras i skrivelsen olika åtgärder som regeringen anser

vara viktiga när det gäller konsumtionen och produktionen av varor och

tjänster. Det gäller bl.a.

 utökade insatser med avseende på miljöaspekter i

varuprovningsverksamheten,

 utvärdering av det nordiska miljömärkningssystemet,

 analys av förutsättningarna för ömsesidigt godkännande av

miljömärken på internationell nivå,

 utökad bevakning av miljöargument i marknadsföringen,

 förbättrad miljöinformation om produkter,

 strävan efter prisundersökningar även för ekologiskt producerade

livsmedel,

 beaktande av hushållsaspekter inom systemen för källsortering.

Regeringen berör vidare hushållens boende och resande och anser bl.a.

att konsumenternas val av transportmedel och bostad måste underlättas

genom bättre information om miljöaspekter. Regeringen betonar även att

det är av stor vikt att konsumentaspekter tillgodoses inom

kollektivtrafiken för att motverka en utveckling mot ett ensidigt beroende

av bil.

I skrivelsen betonas den lokala verksamhetens betydelse och behovet

av att stöd till frivillig verksamhet som rör konsumentrelaterade

miljöfrågor prioriteras. Aktivt internationellt arbete, bl.a. inom Norden,

EU, OECD och FN, lyfts också fram. Avslutningsvis behandlar

regeringen hur uppföljningen av målet och redovisningen av arbetet bör

genomföras.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning 4

2 Bakgrund och inriktning 4

3 Problembeskrivning - hushållens inverkan på miljön 8

4 Miljömålet inom konsumentpolitiken 10

5 Sektorsansvar för Konsumentverket 13

6 Sektorsmål för miljön 15

7 Mer kunskap om konsumentrelaterade miljöfrågor 16

8 Kunskapsförmedling och information 20

9 Åtgärder som rör konsumtionen och produktionen av varor och

tjänster 25

10 Åtgärder som rör boendet 35

11 Åtgärder som rör resandet 37

12 Stöd till lokal och frivillig verksamhet 39

13 Internationellt samarbete 41

14 Uppföljning och redovisning 42

15 Ekonomiska konsekvenser 43

Bilaga 1 Utredarens sammanfattning av betänkandet Konsumenterna

och miljön (SOU 1996:108) 45

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 51

Bilaga 3 Sammanfattning av Miljön i konsumentpolitiken

(Konsumentverket, rapport 1997:31) 52

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 februari 1998 54

1 Ärendet och dess beredning

I juni 1995 godkände riksdagen regeringens förslag i propositionen Aktiv

konsumentpolitik om mål och inriktning för konsumentpolitiken (prop.

1994/95:140, bet. 1994/95:LU32, rskr. 1994/95:438). Ett av de fyra

målen är att sådana konsumtions- och produktionsmönster utvecklas som

minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar

utveckling.

En särskild utredare - Utredningen om konsumenterna och miljön - har

utrett frågan hur miljömålet inom konsumentpolitiken skall kunna uppnås

och lagt fram förslag till en handlingsplan. Utredaren överlämnade sitt

betänkande Konsumenterna och miljön (SOU 1996:108) i juni 1996.

Utredarens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans-

erna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i Inrikesdepartementet (In96/617/KO).

Regeringen har uppdragit åt Konsumentverket att vidareutveckla viss

av utredarens förslag (Förslag till utformning av ett sektorsansvar för

miljömålet i konsumentpolitiken, rapport 1997:19 samt Miljön i

konsumentpoliken, rapport 1997:31). En sammanfattning av

Konsumentverkets senaste rapport Miljön i konumentpolitiken finns i

bilaga 3. Ett beredningsarbete har även bedrivits i form av arbetsgrupper

inom Regeringskansliet.

2 Bakgrund och inriktning

Propositionen Aktiv konsumentpolitik

Bakom miljömålet inom konsumentpolitiken låg strävan att starkare

betona sambandet mellan konsumtion och miljö. I propositionen

hänvisades bl.a. till att ohållbara konsumtions- och produktionsmönster

enligt FN:s handlingsprogram Agenda 21 utgör den viktigaste orsaken

till miljöpåfrestningar, särskilt i industriländerna.

Regeringen framhöll i propositionen att det är en viktig

konsumentpolitisk uppgift att försöka uppnå sådana konsumtionsmönster

som belastar miljön så lite som möjligt. Vidare betonades vikten av att

påverka även produktionen i denna riktning. Betydelsen av att man från

centralt håll skapar förutsättningar för och stimulerar en utveckling av

långsiktigt hållbara konsumtions- och produktionsmönster underströks.

Regeringen framhöll att det är angeläget att konsumenterna blir medvetna

om betydelsen av att handla i dubbel bemärkelse miljöanpassat trots

att ett sådant handlande kan komma att stå i strid med kortsiktiga

intressen. Regeringen påpekade också att en sådan inriktning ligger i

linje med, förutom Agenda 21, även EU:s konsumentpolitiska program

och programmet för det nordiska samarbetet på konsumentområdet.

En handlingsplan för hur miljömålet i konsumentpolitiken skall kunna

uppnås aviserades i propositionen Aktiv konsumentpolitik. Det främsta

syftet med handlingsplanen angavs vara att underlätta för konsumenterna

att bedöma de miljömässiga konsekvenserna av sitt levnadssätt och sin

konsumtion samt att göra det möjligt för konsumenterna att leva på ett

sätt som minskar belastningen på miljön. Utredningen om

konsumenterna och miljön har haft som uppgift att ta fram en sådan

handlingsplan.

Betänkandet Konsumenterna och miljön

I betänkandet presenteras tre strategier som enligt utredaren bör ligga till

grund för det fortsatta arbetet. Strategierna innebär att

konsumentfrågorna skall få högre status, att konsumenternas

engagemang skall underlättas och tillvaratas samt att konsumenterna

skall få entydiga budskap i miljöfrågor. Betänkandet innehåller dels

generella förslag, dels exempel på åtgärder enligt de tre strategierna.

Utredaren menar att miljömålet skall ha samma tyngd som övriga

konsumentpolitiska mål och att det skall utvecklas och göras mätbart.

Enligt utredaren bör miljömålet i konsumentpolitiken kopplas till

miljöpolitikens mål och ett kunskapsmål formuleras som bl.a. omfattar

grundläggande naturvetenskapliga insikter. I betänkandet föreslås vidare

att regeringen skall göra en årlig redovisning till riksdagen av hur arbetet

med miljömålet i konsumentpolitiken fortskrider. Dessutom föreslås att

offentliga utredningar och propositioner skall beakta förväntade effekter

på miljön.

Ansvarsfördelningen bör enligt utredaren renodlas så att

Konsumentverket får huvudansvaret för att konkretisera inriktningen för

arbetet mot miljömålet. I detta syfte föreslås att verket ges ett

sektorsansvar för miljömålet och att andra myndigheter skall samverka

med Konsumentverket i dessa frågor. Vidare föreslår utredaren att en

delegation för konsument- och miljöfrågor inrättas för att befästa

samarbetet mellan berörda aktörer, ge ökad status åt frågorna och skapa

utrymme för ett gränsöverskridande nytänkande. Som ett alternativ till en

delegation föreslås att en referensgrupp inom Inrikesdepartementet

inrättas. I betänkandet föreslås också ändringar i högskolelagen och i

inriktningen av högskoleutbildningen för att främja konsumentrelaterade

miljöfrågor. Vidare presenteras förslag som rör det lokala arbetet och det

statliga stödet till frivilligorganisationers verksamhet. Utökad forskning

och ett basprogram för statistik föreslås för området.

Utredaren framhåller att hushållens konsumtion av varor, boende och

resande har stor inverkan på miljön. I betänkandet ges konkreta förslag

på åtgärder inom dessa områden. Förslagen som rör varuområdet avser

bl.a. standardiseringsarbete, miljömärkning, miljöargument i reklam och

prisbevakning av KRAV-märkta varor. När det gäller boendet föreslås

bl.a. att bostäder skall miljödeklareras, att hushållen skall debiteras efter

faktisk energiförbrukning och att miljöanpassning av bostäder skall ge

rabatt på fastighetsskatten. När det gäller resandet föreslås bl.a. att

personbilar skall miljödeklareras och att konsumenterna skall få

användbar information om transporter utan bilägande.

För en mer heltäckande bild av betänkandets förslag hänvisas till

utredarens sammanfattning i bilaga 1.

Remissbehandlingen av betänkandet Konsumenterna och miljön

Vid remissbehandlingen av betänkandet efterfrågades remissinstansernas

syn på utredarens förslag, särskilt i följande delar:

 att Konsumentverket ges ett sektorsansvar för miljömålet i

konsumentpolitiken,

 att en delegation för konsument- och miljöfrågor inrättas samt att en

redovisning görs med viss periodicitet till riksdagen om hur arbetet mot

miljömålet i konsumentpolitiken fortlöper,

 att en databas med konsument- och miljöinformation inrättas,

 att konsument- och miljöfrågorna skall beaktas och konsumenternas

inflytande stärkas i standardiseringsarbetet.

I det följande redogörs kortfattat för remissinstansernas syn på betänk-

andets förslag.

Ett allmänt intryck är att remissinstanserna anser att det är angeläget att

åtgärder vidtas för att underlätta för konsumenterna att bidra till en bättre

miljö. Flera instanser menar dock att betänkandets förslag inte är

tillräckligt konkreta och därför måste kompletteras. Avsaknaden av kons-

ekvensanalyser, kostnadskalkyler och finansieringsförslag kritiseras.

Betänkandets generella förslag stöds i stor utsträckning. En majoritet

av remissinstanserna är dock negativa till förslaget att inrätta en

delegation för konsument- och miljöfrågor, bl.a. med hänvisning till att

de aktuella uppgifterna i stället bör ankomma på Konsumentverket.

Förslaget att ge Konsumentverket ett sektorsansvar för miljömålet i

konsumentpolitiken får däremot ett positivt mottagande. Några

remissinstanser menar dock att detta kräver tilldelning av nya medel

alternativt omprioriteringar i Konsumentverkets verksamhet. Även

förslaget om databaserad miljöinformation till konsumenterna får starkt

stöd av remissinstanserna. Flera remissinstanser anför bl.a. att ett flertal

olika aktörer skulle ha nytta av en sådan databas.

Remissinstanserna uttalar stöd för förslaget att hushållen skall

debiteras efter faktisk energiförbrukning, några instanser dock med vissa

invändningar som bl.a. att frågan måste utredas ytterligare. Förslaget att

miljöanpassning av bostaden skall ge rabatt på fastighetsskatten får ett

blandat mottagande av remissinstanserna.

Samtliga remissinstanser ställer sig negativa till att enskilda utan bil

skall ha rätt att dra av kostnaden för hyrbil. Förslaget att enskilda som

innehar förmånsbil skall kunna tjäna på att köra sparsamt avvisas av de

flesta remissinstanser. Ett skäl som anförs är att frågan nyligen varit före-

mål för behandling.

Vidareutveckling av betänkandets förslag

Efter remissbehandlingen av betänkandet gav regeringen

Konsumentverket i uppdrag att vidareutveckla betänkandets förslag om

sektorsansvar och om databaserad information om konsumtion och miljö.

Uppdraget redovisades till regeringen i juni 1997 (Förslag till utformning

av ett sektorsansvar för miljömålet i konsumentpolitiken, rapport

1997:19). En kompletterande redovisning med en preliminär bedömning

av i vilken utsträckning hushållen kan bidra till att uppfylla de nya

nationella miljömål som föreslagits av Naturvårdsverket presenterades av

Konsumentverket i december 1997 (Miljön i konsumentpolitiken, rapport

1997:31). En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 3.

De arbetsgrupper som inrättats inom Regeringskansliet för att bereda

betänkandet och vidareutveckla vissa av dess förslag har behandlat följ-

ande områden: kunskapsutveckling och kunskapsförmedling, varor och

tjänster, boende samt resande. Förslagen har behandlats med

utgångspunkt bl.a i de synpunkter och förslag som lämnats av

remissinstanserna.

En handlingsplan för miljömålet

I denna skrivelse presenterar regeringen sin syn på centrala frågor för

miljömålet inom konsumentpolitiken samt lägger fram en handlingsplan

för arbetet med detta mål. Handlingsplanen utgör ett led i regeringens

strävan mot en hållbar utveckling, dvs. en samhällsutveckling som

tillfredsställer dagens behov utan att äventyra kommande generationers

möjligheter att tillgodose sina behov. Handlingsplanen är inledningen av

en process vars syfte är att uppmuntra och underlätta för hushållen att ta

ansvar för miljön på det sätt som beskrivs i propositionen Aktiv

konsumentpolitik och i den anda som kommer till uttryck i regeringens

långsiktiga prioriteringar på miljöområdet, bl.a. i förslaget till miljöbalk

(prop. 1997/98:45).

I skrivelsen berörs inledningsvis omfattningen av hushållens

miljöbelastning samt beskrivs miljömålet i konsumentpolitiken. I

anslutning till detta behandlas målkonflikter som kan leda till att

hushållen avhåller sig från att välja de ur miljösynpunkt bästa

handlingsalternativen. Därefter redovisar regeringen handlingsplanen för

arbetet mot miljömålet. Handlingsplanen, som inbegriper ett flertal av

förslagen i betänkandet Konsumenterna och miljön, består av följande

delar:

 Sektorsansvar för Konsumentverket för konsumentrelaterade

miljöfrågor

 Formulering av sektorsmål för miljön

 Mer kunskap om konsumentrelaterade miljöfrågor

 Ökad förmedling av kunskap och information till hushållen

 Åtgärder som rör konsumtion och produktion av varor och tjänster,

boende samt resande:

 Ökade insatser avseende miljöaspekter i varuprovningsverksamheten

 Utvärdering av det nordiska miljömärkningssystemet

 Analys av förutsättningarna för ömsesidigt godkännande av miljö-

 märken på internationell nivå

 Ökad bevakning av miljöargument i marknadsföringen

 Förbättrad miljöinformation om produkter

 Strävan efter prisundersökningar även för ekologiskt producerade

livsmedel

 Beaktande av hushållsaspekter inom systemen för källsortering

 Bättre information om miljöaspekter i boendet

 Bättre bevakning av konsumentaspekter inom kollektivtrafiken

 Bättre information om bilars miljöegenskaper

 Stöd till lokal och frivillig verksamhet

 Aktivt internationellt arbete inom Norden, EU, OECD och FN

 Uppföljning av mål och verksamhet

Området konsumenterna och miljön är till stora delar tvärsektoriellt

och spänner därmed över flera politikområden. Eftersom syftet är att

uppmuntra och underlätta för hushållen att ta ansvar för miljön har

regeringen valt att här ge en presentation av åtgärder som utgår från

hushållsperspektivet, dvs. åtgärder som utgår från hushållens

förutsättningar för att arbeta för en bättre miljö. Viktiga förutsättningar är

bl.a. hushållens resurser i form av kunskap, tid och pengar.

Frågeställningar som rör konsumenterna och miljön behandlas även i

regeringens miljöpolitiska proposition samt i den transportpolitiska

propositionen. Vidare görs inom Regeringskansliet för närvarande en

översyn av hela energiskattesystemet med utgångspunkt i den modell

som föreslås av Skatteväxlingskommittén (SOU 1997:11). Dessutom

pågår en översyn av vägtrafikens samlade beskattning. Ett delbetänkande

Bilen, miljön och säkerheten (SOU 1997:126) har överlämnats.

Delbetänkandet remissbehandlas för närvarande.

3 Problembeskrivning - hushållens inverkan på

miljön

Försök har gjorts att uppskatta storleken av hushållens miljöbelastning.

Överslagsberäkningar från Naturvårdsverket (Biff och Bil?, rapport

4542, 1996) pekar på att hushållen ger upphov till sammantaget nära

hälften av de svenska miljöskadliga utsläppen, eller ca 40 procent av

växthusgaserna, 30 procent av utsläppen av försurande kväveoxider, 60

procent av utsläppen av de flyktiga organiska föreningar som bildar

marknära ozon, 40 procent av kvävet och 50 procent av den fosfor som

övergöder sjöar och hav, mellan 25 och 45 procent av utsläppen av

ozonnedbrytande ämnen, 40-50 procent av metallutsläppen samt en

betydande andel av utsläppen av organiska miljögifter. Det rör sig om

utsläpp från hushållens transporter, elanvändning, uppvärmning av

bostäder, avlopp (där dock en del av utsläppen av både kväve, fosfor och

metaller härrör från industrier som är anslutna till avloppsreningsverken)

samt utsläpp som användning av varor förorsakar. I Naturvårdsverkets

rapport föreslås också åtgärder som den enskilde kan vidta för att minska

utsläppen. De viktigaste områdena är fordon, bostäder, livsmedel och

andra varor samt avfall. Aktuella åtgärder enligt rapporten är att minska

förbrukningen av hushållsel och varmvatten, förändra resvanor, använda

bränslesnåla bilar, minska proteinintag och ersätta delar av animaliskt

protein med vegetabilier, välja miljömärkta varor, källsortera och

eventuellt byta uppvärmningssystem i bostaden.

I Danmark har beräkningar gjorts i syfte att kartlägga en typfamiljs

resursförbrukning och utsläpp kopplat till olika aktiviteter. Mer än en

tredjedel av utsläpp och resursförbrukning kunde enligt det sätt man

beräknat hänföras till livsmedelsförbrukningen (Forbrugerstyrelsen,

Miljøbelastningen ved familiens aktiviteter, 1996:1, Köpenhamn).

Hushållen svarar för cirka en tredjedel av Sveriges totala

energiförbrukning i form av direkt förbrukning exklusive transporter.

Nämnda siffror ger en bild av omfattningen av hushållens totala

inverkan på miljön. Konsumentverket pekar i sin rapport Miljön i

konsumentpolitiken på miljöproblem som har en tydlig koppling till den

enskilde konsumentens beteende samt på relevanta produktgrupper i

sammanhanget.

