Regeringens proposition

1997/98:152

Garantipension, m.m.

Prop.

1997/98:152

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 2 april 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till hur grundskyddet inom det reforme-

rade ålderspensionssystemet skall utformas. Grundskyddet skall utgöras

av garantipension, som kan utges fr.o.m. 65 års ålder till personer som

inte har tjänat in rätt till inkomstgrundad ålderspension eller endast har

tjänat in en låg sådan. Berättigade till garantipension skall vara personer

födda år 1938 eller senare, dvs. de årsklasser som omfattas av det refor-

merade ålderspensionssystemets intjänanderegler.

Förslaget till lagstiftning om garantipension m.m. avses träda i kraft

den 1 januari 2001. Reglerna om att grundskydd inom ålders-

pensioneringen skall kunna utges först fr.o.m. 65 års ålder för personer

födda år 1938 eller senare föreslås dock träda i kraft den 1 januari

1999. Vissa ändringar föreslås också ske den 1 januari 1999 vad gäller

särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller

handikappat barn.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om garantipension 5

2.2 Förslag till lag om handikappersättning och vårdbidrag 12

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring 17

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott 22

2.5 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 23

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:773) om

 särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn 26

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:773) om

 särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn 27

2.8 Förslag till lag om upphävande av lagen (1994:309)

 om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär

 folkpension 31

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

 ändring i sekretesslagen (1980:100) 32

3 Ärendet och dess beredning 34

4 Bakgrund 35

5 Allmänna överväganden 39

5.1 Inledning 39

5.2 Garantipension 40

5.3 Lagreglering 46

6 Rätt till garantipension 47

6.1 Försäkringstid 47

6.2 Krav på tre års försäkringstid 56

6.3 Tidsperiod som försäkringstid kan avse 58

7 Beräkning av garantipension 62

7.1 Inledning 62

7.2 Konstruktion av garantipension 63

7.3 Pensionsinkomster som medför reducering av

 garantipensionen 70

7.4 Beräkning av garantipension vid kortare försäkringstid

 än 40 år 74

7.5 Beräkning av garantipension vid uttag av inkomst-

 grundad ålderspension före eller efter 65 års ålder 75

7.6 Beräkning av garantipension vid partiellt uttag av

 inkomstgrundad ålderspension 78

8 Utbetalning av garantipension 79

8.1 Uttag av garantipension 79

8.2 Ansökan om garantipension 81

8.3 Månadsvisa utbetalningar med möjlighet till undantag 88

8.4 Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och ändrad

 pensionsrätt 91

9 Ålderspension i internationella förhållanden 94

9.1 Inledning 94

9.2 Nuvarande regler 94

9.3 Garantipension i internationella förhållanden 95

10 Processregler 99

10.1 Inledning 99

10.2 Ärendehantering och beslut 100

10.3 Ändring av beslut 102

10.4 Omprövning 103

10.5 Överklagande av beslut 106

10.6 Preskription m.m 108

10.7 Sekretessfrågor 109

11 Samordning mellan ålderspension och andra förmåner 110

11.1 Inledning 110

11.2 Yrkesskadelivräntor 111

11.3 Övrig samordning 117

12 Reduktion av pensionsförmån i vissa fall 118

12.1 Nuvarande regler 118

12.2 Regler i det reformerade pensionssystemet 124

13 Särskilda folkpensionsförmåner 128

13.1 Inledning 128

13.2 Handikappersättning och vårdbidrag 129

13.3 Särskilt pensionstillägg 131

13.4 Hustrutillägg 134

13.5 Barntillägg 137

14 Förändringar inom ramen för nuvarande regelsystem 138

15 Ikraftträdande 140

16 Omfattning och utveckling av garantipensionssystemet 141

17 Författningskommentar 143

17.1 Förslaget till lag om garantipension 143

17.2 Förslaget till lag om handikappersättning och

 vårdbidrag 162

17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring 168

17.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:205) om

 pensionstillskott 173

17.5 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 173

17.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:773) om

 särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn 174

17.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:773) om

 särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn 175

17.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1994:309)

 om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär

 folkpension 177

17.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000)

 om ändring i sekretesslagen (1980:100) 179

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

 departementspromemorian Garantipension och sam-

 ordningsfrågor m.m. (Ds 1997:66) 181

Bilaga 2 Ordlista 182

Bilaga 3 Lagförslag i lagrådsremiss den 19 februari 1998

 Garantipension m.m. 188

Bilaga 4 Lagrådets yttrande över lagförslag i lagrådsremiss

 den 19 februari 1998 Garantipension m.m. 219

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1998 223

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om garantipension

 2. lag om handikappersättning och vårdbidrag

 3. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

 4. lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott

 5. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

 6. lag om ändring i lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till

 folkpension för långvarig vård av sjukt eller handikappat barn

 7. lag om ändring i lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till

 folkpension för långvarig vård av sjukt eller handikappat barn

 8. lag om upphävande av lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa

 fall då make uppbär folkpension

 9. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i sekretesslagen

 (1980:100)

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om garantipension

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 § Garantipension utges till den som saknar inkomstgrundad ålderspen-

sion eller vars inkomstgrundade ålderspension inte överstiger ett visst

högsta belopp. Garantipensionen är beroende av försäkringstid.

Bestämmelserna i lagen gäller dem som är födda år 1938 eller senare.

2 § Garantipension och kostnaderna för administrationen av sådan pen-

sion skall finansieras av statsmedel.

3 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

4 § En pensionsberättigad som stadigvarande sammanbor med någon

med vilken han eller hon har varit gift eller har eller har haft barn skall

vid tillämpning av denna lag likställas med gift pensionsberättigad.

En pensionsberättigad som är gift men stadigvarande lever åtskild från

sin make skall vid tillämpning av denna lag likställas med ogift pensions-

berättigad, om inte särskilda skäl föranleder annat.

2 kap. Försäkringstid

1 § Som försäkringstid för garantipension skall tillgodoräknas tid under

vilken en person har varit folkbokförd i Sverige enligt folkbokförings-

lagen (1991:481). Vid flyttning till utlandet skall hänsyn dock inte tas

till tid efter utresan om personen enligt nämnda lag då skall

avregistreras som utflyttad.

2 § Den som före tidpunkten för folkbokföringen oavbrutet har vistats i

Sverige efter att ha ansökt om uppehållstillstånd, skall som

försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tiden från ansökan

om uppehållstillstånd till tidpunkten för folkbokföringen.

3 § Den som har beviljats uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. 2 eller

3 § utlänningslagen (1989:529) skall som försäkringstid för garantipen-

sion även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i

sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökan-

de fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige.

Därvid skall en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som

svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande

har varit bosatt i Sverige från den första ankomsten till landet till och

med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden

från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och

med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen skall

bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till

pension från hemlandet.

Med tid i hemlandet skall likställas tid då den pensionssökande före

den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han

eller hon har beretts en tillfällig fristad.

4 § En svensk medborgare som av Svenska kyrkan har varit sänd till ett

annat land för arbete för arbetsgivarens räkning skall som försäkringstid

för garantipension även tillgodoräknas denna tid, dock längst tre år i

följd. Detsamma gäller för en svensk medborgare som har varit utsänd

av ett annat svenskt trossamfund, ett organ som är knutet till ett sådant

samfund eller en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverk-

samhet. Vid beräkningen skall bortses från tid för vilken den utsände, vid

bosättning i Sverige, har rätt till sådan pension från det andra landet som

inte enligt 3 kap. 3 § skall ligga till grund för beräkning av garantipen-

sion.

Bestämmelsen i första stycket gäller även medföljande make och den

som enligt 1 kap. 4 § under utsändningstiden var att likställa med make.

5 § Vid beräkning av försäkringstid skall bortses från tid före det kalen-

derår då den pensionssökande har uppnått 16 års ålder och från tid efter

det kalenderår då han eller hon har fyllt 64 år.

Tid från och med det kalenderår då den pensionssökande har uppnått

16 års ålder till och med det kalenderår då han eller hon har fyllt 24 år

skall tillgodoräknas som försäkringstid endast om det för den pensions-

sökande för samma tid har fastställts pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp för förtidspension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension som per kalenderår uppgår till lägst

ett inkomstbasbelopp enligt 1 kap. 6 § nämnda lag.

6 § Den som omedelbart före den kalendermånad då han eller hon fyllde

65 år uppbar hel förtidspension eller hel särskild efterlevandepension

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring skall, om det är förmån-

ligare än en beräkning enligt 1 5 §§, som försäkringstid för garantipen-

sion tillgodoräknas den bosättningstid som legat till grund för beräkning

av förtidspensionen eller den särskilda efterlevandepensionen.

7 § Den sammanlagda försäkringstiden för garantipension skall sättas

ned till närmaste hela antal år.

3 kap. Uttag och beräkning av garantipension

1 § Garantipension utges endast till den som kan tillgodoräknas försäk-

ringstid om minst tre år. Garantipension får tas ut tidigast från och med

den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år.

2 § Garantipension till den som har rätt till inkomstpension eller

tilläggspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension utges endast om och till den del han eller hon gör uttag av

sådan pension för samma tid. I annat fall får garantipension inte tas ut i

andelar.

3 § Till grund för beräkning av garantipension enligt 4 6 §§ skall, om

inte annat anges i 7 §, ligga den inkomstgrundade ålderspension som den

pensionssökande har rätt till för samma år. Med inkomstgrundad ålders-

pension avses ålderspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension före reducering enligt 12 kap. 9 § samma

lag, och allmän obligatorisk ålderspension enligt utländsk lagstiftning

som inte är att likställa med garantipension enligt denna lag.

Inkomstpension och premiepension skall därvid beräknas som om den

pensionssökande endast hade tillgodoräknats pensionsrätt för

inkomstpension och som om denna pensionsrätt, före reducering enligt

4 kap. 6 § lagen om inkomstgrundad ålderspension, hade utgjort 18,5

procent av pensionsunderlaget.

Vid tillämpning av första stycket skall, då pensionsrätt eller pensions-

poäng till följd av bristande eller underlåten avgiftsbetalning inte har

tillgodoräknats eller har reducerats för den pensionssökande, hänsyn tas

till den inkomstpension eller tilläggspension som skulle ha utgetts om

full avgift hade erlagts.

Vid beräkning av garantipension enligt 4 6 §§ skall med inkomstgrun-

dad ålderspension likställas tilläggspension i form av änkepension som

uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring samt

efterlevandepension och förtidspension enligt utländsk lagstiftning.

4 § För den som är ogift och helt saknar inkomstgrundad ålderspension

enligt 3 § eller vars årliga inkomstgrundade ålderspension inte

överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga

garantipensionen motsvara 2,13 gånger prisbasbeloppet (basnivån för

ogifta) minskat med ett belopp som motsvarar den inkomstgrundade

ålderspensionen enligt 3 §.

För den som är gift och helt saknar inkomstgrundad ålderspension en-

ligt 3 § eller vars årliga inkomstgrundade ålderspension inte överstiger

1,14 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga garantipensionen motsvara

1,9 gånger prisbasbeloppet (basnivån för gifta) minskat med ett belopp

som motsvarar den inkomstgrundade ålderspensionen enligt 3 §.

5 § För den som är ogift och vars årliga inkomstgrundade ålderspension

enligt 3 § överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga garan-

tipensionen motsvara skillnaden mellan 0,87 gånger prisbasbeloppet och

ett belopp som motsvarar 48 procent av den del av den inkomstgrundade

ålderspensionen enligt 3 § som överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet.

För den som är gift och vars årliga inkomstgrundade ålderspension en-

ligt 3 § överstiger 1,14 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga garanti-

pensionen motsvara skillnaden mellan 0,76 gånger prisbasbeloppet och

ett belopp som motsvarar 48 procent av den del av den inkomstgrundade

ålderspensionen enligt 3 § som överstiger 1,14 gånger prisbasbeloppet.

