Regeringens proposition

1994/95:147

Rätten till förtidspension och sjukpenning samt

folkpension för gifta

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 februari 1995

Lena Hjelm-Wallén

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till åtgärder för att förtydliga regel-

systemet för aktörerna inom socialförsäkringssystemet och för att förbättra det

underlag som ligger till grund för beslut om förtidspension och sjukpenning.

Regeringen föreslår vidare att de särregler som gäller i förtidspensioneringen

för försäkrade som är 60 år eller äldre avskaffas. Därutöver föreslås ändrade

regler för folkpension för gifta så att samma folkpensionsbelopp utges oavsett

om maken uppbär folkpension eller ej. Lagändringarna för att förtydliga

regelsystemet samt förbättra beslutsunderlaget vid beslut om förtidspension och

sjukpenning föreslås träda i kraft den 1 oktober 1995. Vad gäller de särregler

för försäkrade som är 60 år eller äldre föreslås lagändringarna träda i kraft

den 1 januari 1997. Lagändringarna vad gäller ändrade regler för folkpension för

gifta föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................3

2 Lagtext............................................4

3 Ärendet och dess beredning........................16

4 Sjukförsäkring....................................18

 4.1 Disposition av lagreglerna....................18

 4.2 Sjukdomsbegreppet.............................19

 4.3 Bedömning av arbetsförmågan...................22

 4.4 Den försäkrades medverkan.....................24

 4.5 Den behandlande läkarens bedömning............27

 4.6 Försäkringskassans fördjupade prövning av sjukpenning-

 rätten........................................30

 4.7 Försäkringskassans möjlighet att införskaffa komplet-

 terande utredning.............................32

 4.8 Försäkringsläkare.............................36

5 Förtidspension....................................38

 5.1 Avskaffade äldreregler........................38

 5.2 Utredning om rätt till förtidspension.........42

6 Ekonomiska konsekvenser av förslagen rörande sjukförsäkring

 och förtidspension................................44

7 Folkpension för gifta.............................45

8 Författningskommentar.............................46

Bilaga 1 Sammanställning av remissyttranden över departe-

 mentspromemorian (Ds 1994:91) Rätten till förtids-

 pension och sjukpenning.....................53

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 februari 199572

Rättsdatablad........................................73

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till ändring i lagen (1961:381) om allmän

 försäkring,

 2. under femte huvudtitelns förslagsanslag Sjukpenning och rehabilitering för

 budgetåret 1995/96 anvisar ett belopp som är 1 500 000 000 kr lägre än vad

 som föreslagits i prop. 1994/95:100 bil. 6,

 3. under femte huvudtitelns förslagsanslag Förtidspensioner för budgetåret

 1995/96 anvisar ett belopp som är 260 000 000 kr lägre än vad som

 föreslagits i prop. 1994/95:100, bil. 6.

 3

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring1

 dels att 3 kap. 4, 7, 7 a och 8 §§, 6 kap. 2 §, 7 kap. 3 och 4 §§, 13 kap.

1 §, 16 kap. 2 §, 18 kap. 12 § samt 20 kap. 3 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 3 kap. 4 a och 8 a §§

och 7 kap. 3 b §, av följande lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

4 §2 För dagar i en sjukperiod gäller, om inte annat följer av 10 - 10 b §§

 1. att sjukpenning inte utges för den första dagen,

 2. att hel sjukpenning för de två följande dagarna utgör för dag 65 procent av

den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365,

 3. att hel sjukpenning för tid därefter till och med den trehundrasextiofemte

dagen utgör för dag 80 procent av den fastställda sjukpenninggrundande

inkomsten, delad med 365, och

 4. att hel sjukpenning för tid därefter utgör för dag 70 procent av den

sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365. Sjukpenningen avrundas till

närmaste hela krontal.

-------------------------------------------------------

(8 §) Som sjukperiod anses Som sjukperiod anses

tid, under vilken en tid, under vilken en

försäkrad i oavbruten följd försäkrad i oavbruten följd

lider av sjukdom som avses lider av sjukdom som avses

i 7 § eller har rätt till i 7 § eller har rätt till

sjukpenning enligt 7 b § sjukpenning enligt 7 b §

eller rehabili- eller rehabiliterings-

teringspenning enligt penning enligt 22 kap. 7 §.

22 kap. 7 §. Uppkommer för Uppkommer för den försäkrade

den försäkrade rätt till rätt till sjukpenning

sjukpenning enligt enligt kapitlet i ome-

kapitlet i omedelbar delbar anslutning till en

anslutning till en sjuk- sjuklöneperiod enligt lagen

löneperiod enligt lagen (1991:1047) om sjuklön,

(1991:1047) om sjuklön, skall sjukperioden enligt

skall sjukperioden enligt denna lag anses omfatta

denna lag anses omfatta också sjuklöneperioden.

också sjuklöneperioden.

 Om en sjukperiod börjar

(8 §) Om en sjukperiod inom fem dagar från det en

börjar inom fem dagar från tidigare sjukperiod

det en tidigare sjukperiod avslutats skall bestäm-

avslutats skall bestäm- melserna i första stycket

melserna i 4 och 10 a §§ samt 4 a och 10 a §§

tillämpas som om den tillämpas som om

senare sjukperioden

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1994:46. den senare sjukperioden

utgör en fortsättning på den utgör en fortsättning på den

tidigare sjukperioden. tidigare sjukperioden.

 Om den försäkrade gått miste om sjukpenning till följd av bestämmelserna i

första stycket 1 eller 10 a § första stycket 1 för sammanlagt tio dagar under de

senaste tolv månaderna utges sjukpenning för dag som avses i första stycket 1

med 65 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365.

4 a §

-------------------------------------------------------

(4 §) Om den försäkrade av Om den försäkrade av ar-

arbetsgivaren erhåller betsgivaren erhåller

skattepliktiga förmåner i skattepliktiga förmåner i

form av lön, bil, bostad form av lön, bil, bostad

eller helt fri kost under eller helt fri kost under

sjukdom för samma tid som sjukdom för samma tid som

sjukpenningen avser, skall sjukpenningen avser, skall

sjukpenning som utges till sjukpenning som utges till

och med den nittionde och med den nittionde

dagen i sjukperioden dagen i sjukperioden

minskas med det belopp som minskas med det belopp som

förmånerna under sjukdom förmånerna under sjukdom

överstiger 10 procent av överstiger 10 procent av

vad den försäkrade skulle ha vad den försäkrade skulle ha

fått i motsvarande förmåner fått i motsvarande förmåner

om han varit i arbete och om han varit i arbete och

sjukpenning som utges för sjukpenning som utges för

tid därefter minskas med tid därefter minskas med

förmånerna under sjukdom. förmånerna under sjukdom.

Till den del förmånerna Till den del förmånerna

under sjukdom utges i under sjukdom utges i

förhållande till förmåner i förhållande till förmåner i

arbete som för år räknat arbete som för år räknat

överstiger den högsta överstiger den högsta

sjukpenninggrundande sjukpenninggrundande

inkomst som kan beräknas inkomst som kan beräknas

enligt 2 § skall minsk- enligt 2 § skall minskning-

ningen dock endast ske med en dock endast ske med

belopp som överstiger 75 belopp som överstiger 75

procent av förmånerna i procent av förmånerna i

arbete när sjukpenning arbete när sjukpenning

utges med den procentandel utges med den procentandel

som anges i första stycket som anges i 4 § första

2, 90 procent av förmånerna stycket 2, 90 procent av

i arbete när sjukpenning förmånerna i arbete när

utges från och med den sjukpenning utges från och

fjärde till och med den med den fjärde till och med

nittionde dagen med den den nittionde dagen med

procentandel som anges i den procentandel som anges

första stycket 3, 80 i 4 § första stycket 3, 80

procent av förmånerna i procent av förmånerna i

arbete när sjukpenning arbete när sjukpenning

utges från och med den utges från och med den

nittioförsta till och med nittioförsta till och med

den trehundrasextiofemte den trehundrasextiofemte

dagen med den procentandel dagen med den procentandel

som anges i första stycket som anges i 4 § första

3 och 70 procent av stycket 3 och 70 procent

förmånerna i arbete för tid av förmånerna i arbete för

därefter när sjukpenning tid därefter när sjukpenning

utges med den procentandel utges med den procentandel

som anges i första stycket som anges i 4 § första

4. stycket 4.

 Vid tillämpning av

(4 §) Vid tillämpning av bestämmelserna i första

bestämmelserna i andra stycket skall ersättning

stycket skall ersättning som utges på grund av förmån

som utges på grund av förmån av fri gruppsjukförsäkring

av fri gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt grunder

som åtnjuts enligt grunder som fastställs i

som fastställs i kollektivavtal mellan

kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

arbetsmarknadens huvudorganisationer anses

huvudorganisationer anses som lön under sjukdom från

som lön under sjukdom från

 arbetsgivare.

arbetsgivare.

 Det belopp varmed

(4 §) Det belopp varmed minskning skall göras

minskning skall göras avrundas till närmast lägre

avrundas till närmast lägre hela krontal. Avräkning

hela krontal. Avräkning skall i första hand göras

skall i första hand göras vid utbetalning av

vid utbetalning av sjukpenning som avser

sjukpenning som avser samma tid som de förmåner

samma tid som de förmåner under sjukdom som föranlett

under sjukdom som föranlett minskningen men får också

minskningen men får också göras vid närmast följande

göras vid närmast följande utbetalning av sjukpen-

utbetalning av sjuk-

 ning.

penning.

7 §3

-------------------------------------------------------

 Sjukpenning utges vid Sjukpenning utges vid

sjukdom som sätter ned den sjukdom som sätter ned den

försäkrades arbetsförmåga medförsäkrades arbetsförmåga med

minst en fjärdedel. Med minst en fjärdedel. Vid

sjukdom jämställs ett denna bedömning skall

tillstånd av nedsatt bortses från

arbetsförmåga, som orsakats arbetsmarknadsmässiga,

av sjukdom för vilken ekonomiska, sociala och

sjukpenning utgetts och liknande förhållanden. Med

som fortfarande kvarstår sjukdom jämställs ett

efter det att sjukdomen tillstånd av nedsatt

upphört. arbetsförmåga, som orsakats

 av sjukdom för vilken

 sjukpenning utgetts och

 som fortfarande kvarstår

 efter det att sjukdomen

 upphört.

 Saknar den försäkrade arbetsförmåga utges hel sjukpenning. Om arbetsmågan inte

saknas helt men är nedsatt med minst tre fjärdedelar utges tre fjärdedels

sjukpenning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges

halv sjukpenning. I annat fall utges en fjärdedels sjukpenning.

-------------------------------------------------------

(8 §) Vid bedömningen av om Vid bedömningen av om

arbetsförmågan är fullständigtarbetsförmågan är fullständigt

nedsatt skall, om nedsatt skall, om den

sjukdomen kan antas vara försäkrade kan antas kunna

kortvarig, särskilt beaktas återgå till sitt vanliga

om den försäkrade på grund avarbete, särskilt beaktas om

sjukdomen är ur stånd att den försäkrade på grund av

utföra sitt vanliga eller sjukdomen är ur stånd att

därmed jämförligt arbete. Om utföra sitt vanliga eller

den försäkrade på grund av annat lämpligt arbete som

sjukdomen behöver avstå från arbetsgivaren tillfälligt

förvärvsarbete under minst erbjuder den anställde. Om

en fjärdedel av sin normala den försäkrade på grund av

arbetstid en viss dag, sjukdomen behöver avstå från

skall hans arbetsförmåga förvärvsarbete under minst

anses nedsatt i minst en fjärdedel av sin normala

mot

3 Senaste lydelse arbetstid en viss dag,

1992:1702. skall hans arbetsförmåga

svarande mån den dagen. Vid anses nedsatt i minst mot-

prövning av den försäkrades svarande mån den dagen.

rätt till sjukpenning för

tid under vilken han

annars skulle ha uppburit

föräldrapenning, skall

arbetsförmågan anses nedsatt

endast i den utsträckning

som den försäkrades förmåga (8 §) Om den försäkrade inte

att vårda barnet är nedsatt kan antas kunna återgå till

på grund av sjukdomen. sitt vanliga arbete, skall

 försäkringskassan undersöka

(8 §) Om sjukdomen kan om den försäkrade efter sådan

antas bli långvarig eller åtgärd, som avses i 7 b §

den försäkrade bedöms inte eller 22 kap. kan försörja

kunna återgå till sitt sig själv genom

arbete, skall förvärvsarbete om arbets-

försäkringskassan undersöka förhållandena ändras eller om

om den försäkrade efter sådanannat lämpligt arbete

åtgärd, som avses i 7 b § erhålls. Därvid skall

eller 22 kap. 7 §, kan beaktas vad som rimligen

försörja sig själv genom kan begäras av honom med

förvärvsarbete om hänsyn till sjukdomen, hans

arbetsförhållandena ändras utbildning och tidigare

eller om annat lämpligt verksamhet samt ålder,

arbete erhålls. Därvid skall bosättningsförhållanden och

beaktas vad som rimligen andra sådana omständigheter.

kan begäras av honom med

hänsyn till sjukdomen, hans

utbildning och tidigare

verksamhet samt ålder,

bosättningsförhållanden och

andra sådana omständigheter.

-------------------------------------------------------

(8 §) Vid bedömningen av om

arbetsförmågan är fullständigt

nedsatt skall, om

sjukdomen kan antas vara

kortvarig, särskilt beaktas

om den försäkrade på grund av

sjukdomen är ur stånd att

utföra sitt vanliga eller

därmed jämförligt arbete. Om

den försäkrade på grund av

sjukdomen behöver avstå från

förvärvsarbete under minst

en fjärdedel av sin normala

arbetstid en viss dag,

skall hans arbetsförmåga Vid prövning av den

anses nedsatt i minst mot- försäkrades rätt till

svarande mån den dagen. Vid sjukpenning för tid under

prövning av den försäkrades vilken han annars skulle

rätt till sjukpenning för ha uppburit föräldrapenning,

tid under vilken han skall arbetsförmågan anses

annars skulle ha uppburit nedsatt endast i den

föräldrapenning, skall utsträckning som den försäk-

arbetsförmågan anses nedsatt rades förmåga att vårda

endast i den utsträckning barnet är nedsatt på grund

som den försäkrades förmåga av sjukdomen.

att vårda barnet är nedsatt

på grund av sjukdomen. Om den försäkrade uppbär

 förtidspension eller

(8 §) Om den försäkrade uppbärsärskild efter-

förtidspension eller levandepension enligt

särskild efter- denna lag, skall vid

levandepension enligt prövning av den försäkrades

denna lag, skall vid rätt till sjukpenning bedöm-

prövning av den försäkrades ningen av hans arbetsförmåga

rätt till sjukpenning bedöm- ske med bortseende från den

ningen av hans arbetsförmåga nedsättning av förmågan eller

ske med bortseende från den möjligheten att bereda sig

nedsättning av förmågan ellerinkomst genom arbete som

möjligheten att bereda sig ligger till grund för

inkomst genom arbete som utgående pension.

ligger till grund för

utgående pension.

7 a §4

-------------------------------------------------------

 För att underlätta återgång För att underlätta återgång

till arbete i anslutning till arbete i anslutning

till ett sjukdomsfall får i till ett sjukdomsfall får i

stället för den sjukpenning stället för den sjukpenning

som annars skulle ha ut- som annars skulle ha ut-

getts enligt 7 § andra getts enligt 7 § andra

stycket ersättning utges för stycket skälig ersättning

den försäkrades merutgifter utges för den försäkrades

för resor till och från merutgifter för resor till

arbetet. och från arbetet.

 Merutgifterna skall ha uppkommit på grund av att den försäkrades

hälsotillstånd inte tillåter honom att utnyttja det färdsätt som han normalt

använder för sådana resor.

-------------------------------------------------------

 Ersättning för dag får

utges med högst ett belopp

som svarar mot hel

sjukpenning beräknad enligt

4 § första stycket 3 på en

sjukpenninggrundande

inkomst som uppgår till sju

och en halv gånger

basbeloppet.

 Ersättning enligt denna

paragraf får utges endast

med den försäkrades

samtycke.

8 §5

-------------------------------------------------------

(7 §) Försäkringskassan får när Den försäkrade skall till

det finns skäl till det försäkringskassan ge in en

kräva att läkarintyg ges in skriftlig försäkran för

för att styrka nedsättning sjukpenning. Försäkran skall

av arbetsförmågan. innehålla uppgifter om

 sjukdomen, en beskrivning

 av den försäkrades

 arbetsuppgifter och den

 försäkrades egen bedömning av

 arbetsförmågan. Uppgifterna

 i försäkran skall lämna på

 heder och samvete.

 Den försäkrade skall till

 försäkringskassan ge in

 läkarintyg för att styrka

 nedsättning av arbetsförmåga

 på grund av sjukdom senast

 från och med den sjunde

 dagen efter

 sjukanmälningsdagen

4 Senaste lydelse 1990:1516. Ändringen innebär att tredje och fjärde styckena

upphävs.

5 Senaste lydelse 1992:1702.

-------------------------------------------------------

 till dess sådant

 läkarutlåtande som anges i

 tredje stycket har getts

 in till kassan.

-------------------------------------------------------

(7 §) När en sjukperiod har Den försäkrade skall till

pågått fyra veckor skall den försäkringskassan ge in ett

försäkrade ge in ett särskilt läkarutlåtande och

läkarutlåtande till försäk- en skriftlig särskild

ringskassan, om kassan be- försäkran för att styrka ned-

gär det. Ett sådant sättning av arbetsförmåga på

läkarutlåtande skall grund av sjukdom senast

innehålla uppgift om från och med den

behovet av rehabilitering, tjugoåttonde dagen efter

pågående och planerad sjukanmälningsdagen. Det

behandling eller rehabi- särskilda läkarutlåtandet

literingsåtgärd samt, om skall innehålla uppgift om

möjligt, beräknad återståendepågående och planerad

sjukdomstid med nedsatt behandling eller reha-

arbetsförmåga. biliteringsåtgärd, behovet

 av övrig rehabilitering,

 beräknad återstående tid med

 nedsatt funktionsförmåga på

 grund av sjukdom samt

 läkarens bedömning av i vil-

 ken grad den nedsatta

 funktionen påverkar ar-

 betsförmågan. Den särskilda

 försäkran skall innehålla en

 utförligare beskrivning av

 den försäkrades ar-

 betsuppgifter och egen

 bedömning av arbetsförmåga än

 försäkran enligt första

 stycket. Uppgifterna i den

 särskilda försäkran skall

 lämnas på heder och samvete.

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Riksförsäkringsverket får

 meddela föreskrifter dels

 om undantag i vissa fall

 från skyldighet att lämna

 läkarintyg, läkarutlåtande,

 försäkran och särskild

 försäkran, dels om att sådan

 skyldighet skall gälla från

 och med en annan dag än vad

 som anges i denna

 paragraf.

8 a §

-------------------------------------------------------

 Försäkringskassan skall,

 senast efter det att det

 särskilda läkarutlåtandet och

 den särskilda försäkran

 kommit in och efter hörande

 av en sådan försäkringsläkare

 som avses i 18 kap. 12 §,

 bedöma i vilken mån

 arbetsförmågan fortfarande är

 nedsatt på grund av sjukdom

 samt om rehabilitering

 eller ytterligare utred-

 ningsåtgärder är

 erforderliga.

-------------------------------------------------------

 Försäkringskassan skall,

 om det är nödvändigt för

 bedömning enligt första

 stycket, begära att den

 försäkrade genomgår utredning

 för bedömning av den

 försäkrades medicinska

 tillstånd, arbetsförmågan och

 behovet av och möjlighe-

 terna till rehabilitering.

 Försäkringskassan skall

 även annars under

 sjukperioden, när det finns

 skäl till det, undersöka om

 den försäkrade efter sådan

 åtgärd som avses i 7 b §

 eller 22 kap., helt eller

 delvis kan försörja sig själv

 genom arbete.

 Försäkringskassan skall,

 när det kan anses nödvändigt

 för bedömningen av rätt till

 sjukpenning eller åtgärder

 enligt 7 b § eller 22 kap.,

 under sjukperioden även i

 övrigt

 1. infordra utlåtande av

 viss läkare eller annan

 sakkunnig,

 2. göra förfrågan hos den

 försäkrade, den försäkrades

 arbetsgivare, läkare eller

 någon annan som kan antas

 kunna lämna nödvändiga

 uppgifter, och

 3. besöka den försäkrade.

-------------------------------------------------------

(7 §) För utgifter för För kostnader som den

läkarundersökning och enskilde har med anledning

utlåtande som föranleds av av sådan utredning som

en begäran enligt fjärde avses i andra eller fjärde

stycket lämnas ersättning i stycket lämnas ersättning i

enlighet med vad enlighet med vad re-

regeringen eller, efter geringen eller, efter

regeringens bemyndigande, regeringens bemyndigande,

Riksförsäkringsverket Riksförsäkringsverket

föreskriver. föreskriver.

 6 kap.

 2 §6

-------------------------------------------------------

 Hel ålderspension utgör, Hel ålderspension utgör,

om inte annat följer av vad om inte annat följer av vad

i andra stycket samt 3 och i andra stycket samt 3 och

4 §§ sägs, för år räknat 96 4 §§ sägs, för år räknat 96

procent av basbeloppet procent av basbeloppet

eller, för gift försäkrad eller, för gift försäkrad,

vars make har hel 78,5 procent av

folkpension i form av

ålderspension eller basbeloppet.

förtidspension eller

ålderspension och för-

tidspension, 78,5 procent

av basbeloppet.

6 Senaste lydelse 1993:1344. Ändringen innebär att andra och tredje styckena

upphävs.

-------------------------------------------------------

 Har maken tre fjärdedels

eller halv folkpension i

form av ålderspension eller

förtidspension eller ålders-

pension och förtidspension

utges hel ålderspension med

82,9 procent respektive

87,25 procent av

basbeloppet. Har maken en

fjärdedels ålders- eller

förtidspension utges hel

ålderspension med 91,6 pro-

cent av basbeloppet.

 Har maken rätt till

pension enligt 1 § första

stycket utges hel

ålderspension med 78,5

procent av basbeloppet.

 Börjar ålderspension utges tidigare än från och med månad, varunder den

försäkrade fyller sextiofem år, skall pensionen minskas med fem tiondels procent

för varje månad, som då pensionen börjar utges återstår till ingången av den

månad varunder den försäkrade fyller sextiofem år. Om pensionen börjar utges

senare än från och med sistnämnda månad, ökas pensionen med sju tiondels procent

för varje månad, som då pensionen börjar utges förflutit från ingången av den

månad varunder den försäkrade uppnådde nämnda ålder; härvid skall hänsyn dock

inte tas till tid efter ingången av den månad, under vilken den försäkrade fyllt

sjuttio år, och inte heller till tid, då den försäkrade uppburit tilläggspension

i form av ålderspension eller inte varit berättigad till folkpension.

7 kap.

3 §7

-------------------------------------------------------

 Vid bedömande i vad mån Vid bedömande i vad mån

arbetsförmågan är nedsatt arbetsförmågan är nedsatt

skall beaktas den skall beaktas den

försäkrades förmåga att vid försäkrades förmåga att vid

den nedsättning av den nedsättning av

prestationsförmågan, varom ärprestationsförmågan, varom är

fråga, bereda sig inkomst fråga, bereda sig inkomst

genom sådant arbete, som genom sådant arbete, som

motsvarar hans krafter och motsvarar hans krafter och

färdigheter och som färdigheter och som

rimligen kan begäras av rimligen kan begäras av

honom med hänsyn till hans honom med hänsyn till hans

utbildning och tidigare utbildning och tidigare

verksamhet samt ålder, verksamhet samt ålder,

bosättningsförhållanden och bosättningsförhållanden och

därmed jämförliga därmed jämförliga

omständigheter. Bedömningen omständigheter. Bedömningen

skall göras efter samma skall göras efter samma

grunder oavsett arten av grunder oavsett arten av

den föreliggande ned- den föreliggande

sättningen av nedsättningen av

prestationsförmågan. I fråga prestationsförmågan. Med

om försäkrad som fyllt inkomst av arbete likställs

sextio år skall bedömningen i skälig omfattning värdet

främst avse hans förmåga och av hushållsarbete i hemmet.

möjlighet att bereda sig

fortsatt inkomst genom

sådant arbete som han

tidigare utfört eller

genom

7 Senaste lydelse

1991:1976.

annat för honom tillgängligt

lämpligt arbete. Med

inkomst av arbete likställs

i skälig omfattning värdet

av hushållsarbete i hemmet.

 Är den försäkrade föremål för åtgärd av beskaffenhet, som anges i 3 kap. 7 b §

eller 22 kap. 7 §, skall arbetsförmågan under tiden för åtgärden anses nedsatt i

den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att utföra

förvärvsarbete.

3 b §

-------------------------------------------------------

 Försäkringskassan skall,

 när det kan anses nödvändigt

 för bedömningen av om rätt

 till förtidspension

 föreligger, begära att den

 försäkrade genomgår undersök-

 ning av viss läkare eller

 genomgår annan utredning

 såsom arbetsprövning eller

 arbetsträning, för bedömning

 av den försäkrades

 medicinska tillstånd,

 arbetsförmågan och behovet

 av och möjligheterna till

 rehabilitering.

 När det kan anses

 nödvändigt för bedömning av

 rätt till förtidspension,

 skall försäkringskassan även

 1. infordra utlåtande av

 viss läkare eller annan

 sakkunnig,

 2. göra förfrågan hos den

 försäkrade, den försäkrades

 arbetsgivare, läkare eller

 någon annan som kan antas

 kunna lämna nödvändiga

 uppgifter,

 3. besöka den försäkrade,

 samt

 4. undersöka om den

 försäkrade efter sådan åtgärd

 som avses i 7 b § eller

 22 kap., helt eller delvis

 kan försörja sig själv genom

 arbete.

 Försäkringskassan skall i

 samband med beslut om

 förtidspension också bedöma

 om förnyad utredning av

 arbetsförmågan skall göras

 efter viss tid.

 Försäkringskassan kan även

 under tid som pension

 utges vidta åtgärder enligt

 första och andra styckena.

 Innan beslut fattas om

 medicinsk utredning enligt

 första eller andra stycket

 skall försäkringsläkarens

 bedömning inhämtas.

-------------------------------------------------------

 För kostnader som den

 enskilde har med anledning

 av sådan utredning som

 avses i första och andra

 styckena lämnas ersättning

 i enlighet med vad rege-

 ringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Riksförsäkringsverket före-

 skriver.

 4 §8

-------------------------------------------------------

 Hel förtidspension utgör, Hel förtidspension utgör,

om inte annat följer av vad om inte annat följer av vad

i andra stycket sägs, för år i andra stycket sägs, för år

räknat 90 procent av räknat 90 procent av

basbeloppet eller, för gift basbeloppet eller, för gift

försäkrad vars make har hel försäkrad, 72,5 procent av

folkpension i form av

ålderspension eller för- basbeloppet.

tidspension eller

ålderspension och

förtidspension, 72,5 pro-

cent av basbeloppet. Har

maken tre fjärdedels eller

halv folkpension i form av

ålderspension eller för-

tidspension eller

ålderspension och

förtidspension utges hel

förtidspension med 76,9

procent respektive 81,25

procent av basbeloppet.

Har maken en fjärdedels

ålders- eller förtidspension

utges hel förtidspension

med 85,6 procent av

basbeloppet. Har maken rätt

till pension enligt 6 kap.

1 § första stycket utges hel

förtidspension med 72,5

procent av basbeloppet.

 Om förtidspension utges för tid efter det att ålderspension med stöd av 6 kap.

3 § upphört att utgå, skall förtidspensionen minskas med motsvarande tillämpning

av bestämmelserna i 6 kap. 3 och 4 §§.

13 kap.

1 §9

 Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad nedan sägs

försäkrad för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans

arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller

psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel och nedsättningen

kan anses varaktig samt den försäkrade skall tillgodoräknas pensionspoäng för

tid före det år, varunder pensionsfallet inträffat.

 Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli

bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätt till tilläggspension i form av

sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss tid;

8 Lydelse enligt prop. 1994/95:100.

9 Senaste lydelse 1992:1702.

och skall i övrigt vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första

stycket gälla beträffande sjukbidrag.

-------------------------------------------------------

 Föreskrifterna i 7 kap. Föreskrifterna i 7 kap.

2, 3 och 3 a §§ skall 2, 3, 3 a och 3 b §§ skall

tillämpas även beträffande tillämpas även beträffande

förtidspension enligt detta förtidspension enligt detta

kapitel.

 kapitel.

16 kap.

2 §10

 Som villkor för rätt till förtidspension eller handikappersättning får

föreskrivas att den försäkrade skall under högst 30 dagar vara intagen på visst

sjukhus eller underkasta sig undersökning av viss läkare. Motsvarande gäller i

fråga om rätt till vårdbidrag och, såvitt gäller efterlevande, särskild

efterlevandepension. För kostnader som uppstår med anledning av en sådan

föreskrift skall ersättning lämnas i enlighet med vad regeringen förordnar.

-------------------------------------------------------

 I fråga om rätt till

 förtidspension gäller även

 vissa bestämmelser om

 utredning i 7 kap. 3 b §.

18 kap.

12 §

-------------------------------------------------------

 I den allmänna I den allmänna

försäkringskassan skall försäkringskassan skall

finnas en direktör, som har finnas en direktör, som har

att leda arbetet inom att leda arbetet inom

kassan i enlighet med kassan i enlighet med

styrelsens anvisningar. styrelsens anvisningar.