För att kunna identifiera de områden där hushållen enklast kan påverka

sin miljöbelastning skiljer Konsumentverket i rapporten på

konsumenternas direkta och indirekta miljöpåverkan. Enligt verkets

rapport sker direkt påverkan när "utsläppen kommer från användning

eller kvittblivning av produkter där konsumenten

a) kan välja typ av vara eller helt avstå,

b) har avgörande inflytande över hur produkten används samt

c) har avgörande inflytande över hur produkten kvittblivs."

Påverkan skall sålunda ske direkt från en produkt som konsumenten

använder. Enligt Konsumentverkets rapport räknas t.ex. miljöpåverkan

av elproduktion som indirekt när en hushållsapparat drivs med köpt el.

Verket menar att det är svårt att stimulera ett miljömedvetet

konsumentbeteende när konsumenterna inte känner att de har ett direkt

inflytande över de negativa miljöeffekterna. Detta gäller särskilt när

miljöeffekterna ligger flera led bakåt i t.ex. en producentkedja.

Enligt Konsumentverkets bedömning av graden av hushållens

miljöpåverkan anses denna kunna betecknas som stor om den är direkt

och utgör mer än en tredjedel av den totala miljöpåverkan som sker i

Sverige. De problemområden för vilka hushållens beteende har störst

betydelse är enligt rapporten klimatpåverkande utsläpp, försurande och

gödande luftföroreningar (kväveoxider), fotokemiska oxidanter

(marknära ozon), övergödande vattenföroreningar, miljöpåverkande

tungmetaller och organiska miljögifter samt hälsofarliga ämnen i den

yttre miljön. Områdena biologisk mångfald, genmodifierade organismer

och avfall bör enligt Konsumentverket ägnas särskild uppmärksamhet

trots att den direkta påverkan från konsumenterna utgör mindre än en

tredjedel, eftersom konsumenterna indirekt kan ha ett betydande

inflytande över utvecklingen.

De produktgrupper som Konsumentverket bedömer som mest betyd-

elsefulla när det gäller konsumenternas direkta miljöpåverkan är

följande, angivna utan särskild rangordning: privata fordon,

transporttjänster, drivmedel, fritidsbåtar, skotrar, arbetsredskap,

villapannor, olja, biobränsle, system för VA-lösningar för enskilda

byggnader, livsmedel, batterier, fogmassor, lim, färger, lacker, bil- och

båtvårdsmedel, biocider, tvätt- och rengöringsmedel, hemelektronik,

hushållsapparater, vitvaror, papper, textilier, läder, plast, möbler och

inredning. Potentialen för miljöförbättringar varierar stort mellan

produktgrupperna och situationen är högst skiftande när det gäller

kunskapsunderlag, förekomsten av märkning eller andra åtgärder samt

genomslaget av dessa.

Konsumentverket har i sin rapport gjort en preliminär bedömning av i

vilken utsträckning hushållen kan bidra till att uppfylla de nya nationella

miljömål som föreslagits av Naturvårdsverket (se avsnitt 4 och 6). Mer

kunskap om omfattningen av hushållens miljöbelastning och deras

möjligheter att ändra beteende behövs och bör utvecklas för att insatserna

från statens sida skall kunna koncenteras på de områden där de gör störst

nytta. Se även avsnitt 7 om kunskapsutveckling och avsnitt 14 om

uppföljning.

4 Miljömålet inom konsumentpolitiken

Miljömålet inom konsumentpolitiken

För att påfrestningarna på miljön skall kunna minska i ett långsiktigt

perspektiv fordras bl.a. hållbara konsumtions- och produktionsmönster.

Detta är bakgrunden till att regeringen som ett av de fyra

konsumentpolitiska målen valt att ställa upp målet att sådana

konsumtions- och produktionsmönster utvecklas som minskar

påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling.

De övriga målen är att hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja

sina ekonomiska och andra resurser effektivt, att konsumenterna skall ha

en stark ställning på marknaden och att konsumenternas hälsa och

säkerhet skyddas. De fyra konsumentpolitiska målen är likställda.

Miljömålet är en nyhet inom konsumentpolitiken och det är därför

angeläget att det nu görs insatser så att detta mål även i praktiken får

samma tyngd och genomslag som de övriga målen.

En hållbar utveckling innebär att vi som lever i dag klarar våra behov

utan att äventyra förutsättningarna för framtida generationer. Ekonomisk

utveckling, en rik kultur och social välfärd måste gå hand i hand med

skydd av miljön och hushållning med naturresurserna. Målen för ett

ekologiskt hållbart samhälle är skyddet av miljön och människors hälsa,

en hållbar försörjning och en effektiv användning av jordens resurser. I

regeringens skrivelse Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13) framhåller

regeringen att användningen av energi och andra naturresurser skall bli

mycket effektivare än i dag. I detta sammanhang anger regeringen att

faktor 10-tänkandet kan fungera som kompass och stimulera till

nytänkande och att arbetet med att formulera tydliga mål för en

effektivare resursanvändning måste intensifieras. I regeringens

proposition om miljöpolitiken, som regeringen avser lägga senare i vår,

kommer regeringen att återkomma till frågan om behovet av

effektivisering av resursanvändningen. De s.k. nationella miljömålen

definierar den kvalitet eller det tillstånd i miljön som behöver nås för att

en ekologiskt hållbar utveckling skall kunna förverkligas. På regeringens

uppdrag har Statens naturvårdsverk föreslagit nya nationella miljömål i

en rapport som överlämnades i september 1997 (Ren luft och gröna

skogar, rapport 4765). Naturvårdsverkets rapport har varit föremål för

remissbehandling och nya nationella miljökvalitetsmål kommer att

föreslås av regeringen i den kommande miljöpolitiska propositionen. För

att de nationella miljökvalitetsmålen skall kunna uppfyllas bör

sektorsmål formuleras för de olika sektorerna i samhället (se avsnitt 6).

Med begreppet konsumtionsmönster i det konsumentpolitiska

miljömålet avses enskilda konsumenters konsumtionsmönster. Åtgärder

som rör näringslivets och den offentliga sektorns konsumtion har

behandlats av regeringen i bl.a. propositionen Miljöredovisning och

miljöinformation i näringslivet (prop. 1996/97:167, bet. 1997/98:JoU8,

rskr. 1997/98:56) samt berörs i regeringens kommande miljöproposition.

Stora beställargruppers efterfrågan på miljöanpassade varor kan vara till

nytta för hushållen genom att den kan leda till större utbud och därmed

prispress på dessa varor.

Målet hållbara konsumtionsmönster har tillkommit eftersom det

fordras att hushållen övergår från att utföra enstaka symbolhandlingar på

miljöområdet till att ändra sina levnadsvanor för att de på så sätt skall

kunna bidra till en ekologiskt hållbar utveckling. Konsumenterna kan vid

inköp av varor och tjänster ställa krav på och välja alternativ som är

bättre ur miljösynpunkt än andra i övrigt likvärdiga produkter, men också

avstå från viss typ av konsumtion. Hushållen kan även ta hänsyn till

miljön vid användningen av varor, hanteringen av avfall samt vid den

egna produktionen av vissa förnödenheter som utgör ett alternativ till köp

av en viss vara eller tjänst.

En effekt av konsumenternas efterfrågan på miljöanpassade alternativ

är att producenterna påverkas att tillverka miljöanpassade varor och

tjänster i större utsträckning. Hållbara produktionsmönster kan således

uppnås genom påverkan från konsumenterna och deras företrädare. Det

stora genomslaget av miljömärkta produkter beror till stor del på

konsumenternas inflytande. Företagens produktionsmönster kan även

påverkas av konsumentpolitiska åtgärder såsom

varuprovningsverksamhet och branschöverenskommelser (se avsnitt 9).

Genom en större efterfrågan från konsumenterna på miljöanpassade

produkter kan även priserna på dessa på sikt bli lägre.

Att enskilda konsumenter stimuleras till mer miljöanpassade

konsumtionsmönster i sin vardag kan dessutom få som positiv följdeffekt

att konsumenterna agerar på ett ekologiskt hållbart sätt när de uppträder i

andra roller i samhället. Det kan gälla i rollen som aktieägare,

företagsledare eller anställd. En bred förankring och ett brett stöd från

enskilda underlättar således genomförandet av en politik vars mål är en

hållbar utveckling.

Vissa målkonflikter

Förekomsten av målkonflikter kan leda till svårigheter för enskilda

hushåll och konsumenter att agera på ett miljöanpassat sätt. Konflikter

mellan olika mål kan uppstå för enskilda i olika valsituationer. Även

målkonflikter i samhället kan försvåra ett miljöanpassat handlande av

enskilda. Målkonflikterna kan leda till minskad motivation att handla

miljömedvetet.

För enskilda kan målkonflikter uppstå mellan å ena sidan miljöhänsyn

och å andra sidan främst ekonomi och tidsanvändning. En konsument

som vill handla ekologiskt producerade livsmedel måste för närvarande

oftast vara beredd att betala ett högre pris för dessa. Som ett annat

exempel kan nämnas att det är mer tidskrävande att sortera och återlämna

avfall än att lägga allt i samma soptunna.

Mellan miljöhänsyn och den fria rörligheten för varor och tjänster på

EU:s inre marknad kan en målkonflikt i samhället uppstå som berör

konsumenterna. Sveriges åtagande att följa det gemensamma regelverket

gör att vårt handlingsutrymme på nationell nivå ibland är begränsat.

Inom konsumentpolitiken utgör miljömålet ett av fyra, inbördes

jämställda, konsumentpolitiska mål. De övriga målen rör

konsumenternas resurshushållning, konsumenternas hälsa och säkerhet

och en starkare ställning för konsumenterna på marknaden. De fyra

målen fungerar ofta ömsesidigt stödjande. Exempelvis har en av

konsumentpolitikens främsta uppgifter alltid varit att hjälpa hushållen att

effektivt utnyttja sina resurser, vilket torde ligga väl i linje även med

miljömålet. Det kan dock i vissa situationer förekomma att miljömålet

står i strid med hushållningsmålet eller något av de övriga målen. En

konflikt mellan miljömålet och säkerhetsmålet uppstår när materialet i

sängkläder och möbler samt i hemelektronisk utrustning på grund av

brandrisk måste flamskyddsbehandlas med medel som i dag bedöms som

miljöfarliga.

Om en målkonflikt uppstår bör en lösning eftersträvas som på ett

godtagbart sätt tillgodoser båda målen. Om en sådan lösning inte står att

finna blir en prioritering aktuell. Prioriteringar underlättas med hjälp av

bättre kunskapsunderlag (se avsnitt 7). Dock finns det inte alltid entydiga

svar på hur miljöproblem uppkommer och kan bemästras. Under alla

omständigheter är det viktigt att målkonflikter identifieras och

uppmärksammas, även om de inte alltid går att undvika. I 1997 års

ekonomiska vårproposition (prop. 1996/97:150) framhöll regeringen att

propositioner och utredningar av betydelse skall åtföljas av en ekologisk

hållbarhetsbeskrivning. Ett liknande förslag presenterades också i

betänkandet Konsumenterna och miljön. Ett sådant tillvägagångssätt

torde bidra till att antalet målkonflikter kan minska också på för

hushållen viktiga områden. Andra åtgärder som kan bidra till att

motverka förekomsten av målkonflikter behandlas senare (se bl.a. avsnitt

5). Miljömålet inom konsumentpolitiken bidrar till att målkonflikter

uppmärksammas genom att detta mål i beslutssituationer beaktas

parallellt med övriga konsumentpolitiska mål.

5 Sektorsansvar för Konsumentverket

Sammanfattning

Regeringen avser att ge Konsumentverket ett sektorsansvar för

konsumentrelaterade miljöfrågor. Det innebär att verket kommer att

vara samlande, stödjande och pådrivande i sådana frågor.

Samhällssektorernas miljöansvar

Principen om samhällssektorernas ansvar gavs en framträdande roll i

regeringens proposition Miljöpolitiken inför 1990-talet (prop.

1987/88:85, bet. 1987/88:JoU23, rskr. 1987/88:373). Av propositionen

framgår att varje samhällssektor har ansvar för att förhindra att nya

miljöskador uppstår och för att lösa de problem som föreligger.

Detta synsätt har också fått genomslag i det internationella

miljöarbetet. Bland annat utgör integreringen av miljöhänsyn i olika

sektorer en av grundtankarna i Agenda 21. Även i OECD och i det

nordiska samarbetet har sektorernas miljöansvar i dag en mer

framträdande roll än tidigare. Integrationsprincipen fördes in i EG-

fördraget i och med att enhetsakten trädde i kraft år 1987. Integrering av

miljöhänsyn och samhällssektorernas ansvar för miljön utgör en central

del av EU:s femte åtgärdsprogram för miljön. Genom

Amsterdamfördraget i juni 1997 har principen flyttats till EG-fördragets

första del, vilket innebär att den utgör en av gemenskapens

grundläggande principer.

Sektorsansvar för myndigheter

Vissa myndigheter har ett s.k. formellt sektorsansvar för miljön. Detta

ansvar går utöver det grundläggande miljöansvaret för den egna

verksamheten enligt verksförordningen (1995:1322). Sektorsansvaret

innebär ett ansvar gentemot regeringen att sträva efter en utveckling

inom ett visst samhällsområde som ligger i linje med nationellt fastlagda

mål och riktlinjer genom att verka samordnande, stödjande och

pådrivande i förhållande till övriga aktörer av betydelse för utvecklingen

inom sektorn. Sektorsansvar ges sådana myndigheter där en

miljöanpassning är av särskild vikt för en hållbar utveckling. Bland de

myndigheter som redan har ett formellt sektorsansvar återfinns främst de

s.k. trafikverken och myndigheter med uppgifter inom de areella

näringarna. I sektorsansvaret ingår även att följa, analysera och

rapportera hur sektorns miljöpåverkan och miljöarbete utvecklas och

förse regeringen med underlag och förslag till mål, riktlinjer, styrmedel

m.m. för miljöarbetet inom sektorn. Naturvårdsverket har en roll som

samordnare i arbetet. Överenskommelser har träffats mellan

Naturvårdsverket och myndigheter med sektorsansvar som bl.a.

behandlar utgångspunkter och inriktning av det sektorsinriktade

miljöarbetet samt ansvars- och arbetsfördelning mellan myndigheterna. I

betänkandet Förvalta med miljöansvar (SOU 1997:145) föreslås sektors-

ansvar för ekologiskt hållbar utveckling för vissa myndigheter. Sektors-

ansvar för olika myndigheter kommer att behandlas i den kommande

miljöpropositionen.

Sektorsansvar för Konsumentverket

Konsumentverket är den centrala myndigheten inom den

konsumentpolitiska sektorn. Konsumentverket har, liksom alla statliga

myndigheter, ett grundläggande miljöansvar för den egna verksamheten.

I myndighetsinstruktionen för Konsumentverket anges dessutom att ett

av fyra mål för verksamheten skall vara att medverka till att sådana

produktions- och konsumtionsmönster utvecklas som minskar

påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling.

Vidare tillhör Konsumentverket en av de tjugofem pilotmyndigheter som

ingår i projektet "Miljöledningssystem i statlig förvaltning". Att införa

miljöledningssystem innebär i korthet att integrera miljöhänsyn i

verksamheten. Utformningen av miljöledningssystemet skall redovisas

till regeringen i samband med årsredovisningen för år 1997.

Frågor som rör hushållen och miljön är i stor utsträckning av

horisontell karaktär och ett flertal olika aktörer är, eller skulle kunna

vara, verksamma inom området. Ett löpande och nära samarbete mellan

berörda myndigheter och i förhållande till övriga berörda aktörer är

därför av stor betydelse. Ett sådant samarbete torde också leda till att

intresse- och målkonflikter undviks i högre grad och till att ett samlat

budskap kan ges till konsumenter och näringsliv i frågor som rör

konsumenterna och miljön. Samarbete är naturligtvis också av betydelse

ur ett samhällsekonomiskt perspektiv.

För att underlätta en sådan samordning och för att arbetet mot

miljömålet i konsumentpolitiken skall kunna genomföras på ett effektivt

sätt kommer regeringen att genom en ändring i myndighetsinstruktionen

ge Konsumentverket ett sektorsansvar för konsumentfrågor som rör

ekologiskt hållbar utveckling. Verksamheten är av den karaktären att en

miljöanpassning kan anses vara särskilt viktig för en hållbar utveckling,

inte minst när det gäller stödet till lokal verksamhet. Ett sektorsansvar för

Konsumentverket för konsumentrelaterade miljöfrågor innebär i enlighet

med vad som tidigare sagts att verket bör vara samlande, stödjande och

pådrivande i sådana frågor.

Med utgångspunkt i målen för verksamheten, där miljömålet ingår som

en del, arbetar Konsumentverket redan i dag med miljöfrågor. Verket är

ansvarig myndighet för den europeiska energimärkningen, genomför

varuprovningar, deltar i arbetet med den nordiska miljömärkningen,

utfärdar föreskrifter beträffande EU:s miljömärkningssystem samt gör

utbildnings- och informationsinsatser m.m.

Konsumentverket har i sin redovisning av uppdraget om hur ett

sektorsansvar för verket skulle kunna utformas redogjort dels för vad ett

sådant ansvar skulle kunna innebära, dels för relationen mellan verket

och ett flertal andra myndigheter. Konsumentverket har funnit att det i

relation till andra myndigheter inte finns något hinder för att ge verket ett

sektorsansvar för konsumentrelaterade miljöfrågor. Detta bekräftas av

remissvaren med anledning av betänkandet Konsumenterna och miljön.