6 § För den som inte kan tillgodoräknas 40 års försäkringstid för

garantipension skall garantipensionens basnivåer avkortas till så stor

andel av 2,13 gånger prisbasbeloppet för den som är ogift och 1,9

gånger prisbasbeloppet för den som är gift, som svarar mot förhållandet

mellan det antal år för vilka försäkringstid kan tillgodoräknas den

pensionsberättigade och talet 40. Nivåerna 1,26 respektive 1,14 gånger

prisbasbeloppet samt beloppen 0,87 respektive 0,76 gånger

prisbasbeloppet, för beräkning av garantipension enligt 4 och 5 §§, skall

avkortas på motsvarande sätt.

7 § Har den garantipensionsberättigade rätt till inkomstpension eller

tilläggspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspen-

sion skall garantipensionen alltid beräknas som om inkomstpensionen

och tilläggspensionen hade börjat lyftas den kalendermånad då den pen-

sionsberättigade fyller 65 år.

Om sådant tillägg utges som avses i 6 kap. 9 § lagen om inkomstgrun-

dad ålderspension och om inkomstpension eller tilläggspension har

tagits ut före den kalendermånad då den pensionssökande fyllde 65 år

skall, vid beräkning av garantipension, detta tillägg ökas på motsvarande

sätt som hel årlig tilläggspension har minskats enligt 6 kap. 10 § samma

lag.

8 § Partiell garantipension skall utgöra en så stor andel av

garantipension beräknad enligt 4 7 §§ vid helt uttag som svarar mot den

andel med vilken uttag görs.

4 kap. Utbetalning av pension m.m.

1 § För garantipension gäller i tillämpliga delar följande bestämmelser i

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 12 kap. 1 och 2 §§ om ansökan,

 12 kap. 3 § första stycket samt andra stycket första och andra

meningen

om återkallelse och minskning,

 12 kap. 5 § första och andra styckena samt 6 8 §§ om utbetalning,

 14 kap. 1 § första och tredje styckena om återbetalning, och

 14 kap. 7 och 8 §§ om avdrag på pension.

Vid samtidig utbetalning av garantipension och pension enligt lagen

om inkomstgrundad ålderspension skall avrundning enligt 12 kap. 5 §

andra stycket lagen om inkomstgrundad ålderspension ske på garantipen-

sionen.

2 § Garantipension skall betalas ut endast till den som är bosatt i

Sverige. Vid flyttning till utlandet skall garantipension betalas ut till och

med den månad då den pensionsberättigade enligt folkbokföringslagen

(1991:481) skall avregistreras som utflyttad.

3 § Den som har börjat uppbära garantipension men som till följd av bo-

sättning utomlands inte längre har rätt att få garantipension utbetald till

sig, kan även i fortsättningen få garantipension om det med hänsyn till

omständigheterna är uppenbart oskäligt att inte betala ut garantipensio-

nen.

4 § För en pensionsberättigad som har rätt till livränta på grund av obli-

gatorisk försäkring enligt lagen (1916:235) om försäkring för

olycksfall i arbete, lagen (1929:131) om försäkring för vissa

yrkessjukdomar eller lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller

som enligt annan lag eller särskild författning eller enligt regeringens

förordnande har rätt till annan livränta, som bestäms av eller betalas ut av

Riksförsäkringsverket, skall garantipensionen minskas enligt vad som

sägs i andra stycket. Motsvarande skall gälla i fall då livränta utges enligt

utländsk lagstiftning om yrkesskadeförsäkring. Minskning skall däremot

inte ske på grund av livränta enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring eller annan livränta som bestäms med tillämpning

av nämnda lag. Medför en skada för vilken livränta har börjat utges

återigen sjukdom som berättigar till sjukpenning, skall det anses som

om livränta utgavs under sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller

livränta för viss tid bytts ut mot ett engångsbelopp, skall det vid

beräkning enligt andra stycket anses som om livränta utges eller som om

den livränta som utges har höjts med ett belopp som svarar mot

engångsbeloppet enligt de vid utbytet tillämpade försäkringstekniska

grunderna.

Summan av garantipension, inkomstpension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension och tilläggspension enligt samma lag

skall minskas med tre fjärdedelar av varje livränta som överstiger en

sjättedel av prisbasbeloppet och som den pensionsberättigade uppbär

som skadad. Minskning skall därvid i första hand göras på

garantipensionen och därefter på tilläggspensionen. Garantipension skall

på motsvarande sätt minskas med den livränta som den

pensionsberättigade uppbär som efterlevande.

Garantipension skall dock aldrig, på grund av bestämmelserna i denna

paragraf, tillsammans med utgiven pension enligt lagen om

inkomstgrundad ålderspension, för månad räknat understiga 13 procent

av prisbasbeloppet för den som är ogift och 11,5 procent av

prisbasbeloppet för den som är gift.

5 § Om en pensionsberättigad sedan minst trettio dagar i följd är intagen

i kriminalvårdsanstalt eller är häktad skall, från och med den

trettioförsta dagen, garantipension utges med högst ett belopp som

innebär att garantipensionen tillsammans med utgiven pension enligt

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension uppgår till för

månad räknat 4,5 procent av prisbasbeloppet. Såsom intagen skall räknas

även den som olovligen avvikit från anstalt eller vistas utom anstalt med

anledning av permission. Skall garantipensionen dras in för del av en

kalendermånad, beräknas garantipensionen för varje dag till en

trettiondel av månadsbeloppet och avrundas till närmaste krontal.

Den allmänna försäkringskassan får medge en nära anhörig, som för

sitt uppehälle är beroende av den pensionsberättigade, rätt att helt eller

delvis uppbära sådan del av garantipensionen, som enligt vad som sägs i

första stycket annars inte skall utges.

5 kap. Övriga bestämmelser

1 § För beslut om garantipension gäller i tillämpliga delar följande be-

stämmelser om beslut om pension i lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension:

 13 kap. 4 6 §§ om beslut,

 13 kap. 9 § första stycket, 11 § första stycket, 12 §, 13 § första och

andra styckena samt 15 och 16 §§ om omprövning, och

 13 kap. 17 och 18 §§, 19 § andra och tredje styckena, 20 och 21 §§,

22 § andra och tredje styckena samt 23 § om överklagande.

2 § Ett beslut om garantipension för viss tid skall ändras av allmän för-

säkringskassa, om det föranleds av en ändring som gjorts beträffande

den ålderspension, efterlevandepension eller förtidspension för samma

tid som legat till grund för beräkning av garantipensionen.

3 § För garantipension gäller i tillämpliga delar följande bestämmelser i

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 15 kap. 1 § om Riksförsäkringsverkets åliggande,

 15 kap. 3 § första stycket första meningen och andra stycket om

underrättelse till en enskild,

 15 kap. 10, 11, 13 och 14 §§ om anmälan och om

uppgiftsskyldighet,

 15 kap. 15 § om undantag från sekretess,

 15 kap. 16 § första stycket andra meningen om förbud mot pantsätt-

ning och överlåtelse, och

 15 kap. 17 § om preskription.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2. Med försäkringstid för garantipension skall för tid före år 2001

avses bosättningstid enligt 5 kap. lagen (1962:381) om allmän

försäkring i kapitlets lydelse före den 1 januari 2001.

3. För den som har rätt att enligt 2 kap. 3 § som försäkringstid för

garantipension tillgodoräknas viss bosättningstid från sitt tidigare hem-

land och som har beviljats uppehållstillstånd före den 1 januari 2001

skall beräkningen av försäkringstid ske enligt bestämmelserna om

bosättningstid i 5 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän försäkring i dess

lydelse före den 1 januari 2001.

4. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § skall gälla även i fråga om beräkning

av försäkringstid för garantipension för en kvinna som är född år 1944

eller tidigare och som med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen

(1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

uppburit folkpension i form av änkepension. Detsamma skall gälla för en

efterlevande kvinna som är född år 1944 eller tidigare och som är 65 år

eller äldre när maken avlider samt då skulle ha haft rätt till folkpension i

form av änkepension med stöd av nämnda övergångsbestämmelser till

lagen om ändring i lagen om allmän försäkring, om hon vid tidpunkten

för dödsfallet inte hade uppnått 65 års ålder.

2.2 Förslag till lag om handikappersättning och vårdbidrag

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Den som är bosatt i Sverige eller som enligt 1 kap. 3 § första och

fjärde styckena lagen (1962:381) om allmän försäkring skall anses

bosatt här, har enligt bestämmelserna i denna lag rätt till

handikappersättning och vårdbidrag.

2 § Frågor om handikappersättning och vårdbidrag enligt denna lag

handhas av Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna.

3 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

4 § Med en förälder enligt denna lag skall likställas den, med vilken en

förälder är eller har varit gift eller har eller har haft barn, om de stadig-

varande sammanbor, samt den som med socialnämndens tillstånd har

tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

Handikappersättning

5 § Rätt till handikappersättning har den som har fyllt sexton år och som

innan han eller hon har fyllt 65 år för avsevärd tid har fått sin funk-

tionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han eller hon

1. i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan,

2. för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan,

eller

3. i annat fall har betydande merutgifter.

Om den funktionshindrade behöver hjälp antingen i den dagliga livs-

föringen och för att kunna förvärvsarbeta, eller i något av dessa båda av-

seenden, och dessutom har merutgifter i anledning av funktionshindret,

grundas bedömningen av rätten till handikappersättning på det samman-

lagda behovet av stöd.

Vid tillämpning av denna paragraf skall med en person som förvärvs-

arbetar likställas en studerande som får studiestöd enligt

studiestödslagen (1973:349) eller som endast på grund av bestämmelser

om behovsprövning är utesluten från sådan förmån.

Handikappersättning utges alltid till den som är blind, döv eller gravt

hörselskadad om blindheten, dövheten eller hörselskadan inträtt före

65 års ålder.

6 § Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek ut-

gör handikappersättning för år räknat 69, 53 eller 36 procent av

prisbasbeloppet.

Handikappersättning kan begränsas till viss tid. Behovet av handikapp-

ersättning skall omprövas i samband med beslut om förtidspension

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och när den som uppbär

handikappersättning beviljas ålderspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension eller garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension. Omprövning skall också ske när för-

hållanden som påverkar behovet av handikappersättning har ändrats.

För tid före den månad, då hel förtidspension eller hel ålderspension

börjar utges, utgör handikappersättningen till den som är blind, för år

räknat, 69 procent av prisbasbeloppet. För tid därefter utgör ersättningen

till den som är blind 36 procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet

ger anledning till högre ersättning.

Handikappersättning till den som är döv eller gravt hörselskadad utgör

36 procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet ger anledning till

högre ersättning.

7 § Vid tillämpning av 6 och 7 §§ skall den anses blind vars synförmåga,

sedan ljusbrytningsfel har rättats, är så nedsatt att han eller hon saknar

ledsyn. Såsom gravt hörselskadad anses den som med hörapparat saknar

möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal.

Vårdbidrag

8 § En förälder har rätt till vårdbidrag för barn som inte har fyllt 16 år

om

1. barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funk-

tionshinder behöver särskild tillsyn och vård under minst sex månader,

eller

2. det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer

merkostnader.

Har föräldern flera funktionshindrade barn som inte har fyllt 16 år

grundas bedömningen av rätten till vårdbidrag på det sammanlagda be-

hovet av tillsyn och vård samt på hur stora merkostnaderna är.

9 § Vårdbidrag utges allt efter tillsyns- och vårdbehovets omfattning och

merkostnadernas storlek som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

förmån. Hel förmån utgör, utom i fall som avses i tredje stycket, 250

procent av prisbasbeloppet och partiell förmån tillämplig andel därav.

Vårdbidrag som utges med beaktande enbart av merkostnader får be-

stämmas till 62,5 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår

till minst detta belopp eller till 36 procent av prisbasbeloppet om mer-

kostnaderna uppgår till minst detta belopp.