Vidare skall finnas en Vidare skall finnas en

eller flera förtroendeläkare eller flera försäkringsläkare

och förtroendetandläkare. och försäkringstandläkare.

Dessa skall biträda kassan Dessa skall biträda kassan

i frågor som kräver medi- i frågor som kräver medi-

cinsk eller odontologisk cinsk eller odontologisk

sakkunskap samt verka för sakkunskap samt verka för

ett gott samarbete mellan ett gott samarbete mellan

kassan och de läkare och kassan och de läkare och

tandläkare som är verksamma tandläkare som är verksamma

inom dess område. Därutöver inom dess område. Därutöver

skall finnas personal i mån skall finnas personal i mån

av behov och tillgång på av behov och tillgång på

medel.

 medel.

20 kap.

3 §11

 Ersättning enligt denna lag får dras in eller sättas ned, om den som är

berättigad till ersättningen

 a) ådragit sig sjukdomen eller skadan vid uppsåtligt brott som han har dömts

för genom dom som har vunnit laga kraft;

 b) vägrar att genomgå undersökning av läkare eller att följa läkares

föreskrifter;

10 Senaste lydelse 1988:881.

11 Senaste lydelse 1991:1976.

-------------------------------------------------------

 c) underlåter att ge in

 sådant läkarintyg,

 läkarutlåtande, försäkran

 eller särskild försäkran som

 skall ges in till

 försäkringskassan enligt

 3 kap. 8 §;

-------------------------------------------------------

 c) medvetet eller av d) medvetet eller av

grov vårdslöshet lämnar grov vårdslöshet lämnar

oriktig eller vilseledande oriktig eller vilseledande

uppgift angående förhållande,uppgift angående förhållande,

som är av betydelse för som är av betydelse för

rätten till ersättning. rätten till ersättning.

-------------------------------------------------------

 Vägrar en försäkrad utan Vägrar en försäkrad utan

giltig anledning att giltig anledning att

underkasta sig sådan genomgå sådan behandling,

behandling eller utredning eller rehabi-

rehabilitering som avses i litering som avses i

3 kap. 7 b § eller 22 kap. 3 kap. 7 b och 8 a §§,

7 § får sjukpenning eller 7 kap. 3 b § eller 22 kap.

förtidspension helt eller 4, 5 och 7 §§ får sjukpenning

delvis tills vidare eller förtidspension helt

förvägras honom, under förut-eller delvis tills vidare

sättning att han erinrats förvägras honom, under

om denna påföljd. förutsättning att han

Motsvarande skall gälla i erinrats om denna påföljd.

fråga om särskild efter- Motsvarande skall gälla i

levandepension, om den fråga om särskild efterle-

efterlevande utan giltig vandepension, om den

anledning vägrar att följa efterlevande utan giltig

ett villkor som uppställts anledning vägrar att följa

med stöd av 16 kap. 3 §. ett villkor som uppställts

 med stöd av 16 kap. 3 §.

 1. Denna lag träder i kraft i fråga om 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § den 1 januari

1996, i fråga om 7 kap. 3 § den 1 januari 1997 och i övrigt den 1 oktober 1995.

Äldre bestämmelser tillämpas på sjukpenning och pension som avser tid före

ikraftträdandet.

 2. 7 kap. 3 § i dess äldre lydelse gäller fortfarande vid prövning av rätt

till förtidspension eller sjukbidrag om ansökan gjorts före den 1 januari 1997

och den försäkrade fyller 60 år före den 1 juli 1997.

 3. De äldre föreskrifterna i 7 kap. 3 § skall även tillämpas i fråga om

förtidspension eller sjukbidrag om ansökan därom dels inkommit före utgången av

en sådan sjukbidragsperiod som grundar sig på en ansökan som avses i punkt 2,

dels avser en sådan grad av nedsatt arbetsförmåga som är lika stor som eller

mindre än den som det tidigare sjukbidraget avsåg.

 4

3 Ärendet och dess beredning

Under de senaste åren har förtidspensioneringen varit föremål för omfattande

debatt. Under åren 1992 och 1993 ökade antalet nybeviljade förtidspensioner

kraftigt. Den kraftiga ökningen sammanföll i tiden med ökade problem på

arbetsmarknaden. Med tanke på den relativt långa sjukskrivningstid som i regel

föregår ett beslut om förtidspension är det dock inte troligt att den stigande

arbetslösheten varit huvudförklaringen till utvecklingen inom

förtidspensioneringen under dessa år. Snarare ligger huvudorsaken i

försäkringskassornas arbete med att minska de långa sjukfallen. Detta arbete har

övergångsvis lett till ett ökat antal förtidspensioneringar då många långa

sjukfall övergått i förtidspension. Utvecklingen under år 1994 då antalet

nybeviljade förtidspensioner har sjunkit ner mot tidigare nivåer, trots en i

stort sett oförändrad arbetslöshetssituation, stöder denna förklaring.

 Mer oroande än den tillfälligt höga nybeviljandefrekvensen de senaste åren är

den långsiktiga utvecklingen inom förtidspensioneringen. Antalet

förtidspensionärer har stigit i det närmaste kontinuerligt år från år sedan

mitten av 1960-talet. Under samma period har andelen förtidspensionärer som

andel av befolkningen i förvärvsaktiv ålder mer än fördubblats från omkring 3

procent år 1963 till 7,3 procent år 1993 samtidigt som antalet sysselsatta per

förtidspensionär sjunkit från ca 25 till ca 10.

 Mot denna bakgrund är det av såväl sociala som av samhällsekonomiska skäl

nödvändigt att den långsiktigt stigande trenden inom förtidspensioneringen

bryts. Under det kommande decenniet kommer andelen av befolkningen i

åldersgruppen 55 till 64 år att öka kraftigt. Eftersom risken att bli

förtidspensionär stiger påtagligt i dessa åldrar, kan man förvänta sig ett stort

tryck på förtidspensioneringen framöver. Även om betydande åtgärder nu görs för

att minska arbetslösheten, kommer den att ligga kvar på en betydligt högre nivå

än vad som tidigare varit fallet. Det finns anledning att befara att även den

relativt höga arbetslösheten på sikt kommer att påverka omfattningen av

förtidspensioneringen.

 En interdepartemental arbetsgrupp inom Socialdepartementet har i departements-

promemorian (Ds 1994:91) Rätten till förtidspension och sjukpenning lagt fram

förslag till åtgärder i syfte att strama upp såväl beredningen av beslut som

grunderna för rätt till förmåner när det gäller förtidspension och sjukpenning.

 Departementspromemorian har remissbehandlats. I bilaga 1 redovisas en

sammanställning av inkomna remissyttranden. Remissyttrandena finns tillgängliga

i Socialdepartementet (S94/4997/F). Flera remissinstanser framför att den på-

gående Sjuk- och arbetsskadeberedningens (S 1993:07) arbete bör avvaktas innan

grundläggande förändringar rörande rätten till ersättning från sjukförsäkringen

respektive förtidspensioneringen genomförs. Regeringen delar denna bedömning. I

de tilläggsdirektiv till Sjuk- och arbetsskadeberedningen som regeringen avi-

serade i propositionen Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop.

1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145) kommer frågor rörande grund-

läggande regler för rätt till förmånerna att ingå.

 I den ekonomisk-politiska propositionen aviserade regeringen att en

proposition med förslag till åtgärder som förbättrar det medicinska underlaget i

samband med beslut om sjukskrivning och förtidspension skall föreläggas

riksdagen under våren 1995. Förslag med denna inriktning ingick också i ovan

nämnda departementspromemoria. I denna del var flertalet remissinstanser

positiva till förslagen i promemorian. De föreslagna åtgärderna syftar till att

förbättra underlaget i samband med beslut om sjukpenning och förtidspension så

att det uppfyller de krav som bör ställas i samband med sådana beslut. Ett

fullgott underlag är en förutsättning för bedömning av arbetsförmåga och behovet

av och möjligheterna till rehabilitering. Därmed är det möjligt att förhindra

att många långa sjukfall med risk för efterföljande förtidspension etableras.

 Regeringen framförde dessutom i den ekonomisk-politiska propositionen att de

särregler som finns i förtidspensioneringen för försäkrade som är 60 år eller

äldre bör avskaffas.

 Sammantaget bedömdes den samlade effekten av de aktuella åtgärderna leda till

att utgifterna för förtidspensionering och sjukförsäkring sammantaget minskar

med minst 1,3 miljarder kronor netto.

 Vidare angavs i propositionen att regeringen i samband med beredningen av

förslag från Sjuk- och arbetsskadeberedningen (S 1993:07) senare skulle komma

att bedöma om och i så fall vilka ytterligare besparingsåtgärder som krävs för

att år 1998 minska nettoutgifterna för förtidspensioneringen och

sjukförsäkringen med 3 miljarder kronor i enlighet med vad som nämns i det

Socialdemokratiska arbetarepartiets valmanifest.

 I årets budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 6) gjorde regeringen

bedömningen att folkpension för gifta bör utges med samma belopp oavsett om

maken uppbär folkpension eller ej. Mot denna bakgrund lämnar regeringen i

föreliggande proposition förslag i detta avseende.

 16

4 Sjukförsäkring

4.1 Disposition av lagreglerna

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Reglerna om rätt till sjukpenning|

|skall samlas i 3 kap. 7 § AFL. |

| De regler som avser de olika åtgärder som den|

|försäkrade skall vidta i samband med sjukskrivningar|

|förs samman i 3 kap. 8 § AFL och åtgärder som försäk-|

|ringskassan skall eller vid behov kan vidta i samband|

|med sjukskrivningar förs samman i en ny paragraf 8 a §|

|i AFL. |

| Därutöver flyttas vissa stycken från 3 kap. 8 § till 4 §|

|samma kapitel och en ny paragraf 4 a § skapas, för att|

|det skall bli en bättre följd på bestämmelserna. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Arbetsgruppen har dock föreslagit att de regler som avser de olika åtgärder

som den försäkrade och försäkringskassan skall eller kan vidta i samband med

sjukskrivningar skall föras samman i 3 kap. 8 § AFL.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till de

föreslagna förtydligandena i lagtexten. De är positiva till att reglerna samlas

och blir lättare tillgängliga. Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) menar

emellertid att om den föreslagna textutformningen genomförs, är risken stor att

lagreglerna blir ännu svårare att läsa. Reglerna bör vara generella och rent

textmässigt av mindre omfattning framhåller SAF.

 Skälen för regeringens förslag: Gällande regler och anvisningar för försäk-

ringskassorna och de behandlande läkarna är i huvudsak ändamålsenliga för

bedömning av sjukpenningrätt och behov av rehabiliteringsåtgärder. Nuvarande

regler ger emellertid inte utrymme för försäkringskassan att i alla avseenden

vidta de åtgärder eller ställa de krav på den enskilde som kan vara nödvändiga

för bedömning av rätt till sjukpenning. Även den enskildes skyldigheter i

samband med sjukskrivning är i vissa avseenden otydliga. De nuvarande

bestämmelserna är också i hög grad passivt utformade och har inte den tydlighet

som de borde ha.

 För att reglerna skall bli klarare, bör de så långt möjligt finnas samlade på

ett och samma ställe i AFL. Vidare bör vissa förtydliganden göras i de nuvarande

bestämmelserna.

 Reglerna om rätt till sjukpenning bör samlas i 3 kap. 7 § AFL.

 De regler som avser de olika åtgärder som den försäkrade skall vidta i samband

med sjukskrivning förs samman i 3 kap. 8 § AFL och åtgärder som försäk-

ringskassan skall eller vid behov kan vidta i samband med sjukskrivningar förs

samman i en ny paragraf 8 a § i AFL.

 Därutöver bör vissa stycken flyttas från 8 § till 4 § och en ny 4 a § skapas,

för att det skall bli en bättre följd på bestämmelserna.

 Utöver dessa större förändringar bör vissa mindre förändringar samt ett antal

följdändringar göras.

4.2 Sjukdomsbegreppet

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: För att tydliggöra gällande|

|sjukdomsbegrepp skall det framgå av 3 kap. 7 § AFL att|

|försäkringskassan vid sin bedömning av om sjukdom sätter|

|ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel|

|skall bortse från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska,|

|sociala eller liknande förhållanden. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överrensstämmer i princip med arbetsgruppens förslag.

 Remissinstanserna: Hälften av de instanser som yttrat sig i frågan är positiva

till ett förtydligande av sjukdomsbegreppet. Det gäller Länsrätten i Uppsala

län, RFV, CSN, Umeå universitet, Försäkringsanställdas förbund och De

handikappades riksförbund. Länsrätten påpekar emellertid att det föreligger

vissa otydligheter i betänkandet. Vad som skall avses med begreppet liknande

förhållanden anges t.ex. inte i motiven. Försäkringsanställdas förbund hävdar

att det kommer uppstå svåra avvägningar när problem av s.k. existentiell art

helt eller delvis orsakar sjukdom.

 RFV föreslår en viss ändring av lagtexten så att det blir tydligare att det är

vid bedömningen av om sjukdom föreligger liksom vid bedömningen av

arbetsoförmågan som man skall bortse från de nämnda faktorerna.

 De instanserna som är negativa till förslaget påtalar framför allt svårigheten

med en rent medicinsk bedömning av sjukdomsbegreppet. Det gäller

Försäkringsöverdomstolen (FÖD), Socialstyrelsen, AMS, Försäkringskasseförbundet,

TCO, Handikappförbundens samarbetsorgan, Stiftelsen Fountain house och

Riksförbundet för social och mental hälsa. Man vänder sig mot vad man anser vara

ett allt för snävt sjukdomsbegrepp. FÖD anser att den utformning som förslaget

fått i lagtexten 3 kap. 7 § AFL möjligen kan ge anledning till missförstånd och

dessutom synes stå i strid med vad som sägs i samma paragraf tredje och fjärde

styckena. Domstolen anser att förslaget i denna del inte utan ytterligare analys

kan läggas till grund för en lagändring.

 Skälen för regeringens förslag: AFL innehåller inte någon definition av be-

greppet sjukdom. I äldre förarbeten till AFL från 1940-talet finns emellertid

vissa uttalanden om begreppets innebörd som fortfarande anses vara vägledande.

Enligt uttalandena bör man vid bedömning av om sjukdom föreligger hålla sig till

vad som enligt vanligt språkbruk och gällande läkarvetenskaplig uppfattning

anses vara sjukdom. Med denna utgångspunkt kan varje onormalt kropps- eller

själstillstånd som inte hör ihop med den normala livsprocessen betecknas som

sjukdom. Störningar och fysiologiska förändringar som beror på det naturliga

åldrandet, havandeskap eller barnsbörd betraktas därmed inte som sjukdom

eftersom de hör ihop med den normala livsprocessen.

 Principiella utvidgningar av sjukförsäkringens ersättningsområde kan ske genom

att domstolarna skapar eller ändrar praxis eller genom att riksdagen fattar

beslut om det genom att ändra lagreglerna.

 Sjukdomsbegreppet har successivt utvidgats. Exempel på detta är den utveckling

som skett beträffande synen på störningar under graviditeten, operativa ingrepp

samt sorg- och trötthetstillstånd.

 Tillstånd under graviditet som enligt nuvarande rättspraxis anses ge rätt till

sjukpenning är bl.a. hotande förtidsbörd, hotande missfall, otillräcklig

fostertillväxt, tvillinggraviditet och RH-immunisering. Exempel på operativa

ingrepp som ger rätt till sjukpenning är t.ex. kejsarsnitt, abort,

sterilisering, skönhetsoperation och organ- eller vävnadsdonation. Sorg- och

trötthetstillstånd t.ex. vid nära anhörigs död kan ge rätt till sjukpenning.

 Rehabiliteringsberedningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1988:41) Tidig och

samordnad rehabilitering att ett ytterligare orsaksrekvisit skulle tillföras

sjukdomsbegreppet i 3 kap. 7 § AFL. Beredningens förslag innebar att utöver

"sjukdom" skulle även "annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan" ge rätt till sjukpenning. Införandet av ett nytt

orsaksrekvisit bedömdes i stor utsträckning endast innebära en anpassning till

hur orsaksrekvisitet sjukdom redan tillämpades i praktiken på vissa håll. En

kodifiering avsågs ge bättre förutsättningar för en likvärdig och därigenom

rättvis tillämpning. Slutligen förväntades den föreslagna konstruktionen ge

bättre förutsättningar för tidiga och mer adekvata rehabiliteringsinsatser.

 I prop. 1990/91:141 Rehabilitering och rehabiliteringsersättning anförde

föredragande statsråd att någon ändring av gällande orsaksrekvisit för

sjukpenning inte borde göras. Som skäl angavs bl.a. att flera remissinstanser

var kritiska till Rehabiliteringsberedningens förslag. Bl.a kunde man befara att

ett utvidgat orsaksrekvisit skulle kunna leda till att människor i kris

somatiserade sina problem. Vidare angavs att en förändring av orsaksrekvisitet i

förlängningen skulle innebära att sjukpenningförsäkringen skulle få en karaktär

av allmän inkomstbortfallsersättning. Slutligen uttalades att den domstolspraxis

som gällde angående sjukdomsbegreppets innebörd var sådan, att många av de

situationer som Rehabiliteringsberedningen beskrev redan täcktes in av

sjukpenningrätten.

 Att definiera ett sjukdomsbegrepp innebär svåra avvägningar mellan vad som

skall anses som sjukdom eller inte. Det finns inte anledning att tro att den

utvidgning genom domstolspraxis som har skett sedan nuvarande sjukdomsbegrepp

infördes har inneburit att det generellt sett är för generöst och inte heller

att den tillämpning av sjukdomsbegreppet som utvecklats genom denna

domstolspraxis inte utgör en tillräcklig bestämning för vad som formellt skall

avses med sjukdom. Det finns inte heller anledning att tro att en precisering av

vad som skall avses med begreppet sjukdom skulle - mer än i vissa undantagsfall

- underlätta för dem som har att göra bedömningen om sjukdom föreligger eller

inte. En förändring av sjukdomsbegreppet skulle troligtvis endast skapa nya

gränsdragningsproblem.

 Problemet är i stället den glidning i tillämpningen av sjukdomsbegreppet som

skett hos patienter, läkare och inom socialförsäkringsadministrationen. Den

innebär i praktiken att såväl sjukpenningförsäkringen som förtidspensioneringen

riskerar att vara på väg mot den allmänna inkomstbortfallsersättning som

föredragande statsråd i prop. 1990/91:141 avsåg att undvika.

 Enligt regeringens uppfattning är det viktigt för att tilltron till social-

försäkringssystemet och dess legitimitet skall bibehållas att det försäk-

ringsrättsliga sjukdomsbegreppet tillämpas så att det förbehålls de personer som

uppfyller vissa uppställda kriterier. Det är angeläget att motverka att

ersättning från sjukförsäkringen utges för sociala och generella livsproblem

utan att en utvidgning av det försäkringsrättsliga sjukdomsbegreppet har skett

genom domstolspraxis eller lagändring.

 Regeringen anser därför att ett visst förtydligande bör ske av sjuk-

domsbegreppet. Regeringen delar därvid RFV:s uppfattning att ett förtydligande

av sjukdomsbegreppet bör ske på så sätt att det framgår att försäkringskassan

vid sin bedömning av i vad mån sjukdom sätter ned den försäkrades arbetsförmåga,

skall bortse från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala eller liknande

förhållanden, t.ex. problem av s.k. existentiell art.

 Regeringen delar också RFV:s uppfattning att ett förtydligande bör ske så att

det framgår att det är vid bedömningen av i vad mån sjukdom sätter ned den

försäkrades arbetsförmåga som man skall bortse från de nämnda faktorerna.

Givetvis skall sjukdomstillstånd som kan ha utlösts av något av nämnda

förhållanden kunna ge rätt till sjukpenning.

 Ett förtydligande av detta slag bör göras i 3 kap. 7 § AFL.

 Regeringen vill framhålla att avsikten med den nu föreslagna förändringen inte

är vare sig en inskränkning eller en utvidgning av det nuvarande

sjukdomsbegreppet. Förändringen skall i stället ses som ett förtydligande av att

det är en sjukförsäkring som regleras i AFL.

 18

4.3 Bedömning av arbetsförmågan

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Om en försäkrad som drabbas av|

|sjukdom skulle kunna förvärvsarbeta men inte kan använda|

|sig av ordinarie färdmedel för resa till och från|

|arbetet, skall försäkringskassan vid sin bedömning av om|

|rätt till sjukpenning föreligger, i stället för att utge|

|sjukpenning, kunna besluta om att utge ersättning för|

|de merkostnader som uppkommer för resa till och från|

|arbetet. Försäkringskassan skall dock alltid väga in om|

|resekostnaderna blir skäliga. |

| Begreppen "kortvarig" respektive "långvarig" sjukdom|

|tas bort. I stället skall en bedömning göras av om den|

|försäkrade på grund av sjukdomen kan antas återgå till|

|sitt vanliga arbete. |

| Om den försäkrade kan antas återgå till sitt vanliga|

|arbete, skall arbetsförmågan bedömas i förhållande till|

|detta arbete eller annat lämpligt arbete som|

|arbetsgivaren tillfälligt erbjuder den anställde. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Arbetsgruppen har dock föreslagit att försäkringskassan i fråga om merutgifter

för resor till och från arbetet, skall väga in om resekostnaderna blir orimligt

höga.

 Remissinstanserna: Förslaget om ersättning för resor till och från arbetet

möts av positiva reaktioner från remissinstanserna. Det gäller RFV, Umeå

universitet, FKF, LO, TCO, Försäkringsanställdas förbund och

Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation. RFV påpekar vikten av att den

praktiska betalningen av merkostnaderna för resorna löses på ett för den

försäkrade acceptabelt sätt. Verket anser att kassan bör få möjlighet att betala

resorna direkt till transportföretaget för att underlätta hanteringen.

Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation föreslår att den försäkrade skall

ha rätt att kräva reseersättning också då kostnaden överstiger högsta

sjukpenningbelopp.

 Frågan om att bedömning av arbetsförmågan även skall göras till ett annat

arbete hos arbetsgivaren om den försäkrades medicinska tillstånd medger detta

och om arbetsgivaren kan erbjuda den anställde ett sådant lämpligt arbete,

kommenteras av bl.a. Länsrätten i Uppsala län och RFV. RFV anser att ett nytt

synsätt även ställer krav på ändringar i arbetsmiljölagen och eventuellt även i

andra lagar, så att krav ställs på arbetsgivaren att ordna annat arbete i en

sådan situation. En sådan förändring, anser RFV, skulle ligga i linje med det

synsätt arbetsgruppen haft för sina förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler föreligger rätt till

sjukpenning i de fall en försäkrad kan utföra sina arbetsuppgifter men på grund

av skada eller sjukdom inte kan resa till och från arbetsplatsen. Om den

försäkrade begär det, kan i sådana fall försäkringskassan bevilja ersättning för

t.ex. taxiresor till och från arbetsplatsen motsvarande högsta sjukpenningbelopp

per dag. Under år 1994 utgick ersättning för sådana resor till ca 11 miljoner

kronor i hela landet.

 Regeringen bedömer att det finns anledning att ändra reglerna så att det inte

längre är den enskilde som avgör om han t.ex. vill åka taxi till och från

arbetet eller inte i de fall arbetsoförmågan endast består i att han inte kan

företa resorna till och från arbetet på det vanliga sättet. Vid sin bedömning är

det viktigt att försäkringskassan vid behov samråder med den behandlande läkaren

samt vid behov med den försäkrades arbetsgivare.

 Vi föreslår således att möjligheterna att på annat sätt ombesörja den

försäkrades resor till och från arbetsplatsen skall ingå i den bedömning som

försäkringskassan gör av den försäkrades arbetsförmåga. Om kassan vid sin

bedömning kommer fram till att den försäkrades medicinska tillstånd inte är

något hinder för att han återgår i arbete, skall sjukpenning inte längre utges.

Kostnaderna för den försäkrades merutgifter för resor till och från arbetet

skall i stället ersättas. Den försäkrade ges således inte längre möjlighet att

välja att uppbära sjukpenning i stället för att få sina merutgifter för resor

ersatta. Bestämmelsen om högsta ersättningsbelopp bör också tas bort.

Försäkringskassan bör dock i en prövning om ersättning skall utges i denna form

väga in om resekostnaderna blir skäliga.

 Som RFV har påpekat i sitt remissvar, är det viktigt att den praktiska

betalningen av merkostnaderna för resorna löses på ett för den försäkrade

acceptabelt sätt bl.a. med hänsyn till att den frivillighet som i dag gäller

föreslås upphöra.

 Regeringen anser i likhet med vad RFV anfört, att kassan skall kunna ersätta

de merkostnader för resorna som uppstår direkt till exempelvis ett

transportföretag.

 RFV bör utforma de närmare verkställighetsföreskrifter som kan behövas.

 Vidare föreslår regeringen att begreppen "kortvarig" resp. "långvarig" sjukdom

tas bort och att bedömningen av arbetsförmågan i stället skall göras av om den

försäkrade på grund av sjukdomen antas kunna återgå till sitt vanliga arbete.

 Arbetsgruppen föreslår vidare att det förstahandsansvar för rehabilitering som

en arbetsgivare har fr.o.m. år 1992 bör få till följd att arbetso-

förmågebegreppet vid tillfälliga sjukskrivningar i viss mån bör ändras. Det

finns enligt arbetsgruppen skäl att ändra bedömningen även med hänsyn till de

tydliga signaler som kommer från olika rehabiliteringsaktörer och forskare om

vikten för den sjukskrivne av att behålla kontakten med sin arbetsgivare under

sjukskrivningen.

 Regeringen delar RFV:s uppfattning, att det bör vara möjligt att arbetsgivare

i större grad än hittills skall kunna ordna ett annat arbete även för den som

tillfälligt på grund av sjukdom inte klarar av sina vanliga arbetsuppgifter.

 Regeringen finner det redan nu angeläget att, i de fall den försäkrade kan

antas återgå till sitt vanliga arbete, ändra nuvarande regler på så sätt att när

arbetsgivaren kan ordna andra tillfälliga arbetsuppgifter bör arbetsförmågan vid

sjukdom bedömas i relation till dessa arbetsuppgifter. Om den försäkrade kan

utföra dessa arbetsuppgifter, skall sjukpenning inte utges.

 Arbetsgruppen föreslog även att för den som inte antas kunna återgå till sitt

vanliga arbete skulle försäkringskassan vid sin bedömning beakta den försäkrades

förmåga att försörja sig genom något annat arbete. Det föreslogs därvid att

bedömningen skulle göras i relation till arbeten som normalt förekommer på den

öppna arbetsmarknaden eller - i de fall den försäkrade kan erbjudas och klara av

en sådan sysselsättning som anordnas särskilt för personer med nedsatt

arbetsförmåga - i relation till denna.

 I propositionen Vissa ekonomisk - politiska åtgärder m.m. (prop. 1994/95:25)

aviserade regeringen tilläggsdirektiv till Sjuk- och arbetsskadeberedningen av

innebörd att grunderna för och beräkning av förtidspension och sjukersättning

bör prövas. Rikdagen beslutade i enlighet med propositionen (bet. 1994/95:FiU1,

rskr. 1994/95:145).

4.4 Den försäkrades medverkan

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Den försäkrade skall ges en|

|tydligare skyldighet att såväl i den försäkran som ges in|

|i början av ett sjukfall som i en särskild försäkran|

|efter en tids sjukskrivning ange på vilket sätt|

|uppgiven sjukdom påverkar den försäkrades arbetsförmåga.|

| Den särskilda försäkran skall lämnas senast efter fyra|

|veckors sjukskrivning. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av dem som yttrat sig i frågan är positiva till

förslaget om försäkran för sjukpenning. Det anses vara bra att den försäkrade

blir mera delaktig i ersättningsärendet.

 RFV tillstyrker förslaget om en ytterligare försäkran efter fyra veckor för

den som inte omfattas av sjuklön, t.ex. arbetslösa och egenföretagare och som

lämnar försäkran till kassan från första dagen. För övriga skulle förslaget

emellertid medföra vissa praktiska problem, hävdar verket. Rutinen på

försäkringskassan för dem som omfattas av sjuklön är att försäkran sänds ut till

den försäkrade när kassan fått uppgift från arbetsgivaren att sjuklöneperioden

är slut och att den försäkrade fortfarande är sjuk. Det innebär i praktiken att

försäkran sänds ut under tredje veckan och kommer in närmare fjärde veckan. Det

skulle därför medföra praktiska svårigheter om kassan skulle, som arbetsgruppen

föreslår, sända ut ytterligare en försäkran som skall vara inkommen senast

fjärde veckan. RFV anser att ett lämpligt förfarande kan vara att en försäkrad

som omfattas av sjuklön lämnar den utförligare försäkran från den 15:e dagen i

sjukfallet. I detta fall anser verket således att det inte behövs någon

ytterligare försäkran men att den som redan finns bör utvecklas enligt

arbetsgruppens förslag.

 Några remissinstanser påpekar att det för vissa individer kan vara svårt att

uppfylla de högre kraven. AMS framhåller att blanketter och frågor till den

försäkrade bör utarbetas på ett sätt som stimulerar till fullödiga svar.