Särskilt berörda myndigheter är, förutom Naturvårdsverket, Statens

energimyndighet, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK),

Boverket, Vägverket, Kemikalieinspektionen, Statens jordbruksverk,

Statens livsmedelsverk, Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (SIDA) och Statens skolverk. Enighet råder mellan

Konsumentverket och Naturvårdsverket om hur det miljörelaterade

arbetet inom konsumentsektorn bör utformas. Exempel på andra aktörer

verksamma inom området är miljö- och konsumentorganisationer,

kommunala konsumentvägledare och energirådgivare.

Konsumentverket skulle inom ramen för sektorsansvaret från ett

hushållsperspektiv eller utifrån hushållens förutsättningar kunna beakta

miljöaspekter vid kunskapsutvecklingen inom verket, ansvara för

kunskapsförmedling avseende miljöfrågor till hushållen och övriga

berörda aktörer samt verka för att konsumentaspekter beaktas i andra

myndigheters information till hushållen i frågor som rör en hållbar

utveckling. Vidare skulle verket kunna verka för att producenter i ökad

utsträckning inkluderar såväl funktions- och kvalitetskrav som miljökrav

i produktutvecklingen samt stödja frivilliga organisationer som bedriver

konsumentinriktat miljöarbete.

6 Sektorsmål för miljön

Sammanfattning

Regeringen kommer att ge Konsumentverket i uppdrag att, i samråd

med Naturvårdsverket och övriga berörda myndigheter, formulera

sektorsmål som preciserar miljömålet i konsumentpolitiken. För att

statens insatser skall kunna koncentreras på de områden där de gör

bäst nytta bör sektorsmålen formuleras utifrån en analys av vilka

miljöproblem som hushållen bäst kan bidra till att avhjälpa.

Sektorsmålen bör inordnas under de nationella miljökvalitetsmål som

beslutas av riksdagen. Konsumentverket har gjort en preliminär

bedömning av i vilken utsträckning hushållen kan bidra till att

uppfylla de olika nationella miljömål som föreslagits av Statens

naturvårdsverk.

Nationella miljömål definierar den kvalitet eller det tillstånd i miljön

som behöver nås för att samhället skall vara ekologiskt hållbart. Syftet

med de nationella miljömålen är att de skall vara styrande för

miljöarbetet i Sverige. Dessa mål bör därför utgöra en utgångspunkt för

mer preciserade mål och åtgärder inom olika samhällssektorer.

Naturvårdsverket har fått i uppgift att samordna arbetet med att formulera

mål för de olika samhällssektorerna. Detta uppdrag kommer att fortsätta

under år 1998. De nationella miljömålen och sektorsmålen skall följas

upp och revideras i takt med förändringar i omvärlden och i och med att

ny kunskap utvecklas (se avsnitt 14).

Regeringen kommer att ge Konsumentverket i uppdrag att efter det att

riksdagen fastslagit nya nationella miljökvalitetsmål i samråd med

Naturvårdsverket och övriga berörda myndigheter formulera sektorsmål

för hushållen i form av delmål till miljömålet i konsumentpolitiken, som

är ett av effektmålen i konsumentpolitiken. För att statens insatser skall

kunna koncentreras på de områden där de gör bäst nytta skall målen

formuleras utifrån en analys av vilka miljöproblem som hushållen bäst

kan bidra till att avhjälpa (se avsnitt 3). I Konsumentverkets rapport

Miljön i konsumentpolitiken har verket gjort en preliminär bedömning av

i vilken utsträckning hushållen kan bidra till att uppfylla de olika

nationella miljömål som föreslagits av Naturvårdsverket. I regeringens

miljöpolitiska proposition kommer aktuella aktörer, när det gäller att

uppfylla de nationella miljökvalitetsmålen, att pekas ut.

Sektorsmålen bör formuleras med sikte på att hushållen skall

uppmuntras och ges reell möjlighet att beakta miljöaspekter vid valet av

varor och tjänster, ställa miljökrav på de varor de införskaffar och på de

tjänster de tar i anspråk, ta ett ökat miljöansvar i samband med

användningen av varor genom att använda och underhålla dem på rätt sätt

samt genom att förbättra sin källsortering i takt med att förutsättningar

för detta ges. Påverkan på företagens produktionsmönster kan, vid sidan

av enskilda konsumenters efterfrågan, ske direkt genom

konsumentpolitiska insatser såsom varuprovningsverksamhet (se avsnitt

9). Detta bör också beaktas vid utarbetandet av sektorsmålen. Ett

miljöanpassat beteende hos konsumenterna är beroende av att de besitter

kunskap om sambandet mellan det egna agerandet och inverkan på

miljön. Det bör därför övervägas om ett mätbart kunskapsmål bör

inkluderas (se även avsnitt 8).

7 Mer kunskap om konsumentrelaterade

miljöfrågor

Sammanfattning

Ett bättre underlag inför beslut om åtgärder och uppföljning behövs

när det gäller konsumentfrågor som rör ekologisk hållbarhet.

Kunskapen bör öka bl.a. avseende:

 sambandet mellan hushållens agerande och påverkan på miljön, bl.a.

på vilket sätt de mest påtagliga minskningarna i hushållens

miljöbelastning kan åstadkommas,

 faktiska förutsättningar för hushållen att agera miljömedvetet,

 målkonflikter ur ett hushållsperspektiv,

 hushållens prioriteringar.

Regeringen anser att det projekt som bedrivs av Konsumentverket och

Naturvårdsverket i syfte att minska hushållens miljöpåverkan bör

fortsätta.

Regeringen anser att Forskningsrådsnämnden (FRN) inom ramen för

den konsumentforskning nämnden stödjer skall lägga tonvikt vid

frågor som rör konsumenterna och miljön. Konsumentverkets insatser

för att initiera och stödja forskning bör innebära ett förstärkt

konsumentperspektiv

Kunskap som rör konsumenterna och miljön

Stöd från samhällets sida som syftar till att förbättra förutsättningarna

och skapa incitament för hushållen att anpassa sina aktiviteter till en

hållbar utveckling förutsätter väl underbyggd och samlad kunskap.

Konsumentverket behöver sådan kunskap i egenskap av sektorsansvarig

myndighet. Verket bör fungera som kunskapskälla i förhållande till

enskilda konsumenter, vidareinformatörer samt övriga aktörer inom

området. Konsumentverket bör i denna egenskap också förse regeringen

med erforderligt underlag för att regeringen skall kunna bedöma

effekterna av vidtagna åtgärder och avgöra om utvecklingen leder till att

målen på området uppnås (se avsnitt 14).

För att insatserna skall kunna koncentreras till de för en hållbar

utveckling mest relevanta områdena behövs kunskap om sambandet

mellan hushållens agerande och inverkan på miljön, dvs. vilka

miljöproblem hushållens agerande ger upphov till. Både de

beteendemönster och de produktgrupper som orsakar de största

miljöproblemen måste identifieras för att rätt prioriteringar skall kunna

göras. Konsumentverket pekar i sin rapport på miljöproblem som beror

på den enskilde konsumentens beteende och på relevanta produktgrupper.

Regeringen anser att det är viktigt att det vid kartläggningen och

bedömningen av hushållens miljöbelastning skapas så klara och enhetliga

definitioner som möjligt (se avsnitt 3).

Produkters livslängd och deras miljöpåverkan bör studeras samlat.

Kretsloppsdelegationen och Konsumentverket har tillsammans initierat

en studie om betydelsen av konsumentvarors livslängd för miljön

(Hållbara varor, Kretsloppsdelegationen, rapport nr 1997:18). I studien

konstateras bl.a. att det inte alltid är positivt för miljön att en vara har en

lång livslängd. Det behöver belysas vad som är bäst ur miljösynpunkt: att

tillverka en produkt som kan repareras, uppgraderas, återanvändas eller

återvinnas ur den gamla produkten eller att tillverka en ny produkt.

Vidare bör det analyseras vilken betydelse olika avtalstyper, t.ex. köp

eller leasing, har för miljön. Det brukar i dessa sammanhang talas om att

det skulle vara önskvärt med en övergång från köp av produkter till köp

av "funktioner".

Kunskap behövs även om hushållens faktiska förutsättningar att agera

miljömedvetet. Det kan gälla såväl personliga förutsättningar som

kunskap, tid eller pengar. Vidare kan det gälla samhällsbetingade

faktorer såsom infrastruktur och samhällsplanering. Det kan även avse

kunskap om i vilken mån mer miljövänliga alternativ över huvud taget

finns att tillgå. Som tidigare nämnts kan målkonflikter förhindra att

konsumenterna agerar miljöanpassat (se avsnitt 4). Det är angeläget att

veta vari sådana målkonflikter består och hur de kan motverkas.

Därutöver är det viktigt att ha kännedom om vilka faktorer som ligger

till grund för hushållens prioriteringar och handlingsmönster och vad

som kännetecknar olika konsumentgrupper. Hushållens agerande bygger

förutom på förutsättningar i form av kunskap, tid och pengar, även på

känslor och värderingar. Emellertid har konsumenterna inte alltid tillgång

till perfekt information på vilken de kan grunda sina beslut. Det är viktigt

att veta vilken typ av information konsumenterna efterfrågar och vilka

omständigheter som avgör i vilken utsträckning de kan tillgodogöra sig

informationen. Andra betydelsefulla frågeställningar är i vilken mån det

finns en koppling mellan avsikt och faktisk handling samt

beredvilligheten hos enskilda konsumenter att agera miljöanpassat, även

om det inte innebär en direkt personlig vinning i form av t.ex. pengar.

Även konsumenternas förväntningar på produkterna med avseende på

kvalitet och funktion är en relevant fråga. Konsumentverkets

undersökningar från åren 1993, 1994 och 1995 visar att kvinnor

genomgående har ett större engagemang än män när det gäller

miljöfrågor. En undersökning som nyligen genomförts av

Konsumentverket visar dock att intresset hos män för miljöfrågor nu är i

princip lika stort (Allmänhetens agerande och attityder i miljöfrågor,

rapport 1998:7).

Konsumentverket och Naturvårdsverket har tillsammans inlett ett

projekt i syfte att stimulera hushållen att agera så att deras miljöpåverkan

minskas. De områden som hittills bedömts som viktigast att arbeta med

är livsmedel, boende och transporter. Regeringen anser att detta arbete

bör fortsätta.

I det följande redogörs för möjligheter att erhålla kunskap genom

statistik och forskning. Ett första led i kunskapsutvecklingen bör vara att

kartlägga befintligt material, bl.a i form av forskningsresultat. I avsnitt 9

behandlas metodutveckling för varuprovningar. Behovet av kunskap

berörs vidare i avsnitt 14 om uppföljning.

Statistik

I såväl regeringens skrivelse Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13) som

i betänkandet Konsumenterna och miljön framhålls statistik som ett

betydelsefullt medel för att erhålla kunskap om hushållens miljöpåverkan

och de miljöeffekter hushållen ger upphov till. Statistiskt underlag är ofta

en förutsättning för att kunna mäta utvecklingen över tiden (se avsnitt

14). Det är viktigt att den statistik som beställs bl.a. är könsuppdelad,

eftersom informationsinsatser och andra åtgärder då vid behov kan göras

mer målinriktade.

Regeringen har uppdragit åt Statistiska centralbyrån (SCB) att utarbeta

ett förslag till statistisk metod för att belysa hushållens miljöpåverkan.

Uppdraget, som redovisades i december 1997, har utförts i samråd med

Konsumentverket och övriga berörda aktörer. Redovisningen visar att ett

stort antal frågor kan besvaras med hjälp av statistik.

Statistiken om hushållens miljöpåverkan kan infogas i ett makro-

respektive mikroperspektiv. Makroperspektivet, eller miljöperspektivet,

ger en bild av hushållens totala bidrag till miljöbelastningen. Det är den

totala privata energikonsumtionen, bränslekonsumtionen,

livsmedelskonsumtionen etc. som beskrivs. Mikroperspektivet, eller

hushållsperspektivet, ger däremot en mer detaljerad bild av hushållens

agerande och prioriteringar när det gäller relationen mellan tid och

pengar och andra faktorer av betydelse för miljöpåverkan. Genom sådana

undersökningar kan kunskap erhållas om vad som närmare kännetecknar

olika grupper av hushåll.

I SCB:s redovisning presenteras befintlig statistik som kan belysa

hushållens miljöpåverkan och förslag till vidareutveckling av denna.

Förslagen gäller bl.a. miljöräkenskaperna, energistatistiken,

resvaneundersökningen, avfallsstatistiken, kemikaliestatistiken och

livsmedelsstatistiken. Vidare presenteras en statistisk metod för hur

undersökningarna om hushållens utgifter och tidsanvändning kan

användas för att belysa miljöpåverkan.

Forskning

Frågeställningar om konsumenterna och miljön kan avse komplexa

samband och forskningen inom området kan således röra vitt skilda

områden såsom naturvetenskap, beteendevetenskap, ekonomi och teknik.

Enligt Nordiska Ministerrådets program för konsumentforskning skall

bl.a. området miljö och konsumtion främjas. Ett antal forskningsprojekt

och studier av mer eller mindre omfattande karaktär har redan

genomförts i Sverige och de övriga nordiska länderna. Forskningen har

bl.a. behandlat hushållens förutsättningar att sortera sopor, beroendet av

privat bil hos olika typer av hushåll och vad som styr hushållens köp av

miljöanpassade dagligvaror.

Med tanke på att forskning kräver tid och pengar är det angeläget att

samordning sker så långt det är möjligt mellan olika samhällssektorer.

Forskningsrådsnämnden (FRN) har fått i uppdrag att utveckla och

konkretisera det svenska programmet för forskning till stöd för en hållbar

utveckling. Uppdraget skall redovisas den 1 november 1998. FRN har

vidare i regleringsbrevet för år 1998 fått i uppdrag att utarbeta ett

samordnat program för initiering av och stöd till konsumentforskning.

Särskild uppmärksamhet skall bl.a. ägnas området miljö och konsumtion.

Regeringen anser att FRN inom ramen för den konsumentforskning som

FRN stödjer även fortsättningsvis bör lägga stor tonvikt vid frågor som

rör konsumenterna och miljön. Det nämnda uppdraget om hållbar

utveckling utgör en viktig utgångspunkt i arbetet. Konsumentverkets

insatser för att initiera och stödja forskning bör också innebära ett

förstärkt miljöperspektiv. För att uppnå påtagliga effekter med de medel

som står till buds torde en relativt koncentrerad insats vara nödvändig.

8 Kunskapsförmedling och information

Sammanfattning

Regeringen ser positivt på att Konsumentverket tar tillvara

informationsteknologins möjligheter att förenkla för hushållen och

andra målgrupper att få information om miljö- och

resurshushållningsfrågor. Detta möjliggör en bättre samverkan med

berörda myndigheter och andra, inte minst lokala, aktörer.

Ett positivt exempel på sådan samverkan, när det gäller IT-baserad

miljöinformation, skulle t.ex. kunna vara mellan Konsumentverket, de

lokala investeringsprogrammen och kommunerna.

Frågor som rör konsumenterna och miljön bör uppmärksammas vid

översynen av läroplaner och kursplaner.

Vikten av konsumenternas kunskap

Ett miljöanpassat beteende hos konsumenterna är beroende av att dessa

har insikt om att det finns ett samband mellan det egna agerandet och

inverkan på miljön. Förståelse för människans beroende av ekosystemet

och behovet av kretsloppsanpassning och resurshushållning kan också

vara avgörande för hushållens engagemang. Av studien Konsumenterna

och miljön, som Konsumentverket genomförde åren 1993, 1994 och

1995, framkommer att informationsbrist anförs som förklaring till varför

hushållen inte i högre grad omprövar sitt handlande i riktning mot en

långsiktigt hållbar konsumtion. Kunskap är dock ingen garanti för ett

ändrat beteende, däremot en förutsättning. Hur stort behov

konsumenterna har av kunskap för att de skall ändra sitt beteende

varierar naturligtvis från individ till individ.

Av detta följer att kunskapsförmedling är av central betydelse för att

främja en hållbar konsumtion. Kunskapsförmedling har också den

fördelen jämfört med andra medel för påverkan att det är relativt lätt att

anpassa informationen till nya omständigheter, t.ex. då ny kunskap har

vunnits. Enstaka informationsinsatser, i form av exempelvis

informationskampanjer, leder dock sällan till en varaktig förändring av

beteendet hos mottagaren. Verklig kunskap och motivation uppnås

snarare genom mer djupgående och kontinuerlig kunskapsförmedling.

Pedagogiska grepp såsom att använda uttrycket rättvist miljöutrymme är

viktigt när det gäller att illustrera den enskildes betydelse för miljön såväl

i ett lokalt som globalt perspektiv.

Den enskilde konsumenten kan ofta uppfatta sig som maktlös. Därför

är det angeläget att inom ramen för den kunskapsförmedlande

verksamheten understryka att konsumenterna tillsammans utgör en

betydelsefull kraft när det gäller att motverka miljöproblemen. Dessutom

är det viktigt att konsumenterna förstår att miljömedvetenhet kan sprida

sig i flera led genom att omgivningen påverkas.

Det finns många vanföreställningar, ibland rena myter, när det gäller

vad som kan betraktas som riktigt beteende från miljösynpunkt. Sådana

icke faktabaserade uppfattningar kan motverka konsumenternas vilja att

agera miljöanpassat. Konsumenter som handlar miljöanpassat får sällan

någon information om resultatet av sitt agerande. Effekterna av

konsumenternas handlande bör redovisas genom någon form av

återkoppling. I annat fall finns det risk för minskad motivation även på

de områden där konsumenternas medverkan redan i dag är stor,

exempelvis när det gäller källsortering (se avsnitt 9). Vetskap om att

också andra gör insatser för miljön utgör likaledes ett viktigt incitament

för att agera miljöanpassat.

Svårigheten att kommunicera ett miljöbudskap så att mottagaren tar det

till sig och känner sig motiverad att ändra sitt beteende bör inte

underskattas. För att kunna kommunicera ett budskap är det viktigt att ha

kunskap om konsumenternas prioriteringar och beteendemönster.