Av vårdbidrag som utges med beaktande av såväl tillsyns- och vårdbe-

hovets omfattning som merkostnadernas storlek kan en viss angiven del

bestämmas som ersättning för merkostnader. Denna ersättning bestäms

till:

1. 18 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 18

men inte 36 procent av prisbasbeloppet;

2. 36 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 36

men inte 53 procent av prisbasbeloppet;

3. 53 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 53

men inte 69 procent av prisbasbeloppet, och

4. 69 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till

69 procent av prisbasbeloppet eller mer.

Om behovet av särskild tillsyn och vård för ett barn grundar rätt till hel

förmån utan att merkostnaderna beaktas och merkostnaderna uppgår till

minst 18 procent av prisbasbeloppet, skall beloppet av hel förmån enligt

första stycket höjas med merkostnadsersättning som, allt efter merkost-

nadernas storlek, bestäms till 18, 36, 53 eller 69 procent av prisbasbe-

loppet med tillämpning av andra stycket.

10 § Vårdbidraget får begränsas till viss tid. Behovet av bidrag skall om-

prövas minst vartannat år, om det inte finns skäl för omprövning med

längre mellanrum. Vårdbidraget skall alltid omprövas när förhållanden

som påverkar behovet av vårdbidrag har ändrats.

Om föräldern tillfälligt är förhindrad att vårda barnet utges vårdbidrag

under avbrott som varar högst sex månader. Om det finns särskilda skäl

kan vårdbidrag utges även under ett avbrott som varar ytterligare sex

månader.

Gemensamma bestämmelser

11 § Den som vill få handikappersättning eller vårdbidrag skall ansöka

om detta hos allmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen för-

ordnar.

Om handikappersättning eller vårdbidrag har beviljats för begränsad

tid får den tid för vilken förmånen skall utges förlängas utan att ansökan

om det har gjorts.

För kostnader för läkarundersökning och läkarutlåtande vid ansökan

om handikappersättning eller vårdbidrag skall ersättning lämnas i enlig-

het med vad regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Riksför-

säkringsverket föreskriver.

12 § Som villkor för rätt till handikappersättning får det föreskrivas att

den sökande skall vara intagen på ett visst sjukhus under högst 30 dagar

eller undersökas av en viss läkare. Motsvarande gäller i fråga om rätt till

vårdbidrag. För kostnader som uppstår med anledning av en sådan före-

skrift skall ersättning lämnas i enlighet med vad regeringen förordnar.

13 § Handikappersättning och vårdbidrag utges från och med den månad

då rätt till förmånen har inträtt.

Vårdbidrag får inte utges för längre tid tillbaka än tre månader och

handikappersättning för två år före ansökningsmånaden.

14 § Handikappersättning utges till och med den månad då den ersätt-

ningsberättigade har avlidit eller rätten till förmånen annars har upphört.

Motsvarande gäller för vårdbidrag, som dock utges längst till och med

månaden före den då barnet fyller 16 år.

15 § Avlider ett barn, för vilket vårdbidrag enligt 9 och 10 §§ utges så-

som hel, tre fjärdedels eller halv förmån, utges vårdbidrag till och med

den åttonde månaden efter dödsfallet, dock längst till och med den

månad då vårdbidraget annars skulle ha upphört.

Vårdbidrag enligt första stycket utges som halv förmån, om bidraget

vid tiden för dödsfallet lämnades såsom hel eller tre fjärdedels förmån,

och i annat fall som en fjärdedels förmån.

Om det vårdbidrag som utgick vid dödsfallet till viss del hade

bestämts som merkostnadsersättning skall motsvarande del av

vårdbidraget enligt denna paragraf anses utgöra sådan ersättning.

16 § För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift

det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, utges

handikappersättning eller vårdbidrag endast om vården kan beräknas pågå

högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför

institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en

sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman

för vården. Om den beräknade vårdtiden är längre än sex månader kan

dock vårdbidrag utges för ett svårt sjukt barn under högst tolv månader

om en förälder i betydande omfattning regelbundet behöver vara

närvarande på institutionen som en del av behandlingen av barnet.

Om någon som vårdas på institution som avses i första stycket, och

till följd härav inte har rätt till handikappersättning eller vars förälder av

sådan anledning inte har rätt till vårdbidrag, tillfälligt inte vårdas genom

huvudmannens försorg, utges ersättning för sådan tid om denna uppgår

till minst tio dagar per kvartal eller till minst tio dagar i följd. Skall i

sådant fall ersättning utges för del av en kalendermånad, utges ersätt-

ningen för varje dag med en trettiondel av månadsbeloppet och avrundas

till närmaste krontal.

17 § Handikappersättning och vårdbidrag skall betalas ut månadsvis. När

ersättningsbeloppet beräknas för månad skall den ersättning för år räknat

från vilken beräkningen utgår avrundas till närmaste krontal som är jämnt

delbart med tolv. Om den ersättningsberättigade förutom handikapper-

sättningen eller vårdbidraget även uppbär förtidspension eller efter-

levandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

ålderspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:000) om

garantipension skall samtliga dessa ersättningar anses som en ersättning

vid avrundningen. Avrundning skall i första hand göras på

garantipensionen, därefter på folkpensionen och sedan på

handikappersättningen eller vårdbidraget.

18 § Om båda föräldrarna till ett barn, för vilket de har rätt till vård-

bidrag, är berättigade till sådant bidrag utges bidraget till den förälder

som står för den huvudsakliga tillsynen och vården av barnet. Om båda

föräldrarna begär att bidraget delas upp, skall dock hälften av vård-

bidraget betalas till var och en av dem om båda tar del i vården om barnet

eller, i fall som avses i 15 §, om båda vid tiden för dödsfallet tog del i

vården.

För uppdelning av vårdbidrag enligt första stycket krävs att båda för-

äldrarna har eller vid tiden för dödsfallet hade gemensam vårdnad om

barnet.

19 § Den som uppbär handikappersättning eller vårdbidrag är skyldig att

utan oskäligt dröjsmål anmäla till den allmänna försäkringskassan om

förhållandena ändras så att rätten till förmånen påverkas. För den som är

omyndig är det förmyndaren som är anmälningsskyldig. God man eller

förvaltare enligt föräldrabalken till en ersättningsberättigad har mot-

svarande skyldighet att göra anmälan, om det kan anses ingå i uppdraget.

Om en anmälan som avses i första stycket inte görs får förmånen dras

in för viss tid eller tills vidare.

20 § Ändring av handikappersättning och vårdbidrag skall gälla från och

med månaden närmast efter den månad när anledningen till ändring upp-

kom.

Vad som föreskrivs i 11 § första och andra styckena samt 12 § gäller

även i fråga om ökning av handikappersättning eller vårdbidrag. Om

ökningen kräver ansökan av den förmånsberättigade tillämpas 13 § andra

stycket.

Vad som sägs i denna paragraf skall inte tillämpas i fråga om ändring

av handikappersättning eller vårdbidrag med anledning av förändring av

prisbasbeloppet.

Övriga bestämmelser

21 § En socialförsäkringsnämnd skall avgöra ärenden om rätt till handi-

kappersättning eller vårdbidrag. Vad som föreskrivs om socialförsäk-

ringsnämnd i 18 kap. 17 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

då gälla.

22 § För handikappersättning och vårdbidrag gäller i tillämpliga delar

följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring:

 20 kap. 2 a 4 §§ om utbetalning, indragning och återbetalning,

 20 kap. 5 7 §§ om preskription, utmätning och skadestånd m.m.,

 20 kap. 8 9 a §§ om uppgiftsskyldighet m.m.,

 20 kap. 10 och 10 a §§ om omprövning och ändring, och

 20 kap. 11 13 §§ om överklagande.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om handikappersätt-

ning och vårdbidrag för tid före ikraftträdandet.

3. För ersättningsberättigad som före den 1 januari 2001 uppbar inva-

liditetstillägg eller invaliditetsersättning som beviljats före den 1 juli

1975 på grundval av då gällande regler, får förmånen inte minskas eller

upphöra i annat fall än om så skulle ha skett om de äldre bestämmelserna

alltjämt hade varit tillämpliga.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring

dels att 5 kap. 8 § skall upphöra att gälla,

dels att 5 kap. 1, 3, 4, 7 och 13 §§ skall ha följande lydelse,

dels att punkten 11 i övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881)

om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse,

dels att punkten 8 i övergångsbestämmelserna till lagen (1992:1277)

om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1§

En försäkrad som är bosatt i

Sverige har rätt till folkpension i

form av ålderspension,

förtidspension,

efterlevandepension och han-

dikappersättning som utgör tillägg

till pension

En försäkrad som är bosatt i

Sverige har rätt till folkpension i

form av förtidspension,

efterlevandepension och

handikappersättning som utgör

tillägg till pension

a) enligt 3 och 4 §§ i förhållande till det antal år för vilka tillgodoräk-

nats pensionspoäng för tilläggspension, eller

b) enligt 5 11 §§ i förhållande

till det antal år som

tillgodoräknats som bosättningstid

i Sverige.

b) enligt 5 7 och 9 11 §§ i för-

hållande till det antal år som till-

godoräknats som bosättningstid i

Sverige.

En försäkrad som är bosatt i

Sverige har rätt till folkpension i

form av ålderspension enligt 3 §

i förhållande till det antal år för

vilka tillgodoräknats pensions-

poäng för tilläggspension.

En svensk medborgare som är bosatt utomlands har rätt till

folkpension enligt första stycket a.

3 §

Folkpension enligt 1 § första

stycket a beräknas i förhållande

till det antal år för vilka den

pensionsberättigade eller, när

fråga är om efterlevandepension,

den avlidne vid tilläggspensionens

beräkning tillgodoräknats

pensionspoäng.

Folkpension enligt 1 § första

stycket a eller andra stycket be-

räknas i förhållande till det antal

år för vilka den

pensionsberättigade eller, när

fråga är om efterlevandepension,

den avlidne vid tilläggspensionens

beräkning tillgodoräknats

pensionspoäng.

Har pensionspoäng tillgodoräknats för minst 30 år, utges folkpension

med oavkortat belopp. I annat fall utges folkpension med så stor andel

därav som svarar mot förhållandet mellan det antal år för vilka pensions-

poäng tillgodoräknats och talet 30.

Om rätt till tilläggspension inte

föreligger krävs att antalet år för

vilka pensionspoäng tillgodoräk-

nats och därmed jämställda år

uppgår till minst tre.

Om rätt till tilläggspension inte

föreligger krävs att antalet år för

vilka pensionspoäng tillgodoräk-

nats uppgår till minst tre.

4 §

Med år för vilka tillgodoräknats

pensionspoäng jämställs

1. år, för vilket pensionspoäng

inte tillgodoräknats till följd av

bestämmelserna i 11 kap. 6 §

första stycket eller 11 kap. 7 §, i

detta lagrums lydelse före den 1

januari 1982,

Med år för vilket har tillgodo-

räknats pensionspoäng likställs

vid beräkning av förtidspension

och efterlevandepension

1. år, för vilket pensionspoäng

inte har tillgodoräknats till följd

av bestämmelserna i 11 kap. 6 §

första stycket, i detta lagrums

lydelse före den 1 januari 1999,

eller 4 kap. 8 § andra stycket

lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension

om tillgodoräknande av

pensionspoäng vid bristande

eller underlåten av-

giftsbetalning eller bestäm-

melserna i 11 kap. 7 § denna lag,

i detta lagrums lydelse före den

1 januari 1982,

2. år före år 1960, för vilket beräknats till statlig inkomstskatt taxerad

inkomst,

3. såvitt gäller svensk medborgare, år före år 1960 eller, såvitt gäller

utländsk medborgare, år före år 1974, för vilket erlagts sjömansskatt,

samt

4. såvitt gäller person som upp-

burit ersättning som avses i

11 kap. 2 § fjärde stycket, år före

år 1963, för vilket skulle ha

beräknats till statlig inkomstskatt

taxerad inkomst om

skattskyldighet hade förelegat för

ersättningen.

4. såvitt gäller person som upp-

burit ersättning som avses i 2 kap.