Arbetslöshetskassornas samorganisation föreslår med tanke på att många personer

har svårt att formulera sig skriftligt, att försäkringskassan åläggs skyldighet

att biträda den försäkrade vid upprättandet av beskrivning av arbetsoförmågan.

Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund påpekar att kravet att

den försäkrade skall ange arbetsförmågan vid sjukersättning är ett omöjligt krav

för personer som sjukskrivits på grund av synskada eller dövhet. Det krävs en

näst intill orimlig kunskap om hela arbetsmarknaden och möjligheterna i den nya

situationen för att kunna göra en sådan bedömning. Den spontana reaktionen när

någon synskada eller hörselskada uppkommit är för flertalet att man inte längre

kan någonting påpekar förbunden.

 Skälen för regeringens förslag: När en försäkrad gör anspråk på sjukpenning,

måste försäkringskassan kunna bedöma om förutsättningarna är uppfyllda för rätt

till sjukpenning, dvs. att den försäkrade är sjuk och att sjukdomen sätter ned

arbetsförmågan med minst en fjärdedel. För att kunna göra en riktig bedömning av

rätten till sjukpenning, behöver försäkringskassan uppgifter om sjukdom, tiden

för och graden av funktionsnedsättning samt uppgift om nuvarande

arbetsuppgifter.

 Det förekommer att den försäkrade inte lämnar fullständiga uppgifter på

försäkran för sjukpenning. I de fall uppgifterna är nödvändiga för att bedöma

rätten till sjukpenning eller för kassans kontrollverksamhet, måste försäkran

kompletteras. RFV rekommenderar att försäkran kompletteras när den försäkrade

inte uppgett sjukdom, tiden för och graden av arbetsförmågans nedsättning eller

när underskrift saknas. Detsamma gäller när uppgift saknas om de dagar som den

försäkrade skulle ha arbetat. Uppgift om sjukdom behöver dock inte kompletteras

om den försäkrade vistas på sjukhus under den tid försäkran avser. RFV rekom-

menderar även att övriga uppgifter kompletteras endast när de bedöms som

nödvändiga i det enskilda fallet. Uppgift om arbetsgivare behövs endast i de

fall försäkringskassan har för avsikt att ta kontakt med arbetsgivaren, t.ex.

för sjukkontroll. Uppgift om den försäkrades arbetsuppgifter behövs inte när den

saknar betydelse för bedömningen av sjukpenningrätten. Så kan vara fallet t.ex.

då den försäkrade uppger sjukdom som influensa eller liknande, dvs. sådana

sjukdomar som sätter ner arbetsförmågan oavsett vilket yrke den försäkrade har.

RFV rekommenderar också att komplettering av uppgifter, bortsett från den

försäkrades underskrift, om möjligt sker muntligt. Enligt förvaltningslagen

(1986:223) skall sådana uppgifter dokumenteras.

 Uppgifterna på försäkran kan många gånger uppfattas av den försäkrade som

överflödiga och därför onödiga att fylla i, eftersom den försäkrade anser att

bedömningen av arbetsförmåga skall göras av läkaren. Några krav på den

försäkrade att själv ange vad han eller hon kan respektive inte kan göra på

arbetet med hänsyn till sin sjukdom eller sina symptom finns för närvarande inte

när det gäller sjukpenning.

 Det finns i detta sammanhang skäl att notera att försäkringskassan vad gäller

havandeskapspenning i de flesta fallen gör en grundlig utredning av den

försäkrades arbetsuppgifter och därefter en noggrann bedömning av dessa i

förhållande till läkarutlåtandet. Även arbetsgivarens bedömning av en kvinnas

möjlighet att tillfälligt kunna erhålla andra arbetsuppgifter under den aktuella

tiden är viktig. Det görs således som regel en omfattande utredning av

arbetsförmågan i samband med beslut om havandeskapspenning. Havandskapspenning

kan utges under sammanlagt 50 dagar i samband med havandeskap.

 I många sjukskrivningsärenden görs däremot inte den omfattande utredning av

arbetsförmågan som sker i havandeskapsärenden. Som regel föreligger endast den

försäkrades uppgifter om yrke - eller i bästa fall arbetsuppgifter - och ett

läkarintyg med en många gånger allmän diagnos, som t.ex. ländryggbesvär, nack-

och axelbesvär eller psykisk insufficiens.

 Mot bakgrund av vad som nu sagts, anser regeringen att det i försäkran för

sjukpenning bör ges större utrymme och skyldighet för den försäkrade att

beskriva sina ordinarie arbetsuppgifter och vad som föranleder hel eller delvis

arbetsoförmåga.

 Regeringen föreslår vidare att en fördjupad utredning bör företas efter en

viss tid på så sätt att den försäkrade i en särskild försäkran för sjukpenning

åläggs att på ett utförligare sätt beskriva arbetsoförmågan och i vad den

består. Givetvis krävs inte någon omfattande beskrivning i de fall det av

diagnosen klart framgår att arbetsförmågan är helt nedsatt på grund av sådana

sjukdomar som sätter ned arbetsförmågan oavsett arbetsuppgifter, t.ex. vid svåra

infektioner.

 Regeringen föreslår således att den försäkrade ges en tydligare skyldighet att

dels i den försäkran som inleder ett sjukfall, dels senast efter 28 dagars

sjukskrivning i en särskild försäkran, ange på vilket sätt uppgiven sjukdom

påverkar arbetsförmågan, innefattande den försäkrades arbetsuppgifter. Regler om

detta bör tas in i 3 kap. 8 § AFL.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, RFV bör få utfärda

föreskrifter om undantag från skyldighet enligt 8 § och även om att andra tider

skall gälla. RFV får vidare utfärda de närmare verkställighetsförskrifter som

kan behövas med anledning av regeringens förslag.

 Regeringen delar RFV:s uppfattning att för den som har rätt till sjuklön, bör

den särskilda försäkran lämnas in redan i anslutning till att sjuklöneperioden

upphört. Det skulle kunna innebära att den nuvarande försäkran som finns för

sjukfall som pågår efter sjuklöneperiodens utgång utvecklas. I praktiken kommer

detta att innebära att i alla sjukfall kan en fördjupad prövning ske efter ca

fyra veckors sjukskrivning.

 Regeringens förslag innebär att försäkringskassan som regel kommer att ha

tillgång till den särskilda försäkran efter ungefär fyra veckors sjukskrivning.

Denna tidpunkt kommer därvid att sammanfalla med det nedan i avsnitt 4.6

redovisade förslaget om att en fördjupad bedömning av sjukpenningrätten och

rehabiliteringsbehoven skall göras efter ca fyra veckors sjukskrivning.

 19

4.5 Den behandlande läkarens bedömning

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: I AFL skall införas regler om|

|vilket medicinskt beslutsunderlag som krävs för|

|bedömningen av rätt till sjukpenning. Läkarens roll|

|skall i första hand vara att uttala sig om den|

|försäkrades medicinska status och i vad mån och på vilket|

|sätt detta påverkar funktionsförmågan, dvs. vilka|

|funktionshinder som sjukdomen e.d. förorsakar den|

|försäkrade. |

| Läkarintyg skall ges in för att styrka nedsättning av|

|arbetsförmåga p.g.a. sjukdom från och med den sjunde|

|dagen efter sjukanmälningsdagen. Ett utförligare|

|läkarutlåtande skall ges in för att styrka nedsättning av|

|arbetsförmåga p.g.a. sjukdom senast från och med den|

|tjugoåttonde dagen efter sjukanmälningsdagen. |

| Det skall framgå av AFL att det är försäkringskassans|

|uppgift att med bl.a. läkarens bedömning som grund ta|

|ställning till arbetsförmågan liksom graden av|

|nedsättning och därmed rätten till ersättning. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Inga invändningar har framförts mot arbetsgruppens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 7 § tredje stycket AFL får

försäkringskassan, när det finns skäl till det, kräva att arbetsförmågans

nedsättning styrks med läkarintyg. Läkarens uppgift är att bedöma om den

försäkrade på grund av sjukdom behöver avstå från förvärvsarbete. Kassan skall

sedan ta ställning till om den försäkrade har rätt till sjukpenning enligt AFL.

 Läkarintyget respektive läkarutlåtandet är ett viktigt hjälpmedel vid

försäkringskassans bedömning av rätten till sjukpenning. Läkarintyget och

läkarutlåtandet innehåller - förutom personuppgifter - uppgifter om sjukdom,

arbetsuppgifter, graden av och tiden för arbetsförmågans nedsättning. Om någon

av dessa uppgifter saknas, rekommenderar RFV att intyget respektive utlåtandet

kompletteras innan beslut om rätt till sjukpenning fattas. RFV rekommenderar att

en sådan komplettering i första hand sker genom telefonkontakt med den behand-

lande läkaren eller läkarmottagningen.

 Av AFL framgår att det inte är tillräckligt att den försäkrade har en sjukdom

för att rätt till sjukpenning skall föreligga. Sjukdomen måste även förorsaka

nedsättning av arbetsförmågan med minst en fjärdedel. Det är därför i allmänhet

nödvändigt att det framgår vilken sysselsättning det är som läkaren bedömt att

den försäkrade inte kan utföra.

 Om försäkringskassan bedömer att läkarintyget eller läkarutlåtandet inte i

tillräcklig utsträckning styrker att arbetsförmågan är nedsatt med minst en

fjärdedel på grund av sjukdom, rekommenderar RFV att kassan rådgör med

förtroendeläkaren innan kontakt tas med den behandlande läkaren.

 I sjukpenningärenden krävs att läkarintyget respektive läkarutlåtandet skall

styrka den försäkrades nedsättning av arbetsförmågan. Av intyget och utlåtandet

framgår också att läkaren förväntas ange diagnos eller symptom som förorsakar

arbetsoförmågan och ta ställning till om och i vilken grad patienten inte kan

eller inte bör utföra sina arbetsuppgifter i normal utsträckning på grund av

sjukdom.

 För närvarande finns ca 25 000 behandlande läkare som sjukskriver patienter.

Flera undersökningar har visat att olika läkare sjukskriver olika mycket.

Skillnader har funnits både vad avser diagnoser, antalet sjukskriv-

ningstillfällen, längden av sjukskrivningarna samt notering om arbetsuppgifter i

läkarintygen.

 Flera försäkringskassor menar att alltför många av de läkarintyg och

läkarutlåtanden som lämnas till kassan är oklara och svårtolkade samt ofta

saknar en klar diagnos.

 Det ifrågasätts också om en läkare ensam skall ha rätt att sjukskriva personer

över lång tid, dels på grund av att sambanden mellan ohälsa och bl.a.

arbetsmiljö idag är mycket komplexa, dels med hänsyn till att många läkare

saknar relevant kompetens i sin medicinska specialitet för frågor som berör ett

alltmer skiftande arbetsliv.

 I en undersökning vid Institutionen för allmänmedicin vid Uppsala Universitet

fick 150 distriktsläkare ta ställning till några påhittade men identiskt lika

sjukdomsfall där de skulle avgöra bl.a. hur länge patienten skulle vara

sjukskriven. Sammanfattningsvis konstaterades att det förelåg en betydande

variation mellan distriktsläkarna såväl vad beträffar längden på sjukskrivningen

som föreslagna åtgärder och vårdkostnader.

 Sjukskrivningskostnaderna stod därvid för en ansenlig del av de totala

kostnaderna. I vissa fall dominerade de kostnadsbilden helt. Av undersökningen

framgick att vissa läkare sjukskrev för lite och en del alldeles för länge och

att kunskapsbristen vad gäller sjukskrivning hos läkarna var betydande. Vidare

konstaterades att det är möjligt att med hjälp av vissa enkla sakförhållanden (i

detta fall patient minst 50 år samt initial sjukskrivning över 90 dagar) redan

med det första läkarintyget som grund avgränsa en liten grupp försäkrade med

stor risk att hamna i en mycket lång sjukskrivning och där insatser borde sättas

in tidigt.

 Av rapporten framgår även att läkarna noga fyller i grad av arbetsoförmåga och

diagnos, men ofta "glömmer" de övriga uppgifter som försäkringskassan önskar få

svar på, t.ex. den försäkrades arbetsuppgifter, sjukskriven av annan läkare och

föreskrifter under sjukskrivningsperioden. I rapporten diskuteras även

möjligheten att läkaren befinner sig i en lojalitetskonflikt mellan att försvara

patienten och att hjälpa försäkringskassan med nödvändiga uppgifter. I rapporten

dras den slutsatsen, att försäkringskassan inte nått fram med budskapet till

läkarna att uppgifter om återbesök, sjukskrivning av annan läkare, föreskrifter

och arbetets natur är mycket viktiga för att bedöma rätten till sjukpenning.

 En annan undersökning som gjorts av försäkringskassan i Malmöhus län har visat

att vissa privatläkare sjukskriver sina patienter upp till nio gånger oftare än

övriga privatläkare. Diagnosen är ofta värk i rygg, nacke och axlar. Långa

sjukskrivningsperioder är vanliga och noteringar om arbetsuppgifter saknas i

stor utstäckning.

 Behandlande läkares roll är att i första hand se till patientens medicinska

behov. Att relationen mellan läkaren och hans patient är positiv och

förtroendefull är en viktig förutsättning för läkarens arbete. Ett väsentligt

inslag i all medicinsk verksamhet är att en person som är sjuk eller tror sig

vara sjuk vänder sig till en läkare som personen har förtroende för. Dessa

grundläggande förutsättningar tillsammans med uppgiften att utfärda intyg och

utlåtanden till grund för försäkringskassans bedömningar i ersättningsärenden

kan medföra att läkaren hamnar i en intressekonflikt.

 Försäkringskassorna bedömer också att många läkare i sitt sjukskriv-

ningsbeteende tycks ta hänsyn till om patienten friskskrivs till ett arbete

eller till arbetslöshet. Det tycks som om läkarna har svårt att avsluta sjuk-

skrivningar där patienten går till arbetslöshet. Det finns anledning att tro att

läkare i vissa fall tar stor hänsyn till patientens situation på arbetsmarknaden

när de utfärdar läkarintyg inför längre sjukskrivningar eller pensionsprövning.

 Läkarens förmåga att bedöma den försäkrades arbetsförmåga varierar beroende på

läkarens kunskaper om den försäkrades arbetsförhållanden och sociala situation i

övrigt. Alltför få läkare besitter en så omfattande och bred kunskap om

arbetslivet i stort att en bedömning av individens arbetsförmåga i relation till

arbetet och arbetsmarknaden kan göras på det sätt som vore önskvärt. Den

försäkrades egen uppfattning om arbetsförmågan blir därför ofta den avgörande

faktorn i bedömningen av behovet av sjukskrivning. Det är helt naturligt

omöjligt för en läkare att avgöra om en försäkrad skulle kunna arbeta trots sina

besvär eller symtom om läkaren inte har kunskap om förhållandena på den aktuella

arbetsplatsen eller om möjligheterna att anpassa arbetsuppgifterna tillfälligt

eller mera långvarigt till den försäkrades behov. Läkaren har i en sådan situa-

tion inte någon annan möjlighet än att grunda sin bedömning på den försäkrades

egen beskrivning och tolkning av vad som är möjligt och rimligt.

 Läkaren har som regel också svårt att bedöma den försäkrades möjligheter att

utföra andra på arbetsmarknaden förekommande arbeten, något som skall ingå i

försäkringskassans bedömning av sjukpenningrätten i ett sjukfall där den

försäkrade inte kan återgå i tidigare arbete.

 I det rådande arbetsmarknadsläget finns det grupper som har problem på

arbetsmarknaden. Personer som inte har full prestationsförmåga har särskilt

svårt att få ett lämpligt arbete. I ett läge där resurser i form av skyddade

anställningar och beredskapsarbeten inte finns i tillräcklig utsträckning, kan

för dessa grupper sjukskrivning och i slutändan förtidspension vara ett

alternativ i det enskilda ärendet. Det innebär ett ökat tryck på den behandlande

läkaren att tillmötesgå patientens önskemål trots att en betydande

restarbetsförmåga kan finnas i ett för personen lämpligt arbete. Det kan i en

sådan situation vara svårt för den enskilde läkaren att hävda att patienten har

arbetsförmåga - om än begränsad - samt att rehabiliteringsmöjligheterna inte är

uttömda.

 För att rehabilitering skall komma till stånd är det viktigt att läkaren är

positivt inställd till att rehabilitering skall ske och att rehabiliteringen

sker i samverkan mellan läkaren och försäkringskassan.

 Regeringen anser att det tydligt bör framgå att läkarens roll i första hand är

att uttala sig om den försäkrades medicinska status och i vad mån och på vilket

sätt detta påverkar funktionsförmågan, dvs. vilka funktionshinder som sjukdomen

e.d. förorsakar den försäkrade.

 Läkarintyg bör ges in för att styrka nedsättning av arbetsförmåga p.g.a.

sjukdom från och med den sjunde dagen efter sjukanmälningsdagen. Ett utförligare

läkarutlåtande med bl.a. uppgifter om pågående eller planerad behandling eller

rehabilitering bör ges in för att styrka nedsättning av arbetsförmåga p.g.a.

sjukdom senast från och med den tjugoåttonde dagen efter sjukanmälningsdagen.

 Även om den behandlande läkarens roll i första hand är att uttala sig om den

försäkrades medicinska status och i vad mån denna påverkar funktionsförmågan

anser vi att den behandlande läkaren på intyget respektive utlåtandet bör ange

den försäkrades arbetsuppgifter och arbetsförmågans nedsättning i relation till

dessa. I likhet med vad RFV anfört anser regeringen därvid att det främst är i

korta sjukfall som den behandlande läkaren skall uttala sig om arbetsförmågan.

Vid långa sjukfall handlar det om en mer uttalad försäkringsbedömning.

Försäkringskassan får genom detta både en tydligare roll när det gäller den

försäkringsmässiga bedömningen och ett större ansvar för att utreda den

försäkrades arbetsförhållanden jämfört med tidigare.

4.6 Försäkringskassans fördjupade prövning av

sjukpenningrätten

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: I varje sjukpenningärende skall en|

|fördjupad bedömning ske senast efter det att det|

|särskilda läkarutlåtandet och den särskilda försäkran|

|inkommit, dvs. efter ca fyra veckors sjukskrivning.|

|Vid denna bedömning skall förtroendeläkare medverka. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som berört frågan om för-

säkringskassans prövning av sjukpenningrätten är alla positiva till förslaget.

RFV, FKF och Försäkringsanställdas förbund är emellertid tveksamma till

detaljeringsgraden i förslaget. RFV anser att den närmare utformningen av en

fördjupad bedömning inte bör regleras i lagtext eller slås fast på annat sätt.

Det bör i stället ankomma på RFV att utfärda erforderliga allmänna råd eller

föreskrifter.

 Skälen för regeringens förslag: Det är försäkringskassan som beslutar om

rätten till sjukpenning. Dessa beslut fattas av en enskild tjänsteman hos

kassan. Vid beslut om avslag på begäran om sjukpenning, nedsättning eller

indragning av sjukpenning skall socialförsäkringsnämnd fatta beslut när den

försäkrade begärt omprövning av beslutet.

 När det gäller frågor som kräver medicinsk sakkunskap skall enligt AFL

förtroendeläkare biträda kassan. Inför vissa bedömningar som kassan har att göra

är det särskilt viktigt att ärendet är väl berett ur medicinsk synpunkt. Som

exempel kan nämnas situationer när kassan överväger att upphöra att betala ut

sjukpenning på grund av att sjukdomen inte längre bedöms nedsätta den

försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel eller när det gäller att ta

ställning till den fortsatta handläggningen. Framför allt gäller detta behov av

rehabilitering. Varje tjänsteman bedömer därvid självständigt om ärenden skall

föreläggas förtroendeläkare eller inte.

 Andelen sjukskrivningar som baseras på s.k. diffusa diagnoser ökar. Det finns

anledning att tro att bakom det stora antalet sådana diagnoser döljer sig andra

problem än vad som anges på försäkran eller läkarintyg och läkarutlåtande. För

att försäkringskassan tidigt och på ett riktigt sätt skall kunna bedöma sådana

sjukskrivningar krävs många gånger både medicinska kunskaper och lång erfarenhet

av arbete med bedömningar av detta slag.

 Beslut i sjukpenningärenden genererar mycket stora kostnader för social-

försäkringen. I alla sjukpenningärenden som pågår en viss tid bör därför en

fördjupad prövning göras av fler än en tjänsteman hos försäkringskassan.

 Det finns uppgifter som tyder på att det för den enskilde handläggaren på

försäkringskassan kan vara mycket svårt att ifrågasätta de läkarintyg och

läkarutlåtande som den försäkrade lämnar. Av bl.a. detta skäl förekommer det

redan i dag att några försäkringskassor har inrättat olika former av "samråd"

för att förbättra handläggningen.

 Det kan förefalla onödigt att alla ärenden vid en viss tidpunkt skall genomgå

en fördjupad granskning. I vissa fall är det som regel inte några problem att

bedöma graden av arbetsoförmåga, sjukskrivningens längd samt eventuella lämpliga

rehabiliteringsinsatser. I många sjukfall kan det emellertid föreligga stora

svårigheter att göra en sådan bedömning. Det förekommer även ärenden som kan

synas enkla men som kräver medicinsk kunskap för att en riktig bedömning skall

kunna ske. Vidare finns det ärenden där diagnosen är mycket väl dokumenterad,

men intyget är fåordigt och därför uppfattas som oklart eller inte komplett,

vilket kan resultera i att nytt medicinskt underlag begärs i onödan. Av bl.a.

dessa skäl bör alla ärenden genomgå en fördjupad bedömning.

 Regeringen anser att det i varje sjukskrivningsärende skall ske en fördjupad

bedömning senast efter det att det särskilda läkarutlåtandet och den särskilda

försäkran inkommit, dvs. efter ca fyra veckors sjukskrivning.

 Såsom vissa remissinstanser anfört bör den närmare utformningen av denna

bedömning inte regleras i AFL. Regeringen anser dock att förtroendeläkarens

medverkan är av så stor vikt att det av AFL bör framgå att denne skall medverka

vid den fördjupade bedömningen. I övrigt anser regeringen att det ankommer på

RFV att utforma de närmare verkställighetsföreskrifter som behövs.

 Reglerna tas in i en ny paragraf 3 kap. 8 a § AFL.

4.7 Försäkringskassans möjlighet att införskaffa

kompletterande utredning

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Försäkringskassan skall ges rätt att|

|kräva att den försäkrade genomgår kompletterande|

|undersökning och utredning hos t.ex. annan sjukvårds-|

|enhet för att rätt till sjukpenning skall kunna komma|

|ifråga. |

| Om den försäkrade inte medverkar i en kompletterande|

|utredning skall försäkringskassan ges rätt att sätta ned|

|eller helt dra in sjukpenningen. |

| Försäkringskassans bedömning om behovet av|

|kompletterande utredning samt om valet av|

|sjukvårdsenhet eller liknande skall inte kunna|

|överklagas av den försäkrade. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av dem som yttrat sig i frågan är positiva till

förslaget om rätt att begära kompletterande utredning. Socialstyrelsen är

emellertid tveksam och menar att den enskilde förefaller få en ovillkorlig

skyldighet att underkasta sig de undersökningar som försäkringskassan bedömer

nödvändiga. Styrelsen menar att det saknas en belysning av de problem som kan

uppstå utifrån den enskildes integritet och möjlighet till medverkan och

inflytande när det gäller utredning och behandling.

 Vad gäller den del av förslaget som avser möjligheten för den försäkrade att

överklaga försäkringskassans bedömning om behov av kompletterande utredning

instämmer FÖD och Länsrätten i Uppsala län i arbetsgruppens resonemang.

Länsrätten menar att åtgärderna ingår i försäkringskassans handläggning av

ärendet och därför bör vara överklagbara först i samband med beslut i ärendet.

FÖD framhåller dock att sanktioner mot en försäkrad som ställer sig avvisande

till att medverka i en kompletterande undersökning måste hanteras med varsamhet.

Den försäkrade befinner sig ofta i en utsatt situation och det bör därför ankom-

ma på försäkringskassan att verka för att den försäkrade frivilligt ställer upp

för undersökning. Sanktionsmöjligheten bör i första hand användas som ett

yttersta påtryckningsmedel för att förmå den försäkrade att medverka och i andra

hand som en ekonomisk påföljd.

 TCO, Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund vänder sig mot

förslaget i denna del. TCO anser att den försäkrade skall ges rätt att begära

omprövning redan vid kommuniceringen om indragning av sjukpenningen. Synskadades

riksförbund och Sveriges dövas riksförbund menar att om den enskilde inte skall

kunna överklaga så måste en funktion som patientombudsman finnas som kan hjälpa

den enskilde under ärendets gång.

 Skälen för regeringens förslag: Om det fortfarande efter kontakt med den be-

handlande läkaren inte anses styrkt att arbetsförmågan på grund av sjukdom är

nedsatt i den omfattning som behandlande läkaren angivit, kan försäkringskassan

enligt nuvarande regler begära att någon annan läkare också undersöker den

försäkrade (medbedömning). RFV rekommenderar att en sådan medbedömning begärs

genom förtroendeläkarens försorg och att den behandlande läkaren underrättas om

åtgärden.

 När det t.ex. gäller personer med kända alkohol- eller andra missbruksproblem,

anses försäkringskassan som rehabiliteringsåtgärd kunna begära att läkarintyg

respektive läkarutlåtande från en läkare vid viss mottagning som kassan

bestämmer skall företes i kommande sjukdomsfall för att sjukpenning skall kunna

betalas ut utan särskild utredning. Även för denna typ av åtgärd förutsätts en

noggrann och allsidig utredning i varje enskilt fall. RFV rekommenderar att

åtgärden vidtas först sedan förtroendeläkaren har rådfrågats. Åtgärden bör också

föregås av samråd med den försäkrade.

 Det är med stöd av reglerna i 3 kap. 7 § AFL och RFFS 1988:2 som

försäkringskassan i dag ges möjlighet att infordra beslutsunderlag i form av

läkarintyg och utlåtanden m.m. som behövs för att beslut skall kunna fattas om

rätten till sjukpenning. Om den försäkrade vägrar att genomgå den begärda

undersökningen, kan ersättning enligt AFL i vissa fall dras in eller sättas ned

med stöd av 20 kap. 3 § AFL.

 Som tidigare nämnts, är det av stor vikt att det sker en noggrann bedömning i

början av varje sjukfall. Den första bedömningen avser som regel

sjukpenningrätten. T.ex. skall en bedömning göras av om den uppgivna sjukdomen

eller diagnosen försäkringsrättsligt är att betrakta som sjukdom eller inte.

Vidare skall en bedömning göras av om sjukdomen föranleder att arbetsförmågan är

nedsatt och, om så är fallet, om hel eller partiell nedsättning föreligger.

 Det är försäkringskassan som avgör om och i vilken grad arbetsförmågan är

nedsatt. Därvid utgör läkarintyget respektive läkarutlåtandet bara ett av flera

underlag för detta beslut. I praktiken fungerar det emellertid oftast så att

läkarintyget och läkarutlåtandet har ett sådant starkt bevisvärde att den

enskilde handläggaren har små möjligheter att vare sig ifrågasätta intyget eller

utlåtandet och ännu mindre besluta att detta inte i tillräcklig grad styrker

rätten till sjukpenning. Detta kan bero på att den behandlande läkarens

sjukskrivning av hävd oftast inte kan eller i vart fall inte bör ifrågasättas,

på den mängd intyg och utlåtanden som - trots sjuklöneperiodens införande -

passerar en handläggare varje dag och på den tidspress som handläggaren kan

känna eftersom den försäkrade väntar på utbetalning av sjukpenning.

 Enligt gällande praxis skall det vara fråga om stora brister i ett läkarintyg

respektive läkarutlåtande för att ett beslut om att inte bevilja respektive att

dra in eller sätta ned sjukpenning för en försäkrad skall stå fast vid

domstolsprövning. En vanlig motivering till att domstolen ger den försäkrade

rätt är att det saknas anledning att ifrågasätta den behandlande läkarens

bedömning av arbetsförmågan. Att försäkringkassan ifrågasätter ett intyg kan

dock bero på att det är utfärdat av en läkare där försäkringskassans erfarenhet

av läkaren i fråga ger anledning till tvivel om läkarintygets eller

läkarutlåtandets tillförlitlighet. Detta kan emellertid vara svårt att hävda i

en domstolsprocess.

 I och med att en sjukskrivning redan har pågått en tid kan det vara svårt att

styrka att en person vid en viss tidpunkt inte längre uppfyller villkoren för

sjukpenning. Den behandlande läkaren kan ha svårt att värja sig mot den

försäkrades önskemål om fortsatt sjukskrivning och den enskilde tjänstemannen

hos försäkringskassan har små möjligheter att motivera varför

sjukskrivningsrätten plötsligt bör ifrågasättas. Det fria läkarvalet gör också

att den försäkrade kan uppsöka en annan läkare om den behandlande läkaren

ifrågasätter fortsatt sjukskrivning.

 Socialstyrelsen har i sina allmänna råd (SOSFS 1992:16) om sjukskrivning

utförligt redovisat hur sjukskrivningar bör ske men också farorna med felaktiga

sjukskrivningar.

 Undersökningar som har gjorts av ett flertal försäkringskassor visar - trots

Socialstyrelsens allmänna råd - att utfärdade läkarintyg i stor omfattning är

ofullständiga. Även längden av sjukskrivningsperioderna kan i många fall

ifrågasättas. Det finns anledning att tro att behandlande läkare inte alla

gånger bedömer patientens sjukdom i förhållande till det arbete som patienten

har utan i stället enbart ser till hur lång tid som läkningsprocessen rent

medicinskt tar.