Informationen når fram bättre om målgruppen först har identifierats på

ett klart sätt. Insatser bör även göras för att nå de grupper i samhället som

har mindre goda kunskaper i svenska språket eller som är ovana att söka

information i skrift. Tydlig och opartisk information som förklarar

helheten och sammanhangen efterfrågas av många hushåll. Det är också

viktigt att konsumenterna får information om t.ex. pris, kvalitet, säkerhet,

energi och miljö på ett samlat sätt.

Hushållsrelaterad miljöinformation

Frågeställningarna som rör konsumenterna och miljön spänner över ett

brett fält. Behovet av att samla kunskap om dessa, ofta mycket komplexa

frågor är därför stort. För att aktuella målgrupper skall kunna

tillgodogöra sig informationen är det viktigt att den är lättförståelig och

utformas på ett lättillgängligt sätt. Befintlig miljöinformation utgår sällan

från hushållsperspektivet utan snarare från miljöproblemet eller

miljöhotet. Förutom hushållen själva har olika vidareinformatörer såsom

frivilliga organisationer, konsumentvägledare, Agenda 21-samordnare

och energirådgivare behov av en samlad information om

hushållsrelaterade miljöfrågor. I dag ställer konsumenter frågor till bl.a.

vidareinformatörer vid kommuner och organisationer som de inte utan

svårighet kan besvara. Andra grupper som också ofta har nytta av denna

typ av information är företag, särskilt små- och medelstora företag,

elever och lärare, samt studieförbund, fackförbund,

näringslivsorganisationer, bibliotekspersonal och journalister.

Genom beslut med anledning av regeringens ekonomiska

vårproposition (1996/97:150) har kommunerna möjlighet att söka bidrag

för att genomföra lokala investeringsprogram. Ett sådant program består

av insatser som lokala aktörer, både offentliga och privata, skall

genomföra. Det lokala Agenda-21 arbetet kan tas tillvara genom

satsningen. I detta sammanhang är hushållsrelaterade miljöfrågor av

central betydelse. Investeringsprogrammen kan, genom bl.a.

fortbildningsinsatser, stimulera enskilda hushåll att i sitt agerande sträva

efter en ekologiskt hållbar utveckling. Vidare kan de lokala

investeringsprogrammen leda till att nya lösningar hittas på för hushållen

viktiga områden. Både som stöd för folkbildningsinsatser på lokal nivå

och som grund för investeringar i ny teknik m.m. behövs objektiv

information.

Informationsteknologin ger möjligheter att enklare och mer kostnads-

effektivt förmedla information om hur produkter och aktiviteter påverkar

miljön och resursanvändningen. Visserligen är Internet en

informationskanal som alla ännu inte har tillgång till. Information via

Internet har dock den fördelen att den kan användas av lokala och andra

vidareinformatörer, som i sin tur kan informera hushåll, företag m.fl. Det

är viktigt att denna typ av information kontinuerligt uppdateras. Inaktuell

information kan förutom att förfela sitt syfte även riskera att leda till att

trovärdigheten går förlorad.

Konsumentverket har positiva erfarenheter av att ge centralt stöd,

särskilt i förhållande till konsumentvägledarna i kommunerna, men också

till andra kommunala aktörer, skolor, organisationer och företag.

Konsumentverket har vidare erfarenhet av att förmedla information som

utgår från hushållsperspektivet och kan dessutom relatera

miljöinformationen till annan väsentlig konsumentinformation.

Genom användande av informationsteknologi underlättas samordning

av myndigheters och andra lokala och centrala aktörers information.

Hushållsrelaterad miljöinformation är av intresse för många. Samverkan

kan ske genom länkar eller genom att en aktör står för förmedlingen av

andras information. Exempel på intressant information på nätet är

Svenska miljönätet, som är en databas med svensk miljöinformation.

Aktuella myndigheter för samverkan med Konsumentverket kan bl.a.

vara Naturvårdsverket, Statens energimyndighet, NUTEK, Vägverket,

Boverket, Statens jordbruksverk, Kemikalieinspektionen, Statens

livsmedelsverk, SIDA och Statens skolverk.

Konsumentverket har på uppdrag av regeringen utvecklat förslaget i

betänkandet Konsumenterna och miljön om databaserad

miljöinformation till hushållen. Konsumentverket framför i

redovisningen av uppdraget att en sådan databas skulle kunna innehålla

information om t.ex. miljöfaktorer samt pris och kvalitet för produkter

inom olika varuområden.

En annan fördel med IT-baserad information är att spridning av "goda

exempel", såsom lyckade försök med bilpooler, slutna kretslopp av

näringsämnen samt olika system och lösningar för källsortering,

underlättas.

Mot denna bakgrund ser regeringen positivt på att Konsumentverket

tillvaratar informationsteknologins möjligheter i samverkan med andra

aktörer. Ett positivt exempel på sådan samverkan mellan central och

lokal nivå skulle t.ex. kunna vara ett samarbete inom ramen för

kommunernas lokala investeringsprogram.

Regeringen har gett Konsumentverket i uppdrag att i samarbete med

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län (Länsstyrelsen i Västra

Götalands län fr.o.m. den 1 januari 1998) genomföra en förstudie om

interaktiv information om miljöpåverkan, dvs. ett

miljörådgivningsprogram i vilket konsumenterna kan simulera olika

inköp och beteenden för att kunna se hur inverkan på miljön varierar.

Uppdraget skall redovisas senast den 1 april 1998. Ett sådant interaktivt

program är särskilt lämpligt för skolelever som kan använda det för att

simulera olika situationer med avseende på bl.a. boende,

energianvändning, transporter och matvanor.

En utveckling mot miljöinformation med IT som verktyg kan leda till

att kvinnodominerade yrkesgrupper kan få ökade kunskaper om

naturvetenskapliga och tekniska frågor. Om denna typ av information

med hjälp av IT används mer i skolan innebär det att både pojkar och

flickor kommer i kontakt med hushållsrelaterade miljöfrågor. Satsningen

kan dessutom gynna konsumenter i glesbygd som antingen direkt eller

via lokala vidareinformatörer lättare kan få information.

Miljökompetens inom handeln

Ökad konsumentrådgivning och information via miljökunniga

butiksanställda inom olika branscher är ett ändamålsenligt sätt att öka

konsumenternas kunskap i miljöfrågor. En sådan åtgärd innebär att

konsumenterna lätt kan få svar på hushållsrelaterade miljöfrågor. Det är

särskilt i den direkta kontakten med personalen som konsumenterna

ställer frågor. Konsumenter tillgodogör sig oftast information bäst i

köpögonblickets valsituation. Att en butik har miljökunnig personal är

stimulerande och motiverande för både konsumenterna och de anställda.

Genom stöd i form av bl.a. olika arbetsmarknadspolitiska insatser,

exempelvis utbildningsstöd och vikariat via länsarbetsnämnderna,

möjliggörs utbildningsprogram för handelsanställda inom miljöområdet.

Aktuella branscher är bl.a. dagligvaruhandeln och elektronikbranschen.

Information med hjälp av IT kan utgöra ett värdefullt stöd för en sådan

utbildningsverksamhet. Utbildning i hushållsrelaterade miljöfrågor kan

ske centralt i t.ex. Konsumentverkets och Naturvårdsverkets regi.

Handelsanställdas förbund har initierat ett

kompetensutvecklingsprogram för handelsanställda inom fyra olika

branscher.

Utbildning inom skola och den högre utbildningen

Den inlärningsprocess som sker inom skolan och den högre utbildningen

är ett av de viktigaste medlen för att enskilda på sikt skall kunna tillägna

sig djupgående kunskap om sin inverkan på miljön och medverka till en

hållbar utveckling.

För att en ändring i beteendet hos hushållen i riktning mot hållbar

konsumtion skall kunna åstadkommas är således skolans undervisning av

stor vikt. Unga människor utgör ju delvis dagens, men framför allt

morgondagens konsumenter. Grundskolan och fritidsverksamheten gör

redan betydande insatser inom detta område. Tydliga mål och kriterier i

läroplaner och kursplaner är viktiga som grund för miljöundervisningen.

Vid översynen av läroplaner och kursplaner bör denna fråga

uppmärksammas. Miljöaspekten uppmärksammas i den kontinuerliga

översyn som genomförs av Statens skolverk av programmål för

gymnasieskolans utbildningar och av kursplaner för utbildningar i

gymnasieskolan, vilka också gäller för kommunal gymnasial

vuxenutbildning. Regeringen har uppdragit åt Skolverket att i samråd

med Naturvårdsverket ta fram kriterier som underlag för att förskolor och

skolor inom samtliga skolformer skall kunna utnämnas till miljöskolor.

Lärarnas kunskap och kompetens även när det gäller hushållsrelaterade

miljöfrågor har naturligtsvis stor betydelse. Som regeringen har

framhållit i skrivelsen Ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13) är det

angeläget att insatserna för att erbjuda lärare möjligheter till fortbildning

i konsument- och miljöfrågor stärks. Skolverket disponerar medel för

anordnande av fortbildning av lärare. Fortbildning i miljöfrågor och

naturvetenskap är därvid ett prioriterat område. I detta sammanhang kan

nämnas att en parlamentariskt sammansatt kommitté tillsatts med uppgift

att lämna förslag till förnyelse av lärarutbildningen (dir. 1997:54).

Uppdraget skall redovisas senast den 2 juni 1998. Konsumentverket

anordnar kurser samt producerar studiematerial bl.a. inom området

konsumtion och miljö för lärare i grundskola och gymnasium.

Undersökningar visar att förtroendet för verkets material är stort (TEMO,

1996 och 1997). Regeringen anser att Konsumentverkets insatser på detta

område är viktiga och att de möjligheter som interaktiva läromedel

erbjuder bör tillvaratas.

Universitetens och högskolornas verksamhet är naturligtvis också av

stor betydelse för kunskapsförmedling rörande konsumentrelaterade

miljöfrågor. En rad högskolor och universitet har fått i uppdrag att införa

miljöledningssystem, vilket innebär att integrera miljöhänsyn i såväl den

egna administrativa verksamheten som i beslut om t.ex. innehåll i

utbildningen. En hög kunskapsnivå om hushållens miljöpåverkan är av

betydelse för fler yrkeskategorier än lärare, exempelvis journalister,

informatörer, ingenjörer, ekonomer och beteendevetare. Dessa grupper är

betydelsefulla av den anledningen att deras yrkesroll innebär att de

antingen vidareförmedlar kunskap till konsumenterna eller påverkar

varors och tjänsters utformning och grad av miljöanpassning.

Inom ramen för Nordiska Rådet och Nordiska Ministerrådet har

samarbete mellan de nordiska länderna pågått under lång tid i frågor som

rör konsumentundervisningen i skolan. I det aktuella

handlingsprogrammet för det nordiska konsumentsamarbetet 1994 1998

prioriteras bl.a. miljöfrågor i konsumentundervisningen. Det nordiska

arbetet utgör en plattform för att påverka det arbete som inletts inom EU

i syfte att utveckla en handlingsplan för konsumentundervisning och

konsumentutbildning.

9 Åtgärder som rör konsumtionen och

produktionen av varor och tjänster

Sammanfattning

En miljöanpassning av produkter kan inom ramen för

konsumentpolitiken uppnås genom direkta insatser i form av

exempelvis varuprovningsverksamhet och deltagande i

standardiseringsarbete samt genom insatser som rör konsumenternas

efterfrågan. Konsumenternas efterfrågan styrs i hög grad av den

information de får och det förtroende de har för olika produkter.

Regeringen kommer att ge Konsumentverket i uppdrag att

 göra en kvalitativ studie om konsumenters behov av

miljöinformation om produkter.

Regeringen avser att när mål och inriktning för Konsumentverkets

verksamhet bestäms betona

 varuprovningsverksamhet som rör miljöaspekter,

 bevakningen av miljöargument i marknadsföringen,

 att Konsumentverket skall samarbeta med Naturvårdsverket när det

gäller systemen för källsortering för att viktiga hushållsaspekter skall

lyftas fram i dessa sammanhang,

- att Konsumentverket bör sträva efter att inkludera ekologiskt odlade

livsmedel i sina prismätningar.

Sverige skall inom ramen för det nordiska samarbetet verka för

 en allsidig utvärdering av det nordiska miljömärkningssystemet

Svanen, och

 en analys av förutsättningarna för ömsesidigt godkännande av

miljömärken på internationell nivå.

Standardiseringsarbetet

Standardiseringsarbetet erbjuder en möjlighet till ökad miljöanpassning

av industrins produkter. Att produkter miljöanpassas är nödvändigt för

att hushållen skall ha en möjlighet att minska sin miljöbelastning. Vikten

av miljöhänsyn i standardiseringsarbetet betonas också av ANEC (the

European Association for the Co-ordination of Consumer Representation

in Standardization), som inrättat en särskild miljöarbetsgrupp. Gruppen

arbetar bl.a. med miljöaspekter i olika produktstandarder, miljömärkning

och miljöledningssystem. En av regeringen tillsatt särskild utredare har

lämnat förslag till hur miljöhänsyn skall integreras i det svenska stan-

dardiseringsarbetet (Utredningen om miljöhänsyn i det svenska

standardiseringsarbetet, SOU 1997:173). Det föreslås bl.a. att svenska

representanter i europeiska och internationella organ får i uppdrag att

verka för att miljöhänsyn beaktas i internationella avtal, EG-lagstiftning

m.m. Vidare föreslås att SIS-Standardiseringen i Sverige och

standardiseringsorganen bildar ett särskilt kompetenscentrum för

miljöarbetet samt att miljösamordnare utses i varje

standardiseringsorgan. Utredningen föreslår att särskilda statliga medel

anvisas för utbildningsinsatser, dels av dessa miljösamordnare och övriga

nyckelpersoner, dels av de ca 3000 svenska experter som deltar i

standardiseringsarbetet. Betänkandet remissbehandlas för närvarande.

Ett mer direkt konsumentintresse utöver att produkter miljöanpassas är

varors funktion och kvalitet. En produkts funktion och kvalitet kan

emellertid också ha betydelse för dess inverkan på miljön. Det krävs att

en produkt fungerar för sitt ändamål och håller hög kvalitet för att

konsumenterna skall efterfråga produkten och för att den inte skall

behöva kasseras i förtid.

Miljö- och konsumentaspekter gör sig även gällande i

standardiseringsarbetet om miljöinformation som bedrivs inom ramen för

den internationella standardiseringsorgansationen (ISO). Dessa frågor

behandlas längre fram under avsnitten om miljömärkning och övrig

miljöinformation.

För att sådana konsumentintressen som också är av betydelse ur

miljösynpunkt skall tillvaratas, är konsumentrepresentation i

standardiseringsarbetet viktigt. Riksrevisionsverket (RRV) har i en

rapport (1997:15) överlämnad i mars 1997 utrett hur effektivt

statsanslaget till standardiseringen används samt bedömt

ändamålsenligheten hos hittills tillämpad bidragsmodell. RRV föreslår

bl.a. en ny finansieringsmodell, vilken innebär att huvuddelen av det

statliga stödet lämnas genom att de myndigheter som medverkar i

standardiseringsarbetet bidrar till att täcka standardiseringskostnader på

samma villkor som övriga intressenter. Utredningens förslag bereds för

närvarande inom Regeringskansliet.

Varuprovning

För att få kunskap om funktions-, miljö- och energiaspekter hos olika

produkter är objektiva provningar och värderingar, s.k. varuprovningar,

av stor betydelse.

Genom information om resultaten från provningsverksamheten kan

användningen av miljöanpassade produkter och produkter med låg

energiförbrukning stimuleras i hushållen, vilket i sin tur bör leda till en

ökad tillverkning av sådana produkter. Producentpåverkan kan även ske

direkt genom att tillverkaren vill undvika att tillhandahålla produkter

med dåliga provningsresultat. Provningsverksamhet ger dessutom en

möjlighet till dialog med tillverkarna vilket i sig kan leda till en

förbättring av produkterna.

Konsumentverket har under lång tid genomfört varuprovningar.

Provningarna ligger bl.a. till grund för information om vilka produkter

som är tids- och arbetsbesparande, vilka modeller som lämpar sig bäst

och är lönsamma för olika typer av hushåll, i vilka fall utbyte är

kostnadseffektivt, hur apparaterna skall användas och underhållas på

bästa sätt och hur de ska tas om hand vid skrotning. Apparaternas

säkerhet, miljöpåverkan, hanterbarhet och eventuella hälsopåverkan vägs

in i samtliga led. De miljöaspekter som vanligtvis studeras är

energiförbrukning, vattenförbrukning, ljudnivå, förbrukning av

kemikalier, batteriförbrukning, märkning av plastdetaljer, mängd

förpackningsmaterial och innehåll av tungmetaller.

Hushållens arbetsmetoder i hemmet studeras också kontinuerligt av

Konsumentverket. Det är en förutsättning för att kunna påvisa vilka

möjligheter hushållen har att klara vardagsarbetet på ett miljöanpassat

sätt.

Enligt de energipolitiska riktlinjer som riksdagen fattade beslut om i

juni 1997 (prop.1996/97:84, bet.1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272) har

medel avsatts för provning, märkning och certifiering av el- och annan

energikrävande utrustning. Konsumentverket är ansvarig myndighet för

denna verksamhet. Avsikten är att konsumenterna genom förbättrad

tillgång till objektiv produktinformation skall kunna jämföra

marknadsutbudet och prioritera mindre energikrävande produkter.

Konsumentverkets varuprovningar genomförs enligt internationella

standarder, enligt egna användaranpassade provningsmetoder eller enligt

de metoder som finns angivna för nordiska eller europeiska

miljömärkningskriterier. Den egna metodutvecklingen är av stor

betydelse för att påverka såväl standardiserings- som kriteriearbetet. För

att konsumentföreträdare skall få gehör för sina synpunkter är det

nödvändigt att de har tekniska kunskaper i nivå med dem som

näringslivsföreträdare besitter.