12 § lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension, år

före år 1963, för vilket skulle ha

beräknats till statlig inkomstskatt

taxerad inkomst om skattskyldig-

het hade förelegat för

ersättningen.

7 §

Om den försäkrade har beviljats

uppehållstillstånd i Sverige med

stöd av 3 kap. 2 eller 3 § utlän-

ningslagen (1989:529) skall som

bosättningstid även tillgodoräknas

tid då han varit bosatt i sitt tidigare

hemland från och med det år då

han uppnått 16 års ålder till och

med året före det då han först an-

kom till Sverige. Som

bosättningstid tillgodoräknas så

stor andel av tiden i hemlandet

som motsvarar förhållandet

mellan den tid den försäkrade varit

bosatt i Sverige från och med det

år då han först ankom hit till

landet till och med det år då han

fyllt 64 år och hela sistnämnda

tidsperiod. I fråga om

förtidspension eller efterlevande-

pension skall i stället för året då

den försäkrade skulle fylla 64 år

som utgångspunkt tas året före

pensionsfallet. Vid beräkningen

enligt detta stycke bortses från tid

då den försäkrade varit bosatt i

sitt hemland och för vilken rätt

till pension från hemlandet

föreligger vid bosättning i

Sverige.

Med tid för bosättning i

hemlandet jämställs tid då den

försäkrade före den första

ankomsten till Sverige befunnit

sig i annat land där han beretts en

tillfällig fristad.

Om den försäkrade har beviljats

uppehållstillstånd i Sverige med

stöd av 3 kap. 2 eller 3 § utlän-

ningslagen (1989:529) skall som

bosättningstid även tillgodoräknas

tid då han eller hon har varit bo-

satt i sitt tidigare hemland från

och med det år då den försäkrade

fyllde 16 år till tidpunkten då han

eller hon först ankom till Sverige.

Därvid skall en så stor andel av

tiden i hemlandet tillgodoräknas

som svarar mot förhållandet

mellan den tid under vilken den

försäkrade har varit bosatt i

Sverige från den första

ankomsten till landet till och med

det år då han eller hon fyllde 64

år och hela tidsrymden från det

att den försäkrade första gången

kom till landet till och med det år

då han eller hon fyllde 64 år. I

fråga om förtidspension eller

efterlevandepension skall i stället

för året då den försäkrade skulle

fylla 64 år som utgångspunkt tas

året före pensionsfallet. Vid

beräkningen enligt detta stycke

bortses från tid för vilken den

försäkrade, vid bosättning i

Sverige, har rätt till pension

från hemlandet.

Med tid för bosättning i

hemlandet likställs tid då den

försäkrade före den första

ankomsten till Sverige befunnit

sig i annat land där han eller hon

beretts en tillfällig fristad.

Vad som i första stycket sägs om den som beviljats uppehållstillstånd

med stöd av 3 kap. 2 eller 3 § utlänningslagen (1989:529) skall gälla

även en försäkrad som

a) annars beviljats uppehållstill-

stånd på grund av att han ansetts

som flykting enligt konventionen

d. 28 juli 1951 angående flyk-

tingars rättsliga ställning, eller

a) annars beviljats uppehållstill-

stånd på grund av att han eller hon

ansetts som flykting enligt kon-

ventionen d. 28 juli 1951

angående flyktingars rättsliga

ställning, eller

b) beviljats uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. 1 § 2 eller 3 utlän-

ningslagen i paragrafens lydelse före den 1 januari 1997 eller enligt

motsvarande äldre bestämmelser.

13 §

I de fall då folkpension i form

av ålderspension har börjat utges

före det år då den försäkrade

fyller 65 år, skall omräkning av

pensionen med hänsyn till till-

kommande bosättningstid eller år

för vilka tillgodoräknats pensions-

poäng inte göras förrän från och

med den månad varunder den

försäkrade fyller 65 år.

I de fall då folkpension i form

av ålderspension har börjat utges

före det år då den försäkrade

fyller 65 år, skall omräkning av

pensionen med hänsyn till till-

kommande år för vilka tillgodo-

räknats pensionspoäng inte göras

förrän från och med den månad

varunder den försäkrade fyller

65 år.

11. I fall då rätt till barntillägg

föreligger för december månad

1989 gäller fortfarande äldre be-

stämmelser om denna förmån.

Dock skall barntillägg som utges

till sådan pension som anges i

6 kap. 1 § andra stycket och 7

kap. 2 § andra fjärde styckena

utgöra motsvarande andel av barn-

tillägg till hel pension.

11. I fall då rätt till barntillägg

föreligger för december månad

1989 gäller fortfarande äldre be-

stämmelser om denna förmån.

Vad som därvid föreskrivits om

ålderspension och tilläggspen-

sion i form av ålderspension

skall i stället gälla

inkomstpension eller tilläggs-

pension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad

ålderspension eller

garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension.

Minskning av barntillägget till

den som uppbär ålderspension

skall ske endast i den

utsträckning summan av hel

pension enligt lagen om

inkomstgrundad ålderspension

och hel garantipension enligt

lagen om garantipension

överstiger 2,13 gånger prisbas-

beloppet. Barntillägg som utges

till pension som tagits ut till viss

andel skall utgöra motsvarande

andel av barntillägg till hel pen-

sion. Därvid skall vad som

föreskrivs i tredje meningen om

minskning gälla motsvarande

andel av 2,13 gånger prisbasbe-

loppet.

8. Rätt till barntillägg som utges med stöd av övergångsbestämmel-

serna till lagen (1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring tillkommer försäkrad som är bosatt i Sverige. I fråga om en

svensk medborgare, som hade rätt till barntillägg för december 1989

och som är bosatt utomlands, gäller fortfarande äldre bestämmelser i 5

kap. 2 §, i detta lagrums lydelse vid utgången av år 1989.

Barntillägg till ålderspension

eller förtidspension utges på

grundval av samma antal år med

pensionspoäng eller samma bo-

sättningstid som ligger till grund

för beräkningen av folkpensionen.

Barntillägg till förtidspension

utges på grundval av samma antal

år med pensionspoäng eller

samma bosättningstid som ligger

till grund för beräkningen av

folkpensionen.

Barntillägg till ålderspension

utges på grundval av samma

antal försäkringsår som ligger

till grund för beräkningen av

garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension,

eller skulle ha legat till grund

för beräkning av garantipension

om rätt till sådan pension

förelegat.

Om barntillägg med tillämpning av andra stycket skall utges med viss

andel av oavkortat sådant tillägg, skall minskning med hänsyn till

tilläggspension som den försäkrade uppbär beräknas på ett oavkortat

barntillägg och andelsberäkning enligt andra stycket göras på det belopp

som framkommer efter denna minskning.

1. Denna lag träder i kraft i fråga om 5 kap. 1, 3, 4, 7, 8 och 13 §§ den

1 januari 1999 och i övrigt den 1 januari 2001.

2. Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla för tid före ikraftträdan-

det. För tid därefter skall äldre bestämmelser av 5 kap. 1, 3, 8 och 13 §§

fortsätta att gälla för personer som är födda år 1937 eller tidigare.

3. För personer som är födda år 1937 eller tidigare skall vid beräkning

av förtidspension och efterlevandepension, med år för vilket tillgodo-

räknats pensionspoäng, likställas år för vilket pensionspoäng inte har

tillgodoräknats till följd av bestämmelserna i 15 § lagen (1998:000) om

införande av lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension.

Detta, samt vad som föreskrivs i 5 kap. 4 § skall också gälla vid

beräkning av ålderspension för personer som är född år 1937 eller

tidigare.

4. Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla vid beräkning av bosätt-

ningstid enligt 5 kap. 7 § för den som har beviljats uppehållstillstånd

före den 1 januari 1999.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1969:205) om pensionstillskott

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Till folkpension i form av

ålderspension, förtidspension,

omställningspension eller särskild

efterlevandepension utgår pen-

sionstillskott enligt denna lag.

Sådant tillskott utgår också till

folkpension i form av änkepen-

sion, som uppbärs med stöd av

övergångsbestämmelserna till

lagen (1988:881) om ändring i

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring.

Till folkpension i form av för-

tidspension, omställningspension

eller särskild efterlevandepension

utges pensionstillskott enligt

denna lag. Sådant tillskott utges

också till folkpension i form av

änkepension, som uppbärs med

stöd av övergångsbestämmelserna

till lagen (1988:881) om ändring i

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring.

Pensionstillskott utges endast till den som är bosatt i Sverige.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla för tid före ikraftträdan-

det. För tid därefter skall äldre bestämmelser fortsätta att gälla för

personer som är födda år 1937 eller tidigare.

2.5 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 48 § kommu-

nalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 48 §

1. Vid tillämpningen av 48 §

4 mom. och denna anvisnings-

punkt iakttas följande. Som folk-

pension räknas inte barnpension

eller vårdbidrag. Folkpension skall

anses utgöra en inte obetydlig del

av den skattskyldiges inkomst, om

den uppgått till minst 6 000

kronor eller minst en femtedel av

den sammanräknade inkomsten.

Som folkpension behandlas även

tilläggspension i den mån den en-

ligt lagen (1969:205) om pen-

sionstillskott föranlett avräkning

av pensionstillskott. Ålders-,

förtids- eller efterlevandepension,

som betalas ut enligt utländsk lag-

stiftning om social trygghet och

utgår enligt grunder som är jäm-

förbara med vad som gäller för

folkpension, skall behandlas som

folkpension om skattskyldighet

för utbetalningen föreligger i

Sverige. Har folkpension enligt

bestämmelserna i 17 kap. 2 §

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring samordnats med yrkes-

skadelivränta eller annan i nämnda

lagrum angiven livränta skall vid

tillämpning av första, andra

respektive tredje stycket första

meningen b det särskilda

grundavdraget beräknas med led-

ning av den folkpension som

skulle ha utgått om sådan sam-

ordning inte skett.

För gift skattskyldig uppgår det

särskilda grundavdraget till

134,0 procent av basbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring, minskat enligt tredje

stycket samma lagrum. För övriga

skattskyldiga uppgår avdraget till

151,5 procent av sistnämnda

belopp. Avdrag med 151,5 procent

av sistnämnda belopp tillkommer

också gift skattskyldig, som under

någon del av beskattningsåret

uppburit folkpension som till-

kommer ogift.

 1. Vid tillämpningen av 48 §

4 mom. och denna anvisnings-

punkt iakttas följande. Som folk-

pension räknas inte ålderspen-

sion, barnpension eller vårdbidrag.

Folkpension skall anses utgöra en

inte obetydlig del av den skatt-

skyldiges inkomst, om den uppgått

till minst 6 000 kronor eller minst

en femtedel av den sammanräk-

nade inkomsten. Som folkpension

behandlas även tilläggspension i

den mån den enligt lagen

(1969:205) om pensionstillskott

föranlett avräkning av pen-

sionstillskott. Förtids- eller efter-

levandepension, som betalas ut

enligt utländsk lagstiftning om

social trygghet och utgår enligt

grunder som är jämförbara med

vad som gäller för folkpension,

skall behandlas som folkpension

om skattskyldighet för utbetal-

ningen föreligger i Sverige. Har

folkpension enligt bestämmelser-

na i 17 kap. 2 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring samordnats

med yrkesskadelivränta eller

annan i nämnda lagrum angiven

livränta skall vid tillämpning av

första, andra respektive tredje

stycket första meningen b det sär-

skilda grundavdraget beräknas med

ledning av den folkpension som

skulle ha utgått om sådan sam-

ordning inte skett.

För gift skattskyldig uppgår det

särskilda grundavdraget till

134,0 procent av prisbasbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring, minskat enligt tredje

stycket samma lagrum. För övriga

skattskyldiga uppgår avdraget till

151,5 procent av sistnämnda

belopp. Avdrag med 151,5 procent

av sistnämnda belopp tillkommer

också gift skattskyldig, som under

någon del av beskattningsåret

uppburit folkpension som till-

kommer ogift.