 Det kan även befaras att enskilda läkare inte alltid inser den negativa effekt

som en felaktig eller onödig sjukskrivning kan få för patienten genom den

passivisering som lätt kan bli följden härav. Det förekommer också att enskilda

läkare vid sjukskrivning tar hänsyn till andra omständigheter än sjukdomen.

Sjukskrivning är emellertid inte någon bra lösning på sociala eller ekonomiska

problem. Tvärtemot kan problemen förstärkas och den försäkrade tvingas in i en

sjukroll som kan vara svår att ta sig ur.

 En stor andel av sjukskrivningarna beror på besvär i rörelseorganen. En passiv

sjukskrivning på heltid kan i sådana fall motverka en tidig återgång i arbete. I

dessa fall finns det som regel skäl för hel sjukskrivning under en kortare tid

medan de akuta symptomen försvinner. Vid en mer nogrann prövning kan det visa

sig att en sjukskrivning på deltid innebär att den passivisering som kan bli

följden av en sjukskrivning på heltid inte inträffar.

 Regeringen anser mot bakgrund av vad som har anförts att försäkringskassan bör

ges en klart uttalad möjlighet att som en förutsättning för att fortsatt

sjukpenning skall komma i fråga, kräva att den försäkrade genomgår komplette-

rande undersökning eller utredning hos annan sjukvårdsenhet när som helst i ett

sjukfall. Det gäller t.ex. vid tveksamhet om en viss diagnos, när

läkarutlåtandet från den försäkrades behandlande läkare efter fyra veckor inte

innehåller uppgift om behovet av rehabilitering, pågående och planerad

behandling eller rehabiliteringsåtgärd, beräknad återstående sjukdomstid eller

då kassan av något annat skäl anser att det medicinska underlaget är otill-

räckligt för att beslut skall kunna fattas i den aktuella ersättningsfrågan. En

noggrann prövning av om medbedömning skall ske, bör alltid göras i de fall det

saknas en "objektiv" diagnos.

 Ersättningen bör kunna dras in eller sättas ned enligt 20 kap. 3 § AFL som en

följd av underlåtelse att genomgå undersökning eller utredning. Frågan om det

finns skäl att ifrågasätta den behandlande läkarens bedömning av arbetsförmågan

eller inte kommer därmed att sakna betydelse för prövningen av rätten till

ersättning när den försäkrade underlåter att genomgå kompletterande undersökning

eller utredning som av kassan bedömts vara nödvändig.

 En kompletterande utredning skall i första hand komma till användning för att

en mer fullständig bedömning av den försäkrades funktionsnedsättning skall kunna

göras. I vissa undantagsfall bör dock sådan utredning kunna vara aktuell även

för att bedöma arbetsoförmågan. Regler om detta bör tas in i en ny 3 kap. 8 a §

AFL.

 I början av ett sjukfall bör en kompletterande utredning inrikta sig på om

sjukpenningrätt föreligger eller inte. I de fall sjukpenningrätten är styrkt,

löper sjukfallet till dess det finns anledning att på nytt ta ställning till

rätten till sjukpenning eller att undersöka möjligheterna till rehabilite-

ringsinsatser. Något hinder för att bedöma behovet av och möjligheterna till

rehabilitering i ett tidigt skede i sjukfallet finns dock inte. Även vid denna

bedömning bör kompletterande utredning vara ett instrument som kan användas för

att få en så allsidig belysning som möjligt av rehabiliteringsbehov och de

insatser som kan behöva vidtas. Det är således inte nödvändigt att

kompletterande medicinsk utredning vad gäller sjukpenningrätten och

rehabiliteringsinsatserna sker samtidigt. Många gånger kan det dock vara både

praktiskt och självklart att utredningen omfattar båda frågorna. En

kompletterande utredning behöver inte heller nödvändigtvis avse endast förnyad

medicinsk bedömning utan kan också utgöras av arbetsträning eller att den

försäkrade får genomgå rehabiliteringsutredning vid ett rehabiliteringscenter.

 Som regel bör en kompletterande utredning innebära att den försäkrade av

kassan remitteras till en av kassan vald sjukvårdsenhet. Det kan t.ex. vara

lämpligt att använda sig av de diagnostiska centra som finns för att bedöma en

försäkrads funktionsnedsättning och arbetsoförmåga samt vilka lämpliga

rehabiliteringsinsatser som kan vidtas.

 Försäkringskassan bör stå för den försäkrades kostnader i samband med en

kompletterande utredning. Sådana kostnader kan t.ex. vara avgifter för

läkarundersökning, läkarutlåtande och vistelse vid rehabiliteringscenter.

 För att reglerna om kompletterande utredning skall kunna fungera, krävs att

den får en sådan utformning att den inte endast fungerar som en "parallell" till

behandlande läkarens intyg. Möjligheten till kompletterande utredning bör finnas

med som ett naturligt led under sjukskrivningen.

Regeringen delar den uppfattning som framförts av Länsrätten i Uppsala län att

åtgärderna bör anses ingå i försäkringskassans handläggning av ärendet och

därför bör vara överklagbara först i samband med beslutet om indragning eller

nedsättning av sjukpenningen.

 Regeringen anser vidare att sanktioner mot en försäkrad som ställer sig

avvisande till att medverka i en kompletterande undersökning måste hanteras med

varsamhet. Den försäkrade befinner sig ofta i en utsatt situation och det bör

därför ankomma på försäkringskassan att verka för att den försäkrade förstår

behovet av kompletterande undersökning och vill medverka.

 Regeringens förslag innebär bl.a. att det faktiska ansvaret att bedöma rätten

till ersättning från socialförsäkringen i högre grad läggs på försäkringskassan

som därvid också får klart uttalade möjligheter att ställa krav på den

försäkrades medverkan vid kompletterande utredning. Regeringen vill understryka

att detta ansvar inte på något sätt skall påverka den enskildes möjlighet och

rätt att själv bestämma vilken läkare han vill vända sig till för att få vård

och i övrigt frågor som rör den enskildes hälsa.

 Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 6) anfört

att ett centralt mål för reformsträvandena i den svenska hälso- och sjukvården

under senare år har varit att stärka patientens och medborgarens ställning,

bl.a. genom att ge individen ökade möjligheter att välja vårdgivare inom t.ex.

primärvården. Åtgärder har också vidtagits för att öka vårdens tillgänglighet,

genom bla. vårdgarantiåtaganden.

 Regeringen har också i de ändrade direktiven till kommittén om hälso- och

sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) uppdragit åt kommittén att

överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att stärka patientens ställning i

vården. Uppdraget skall vara slutfört senast den 30 juni 1996.

4.8 Försäkringsläkare

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Benämningen förtroendeläkare resp.|

|förtroendetandläkare ändras till försäkringsläkare resp.|

| |

|försäkringstandläkare. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överenstämmer med regeringens förslag

 Remissinstanserna: Endast några få instanser yttrar sig om benämningen

försäkringsläkare. De är alla positiva till förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 18 kap. 12 § AFL skall det hos den

allmänna försäkringskassan finnas en eller flera förtroendeläkare. Dessa skall

biträda kassan i frågor som kräver medicinsk sakkunskap samt verka för ett gott

samarbete mellan kassan och de läkare som är verksamma inom dess område.

Förtroendeläkaren är en av försäkringskassan anställd tjänsteman och står vad

beträffar dessa arbetsuppgifter inte under Socialstyrelsens tillsyn.

 Hos försäkringskassan har förtroendeläkaren en rådgivande funktion i

medicinska frågor. Förtroendeläkaren tar inte ställning i frågor om rätt till

ersättning. Sådana beslut fattas av kassans handläggande tjänstemän eller av en

socialförsäkringsnämnd. Förtroendeläkaren undersöker inte själv den försäkrade,

utan den medicinska bedömningen grundar sig på den behandlande läkarens

uppgifter i intyg och utlåtanden. På det sättet störs inte förhållandet mellan

den försäkrade och dennes läkare och inte heller försvåras samarbetet mellan

förtroendeläkaren och den behandlande läkaren.

 När det gäller enskilda rehabiliteringsärenden består förtroendeläkarens

insats bl.a. i att hjälpa försäkringskassans tjänstemän med bedömningar av

försäkrades möjligheter till rehabilitering och då också med att göra urval och

prioriteringar. Det innebär att förtroendeläkarens medverkan är viktig i arbetet

med att uppmärksamma de grupper som löper risk att bli långtidssjukskrivna. Det

kan t.ex. gälla försäkrade som utför arbetsuppgifter som ofta orsakar sjukdom

eller skada. Samarbete bör då ske med berörd företagshälsovård.

 Förtroendeläkaren har även en viktig roll i kassans utåtriktade arbete genom

att delta i information till och diskussioner med läkare och annan personal inom

hälso- och sjukvården.

 En viktig uppgift för förtroendeläkaren är vidare att medverka i utbildningen

av försäkringskassans tjänstemän och socialförsäkringsnämndernas ledamöter i

medicinska frågor samt att medverka i försäkringskassornas utbildning av läkare

i försäkringsmedicin.

 Förtroendeläkarens roll har diskuterats under senare år. Bl.a. har framförts

från försäkrade att det är svårt att förstå hur en läkare kan uttala sig om

deras sjukdom, symptom och arbetsförmåga utan att ha undersökt dem eller ens

talat med dem.

 Regeringen anser att förtroendeläkarens roll behöver tydliggöras och stärkas

på ett sådant sätt att det klart framgår att denne är försäkringskassans expert

och rådgivare i medicinska frågor som skall bedöma den försäkrades medicinska

situation utifrån det medicinska underlag som försäkringskassan har tillgång

till. Förtroendeläkaren skall inte själv undersöka eller behandla den

försäkrade.

 Förtroendeläkaren bör också vid behov och därvid med beaktande av reglerna om

serviceskyldighet i förvaltningslagen (1986:223) - framförallt i de fall den

försäkrade begär detta - delta i försäkringskassans information till den

försäkrade om varför försäkringskassan på grund av medicinska skäl bedömt

arbetsförmågan och därmed rätten till ersättning på ett annat sätt än vad den

behandlande läkaren gjort. Det bör dock noteras att förvaltningslagens

bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet inte ger någon ovillkorlig rätt

för den enskilde att själv bestämma vem han eller hon skall diskutera sitt

ärende med. Det är myndigheten själv som avgör vem inom myndigheten som skall

fullgöra serviceskyldigheten gentemot den enskilde.

 Om försäkringskassan finner det lämpligt att förtroendeläkaren träffar och

informerar en enskild om sin och kassans ställningstagande till behandlande

läkares bedömning och rätten till ersättning bör också beslutande tjänsteman

eller, då det rör sig om beslut i socialförsäkringsnämnd, den tjänsteman som

känner den enskildes ärende, delta. Eftersom informationen och diskussionen rör

sig om ett beslut enligt lagen om allmän försäkring där grunden för beslutet

innehåller fler komponenter än de medicinska är det en fördel om både kassans

medicinska rådgivare och expert och en tjänsteman som är försäkringsexpert

deltar i mötet med den enskilde.

 Riksdagen har (prop. 1993/94:150, bil 5, bet. 1993/94:FiU20, rskr.

1993/94:454) beslutat att ställa ytterligare medel till försäkringskassornas

förfogande i syfte att förstärka förtroendeläkarnas insatser i ärenden rörande

sjukpenning och rehabilitering samt inför prövning av förtidspension samt

efterkontroll i förtidspensionsärenden. Medlen beräknades tillföra försäkrings-

kassorna ca 300 halvtidsanställda förtroendeläkare. Av riksdagens beslut framgår

även att RFV förutsätts noga följa upp förtroendeläkarverksamheten hos

försäkringskassorna.

 Enligt vad regeringen erfarit pågår för närvarande en omfattande nyrekrytering

av förtroendeläkare till försäkringskassorna.

 Regeringen har i avsnitt 4.6 lagt fram förslag om att förtroendeläkare skall

medverka i en fördjupad bedömning av sjukpenningrätten och reha-

biliteringsbehoven efter fyra veckors sjukskrivning.

 Med hänvisning till att nuvarande benämning förtroendeläkare resp.

förtroendetandläkare inte längre kan anses ändamålsenlig, föreslår regeringen

att benämningarna ändras till försäkringsläkare resp. försäkringstandläkare.

Förslaget innebär ändring i 18 kap. 12 § AFL.

5 Förtidspension

5.1 Avskaffade äldreregler

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: De nuvarande särreglerna för |

|personer som är 60 år eller äldre vad gäller rätten till|

|förtidspension skall avskaffas. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: I promemorian har arbetsgruppen föreslagit att

förtidspensioneringen renodlas till att ge ersättning vid nedsatt arbetsförmåga

på grund av medicinska faktorer. Som en del av denna renodling har arbetsgruppen

bl.a. föreslagit att de nuvarande särreglerna för personer som är 60 år eller

äldre skall avvecklas.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är negativa till äldrereglernas

avskaffande. LO, Arbetslöshetskassornas samorganisation, TCO,

Försäkringsanställdas förbund, PRO och LRF menar att det inte är rimligt att

samma krav skall gälla för den som är 60 år och äldre som för yngre. FÖD anser

att ett avskaffande av äldrereglerna kräver en ytterligare analys av

konsekvenserna för berörda försäkrade och av de alternativ till försörjning som

står dessa till buds. Domstolen menar att övergångsreglernas utformning också

måste utredas innan ställning kan tas till förslaget. Försäkringskasseförbundet

anser att äldrereglerna skall bestå i avvaktan på att ett nytt regelverk för

förtidspensioneringen beslutas med anledning av reformeringen av

ålderspensioneringen och de förslag som kommer att läggas av Sjuk- och

arbetsskadeberedningen.

 AMS påpekar att om äldrereglerna avskaffas kan ytterligare ansvarsområden inte

läggas på arbetsmarknadspolitiken i den rådande ekonomiska situationen.

 Två instanser är positiva till förslaget, nämligen Länsrätten i Uppsala län

och RFV. RFV anser att förslaget ligger i linje med den föreslagna renodlingen

av sjukförsäkringen och förtidspensioneringen.

 Skälen för regeringens förslag: I 7 och 13 kap. AFL föreskrivs att rätt till

förtidspension tillkommer en försäkrad mellan 16 och 64 år om arbetsförmågan på

grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är varaktigt nedsatt med minst en fjärdedel. Kan ned-

sättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bestå

avsevärd tid, har den försäkrade i stället rätt till sjukbidrag. Denna förmån är

begränsad till viss tid men i övrigt gäller samma regler som för förtidspension.

Enligt nuvarande regler skall bedömningen, i fråga om försäkrad som fyllt 60 år,

främst avse hans förmåga och möjlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom

sådant arbete som han tidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligt

lämpligt arbete.

 Under lång tid har antalet förtidspensionärer ökat. En sådan ökning kan delvis

förväntas i takt med att befolkningen växer. Det är dock så att även andelen

förtidspensionärer bland befolkningen i förvärvsaktiv ålder har stigit kraftigt.

År 1963 uppbar ca 3 procent av befolkningen i förvärvsaktiv ålder förtidspension

eller sjukbidrag. År 1993 hade motsvarande andel stigit till ca 7,3 procent.

Även antalet sysselsatta per förtidspensionär har trendmässigt sjunkit under

denna trettioårsperiod från ca 25 till ca 10. Sammantaget innebär denna

utveckling att den ekonomiska belastningen av förtidspensioneringen

kontinuerligt har stigit. Det innebär dessutom att allt fler människor har

permanent utestängts från arbetsmarknaden. Det är såväl av sociala som av sam-

hällsekonomiska skäl nödvändigt att den nuvarande trenden inom förtids-

pensioneringen bryts. Det är viktigt att det tidiga rehabiliteringsarbetet

intensifieras och att den uppgång i konjunkturen som för närvarande sker tas

till vara i detta arbete.

 När de s.k. äldrereglerna infördes år 1970, uppbar ca 12 procent av

åldersgruppen 60 till 66 år förtidspension. År 1993 hade andelen stigit till

drygt 34 procent av åldersgruppen 60 till 64 år. Andelen har alltså nära

tredubblats trots att pensionsåldern har sänkts från 67 till 65 år. Om

utvecklingen med allt fler förtidspensionärer skall brytas, är det nödvändigt

att andelen äldre som uppbär förtidspension inte fortsätter att stiga.

 De nuvarande reglerna för rätten till förtidspension infördes år 1963. Den 1

juli 1970 gjordes vissa ändringar så att den tidigare formuleringen om bedömning

av arbetsförmågan där det talades om sjukdom och lyte fick en modernare

formulering och ersattes med prestationsförmågan (prop. 1970:66). Viktigare är

dock att vid detta tillfälle infördes de s.k. äldrereglerna samt en mindre

restriktiv innebörd i allmänhet av arbetsförmågebedömningen.

Arbetsmarknadsmässiga hänsyn skulle därvidlag i större utsträckning få inverka

vid invaliditetsbedömningen. Vidare skapades förutsättningar för en mindre

restriktiv bedömning av möjligheterna till förtidspension för hemarbetande.

 De genom 1970 års förtidspensionsreform införda vidgade möjligheterna för

äldre förvärvsarbetande att erhålla förtidspension tar främst sikte på äldre

försäkrade med tungt och pressande arbete som på grund av bristande krafter inte

orkar med sina arbetsuppgifter eller som friställs utan att annat lämpligt

arbete står till förfogande. I sådana fall kan rätten till förtidspension

bedömas med större hänsynstagande till de individuella förhållandena än för

övriga försäkrade.

 Bedömningen av i vad mån arbetsförmågan är nedsatt skall enligt de från och

med den 1 juli 1970 gällande reglerna i AFL främst avse den försäkrades förmåga

och möjlighet att bereda sig inkomst genom sådant arbete som han tidigare utfört

eller för honom tillgängligt arbete. I praxis utvecklades att de s.k.

äldrereglerna avsåg försäkrade som var 60 år eller äldre. Det fanns dock en

tendens att tillämpningen av äldrereglerna försköts så att även personer under

60 år kom att omfattas. För att hejda denna utveckling infördes från och med den

1 januari 1992 en skrivning i AFL att den mildare tillämpningen gäller för

försäkrad som har fyllt 60 år.

 Bedömningen i de s.k. äldrefallen skiljer sig från övriga fall genom att de

medicinska kraven ställs lägre och att det vid bedömningen av arbetsförmågan

inte kan krävas att den försäkrade genomgår omskolning eller annan utbildning

eller flyttar till annan ort. Inte heller behöver försök med arbetsplacering

göras. Hänsyn tas också till normala åldersförändringar även om någon sjukdom i

egentlig mening inte föreligger. Sjukdom och åldersförändringar skall ses i

relation till de arbetsmöjligheter som står till buds på orten. De arbets-

marknadsmässiga faktorerna får därför särskild betydelse vid pensionsprövningen

i dessa fall. Dessa särregler gäller dock inte en fjärdedels förtidspension.

Nedsatt prestationsförmåga som har samband med normalt åldrande ger nämligen

inte rätt till förtidspension på denna nivå.

 Flera remissinstanser är kritiska till arbetsgruppens förslag att avskaffa de

s.k. äldrereglerna. De kritiska remissinstanserna anför såväl arbets-

marknadsmässiga skäl som ekonomiska och mänskliga för den försäkrade till varför

nuvarande regler bör behållas.

 Regeringens bedömning är att det är av stor vikt att uppkomna kostnader på

grund av sjukdom eller arbetslöshet i största möjliga utsträckning hanteras

inom socialförsäkringen respektive inom arbetsmarknadspolitiken. Denna strävan

underlättar politiska prioriteringar mellan olika politikområden samt bidrar

till att stärka tilltron till systemen. Särskilt viktigt är detta när de olika

ersättningssystemen utsätts för ett stort ekonomiskt tryck som under de senaste

årens lågkonjunktur. Regeringen anser i likhet med flertalet remissinstanser att

eventuella förändringar av arbetsförmågebedömningen inom förtidspensioneringen

bör behandlas av Sjuk- och arbetsskadeberedningen.

 Sammantaget finns det emellertid enligt regeringens bedömning skäl att redan

nu ta ett första steg mot en renodling av förtidspensioneringen till att ge

ersättning vid nedsatt arbetsförmåga på grund av medicinska faktorer.

 Mot denna bakgrund är det motiverat att avskaffa äldrereglerna. Detta

föranleder en ändring i 7 kap. 3 § AFL. Denna ändring bör träda i kraft den 1

januari 1997. De nuvarande reglerna bör dock tillämpas i de fall ansökan om

förtidspension/sjukbidrag lämnats före den 1 januari 1997 och den försäkrade

fyller 60 år före den 1 juli 1997. De nuvarande reglerna bör även tillämpas för

den som den 1 januari 1997 uppbär sjukbidrag eller har ansökt om sjukbidrag samt

fyller 60 år före den 1 juli 1997 samt ansöker om förtidspension eller

sjukbidrag före utgången av en period med sjukbidrag. Om

förtidspension/sjukbidrag dras in och det vid en senare tidpunkt blir aktuellt

att fatta beslut om sådan förmån bör dock inte de nuvarande reglerna för

försäkrade som är 60 år eller äldre tillämpas. En ansökan om utökad

förtidspension eller sjukbidrag efter den 31 december 1996 bör också följa samma

regler som nyansökningar, dvs. de nya reglerna.

 Enligt det nuvarande regelverket skall vid bedömningen om arbetsförmågan är

nedsatt ställning tas till den försäkrades förmåga att bereda sig inkomst genom

sådant arbete som motsvarar hans krafter och färdigheter och som rimligen kan

begäras med hänsyn till den försäkrades utbildning och tidigare verksamhet samt

ålder, bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter. Dessa

regler liksom reglerna att värdet av hushållsarbetet i skälig omfattning

likställs med inkomst av arbete kvarstår även efter avskaffandet av de s.k.

äldrereglerna. Det bör i detta sammanhang framhållas att en värdering av

hushållsarbete i hemmet skall göras oavsett om den försäkrade tidigare varit

förvärvsarbetande eller inte. Det finns sålunda även fortsättningsvis utrymme

för skilda individuella bedömningar av arbetsförmågan inför beslut om

förtidspension eller sjukbidrag.

 Regeringens strävan är att renodla förtidspensioneringen så att den i större

utsträckning än i dag blir en försäkring i samband med en av medicinska orsaker

nedsatt arbetsförmåga. Förslaget om att avskaffa de särskilda äldrereglerna är

ett led i denna strävan. För att denna åtgärd inte skall få orimliga sociala

konsekvenser bör den genomföras i samband med att särskilda åtgärder görs inom

arbetsmarknadspolitiken för äldre personer i arbetskraften. Regeringen avser att

under våren 1995 förelägga riksdagen en särskild sysselsättningspolitisk

proposition. Insatser för att underlätta för äldre arbetslösa att komma tillbaka

i arbete kommer att behandlas i detta sammanhang och i det fortsatta bered-

ningsarbete som bedrivs inom regeringskansliet i samråd med AMS.

 20

5.2 Utredning om rätt till förtidspension

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Försäkringskassan skall, när det kan|

|anses nödvändigt för bedömningen av om rätt till |

|förtidspension föreligger, begära att den försäkrade |

|genomgår undersökning av viss läkare eller genomgår annan|

|utredning såsom arbetsprövning eller arbetsträning för|

|bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, |

|arbetsförmåga och behovet av och möjligheterna till |

|rehabilitering. När det kan anses nödvändigt för bedömning|

|av rätt till förtidspension skall försäkringskassan även i|

|övrigt kunna infordra utlåtande av viss läkare eller |

|annan sakkunnig, göra förfrågan hos den försäkrade eller|

|annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter,|

|besöka den försäkrade samt undersöka om den försäkrade|

|efter rehabilitering helt eller delvis kan försörja sig|

|själv genom arbete. |

| Vid beslut om förtidspension skall försäkringskassan|

|bedöma om behov finns av förnyad utredning av |

|arbetsförmågan efter viss tid. |

| Försäkringskassan skall löpande, även sedan |

|förtidspension eller sjukbidrag börjat utges, |

|införskaffa sådan utredning som i varje särskilt fall|

|kan anses nödvändig för bedömning av den fortsatta rätten|

|till förtidspension. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till

förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: I 7 och 13 kap. AFL föreskrivs att rätt till

förtidspension tillkommer en försäkrad mellan 16 och 64 år om arbetsförmågan på

grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är varaktigt nedsatt med minst en fjärdedel. Kan ned-

sättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bestå

avsevärd tid, har den försäkrade i stället rätt till sjukbidrag. Denna förmån är

begränsad till viss tid men i övrigt gäller samma regler som för förtidspension.

Förtidspension/sjukbidrag utges från folkpensioneringen respektive den allmänna

tilläggspensioneringen.

 Beslut om förtidspension gäller enligt nuvarande regler tills vidare. Det kan

emellertid finnas anledning att kontrollera om en försäkrad som har beviljats

förtidspension fortfarande uppfyller förutsättningarna för rätt till pension.

 RFV har rekommenderat att försäkringskassan i samband med beslut om

förtidspension skall ta ställning till om efterkontroll skall göras och i så

fall när (Allmänna råd 1993:5). Kassorna uppvisar dock vissa brister i detta

avseende, vilket bl.a. Riksrevisionsverket har konstaterat i rapporten

"Förtidspensioneringen - handläggning och beslutsunderlag" (F 1993:20). Denna

undersökning visar att praxis hos de försäkringskassor som undersökts närmast

var att inte göra efterkontroller. Anledningen till att efterkontroll inte

gjorts var enligt intervjuerna att sådan erfarenhetsmässigt inte ansågs ge

resultat och att man i de ärenden där efterkontroll kunnat vara motiverad i

stället beviljat sjukbidrag.

 Enligt regeringens mening kan stora samhällsekonomiska och mänskliga vinster

uppnås genom förbättrade utredningsinsatser vid beslut om rätt till

förtidspension. Ett fullgott beslutsunderlag är väsentligt inför beslut om

förtidspension samt vid en eventuell omprövning av fortsatt rätt till

förtidspension i ett löpande pensionsärende.

 Mot denna bakgrund är det motiverat att förändra regelverket för för-

tidspensioneringen så att beslutsunderlaget rörande rätten till förtidspension

förbättras. Försäkringskassan bör, om det är nödvändigt för bedömningen av om

rätt till förtidspension föreligger, begära att den försäkrade genomgår

undersökning av viss läkare eller annan utredning såsom arbetsprövning eller

arbetsträning för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd,

arbetsförmågan och behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Vidare bör

kassan vid behov infordra läkarutlåtanden eller utlåtande av annan sakkunnig,

göra förfrågan hos den försäkrade, i förekommande fall hos hans arbetsgivare,

läkare eller hos annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter. I en

utredning om rätt till förtidspension kan även besök hos den försäkrade ingå.

Försäkringskassan bör vidare undersöka möjligheterna till om den försäkrade

efter rehabilitering helt eller delvis kan försörja sig själv genom arbete.

 När försäkringskassan fattar beslut om förtidspension, bör också ställning tas

till om det finns behov av förnyad utredning av arbetsförmågan efter viss tid.

Detta är särskilt viktigt för yngre personer så att de inte permanent utestängs

från arbetsmarknaden.

 Dessa åtgärder bör kunna tillämpas även under tid som pension utges. Innan

beslut fattas om medicinsk utredning skall förtroendeläkarens bedömning

inhämtas.

 Detta föranleder att en ny paragraf 3 b införs i 7 kap. AFL. Denna nya

paragraf ansluter till vad som sägs om kompletterande utredning i sjuk-

försäkringen enligt 3 kap. 8 a § AFL (se avsnitt 4.7).

 Försäkringskassan bör stå för den försäkrades kostnader i samband med en

kompletterande utredning. Sådana kostnader kan t.ex. vara avgifter för

läkarundersökning, läkarutlåtande och vistelse vid rehabiliteringscenter.

 Regeringen anser att det är viktigt att det finns sanktionsregler som fungerar

när någon inte vill medverka till utredning eller rehabiliterande åtgärder. Av

denna anledning bör 20 kap. 3 § AFL ändras så att reglerna får innebörden att

rätt till ersättning inte föreligger när någon utan giltig anledning inte

medverkar i utredning eller liknande åtgärd enligt bl.a. den föreslagna 7 kap. 3

b § AFL. Detta redovisas närmare i avsnitt 4.7.

 Förslaget rörande utredning om rätt till förtidspension bör träda i kraft den

1 oktober 1995.

 21

5 Förtidspension

5.1 Avskaffade äldreregler

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: De nuvarande särreglerna för |

|personer som är 60 år eller äldre vad gäller rätten till|

|förtidspension skall avskaffas. |

-------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: I promemorian har arbetsgruppen föreslagit att

förtidspensioneringen renodlas till att ge ersättning vid nedsatt arbetsförmåga

på grund av medicinska faktorer. Som en del av denna renodling har arbetsgruppen

bl.a. föreslagit att de nuvarande särreglerna för personer som är 60 år eller

äldre skall avvecklas.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är negativa till äldrereglernas

avskaffande. LO, Arbetslöshetskassornas samorganisation, TCO,

Försäkringsanställdas förbund, PRO och LRF menar att det inte är rimligt att

samma krav skall gälla för den som är 60 år och äldre som för yngre. FÖD anser

att ett avskaffande av äldrereglerna kräver en ytterligare analys av

konsekvenserna för berörda försäkrade och av de alternativ till försörjning som

står dessa till buds. Domstolen menar att övergångsreglernas utformning också

måste utredas innan ställning kan tas till förslaget. Försäkringskasseförbundet

anser att äldrereglerna skall bestå i avvaktan på att ett nytt regelverk för

förtidspensioneringen beslutas med anledning av reformeringen av

ålderspensioneringen och de förslag som kommer att läggas av Sjuk- och

arbetsskadeberedningen.