För att provningsverksamheten skall kunna omfatta miljöaspekter i

större utsträckning än i dag behöver nya provningsmetoder utvecklas.

Det gäller bl.a. tillämpliga delar av livscykelanalyser, dvs. analyser med

ett vaggan till graven-perspektiv. En sådan verksamhet i

Konsumentverkets regi förutsätter medverkan från berörda myndigheter.

Det vore önskvärt att stimulera lösningar som möjliggör att olika varor

lätt går att återvinna, reparera, tekniskt uppgradera eller bygga om på ett

sätt som uppfyller både kraven på god funktion och resurssnålhet. Det är

angeläget att provningar genomförs av sådana nya produkter som uppges

vara särskilt skonsamma för miljön, dels för att få underlag för

information till konsumenterna, dels för att kontrollera att funktionen är

tillfredsställande. Konsumentverket bör inom ramen för sin

provningsverksamhet prioritera provning av miljöaspekter.

Egenåtgärder inom näringslivet

Ett viktigt komplement till lagstiftning för att nå resultat inom bl.a.

konsumentområdet är att näringslivet, ibland efter påpekanden av en

myndighet eller organisation, vidtar frivilliga åtgärder, s.k.

självreglering. Samarbete mellan staten, näringslivet och frivilliga

organisationer är ett effektivt och flexibelt sätt att uppnå ett mål genom

att de samlade kunskaperna hos de inblandade parterna tillvaratas i ett

tidigt skede. Konsumentverket verkar därför ofta för att

branschöverenskommelser träffas när detta framstår som en framkomlig

och lämplig väg för att främja en ur miljösynpunkt bättre produktion av

varor och tjänster samt miljöanpassad användarinformation.

Miljömärkning

Miljömärkningen utgör ett av de viktigaste medlen för att förmedla

information till konsumenterna om olika produkters miljöegenskaper.

Miljömärkningen möjliggör för konsumenterna att välja miljöanpassade

produkter och bidrar därigenom till en produktion av miljömässigt bra

alternativ. Exempel på s.k. positiv miljömärkning är det nordiska

miljömärkningssystemet Svanen, EU:s system för miljömärkning EU-

Blomman, Naturskyddsföreningens Bra Miljöval-märkning och

föreningen KRAV:s märkning av ekologiska produkter. Positiv

miljömärkning innebär att de produkter som är minst miljöbelastande

inom en produktgrupp lyfts fram med hjälp av ett miljömärke. För att

tilldelas ett miljömärke skall producenterna visa att den aktuella

produkten uppfyller kriterier som fastställts av en tredje part. Det är ett

system som är både lättillgängligt och lättförståeligt för konsumenterna.

Det nordiska miljömärkningsystemet Svanen infördes år 1989 efter

beslut av de nordiska konsumentministrarna. EU:s system för

miljömärkning baseras på en förordning om miljömärkning

(EEG/880/92). Miljömärkningsverksamheten rörande Svanen och EU-

Blomman bedrivs sedan januari 1998 inom ett icke-vinstdrivande bolag

som för närvarande ägs gemensamt av staten och SIS (Standardiseringen

i Sverige).

Utvecklingen av kriterier i EU:s miljömärkningssystem har gått

långsammare än förväntat. Totalt har kriterier för tolv produktgrupper

fastställts. Det finns i dag 22 tillverkare som tillsammans har 182 märkta

produkter. I mars 1997 presenterade Europeiska kommissionen ett

förslag till ny miljömärkningsförordning vilket syftar till att effektivisera

arbetet med miljömärkning inom EU. Enligt förslaget skall ett graderat

system införas, vilket innebär att en produkt skall kunna märkas med en,

två eller tre blommor beroende på vilken av de fastställda kravnivåerna

produkten uppfyller. Vidare finns ett förslag om att nationella

miljömärkningssystem, under vissa förutsättningar, skall dra tillbaka

kriterier för produktgrupper för vilka EU:s miljömärkningssystem

fastställt kriterier. En från kommissionen fristående organisation,

European Eco-label Organisation (EEO), skall inrättas för att handha

bl.a. kriterieutveckling inom den europeiska miljömärkningen. EEO skall

de första fyra åren finansieras av kommissionen och genom en viss

procent av de licensintäkter som de behöriga organen inkasserar.

Kommissionens förslag kommer att behandlas av rådet tidigast under

detta år.

Sverige anser att förslaget är otydligt och svårtolkat på flera punkter

och ifrågasätter ur konsument- och producentperspektiv bl.a.

lämpligheten av att införa ett graderat system. Sverige deltar aktivt i

arbetet genom att tillsammans med de övriga nordiska länderna dela med

sig av erfarenheter från den nordiska miljömärkningen.

Det nordiska miljömärkningsystemet har utvecklat kriterier för 46

produktgrupper och det finns mer än ett par tusen märkta produkter på

den nordiska marknaden. En utvärdering av systemet utfördes år 1994/95

för Nordiska Ministerrådets räkning av tre forskare vid Lunds universitet,

Avdelningen för industriell miljöekonomi. Utvärderingen visade att den

nordiska miljömärkningen åtnjöt hög trovärdighet både hos konsumenter

och producenter. Vidare har SIS Miljömärkning gjort en utvärdering av

Svanen ("5 år i miljöns tjänst", 1995). Enligt undersökningen torde

miljömärkningen ha bidragit till minskad miljöbelastning vid bl.a.

papperstillverkning. Denna undersökning visade också att 96 procent av

svenska folket kände till Svanen. Konsumentverkets undersökning från

år 1996 av konsumenternas kännedom om de olika miljömärken som i

dag finns på marknaden har dessutom visat att 92 procent av

konsumenterna i Sverige förknippar det nordiska miljömärket Svanen

med mindre miljöbelastning. Motsvarande uppfattning företräddes

beträffande Naturskyddsföreningens Bra Miljöval-märke av 81 procent

av konsumenterna och beträffande KRAV-märket av 61 procent. En

undersökning som nyligen genomförts av Konsumentverket visar på ett

fortsatt starkt intresse för miljömärkningen från konsumenternas sida.

(Allmänhetens agerande och attityder i miljöfrågor, rapport 1998:7).

Det nordiska miljömärkningssystemet infördes för nio år sedan och är i

ständig utveckling. Dess framgång är beroende av att det uppfattas som

trovärdigt av såväl konsumenterna, miljörörelsen som producenterna.

Tidpunkten kan nu vara lämplig för att på nordisk nivå utföra en ny, mer

allsidig utvärdering av systemet. En utvärdering av det nordiska

miljömärkningssystemet vore vidare av värde i diskussionerna om EU-

Blommans framtid samt inför diskussioner inom WTO (World Trade

Organization), där frågan om handelshindrande effekter av

miljömärkningssystemen aktualiseras.

På nordisk nivå diskuteras för närvarande en sådan utvärdering av

Svanen-systemet. Frågan behandlas bl.a inom ramen för en tvärsektoriell

grupp mellan konsument- och miljösektorn som bildats för att behandla

frågor av gemensamt intresse. En utvärdering kan leda till en bättre

överblick av utfört arbete och därmed belysa miljömärkningens betydelse

som medel för att uppnå hållbar utveckling. Sverige verkar för att en

utvärdering skall omfatta det nordiska miljömärkningssystemets

miljöeffekter och genomslag på marknaden. En sådan utvärdering skulle

bl.a. kunna visa huruvida de produktgrupper för vilka det utvecklats

kriterier är relevanta ur miljösynpunkt. Denna fråga kräver dock

noggranna överväganden, bl.a. beträffande val av undersökningsmetod. I

detta sammanhang kommer Sverige även att verka för att en jämförelse

görs mellan vissa kravnivåer i de båda miljömärkningssystemen, som

beaktar aspekter avseende både miljö, kvalitet och funktion. Vidare bör

bl.a. konsumenternas kännedom om och attityder till Svanen undersökas.

Den övergripande svenska målsättningen för engagemanget i handels-

och miljöfrågorna är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt

stödjande. En annan målsättning är att Sveriges handelsrelationer skall

bidra till en hållbar utveckling. Arbetet med handel och miljö syftar

också särskilt till att främja en hållbar utveckling i utvecklingsländerna.

WTO:s kommitté för handel och miljö (CTE), där Sverige deltar,

menar att ett väl konstruerat miljömärkningssystem kan vara ett effektivt

miljöstyrningsinstrument, men framhåller också att kritik av sådana

system har framförts från flera av WTO:s medlemmar. Detta gäller

framför allt utvecklingsländerna, som är oroliga för att ökad

protektionism skapas därigenom. Inom CTE och det arbete som rör det

s.k. TBT-avtalet (WTO:s Agreement on Technical Barriers to Trade)

pågår diskussioner om bl.a. miljömärkning och huruvida

miljömärkningssystemen skulle omfattas av TBT-reglerna.

I Sverige finns endast frivilliga miljömärkningssystem, som har

utvecklats utifrån konsumenternas ökade efterfrågan på miljövänliga

produkter. Även om miljömärkta varor bara omfattar en mycket liten del

av det totala utbudet, så anser regeringen att miljömärkningen är en

viktig del i konsumentpolitiken och ett bra sätt att styra om konsumtion

och produktion i miljöanpassad riktning. U-länders oro är förståelig. En

ökad öppenhet - dvs. en ökad och mer lättillgänglig information om vilka

miljömärkningssystem som finns, och hur de är konstruerade och

fungerar - kan bidra till att miljömärkningen inte upplevs som ett dolt

handelstekniskt hinder. Genom att hjälpa utvecklingsländerna med ökad

information och kunskap på detta område får de också en större

möjlighet att utveckla egna miljömärkningssystem, och därmed möjlighet

till ett ökat marknadstillträde, eftersom de på så sätt kan möta efterfrågan

hos de konsumenter i den industrialiserade världen som vill se att det

finns fler miljöanpassade varor att tillgå på marknaden.

Inom den internationella standardiseringsorganisationen (ISO)

utarbetas inom projektet miljöledning (ISO 14000-serien) standarder för

olika former av "miljömärkning". I detta arbete deltar förutom industrins

representanter bl.a. Konsumentverket, SIS Miljömärkning AB och

Naturskyddsföreningen. Arbetet omfattar standarder för tre typer av

miljöinformation:

 typ I positiv miljömärkning certifierad av tredje part,

 typ II s.k. "egendeklaration", dvs. företagens användning av

miljöargument och egna symboler i marknadsföringen, samt

 typ III kvantitativa miljövarudeklarationer.

För att undvika att svårbegripliga eller vilseledande miljömärken

lanseras bör Sverige inom ISO verka för att konsumentaspekter

tillvaratas vid utformningen av standarder som rör miljömärkning.

Inom OECD förbereds för närvarande en konferens om miljömärkning.

Detta utgör ett bra tillfälle för Sverige att påverka övriga länder i angiven

riktning.

Miljöargument i marknadsföringen

Miljöargument används ofta i marknadsföringen av produkter. Exempel

på varuområden där miljöargument i reklamen är vanligt förekommande

är livsmedel, kemisk-tekniska produkter, möbler, byggmateriel, bilar

m.m. Miljöargumenten i reklam har stor betydelse för vilka produkter

miljömedvetna konsumenterna väljer. Konsumentverkets undersökningar

visar att närmare hälften av konsumenterna i Sverige fäster stor vikt vid

tillverkarnas egna miljöargument. Därför är det viktigt att

miljöpåståendena i marknadsföringen är rättvisande och inte

vilseledande.

Konsumentverket/KO har till uppgift att utöva tillsyn över

användningen av bl.a. miljöargument i reklamen. Med stöd av

bestämmelsen om vilseledande reklam i marknadsföringslagen

(1995:450) kan vilseledande framställningar som avser bl.a. produktens

användning och inverkan på miljön förbjudas. Under senare tid har t.ex.

marknadsföring stoppats som avsett användning av miljöargument i

marknadsföring av livsmedel som odlats konventionellt men

marknadsförts som ekologisk.

Den ökade användningen av miljöargument i marknadsföringen och

dess betydelse för hushållens möjligheter att ta hänsyn till miljön

motiverar en intensifierad bevakning från Konsumentverkets sida på

detta område. Ur konkurrenssynpunkt är det inte minst när det gäller

kraven på saklighet och verifierbarhet i miljöargumenteringen vidare

av stor betydelse att spelreglerna på marknaden är så tydliga och

enhetliga som möjligt.

Övrig miljöinformation om produkter

Utöver miljömärkning och miljöargument i marknadsföringen har även

andra former av miljöinformation till konsumenter fått ökad aktualitet.

År 1995 infördes en obligatorisk energimärkning av hushållsapparater,

baserad på ett EG-direktiv (EEG/92/75). Vidare har information om vilka

försäkringsbolag och banker som på olika sätt integrerar miljöaspekter i

affärsverksamheten och tillhandahåller miljöprofilerade produkter blivit

föremål för ett ökat intresse hos konsumenterna.

Information om att ett företag eller en myndighet tillämpar s.k.

miljöledningssystem, t.ex. EMAS och ISO 14 001, kan nå

konsumenterna även om informationen inte riktar sig till denna

målgrupp. Vidare kan s.k. miljövarudeklarationer, dvs. en redogörelse

över miljörelaterade egenskaper, komma att nå enskilda konsumenter.

Inom det internationella standardiseringsarbetet pågår, som nämnts, ett

arbete med standarder som rör miljöinformation. Dessa standarder

omfattar en form av miljövarudeklaration, s.k. typ III-märkning enligt

ISO-terminologin. Avsikten är att typ III-märkningen skall anknyta till

standardiserade livscykelanalyser som är under utarbetande. En

arbetsgrupp inom ISO, i vilken Sverige har ordförandeskapet, har till

uppgift att utforma ett förslag till standardisering av typ III-märkningen.

Eftersom det är angeläget att konsumentintressena tillvaratas deltar

Konsumentverket i arbetet. I detta sammanhang kan nämnas att den

svenska regeringen nyligen har beslutat att AB Svenska

Miljöstyrningsrådet skall förvalta ett system för certifierade

miljövarudeklarationer. Målgruppen är inte enskilda konsumenter utan

tillverkare och professionella uppköpare inom industri och förvaltning.

Regeringen anser att det är tveksamt om en sådan redogörelse över

miljörelaterade egenskaper hos produkter lämpar sig som

konsumentinformation. Denna typ av information ställer höga krav på

konsumenterna både vad gäller kunskapsnivå och tid för att värdera

informationen. Ämbetsmannakommittén för konsumentfrågor under

Nordiska Ministerrådet uppdrog år 1996 åt en arbetsgrupp att genomföra

en utredning om miljövarudeklarationer ur ett konsumentperspektiv.

Arbetsgruppen gav uppdraget till Internationella institutet för industriell

miljöekonomi vid Lunds universitet, som presenterade en rapport i

november 1996. I rapporten framhålls bl.a. att mer kunskap behövs om

konsumenternas förmåga att tillgodogöra sig miljöinformation.

Inför det fortsatta nordiska samarbetet och det internationella

standardiseringsarbetet behövs mer kunskap om vilken miljöinformation

konsumenterna efterfrågar och vilken typ av information de kan

tillgodogöra sig. Regeringen har därför uppdragit åt Konsumentverket att

göra en metodstudie om miljöinformation till enskilda konsumenter.

Metodstudien, som redovisades i december 1997, avses ligga till grund

för en kvalitativ undersökning i dessa frågor. Metodstudien redovisar de

frågor som rör miljöinformation riktad till konsumenter som är väsentliga

att få besvarade för att kunna utforma miljöinformationen på bästa sätt.

Till de frågor som bör bli föremål för en kvalitativ undersökning hör bl.a.

hur konsumenten tolkar miljöinformation, i vilken grad olika former av

miljöinformation styr konsumenternas val mellan olika produkter och i

vilka sammanhang och i vilken grad miljövarudeklarationer och

miljömärkning upplevs som relevanta av konsumenten. Regeringen

kommer att ge Konsumentverket i uppdrag att genomföra en sådan

kvalitativ undersökning. Omfattningen av uppdraget kommer att vara

beroende av vad som kan uppnås inom ramen för det nordiska

samarbetet.

Det är dock viktigt att se konsumentinformation i ett större perspektiv.

När det gäller dagligvaruområdet har nyligen en särskild utredare

tillkallats som skall granska frågan om konsumentinformation och

märkning i sin helhet (dir. 1997:151). Området är angeläget, eftersom

man i dag kan se att konkurrensen om konsumenternas intresse hårdnar

på dagligvaruområdet, att producenternas egen information hotar att

tränga ut obligatorisk och ibland livsviktig information och att floran av

symbolmärkningssystem växer. Sammantaget finns det risk att

konsumenten vilseleds, eller att konsumenten inte längre tar till sig de

budskap som finns i de olika typerna av märkning. Denna situation är

oroande från en konsumentpolitisk utgångspunkt.

Utredaren skall bl.a. analysera

 vilka problem som finns i samband med märkning av dagligvaror till

konsumenter,

 hur märkning skall utformas för att ge konsumenterna bästa möjliga

information,

 hur konsumenterna själva kan ges möjlighet till insyn och inflytande i

processerna kring olika typer av märkning,

 i vilka fall märkning av dagligvaror bör ersättas med information på

annat sätt.

Frågor rörande information till konsumenter som avser särskilt

miljöfarliga ämnen i varor kommer att behandlas i regeringens

miljöpolitiska proposition.

Prisundersökningar

Produktionen och försäljningen av ekologiskt producerade livsmedel har

ökat markant de senaste åren och varorna finns i dag i större utsträckning

tillgängliga för konsumenterna. Ekologiskt producerade livsmedel är

dock ofta dyrare än konventionellt producerade och förädlade livsmedel.