Det särskilda grundavdraget får dock inte överstiga

a) för skattskyldig som vid utgången av året före beskattningsåret och

utgången av beskattningsåret uppbar folkpension samt under hela be-

skattningsåret bott i Sverige: summan av uppburen sådan pension som

enligt fjärde stycket reducerar det särskilda grundavdraget samt

b) för skattskyldig som inte av-

ses i a eller som under beskatt-

ningsåret uppburit folkpension i

form av förtidspension, tre

fjärdedels, halv eller en fjärde-

dels ålderspension enligt lagen

om allmän försäkring eller som

avlidit: uppburen folkpension och

pensionstillskott som uppburits

enligt 2 § eller 2 a § lagen om

pensionstillskott. För skattskyldig

som har livränta som avses i första

stycket sista meningen tillämpas i

stället för bestämmelsen i

föregående mening a

bestämmelsen i föregående

meningen b om det är till fördel

för den skattskyldige.

b) för skattskyldig som inte av-

ses i a eller som under beskatt-

ningsåret uppburit folkpension i

form av förtidspension enligt

lagen om allmän försäkring eller

som avlidit: uppburen folkpension

och pensionstillskott som upp-

burits enligt 2 § eller 2 a § lagen

om pensionstillskott. För skatt-

skyldig som har livränta som avses

i första stycket sista meningen

tillämpas i stället för

bestämmelsen i föregående me-

ning a bestämmelsen i föregående

meningen b om det är till fördel

för den skattskyldige.

Det särskilda grundavdraget reduceras med 65 procent av den del av

uppburen pension som överstiger det för den skattskyldige enligt andra

stycket gällande avdragsbeloppet. För skattskyldig som förutom folk-

pension i form av förtidspension uppburit livränta enligt 4 kap. lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall erhållen sådan livränta

likställas med pension. Pension som utgår på grund av annan pensions-

försäkring än tjänstepensionsförsäkring eller från pensionssparkonto re-

ducerar inte det särskilda grundavdraget.

För den som vid utgången av året före beskattningsåret inte uppbar

folkpension reduceras det särskilda grundavdraget i stället med 65 pro-

cent av den del av taxerad inkomst som överstiger det för den skatt-

skyldige enligt andra stycket gällande avdragsbeloppet. Oavsett vad som

i det föregående sagts om reducering föreligger alltid rätt till särskilt

grundavdrag med så stort belopp som den skattskyldige skulle ha fått i

grundavdrag enligt 48 § 2 eller 3 mom. om dessa bestämmelser i stället

hade tillämpats.

1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1998 och tillämpas första

gången vid 2000 års taxering.

2. Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla för personer som är

födda år 1937 eller tidigare.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av

sjukt eller handikappat barn

Härigenom föreskrivs att 1 och 3 §§ lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller handi-

kappat barn skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelsen

1 §

Till folkpension i form av

ålderspension, som tillkommer

den som är bosatt i Sverige, utges

ett särskilt pensionstillägg för år

räknat enligt vad som sägs i denna

lag.

Till folkpension i form av

ålderspension, som tillkommer

den som är bosatt i Sverige och

som är född år 1953 eller

tidigare, utges ett särskilt pen-

sionstillägg för år räknat enligt

vad som sägs i denna lag.

3 §

Med ett vårdår avses ett

kalenderår under vilket

1. föräldern under större delen

av året har vårdat sjukt eller handi-

kappat barn och

2. barnet under större delen av

året har fått hel förtidspension

eller helt sjukbidrag jämte han-

dikappersättning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Med ett vårdår avses ett

kalenderår före den 1 januari

1999 under vilket

1. föräldern under större delen

av året har vårdat ett sjukt eller

handikappat barn och

2. barnet under större delen av

året har fått hel förtidspension

eller helt sjukbidrag tillsammans

med handikappersättning enligt

lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

Förälderns rätt att tillgodoräknas vårdår påverkas inte av avbrott i

vården under den del av dygnet då barnet vistas i förskola, skola, dag-

center eller liknande, eller av kortare avbrott i övrigt i vården som varit

utan väsentlig betydelse för förälderns bundenhet till vårduppgiften.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av

sjukt eller handikappat barn

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller handi-

kappat barn samt 1 och 3 6 §§ lagen skall ha följande lydelse.

Lag om särskilt pensionstillägg till ålderspension för långvarig vård av

sjukt eller handikappat barn

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Till folkpension i form av

ålderspension, som tillkommer

den som är bosatt i Sverige och

som är född år 1953 eller tidigare,

utges ett särskilt pensionstillägg

för år räknat enligt vad som sägs i

denna lag.

Till inkomstpension och

tilläggspension enligt lagen

(1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller garantipen-

sion enligt lagen (1998:000) om

garantipension, som tillkommer

den som är bosatt i Sverige och

som är född år 1953 eller tidigare,

utges ett särskilt pensionstillägg

för år räknat enligt vad som sägs i

denna lag.

3 §

Med ett vårdår avses ett kalenderår före den 1 januari 1999 under

vilket

1. föräldern under större delen av året har vårdat ett sjukt eller handi-

kappat barn och

2. barnet under större delen av

året har fått hel förtidspension

eller helt sjukbidrag tillsammans

med handikappersättning enligt

lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

2. barnet under större delen av

året har fått hel förtidspension

eller helt sjukbidrag tillsammans

med handikappersättning enligt

lagen (1962:381) om allmän

försäkring i dess lydelse före den

1 januari 2001.

Förälderns rätt att tillgodoräknas vårdår påverkas inte av avbrott i

vården under den del av dygnet då barnet vistas i förskola, skola, dag-

center eller liknande, eller av kortare avbrott i övrigt i vården som varit

utan väsentlig betydelse för förälderns bundenhet till vårduppgiften.

4 §

Storleken på det särskilda pen-

sionstillägget beräknas på grund-

val av det antal vårdår som för-

äldern räknas till godo. Till grund

för beräkningen av pensions-

tillägget får läggas högst femton

vårdår. Vid beräkningen bortses

från år för vilket föräldern enligt

lagen (1962:381) om allmän

försäkring

1. har fått förtidspension eller

sjukbidrag under större delen av

kalenderåret,

2. har tillgodoräknats pensions-

poäng,

3. inte har tillgodoräknats pen-

sionspoäng på grund av bristande

eller underlåten avgiftsbetalning,

4. skulle ha tillgodoräknats pen-

sionspoäng om undantagande från

försäkringen för tilläggspension

enligt 11 kap. 7 § i lagrummets

lydelse före den 1 januari 1982

inte hade gällt för honom.

För år efter det då föräldern

fyllt 64 år får vårdår inte tillgo-

doräknas honom. Detsamma gäller

för år då föräldern enligt 6 kap. 1

§ tredje stycket samma lag har

tagit ut ålderspension före den

månad under vilken han fyllt 65 år.

Storleken på det särskilda pen-

sionstillägget beräknas på grund-

val av det antal vårdår som för-

äldern räknas till godo. Till grund

för beräkningen av pensions-

tillägget får läggas högst femton

vårdår. Vid beräkningen bortses

från år för vilket föräldern

1. under större delen av kalen-

deråret har fått förtidspension

eller sjukbidrag enligt lagen

(1962:381) om allmän försäk-

ring,

2. har tillgodoräknats pensions-

poäng enligt lagen om allmän

försäkring i dess lydelse före

den 1 januari 1999 eller

pensionsrätt enligt lagen

(1998:000) om införande av

lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension,

3. inte har tillgodoräknats pen-

sionspoäng på grund av bristande

eller underlåten avgiftsbetalning,

4. skulle ha tillgodoräknats pen-

sionspoäng om undantagande från

försäkringen för tilläggspension

enligt 11 kap. 7 § lagen om

allmän försäkring i dess lydelse

före den 1 januari 1982 inte hade

gällt för honom eller henne.

För år efter det då föräldern har

fyllt 64 år får vårdår inte tillgo-

doräknas honom eller henne. Det-

samma gäller för år då föräldern

före den månad under vilken han

eller hon har fyllt 65 år har tagit

ut ålderspension enligt 6 kap.

lagen om allmän försäkring i

dess lydelse före den 1 januari

2001.

5 §

För sex tillgodoräknade vårdår

är det särskilda pensionstillägget

per kalenderår fem procent av

basbeloppet enligt 1 kap. 6 §

lagen (1962:381) om allmän

försäkring. För varje vårdår som

tillgodoräknas därutöver ökar

tillägget med fem procent av

basbeloppet.

För den som har börjat ta ut sin

ålderspension tidigare eller

senare än den månad under

vilken han fyller 65 år minskas

respektive ökas det särskilda

pensionstillägget i motsvarande

mån som pensionen skall

minskas eller ökas vid förtida

och uppskjutet uttag enligt 6

kap. nämnda lag. Minskning

skall dock endast göras i den

mån det förtida uttaget av pen-

sionen avser tid för vilken sär-

skilt pensiontillägg utges.

Särskilt pensionstillägg till

ålderspension, som enligt be-

stämmelserna i 5 kap. lagen om

allmän försäkring utges med viss

andel av oavkortad sådan pen-

sion, utgör motsvarande andel

av det särskilda pensionstillägg

som beräknats enligt första och

andra styckena.

För sex tillgodoräknade vårdår

är det särskilda pensionstillägget

per kalenderår fem procent av

prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 §

lagen (1962:381) om allmän för-

säkring. För varje vårdår som till-

godoräknas därutöver ökar till-

lägget med fem procent av pris-

basbeloppet.

För den som har börjat uppbära

särskilt pensionstillägg före den

månad då han eller hon fyller

65 år minskas tillägget med

0,5 procent för varje månad som,

då tillägget börjar utges,

återstår till den månad då han

eller hon fyller 65 år.

För den som har börjat att

uppbära särskilt pensionstillägg

efter den månad då han eller

hon har fyllt 65 år ökas tillägget

med 0,7 procent för varje månad

som, då tillägget börjar utges,

förflutit från den månad när han

eller hon fyllt 65 år, dock längst

till och med den månad när han

eller hon fyllt 70 år.

För den som inte kan tillgodo-

räknas 40 års försäkringstid för

garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension

utgör särskilt pensionstillägg till

ålderspension samma andel av

det särskilda pensionstillägget,

beräknat enligt första tredje

styckena, som garantipension

enligt 3 kap. 6 § lagen om

garantipension utgör eller, om

förutsättningarna för rätt till

garantipension förelegat, skulle

utgöra av oavkortad sådan

pension.

6 §

Om inte annat följer av denna

lag skall vad som föreskrivs om

folkpension i lagen (1962:381)

om allmän försäkring eller i

annan författning tillämpas på

särskilt pensionstillägg. Detta

skall dock inte gälla i fråga om

samordning med livränta enligt

lagen (1976:380) om arbets-

skadeförsäkring eller sådan liv-

ränta som avses i 17 kap. 2 §

lagen om allmän försäkring.

Om inte annat följer av denna

lag skall vad som föreskrivs om

garantipension i lagen

(1998:000) om garantipension

eller i annan författning tillämpas

på särskilt pensionstillägg. Detta

skall dock inte gälla i fråga om

samordning med sådan livränta

som avses i 4 kap. 4 § lagen om

garantipension.

I fråga om inkomstskatt gäller särskilda föreskrifter.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om särskilt pen-

sionstillägg som avser tid före ikraftträdandet.

2.8 Förslag till lag om upphävande av lagen (1994:309) om

hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpension

Härigenom föreskrivs att lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa

fall då make uppbär folkpension skall upphöra att gälla.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser

gäller dock fortfarande för hustrutillägg som avser tid före upphörandet

av lagen.

2. Övergångsbestämmelsen i punkten 4 till den upphävda lagen gäller

också efter ingången av år 2001 för kvinnor som är födda år 1936 eller

senare.