 AMS påpekar att om äldrereglerna avskaffas kan ytterligare ansvarsområden inte

läggas på arbetsmarknadspolitiken i den rådande ekonomiska situationen.

 Två instanser är positiva till förslaget, nämligen Länsrätten i Uppsala län

och RFV. RFV anser att förslaget ligger i linje med den föreslagna renodlingen

av sjukförsäkringen och förtidspensioneringen.

 Skälen för regeringens förslag: I 7 och 13 kap. AFL föreskrivs att rätt till

förtidspension tillkommer en försäkrad mellan 16 och 64 år om arbetsförmågan på

grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är varaktigt nedsatt med minst en fjärdedel. Kan ned-

sättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bestå

avsevärd tid, har den försäkrade i stället rätt till sjukbidrag. Denna förmån är

begränsad till viss tid men i övrigt gäller samma regler som för förtidspension.

Enligt nuvarande regler skall bedömningen, i fråga om försäkrad som fyllt 60 år,

främst avse hans förmåga och möjlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom

sådant arbete som han tidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligt

lämpligt arbete.

 Under lång tid har antalet förtidspensionärer ökat. En sådan ökning kan delvis

förväntas i takt med att befolkningen växer. Det är dock så att även andelen

förtidspensionärer bland befolkningen i förvärvsaktiv ålder har stigit kraftigt.

År 1963 uppbar ca 3 procent av befolkningen i förvärvsaktiv ålder förtidspension

eller sjukbidrag. År 1993 hade motsvarande andel stigit till ca 7,3 procent.

Även antalet sysselsatta per förtidspensionär har trendmässigt sjunkit under

denna trettioårsperiod från ca 25 till ca 10. Sammantaget innebär denna

utveckling att den ekonomiska belastningen av förtidspensioneringen

kontinuerligt har stigit. Det innebär dessutom att allt fler människor har

permanent utestängts från arbetsmarknaden. Det är såväl av sociala som av sam-

hällsekonomiska skäl nödvändigt att den nuvarande trenden inom förtids-

pensioneringen bryts. Det är viktigt att det tidiga rehabiliteringsarbetet

intensifieras och att den uppgång i konjunkturen som för närvarande sker tas

till vara i detta arbete.

 När de s.k. äldrereglerna infördes år 1970, uppbar ca 12 procent av

åldersgruppen 60 till 66 år förtidspension. År 1993 hade andelen stigit till

drygt 34 procent av åldersgruppen 60 till 64 år. Andelen har alltså nära

tredubblats trots att pensionsåldern har sänkts från 67 till 65 år. Om

utvecklingen med allt fler förtidspensionärer skall brytas, är det nödvändigt

att andelen äldre som uppbär förtidspension inte fortsätter att stiga.

 De nuvarande reglerna för rätten till förtidspension infördes år 1963. Den 1

juli 1970 gjordes vissa ändringar så att den tidigare formuleringen om bedömning

av arbetsförmågan där det talades om sjukdom och lyte fick en modernare

formulering och ersattes med prestationsförmågan (prop. 1970:66). Viktigare är

dock att vid detta tillfälle infördes de s.k. äldrereglerna samt en mindre

restriktiv innebörd i allmänhet av arbetsförmågebedömningen.

Arbetsmarknadsmässiga hänsyn skulle därvidlag i större utsträckning få inverka

vid invaliditetsbedömningen. Vidare skapades förutsättningar för en mindre

restriktiv bedömning av möjligheterna till förtidspension för hemarbetande.

 De genom 1970 års förtidspensionsreform införda vidgade möjligheterna för

äldre förvärvsarbetande att erhålla förtidspension tar främst sikte på äldre

försäkrade med tungt och pressande arbete som på grund av bristande krafter inte

orkar med sina arbetsuppgifter eller som friställs utan att annat lämpligt

arbete står till förfogande. I sådana fall kan rätten till förtidspension

bedömas med större hänsynstagande till de individuella förhållandena än för

övriga försäkrade.

 Bedömningen av i vad mån arbetsförmågan är nedsatt skall enligt de från och

med den 1 juli 1970 gällande reglerna i AFL främst avse den försäkrades förmåga

och möjlighet att bereda sig inkomst genom sådant arbete som han tidigare utfört

eller för honom tillgängligt arbete. I praxis utvecklades att de s.k.

äldrereglerna avsåg försäkrade som var 60 år eller äldre. Det fanns dock en

tendens att tillämpningen av äldrereglerna försköts så att även personer under

60 år kom att omfattas. För att hejda denna utveckling infördes från och med den

1 januari 1992 en skrivning i AFL att den mildare tillämpningen gäller för

försäkrad som har fyllt 60 år.

 Bedömningen i de s.k. äldrefallen skiljer sig från övriga fall genom att de

medicinska kraven ställs lägre och att det vid bedömningen av arbetsförmågan

inte kan krävas att den försäkrade genomgår omskolning eller annan utbildning

eller flyttar till annan ort. Inte heller behöver försök med arbetsplacering

göras. Hänsyn tas också till normala åldersförändringar även om någon sjukdom i

egentlig mening inte föreligger. Sjukdom och åldersförändringar skall ses i

relation till de arbetsmöjligheter som står till buds på orten. De arbets-

marknadsmässiga faktorerna får därför särskild betydelse vid pensionsprövningen

i dessa fall. Dessa särregler gäller dock inte en fjärdedels förtidspension.

Nedsatt prestationsförmåga som har samband med normalt åldrande ger nämligen

inte rätt till förtidspension på denna nivå.

 Flera remissinstanser är kritiska till arbetsgruppens förslag att avskaffa de

s.k. äldrereglerna. De kritiska remissinstanserna anför såväl arbets-

marknadsmässiga skäl som ekonomiska och mänskliga för den försäkrade till varför

nuvarande regler bör behållas.

 Regeringens bedömning är att det är av stor vikt att uppkomna kostnader på

grund av sjukdom eller arbetslöshet i största möjliga utsträckning hanteras

inom socialförsäkringen respektive inom arbetsmarknadspolitiken. Denna strävan

underlättar politiska prioriteringar mellan olika politikområden samt bidrar

till att stärka tilltron till systemen. Särskilt viktigt är detta när de olika

ersättningssystemen utsätts för ett stort ekonomiskt tryck som under de senaste

årens lågkonjunktur. Regeringen anser i likhet med flertalet remissinstanser att

eventuella förändringar av arbetsförmågebedömningen inom förtidspensioneringen

bör behandlas av Sjuk- och arbetsskadeberedningen.

 Sammantaget finns det emellertid enligt regeringens bedömning skäl att redan

nu ta ett första steg mot en renodling av förtidspensioneringen till att ge

ersättning vid nedsatt arbetsförmåga på grund av medicinska faktorer.

 Mot denna bakgrund är det motiverat att avskaffa äldrereglerna. Detta

föranleder en ändring i 7 kap. 3 § AFL. Denna ändring bör träda i kraft den 1

januari 1997. De nuvarande reglerna bör dock tillämpas i de fall ansökan om

förtidspension/sjukbidrag lämnats före den 1 januari 1997 och den försäkrade

fyller 60 år före den 1 juli 1997. De nuvarande reglerna bör även tillämpas för

den som den 1 januari 1997 uppbär sjukbidrag eller har ansökt om sjukbidrag samt

fyller 60 år före den 1 juli 1997 samt ansöker om förtidspension eller

sjukbidrag före utgången av en period med sjukbidrag. Om

förtidspension/sjukbidrag dras in och det vid en senare tidpunkt blir aktuellt

att fatta beslut om sådan förmån bör dock inte de nuvarande reglerna för

försäkrade som är 60 år eller äldre tillämpas. En ansökan om utökad

förtidspension eller sjukbidrag efter den 31 december 1996 bör också följa samma

regler som nyansökningar, dvs. de nya reglerna.

 Enligt det nuvarande regelverket skall vid bedömningen om arbetsförmågan är

nedsatt ställning tas till den försäkrades förmåga att bereda sig inkomst genom

sådant arbete som motsvarar hans krafter och färdigheter och som rimligen kan

begäras med hänsyn till den försäkrades utbildning och tidigare verksamhet samt

ålder, bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter. Dessa

regler liksom reglerna att värdet av hushållsarbetet i skälig omfattning

likställs med inkomst av arbete kvarstår även efter avskaffandet av de s.k.

äldrereglerna. Det bör i detta sammanhang framhållas att en värdering av

hushållsarbete i hemmet skall göras oavsett om den försäkrade tidigare varit

förvärvsarbetande eller inte. Det finns sålunda även fortsättningsvis utrymme

för skilda individuella bedömningar av arbetsförmågan inför beslut om

förtidspension eller sjukbidrag.

 Regeringens strävan är att renodla förtidspensioneringen så att den i större

utsträckning än i dag blir en försäkring i samband med en av medicinska orsaker

nedsatt arbetsförmåga. Förslaget om att avskaffa de särskilda äldrereglerna är

ett led i denna strävan. För att denna åtgärd inte skall få orimliga sociala

konsekvenser bör den genomföras i samband med att särskilda åtgärder görs inom

arbetsmarknadspolitiken för äldre personer i arbetskraften. Regeringen avser att

under våren 1995 förelägga riksdagen en särskild sysselsättningspolitisk

proposition. Insatser för att underlätta för äldre arbetslösa att komma tillbaka

i arbete kommer att behandlas i detta sammanhang och i det fortsatta bered-

ningsarbete som bedrivs inom regeringskansliet i samråd med AMS.

5.2 Utredning om rätt till förtidspension

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Försäkringskassan skall, när det kan|

|anses nödvändigt för bedömningen av om rätt till |

|förtidspension föreligger, begära att den försäkrade |

|genomgår undersökning av viss läkare eller genomgår annan|

|utredning såsom arbetsprövning eller arbetsträning för|

|bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, |

|arbetsförmåga och behovet av och möjligheterna till |

|rehabilitering. När det kan anses nödvändigt för bedömning|

|av rätt till förtidspension skall försäkringskassan även i|

|övrigt kunna infordra utlåtande av viss läkare eller |

|annan sakkunnig, göra förfrågan hos den försäkrade eller|

|annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter,|

|besöka den försäkrade samt undersöka om den försäkrade|

|efter rehabilitering helt eller delvis kan försörja sig|

|själv genom arbete. |

| Vid beslut om förtidspension skall försäkringskassan|

|bedöma om behov finns av förnyad utredning av |

|arbetsförmågan efter viss tid. |

| Försäkringskassan skall löpande, även sedan |

|förtidspension eller sjukbidrag börjat utges, |

|införskaffa sådan utredning som i varje särskilt fall|

|kan anses nödvändig för bedömning av den fortsatta rätten|

|till förtidspension. Arbetsgruppens förslag: |

|Överensstämmer med regeringens. |

| Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna|

|är positiva till förslaget. |

| Skälen för regeringens förslag: I 7 och 13 kap. AFL|

|föreskrivs att rätt till förtidspension tillkommer en|

|försäkrad mellan 16 och 64 år om arbetsförmågan på grund av|

|sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller |

|psykiska prestationsförmågan är varaktigt nedsatt med|

|minst en fjärdedel. Kan nedsättningen av arbetsförmågan|

|inte anses varaktig men kan den antas bestå avsevärd |

|tid, har den försäkrade i stället rätt till sjukbidrag.|

|Denna förmån är begränsad till viss tid men i övrigt gäller|

|samma regler som för förtidspension. |

|Förtidspension/sjukbidrag utges från folkpensioneringen|

|respektive den allmänna tilläggspensioneringen. |

| Beslut om förtidspension gäller enligt nuvarande |

|regler tills vidare. Det kan emellertid finnas |

|anledning att kontrollera om en försäkrad som har |

|beviljats förtidspension fortfarande uppfyller |

|förutsättningarna för rätt till pension. |

| RFV har rekommenderat att försäkringskassan i samband|

|med beslut om förtidspension skall ta ställning till om|

|efterkontroll skall göras och i så fall när |

|(Allmänna råd 1993:5). Kassorna uppvisar dock vissa |

|brister i detta avseende, vilket bl.a. |

|Riksrevisionsverket har konstaterat i rapporten |

|"Förtidspensioneringen - handläggning och |

|beslutsunderlag" (F 1993:20). Denna undersökning visar|

|att praxis hos de försäkringskassor som undersökts |

|närmast var att inte göra efterkontroller. Anledningen|

|till att efterkontroll inte gjorts var enligt |

|intervjuerna att sådan erfarenhetsmässigt inte ansågs ge|

|resultat och att man i de ärenden där efterkontroll |

|kunnat vara motiverad i stället beviljat sjukbidrag. |

| Enligt regeringens mening kan stora samhällsekono- |

|miska och mänskliga vinster uppnås genom förbättrade |

|utredningsinsatser vid beslut om rätt till |

|förtidspension. Ett fullgott beslutsunderlag är |

|väsentligt inför beslut om förtidspension samt vid en|

|eventuell omprövning av fortsatt rätt till |

|förtidspension i ett löpande pensionsärende. |

| Mot denna bakgrund är det motiverat att förändra |

|regelverket för förtidspensioneringen så att |

|beslutsunderlaget rörande rätten till förtidspension |

|förbättras. Försäkringskassan bör, om det är nödvändigt för|

|bedömningen av om rätt till förtidspension föreligger,|

|begära att den försäkrade genomgår undersökning av viss|

|läkare eller annan utredning såsom arbetsprövning eller|

|arbetsträning för bedömning av den försäkrades medicinska|

|tillstånd, arbetsförmågan och behovet av och möjlig- |

|heterna till rehabilitering. Vidare bör kassan vid |

|behov infordra läkarutlåtanden eller utlåtande av annan|

|sakkunnig, göra förfrågan hos den försäkrade, i före-|

|kommande fall hos hans arbetsgivare, läkare eller hos|

|annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter. I|

|en utredning om rätt till förtidspension kan även besök|

|hos den försäkrade ingå. Försäkringskassan bör vidare|

|undersöka möjligheterna till om den försäkrade efter |

|rehabilitering helt eller delvis kan försörja sig själv|

|genom arbete. |

| När försäkringskassan fattar beslut om förtidspension,|

|bör också ställning tas till om det finns behov av för-|

|nyad utredning av arbetsförmågan efter viss tid. Detta|

|är särskilt viktigt för yngre personer så att de inte|

|permanent utestängs från arbetsmarknaden. |

| Dessa åtgärder bör kunna tillämpas även under tid som|

|pension utges. Innan beslut fattas om medicinsk |

|utredning skall förtroendeläkarens bedömning inhämtas.|

| Detta föranleder att en ny paragraf 3 b införs i |

|7 kap. AFL. Denna nya paragraf ansluter till vad som |

|sägs om kompletterande utredning i sjukförsäkringen |

|enligt 3 kap. 8 a § AFL (se avsnitt 4.7). |

| Försäkringskassan bör stå för den försäkrades kostnader i|

|samband med en kompletterande utredning. Sådana |

|kostnader kan t.ex. vara avgifter för läkarundersökning,|

|läkarutlåtande och vistelse vid rehabiliteringscenter.|

| Regeringen anser att det är viktigt att det finns |

|sanktionsregler som fungerar när någon inte vill |

|medverka till utredning eller rehabiliterande åtgärder.|

|Av denna anledning bör 20 kap. 3 § AFL ändras så att reg-|

|lerna får innebörden att rätt till ersättning inte |

|föreligger när någon utan giltig anledning inte |

|medverkar i utredning eller liknande åtgärd enligt |

|bl.a. den föreslagna 7 kap. 3 b § AFL. Detta redovisas|

|närmare i avsnitt 4.7. |

| Förslaget rörande utredning om rätt till förtidspension|

|bör träda i kraft den 1 oktober 1995. |

| |

| |

| |

|6 Ekonomiska konsekvenser av förslagen rörande |

|sjukförsäkring och förtidspension |

| |

| |

|Inriktningen på förslagen rörande sjukpenning och |

|förtidspension är att förtydliga regelsystemet för |

|aktörerna inom socialförsäkringssystemet samt att |

|förbättra det medicinska underlag som ligger till grund|

|för beslut om sjukpenning och förtidspension samt en |

|renodling av förtidspensioneringen så att den i större|

|utsträckning än i dag blir en försäkring vid en av |

|medicinska orsaker nedsatt arbetsförmåga. Åtgärderna är|

|ett led i arbetet med att bryta den stigande trenden |

|inom förtidspensioneringen. Härigenom uppnås både sociala|

|vinster i form av mindre ohälsa och lägre utgifter för|

|socialförsäkringssystemet. Att beräkna hur stora |

|besparingar som de föreslagna åtgärderna genererar i |

|form av lägre försäkringsutgifter är svårt och blir med|

|nödvändighet av bedömningskaraktär. |

| Enligt regeringens bedömning kan stora |

|samhällsekonomiska och sociala vinster göras genom |

|åtgärder som förbättrar de medicinska underlag som ligger|

|till grund för beslut om sjukpenning och förtids- |

|pension. Genom att rätt åtgärder kan sättas in vid rätt|

|tidpunkt förstärks rehabiliteringsmöjligheterna och |

|därmed möjligheterna att minska behovet av |

|försäkringsersättning. Man kan också räkna med att antalet|

|partiella förmåner kommer att öka. En realistisk |

|bedömning är att volymerna inom sjukförsäkringen och |

|förtidspensioneringen minskar till följd av de |

|föreslagna åtgärderna så att försäkringsutgifterna minskar|

|med ca 2,25 miljarder kronor. Av dessa bedöms 1,5 |

|miljarder kronor falla på sjukförsäkringen och 750 |

|miljoner kronor på förtidspensioneringen. De minskade|

|utgifterna för förtidspension fördelar sig på |

|490 miljoner kronor på ATP och 260 miljoner kronor på|

|folkpensioneringen. Efter att hänsyn tagits till |

|skatteeffekter, blir besparingen ca 1,5 miljarder |

|kronor. |

| Antalet personer mellan 60 och 64 år med nybeviljad|

|förtidspension varierar normalt mellan ca 15 000 och |

|ca 20 000. Av dessa har enligt regeringens bedömning|

|den övervägande majoriteten en sådan nedsättning av |

|arbetsförmågan att deras rätt till förtidspension inte|

|påverkas av avskaffandet av de s.k. äldrereglerna för|

|försäkrade som är 60 år eller äldre. Avskaffandet av |

|äldrereglerna bedöms minska antalet nybeviljade |

|förtidspensioner för personer i de aktuella åldrarna med|

|ca 2 000. Detta innebär att förtidspensionsutgifterna|

|minskar med 200 miljoner kronor varav 130 miljoner |

|kronor i minskade ATP-utgifter och 70 miljoner kronor|

|i minskade folkpensionsutgifter. Den samlade netto- |

|effekten efter skatt beräknas till 120 miljoner |

|kronor. Denna åtgärd föreslås träda i kraft den 1 januari|

|1997. Sålunda utfaller denna besparing på anslaget B 5.|

|Förtidspensioner budgetåret 1997. |

| Sammantaget innebär regeringens förslag att |

|förslagsanslaget Sjukpenning och rehabilitering för |

|budgetåret 1995/96 bör anvisas ett belopp som är |

|1 500 miljoner kronor lägre än vad som föreslagits i |

|årets budgetproposition. |

|Med hänsyn taget till den del av besparingen som |

|faller på ATP bör vidare förslagsanslaget |

|Förtidspensioner för budgetåret 1995/96 anvisas ett |

|belopp som är 250 miljoner kronor lägre än vad som |

|föreslagits i budgetpropositionen. |

| Den sammanlagda utgiftsminskningen av förslagen |

|fr.o.m. budgetåret 1997 uppgår till 2 miljarder kronor|

|brutto, vilket motsvarar 1,3 miljarder kronor netto. |

| |

| |

| |

|7 Folkpension för gifta |

| |

|

 |

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande regler om folkpension innebär att

folkpension till gift pensionär är högre om maken inte uppbär folkpension än om

maken uppbär folkpension. I det förstnämnda fallet är folkpensionen densamma som

för ogift pensionär.

 I årets budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 6) framförde regeringen som

sin bedömning att dessa regler speglar förvärvsmönster och förhållanden som inte

längre är aktuella. Mot bakgrund av detta och det allvarliga statsfinansiella

läget anförde regeringen, att folkpensionsbeloppet till gift bör vara oberoende

av om maken uppbär folkpension eller inte. Folkpension till gift ålderspensionär

bör därför vara 78,5 % av basbeloppet medan folkpension till gift

förtidspensionär bör vara 72,5 % av basbeloppet oavsett om maken uppbär

folkpension eller inte.

 I budgetpropositionen aviserades därför förslag till regelförändring i detta

avseende. Regeringen återkommer nu till riksdagen och föreslår att folkpensionen

till gift pensionär bör vara densamma oavsett om maken uppbär folkpension eller

ej.

 Vi föreslår att ändringen träder i kraft den 1 januari 1996 och att den då

omfattar alla som då uppbär folkpension. Det innebär att alla gifta pensionärer

som får folkpension som ogift i december fr.o.m. den 1 januari 1996 får

folkpension med det lägre belopp som gäller för gifta. Som redovisades i

budgetpropositionen innebär förändringen att folkpensionskostnaderna netto efter

skatt minskar med 920 miljoner kronor per år.

 Om förändringen endast skulle genomföras för gifta pensionärer som beviljas

pension fr.o.m. den 1 januari 1996 skulle genomslaget av åtgärden inte bli lika

stor på kort sikt. Besparingen skulle å andra sidan endast bli ca 80 miljoner

kronor det första året och det skulle dröja över 20 år innan besparingen

överstiger 900 miljoner kronor per år. Enligt vår bedömning är det också

olämpligt med ett system där gifta skulle få olika stor folkpension under

åtskilliga år beroende på om pensionen beviljats före eller efter den 1 januari

1996.

 Ca 75 000 ålderspensionärer och 116 000 förtidspensionärer kommer att beröras

av förändringen. För dessa pensionärer minskar folkpensionen med 510 kronor per

månad.

 Förslagen innebär ändringar i 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § AFL.

 De ekonomiska konsekvenserna av förändringarna rörande folkpension för gifta

redovisades i årets budgetpropositon och beaktades vid beräkningarna av aktuella

anslag.

8 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

3 kap.

4 §

Andra stycket motsvarar fjärde stycket i den nuvarande lydelsen av 8 §.

 Tredje stycket motsvarar femte stycket i den nuvarande lydelsen av 8 § med

viss justering föranledd av bestämmelsens ändrade placering i lagen.

4 a §

Den nya 4 a § motsvarar delar av den nuvarande 4 §, närmare bestämt andra,

tredje och femte styckena. Vissa justeringar har gjorts med anledning av

bestämmelsernas ändrade placering i lagen.

7 §

I denna paragraf finns reglerna om rätt till sjukpenning, dvs. de bestämmelser

som reglerar grunderna för att sjukpenning skall kunna utges.

 Första stycket, som föreskriver att sjukpenning utges vid sjukdom som sätter

ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel, innehåller den

grundläggande förutsättningen för att sjukpenning överhuvudtaget skall kunna

utges. I stycket har tillagts att vid bedömningen enligt detta stycke skall

bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala eller liknande

förhållanden. Sådana hänsyn torde i och för sig inte heller få tas enligt

styckets nuvarande lydelse. Det skall vara sjukdom och inget annat som sätter

ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Att även andra hänsyn

kan tas när fråga är om man kan begära att den försäkrade skall ta ett annat

arbete är en annan sak, se fjärde stycket. Eftersom en glidning skett i

tillämpningen behövs dock enligt regeringens mening detta klargörande för att en

uppstramning skall ske. Givetvis skall sjukdomstillstånd som kan ha utlösts av

något av de nämnda förhållandena kunna ge rätt till sjukpenning.

 Tillägget i detta stycke är således menat att förtydliga redan gällande

sjukdomsbegrepp. Ang. sjukdomsbegreppet se avsnitt 4.2.

 De nuvarande 3-6 styckena, som handlar om handläggningen av sjuk-

penningärenden, har efter vissa ändringar flyttats till 8 §.

 Tredje stycket i förslaget till 7 § ersätter de två första meningarna i

nuvarande 8 § första stycket (sista meningen återfinns i femte stycket i

förslaget till 7 §).

 Begreppet "kortvarig" sjukdom har ersatts med att en bedömning skall göras av

om den försäkrade efter en viss sjukdomsperiod antas kunna återgå till sitt

vanliga arbete. I så fall skall vid bedömningen av arbetsoförmågan särskilt

beaktas om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt

vanliga arbete eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren erbjuder den

anställde. Nytt i förhållande till nuvarande lydelse är förslaget att även annat

lämpligt arbete som arbetsgivaren erbjuder den anställde skall ingå i

bedömningen av arbetsoförmågan. Det innebär att det kan bli fråga om annat

arbete än det ordinarie, eller därmed jämförligt arbete, som den försäkrade

måste acceptera under den tid han eller hon inte kan utföra sina ordinarie

arbetsuppgifter. Anledningen är det förstahandsansvar för rehabilitering som

arbetsgivaren har och de signaler som framkommit om vikten av att behålla kon-

takten med sin arbetsgivare under sjukdomsperioder. Bestämmelsen innebär inte

någon skyldighet för arbetsgivaren att erbjuda annat arbete. Endast om arbetsgi-

varen erbjuder den försäkrade annat lämpligt arbete, som denne kan utföra, kan

det bli fråga om att tillämpa möjligheten i denna paragraf. De skyldigheter som

arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) för anpassning av

arbetsförhållandena till den enskilde arbetstagarens förutsättningar, samt

arbetsgivarens rehabiliteringsansvar enligt 22 kap. AFL, kvarstår dock

oinskränkt.

 Fjärde stycket motsvarar nuvarande 8 § andra stycket. Begreppet långvarig

sjukdom föreslås dock bli utmönstrat och ersatt med en bedömning av om den

försäkrade inte kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete. En sådan

undersökning som föreskrivs i denna paragraf är ett led i en sådan bedömning som

avses i 8 a § första stycket.

 Femte och sjätte styckena motsvarar sista meningen i nuvarande 8 § första

stycket respektive tredje stycket i samma paragraf.

7 a §

I första stycket har ordet skäligt lagts till med anledning av att belopps-

gränsen i tredje stycket föreslås borttagen.

 Beloppsgränsen i tredje stycket föreslås således upphävd. I försäkringskassans

prövning av om möjligheten enligt första stycket skall utnyttjas ingår i stället

en bedömning av om resekostnaden är skälig i förhållande till fördelarna med

denna lösning.

 Fjärde stycket har upphävts. Det innebär att det är försäkringskassan ensam

som avgör om den försäkrade i stället för sjukpenning skall få ersättning för

merutgifter för resor till och från arbetet. Den försäkrades samtycke krävs inte

längre. Resor till och från arbetet bör således ingå i

 44

den bedömning som försäkringskassan skall göra av den försäkrades arbetsförmåga.

8 §

Denna paragraf innehåller regler om det underlag för försäkringskassans

bedömning som den försäkrade skall ge in till kassan i samband med ett

sjukskrivningsärende.

 Första och andra styckena ersätter nuvarande 7 § tredje stycket. I första

stycket har tagits in, och gjorts obligatoriskt, det som i dag föreskrivs om

försäkran i Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS 1988:2) om kontroll i

sjukpenningärenden m.m. Vidare har preciserats något vad försäkran skall

innehålla för uppgifter. Försäkran skall vara skriftlig och innehålla uppgifter

om sjukdomen, en beskrivning av den försäkrades arbetsuppgifter och den

försäkrades egen bedömning av arbetsförmågan. Försäkran skall undertecknas på

heder och samvete. Försäkran skall avse hela den hittillsvarande

sjukpenningperioden.

 I andra stycket har läkarintyg för att styrka nedsättning av arbetsförmåga på

grund av sjukdom från och med den sjunde dagen gjorts obligatoriskt.

 Tredje stycket ersätter nuvarande 7 § fjärde stycket. Enligt den föreslagna

lydelsen skall den försäkrade till kassan inge läkarutlåtande och en särskild

försäkran att gälla senast fr.o.m. den 28 dagen efter sjukanmälningsdagen.

Riksförsäkringsverket kan efter bemyndigande av regeringen, enligt fjärde styc-

ket, förskjuta tidpunkten framåt eller bakåt. I uppräkningen av vad ett sådant

läkarutlåtande skall innehålla har i förhållande till nuvarande regler tillagts

läkarens bedömning av i vilken grad den nedsatta funktionen påverkar

arbetsförmågan. En särskild försäkran skall enligt förslaget innehålla en

utförligare arbetsbeskrivning och egen bedömning av arbetsförmåga än den första

försäkran. Det skall framgå på vilket sätt den försäkrade anser att uppgiven

sjukdom påverkar arbetsförmågan. Givetvis krävs inte någon omfattande beskriv-

ning i de fall det av diagnosen klart framgår att arbetsoförmågan är helt

nedsatt på grund av sådana sjukdomar som sätter ned arbetsförmågan oavsett

arbetsuppgifter, t.ex. vid svåra infektioner. Även den särskilda försäkran skall

avges på heder och samvete.