Det är angeläget att bl.a. konkurrensen ökar inom denna del av

livsmedelshandeln. Detta är inte minst en fördelningspolitiskt viktig

fråga, eftersom hushåll med låga inkomster också skall kunna handla

miljöanpassat.

I samband med matkostnadsundersökningar gör Konsumentverket

ibland mätningar av priserna på KRAV-märkta livsmedel, men några mer

regelbundna och omfattande mätningar görs inte av dessa varor.

Konsumenterna bör ges bättre möjligheter att jämföra priserna på

ekologiskt producerade livsmedel med konventionellt producerade

livsmedel, dvs. att få veta vad det kostar att byta ut en eller flera varor

mot ekologiska alternativ i olika butiker.

I betänkandet Konsumenterna och miljön föreslås att

Konsumentprisindex (KPI) skall bevaka KRAV-märkta varors pris

genom att Konsumentverket i samråd med Statens jordbruksverk verkar

för en prisbevakning i handeln av ekologiskt producerade livsmedel.

Regeringen menar att det är svårt att tillgodose konsumenternas behov av

prisinformation av KRAV-märkt mat med hjälp av KPI, eftersom detta

främst är ett instrument för mätning av prisutveckling, totalt eller fördelat

på t.ex. varugrupper, butikstyper eller regioner. Vidare är det relativt få

av de varugrupper som redovisas i KPI som innehåller ett urval av

KRAV-varor. Det kan därför vara svårt att jämföra med vanliga KPI som

är mycket omfattande.

I betänkandet Bättre information om konsumentpriser (SOU 1997:19)

föreslås att Konsumentverket får ett samlat ansvar för prisinformation till

konsumenterna på livsmedelsområdet. Det finns i betänkandet också

förslag på hur prisinformation kan samlas in och förmedlas till

konsumenterna. Detta betänkande bereds för närvarande inom

Regeringskansliet.

Konsumentverket bör inom ramen för sina prismätningar sträva efter

att successivt inkludera fler ekologiskt producerade livsmedel.

Hushållens del i kretsloppsarbetet

En annan fråga som rör konsumtionen och produktionen av varor är

bortskaffandet av varor efter det att de förbrukats. Hushållen har en

central roll i kretsloppsarbetet genom den möjlighet till källsortering som

tillhandahålls av producenter och kommuner. Det bör dock framhållas att

det i första hand är producenterna som har kunskap om och kan påverka

varornas konstruktion, något som har stor betydelse för möjligheterna till

effektiv återvinning. Producenterna bör därför ta ett ökat ansvar för att

minska miljöbelastningen av de produkter som de släpper ut på

marknaden, från utvinning av råvaror och tillverkning till

omhändertagande av kasserade produkter.

Under år 1994 infördes ett författningsreglerat producentansvar för

varugrupperna returpapper (SFS 1994:1205), förpackningar (SFS

1997:185) och däck (SFS 1994:1236). Vidare har regeringen beslutat om

en förordning (1997:788) om producentansvar för bilar, vilken trädde i

kraft den 1 januari 1998. Regeringen har även redovisat riktlinjer för ett

producentansvar för elektriska och elektroniska produkter samt för

hanteringen av uttjänta elektriska och elektroniska produkter (prop.

1996/97:172 bet. 1996/97:JoU7, rskr. 1997/98:55). Syftet med ett

författningsreglerat producentansvar är att skapa en drivkraft för

producenterna att utveckla produkter som inte är så miljöbelastande och

att samtidigt åstadkomma en miljöriktig hantering. En viktig

produktgrupp som inte omfattas av något producentansvar, men för

vilken andra styrande regler införts, är batterier. Som en följd av

Batteriutredningens förslag (SOU 1996:8) har förordningen (1997:645)

om batterier ändrats till att omfatta omhändertagande av samtliga

batterier. Denna ändring gjordes bl.a. för att öka mängden återlämnade

miljöskadliga batterier och för att underlätta för konsumenterna.

Förordningen trädde i kraft den 1 januari 1998.

Kretsloppsdelegationen föreslår i en rapport som överlämnats till

regeringen en idé om ett generellt producentansvar som skulle omfatta

alla varor (Producentansvar för varor förslag och idé, rapport 1997:19).

Kretsloppsdelegationen menar bl.a. att varorna skall avgiftas och göras

material- och energisnåla, långlivade och uppgraderbara samt

återanvändnings- och återvinningsbara. I rapporten föreslås även en

informationsplikt för producenterna. Rapporten remissbehandlas för

närvarande.

Producentansvaret för förpackningar och returpapper har inneburit

stora förändringar för hushållen i form av utsortering och avlämning vid

insamlingsstationer som producenterna tillhandahåller. Informationen om

systemet har varierat i olika delar av landet. Ansvaret för informationen

om hantering av uttjänta förpackningar och returpapper samt övrigt avfall

delas av producenterna och kommunerna. Regeringen anser att det är

viktigt att hushållen får enkel och samlad information om den lokala

avfallshanteringen oavsett vem som ansvarar för denna. Regeringen

anser vidare att informationen till hushållen måste förbättras för att

hushållens engagemang i kretsloppsfrågor inte skall avta. Därför har

regeringen inlett diskussioner med berörda parter om hur informationen

kan förbättras. Under dessa diskussioner har Svenska Kommunförbundet

tagit på sig ansvaret att tillsammans med Förpackningsinsamlingen och

Renhållningsverksföreningen utarbeta en lokalt anpassad

informationsstrategi till hushållen. Regeringen avser att noga följa detta

arbete.

Ett annat problem som uppmärksammats är nedskräpningen vid

insamlingsstationerna, vilket är ett symptom på låga tömningsfrekvenser,

bristande samordning och brist på information till hushållen. Det är

angeläget att problemen med nedskräpningen kan lösas eftersom det

annars finns risk för att förtroendet för insamlingen äventyras.

Naturvårdsverket har gjort uppföljningar av producentansvaret

(Producentansvar - det första steget, rapport 4518, På väg mot

producentansvar, rapport 4519 och Har producenterna nått målen, rapport

4748). Konsumentverket har i sin rapport Källsortering i fyra kommuner

(rapport 1997:16) undersökt vad producentansvaret har betytt för

konsumenterna. Denna undersökning berör de nu nämnda problemen

samt visar bl.a. att hushållens biltransporter ökat i antal till följd av

insamlingsstationernas placering. Andra problem som Konsumentverket

har uppmärksammat rör förpackningarnas utformning och utrustningen i

bostaden, något som har stor betydelse för möjligheten till en effektiv

källsortering. Lyckade försök med olika lösningar för källsortering kan

också uppmärksammas i kommunernas lokala investeringsprogram.

Bl.a. mot denna bakgrund har regeringen i regleringsbrevet för 1998

gett Naturvårdsverket i uppdrag att undersöka effekterna av transporter,

produktutveckling, resursutnyttjande och utsläpp till följd av

producentansvarets införande. Uppdraget, som i tillämpliga delar skall

utföras efter samråd med Konsumentverket, skall redovisas till

regeringen senast den 30 november 1998.

10 Åtgärder som rör boendet

Sammanfattning

Kunskapsförmedling till hushållen om hur de kan minska

miljöbelastningen av sitt boende är en angelägen uppgift.

Boverket har regeringens uppdrag att utveckla ett system för

kvalitetsdeklarationer av bostäder innefattande bl.a. olika

miljöaspekter. Statens energimyndighet behandlar frågan om

individuell mätning och debitering efter faktisk energiförbrukning.

Provningsverksamhet och kunskapsförmedling

Den viktigaste delen av boendets miljöpåverkan kan hänföras till

energianvändningen. Boendet kan dock förorsaka miljöpåverkan även på

andra sätt. Kunskapsförmedling till hushållen om hur de kan minska

miljöbelastningen av sitt boende är därför betydelsefull.

En energideklaration av såväl begagnade som nya småhus,

bostadsrätter och hyreslägenheter skulle möjliggöra för den enskilde

konsumenten att få en bild av energiåtgången för uppvärmning i olika

boendealternativ, något som är angeläget även ur hushållsekonomisk

synpunkt. EU:s SAVE-direktiv (EEG/93/76) syftar till att reducera

utsläppen av koldioxid genom förbättrad energieffektivisering. Ett av

direktivets programområden rör energideklaration för byggnader. Statens

energimyndighet har det övergripande ansvaret att föreslå hur Sverige

kan uppfylla SAVE-direktivet och att förse regeringen med relevant

underlag. Vidare har Boverket fått i uppdrag av regeringen att utveckla

ett system för kvalitetsdeklaration av bostäder. Boverket undersöker i

samband med detta förutsättningarna för ett införande av egenskaps- och

inomhusmiljödeklarationer. Dessa deklarationer skall, enligt vad

regeringen erfarit, kunna omfatta energi-, hälso- och miljöaspekter.

Miljödeklarationer av bostäder bör kunna vara ett viktigt instrument för

att göra det möjligt för den enskilde konsumenten att få en bild av såväl

energiåtgången för uppvärmning som övriga miljörelaterade egenskaper

för olika boendealternativ. Boverkets redovisning bör avvaktas innan

slutlig ställning tas till dessa frågor. Redovisningen skall lämnas i mars

1998.

Arbetet med provningar av olika uppvärmningssystem och

energieffektiva lösningar för bostäder behöver vidareutvecklas i syfte att

utgöra underlag för information till konsumenterna om vägar till ett mer

resurssnålt boende. Information till hushållen behövs även bl.a. när det

gäller innehållet i avloppsvattnet och vedeldning. Regeringen har redan

vidtagit en del åtgärder i denna riktning. I propositionen En uthållig

energiförsörjning (prop. 1996/97:84, bet.1996/97:NU12, rskr.

1996/97:272) anvisades medel bl.a. för provning, testning och märkning

av energikrävande produkter och system samt för viss

kunskapsförmedling. Stöd anvisades även till lokala energirådgivare i

kommunerna (se även avsnitt 9 om varuprovning).

Debitering efter faktisk förbrukning

Individuell mätning och debitering efter faktisk energiförbrukning kan

för många hushåll utgöra ett incitament för minskad energiförbrukning.

I stort sett samtliga småhus har redan i dag individuell mätning och

debitering av energianvändningen avseende hushållsel, uppvärming och

tappvarmvatten. För småhus med elvärme sker oftast ingen separering av

hushållsel och el för uppvärmning, men metoder finns för att bedöma

fördelningen.

Ett flertal ansatser har gjorts på statens initiativ när det gäller

individuell mätning och debitering av energiförbrukning i flerfamiljshus.

Bl.a. har räntesubventioner för att installera mätare för tappvarmvatten

införts. Erfarenheterna har dock varit mindre goda både avseende

mätteknikens tillförlitlighet och informationsvärdet för användaren,

vilket bl.a. beror på värmetransporter i byggnaden. System för individuell

mätning av energiförbrukningen i flerfamiljshus innebär vidare stora

kostnader för fastighetsägaren och därmed ökade kostnader för de

boende. Det är också tveksamt om de tekniska lösningar som i dag finns

är kostnadseffektiva. Vidare är det inte klarlagt om ett införande av

individuell mätning innebär ett ändrat beteende från hushållens sida.

Storleken på besparingarna för olika kategorier av boende måste först

utredas. Vid nybyggnationer kommer frågan dock i ett annat läge,

förutsatt att hänsyn tas till mätning redan i projekteringsstadiet. Vid

ombyggnad av befintliga byggnader ökar också förutsättningarna för

genomförande av individuell mätning.

Det finns inget som hindrar att fastighetsägare installerar

mätutrustning, t.ex. i samband med ombyggnad. Installationer har gjorts i

ett trettiotal fastigheter. Arbete pågår med förändringar av lagstiftning i

syfte att underlätta och förbilliga installationen av individuell mätning på

frivillig väg. Inom ramen för uppdraget att lämna förslag till hur Sverige

kan uppfylla SAVE-direktivet kommer Statens energimyndighet att

behandla frågan om individuell mätning och debitering av

energiförbrukning.

11 Åtgärder som rör resandet

Sammanfattning

Det krävs åtgärder för att göra biltrafiken förenlig med ett ekologiskt

hållbart samhälle och för att motverka en utveckling mot ett ensidigt

beroende av bilinnehav.

Konsumentverket bör samverka med berörda myndigheter samt

branschrepresentanter och konsumentföreträdare som arbetar för att

åstadkomma en utveckling i konsumenternas intresse på

kollektivtrafikområdet.

Regeringen har gett Konsumentverket och Vägverket i uppdrag att i

samarbete med Naturvårdsverket ge ut en samlad

konsumentinformation om bilar.

Kollektivtrafiken

Det krävs åtgärder för att göra biltrafiken förenlig med ett hållbart

samhälle och för att motverka ett ensidigt beroende av bil. En väl

fungerande kollektivtrafik möjliggör minskat bilberoende. Det utbud och

den service som kollektivtrafiken erbjuder måste därför bli mer

kundanpassad.

Konsumentverket bör samverka med de berörda myndigheterna samt

branschrepresentanter och konsumentföreträdare som arbetar för att

åstadkomma en utveckling i konsumenternas intresse på kollektivtrafik-

området. Resenärernas erfarenheter kan i vissa frågor också tas till vara

mer direkt inom olika organ som inrättas för detta ändamål, s.k. trafikant-

råd.

Regeringen redogör mer utförligt för åtgärder för att förbättra

kollektivtrafiken i den kommande transportpolitiska propositionen.

Bilars miljöegenskaper

Resultat från en undersökning av Konsumentverket om bilars

bränsleförbrukning, utförd på 1995 års bilmodeller, visar att

bränsleförbrukningen ligger kvar på samma nivå som år 1987. Detta

beror enligt Konsumentverket på att biltillverkarna fortsätter att prioritera

bl.a. ökad effekt och vikt framför minskad bränsleförbrukning och

därmed lägre koldioxidutsläpp.

Konsumenternas möjlighet att genom sitt val påverka bilparkens

sammansättning från miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt är en

betydelsefull kraft som bör tillvaratas. En förutsättning är att

konsumenterna får lättillgänglig, saklig och heltäckande information. För

konsumenterna är förutom miljöfaktorer även faktorer såsom säkerhet,

ekonomi och kvalitet betydelsefulla. Genom en samlad

konsumentinformation om bilar underlättas konsumenternas

ställningstaganden. Det är även viktigt att hushållen uppmärksammas på

att körsätt och användning har betydelse ur miljösynpunkt. Eftersom

material och kemiska substanser i bilar kan vara miljö- och även

hälsofarliga är information om dessa aspekter också av betydelse för

konsumenterna.

Enligt Konsumentverkets riktlinjer måste bränsleförbrukning, miljö-

klass och koldioxidutsläpp framgå av marknadsföringen av nya

personbilar. Konsumentverket har även utfärdat riktlinjer som innebär att

en näringsidkare som säljer begagnade personbilar är skyldig att

varudeklarera dessa. Det vore önskvärt om dessa riktlinjer också kunde

omfatta begagnade bilars miljöegenskaper.

Hösten 1996 uppdrog regeringen åt Konsumentverket och Vägverket

att i samarbete med Naturvårdsverket årligen ge ut en samlad,

lättillgänglig konsumentinformation om bilar som skall omfatta ett

system för märkning. Systemet skall bedöma trafiksäkerhet, utsläpp av

miljöskadliga ämnen, bränsleförbrukning och övrig information av

intresse för konsumenterna. Informationen skall utformas så att den

underlättar konsumenternas val av bilar med goda trafiksäkerhets- och

miljöegenskaper samt beaktar det hushållsekonomiska perspektivet. I

november 1997 överlämnades en lägesrapport till regeringen. Av

rapporten och enligt vad regeringen i övrigt har erfarit kommer

bilköparen i det kortare perspektivet att få tillgång till en

informationsprodukt som bl.a. redovisar nya bilars koldioxidutsläpp,

bränsleförbrukning, miljöklass, pris, garantier och vissa fordonsdata.

Krocksäkerhetsuppgifter och vissa ytterligare miljöparametrar kan

komma att finnas med i kommande utgåvor. Arbetet med att utveckla ett

märkningssystem fortsätter, men för närvarande saknas tillförlitliga

uppgifter för flera relevanta komponenter. För köpare av begagnade bilar

kommer en skrift att ges ut med anmärkningar från kontrollbesiktningen

för olika bilmodeller av olika årgång, vari bl.a. ingår information om

ägandekostnad, reparation, service, rost, krocksäkerhet och

säkerhetsutrustning.

Utöver nämnda uppdrag beslutade regeringen i december 1997 att

uppdra åt Vägverket och Konsumentverket, att i samarbete med

Naturvårdsverket, årligen ta fram och förmedla ett samlat och

lättillgängligt underlag för en opartisk och saklig konsumentupplysning i

frågor som rör vägtransportsystemets trafiksäkerhet och miljöpåverkan

med beaktande av det hushållsekonomiska perspektivet. Syftet skall vara

att underlätta för konsumenterna och trafikanterna att välja de mest

trafiksäkra och miljövänliga produkterna och tjänsterna.

När det gäller bränslens miljöklasser har ett informationsmaterial

utarbetats av Konsumentverket, Naturvårdsverket, Motormännens

Riksförbund, Svenska Petroleuminstitutet och Bilindustriföreningen. En

informationsfolder sprids via bilhandeln, bensinstationer och

konsumentvägledare. Vidare har regeringen gett Naturvårdsverket i

uppdrag att i samverkan med främst Konsumentverket fortsätta

överläggningarna med branschen om frivilliga åtaganden avseende

introduktion av bättre bensinkvalitet och information till konsumenterna.

Naturvårdsverket bör även i samarbete med bl.a. Konsumentverket

förmedla information om de alternativa drivmedlen och deras möjligheter

att på såväl kort som lång sikt ersätta dieselolja och bensin. Utvecklingen

av bilar som drivs med alternativa drivmedel aktualiserar frågan hur den

framtida deklarationen av en bils bränsleförbrukning skall beräknas och

anges för att en bilköpare skall kunna jämföra miljöpåverkan mellan

olika drivmedel.