3. Vid tillämpning av lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommu-

nalt bostadstillägg till folkpension för hustrutillägg till kvinna vars make

uppbär ålderspension skall

a) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 1 §

första stycket och 5 § första stycket femte meningen i stället gälla

ålderspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:000) om garanti-

pension,

b) hustrutillägg enligt 1 § andra stycket, för år räknat motsvara

1,67 gånger prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring, om inte annat följer av vad som föreskrivs i 1 § tredje

stycket eller 4 §,

c) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 1 §

tredje stycket i stället gälla den andel av oavkortad garantipension som

mannen enligt 3 kap. 6 § lagen (1998:000) om garantipension är berät-

tigad till eller skulle vara berättigad till om förutsättningarna för rätt till

garantipension hade förelegat,

d) vad som gäller för folkpension och tilläggspension enligt 5 § första

stycket andra meningen i stället gälla pension enligt lagen om inkomst-

grundad ålderspension och garantipension enligt lagen om

garantipension till den del sådan pension sammanlagt inte uppgår till 1,9

gånger prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring

eller om dessa pensionsförmåner utges med viss andel, motsvarande

andel av 1,9 gånger samma prisbasbelopp,

e) vad som gäller för tilläggspension enligt 6 § andra stycket i stället

gälla pension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension eller garan-

tipension enligt lagen om garantipension, samt

f) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 13 § i

stället gälla garantipension enligt lagen om garantipension.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

7 §

Sekretess gäller hos allmän

försäkringskassa, Premiepen-

sionsmyndigheten, Riksförsäk-

ringsverket och domstol i ärende

enligt lagstiftningen om allmän

försäkring, inkomstgrundad ål-

derspension eller arbetsskadeför-

säkring eller om annan jämförbar

ekonomisk förmån för enskild,

eller om läkarvårdsersättning eller

ersättning för sjukgymnastik, för

uppgift om någons hälsotillstånd

eller andra personliga förhållan-

den, om det kan antas att den som

uppgiften rör eller någon honom

närstående lider men om

uppgiften röjs. Samma sekretess

gäller hos annan myndighet på

vilken det ankommer att handlägga

ärende enligt lagstiftning som nu

har nämnts. I fråga om myndighet

som anges i 8 § gäller dock

bestämmelserna där.

Sekretess gäller hos allmän

försäkringskassa, Premiepen-

sionsmyndigheten, Riksförsäk-

ringsverket och domstol i ärende

enligt lagstiftningen om allmän

försäkring, allmän

ålderspension, arbets-

skadeförsäkring eller handikapp-

ersättning och vårdbidrag eller

om annan jämförbar ekonomisk

förmån för enskild, eller om

läkarvårdsersättning eller ersätt-

ning för sjukgymnastik, för upp-

gift om någons hälsotillstånd eller

andra personliga förhållanden, om

det kan antas att den som upp-

giften rör eller någon honom när-

stående lider men om uppgiften

röjs. Samma sekretess gäller hos

annan myndighet på vilken det

ankommer att handlägga ärende

enligt lagstiftning som nu har

nämnts. I fråga om myndighet som

anges i 8 § gäller dock bestäm-

melserna där.

Sekretess enligt första stycket gäller också i förhållande till en vård-

eller behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans hälsotill-

stånd, om det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen

är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom.

Sekretess gäller hos myndighet som avses i första stycket för anmälan

eller annan utsaga av enskild om någons hälsotillstånd eller andra per-

sonliga förhållanden, om det kan antas att fara uppkommer för att den

som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom närstå-

ende utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lagstiftningen

om allmän försäkring, lagstift-

ningen om inkomstgrundad ål-

derspension och lagstiftningen

om sjuklön.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lagstiftningen

om allmän försäkring, lagstift-

ningen om allmän ålderspension,

lagstiftningen om handikapper-

sättning och vårdbidrag och lag-

stiftningen om sjuklön.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år eller, i fall som avses i tredje stycket, i högst femtio år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade den 8 juni 1994 om principerna för en genomgri-

pande reformering av det allmänna ålderspensionssystemet (bet.

1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439) på grundval av propositionen

1993/94:250 Reformering av det allmänna pensionssystemet.

Propositionen byggde på förslag av den parlamentariskt sammansatta

Pensionsarbetsgruppen och en överenskommelse som träffats inom

denna mellan företrädare för de fyra dåvarande regeringspartierna (m, c,

fp och kd) och socialdemokraterna (betänkandet Reformerat

pensionssystem SOU 1994:20).

Regeringens proposition (i fortsättningen benämnd princippropositio-

nen) innehöll riktlinjer för en reformering av det allmänna ålderspen-

sionssystemet och ett principförslag till hur ett sådant pensionssystem

med övergångsreglering skulle utformas. Däremot innehöll den inga

författningsförslag. I propositionen lämnades vissa frågor öppna för att

lösas under det fortsatta beredningsarbetet. Regeringen beslutade därför

den 23 juni 1994 att inom Socialdepartementet tillsätta en arbetsgrupp,

Arbetsgruppen (S 1994:9) för genomförandet av reformeringen av det

allmänna ålderspensionssystemet (kallad Genomförandegruppen), med

företrädare för de partier som ställt sig bakom överenskommelsen.

Genomförandegruppen fick i uppdrag att medverka i det fortsatta

beredningsarbetet och att vårda överenskommelsen.

Ledamöter i Genomförandegruppen är f.n. statsrådet Maj-Inger
[REDACTED_EFTERNAMN] (s), ordförande, statssekreteraren Hans[REDACTED_EFTERNAMN] (s), vice ord-

förande, riksdagsledamöterna Maud[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Margit[REDACTED_EFTERNAMN]

(m), Arne[REDACTED_EFTERNAMN] (s) och Bo[REDACTED_EFTERNAMN] (fp), partisekreteraren Åke
[REDACTED_EFTERNAMN] (c ) och f.d. riksdagsledamoten Pontus[REDACTED_EFTERNAMN] (kd). Stats-

sekreteraren i Finansdepartementet Knut Rexed är förordnad som sak-

kunnig i Genomförandegruppen. Som experter deltar f.n. hovrättslag-

mannen Lars Göran Abelson, f.d. byråchefen Einar[REDACTED_EFTERNAMN], finans-

rådet Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen Hans[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningschefen Stig

Orustfjord, enhetschefen Edward Palmer och departementsrådet Mona

Wildig.

Enligt de av riksdagen beslutade riktlinjerna skall det allmänna ål-

derspensionssystemet även fortsättningsvis omfatta såväl en ersättning

för inkomstbortfall (inkomstgrundad ålderspension) som ett grundskydd

(garantipension). Förslag till regler rörande den inkomstgrundade ål-

derspensionen redovisas i regeringens proposition 1997/98:151

Inkomstgrundad ålderspension, m.m. Föreliggande proposition

innehåller förslag till lagstiftning gällande garantipensionen. Förslagen

har utarbetats i samråd med Genomförandegruppen på grundval av de av

riksdagen antagna riktlinjerna och departementspromemorian Ds

1997:66 Garantipension och samordningsfrågor m.m. Promemorian har

remissbehandlats. I bilaga 1 finns en förteckning över inkomna

remissvar. Remissinstansernas synpunkter redovisas i följande avsnitt.

En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i ärendet

(dnr S97/7571/F) och kommer att publiceras i Ds-serien tillsammans

med remissammanställningarna avseende de departementspromemorior

m.m. som ligger till grund för prop. 1997/98:151. I bilaga 2 finns en

ordlista innehållande de termer som ingår i den föreslagna lagstiftningen

eller som i övrigt används i texten.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 19 februari 1998 att inhämta Lagrådets ytt-

rande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 4. Vi har i propositionens lagförslag i allt väsentligt följt Lagrå-

dets förslag till justeringar. Lagrådets synpunkter behandlas i berörda

delar i författningskommentaren.

4 Bakgrund

Grundskyddet inom dagens ålderspensionssystem

Grundskyddet i dagens pensionssystem utgörs av folkpension inklusive

de särskilda folkpensionsförmånerna, som garanterar den som haft låga

inkomster en skälig ekonomisk standard som pensionär. Av betydelse

för många pensionärer är även skatteförmånen i form av särskilt grund-

avdrag.

Folkpensionen beräknas enligt två alternativa regler, antingen i förhål-

lande till det antal år den försäkrade har varit bosatt i Sverige

(bosättningsregeln) eller i förhållande till det antal år den försäkrade har

tillgodoräknats pensionspoäng (ATP-regeln). För rätt till oavkortad

folkpension krävs antingen 40 bosättningsår mellan 16 och 64 års ålder

eller 30 år med pensionspoäng. Om antalet år är färre reduceras

folkpensionen med 1/40 respektive 1/30 för varje år som saknas.

Pensionen beräknas enligt det för den försäkrade förmånligaste

alternativet. För personer födda år 1937 eller tidigare gäller särskilda

övergångsregler.

Folkpension som tas ut vid 65 års ålder motsvarar för ensamstående

96 % av basbeloppet och för gift pensionär 78,5 % av basbeloppet. Till

ålderspensionär som helt saknar eller har låg ATP-pension utbetalas

även pensionstillskott. Maximalt pensionstillskott motsvarar 55,5 % av

basbeloppet. Pensionstillskottet är inkomstprövat och avräknas krona

för krona mot tilläggspension och pension enligt utländsk lagstiftning.

Den garanterade minimipensionen för en ensamstående ålderspensionär

utgör därmed 151,5 % och för en gift ålderspensionär 134 % av

basbeloppet.

Sedan år 1993 har vid beräkning av utgående ålderspension i form av

folkpension och ATP används ett s.k. minskat basbelopp, nämligen bas-

beloppet reducerat med två procent. Enligt regeringens förslag i 1998

års ekonomiska vårproposition skall emellertid det minskade

basbeloppet successivt avvecklas. För beräkning av utgående förmåner år

1999 föreslås att basbeloppet skall reduceras med endast en procent.

Fr.o.m. år 2000 skall enligt förslaget det fastställda basbeloppet

användas vid nämnda beräkning.

De särskilda skattereglerna för folkpensionärer innebär att den

garanterade minimipensionen är befriad från inkomstskatt. Det

maximala särskilda grundavdraget motsvarar beloppet för folkpension

och maximalt pensionstillskott till ålderspensionär och minskas med 65

% av inkomst i form av allmän pension och tjänstepension som ligger

över denna nivå.

Folkpension i form av ålderspension kan tas ut som hel eller partiell

förmån. Vid pensionsuttag före den månad som personen fyller 65 år

reduceras folkpensionen och pensionstillskottet med 0,5 % per månad

som uttaget tidigarelagts. Vid uttag efter den månad som personen fyllt

65 år sker på motsvarande sätt en uppräkning med 0,7 % per månad.

Allmänt om det reformerade ålderspensionssystemet

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall det reformerade ål-

derspensionssystemet vara ett allmänt obligatoriskt system omfattande

inkomstgrundad pension, som kan tjänas in från 16 års ålder, respektive

garantipension för dem som inte tjänat in någon inkomstgrundad pension

alls eller endast en låg sådan. Huvuddelen av det inkomstgrundade ål-

derspensionssystemet skall vara uppbyggt som ett fördelningssystem

men en del av det skall utformas som ett renodlat premiereservsystem.

Enligt riktlinjerna skall vidare ålderspensionen beskattas enligt samma

regler som gäller för förvärvsinkomster. Detta skall gälla även för de

grupper som i och för sig inte berörs av det reformerade pensionssyste-

mets regler. För dessa äldre åldersgrupper skall således införas ett nytt

grundskydd, kallat övergångsvis garantipension, liknande den garanti-

pension som skall gälla för yngre åldersgrupper.

I regeringens propositionen 1997/98:151 Inkomstgrundad ålders-

pension, m.m. redovisas regeringens förslag rörande den

inkomstgrundade delen av den reformerade ålderspensionen. Enligt

förslaget skall hela livsinkomsten ligga till grund för den inkomstgrun-

dade pensionen. Tillgodoräknad pensionsrätt för visst år skall motsvara

en viss andel av den pensionsgrundande inkomsten. Förtidspension, vård

av små barn och plikttjänstgöring kan grunda pensionsrätt beräknad en-

ligt särskilda regler. Pensionsrätten skall motsvara 18,5 % av pensions-

underlaget, dvs. av den pensionsgrundande inkomsten och andra pen-

sionsgrundande belopp. Fr.o.m. år 1999 skall 2,5 procentenheter därav

avse premiepensionssystemet. För åren 1995 1998 skall tillgodoräknad

pensionsrätt i premiepensionssystemet motsvara 2 % av den pen-

sionsgrundande inkomsten.