 Fjärde stycket ger möjlighet till undantag i särskilda situationer från

skyldighet att lämna läkarintyg, läkarutlåtande, försäkran och särskild

försäkran. Vidare kan föreskrivas att skyldigheten skall avse annan tid än vad

som anges i 8 §. Framför allt avses här anpassningar som kan behövas för dem som

omfattas av sjuklönesystemet. De särskilda föreskrifterna kan då exempelvis

innebära att den första försäkran inte behöver lämnas alls men att den särskilda

försäkran i stället tidigareläggs.

8 a §

Denna paragraf, som är ny, föreskriver vilka olika åtgärder försäkringskassan

vid behov skall vidta i samband med ett sjukskrivningsärende. Försäkringskassans

begäran om en utredningsåtgärd enligt denna paragraf kan inte överklagas

särskilt av den försäkrade utan kan endast prövas av domstol vid ett eventuellt

överklagande av kassans beslut angående om sjukpenning skall utges eller inte.

 Första stycket innebär en nyhet i det att kassan, senast när den särskilda

försäkran och läkarutlåtandet inkommit, skall höra försäkringsläkaren (se

förslag till 18 kap. 12 §) angående vad som framkommit i försäkringsärendet och

sedan själv bedöma om arbetsoförmåga fortfarande föreligger samt om ytterligare

utredningsåtgärder eller rehabilitering är erforderliga. En undersökning och

bedömning i enlighet med 7 § blir därvid aktuell om den försäkrade antas inte

kunna återgå till sitt vanliga arbete.

 Kassan skall, enligt andra stycket, om det är nödvändigt för att den skall

kunna göra en sådan bedömning, begära att den försäkrade genomgår utredning för

bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmågan och behovet av

och möjligheterna till rehabilitering. Det behöver inte betyda att det

läkarintyg eller läkarutlåtande som den försäkrade gett in brister i något

avseende eller på annat sätt ifrågasätts som sådant. Kassan skall ändå kunna

göra den bedömningen att det behöver kompletteras för att en riktig

försäkringsmässig bedömning skall kunna göras.

 Det är i första hand för den enskilde mindre ingripande utredningar som det

kan begäras att han eller hon deltar i. Det kan vara undersökningar av

specialistläkare, sjukgymnaster, arbetsterapeuter eller liknande. Ju mer

ingripande utredningen är för den enskilde ju mer måste försäkringskassan beakta

principerna inom hälso- och sjukvården om den enskildes integritet och möjlighet

till medverkan och inflytande när det gäller utredning och behandling, se även

kommentaren under 20 kap. 3 §. Försäkringskassan måste även beakta andra

faktorer än ekonomiska som kan innebära svårigheter för den enskilde att t.ex.

vara borta från hemorten flera dagar. Med stöd av denna paragraf kan det

exempelvis inte bli fråga om att mot den enskildes önskan föreskriva att denne

skall vara intagen på visst sjukhus under 30 dagar, såsom 16 kap. 2 § ger

möjlighet till i ärenden om bl.a. förtidspension.

 Ordet "skall" har genomgående i denna paragraf valts för att göra be-

stämmelserna mer uppfordrande i förhållande till kassan och inte enbart ge

kassan en möjlighet.

 I Tredje stycket anges att försäkringskassan under hela sjukskrivnings-

perioden, när skäl därtill föreligger, skall undersöka om den försäkrade efter

sådan åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap. helt eller delvis kan försörja sig

själv genom arbete.

 Kassan skall vidare enligt fjärde stycket, under hela sjukperioden, när det är

nödvändigt för bedömningen av rätt till sjukpenning eller åtgärder enligt 7 b §

eller 22 kap., även vidta där i tre punkter uppräknade åtgärder.

 Enligt punkt 1 skall kassan kunna infordra utlåtande av viss läkare eller

annan sakkunnig. I vissa fall kan läkarens åtgärd begränsas till att skriva ett

utlåtande därför att läkaren känner till patienten redan eller kan göra sin

bedömning på skriftligt material. I andra fall kan bestämmelsen dock innebära

att den försäkrade även måste genomgå undersökning av en av kassan utvald läkare

eller annan sakkunnig för att fortsättningsvis kunna få sjukpenning. Den

möjligheten finns idag enligt 16 kap. 2 § ifråga om förtidspension,

handikappersättning, vårdbidrag och efterlevandepension.

 Enligt punkt 2 skall kassan kunna göra förfrågan hos den försäkrade, hans

arbetsgivare eller annan som kan antas kunna lämna uppgifter. Kassan kan t.ex.

gå till arbetsgivaren direkt och ställa kompletterande frågor, utan att gå via

den försäkrade. Enligt 20 kap. 9 § är statliga och kommunala myndigheter liksom

arbetsgivare skyldiga att lämna försäkringskassan uppgift för namngiven person

rörande förhållande som är av betydelse för tillämpningen av lagen. Bestämmelsen

i den här punkten är inte avsedd att föreskriva uppgiftsskyldighet i vidare ut-

sträckning än 20 kap. 9 §.

 Slutligen skall kassan enligt punkt 3 kunna besöka den försäkrade i hemmet

eller på arbetsplatsen.

 Femte stycket ersätter nuvarande 7 § femte stycket. Av bestämmelsen framgår

att kostnader som den enskilde har med anledning av försäkringskassans begäran

enligt andra eller fjärde stycket skall ersättas i enlighet med vad regeringen

eller Riksförsäkringsverket föreskriver.

6 kap.

2 §

Ändringen innebär att ålderspension till gift försäkrad blir lika stor oavsett

om maken har folkpension eller inte. Hel ålderspension till gift försäkrad utgör

således 78,5 procent.

7 kap.

3 §

Den s.k. äldreregeln i den näst sista meningen i första stycket har tagits bort.

Det innebär att den generella regeln i första meningen skall tillämpas även på

den som fyllt sextio år.

3 b §

Paragrafen är ny. Den reglerar de olika åtgärder som försäkringskassan kan eller

skall vidta i samband med ett ärende om förtidspensionering. Bestämmelsen

motsvarar till stor del vad som föreskrivs i fråga om sjukpenning, se 3 kap. 8

a §.

 Första stycket innebär att kassan, om utredningen från sjukskrivningsärendet

inte skulle ge tillräckligt underlag för bedömning av om rätt till

förtidspension föreligger, skall begära att den försäkrade genomgår undersökning

av viss läkare eller annan utredning, såsom arbetsprövning eller arbetsträning,

för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmågan och

behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Angående i vilken omfattning

man med stöd av denna bestämmelse kan kräva att den försäkrade genomgår en

utredning mot sin egen önskan, se kommentaren till 3 kap. 8 a §.

 En mer ingripande åtgärd kan tillgripas enligt 16 kap. 2 §. Enligt den

bestämmelsen kan kassan som villkor för bl.a. förtidspension också föreskriva

att den försäkrade under högst 30 dagar skall vara intagen på visst sjukhus.

 Andra stycket föreskriver i princip samma utredningsskyldighet som 3 kap. 8

a § tredje och fjärde styckena.

 Enligt tredje stycket skall kassan i samband med beslut om förtidspension

också bedöma om förnyad utredning av arbetsförmågan (efterkontroll) skall göras

efter viss tid.

 Fjärde stycket förtydligar att åtgärder enligt första och andra styckena kan

vidtas även efter det att rätt till pension en gång bedömts föreligga och

pension börjat utbetalas. Efterkontroller skall således kunna göras när skäl

därtill föreligger. Vidare föreskrivs att försäkringsläkare skall höras innan

beslut fattas om medicinsk utredning.

 Av 16 kap. 7 § framgår att förtidspensionen skall dras in eller minskas om

arbetsförmågan väsentligt förbättras. Den försäkrade är då enligt 16 kap. 8 §

skyldig att utan oskäligt dröjsmål göra anmälan om det hos försäkringskassan.

 Av femte stycket framgår att kostnader som den enskilde har med anledning av

försäkringskassans begäran enligt denna paragraf skall ersättas i enlighet med

vad regeringen eller Riksförsäkringsverket föreskriver.

4 §

Ändringen innebär att förtidspension till gift försäkrad blir lika stor oavsett

om maken har folkpension eller inte. Hel förtidspension till gift försäkrad

utgör således 72,5 procent.

16 kap.

2 §

I ett nytt andra stycke har tillagts att det även finns vissa bestämmelser om

utredning i ärenden om förtidspension i 7 kap. 3 b §.

13 kap.

1 §

I tredje stycket har endast 7 kap. 3 b § lagts till för att den paragrafen även

skall gälla för tilläggspension.

18 kap.

12 §

Begreppet förtroendeläkare och förtroendetandläkare har bytts ut mot

försäkringsläkare och försäkringstandläkare som bättre beskriver funktionen.

20 kap.

3 §

Första stycket punkt c) avser sådant underlag för försäkringskassans bedömning i

ett sjukskrivningsärende som den försäkrade självmant skall ge in enligt 3 kap.

8 §. Självfallet skall man innan ett beslut om indragning fattas göra ordentliga

anträngningar att få in intyg etc. och beakta

 45

ev. giltiga ursäkter (t.ex. att den försäkrade är för sjuk eller har svårt att

få tid hos läkare etc.).

 Enligt andra stycket får sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis

innehållas om någon utan giltig anledning vägrar att medverka i sådan behandling

eller rehabilitering som kassan begärt. I den nuvarande lydelsen hänvisas till

3 kap. 7 b § och 22 kap. 7 §. I förslaget har lagts till även utredningar som

kassan begär med stöd av 3 kap. 8 a §, 7 kap. 3 b § och 22 kap. 4 och 5 §§. En

förutsättning för att sanktion enligt detta stycke skall kunna tillgripas är att

den försäkrade erinrats om att detta kan bli följden av hans eller hennes

vägran.

 Möjligheten enligt detta stycke att helt eller delvis dra in sjukpenning eller

förtidspension bör användas med försiktighet, i första hand som ett

påtryckningsmedel för att förmå den försäkrade att medverka. I bedömningen av om

indragning skall ske måste även vägas in den princip som råder inom hälso- och

sjukvården om den enskildes integritet och möjlighet till medverkan och

inflytande när det gäller utredning och behandling. Den avgörande skillnaden

mellan de två olika lagstiftningarna är dock att det i ärenden om sjukpenning

och förtidspension är fråga om en förmån i form av pengar skall utges eller

inte. I syfte att få en tillförlitlig utredning innan ett beslut om ersättning

fattas måste därför krav kunna ställas på att den försäkrade medverkar till att

sådant underlag tas fram.

Övergångsbestämmelser

Enligt punkt 2 skall 7 kap. 3 § i dess äldre lydelse fortfarande gälla vid

prövning av rätt till förtidspension eller sjukbidrag om ansökan gjorts före

ikaftträdandet av den nya lydelsen av bestämmelsen och den försäkrade fyller 60

år före den 1 juli 1997. Om förtidspensionen/sjukbidraget sedan dras in, eller

om en sjukbidragsperiod är slut utan att omedelbart ersättas av en ny

sjukbidragsperiod eller av förtidspension i enlighet med punkt 3, och det vid en

senare tidpunkt blir aktuellt att fatta beslut om sådan förmån, skall dock den

nya lydelsen av 7 kap 3 § tillämpas. Detsamma gäller om den försäkrade vill

utöka omfattningen av sin förtidspension eller sitt sjukbidrag.

 Syftet med punkt 3 är att man skall kunna pröva om sjukbidrag är tillräckligt

under en period utan att för den skull riskera att förlora rätten till de äldre

förmånligare kriterierna för förtidspension, om det skulle visa sig att

sjukbidrag inte är tillräckligt. Innan den i beslutet bestämda tiden är slut

måste man dock ha sökt om sjukbidrag/förtidspension för att de äldre

bestämmelserna skall fortsätta att tillämpas. Den tidigare beviljade

sjukbidragsperioden måste dock ha lika stor eller större omfattning än den nya

ansökan. Fler sjukbidragsperioder än så är det inte möjligt att få bedömda

enligt den äldre lydelsen av bestämmelsen.

7 Folkpension för gifta

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Hel folkpension i form av |

|ålderspension skall för år räknat utgöra för ogift pensionär|

|96 % av basbeloppet och för gift pensionär 78,5 % av |

|basbeloppet. Hel folkpension i form av förtidspension|

|skall för år räknat utgöra för ogift pensionär 90 % av|

|basbeloppet och för gift pensionär 72,5 % av basbe- |

|loppet. De nya reglerna föreslås gälla fr.o.m. den 1 |

|januari 1996 för dem som då uppbär ålders- eller |

| |

|förtidspension. |

-------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande regler om folkpension innebär att

folkpension till gift pensionär är högre om maken inte uppbär folkpension än om

maken uppbär folkpension. I det förstnämnda fallet är folkpensionen densamma som

för ogift pensionär.

 I årets budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 6) framförde regeringen som

sin bedömning att dessa regler speglar förvärvsmönster och förhållanden som inte

längre är aktuella. Mot bakgrund av detta och det allvarliga statsfinansiella

läget anförde regeringen, att folkpensionsbeloppet till gift bör vara oberoende

av om maken uppbär folkpension eller inte. Folkpension till gift ålderspensionär

bör därför vara 78,5 % av basbeloppet medan folkpension till gift

förtidspensionär bör vara 72,5 % av basbeloppet oavsett om maken uppbär

folkpension eller inte.

 I budgetpropositionen aviserades därför förslag till regelförändring i detta

avseende. Regeringen återkommer nu till riksdagen och föreslår att folkpensionen

till gift pensionär bör vara densamma oavsett om maken uppbär folkpension eller

ej.

 Vi föreslår att ändringen träder i kraft den 1 januari 1996 och att den då

omfattar alla som då uppbär folkpension. Det innebär att alla gifta pensionärer

som får folkpension som ogift i december fr.o.m. den 1 januari 1996 får

folkpension med det lägre belopp som gäller för gifta. Som redovisades i

budgetpropositionen innebär förändringen att folkpensionskostnaderna netto efter

skatt minskar med 920 miljoner kronor per år.

 Om förändringen endast skulle genomföras för gifta pensionärer som beviljas

pension fr.o.m. den 1 januari 1996 skulle genomslaget av åtgärden inte bli lika

stor på kort sikt. Besparingen skulle å andra sidan endast bli ca 80 miljoner

kronor det första året och det skulle dröja över 20 år innan besparingen

överstiger 900 miljoner kronor per år. Enligt vår bedömning är det också

olämpligt med ett system där gifta skulle få olika stor folkpension under

åtskilliga år beroende på om pensionen beviljats före eller efter den 1 januari

1996.

 Ca 75 000 ålderspensionärer och 116 000 förtidspensionärer kommer att beröras

av förändringen. För dessa pensionärer minskar folkpensionen med 510 kronor per

månad.

 Förslagen innebär ändringar i 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § AFL.

 De ekonomiska konsekvenserna av förändringarna rörande folkpension för gifta

redovisades i årets budgetpropositon och beaktades vid beräkningarna av aktuella

anslag.

8 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

3 kap.

4 §

Andra stycket motsvarar fjärde stycket i den nuvarande lydelsen av 8 §.

 Tredje stycket motsvarar femte stycket i den nuvarande lydelsen av 8 § med

viss justering föranledd av bestämmelsens ändrade placering i lagen.

4 a §

Den nya 4 a § motsvarar delar av den nuvarande 4 §, närmare bestämt andra,

tredje och femte styckena. Vissa justeringar har gjorts med anledning av

bestämmelsernas ändrade placering i lagen.

7 §

I denna paragraf finns reglerna om rätt till sjukpenning, dvs. de bestämmelser

som reglerar grunderna för att sjukpenning skall kunna utges.

 Första stycket, som föreskriver att sjukpenning utges vid sjukdom som sätter

ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel, innehåller den

grundläggande förutsättningen för att sjukpenning överhuvudtaget skall kunna

utges. I stycket har tillagts att vid bedömningen enligt detta stycke skall

bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala eller liknande

förhållanden. Sådana hänsyn torde i och för sig inte heller få tas enligt

styckets nuvarande lydelse. Det skall vara sjukdom och inget annat som sätter

ned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Att även andra hänsyn

kan tas när fråga är om man kan begära att den försäkrade skall ta ett annat

arbete är en annan sak, se fjärde stycket. Eftersom en glidning skett i

tillämpningen behövs dock enligt regeringens mening detta klargörande för att en

uppstramning skall ske. Givetvis skall sjukdomstillstånd som kan ha utlösts av

något av de nämnda förhållandena kunna ge rätt till sjukpenning.

 Tillägget i detta stycke är således menat att förtydliga redan gällande

sjukdomsbegrepp. Ang. sjukdomsbegreppet se avsnitt 4.2.

 De nuvarande 3-6 styckena, som handlar om handläggningen av sjuk-

penningärenden, har efter vissa ändringar flyttats till 8 §.

 Tredje stycket i förslaget till 7 § ersätter de två första meningarna i

nuvarande 8 § första stycket (sista meningen återfinns i femte stycket i

förslaget till 7 §).

 Begreppet "kortvarig" sjukdom har ersatts med att en bedömning skall göras av

om den försäkrade efter en viss sjukdomsperiod antas kunna återgå till sitt

vanliga arbete. I så fall skall vid bedömningen av arbetsoförmågan särskilt

beaktas om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt

vanliga arbete eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren erbjuder den

anställde. Nytt i förhållande till nuvarande lydelse är förslaget att även annat

lämpligt arbete som arbetsgivaren erbjuder den anställde skall ingå i

bedömningen av arbetsoförmågan. Det innebär att det kan bli fråga om annat

arbete än det ordinarie, eller därmed jämförligt arbete, som den försäkrade

måste acceptera under den tid han eller hon inte kan utföra sina ordinarie

arbetsuppgifter. Anledningen är det förstahandsansvar för rehabilitering som

arbetsgivaren har och de signaler som framkommit om vikten av att behålla kon-

takten med sin arbetsgivare under sjukdomsperioder. Bestämmelsen innebär inte

någon skyldighet för arbetsgivaren att erbjuda annat arbete. Endast om arbetsgi-

varen erbjuder den försäkrade annat lämpligt arbete, som denne kan utföra, kan

det bli fråga om att tillämpa möjligheten i denna paragraf. De skyldigheter som

arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) för anpassning av

arbetsförhållandena till den enskilde arbetstagarens förutsättningar, samt

arbetsgivarens rehabiliteringsansvar enligt 22 kap. AFL, kvarstår dock

oinskränkt.

 Fjärde stycket motsvarar nuvarande 8 § andra stycket. Begreppet långvarig

sjukdom föreslås dock bli utmönstrat och ersatt med en bedömning av om den

försäkrade inte kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete. En sådan

undersökning som föreskrivs i denna paragraf är ett led i en sådan bedömning som

avses i 8 a § första stycket.

 Femte och sjätte styckena motsvarar sista meningen i nuvarande 8 § första

stycket respektive tredje stycket i samma paragraf.

7 a §

I första stycket har ordet skäligt lagts till med anledning av att belopps-

gränsen i tredje stycket föreslås borttagen.

 Beloppsgränsen i tredje stycket föreslås således upphävd. I försäkringskassans

prövning av om möjligheten enligt första stycket skall utnyttjas ingår i stället

en bedömning av om resekostnaden är skälig i förhållande till fördelarna med

denna lösning.

 Fjärde stycket har upphävts. Det innebär att det är försäkringskassan ensam

som avgör om den försäkrade i stället för sjukpenning skall få ersättning för

merutgifter för resor till och från arbetet. Den försäkrades samtycke krävs inte

längre. Resor till och från arbetet bör således ingå i den bedömning som

försäkringskassan skall göra av den försäkrades arbetsförmåga.

8 §

Denna paragraf innehåller regler om det underlag för försäkringskassans

bedömning som den försäkrade skall ge in till kassan i samband med ett

sjukskrivningsärende.

 Första och andra styckena ersätter nuvarande 7 § tredje stycket. I första

stycket har tagits in, och gjorts obligatoriskt, det som i dag föreskrivs om

försäkran i Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS 1988:2) om kontroll i

sjukpenningärenden m.m. Vidare har preciserats något vad försäkran skall

innehålla för uppgifter. Försäkran skall vara skriftlig och innehålla uppgifter

om sjukdomen, en beskrivning av den försäkrades arbetsuppgifter och den

försäkrades egen bedömning av arbetsförmågan. Försäkran skall undertecknas på

heder och samvete. Försäkran skall avse hela den hittillsvarande

sjukpenningperioden.

 I andra stycket har läkarintyg för att styrka nedsättning av arbetsförmåga på

grund av sjukdom från och med den sjunde dagen gjorts obligatoriskt.

 Tredje stycket ersätter nuvarande 7 § fjärde stycket. Enligt den föreslagna

lydelsen skall den försäkrade till kassan inge läkarutlåtande och en särskild

försäkran att gälla senast fr.o.m. den 28 dagen efter sjukanmälningsdagen.

Riksförsäkringsverket kan efter bemyndigande av regeringen, enligt fjärde styc-

ket, förskjuta tidpunkten framåt eller bakåt. I uppräkningen av vad ett sådant

läkarutlåtande skall innehålla har i förhållande till nuvarande regler tillagts

läkarens bedömning av i vilken grad den nedsatta funktionen påverkar

arbetsförmågan. En särskild försäkran skall enligt förslaget innehålla en

utförligare arbetsbeskrivning och egen bedömning av arbetsförmåga än den första

försäkran. Det skall framgå på vilket sätt den försäkrade anser att uppgiven

sjukdom påverkar arbetsförmågan. Givetvis krävs inte någon omfattande beskriv-

ning i de fall det av diagnosen klart framgår att arbetsoförmågan är helt

nedsatt på grund av sådana sjukdomar som sätter ned arbetsförmågan oavsett

arbetsuppgifter, t.ex. vid svåra infektioner. Även den särskilda försäkran skall

avges på heder och samvete.

 Fjärde stycket ger möjlighet till undantag i särskilda situationer från

skyldighet att lämna läkarintyg, läkarutlåtande, försäkran och särskild

försäkran. Vidare kan föreskrivas att skyldigheten skall avse annan tid än vad

som anges i 8 §. Framför allt avses här anpassningar som kan behövas för dem som

omfattas av sjuklönesystemet. De särskilda föreskrifterna kan då exempelvis

innebära att den första försäkran inte behöver lämnas alls men att den särskilda

försäkran i stället tidigareläggs.

8 a §

Denna paragraf, som är ny, föreskriver vilka olika åtgärder försäkringskassan

vid behov skall vidta i samband med ett sjukskrivningsärende. Försäkringskassans

begäran om en utredningsåtgärd enligt denna paragraf kan inte överklagas

särskilt av den försäkrade utan kan endast prövas av domstol vid ett eventuellt

överklagande av kassans beslut angående om sjukpenning skall utges eller inte.

 Första stycket innebär en nyhet i det att kassan, senast när den särskilda

försäkran och läkarutlåtandet inkommit, skall höra försäkringsläkaren (se

förslag till 18 kap. 12 §) angående vad som framkommit i försäkringsärendet och

sedan själv bedöma om arbetsoförmåga fortfarande föreligger samt om ytterligare

utredningsåtgärder eller rehabilitering är erforderliga. En undersökning och

bedömning i enlighet med 7 § blir därvid aktuell om den försäkrade antas inte

kunna återgå till sitt vanliga arbete.

 Kassan skall, enligt andra stycket, om det är nödvändigt för att den skall

kunna göra en sådan bedömning, begära att den försäkrade genomgår utredning för

bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmågan och behovet av

och möjligheterna till rehabilitering. Det behöver inte betyda att det

läkarintyg eller läkarutlåtande som den försäkrade gett in brister i något

avseende eller på annat sätt ifrågasätts som sådant. Kassan skall ändå kunna

göra den bedömningen att det behöver kompletteras för att en riktig

försäkringsmässig bedömning skall kunna göras.

 Det är i första hand för den enskilde mindre ingripande utredningar som det

kan begäras att han eller hon deltar i. Det kan vara undersökningar av

specialistläkare, sjukgymnaster, arbetsterapeuter eller liknande. Ju mer

ingripande utredningen är för den enskilde ju mer måste försäkringskassan beakta

principerna inom hälso- och sjukvården om den enskildes integritet och möjlighet

till medverkan och inflytande när det gäller utredning och behandling, se även

kommentaren under 20 kap. 3 §. Försäkringskassan måste även beakta andra

faktorer än ekonomiska som kan innebära svårigheter för den enskilde att t.ex.

vara borta från hemorten flera dagar. Med stöd av denna paragraf kan det

exempelvis inte bli fråga om att mot den enskildes önskan föreskriva att denne

skall vara intagen på visst sjukhus under 30 dagar, såsom 16 kap. 2 § ger

möjlighet till i ärenden om bl.a. förtidspension.

 Ordet "skall" har genomgående i denna paragraf valts för att göra be-

stämmelserna mer uppfordrande i förhållande till kassan och inte enbart ge

kassan en möjlighet.

 I Tredje stycket anges att försäkringskassan under hela sjukskrivnings-

perioden, när skäl därtill föreligger, skall undersöka om den försäkrade efter

sådan åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap. helt eller delvis kan försörja sig

själv genom arbete.

 Kassan skall vidare enligt fjärde stycket, under hela sjukperioden, när det är

nödvändigt för bedömningen av rätt till sjukpenning eller åtgärder enligt 7 b §

eller 22 kap., även vidta där i tre punkter uppräknade åtgärder.

 Enligt punkt 1 skall kassan kunna infordra utlåtande av viss läkare eller

annan sakkunnig. I vissa fall kan läkarens åtgärd begränsas till att skriva ett

utlåtande därför att läkaren känner till patienten redan eller kan göra sin

bedömning på skriftligt material. I andra fall kan bestämmelsen dock innebära

att den försäkrade även måste genomgå undersökning av en av kassan utvald läkare

eller annan sakkunnig för att fortsättningsvis kunna få sjukpenning. Den

möjligheten finns idag enligt 16 kap. 2 § ifråga om förtidspension,

handikappersättning, vårdbidrag och efterlevandepension.

 Enligt punkt 2 skall kassan kunna göra förfrågan hos den försäkrade, hans

arbetsgivare eller annan som kan antas kunna lämna uppgifter. Kassan kan t.ex.

gå till arbetsgivaren direkt och ställa kompletterande frågor, utan att gå via

den försäkrade. Enligt 20 kap. 9 § är statliga och kommunala myndigheter liksom

arbetsgivare skyldiga att lämna försäkringskassan uppgift för namngiven person

rörande förhållande som är av betydelse för tillämpningen av lagen. Bestämmelsen

i den här punkten är inte avsedd att föreskriva uppgiftsskyldighet i vidare ut-

sträckning än 20 kap. 9 §.

 Slutligen skall kassan enligt punkt 3 kunna besöka den försäkrade i hemmet

eller på arbetsplatsen.

 Femte stycket ersätter nuvarande 7 § femte stycket. Av bestämmelsen framgår

att kostnader som den enskilde har med anledning av försäkringskassans begäran

enligt andra eller fjärde stycket skall ersättas i enlighet med vad regeringen

eller Riksförsäkringsverket föreskriver.

6 kap.

2 §

Ändringen innebär att ålderspension till gift försäkrad blir lika stor oavsett

om maken har folkpension eller inte. Hel ålderspension till gift försäkrad utgör

således 78,5 procent.

7 kap.

3 §

Den s.k. äldreregeln i den näst sista meningen i första stycket har tagits bort.

Det innebär att den generella regeln i första meningen skall tillämpas även på

den som fyllt sextio år.

3 b §

Paragrafen är ny. Den reglerar de olika åtgärder som försäkringskassan kan eller

skall vidta i samband med ett ärende om förtidspensionering. Bestämmelsen

motsvarar till stor del vad som föreskrivs i fråga om sjukpenning, se 3 kap. 8

a §.

 Första stycket innebär att kassan, om utredningen från sjukskrivningsärendet

inte skulle ge tillräckligt underlag för bedömning av om rätt till

förtidspension föreligger, skall begära att den försäkrade genomgår undersökning

av viss läkare eller annan utredning, såsom arbetsprövning eller arbetsträning,

för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd, arbetsförmågan och

behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Angående i vilken omfattning

man med stöd av denna bestämmelse kan kräva att den försäkrade genomgår en

utredning mot sin egen önskan, se kommentaren till 3 kap. 8 a §.

 En mer ingripande åtgärd kan tillgripas enligt 16 kap. 2 §. Enligt den

bestämmelsen kan kassan som villkor för bl.a. förtidspension också föreskriva

att den försäkrade under högst 30 dagar skall vara intagen på visst sjukhus.

 Andra stycket föreskriver i princip samma utredningsskyldighet som 3 kap. 8

a § tredje och fjärde styckena.

 Enligt tredje stycket skall kassan i samband med beslut om förtidspension

också bedöma om förnyad utredning av arbetsförmågan (efterkontroll) skall göras

efter viss tid.

 Fjärde stycket förtydligar att åtgärder enligt första och andra styckena kan

vidtas även efter det att rätt till pension en gång bedömts föreligga och

pension börjat utbetalas. Efterkontroller skall således kunna göras när skäl

därtill föreligger. Vidare föreskrivs att försäkringsläkare skall höras innan

beslut fattas om medicinsk utredning.