Inom ramen för samarbetet inom EU arbetar Sverige för att stärka

konsumenternas påverkan på utformningen av motorfordonen och för ett

gemensamt europeiskt system för märkning av motorfordons miljö- och

trafiksäkerhetsprestanda. Inom EU pågår för närvarande överläggningar

med bilindustrin om att få till stånd en minskning av bilarnas

bränsleförbrukning. Målet är 5 liter/100 km år 2005.

Konsumentinformation utgör en del av detta arbete. Konsumentverket

deltar i en arbetsgrupp som behandlar dessa frågor.

12 Stöd till lokal och frivillig verksamhet

Sammanfattning

Lokalt finns ett stort engagemang för frågor som rör konsumtion och

miljö. Detta är positivt eftersom stödet till enskilda hushåll torde få

störst effekt om det finns tillgängligt så nära den enskilde individen

som möjligt. För att stödja och stimulera lokalt arbete är det viktigt

med centralt stöd i form av fortbildning, faktaunderlag och

rådgivning. De kommunala konsumentvägledarna kan spela en viktig

roll bl.a. genom att de kan erbjuda samlad konsumentinformation.

Samarbete mellan lokala aktörer såsom konsumentvägledare och

energirådgivare är positivt av samma skäl.

Regeringen avser att vid angivande av mål och inriktning för

fördelning av medel till frivilliga organisationers verksamhet ange att

hushållsrelaterade miljöfrågor under en period bör ges hög prioritet.

Stöd till lokala aktörer

På lokal nivå är många aktörer aktiva i arbetet med frågor som rör

konsumtion och miljö, vilket är positivt eftersom stödet till enskilda

hushåll torde få störst effekt om det finns tillgängligt så nära den enskilde

individen som möjligt. Konsumtions- och livsstilsfrågor utgör en central

del av det lokala Agenda 21-arbetet. Den kommunala

konsumentverksamheten och ideella organisationer har i stor

utsträckning bidragit till ett ökat engagemang för miljöfrågor på lokal

nivå. Även miljö- och hälsoskyddskontor, landstingen och kommunala

energirådgivare driver miljöfrågor ur ett konsumentperspektiv. Ofta drivs

projekt i samarbete mellan dessa aktörer, vilket är värdefullt då det

innebär att en bred och samlad information om konsumtion och miljö kan

erbjudas. På så sätt kan ett helhetsperspektiv på hushållens problem

presenteras. I många kommuner finns s.k. medborgarkontor som bör

kunna spela en viktig roll i detta arbete. En arbetsgrupp för

medborgarkontor inom Inrikesdepartementet kommer att beakta detta

särskilt. Det finns i dag ett hundratal medborgarkontor i ca 50

kommuner. Antalet väntas öka kraftigt de närmaste åren. Ett tjugotal

kommuner avser att ha aktiviteter vid medborgarkontor som knyter an till

Agenda 21-arbetet.

Regeringen har tagit initiativ till ett antal åtgärder för att stärka det

lokala arbetet med miljöfrågor. En möjlighet för kommunerna att få

statligt stöd till s.k. lokala investeringsprogram som ökar den ekologiska

hållbarheten i samhället har införts genom beslut med anledning av 1997

års ekonomiska vårproposition (prop. 1996/97:150). Ett sådant program

utgörs av en sammanställning av insatser som lokala aktörer, privata som

offentliga, åtar sig att genomföra. Det lokala Agenda 21-arbetet och

därmed hushållsrelaterade miljöfrågor kan tas tillvara i arbetet med

investeringsprogrammen. Genom beslut som fattas med anledning av

propositionen En uthållig energiförsörjning (prop. 1996/97:84, bet.

1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272) har kommunerna vidare möjlighet att

erhålla bidrag för lokal energirådgivning. Regeringen menar att det bl.a.

för enskilda hushåll kan vara svårt att tillgodogöra sig tillgängligt

informationsmaterial på grund av energifrågornas komplexitet. Det finns

därför behov av att få informationen anpassad till den egna situationen

genom lokalt förankrad rådgivning.

För att understödja och stimulera lokalt arbete med inriktning på

hushållsrelaterade miljöfrågor är det viktigt med centralt stöd.

Konsumentverket erbjuder denna typ av stöd i form av grundutbildning

och fortbildning av kommunala vägledare, faktaunderlag och rådgivning.

Informationsteknologin kan härvid utgöra ett viktigt hjälpmedel.

Regeringen beslutade i mars 1995 att tillkalla en nationell Agenda 21-

kommitté för att medverka i arbetet med att utveckla, fördjupa och

förankra Agenda 21 och för att medverka i utarbetandet av Sveriges

rapport till FN:s extra generalförsamling om hållbar utveckling år 1997.

Kommittén presenterade under hösten 1997 sitt slutbetänkande (SOU

1997:105) med förslag till åtgärder för det fortsatta arbetet med Agenda

21. För det fortsatta samordningsarbetet på central nivå har regeringen

tillkallat en särskild utredare. Utredaren skall bl.a. sprida erfarenheter och

goda exempel. Frågor som rör konsumtion och miljö bör utgöra en viktig

del av detta arbete.

Stöd till frivilliga organisationer

Frivilliga organisationers arbete är av stor betydelse när det gäller att

engagera människor att ta hänsyn till miljön och att skapa opinion.

Konsumentverket har sedan början av 1990-talet fördelat stöd till

frivilliga organisationer som genomför projekt med konsumentpolitisk

inriktning. Detta stöd omfattar inte bara ekonomiska bidrag utan innebär

också faktaförmedling genom kurser och konferenser samt skriftligt

material. I vissa fall omfattar stödet också hjälp med att nå ut med

informationsmaterial som produceras inom projekten. Allt fler föreningar

och organisationer söker medel för att lokalt arbeta med miljö- och

livsstilsfrågor. Under budgetåret 1995/96 var drygt 20 procent av de

projekt som beviljades bidrag inriktade på miljöfrågor. Generellt sett har

stödet till projekten gett bra resultat i förhållande till de förhållandevis

små beloppen.

För att stimulera mer aktivitet och engagemang kring frågor som rör

konsumtion och miljö avser regeringen att vid angivande av mål och

inriktning för fördelning av medel till frivilliga organisationers

verksamhet ange att hushållsrelaterade miljöfrågor under en period bör

ges hög prioritet.

13 Internationellt samarbete

Sammanfattning

Sverige bör fortsättningsvis delta aktivt i det internationella arbete

som rör konsumenterna och miljön inom Norden, EU, OECD och FN.

Det nordiska samarbetet utgör en bra plattform som ger goda

möjligheter att påverka behandlingen av dessa frågor inom övriga

internationella fora.

Många av miljöproblemen är globala och kan endast lösas fullt ut

genom ett gemensamt internationellt agerande. Det finns också ambitiösa

internationella program på miljöområdet.

Arbetet med hållbara konsumtions- och produktionsmönster utgör en

central del av det internationella och regionala arbetet för hållbar

utveckling.

När det gäller det nordiska samarbetet har projekt som rör konsumtion

och miljö bedrivits inom ramen för Ämbetsmannakommittén för

konsumentfrågor under Nordiska Ministerrådet. Det nuvarande nordiska

handlingsprogrammet för konsumentområdet skall revideras under det

svenska ordförandeskapet år 1998. Sverige kommer att verka för att den

framtida handlingsplanen skall innehålla en mer konkret målsättning för

hushållsrelaterade miljöfrågor. Ämbetsmannakommittén för

konsumentfrågor och Ämbetsmannakommittén för miljöfrågor har

initierat ett tvärsektoriellt arbete för att samordna frågor som är

gemensamma för båda sektorerna (se avsnitt 9). De två profilfrågor som

kommer att prägla samarbetet under Sveriges ordförandeskap år 1998 är

sysselsättning och ekologisk hållbarhet. Arbetet skall bedrivas inom

ramen för de olika sektorerna, vilket kommer att ge ytterligare tyngd åt

miljöfrågorna inom konsumentpolitiken.

Europeiska kommissionen har inrättat ett europeiskt rådgivande forum

för miljöfrågor och hållbar utveckling. Detta forum består av företrädare

för industrin och näringslivet, lokala och regionala myndigheters

yrkessammanslutningar, fackföreningar samt miljövårds- och

konsumentorganisationer. Vidare pågår inom kommissionens

generaldirektorat för konsumentfrågor, GD XXIV, ett arbete med hållbar

konsumtion. Sverige är berett att bistå aktivt i detta arbete.

Inom OECD bedrivs sedan år 1993 arbete för en utveckling mot

hållbara konsumtions- och produktionsmönster. Bland annat har

rekommendationer utarbetats för möjliga åtgärder för medlemsstaterna

att öka konsumenternas miljömedvetenhet i syfte att uppnå hållbara

konsumtionsmönster. Dessutom har en sammanställning gjorts av

miljömärkningssystem i olika länder och miljömärkningens effekter på

handel och miljö.

Inom ramen för FN:s extra möte för utveckling av Agenda 21

(UNGASS 19) deltog Sverige genom EU. Sverige var särskilt aktiv bl.a.

när det gällde EU:s ståndpunkter i fråga om hållbara produktions- och

konsumtionsmönster. Hållbara produktions- och konsumtionsmönster

blev tillsammans med fattigdomsbekämpning en av två övergripande

målsättningar vad gäller det fortsatta internationella arbetet med Agenda

21. I mötets slutdokument för det fortsatta genomförandet av Agenda 21

slås bl.a. fast att ett medel för att förändra ohållbara produktions- och

konsumtionsmönster är att verka för ett ökat medvetande hos

konsumenterna om frågor som rör sambandet mellan konsumtion och

miljö. Vidare pågår inom FN för närvarande arbete med att integrera

hållbara konsumtions- och produktionsmönster i de konsumentpolitiska

riktlinjer som antagits inom FN.

Frågor som rör WTO (World Trade Organization) och det

internationella standardiseringsarbetet behandlas under avsnitt 9.

14 Uppföljning och redovisning

Sammanfattning

Regeringen kommer att ge Konsumentverket i uppdrag att, i

samarbete med Naturvårdsverket och övriga berörda myndigheter,

följa upp miljömålet inom konsumentpolitiken och de sektorsmål som

skall utarbetas.

Regeringen avser att senast år 2001 återkomma till riksdagen med en

lägesrapport om hur arbetet med miljömålet i konsumentpolitiken

fortskrider och senast år 2002 redovisa effekterna av detta arbete.

Införandet av nationella miljömål och sektorsmål innebär att en mer

ingående uppföljning av de olika sektorernas miljöpåverkan kommer att

göras framöver.

Att följa upp de sektorsmål som Konsumentverket skall utarbeta utgör

en naturlig del av ett sektorsansvar. Konsumentverket skall till

regeringen årligen redovisa vilka åtgärder som vidtagits och vid lämpliga

tidpunkter redovisa effekterna av dessa. När det gäller hushållens

miljöpåverkan genom energianvändning (utom transporter) har Statens

energimyndighet dock det övergripande ansvaret för uppföljningen

genom att myndigheten har ett övergripande ansvar för det

energipolitiska programmet. Förutom en kontinuerlig uppföljning av

sektorsmålen är det nödvändigt att analysera och utvärdera hur

sektorsmålen bidrar till att uppfylla de nationella miljömålen och om

dessa mål kan uppnås på annat sätt. En sådan genomgripande utvärdering

kan göras först när sektorsmålen har verkat under några år och

erfarenheter vunnits.

För att kunna följa upp mål och vidtagna åtgärder krävs både kunskap

om hushållssektorns miljöpåverkan till följd av konsumtion och om

hushållens levnadsvanor i övrigt. Konsumentverket skall i samarbete

med Naturvårdsverket utveckla den kunskap som krävs. Av traditionella

miljödata som anger utsläpp och övriga miljöproblem kan inte

bakomliggande aktivititer i samhället utläsas. Dessa uppgifter behöver

således kompletteras med mätningar av parametrar som ligger närmare

den som orsakar problemen. Sambandet mellan miljöfrågorna och andra

politikområden, såsom konsumentpolitiken, medför således att

miljöstatistiken bör integreras med annan statistik (se avsnitt 7).

Så kallade indikatorer för ekologisk hållbar utveckling kan användas

som hjälpmedel för att följa upp mål och vidtagna åtgärder. Ett antal

sådana indikatorer har tagits fram av Miljövårdsberedningen i

betänkandet Gröna nyckeltal (SOU:1998:15). Arbetet med indikatorer

fortsätter i syfte att tillämpas i budgetpropositionen för år 1999.

Indikatorer kan bl.a. visa i vilken mån hushållen ändrar levnadsvanor och

konsumtion för ett hållbart samhälle. En sådan indikator kan t.ex. utgöras

av andelen invånare som promenerar, cyklar eller nyttjar kollektivtrafik

till arbetet.

Regeringen kommer att redogöra närmare för strukturen för

uppföljningen av mål i den miljöpolitiska propositionen.

Regeringen avser att senast år 2001 återkomma till riksdagen med en

lägesrapport om hur arbetet med miljömålet i konsumentpolitiken

fortskrider och senast år 2002 visa på mer konkreta effekter av arbetet.

15 Ekonomiska konsekvenser

Handlingsplanen är som tidigare nämnts inledningen av en långsiktig

process för att uppmuntra och underlätta för hushållen att ta ansvar för

miljön. Handlingsplanen skall genomföras inom ramen för befintliga

resurser och ambitionsnivån får därför anpassas till de omprioriteringar

som kan göras. Kostnaderna och möjligheterna att omprioritera hänger

nära samman med omfattningen av insatserna, dvs. de kan genomföras i

mer eller mindre stor skala beroende på tillgängliga resurser.

Handlingsplanen berör huvudsakligen Konsumentverkets verksamhet.

Regeringen anser att en viss omprioritering av Konsumentverkets

verksamhet successivt måste genomföras. Miljömålet är en nyhet inom

konsumentpolitiken och det är därför viktigt att det även i praktiken får

samma tyngd och genomslag som övriga mål.

Miljöfrågorna bör genomsyra hela Konsumentverkets verksamhet,

vilket underlättas av att de fyra konsumentpolitiska målen i stor

utsträckning är ömsesidigt stödjande. Detta innebär att verket i många

fall använder ett och samma verksamhetsområde för att uppfylla flera

mål. Exempelvis kan verket inom ramen för marknadsbevakningen under

avgränsade perioder fokusera på vissa prioriterade områden genom

tematiska insatser. Detta kan innebära att

Konsumentverket/Konsumentombudsmannen under en tid kan prioritera

bevakning av miljöargument i marknadsföringen.

Regeringen har i sitt beslut om regleringsbrev till Konsumentverket

uppdragit åt verket att senast den 15 januari 1999 lämna underlag för en

fördjupad prövning. Först när detta underlag föreligger kan med säkerhet

avgöras hur mycket av Konsumentverkets resurser som kan omfördelas.

För att ge snabbare genomslag av vissa av åtgärderna kommer

regeringen att avsätta vissa medel som finns tillgängliga. Eventuella

ytterligare medel får därefter behandlas i sedvanlig ordning.

Utredarens sammanfattning av betänkandet

Konsumenterna och miljön (SOU 1996:108)

Mitt uppdrag är att utforma en handlingsplan för det nya miljömålet i

konsumentpolitiken. Miljömålet är formulerat: "att sådana konsumtions-

och produktionsmönster utvecklas som minskar påfrestningarna på

miljön och som bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling". Detta är ett

mycket långtgående mål. I princip skulle det kunna gälla som ett

övergripande mål för hela miljöpolitiken.

Konsumenten är den centrala aktören och i min handlingsplan har jag ett

hushållsnära perspektiv. I hushållet produceras t.ex. mat och avfall

parallellt med konsumtionen av lagad mat, värme och el. På marknaden

kan konsumenten välja att köpa miljöanpassade produkter. Som

medborgare kan konsumenten agera opinionsbildande, organisera sig och

uttrycka sin vilja i allmänna val. Min handlingsplan syftar till att stärka

både konsument- och medborgarrollen.

Det nya miljömålet ger en ny dimension åt konsumentfrågorna. Fler ska

engageras att anta en livsstil som medger en hållbar utveckling. Därför

måste den konsumentpolitiska verksamheten inriktas på alla grupper i

samhället och mycket stora förändringar behövs. Det är ofrånkomligt att

vår konsumtion och våra livsmönster också ska ses i ett globalt

perspektiv, eftersom vi förbrukar ändliga resurser och eftersom

miljöpåverkan går över nationsgränserna.

Det är en vanlig föreställning att konsumenterna behöver mer

information för att kunna leva miljöanpassat. Men för att åstadkomma

sådana genomgripande förändringar av livsmönstren måste information

kombineras med andra styrmedel.

Jag har därför utformat tre strategier som tillsammans kan lägga grunden

för det fortsatta arbetet för miljömålet. Strategierna innebär att

konsumentfrågorna ska få högre status, att konsumenternas engagemang

ska underlättas och tas tillvara samt att konsumenterna ska få entydiga

budskap i miljöfrågor.

Mina generalla förslag handlar dels om hur processen i arbetet ska starta

och utvecklas vidare, dels om hur ansvaret för arbetet ska fördelas mellan

aktörerna. Redan nu är det många offentliga aktörer inom

konsumentområdet och med miljömålet tillkommer ytterligare fler.

Vidare lämnar jag förslag på konkreta åtgärder inom några områden.

Med dessa exempel vill jag visa på tillämpningen av de tre strategierna.

Processen i arbetet mot miljömålet

De viktigaste delarna i processen är enligt min mening att utveckla

miljömålet, göra det mätbart och sedan redovisa hur vi närmar oss målet.