Makar skall ges möjlighet att fortlöpande överföra pensionsrätt för

premiepension sig emellan. Sådan överföring skall inte påverka den

framtida garantipensionens storlek.

De nya reglerna för beräkning av inkomstgrundad ålderspension skall

enligt de godkända riktlinjerna införas successivt. De årskullar som be-

rörs av övergångsreglerna, mellangenerationen, skulle enligt princip-

propositionen omfatta personer födda åren 1935 1953, men skall enligt

regeringens förslag i den tidigare nämnda propositionen avse personer

födda åren 1938 1953. Personer i mellangenerationen skall enligt

förslaget få en viss del av sin inkomstgrundade pension beräknad enligt

reformerade regler och resterande del beräknad enligt nuvarande regler.

De garanteras en pensionsnivå lägst motsvarande den ålderspension de

hade tjänat in enligt nuvarande regler t.o.m. år 1994.

De föreslagna övergångsreglerna innebär att den inkomstgrundade

pensionen skall beräknas i tjugondelar enligt både reformerade och

nuvarande regler (fr.o.m. år 1960 och framåt). Personer födda år 1938

erhåller 4/20 av pensionen beräknad enligt reformerade regler och

16/20 av pensionen beräknad enligt nuvarande regler. För personer

födda 1939 blir fördelningen 5/20 respektive 15/20 osv. fram till 1953

års födda för vilka fördelningen blir 19/20 respektive 1/20. Med

inkomstgrundad ålderspension enligt nuvarande regler menas då ATP

med tillägg för folkpensionens grundbelopp beräknat i trettiondelar

efter antal år med tillgodoräknade pensionspoäng. Därtill kan, som nyss

nämnts, komma tillägg enligt garantiregeln, som garanterar personer i

mellangenerationen en inkomstgrundad pension lägst motsvarande den

ålderspension från ATP-systemet, inklusive folkpension i trettiondelar,

som tjänats in t.o.m. år 1994.

Riksdagen beslutade i december 1996 att de reformerade reglerna av-

seende inkomstgrundad ålderspension skall träda i kraft år 1999, medan

pensioner beräknade enligt reformerade regler av administrativa skäl

skall betalas ut först fr.o.m. år 2001 (prop. 1996/97:1,

bet. 1996/97:SfU1, rskr. 1996/97:126).

Garantipension

I det reformerade ålderspensionssystemet skall det, som tidigare

nämnts, enligt de av riksdagen godkända riktlinjerna finnas

garantipension för personer som inte tjänat in rätt till inkomstgrundad

pension eller endast en låg sådan. Samtidigt skall den nuvarande

konstruktionen av grundskyddet med pensionstillskott och särskilt

grundavdrag för folkpensionärer tas bort. Pensionsinkomster kommer

därmed att bli beskattade enligt samma regler som förvärvsinkomster.

Garantipensionens nivå uttrycks i basbelopp. Regeringen föreslår i

proposition 1997/98:151 att basbeloppen enligt 1 kap. 6 § AFL skall be-

nämnas prisbasbelopp respektive förhöjt prisbasbelopp. Samma termi-

nologi användes i Ds 1997:66. Också i denna proposition används i det

följande benämningen prisbasbelopp.

Enligt princippropositionens förslag skulle en ensamstående

pensionär garanteras en lägsta pensionsnivå om 2,1 gånger

prisbasbeloppet (76 440 kr med 1998 års prisbasbelopp). För gift

pensionär föreslogs lägsta garantinivån till 1,87 gånger prisbasbeloppet

(68 068 kr med 1998 års prisbasbelopp). För pensionärer med låg

inkomstgrundad pension skulle garantipensionen ge en utfyllnad, dvs.

garantipensionens basnivå skulle trappas av på visst sätt i förhållande till

den inkomstgrundade pensionen. Den basnivå från vilken avräkning

skulle ske var i detta förslag något lägre än garantipensionens maximala

belopp (dvs. än lägsta garantinivån). För en ensamstående pensionär

skulle basnivån 2,0 gånger prisbasbeloppet reduceras med ett belopp

motsvarande 75 % av den inkomstgrundade pensionen upp till 2,0 gånger

prisbasbeloppet och med ett belopp motsvarande 50 % av pensionsdelar

överstigande denna nivå. För gift pensionär avräknades på motsvarande

sätt basnivån 1,77 gånger prisbasbeloppet med ett belopp motsvarande

75 % respektive 50 % av den inkomstgrundade pensionen upp till

respektive överstigande nivån 1,77 gånger prisbasbeloppet. Garanti-

pensionen skulle därmed vara helt bortreducerad för en ensamstående

pensionär vid en inkomstgrundad pension på 3,0 gånger prisbasbeloppet

(109 200 kr) och för en gift pensionär vid 2,655 gånger prisbasbeloppet

(96 642 kr).

I Ds 1997:66 föreslogs en något annorlunda konstruktion av garanti-

pensionen för de pensionärer som omfattas av det reformerade regel-

systemet för inkomstgrundad ålderspension, dvs. för personer födda år

1938 eller senare. Motivet till det nya förslaget var att öka

möjligheterna för personer med starkare anknytning till

arbetsmarknaden att förbättra sin pension genom ökad livsinkomst. De

lägre marginaleffekterna i den modifierade garantipensionsmodellen

beräknades gynna bl.a. personer som varit deltidsarbetande.

Förslaget i Ds 1997:66 avvek från det i princippropositionen både vad

gäller maximal garantipensionsnivå och avräkningsprocent. Den basnivå

från vilken avräkning av garantipensionen skulle göras motsvarade i

Ds 1997:66 den maximala garantipensionsnivån (fortsättningsvis

används uttrycket basnivå). Basnivån föreslogs vara 2,13 gånger

prisbasbeloppet för en ensamstående och 1,90 gånger prisbasbeloppet

för en gift pensionär (77 532 kr respektive 69 160 kr med 1998 års

prisbasbelopp). Basnivån skulle trappas av med ett belopp motsvarande

100 %, dvs. krona för krona, av inkomstgrundad pension upp till 1,45

gånger prisbasbeloppet för en ensamstående och 1,28 gånger

prisbasbeloppet för en gift pensionär. För inkomstdelar därutöver skulle

avtrappning ske med 42 %.

I det förslag till garantipensionsmodell som regeringen nu lämnar i

avsnitt 7 har ytterligare modifieringar gjorts. Förslaget har utarbetats i

samråd med Genomförandegruppen.

Den övergångsvisa garantipensionen

Vid samma tidpunkt som garantipension införs för mellangenerationen

och senare födelseårgångar skall enligt princippropositionen en särskild

övergångsvis garantipension införas för äldre årgångar. Syftet härmed är

att alla pensionärer i beskattningshänseende skall likabehandlas med

löntagare. Den övergångsvisa garantipensionen skall konstrueras på ett

sådant sätt att i princip ingen pensionär får ett lägre nettoutfall än med

nuvarande regler.

Den fortsatta beredningen har visat att ytterligare utredningsarbete

krävs vad gäller utformningen av den övergångsvisa garantipensionen.

Regeringen beslutade därför den 18 december 1997 att tillkalla en sär-

skild utredare med uppdrag att lämna förslag till konstruktion av över-

gångsvis garantipension (dir. 1997:149). Utredningen skall vara slutförd

senast den 31 januari 1999.

Bostadstillägg

I grundskyddet ingår också bostadstillägg till pensionärer, som är en in-

komstprövad förmån. Reglerna för inkomstprövningen måste anpassas

till det nya grundskyddssystemet. En särskild utredare har i uppdrag att

göra en översyn av systemet för inkomstprövning av bostadstillägg till

pensionärer m.m., vari bl.a. ingår att anpassa reglerna till det

reformerade ålderspensionssystemet (dir. 1997:150). Utredaren skall

redovisa sitt uppdrag senast den 1 mars 1999.

5 Allmänna överväganden

5.1 Inledning

Grunden för den enskildes pensionsskydd skall, såsom uttalats i princip-

propositionen, även i framtiden vara ett obligatoriskt offentligt system.

Det allmänna pensionssystemet skall även fortsättningsvis omfatta såväl

ett grundskydd, dvs. ett ekonomiskt skydd för dem som haft inga eller

låga förvärvsinkomster, som ett standardskydd som ger förmåner som

baseras på hur stora förvärvsinkomsterna varit under yrkeslivet. Genom

att en motsvarighet till folkpensioneringen bibehålls erhåller personer

som av olika skäl inte har tjänat in någon eller bara en begränsad in-

komstgrundad pension en garanterad lägsta pensionsnivå som är obero-

ende av förvärvsarbete och avgiftsbetalning. Det är angeläget att alla

garanteras en rimlig ålderspensionsnivå.

De utgångspunkter som Pensionsarbetsgruppen hade vid utformningen

av sitt förslag till ett nytt grundtrygghetssystem har varit vägledande

även under den fortsatta beredningen. En av dessa utgångspunkter har

varit att pensionerna även fortsatt skall ge alla en god grundtrygghet på

åtminstone samma nivå som i dag. En annan strävan har varit att bygga in

drivkrafter till förvärvsarbete genom att begränsa marginaleffekterna för

det stora flertalet personer med en längre anknytning till arbetsmark-

naden. Ytterligare en utgångspunkt har varit att pensionärer fortsätt-

ningsvis inte bör särbehandlas i skattehänseende. Samtidigt måste kost-

naderna för grundskyddet hållas inom samhällsekonomiskt rimliga

ramar.

Ambitionen vid utformningen av den i denna proposition föreslagna

garantipensionsmodellen har varit att öka möjligheterna för personer

med något starkare anknytning till arbetsmarknaden att förbättra sin

pension genom ökad livsinkomst, trots att de har rätt till viss

garantipension. De som varit deltidsarbetande kommer, med här

föreslagen garantipensionsmodell, i stor utsträckning att gynnas av de

lägre marginaleffekterna. Därtill är den föreslagna modifierade

modellen i stort sett generösare än det nuvarande pensionssystemets

grundskydd vad beträffar den faktiska pensionens nivå. Den modifierade

modellen är, för dem utan annan inkomst än garantipension, även

generösare än den garantipensionsmodell som föreslogs i

princippropositionen.

5.2 Garantipension

Regeringens förslag: Garantipension skall kunna erhållas av

personer födda år 1938 eller senare. Garantipensionen skall för dem

ersätta nuvarande grundskydd när det gäller folkpension i form av

ålderspension till den del denna inte beräknats med anledning av

arbete. Garantipensionen skall också ersätta pensionstillskott och

särskilt grundavdrag med anledning av ålderspension. Garantipension

skall kunna erhållas fr.o.m. 65 års ålder. Pensionen skall

administreras av Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna. Garantipensionen och kostnaderna för

administration av denna skall finansieras av statsmedel.

Promemorians förslag: Förslagen i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Många remissinstanser tillstyrker förslaget

eller har inget att invända mot det. Sveriges Pensionärers Riksförbund

anser att det från allmän välfärdssynpunkt är angeläget att det finns ett

grundskydd för alla ålderspensionärer i linje med förslaget om

garantipension och tillstyrker i princip de förslag som framförs i Ds

1997:66.

Några remissinstanser är kritiska till förslaget att garantipension skall

kunna erhållas först fr.o.m. 65 års ålder. Landsorganisationen i

Sverige (LO) och Sveriges Pensionärsförbund menar att det jämfört

med nuvarande regler om uttag av folkpension och pensionstillskott är

en klar försämring att garantipension skall kunna erhållas först fr.o.m.