 Av 16 kap. 7 § framgår att förtidspensionen skall dras in eller minskas om

arbetsförmågan väsentligt förbättras. Den försäkrade är då enligt 16 kap. 8 §

skyldig att utan oskäligt dröjsmål göra anmälan om det hos försäkringskassan.

 Av femte stycket framgår att kostnader som den enskilde har med anledning av

försäkringskassans begäran enligt denna paragraf skall ersättas i enlighet med

vad regeringen eller Riksförsäkringsverket föreskriver.

4 §

Ändringen innebär att förtidspension till gift försäkrad blir lika stor oavsett

om maken har folkpension eller inte. Hel förtidspension till gift försäkrad

utgör således 72,5 procent.

16 kap.

2 §

I ett nytt andra stycke har tillagts att det även finns vissa bestämmelser om

utredning i ärenden om förtidspension i 7 kap. 3 b §.

13 kap.

1 §

I tredje stycket har endast 7 kap. 3 b § lagts till för att den paragrafen även

skall gälla för tilläggspension.

18 kap.

12 §

Begreppet förtroendeläkare och förtroendetandläkare har bytts ut mot

försäkringsläkare och försäkringstandläkare som bättre beskriver funktionen.

20 kap.

3 §

Första stycket punkt c) avser sådant underlag för försäkringskassans bedömning i

ett sjukskrivningsärende som den försäkrade självmant skall ge in enligt 3 kap.

8 §. Självfallet skall man innan ett beslut om indragning fattas göra ordentliga

anträngningar att få in intyg etc. och beakta ev. giltiga ursäkter (t.ex. att

den försäkrade är för sjuk eller har svårt att få tid hos läkare etc.).

 Enligt andra stycket får sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis

innehållas om någon utan giltig anledning vägrar att medverka i sådan behandling

eller rehabilitering som kassan begärt. I den nuvarande lydelsen hänvisas till

3 kap. 7 b § och 22 kap. 7 §. I förslaget har lagts till även utredningar som

kassan begär med stöd av 3 kap. 8 a §, 7 kap. 3 b § och 22 kap. 4 och 5 §§. En

förutsättning för att sanktion enligt detta stycke skall kunna tillgripas är att

den försäkrade erinrats om att detta kan bli följden av hans eller hennes

vägran.

 Möjligheten enligt detta stycke att helt eller delvis dra in sjukpenning eller

förtidspension bör användas med försiktighet, i första hand som ett

påtryckningsmedel för att förmå den försäkrade att medverka. I bedömningen av om

indragning skall ske måste även vägas in den princip som råder inom hälso- och

sjukvården om den enskildes integritet och möjlighet till medverkan och

inflytande när det gäller utredning och behandling. Den avgörande skillnaden

mellan de två olika lagstiftningarna är dock att det i ärenden om sjukpenning

och förtidspension är fråga om en förmån i form av pengar skall utges eller

inte. I syfte att få en tillförlitlig utredning innan ett beslut om ersättning

fattas måste därför krav kunna ställas på att den försäkrade medverkar till att

sådant underlag tas fram.

Övergångsbestämmelser

Enligt punkt 2 skall 7 kap. 3 § i dess äldre lydelse fortfarande gälla vid

prövning av rätt till förtidspension eller sjukbidrag om ansökan gjorts före

ikaftträdandet av den nya lydelsen av bestämmelsen och den försäkrade fyller 60

år före den 1 juli 1997. Om förtidspensionen/sjukbidraget sedan dras in, eller

om en sjukbidragsperiod är slut utan att omedelbart ersättas av en ny

sjukbidragsperiod eller av förtidspension i enlighet med punkt 3, och det vid en

senare tidpunkt blir aktuellt att fatta beslut om sådan förmån, skall dock den

nya lydelsen av 7 kap 3 § tillämpas. Detsamma gäller om den försäkrade vill

utöka omfattningen av sin förtidspension eller sitt sjukbidrag.

 Syftet med punkt 3 är att man skall kunna pröva om sjukbidrag är tillräckligt

under en period utan att för den skull riskera att förlora rätten till de äldre

förmånligare kriterierna för förtidspension, om det skulle visa sig att

sjukbidrag inte är tillräckligt. Innan den i beslutet bestämda tiden är slut

måste man dock ha sökt om sjukbidrag/förtidspension för att de äldre

bestämmelserna skall fortsätta att tillämpas. Den tidigare beviljade

sjukbidragsperioden måste dock ha lika stor eller större omfattning än den nya

ansökan. Fler sjukbidragsperioder än så är det inte möjligt att få bedömda

enligt den äldre lydelsen av bestämmelsen.

 46

Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian (Ds 1994:91)

Rätten

till förtidspension och sjukpenning

Remissinstanserna

Betänkandet remissbehandlades under perioden augusti-oktober 1994.

 Följande remissinstanser har anmodats avge yttrande: Försäkringsöverdomstolen

(FÖD), Kammarätten i Göteborg, Länsrätten i Uppsala län, Statens löne- och

pensionsverk (SPV), Arbetsgivarverket, Riksförsäkringsverket (RFV),

Socialstyrelsen, Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Riksrevisionsverket (RRV),

Statskontoret, Centrala studiestödsnämnden (CSN), Ungdomsstyrelsen, Statens

invandrarverk, Umeå universitet, Samhall.

 Därtill har följande remissinstanser beretts tillfälle att avge yttrande:

Försäkringskasseförbundet, Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska

arbetsgivareföreningen (SAF), Företagarnas riksorganisation, Landsorganisationen

i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO), Försäkringsanställdas förbund, Sveriges

läkarförbund, Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation, Handikappförbundens

samarbetsorgan, De handikappades riksförbund, Synskadades riksförbund, Sveriges

dövas riksförbund, SIOS - Samarbetsorgan för invandrar- och flyktingorganisa-

tioner i Sverige, Sveriges förenade studentkårer, Sjuk- och arbetsskade-

beredningen, Pensionärernas riksorganisation (PRO), Sveriges pensionärsförbund,

Statspensionärerna, Riksförbundet pensionärsgemenskap. Av dessa har yttrande

inte inkommit från Sveriges förenade studentkårer och Statspensionärerna.

 Därutöver har på eget initiativ inkommit yttrande från Stiftelsen Fountain

house, Riksförbundet mot reumatism, Riksförbundet för social och mental hälsa,

Neurologiskt handikappades riksförbund, Lantbrukarnas riksförbund (LRF),

Synergetica AB, Hörselskadades riksförbund samt Pingstskolornas

handikappverksamhet.

 Totalt har svar inkommit från 43 instanser.

1 Allmänna synpunkter

Promemorian

I promemorian föreslås åtgärder för att förtydliga regelsystemet för aktörerna

inom socialförsäkringssystemet och att förbättra det medicinska underlag som

ligger till grund för beslut om förtidspension och sjukpenning. Bakgrunden till

förslagen är det behov av åtgärder som finns för att bryta den stigande trenden

inom förtidspensioneringen och som regeringen redovisat bl.a. i samband med det

s.k. saneringsprogrammet för den offentliga sektorns finanser (prop.

1992/93:150). Utgångspunkten för utredningsarbetet har varit att beviljandet av

förtidspension ofta är slutpunkten i en lång händelsekedja. För att nå effekt är

det därför nödvändigt att åtgärder inte enbart inriktas på förtidspensioneringen

utan även på tidiga åtgärder i sjukfallen inom sjukförsäkringen.

Remissinstanserna

Många remissinstanser konstaterar att det föreligger ett problem med den

stigande trenden inom förtidspensionssystemet. Majoriteten är också positiva

till att förändringar sker inom regelsystemet. De flesta instanser betonar dock

att förslagen kan få allvarliga konsekvenser för vissa grupper i samhället och

påpekar därför att förslagen måste kombineras med arbetsmarknadspolitiska

åtgärder för att inte få orimliga konsekvenser för enskilda individer. Flera av

de instanser som avstyrker eller uttrycker tveksamhet är kritiska till

arbetsgruppens hantering och belysning av problemen. Många hävdar att förslagen

leder till en övervältring av problemen på andra system. En stor andel av

remissinstanserna förordar att sjuk- och arbetsskadeberedningens (SAB) arbete

avvaktas. Motiven för detta är framför allt att förändringarna i systemen måste

göras utifrån en helhetssyn.

 SPV, Företagarnas riksorganisation, Statskontoret, CSN, Landstingsförbundet

och Pingstskolornas handikappverksamhet har i princip inget att invända mot

promemorians förslag.

 Statskontoret menar emellertid att det inte är möjligt att närmare kommentera

de besparingar som förslaget väntas ge då utredningen inte redovisat hur man

räknat. Som utredningen pekat på bör man enligt Statskontoret också beakta ökade

skatte- och avgiftsintäkter. Vad gäller överströmningseffekter är det enligt

Statskontoret väsentligt att veta omfattningen härav och hur de olika systemen

används. Det blir lättare att tolka utvecklingen om respektive system endast bär

sina egna kostnader och används på det sätt som det är tänkt.

 Arbetsgivarverket tillstyrker att de förändringar och skärpta krav för

förtidspension som föreslås inom nuvarande regelverk behandlas i särskild

ordning, trots att man tycker att frågorna egentligen hör hemma i SAB:s arbete.

 Sveriges pensionärsförbund anser att den ekonomiska tryggheten vid ohälsa,

arbetslöshet och pensionsålderns inträde är tre olika sociala funktioner som

måste finansieras var för sig.

 Riksförbundet pensionärsgemenskap delar utredningens förslag vad gäller

förtidspension. Förbundet menar att om en betydande del av kostnaden för en

eventuell förtidspensionering belastades arbetsgivaren skulle intresset att ta

fram ett lämpligt arbete för att på så sätt få tillbaka en del genom utförd

arbetsinsats att öka.

 Riksförbundet mot reumatism anser att en översyn är bra. Det finns stora

brister i nuvarande rehabiliteringsinsatser vilket leder till att den enskilde

individen inte får det stöd och den uppföljning som är nödvändig för en återgång

till arbetslivet i stället för förtidspension. Förbundet vill särskilt påpeka

vikten av en översyn av rehabiliteringsinsatserna för kvinnor med reumatiska

sjukdomar, vilka ofta är eftersatta.

 Synergetica AB anser att de föreslagna lagändringarna är helt nödvändiga men

ändå samtidigt otillräckliga. Lagändringarna måste enligt dem följas av en

organisatorisk förändring av verkställigheten av sjukförsäkringen, dvs. av

kassans hantering av själva försäkringsverksamheten. De måste också kompletteras

med organisatoriska förändringar som åter gör begreppet sjukförsäkring relevant

genom att sambandet mellan premie, ersättning och skadehantering klart framgår

och får en verklig innebörd samt möjliggör utvecklingen av en professionell

kompetens i försäkringshanteringen och då främst inom områdena skadehantering

och rehabilitering.

 RFV, Socialstyrelsen, De handikappades riksförbund och PRO påpekar att

förslagen måste kombineras med arbetsmarknadsåtgärder.

 RFV anser att arbetsgruppen föreslår många viktiga och väl motiverade

förändringar. Förslagen kan enligt verket ha effekt vad gäller attityderna och

tilltron till försäkringssystemet. Verket vill emellertid framhålla att den

"renodling" av sjukpenningrätt och rätt till förtidspension till mera tydliga

och klara sjukdomstillstånd som föreslås medför att vissa grupper av försäkrade

som i dag uppbär ersättning inte kommer att bli berättigade till det i

fortsättningen. RFV menar att arbetsgruppen pekar på dessa problem, men inte

lägger fram något förslag till lösning. Verket anser att det bl.a. finns

anledning att överväga behovet av att skapa andra ersättningsformer, ev. någon

form av "arbetsmarknadspension".

 Socialstyrelsen menar att en bättre rehablilitering med starkare anknytning

till arbetslivet behövs, liksom utveckling av förebyggande åtgärder.

Arbetsmiljön måste anpassas så att personer med funktionshinder kan bli

delaktiga och få möjlighet att bidra till samhällets utveckling.

 De handikappades riksförbund påpekar att utan arbetsmarknadspolitiska insatser

är risken stor att allt fler hänvisas till socialtjänsten.

 PRO delar uppfattningen att det är angeläget att nedbringa kostnaderna inom

förtidspensioneringen men understryker att det är viktigt med ett bättre samspel

mellan socialförsäkringen och arbetsmarknaden. En väl fungerande arbetsmarknad

med arbete för alla är den åtgärd som är mest angelägen och som också skulle

vara till störst nytta för att nedbringa kostnaderna inom

förtidspensionssystemet.

 Kammarrätten i Göteborg, LO, Försäkringsanställdas förbund, Arbets-

löshetskassornas samarbetsorganisation, Statens invandrarverk, Samarbetsorgan

för invandrar- och flyktingorganisationer i Sverige och Riksförbundet för social

och mental hälsa är kritiska till arbetsgruppens hantering och belysning av

problemen. Några hävdar att förslagen leder till en övervältring av problemen på

andra system.

 Kammarrätten i Göteborg förordar att frågorna får bli föremål för en utredning

av mer konventionell typ med tillgång till bl.a. medicinsk expertis.

Kammarrätten menar att promemorian verkar ha kommit till under tidspress.

 LO är kritiska till arbetsgruppens hantering av sjukpenning och förtids-

pension. Man är kritiska till att inga beräkningar gjorts av överström-

ningseffekter till andra trygghetssystem eller vilket ekonomiskt pris som den

enskilde får betala. Man påpekar att utredningen inte gör någon analys över

tänkbara orsaker till ökningen av förtidspensioneringen utan helt inriktar sig

på begränsningar av den enskildes rätt (se även nedan).

 Försäkringsanställdas förbund är tveksamt till utredningens ensidiga belysning

av problemet. Den betraktar socialförsäkringssystemet isolerat och saknar

helhetssyn vad gäller samhällsekonomin. Enligt förbundet måste man beakta att

besparingar och hårdare restriktioner i ett system kan skapa problem och ökade

utgifter i ett annat. Förbundet anser att arbetsgruppen även borde ha diskuterat

det ökade kravet på individers kompetens och flexibilitet och vilket system som

skall ta hand om de individer som inte når upp till kraven. Det måste enligt

förbundet också föras en diskussion om hur man kommer till rätta med det

grundläggande problemet, nämligen hur man kan ge alla människor i arbetsför

ålder ett arbete som de kan försörja sig på (se även nedan).

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation avslår förslaget i dess helhet.

Man påtalar en tendens i arbetsgruppens skrivningar som kan sammanfattas i att

det ofta tycks vara bristfälliga beslutsunderlag och inte i första hand de

försäkrades hälsotillstånd som är orsaken till den kraftiga ökningen av antalet

förtidspensioner. Genom gruppens skrivningar förmedlas ett intryck av att de

försäkrade försöker tillskanska sig sjukpenning och förtidspension på felaktiga

grunder. Man anser att arbetsgruppen har koncentrerat sitt intresse på verkan,

dvs. det ökade antalet förtidspensioner. Om ökningen kan ha sin grund i annat än

bristfälliga beslutsunderlag - om det t.ex. kan finnas något samband med

arbetslivets krav och organisation - har inte alls analyserats.

 Riksförbundet för social och mental hälsa påpekar att när man inför

försämringar i sjukförsäkrings- och pensionsförmåner är risken stor att de som i

utgångsläget är allra sämst ställda drabbas på ett sätt som är helt

oacceptabelt. En sådan grupp är t.ex. människor med psykisk ohälsa. De är enligt

förbundet i stor utsträckning helt beroende av sjukförsäkrings- eller

pensionsförmåner. Från förbundets sida menar man att bästa sättet att få ned

förtidspensionerna är att alla som vill arbeta också får det. Att försämra

pensionsförmåner eller att försvåra förtidspensionering sparar förvisso pengar,

men ger inte människor arbete påpekar förbundet. Problemet flyttas bara någon

annanstans.

 Statens invandrarverk och SIOS - Samarbetsorgan för invandrar- och

flyktingorganisationer i Sverige är kritiska till att invandrarnas situation

inte har behandlats särskilt i rapporten. De föreslår fortsatt utredning om

orsakerna till invandrares och flyktingars långvariga sjukskrivning och

förtidspensionering med förslag till anpassade rehabiliteringsåtgärder.

 Flera remissinstanser anser att SAB skall avvaktas innan förändringar kan

införas. Det gäller FÖD, AMS, RRV, Försäkringskasseförbundet, Svenska

kommunförbundet, LO, TCO, SACO, Försäkringsanställdas förbund, Sveriges

läkarförbund, Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation, Handikappförbundens

samarbetsorgan och Hörselskadades riksförbund.

 FÖD påpekar att resultatet av SAB:s arbete kan komma att mer eller mindre

radikalt förändra förutsättningarna för socialförsäkringarna framöver. Frågan om

förtidspensioneringens framtida utformning kommer att särskilt prövas i det

sammanhanget. Att under sådana förhållanden vidta ändringar i det nuvarande

regelverket kan enligt domstolen framstå som tveksamt. Med tanke på den centrala

betydelse som socialförsäkringarna har för gemene man bör man undvika tvära kast

och kortsiktiga förändringar i regelbeståndet.

 AMS ställer sig bakom arbetsgruppens ambition men anser att utredningens

material, synpunkter och förslag skall läggas som grund för det arbete som pågår

i SAB.

 RRV stöder utredningens ambition men ifrågasätter samtidigt om de föreslagna

åtgärderna är tillräckliga för att bryta trenden. Utredningen har enligt verket

inte analyserat vilka effekter förslagen skulle kunna få och underskattat de

komplicerade orsakssamband som är förenade med regelsystemets tillämpning. RRV

anser att det är väsentligt att även socialförsäkringsadministrationens

förutsättningar att implementera eventuella förändringar i regelsystemet prövas.

Mot bakgrund av att det pågår flera utredningsarbeten, bl.a. SAB, anser verket

att det är väsentligt att frågorna behandlas i ett sammanhang och förordar

därför att regeringen avvaktar med beslut rörande arbetsgruppens förslag.

 Försäkringskasseförbundet tillstyrker de förslag och bedömningar som närmast

rör hanteringen av sjuk- och förtidspensionsärenden. Flera av arbetsgruppens

förslag är emellertid enligt förbundet av en sådan omfattning och så

genomgripande att de bör hänskjutas till SAB.

 Svenska kommunförbundet är positivt till förslagen i promemorian men menar att

det är lämpligt att promemorians förslag i dess helhet förs över till SAB.

 LO menar att föregripande av SAB försvårar möjligheterna att seriöst pröva och

analysera olika förslag till ett kommande system.

 TCO anser att promemorians förslag har långtgående konsekvenser för

utformningen av en kommande sjuk- och arbetsskadeförsäkring och därför bör

hänskjutas till den pågående sjuk- och arbetsskadeberedningen.

 Försäkringsanställdas förbund menar att socialförsäkringen de senaste åren

präglats av alltför många ändringar där utgångspunkten har varit alltför snäva

perspektiv och avsaknad av helhetssyn.

 Sveriges läkarförbund är positivt till tankegångarna i promemorian men vill

för närvarande avvakta de resultat som framkommer ur SAB:s arbete innan de tar

ställning till de föreslagna åtgärderna.

 53

2 Disposition av lagreglerna

Promemorian

Arbetsgruppens förslag syftar till att göra reglerna tydligare dels genom att

samla dem på ett och samma ställe i AFL och dels genom att göra vissa

förtydliganden i de nuvarande bestämmelserna.

Remissinstanserna

Majoriteten av remissinstanserna är positiva till de föreslagna förtydligandena

i lagtexten. Man är positiv till att reglerna samlas och blir lättare

tillgängliga.

 FÖD anför att förslaget ligger i linje med vad de i många tidigare

remissyttranden framfört angående behovet av en språklig översyn av hela AFL.

 Kammarrätten i Göteborg instämmer i strävandena att förbättra regelsystemet i

syfte att hanteringen av detta skall kunna ge riktigare resultat när det gäller

ersättning för inkomstbortfall vid sjukdom och invaliditet.

 RRV menar att om viktigare lagrum kunde preciseras skulle förutsättningarna

för statsmakternas kostnadskontroll och styrningen över socialförsäkringarna

förbättras. Därtill skulle försäkringskassornas tillämpning bli mer enhetlig.

RRV påpekar emellertid att inte enbart precisering av befintlig lag och

kodifiering av praxis bör övervägas. Det är väsentligt att både regelsystemet

förenklas och att socialförsäkringsadministrationens förutsättningar att

implementera regelsystemet prövas.

 TCO tillstyrker de lagtekniska förbättringarna av §§ 3:7 och 3:8 AFL

(avstyrker övriga förslag med hänvisning till SAB).

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation tillstyrker de redaktionella

ändringar som föreslås, däremot inte formuleringarna.

 SAF uttrycker emellertid tveksamhet och menar att om den föreslagna

textutformningen genomförs är risken stor att lagreglerna blir ännu svårare att

läsa. Reglerna bör vara generella och rent textmässigt av mindre omfattning. RFV

bör ha möjlighet att tillse att försäkringskassorna har en enhetlig

rättstillämpning.

3 Sjukdomsbegreppet

Promemorian

Arbetsgruppen föreslår att gällande sjukdomsbegrepp skall tydliggöras. Av 3 kap

7 § skall det framgå att försäkringskassan vid sin bedömning av om rätt till

sjukpenning föreligger skall bortse från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska,

sociala eller liknande förhållanden. Problem av s.k. existentiell art skall inte

ge rätt till sjukpenning och skall heller inte tas hänsyn till vid bedömning av

arbetsförmåga.

Remissinstanserna

Hälften av yttrande instanser är positiva till ett förtydligande av sjuk-

domsbegreppet. Det gäller Länsrätten i Uppsala län, RFV, CSN, Umeå universitet,

Försäkringsanställdas förbund och De handikappades riksförbund. De negativt

inställda instanserna påtalar framför allt svårigheten med en rent medicinsk

bedömning av sjukdomsbegreppet. Det gäller FÖD, Socialstyrelsen, AMS,

Försäkringskasseförbundet, TCO, Handikappförbundens samarbetsorgan, Stiftelsen

Fountain house och Riksförbundet för social och mental hälsa. Man vänder sig mot

vad man anser vara ett allt för snävt sjukdomsbegrepp.

 Länsrätten i Uppsala län anser bl.a. med hänsyn till vad utredningen anför om

den glidning vid tillämpningen av sjukdomsbegreppet som skett hos patienter,

läkare och inom socialförsäkringsadministrationen, att det finns skäl att

tydliggöra begreppet i lagen. Länsrätten påpekar emellertid att det föreligger

vissa otydligheter i betänkandet. Vad som skall avses med begreppet liknande

förhållanden anges t.ex. inte i motiven.

 RFV anser att det är bra att det i lagtexten förtydligas att det enbart är

sjukdom och därav följande arbetsoförmåga som ger rätt till sjukpenning. Det

innebär en markering att det är just en sjukförsäkring som regleras i AFL. Det

är klargörande både för den enskilde och för läkaren och det kan ha en

attitydpåverkande effekt.

 Enligt CSN är det viktigt för tilltron till socialförsäkringssystemet och dess

legitimitet att det försäkringsrättsliga sjukdomsbegreppet tillämpas så att det

förbehålles de personer som uppfyller de uppställda kriterierna.

 Försäkringskasseförbundet anser att det är bra att man gör lagtexten tydligare

och därigenom renodlar sjukdomsbegreppet i lagtext. Förbundet har dock den

uppfattningen att försäkringskassorna sedan lång tid tillbaka arbetat med

tillämpningen i enlighet med det nu framlagda förslaget. Man hävdar dock att det

kommer uppstå svåra avvägningar när problem av s.k. existentiell art helt eller

delvis orsakar sjukdom. Förslaget kommer sannolikt att leda till en övervältring

av samhällets kostnader på socialtjänsten menar förbundet.

 FÖD håller med om att grunden för förtidspension måste vara att den försäkrade

lider av sjukdom eller har en nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan. Domstolen anser emellertid att det är fel att helt bortse

från de av arbetsgruppen föreslagna förhållandena. Den utformning som förslaget

fått i lagtexten 3 kap 7 § AFL kan enligt domstolen möjligen ge anledning till

missförstånd och synes dessutom stå i strid med vad som sägs i samma paragraf

tredje och fjärde styckena. Domstolen anser att förslaget i denna del inte utan

ytterligare analys kan läggas till grund för en lagändring.

 Enligt Socialstyrelsen präglas utredningen av synen att minskad sjukskrivning

kan uppnås med restriktivare regler för sjukskrivning och ökad kontroll av den

enskilde. Det saknas en vidare analys av sjukdomsbegreppet. Enligt

Socialstyrelsens mening borde en mer tvärvetenskaplig syn anläggas på

sjukdomsbegreppet där sociala och psykologiska faktorer vägs in. I de föreslagna

reglerna har det medicinska perspektivet renodlats och anses vara det enda

riktiga när det gäller grunden för sjukskrivning på grund av ohälsa.

 AMS framhåller att sjukdomsbegrepp för personer i arbetskraften kopplas till

begreppet arbetsförmåga vilket är ett komplext begrepp. En medicinsk diagnos är

ej tillfyllest för att bedöma arbetsförmåga menar styrelsen. En medicinsk

diagnos och prognos kan aldrig ställas utan att samtidigt ställning tas till

omvärldsfaktorer som också påverkar sjukdomsupplevelsen. Arbetsförmåga måste ses

som en kombination av personliga resurser, sociala förhållanden och medicinska

faktorer. Arbetsförmåga skall bedömas tillsammans med den försäkrade och belysas

ur samverkande experters synvinklar.

 Försäkringskasseförbundet hyser farhågor om vilka konsekvenser förslaget kan

få för den enskilde. Förbundet vill fästa uppmärksamhet på att utvecklingen i

samhället de senaste åren allt mer har gått mot att se människan som en helhet

och utifrån detta synsätt försöka lösa hennes problem ur ett helhetsperspektiv.

Objektiva sjukdomar vilka "drabbar" människor oberoende av omgivande sociala och

psykologiska faktorer är få, lätt avgränsade och förorsakar inga egentliga

problem. För bedömningen av de stora grupperna med mer diffusa sjukdomstillstånd

utgör emellertid förslaget knappats något förtydligande. Förslaget kan också

innebära att försäkringskassans möjligheter att arbeta förebyggande försvåras.

Att ensidigt förtydliga sjukdomsbegreppet och skärpa tillämpningen i AFL ur ett

strikt medicinskt perspektiv kan också få till följd att många kommer att hamna

mellan de olika trygghetssystemen där ingen vill ta ansvar för dem utan anser

att det åligger någon annan.

 Handikappförbundens samarbetsorgan framhåller att försöken att renodla

sjukdomsbegreppet inte är så enkelt som att i lagtexten tydliggöra begreppet.

Orsaker till människors arbetsoförmåga är oftast sammansatt.

 Stiftelsen Fountain house tar bestämt avstånd från utredningens renodling av

sjukdomsbegreppet. Man menar att det tvärtom är nödvändigt att ha en holistisk

helhetssyn på sjukdomsbegreppet. Det gäller i synnerhet människor med psykiska

funktionshinder.

 Riksförbundet för social och mental hälsa menar att det är oklart vad som

menas när man säger att försäkringskassan skall bortse från bl.a. sociala eller

liknande förhållanden och problem av s.k. exitentiell art. Det kan innebära en

risk att möjligheten till sjukpenning och förtidspension därigenom försvåras för

människor med psykisk störning framhåller förbundet. Det finns ett starkt

samband mellan sociala och psykiska problem. En sjukdom måste betraktas som ett

tillstånd hos människan som helhet, där kropp och själ är en enhet i en social

omgivning. Från förbundets sida anser man att arbetsgruppen gör sig talesman för

ett ålderdomligt och kroppsfixerat sjukdomsbegrepp. Sjukdomsbegrepp och därmed

också rehabiliteringsåtgärder måste utgå från en helhetssyn om de skall vara

meningsfulla.

 54

4 Bedömning av arbetsförmågan

Promemorian

Arbetsgruppen bedömer att det kan finnas anledning att ändra reglerna så att det

i försäkringskassans bedömning av den försäkrades arbetsförmåga ingår resor till

och från arbetsplatsen. Om kassan vid sin bedömning kommer fram till att den

försäkrades medicinska tillstånd inte är något hinder för att han återgår i

arbete bör sjukpenning inte längre utges utan kostnaderna för den försäkrades

merutgifter för resor till och från arbetet bör i stället ersättas.

 Arbetsgruppen föreslår även att i samband med beslut om rätt till sjukpenning

bör bedömningen av arbetsförmågan göras inte bara i förhållande till ordinarie

eller jämförligt arbete utan även till ett annat arbete hos arbetsgivaren om den

försäkrades medicinska tillstånd medger detta och om arbetsgivaren kan erbjuda

den anställde ett sådant lämpligt arbete.

Remissinstanserna

Förslaget om ersättning för resor i stället för sjukpenning möts av positiva

reaktioner från yttrande remissinstanser. Det gäller Umeå universitet, RFV,

Försäkringskasseförbundet, LO, TCO, Försäkringsanställdas förbund och

Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation.

 Den del av förslaget som avser omplacering hos arbetsgivaren, kommenteras av

Länsrätten i Uppsala län, RFV och Umeå universitet. Länsrätten och RFV påpekar

att förslaget eventuellt kräver ändringar i lagen.

 RFV påpekar vikten av att den praktiska betalningen av merkostnader för

resorna löses på ett för den försäkrade acceptabelt sätt. Verket anser att

kassan bör få möjlighet att betala resorna direkt till transportföretaget för

att underlätta hanteringen.