För att närmare precisera miljömålet föreslår jag att det ska kompletteras

med ett kunskapsmål. Kunskap och insikter om miljöproblemen är en av

förutsättningarna för konsumenternas engagemang Kunskapsmål kan

omfatta grundläggande naturvetenskapliga insikter men det är lika viktigt

att de globala sambanden mellan konsumtion och miljöpåverkan kan

klarläggas.

Miljömålet kan emellertid preciseras på flera sätt. Jag föreslår att det

även ska kopplas till miljöpolitikens mål. Om konsumenternas andel av

utsläppen av ämnen som påverkar miljön uppskattas, kan mätbara mål

anges för hur mycket utsläppen från konsumentsektorn ska minska.

Sådana mål kan direkt följas upp och redovisas.

En konsumentpolitisk redovisning bör fortlöpande göras till riksdagen.

När det gäller miljömålet föreslår jag att en årlig avstämning ska visa

kunskapsläget, förändringarna av konsumentsektorns utsläpp samt hur

den kombinerade strategin har kunnat följas. Dessutom föreslår jag

avstämningen ska visa hur förslag i offentliga utredningar och

propositioner beaktar effekterna på hushållens miljöpåverkan. Genom

den senare delen av redovisningen avser jag att framtida politiska beslut

ska kunna ge konsumenterna samstämmiga budskap i miljöfrågor.

Ansvarsfördelning i arbetet mot miljömålet

Arbetsfördelningen mellan de olika aktörerna bör renodlas så att

Konsumentverket får huvudansvaret för att konkretisera inriktningen för

arbetet mot miljömålet. Om miljömålet ska realiseras krävs att en bred

miljökompetens kan byggas upp inom verket. Detta kräver i sin tur

antingen att verksamheten omprioriteras eller får utökade resurser.

Den kommunala konsumentverksamheten behöver ökade resurser likaså.

Konsumentverket kan dock söka andra samarbetspartners som, utöver de

kommunala konsumentvägledarna, skulle kunna fungera som en länk till

konsumenterna.

Övriga myndigheter ska ha ett uttalat ansvar att samverka med

Konsumentverket i konsument- och miljöfrågor. Men jag ser att

samarbetet mellan de olika aktörerna i konsumentverksamheten måste

systematiseras och befästas ytterligare.

En delegation för konsument- och miljöfrågor kan förutom att befästa

samarbetet även ge ökad status åt frågorna samt, inte minst viktigt, skapa

utrymme för det gränsöverskridande nytänkande som miljömålet i

konsumentpolitiken kräver. Delegationen kan vara ett värdefullt stöd för

Konsumentverket då deras verksamhet vidgas till att också omfatta

miljömålet. Den kan vidare ha en pådrivande roll i framtagandet av

underlag till regeringens årliga skrivelse till riksdagen.

Generella förslag

I sammanfattning är mina generella förslag för arbetet mot miljömålet

alltså:

att miljömålet ska ha samma tyngd som övriga konsumentpolitiska mål

att miljömålets precisering ska ses över och uppdateras fortlöpande

att miljömålet ska konkretiseras med ett kunskapsmål

att miljöpolitikens mål ska relateras till konsumentsektorn

att förslagen i offentliga utredningar och propositioner ska beakta

förväntade effekter på hushållens miljöpåverkan

att regeringen årligen ska redovisa till riksdagen hur miljömålet

utvecklas

att regeringen ska inrätta en delegation för miljö och konsumentfrågor

att Konsumentverket ska ges ett sektorsansvar för miljömålet i

konsumentpolitiken

att andra myndigheter ska samverka med Konsumentverket i frågor som

rör konsumenterna och miljön

att Naturvårdsverket ska bedöma hur konsumentsektorn så som andra

sektorer av samhället bör bidra till de nationella målen om minskade

utsläpp

att flera aktörer ska bidra till att kunskapsmålet nås. Konsumentverket

ska ha huvudansvaret för utbildning och information riktad till

konsumenter i frågor om konsumtion och miljö. Utbildnings- och

förlagsverksamhet ska vara myndighetsuppgifter för Konsumentverket.

Högskolelagens portalparagraf ska kompletteras med att utbildningen ska

förmedla kunskaper om miljön. Högskoleverket ska inrikta befintliga

utvecklingsanslag på integrerade miljöinslag i utbildningar inom

information, journalistik och media.

att Nationalkommittén för Agenda 21 ska verka för att det lokala

miljöarbetet sammanlänkar Agenda 21 med konsumentverksamheten.

att statligt stöd till frivilliga organisationers konsumentarbete ska

fördelas med beaktande av miljömålet.

Exempel på åtgärder enligt handlingsplanens strategier

Vår konsumtion av varor, vårt boende och våra resor är tre områden som

har stor betydelse för påverkan på miljön. Det är inom dessa områden

som stora förändringar skulle kunna uppnås. De åtgärder jag föreslår

inom dessa områden är inte de enda möjliga utan de är endast exempel.

Jag vill med exemplen visa att förändringar blir möjliga om strategierna i

min handlingsplan får samverka.

Följande är mina konkreta förslag inom varuområdet:

Konsument- och miljöfrågor ska beaktas i standardiseringsarbetet

genom

att generella analyser av konsekvenserna för konsumenter och miljö

genomförs i svenska förslag till standarder som utarbetas med statlig

finansiering.

att Sverige verkar för att generella analyser av konsekvenserna för

konsumenter och miljö genomförs i europeiskt och internationellt arbete

med produktstandardisering.

Konsumenternas inflytande i standardiseringsarbetet ska stärkas genom

att ansvaret för Konsumentrådet vid SIS vidgas till att inkludera

miljöfrågor. Samtidigt kompletteras rådets kompetens så att den också

inkluderar miljöfrågor.

att Sverige verkar för att Europeiska kommissionen förbättrar

möjligheterna för frivilligorganisationer att delta i det europeiska

standardiseringsarbetet.

Allmänna medel till standardisering och miljömärkning ska fördelas med

beaktande av miljömålet genom

att en andel av statsbidraget till näringslivsrelaterad standardisering

avsätts för miljöaspekter i standardiseringen.

att användningen redovisas av medel specialdestinerade till mandaterad

standardisering som anknyter till konsumentfrågor och yttre miljö.

att KRAV:s information om ekologiska livsmedel blir berättigad till

statligt stöd i samma utsträckning som SIS:s information om nordisk

miljömärkning.

att en del av statsbidraget till nordisk miljömärkning avsätts för

utveckling av kriterier för miljömärkning.

Marknadsföring ska inte använda vilseledande miljöargument genom

att Konsumentverket prövar sådana fall mot marknadsföringslagen.

Konsument- och miljöfrågorna ska synas i TV genom

att Konsumentverket verkar för att TV-reklam inte uppmuntrar till

beteenden som är skadliga för miljön och prövar sådana reklaminslag

mot marknadsföringslagen.

att Konsumentverket verkar för att praxis för det informerande TV-

programmet "Anslagstavlan" utvecklas så att också information om miljö

och livsstil kan sändas.

Konsumenterna ska enkelt kunna frånsäga sig direktadresserad reklam

genom

att reglerna för SPAR-registrets användning utvecklas så att enskildas

önskemål om att slippa reklam kan vidarebefordras till andra

registerhållare.

Konsumentprisindex ska bevaka KRAV-märkta varors pris genom

att Konsumentverket i samråd med Jordbruksverket verkar för en

prisbevakning i handeln av ekologiskt odlade varor.

När det gäller boendet är mina förslag:

Bostäder ska miljödeklareras genom

att Boverket i samråd med Konsumentverket och Naturvårdsverket

verkar för att konsumenterna får tillgång till miljödeklarationer av

bostäder.

Slutna kretslopp av näringsämnen från hushållen ska underlättas genom

att Naturvårdsverket i samråd med Boverket utvärderar försök med

kretsloppstoaletter och underlättar lokala, kretsloppsanpassade

avloppslösningar.

Konsekvenser av den avreglerade elmarknaden ska undersökas genom

att Konsumentverket i samverkan med NUTEK undersöker

konsekvenserna för konsumenterna och miljön av en avreglerad

elmarknad.

att Konsumentverket uppmuntrar energiföretagens rutiner som tar till

vara konsumenternas engagemang för att spara elenergi.

Hushållen ska debiteras efter faktisk energiförbrukning genom

att enskild förbrukning av värme och varmvatten mäts.

Miljöanpassning av bostaden ska ge rabatt på fastighetsskatten genom

att Boverket i samråd med Konsumentverket och Naturvårdsverket tar

fram ett system för differentiering av fastighetsskatten för

miljöanpassade bostäder. Detta system samordnas med systemet för

miljödeklaration av bostäder.

Inom resandet, slutligen är mina förslag:

Personbilar ska miljödeklareras genom

att Vägverket i samråd med Konsumentverket och Naturvårdsverket ver-

kar för att konsumenterna får tillgång till miljödeklarationer för

personbilar.

Konsumenterna ska få användbar information om transporter utan

bilägande genom

att Konsumentverket underlättar för konsumenterna att få tillgång till

användbar information om transporter utan bilägande samt samlar in och

sprider kunskap och erfarenheter om resenärernas villkor i

kollektivtrafiken mellan bl.a. kommuner.

Enskilda utan bil ska kunna dra av kostnaden för hyrbil genom

att enskilda skattskyldiga personer som inte äger bil får rätt att dra av

kostnader för bruk av hyrbil mot kommunalskatten.

Enskilda som innehar förmånsbil ska kunna tjäna på att köra sparsamt

genom

att Vägverket i samråd med Konsumentverket och Naturvårdsverket tar

fram ett system för differentiering av beskattningen av förmånsbilar som

utgår från bilens miljöegenskaper. Detta system samordnas med systemet

för miljödeklaration av bilar.

att värdet av förmånsbil beskattas utgående från dels förmånsbilens

miljöegenskaper, dels företagets bokförda kostnader för bilen, företagets

kapitalkostnader för bilens inköp samt bilens värdeminskning baserad på

inköpspris och körsträcka.

att innehavaren av en förmånsbil själv betalar bensinförbrukningen. Kör-

ning av förmånsbil i tjänsten ersätts sedan på liknande sätt som

användandet av privat bil i tjänst.

Förteckning över remissinstanser

Remissyttranden med anledning av betänkandet Konsumenterna och miljön

(SOU 1996:108) har avgetts av:

Länsrätten i Stockholms län, Datainspektionen, Vägverket, Statens institut

för kommunikationsanalys (SIKA), Statskontoret, Riksrevisionsverket

(RRV), Riksskatteverket (RSV),Statens skolverk, Högskoleverket, Lunds

universitet, Högskolan i Kalmar, Umeå universitet, Sveriges lantbruks-

universitet, Statens livsmedelsverk, Konsumentberedningen, Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK), Konkurrensverket, Elsäkerhetsverket,

Kommerskollegium, Boverket, Konsumentverket, Statens naturvårdsverk,

Kemikalienspektionen, Stockholms kommun, Uppsala kommun, Nybro

kommun, Härryda kommun, Göteborgs kommun, Örebro kommun,

Skellefteå kommun, Bilindustriföreningen, Chalmers Tekniska Högskola

AB, Folkbildningsrådet, Grossistförbundet Svensk Handel, Hyresgästernas

Riksförbund, Kemisk Tekniska Leverantörsförbundet, Kooperativa för-

bundet (KF), Konsumenter i Samverkan UNDERVERKET, Konsument-

vägledarnas förening, KRAV - Kontrollföreningen för ekologisk odling,

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Landstingsförbundet, Motormännens Riksförbund, Naturskyddsföreningen,

SIS-Standardiseringen i Sverige, Stiftelsen Håll Sverige Rent, SWEDAC,

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska Lokaltrafikföreningen,

Svenska Kommunförbundet, Svenska Vatten- och Avloppsverksföreningen,

Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges

Industriförbund, Sveriges Konsumentråd, Sveriges Köpmannaförbund,

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Villaägarnas Riksförbund.

Yttrande har vidare inkommit från:

Göteborgs universitet, Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien,

Hushållningssällskapens Förbund, ICA-handlarna samt Svenska Elektriska

Kommissionen.

Sammanfattning av Miljön i konsumentpolitiken

(Konsumentverket, rapport 1997:31)

Vi har inte funnit att det i relation till andra berörda myndigheter skulle

föreligga några hinder för att Konsumentverket ges ett sektorsansvar för

miljöfrågor. För att på ett effektivt sätt kunna hantera frågor som rör

miljöpåverkan från konsumentsektorn krävs dock tydliga former för

samverkan och en definierad ansvarsfördel-ning mellan

Konsumentverket och andra myndigheter. Vi har konstaterat att det finns

ett stort behov av samordning av det miljörelaterade arbete som sker

inom flera tangerande sektorer. En sådan uppgift bör enligt vår mening

åvila Naturvårds-verket.

Utifrån en beskrivning av Konsumentverkets nuvarande insatser på

miljöområdet visar vi i vilka delar vi skulle behöva förstärka arbetet och

hur samverkan med övriga myndigheter, kommuner samt konsument-

och miljöorganisationer kan vidareutvecklas. Med dessa resonemang till

grund har vi också föreslagit en precisering av vad Konsumentverkets

sektorsansvar för miljömålet i konsumentpolitiken bör omfatta. Vi har

dessutom i samarbete med Naturvårdsverket utarbetat ett förslag till

överenskommelse om ett fördjupat samarbete mellan de båda myndighe-

terna.

Vi menar att Konsumentverket i den föreslagna rollen som

sektorsmyndighet särskilt ska utveckla former för att beakta

miljöaspekter i myndighetsutövningen och i kunskapsuppbyggnaden

genom varuprovningar samt forsknings- och utvecklingsprojekt.

Ansvaret bör även innebära att verket utarbetar underlag som visar på

vilket sätt de mest påtagliga minskningarna i hushållens miljöbelastning

kan åstadkommas. Detta arbete, liksom utvecklingen av metoder för att

följa hur hushållens miljöpåverkan förändras över tiden, behöver ske i

samverkan med andra berörda aktörer. Vi pekar också på vikten av att

tillräckliga ekonomiska medel avsätts för att på ett effektivt och

långsiktigt sätt kunna stödja och utveckla frivilliga organisationers arbete

med konsument- och miljöfrågor, bland annat inom områdena

kollektivtrafik och livsmedel.

Konsumentverkets ansvar för miljömålet i konsumentpolitiken bör

vidare innefatta ett ansvar för kunskapsförmedling till hushållen i frågor

som rör konsumtionens effekter på miljön. Detta inkluderar utbildning

samt fakta- och informationsservice till konsumentvägledare och andra

vidareförmedlare på lokal nivå. I detta ansvar bör ingå att bygga upp en

samlad databas för förmedling av information om produkters

miljöpåverkan och vilken betydelse olika beteenden och levnadsvanor

har i miljöhänseende. Konsumentverkets uppgift bör vara att säkerställa

att denna information är relevant, hålls aktuell och utformas på ett

lättillgängligt sätt. För att ett sådant informationssystem ska få tillräcklig

omfattning är det av stor betydelse att Konsumentverket samverkar med

andra myndigheter, kommuner, organisationer och producenter och att en

fortlöpande dialog förs med såväl vidareinformatörer som enskilda

konsumenter.

I rapporten har vi översiktligt redovisat hur Konsumentverket kan

bidra i arbetet med att uppnå de av Naturvårdsverket nyligen föreslagna

nationella miljömålen. Ytterligare preciseringar av Konsumentverkets

roll i sammanhanget, inklusive mål och metoder för uppföljning, bör

anstå till dess de nya miljömålen fastställts av riksdag och regering.

Genomgången av miljömålen har, liksom arbetet med rege-

ringsuppdraget i dess helhet, skett i samverkan med Naturvårdsverket.

Konsumentverket har i förhållande till andra myndigheter med ett

sektorsansvar mycket begränsade resurser. Vår avsikt är att under de

närmaste åren genom omfördelning fördubbla andelen av våra egna

resurser för arbete inom ramen för det övergripande miljömålet. Vi kan

idag inte se någon möjlighet att inom nuvarande ekonomiska ramar

omdisponera ytterligare medel till arbetet med det övergripande

miljömålet. Enligt vår bedömning medför de förslag vi lämnat i denna

rapport ett behov av ytterligare anslagsmedel på i storleksordningen 20

miljoner per år, varav ca en tredjedel avser uppbyggnad av en

databaserad information om konsumtion och miljö.

De förslag vi presenterar i rapporten visar på vägar att förverkliga

konsumentpoli-tikens övergripande miljömål "att medverka till en

utveckling av sådana konsumtions- och produktionsmönster som minskar

påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar

utveckling". Enligt Agenda 21 är ohållbara konsumtions-mönster en av

de viktigaste källorna till miljöpåfrestningar främst i i-länderna. Att

främja konsumentmedvetandet och därmed konsumtionsmönster som

minskar miljöpåfrestningarna är därför också några av målen i Agenda

21. Vi menar att detta bara kan åstadkommas om man beaktar

konsumenternas möjligheter utifrån de sociala och ekonomiska

förutsättningar som olika hushåll har. Vår ambition har varit att ge en

allsidig och konstruktiv bild av hur Konsumentverket kan bidra till att

detta synsätt levandegörs i det svenska miljöarbetet, inte bara genom att

identifiera konsumenternas ansvar utan genom att också visa på hur

konsumenternas möjligheter att påverka sina egna och producenternas

miljöbelastning kan stärkas.

Inrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 februari 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1997/98:67 Konsumenterna och miljön

en handlingsplan för hållbar utveckling.

Skr. 1997/98:67

37

1

Skr. 1997/98:67

Bilaga 1

53

Skr. 1997/98:67

Bilaga 1

52

Skr. 1997/98:67

Bilaga 2

Skr. 1997/98:67

Bilaga 3

Skr. 1997/98:67

Bilaga 3

55

Skr. 1997/98:67

54