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation föreslår att den försäkrade skall

ha rätt att kräva reseersättning också då kostnaden överstiger högsta

sjukpenningbelopp.

 Angående förslaget om omplacering framför Länsrätten i Uppsala län att en

bestämmelse av denna innebörd även bör införas i lagen.

 RFV anser att ett nytt synsätt även ställer krav på ändringar i arbets-

miljölagen och eventuellt även i andra lagar, så att krav ställs på arbets-

givaren att ordna annat arbete i en sådan situation.

 Umeå universitet påpekar att kravet inte får drivas in absurdum så att

arbetsgivare "tvingas" konstruera arbeten. Förutsättningen måste vara att det

finns ett reellt och realiserbart omplaceringsalternativ.

 55

5 Den försäkrades medverkan

Promemorian

Arbetsgruppen föreslår att den försäkrade skall ges en tydligare skyldighet att

såväl i den försäkran som lämnas i början av ett sjukfall som i en särskild

försäkran som lämnas senast efter fyra veckors sjukskrivning, ange på vilket

sätt uppgiven sjukdom påverkar hans arbetsuppgifter, dvs. arbetsförmågan. Regler

om detta föreslås tas in i 3 kap 8 § AFL.

 Om den försäkrade vägrar att medverka till att utredningarna kommer till stånd

skall det kunna leda till att sjukpenningen dras in eller sätts ned. Detta

föranleder ändringar i 20 kap 3 § AFL.

Remissinstanserna

Majoriteten av yttrande instanser är positiva till förslaget om försäkran för

sjukpenning. Det gäller FÖD, Umeå universitet, RFV, AMS, Försäk-

ringskasseförbundet, Försäkringsanställdas förbund och Arbetslöshetskassornas

samarbetsorganisation. Man anser bl.a. att det är bra att den försäkrade blir

mer delaktig i ersättningsärendet. Några instanser hävdar dock att det kan bli

svårt för vissa individer att uppfylla kraven.

 RFV anser att det är bra att den försäkrade blir mera delaktig i ersätt-

ningsärendet genom att själv utförligare beskriva sin arbetsoförmåga. RFV

tillstyrker förslaget om en ytterligare försäkran efter fyra veckor för den som

inte omfattas av sjuklön, t.ex. arbetslösa och egenföretagare, och som lämnar

försäkran till kassan från första dagen. För övriga skulle förslaget emellertid

medföra vissa praktiska problem hävdar verket. Den nuvarande rutinen är att

försäkran, S15, sänds ut till den försäkrade när kassan fått uppgift från

arbetsgivaren att sjuklöneperioden är slut och att den försäkrade fortfarande är

sjuk. Det innebär i praktiken att försäkran sänds ut under tredje veckan och

kommer in närmare fjärde veckan. Det skulle därför medföra praktiska svårigheter

om kassan skulle, som arbetsgruppen föreslår, sända ut ytterligare en försäkran

som skall vara inkommen senast fjärde veckan. RFV föreslår att ett lämpligt

förfarande kan vara att en försäkrad som omfattas av sjuklön lämnar den

utförligare försäkran från den 15e dagen i sjukfallet. I detta fall anser verket

således att det inte behövs någon ytterligare försäkran men att den som redan

finns, S15, utvecklas enligt arbetsgruppens förslag.

 Försäkringsanställdas förbund anser att förslaget kan bli en impuls för den

enskilde att tydligare se förutsättningarna för rätt till sjukpenning. Ett

förslag i samband med fyra veckors försäkran vore enligt förbundet att den

försäkrade inte bara fick beskriva nedsättningen av arbetoförmågan utan också

skulle göra en enkel beskrivning av vad han/hon kan utföra.

 AMS, Försäkringskasseförbundet, Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation,

Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund påpekar att det för vissa

individer kan vara svårt att uppfylla de högre kraven.

 AMS anser att det är den försäkrades egna ställningstaganden i dessa frågor

som är grundläggande för en rättvis bild och bedömning. AMS påpekar emellertid

att blanketter och frågor till den försäkrade bör utarbetas på ett sätt som

stimulerar till fullödiga svar. Styrelsen menar att av avsnittet i rapporten att

döma föreligger här ett utvecklingsområde om tankarna skall omsättas i praktiskt

arbete.

 Försäkringskasseförbundet vill peka på de skillnader som finns mellan olika

individer och deras förmåga att göra dessa beskrivningar på ett

tillfredsställande sätt.

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation föreslår med tanke på att många

personer har svårt att formulera sig skriftligt att försäkringskassan åläggs

skyldighet att biträda den försäkrade vid upprättandet av beskrivning av

arbetsoförmågan.

 Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund påpekar att kravet att

den försäkrade skall ange arbetsförmågan vid sjukersättning är ett omöjligt krav

för personer som sjukskrivits på grund av synskada eller dövhet. Det krävs en

näst intill orimlig kunskap om hela arbetsmarkanden och möjligheterna i den nya

situationen för att kunna göra en sådan bedömning. Den spontana reaktionen när

någon synskada eller hörselskada uppkommit är för flertalet att man inte längre

kan någonting påpekar förbunden.

6 Den behandlande läkarens bedömning

Promemorian

Utredningen föreslår att det skall klargöras vilket medicinskt beslutsunderlag

som krävs för att rätt till sjukpenning skall föreligga. Reglerna skall tydligt

ange att läkarens roll i första hand är att uttala sig om den försäkrades

medicinska status och i vad mån och på vilket sätt detta påverkar

funktionsförmågan. Den behandlande läkarens skyldighet att på intyget/utlåtandet

ange den försäkrades arbetsuppgifter och arbetsförmågans nedsättning i relation

till dessa skall regleras i lagen. Det skall klargöras i lagstiftningen att det

är försäkringskassans uppgift att ta ställning till läkarens bedömning av

arbetsförmågan liksom graden av nedsättning och därmed rätten till ersättning.

Försäkringskassan får genom detta både en tydligare roll när det gäller den

försäkringsmässiga bedömningen och ett större ansvar för att utreda den

försäkrades arbetsförhållanden jämfört med tidigare. Dessa regler föreslås tas

in i en ny utformning av 3 kap 8 § AFL.

Remissinstanserna

Majoriteten av remissinstanserna är positiva till förslaget. Det gäller FÖD,

Länsrätten i Uppsala län, RFV, CSN, Umeå universitet, Försäkringskasseförbundet,

Försäkringsanställdas förbund och De handikappades riksförbund.

Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation och Handikappförbundens

samarbetsorgan framför särskilda synpunkter.

 Länsrätten i Uppsala län delar arbetsgruppens uppfattning att det medicinska

beslutsunderlaget behöver förbättras. De läkarutlåtanden som förekommer i

sjukpenningärenden är ofta diffusa och otydliga men godtas av

försäkringskassorna i brist på annat. För att försäkringskassan på ett riktigt

sätt skall kunna bedöma rätten till sjukpenning krävs ett utförligt och bra

läkarutlåtande som inhämtas tidigt i sjukdomsfallet.

 RFV anser att det är angeläget att kvaliteten på det medicinska besluts-

underlaget förbättras. Det är enligt verket rimligt att läkaren uttalar sig om

arbetsförmågan främst i korta fall. Vid långa sjukfall är detta en

försäkringsbedömning.

 CSN tror att förslaget ökar försäkringskassans reella underlag för ställ-

ningstagande av den försäkrades studieoförmåga.

 Försäkringskasseförbundet ser positivt på förslaget men påpekar att en

lagändring inte löser problemet med ofullständiga läkarutlåtanden. Inte minst

därför kan det vara av stort värde för försäkringskassan att rätten att kunna

begära medbedömning i oklara ärenden lagregleras. Många försäkringskassor

framhåller på förekommen anledning behovet av ökade utbildningsinsatser och

undervisning för läkarna under deras grundutbildning och AT-tjänstgöring vad

gäller utfärdande av intyg och utlåtande om sjukskrivning.

 Försäkringsanställdas förbund anser att det är bra att försäkringskassorna får

en tydligare roll i bedömningen. Förbundet bedömer dock att det fodras ett

förtydligande av behandlande läkares ansvar. Försäkringskassans förtydligande

uppgift får inte leda till att frita den behandlande läkarens ansvar från att ta

ställning till funktionsförmågan när intyg/utlåtande om arbetförmågan och graden

av denna skall utfärdas.

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation påpekar att av skrivningen i

avsnittet framgår att läkarna brister i kompetens vad gäller att korrekt utfärda

de intyg som skall ligga till grund för bedömning av rätten till

sjukpenning/förtidspension. Det är av stor vikt att denna inkompetens inte läggs

den försäkrade till last vid bedömningen av hans fall framhåller organisationen.

Det måste vara försäkringskassans skyldighet att, i fall då den medicinska

bedömningen framstår som tveksam, genom remittering till annan läkare/inrättning

skaffa sig en alternativ bedömning av fallet. I de fall som också beskrivs i

avsnittet, då läkare missbrukar sin ställning och "översjukskriver", bör det

vara möjligt att ifrågasätta dessa läkares rätt att sjukskriva sina patienter. I

fall då rent fusk kan styrkas bör läkarens legitimation ifrågasättas.

 Handikappförbundens samarbetsorgan vill understryka behovet av

personalutbildning inom kassan. Försäkringskassan är en god administratör, men

när det gäller bedömnings- och rehabiliteringsfrågor för människor med

funktionsnedsättningar finns stora brister.

 56

7 Försäkringskassans fördjupade prövning av

sjukpenningrättenPromemorian

Arbetsgruppen föreslår att i alla ärenden skall en fördjupad bedömning ske

relativt tidigt och vid ungefär samma tidpunkt i samtliga sjukpenningfall. Varje

sjukskrivningsärende skall senast efter fyra veckor diskuteras och bedömas av

den enskilde handläggaren tillsammans med annan tjänsteman, t.ex. sektionschef,

föredragande eller annan tjänsteman som med hänsyn till särskild erfarenhet och

tjänsteställning är lämplig att medverka vid en fördjupad bedömning. Det är då

av stor vikt att förtroendeläkare medverkar. Det skall i handläggningsjournal

noteras att en fördjupad bedömning har gjorts och att försäkringskassan även

tagit ställning till sjukpenningrätten. En sådan fördjupad bedömning bör gi-

vetvis vid behov kunna göras även tidigare än efter fyra veckor i ett

sjukpenningärende. Regler om detta skall tas in i en ny utformning av 3 kap 8 §

AFL.

Remissinstanserna

De remissinstanser som yttrat sig är positiva till förslaget. Det gäller FÖD,

Länsrätten i Uppsala län, RFV, RRV, Umeå universitet, Försäkringskasseförbundet,

TCO, Försäkringsanställdas förbund, Arbetslöshetskassornas

samarbetsorganisation, De handikappades riksförbund och Riksförbundet mot

reumatism. RFV, Försäkringskasseförbundet och Försäkringsanställdas förbund är

emellertid tveksamma till detaljeringsgraden i förslaget.

 FÖD har konfunderats av skrivningen (s 8), att bedömningen skall utföras av

hanläggande tjänsteman, en tjänsteman med särskild erfarenhet samt

förtroendeläkaren, men att beslutet fattas av den handläggande tjänstemannen.

Rimligen bör beslutet fattas i den förstärkta sammansättningen men ansvaret för

själva beslutsmeddelandet ligga på handläggaren anser domstolen.

 Länsrätten i Uppsala län anser att det är nödvändigt att en medicinsk

sakkunnig biträder försäkringskassan vid den fördjupade bedömningen.

 RFV anser det motiverat att kassan tidigt i ärendet gör en fördjupad bedömning

där fler än den enskilde handläggaren medverkar. Verket anser däremot att den

närmare utformningen av en sådan bedömning, t.ex. vilka som skall delta eller

höras, inte bör regleras i lagtext eller låsas fast på annat sätt. Det bör

ankomma på RFV att ge ut erforderliga allmänna råd eller föreskrifter. Verket

påpekar också att många kassor redan i dag arbetar på det sätt som föreslås och

har god erfarenhet av det. Det är därför angeläget att arbetsmetoden sprids. RFV

anser det också angeläget ur internkontrollsynpunkt att sjukpenningärendena och

bedömningen av rätten till sjukpenning skärps och systematiseras. Det

 57

kan lämpligen ske genom att alla ärenden vid minst ett tillfälle, men helst vid

flera, granskas av flera olika tjänstemän.

 RRV påpekar att de brister som utredningen anser finns i försäkringskassornas

beslutsunderlag har en gemensam nämnare i fråga om kompetensen hos och

utbildning av handläggarna. RRV vill peka på betydelsen av kompetens och

utbildning såsom en del i implementeringen av regelsystemets tillämpning. Det

gäller både identifierade problem såväl som utredningens förslag. Verket menar

att frågan om kompetens och utbildningsbehov är särskilt viktig då utredningen

föreslår en tydligare fördelning mellan läkarens roll och försäkringskassans

(och därmed handläggarens uppgift) att ta ställning till graden av nedsättning i

arbetsförmågan och därmed rätten till t.ex. sjukpenning.

 Försäkringskasseförbundet är positivt till förslaget men är tveksamt till

detaljeringsgraden då man i promemorian uttalar exakt vilka tjänstemän som skall

göra denna bedömning, vilket dessutom medför fördyrad administration. Förbundet

anser att det bör vara varje försäkringskassas rätt att själv bestämma hur den

fördjupande prövningen skall gå till. Av yttrandena från försäkringskassorna

framgår att många redan i dag arbetar på det föreslagna sättet med en fördjupad

bedömning tillsammans med en erfaren kollega eller chef. Förslagen kan uppfattas

som ett sätt att byråkratisera handläggningen och som dessutom leder till ökade

administrativa kostnader.

 Försäkringsanställdas förbund har inget att invända mot förslaget men är

däremot mycket tveksamt till detaljeringsgraden. Hur försäkringskassorna väljer

att administrativt hantera olika prövningar måste vara en ren kassaangelägenhet.

 Riksförbundet mot reumatism framhåller att deras erfarenheter av för-

säkringskassornas sätt att handlägga sjukbidrags- och förtidspensions-ärenden

för reumatiker tyvärr visar på stora brister i kunskaper både vad gäller

handikappkännedom och bedömning av helhetssynen på konsekvenserna av att drabbas

av en kronisk sjukdom. Förbundet förutsätter därför att en stor satsning görs på

utbildningssidan av försäkringskassans handläggare.

8 Försäkringskassans möjlighet att införskaffa

kompletterande utredningPromemorian

För att utreda i vilken omfattning arbetsförmågan är nedsatt, föreslår

arbetsgruppen att försäkringskassan vid tveksamhet om en viss diagnos när som

helst i ett sjukfall skall ges rätt att remittera en försäkrad för

kompletterande undersökning och utredning hos t.ex. annan sjukvårdsenhet. Detta

kan bli aktuellt då läkarutlåtandet från den försäkrades behandlande läkare

efter fyra veckor inte innehåller uppgift om behovet av rehabilitering, pågående

och planerad behandling eller rehabiliteringsåtgärd, beräknad återstående

sjukdomstid etc. eller då kassan av något annat skäl anser att det medicinska

underlaget är otillräckligt för att beslut skall kunna fattas i den aktuella

ersättningsfrågan. Kassans rätt att remittera en försäkrad för kompletterande

undersökning och utredning skall regleras i 3 kap 8 § AFL. Regeln skall även

kunna åberopas vid efterkontroll av förtidspensionsärenden.

 Om den försäkrade inte medverkar i en kompletterande undersökning föreslår

arbetsgruppen att rätt till sjukpenning inte längre skall föreligga. Detta

kräver ändringar i 20 kap 3 § AFL.

 Arbetsgruppen föreslår vidare att försäkringskassans bedömning om behovet av

kompletterande utredning samt valet av sjukvårdsenhetet eller liknande inte

skall kunna överklagas av den försäkrade eftersom bedömningen är ett led i den

utredning försäkringskassan gör för att kunna besluta om rätt till ersättning.

Först när försäkringskassan beslutat om indragning eller nedsättning av

sjukpenningen skall den försäkrade ges möjlighet att få detta beslut överprövat.

Remissinstanserna

Majoriteten av de instanser som yttrat sig är positiva till förslaget om rätt

att begära kompletterande utredning. Det gäller RFV, Umeå universitet,

Försäkringskasseförbundet, TCO, Försäkringsanställdas förbund,

Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation och De handikappades riksförbund.

Socialstyrelsen och Neurologiskt handikappades riksförbund är emellertid

tveksamma. De är oroliga för konsekvenserna för de försäkrade.

 Vad gäller den del av förslaget som avser möjligheten för den försäkrade att

överklaga försäkringskassans bedömning om behov av kompletterande utredning,

instämmer FÖD och Länsrätten i Uppsala län i arbetsgruppens resonemang. TCO,

Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund vänder sig emellertid mot

förslaget i denna del.

 RFV tillstyrker arbetsgruppens förslag som innebär värdefulla förtydliganden

och förstärkningar av försäkringskassornas möjligheter att begära kompletterande

utredning. Viss möjlighet till medbedömning finns i princip redan i dag men

används inte i särskilt stor omfattning. Eftersom en kompletterande utredning

för den enskilde ofta känns som ett ifrågasättande är det viktigt att kassans

handlande ges stöd genom en tydlig reglering i lagstiftningen.

 Umeå universitet menar att förslagen om fördjupad bedömning och kompletterande

utredning är bra initiativ. Den enskildes ansvar betonas i lagreglerna om

rehabilitering och det är följdriktigt att det också betonas genom en särskild

försäkran om rätt till sjukpenning efter fyra veckors sjukskrivning.

 Försäkringskasseförbundet instämmer men påpekar att arbetsgruppens förslag om

hänvisning till annan läkare eller annan sjukvårdsenhet hittills inte har visat

sig särskilt verkningsfulla. Förbundet tror att den problembild som oftast är

ganska komplicerad vid tveksamhet om diagnos bäst tas om hand vid diagnostiska

centra eller så kallande bedömningscentra där förutom läkare även bör finnas

sjukgymnaster, arbetsteurapeuter, beteendevetare och arbetsvägledare och kanske

även tillgång till funktionsprövning. Förbundet anser att en upprustning av

dessa resurser är nödvändig för att åstadkomma resultat som är någorlunda

objektivt för såväl den enskilde som för försäkringen. Förbundet tror att en

utbyggnad av diagnostiska centra är ett verkningsfullt medel mot långa passiva

sjukskrivningar.

 Försäkringsanställdas förbund tycker att förslaget är bra och att det ger

kassorna en större möjlighet än vad som för närvarande står till buds.

Möjligheten till kompletterande undersökning bör dock användas med viss

försiktighet. Förbundet undrar om det finns resurser inom sjukvården för denna

typ av undersökningar.

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation tillstyrker att medbedömning kan

begäras genom förtroendeläkarens försorg.

 Socialstyrelsen menar att den enskilde förefaller få en ovillkorlig skyldighet

att underkasta sig de undersökningar som försäkringskassan bedömer nödvändiga.

Den enskilde får i detta sammanhang ingen möjlighet att överklaga

försäkringskassans beslut om ytterligare utredning. Enligt Socialstyrelsens

mening är det självfallet viktigt att utförligt underlag för bedömning av

sjukskrivningsbehov tas fram. Det saknas dock en belysning av de problem som kan

uppstå utifrån den enskildes integritet och möjlighet till medverkan och

inflytande när det gäller utredning och behandling.

 Neurologiskt handikappades riksförbund är oroliga för vad de föreslagna

reglerna kan få för konsekvenser. Förbundet påpekar att det bland neurologiska

sjukdomar och skador finns många som är ovanliga och som är svåra att

diagnosticera. Om den försäkrade redan varit hos en specialist är det knappast

någon mening med att han remitteras till en annan läkare, även om det inte varit

möjligt att ställa en säker diagnos. Förbundet oroas också av risken för att den

försäkrade mot sin vilja skickas till och blir undersökt av en viss läkare. En

person kan tvingas tillbringa lång tid på annan ort utan att hänsyn tas till

familjesituation och den sociala situationen i övrigt. Detta strider enligt

förbundet mot andan i hälso- och sjukvårdslagen och är ett förfarande som man

inte kan acceptera.

 FÖD har inget att erinra mot arbetsgruppens resonemang och förslag i den del

som rör den försäkrades möjlighet att överklaga försäkringskassans beslut om

kompletterande bedömning. Domstolen framhåller dock att sanktioner mot en

försäkrad som ställer sig avvisande till att medverka i en kompletterande

undersökning måste hanteras med varsamhet. Den försäkrade befinner sig ofta i en

utsatt situation och det bör därför ankomma på försäkringskassan att verka för

att den försäkrade frivilligt ställer upp för undersökning. Sanktionsmöjligheten

bör i första hand användas som ett yttersta påtryckningsmedel för att förmå den

försäkrade att medverka och i andra hand som en ekonomisk påföljd.

 Länsrätten i Uppsala län menar att åtgärderna ingår i försäkringskassans

handläggning av ärendet och bör vara överklagbara först i samband med beslut i

ärendet. Länsrätten har emellertid vissa synpunkter på lagreglernas utformning i

detta avsnitt.

 TCO anser att den försäkrade skall ges rätt att begära omprövning redan vid

kommuniceringen om indragning av sjukpenningen. Att denna rättighet skall

inträda först när beslutet är fattat kan leda till inkomstavbrott i avvaktan på

omprövningen som den enskilde inte kan bära.

 Synskadades riksförbund och Sveriges dövas riksförbund anser att förslaget ger

försäkringstjänstemännen större makt än tidigare. Man förutsätter att den

enskilde är stark och kan hävda sin rätt. Om den enskilde inte skall kunna

överklaga så måste en funktion som patientombudsman finnas som kan hjälpa den

enskilde under ärendets gång hävdar förbunden.

9 Försäkringsläkare

Promemorian

Arbetsgruppen föreslår att benämningen förtroendeläkare byts ut mot

försäkringsläkare.

Remissinstanserna

Endast några få instanser yttrar sig, nämligen RFV, Försäkringskasseförbundet,

LO och Försäkringsanställdas förbund. De är alla positiva till förslaget.

 Försäkringskasseförbundet framför att benämningen försäkringsmedicinsk

rådgivare respektive konsultläkare är alternativ som nämns bland

försäkringskassorna.

10 Avskaffade äldreregler

PromemorianArbetsgruppen föreslår att de nuvarande särreglerna för personer som

är 60 år eller äldre vad gäller förtidspension avvecklas.

Remissinstanserna

Majoriteten av yttrande instanser är negativa eller tveksamma till äldre-

reglernas avskaffande. Det gäller FÖD, Försäkringskasseförbundet, LO, TCO,

Försäkringsanställdas förbund, PRO och LRF. Två instanser är positiva till

förslaget: Länsrätten i Uppsala län och RFV. AMS framför särskilda synpunkter.

 Enligt FÖD kräver avskaffande av de s.k. äldrereglerna en ytterligare analys

av konsekvenserna för berörda försäkrade och av de alternativ till försörjning

som står dessa till buds. Innan ställning kan tas till förslaget måste det också

utredas hur övergångsreglerna skall utformas.

 Försäkringskasseförbundet anser att äldrereglerna skall användas/bestå i

avvaktan på att ett nytt regelverk för förtidspensioneringen beslutats med

anledning av reformeringen av ålderspensioneringen och de förslag som kommer att

läggas av sjuk- och arbetsskadeberedningen.

 LO avvisar helt förslaget, dels utifrån ett arbetsmarknadspolitiskt och ett

ekonomiskt perspektiv, dels utifrån ett mänskligt perspektiv. LO anser att ett

slopande av äldrereglerna mycket hårt skulle drabba den försäkrade.

 Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation invänder mot denna del av

förslaget. De anser det befängt att kräva att den som har den allra största

delen av sitt arbetsliv bakom sig skall utsättas för samma krav på yrkesmässig

och geografisk rörlighet som yngre arbetstagare.

 TCO menar att det är orimligt att den som är 60 år och som har i stort sett

ett helt förvärvsliv bakom sig skall avkrävas skyldighet till flyttning till

andra delar av landet där arbete finns eller till omfattande rehabiliterings-

/omskolningsaktiviteter för att kunna fortsätta på arbetsmarknaden. TCO anser

att äldrereglerna med svagare medicinska och därmed jämförliga krav för den som

är 60 år och äldre alltjämt skall gälla.

 Försäkringsanställdas förbund anser att det inte går att ställa samma krav på

äldre personer när det gäller omskolning, byte av arbetsgivare, flyttning till

annan ort osv. Om man fullföljer förslaget skapar man en situation där

lagstiftning och verklighet inte stämmer överens.

 PRO avvisar bestämt förslaget. Enligt organisationen är en förutsättning för

att kunna diskutera ett avskaffande av äldrereglerna att det utarbetas förslag

till konkreta arbetmarknadspolitiska åtgärder för äldre som också kan genomföras

och som på ett tillfreddställande sätt kan hjälpa äldre förvärvsarbetande på

arbetsmarknaden.

 LRF menar att omskolning av en sextioåring kan ifrågasättas ur såväl den

enskildes som ur samhällets synvinkel. Förbundet finner att kravet att behöva

flytta till annan ort är orimligt i synnerhet för äldre och företagare. Ett

sådant förslag slår väsentligt hårdare mot glesbygdsboende än mot dem som bor på

orter med större arbetsmarknad.

 RFV anser att förslaget ligger i linje med renodlingen av sjukförsäkringen och

förtidspensioneringen.

 AMS påpekar att om äldrereglerna avskaffas kan ytterligare ansvarsområden inte

läggas på arbetsmarknadspolitiken i den rådande ekonomiska situationen.

11 Utredning om rätt till förtidspension

PromemorianSom villkor för rätt till förtidspension får föreskrivas att den

försäkrade skall genomgå undersökning av viss läkare eller vid viss

sjukvårdsenhet eller genomgå annan utredning såsom arbetsprövning eller

arbetsträning för bedömning av arbetförmågan och behovet av och möjligheterna

till rehabilitering. Vid beslut om förtidspension skall försäkringskassan be-

sluta om behov finns av förnyad utredning av arbetsförmågan efter viss tid.

Försäkringskassan skall löpande även i övrigt införskaffa den utredning som i

varje särskilt fall kan anses nödvändig för bedömning av rätten till

förtidspension.

Remissinstanserna

Majoriteten av remissinstanserna är positiva till förslaget. Det gäller FÖD,

RFV, RRV, Ungdomsstyrelsen, Samhall, Försäkringskasseförbundet och PRO. AMS och

Försäkringsanställdas förbund är däremot tveksamma till utformningen av

förslaget.

 FÖD ifrågasätter om kontrollen behöver detaljregleras i den omfattning som

föreslås i 7 kap 3 § AFL. En mer generell utformning av bestämmelsen skulle ge

kassorna friare händer att anpassa sin verksamhet efter omständigheterna i det

särskilda fallet.

 RFV instämmer men föreslår vissa kompletteringar i lagtexten.

 RRV påpekar att försäkringskassorna redan i dag har möjligheter att

kontinuerligt följa upp och pröva om rätten till beviljad förtidspension eller

sjukpension kvarstår. Insatser med denna innebörd har dock varit begränsade. RRV

stödjer en utveckling i riktning mot fördjupad prövning och efterkontroll. En

förutsättning för att försäkringskassorna skall kunna öka inslaget av

efterkontroller är dock att ändamålsenliga metoder utvecklas. Utredningens

förslag till lagtekniska förändringar kan innebära att antalet efterkontroller

kan komma att öka. Det innebär emellertid inte automatiskt att träffsäkerheten

och kvaliteten hos dessa ökar påpekar verket. Därtill fordras metodutveckling. I

detta avseende har RFV en viktig uppgift som består i att både utveckla metoder

och sprida erfarenheter från goda exempel.

 Ungdomsstyrelsen anser att man endast i undantagsfall bör pensionera ungdomar.

En sådan pensionering får inte betraktas som definitiv, varför styrelsen

välkomnar arbetsgruppens förslag om efterkontroll.

 Enligt Samhall bör utgångspunkten vara att den enskildes förutsättningar och

möjligheter på arbetsmarknaden alltid kan förändras över tiden. Samhall anser

därför att det bör fastslås att försäkringskassan alltid med vissa intervaller

har att ompröva rätten till förtidspension.

 AMS menar att förtidspensionärer bör erbjudas förnyat tillfälle att med

experthjälp bedöma sin möjlighet att återgå i arbete. Detta bör enligt AMS inte

ske i form av den efterkontroll som utredningen beskriver. En "uppföljning av

beviljad förtidspension" ger större incitament för den försäkrade att ev.

omvärdera sina möjligheter till arbete.

 Försäkringsanställdas förbund är mycket tveksamt till förslaget. Om tveksamhet

finns om varaktigheten av arbetsoförmågan i samband med en pensionsprövning bör

sjukbidragsinstitutet användas eftersom den enskildes anställning upphör i

samband med att en förtidspension beviljas. Förbundet är dock positivt till en

löpande efterkontroll av utgående förtidspensioner. Detta är en

trovärdighetsfråga för förtidspensionssystemet.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 februari 1995

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:147 Rätten till förtidspension och

sjukpenning samt folkpension för gifta.

 72

Rättsdatablad

-------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp- bakomliggande

 häver eller upp- EG-

 repar ett regler

 normgiv-

 ningsbemyndigande

-------------------------------------------------------

Lagen (1962:381) 8 §

om allmän försäkring

 73