65 års ålder. Sveriges akademikers centralorganisation och

Privattjänstemannakartellen (PTK) hävdar att individen själv bör få

avgöra tidpunkten för uttaget av garantipensionen. PTK bedömer att

utvecklingen mot en rörligare pensionsålder kommer att fortsätta och

anser därför att begränsningen att garantipensionen inte skall utges före

65 års ålder bör tas bort. Eftersom pensionsreformen i övrigt ger den

enskilde möjlighet att disponera sin pension fr.o.m. 61 års ålder är det

enligt PTK:s mening rimligt att även garantipensionen utges från denna

tidpunkt. Detsamma anför Sveriges Pensionärsförbund som, liksom

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Offentliganställdas

Förhandlingsråd, föreslår att garantipensionen, vid tidigt uttag, skall

minskas med 0,5 % för varje månad som återstår till den månad då den

pensionsberättigade fyller 65 år. Sveriges Pensionärsförbund förordar

vidare att utgångspunkten vid bedömning av bostadstillägg och andra

ersättningar, vid tidigt uttag av garantipension, bör vara en oreducerad

sådan pension. TCO och Offentliganställdas Förhandlingsråd anför att

förslaget att garantipension skall kunna erhållas först fr.o.m. 65 års

ålder innebär en förmyndarmentalitet som inte borde finnas i ett nytt

pensionssystem och att det minskar flexibiliteten i systemet.

Sammantaget med den omständigheten att det med nuvarande förslag

inte längre är möjligt att göra tidsbegränsade uttag av pension från

premiepensionssystemet innebär förslaget enligt TCO och

Offentliganställdas Förhandlingsråd en stor inskränkning i den enskildes

möjlighet att själv välja pensionsålder, vilket gör det nödvändigt att

behålla dagens delpensionssystem. Vidare vänder sig TCO och Offent-

liganställdas Förhandlingsråd mot ett av de motiv som anförs i

promemorian för att begränsa uttaget av garantipensionen till 65 års

ålder att denna tidpunkt sammanfaller med tidpunkten för övergång

från förtidspension till ålderspension och menar att en generell regel i

det allmänna pensionssystemet inte skall styras av regler i

förtidspensionssystemet, utan den kopplingen måste redas ut i

förtidspensionssystemet. Försäkringskassan i Lycksele anser det

olyckligt att personer som har ingen eller låg inkomstgrundad pension

saknar reella möjligheter att ta ut sin ålderspension före 65 års ålder

och anför att enhetliga regler om rörlig pensionsålder bör gälla inom det

reformerade ålderspensionssystemet. Västmanlands läns allmänna

försäkringskassa framhåller att förslaget i realiteten innebär att

pensionsåldern inte är rörlig för en stor del av de blivande

pensionärerna.

Sveriges Pensionärsförbund anför att det inte framgår av Ds 1997:66

vilka regler som skall gälla om den som är berättigad till garantipension

väntar med uttag av denna pension till efter 65 års ålder.

Riksförsäkringsverket anför att verket i och för sig är positivt till

promemorians förslag till utformning av garantipensionen men påpekar

att den modell till tudelad garantipension som skisseras i promemorian

har väsentliga fördelar i förhållande till huvudalternativet. Verket

förordar därför att en analys av de ekonomiska konsekvenserna av den

tudelade garantipensionen görs. Malmöhus läns allmänna

försäkringskassa förordar den tudelade garantipensionsmodellen

framför det i promemorian föreslagna huvudalternativet. Kristianstads

läns allmänna försäkringskassa betonar vikten av en fortsatt

diskussion om tudelad garantipension.

Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande allmänna ålderspen-

sionssystemet utgörs grundskyddet av folkpensioneringen inklusive de

särskilda folkpensionsförmånerna samt pensionstillskottet och det sär-

skilda grundavdraget medan pensionsförmåner grundade på förvärvsin-

komster erhålls genom tilläggspensioneringen (ATP). Pensionsgrun-

dande för tilläggspension i form av ålderspension är inkomsten till den

del den överstiger det förhöjda basbeloppet för året och uppgår till

högst 7,5 gånger detta basbelopp. Ålderspension från ATP-systemet ger

således inte något pensionsskydd för inkomster under ett basbelopp utan

detta skydd utgörs i stället av folkpensionen.

I den samtidigt med denna proposition avlämnade propositionen

1997/98:151 Inkomstgrundad ålderspension, m.m. föreslår vi att hela

livsinkomsten skall ligga till grund för den inkomstgrundade

ålderspensionen. En konsekvens av denna livsinkomstprincip är att

inkomstgrundad pension kommer att tjänas in från i princip den första

kronan av varje års inkomst. Innebörden härav kan i en viss mening sägas

vara att dagens folk- och ATP-pensionering med det reformerade

ålderspensionssystemet slås ihop. I ett sådant system bör grundskyddet

inte utformas med en folkpension i botten som ger i princip alla ett fullt

pensionsskydd för inkomster under en viss nivå. En sådan konstruktion

skulle få till följd att dessa inkomster skulle kompenseras dubbelt i pen-

sionshänseende och är därför av kostnadsskäl utesluten. Folkpensione-

ringen i nuvarande utformning kan på grund av det anförda inte följa med

in i det reformerade pensionssystemet för att där utgöra ett grundskydd

för dem som fått sin pension beräknad helt eller delvis enligt

reformerade regler. Det reformerade systemet för inkomstgrundad

pension får således till följd att också folkpensioneringen måste

förändras.

För att samspelet mellan grundskyddet och systemet för

inkomstrelaterad pension skall få rimliga konsekvenser, bör

grundskyddet framöver konstrueras så att det ger en utfyllnad över den

inkomstrelaterade pensionen till en viss garanterad nivå, dvs. att

grundskyddet bör ge mer ju lägre inkomster i övrigt som en person har.

Grundskyddet skulle därmed i viss mån utformas enligt principerna för

dagens pensionstillskott.

Vi menar alltså att grundtryggheten bör utgöras av en grundpension,

tekniskt utformad som en garantipension, som ger en utfyllnad till de

pensionärer som har låga inkomster i övrigt. Denna grundpension i form

av en garanterad pensionsnivå skall således trappas av mot vissa andra

pensionsinkomster. Eftersom en av utgångspunkterna vid utformningen

av grundskyddet inom det reformerade ålderspensionssystemet varit att

pensionärer fortsättningsvis inte skall särbehandlas i skattehänseende

bör garantipensionen vara skattepliktig enligt samma regler som för för-

värvsinkomster, liksom inkomstrelaterad pension.

Regeringen föreslår således att dagens grundskydd folkpension till

den del denna grundas enbart på bosättning, pensionstillskott och

särskilt grundavdrag i det reformerade ålderspensionssystemet ersätts

av garantipension. Pensionsinkomster kommer därmed att bli beskattade

enligt samma regler som förvärvsinkomster. Folkpension som grundas

på arbete kommer att för framtiden ersättas av inkomstgrundad ålders-

pension som skall räknas på inkomsten från första kronan.

Folkpension utges till samtliga ålderspensionärer medan garantipen-

sion kommer att utges till pensionärer som helt saknar inkomstgrundad

pension eller har låg sådan. Garantipensionen liksom administrationen

av denna föreslås finansieras av enbart statsmedel.

Enligt riksdagens beslut om principerna för en reformering av det all-

männa ålderspensionssystemet skulle reglerna om garantipension avse

personer födda år 1935 eller senare medan en särskild övergångsvis ga-

rantipension skulle införas för personer som är födda år 1934 eller tidi-

gare. De antagna riktlinjerna innebar vidare att personer födda år 1934

och tidigare inte skulle omfattas av det reformerade pensionssystemets

intjänanderegler avseende inkomstgrundad ålderspension, utan dessa

skulle gälla endast för födda år 1935 och senare.

I förhållande till vad som gällde vid tidpunkten för riksdagens beslut

om principerna för det reformerade pensionssystemet har därefter

ikraftträdandet av de reformerade pensionsreglerna senarelagts. I den

ovan nämnda propositionen angående inkomstgrundad ålderspension

föreslår vi att årsklasserna 1935 1937 inte längre skall omfattas av de

reformerade intjänandereglerna. Mot bakgrund härav bör årsklasserna

1935 1937 inte heller omfattas av garantipensionen utan även dessa

årsklasser bör erhålla övergångsvis garantipension. Vi föreslår således

att garantipensionen skall omfatta personer födda år 1938 eller senare.

Med hänsyn till att det reformerade pensionssystemet skall inrymma

stor flexibilitet skall i detta inte finnas någon allmän pensionsålder vad

gäller inkomstgrundad ålderspension. Dock skall för reformerad in-

komstgrundad ålderspension finnas en nedre åldersgräns, vilket innebär

att sådan pension inte skall få tas ut före 61 års ålder. Med anledning av

det sätt på vilket den inkomstgrundade ålderspensionens årsbelopp från

fördelningssystemet beräknas blir det årliga pensionsbeloppet livsvarigt

lägre ju tidigare pensionen tas ut. Motsvarande gäller även pension från

premiepensionssystemet. Som närmare redovisas i avsnitt 7.5 skall

garantipensionen emellertid alltid trappas av mot det belopp som den

inkomstgrundade pensionen hade uppgått till om den hade tagits ut vid

65 års ålder, varför ett uttag av inkomstgrundad ålderspension före 65

års ålder kan medföra att denna pension tillsammans med

garantipensionen reduceras till en nivå under den lägsta nivån för

garantipensionen. Om även garantipensionen fick tas ut före 65 års ålder

borde också denna reduceras, vilket skulle innebära en än större risk för

att den sammanlagda pensionen hamnar på en mycket låg nivå. För att

förhindra att en pensionär livsvarigt blir hänvisad till att leva på en

pension långt under grundskyddets lägsta nivå bör således även för

erhållande av garantipension finnas en nedre åldersgräns. I likhet med

vad som uttalats i de antagna riktlinjerna och vad som föreslagits i Ds

1997:66 anser regeringen att åldersgränsen bör bestämmas till 65 år,

eftersom den enskilde får anses tillhöra kategorin yrkesverksamma till

dess han eller hon uppnått den nämnda åldern. En person som av någon

anledning inte har möjlighet att arbeta till 65 års ålder bör få sin

försörjning tryggad på annat sätt än genom garantipension, t.ex. genom

förtidspension om han eller hon har långvarigt nedsatt arbetsförmåga till

följd av sjukdom eller genom någon form av arbetslöshetsersättning om

han eller hon är arbetslös. Vi anser att 65 år är en lämplig gräns för

erhållande av garantipension även av det skälet att denna tidpunkt

sammanfaller med tidpunkten för övergång från förtidspension till

ålderspension.

Regeringen medger att 65-årsgränsen för erhållande av garantipension

innebär att ålderspensionssystemet i denna del blir mindre flexibelt.

Emellertid skall garantipensionen och kostnaderna för administrationen

av denna inte såsom den inkomstgrundade pensionen finansieras med

avgifter som tas ut på inkomster som ligger till grund för

pensionsförmånerna, utan av statsmedel. Garantipensionen är således

inte kopplad till den pensionsberättigades inkomster respektive till

avgiftsinbetalning och är inte försäkringsmässig, utan skall ses endast

som en utfyllnad till den inkomstrelaterade ålderspensionen för att

garantera en viss lägsta nivå. Med hänsyn härtill är det inte självklart att

den enskilde utan inskränkningar skall få förfoga över den

garantipension han eller hon är berättigad till och själv bestämma från

vilken tidpunkt han eller hon vill disponera garantipensionen.

Garantipensionen är ett rent grundskydd, till skillnad från folkpension

som förutom att den är en del av dagens grundskydd också till stor del är

att betrakta som en kompensation för att inkomst av förvärvsarbete inte

är pensionsgrundande för ATP i den mån den inte överstiger det

förhöjda basbeloppet. Övervägande skäl talar därför för att det bör finnas

en nedre åldersgräns för erhållande av garantipension vilken, av skäl som

angetts ovan, bör bestämmas till 65 år.

Eftersom garantipensionen är avsedd endast som en utfyllnad till

inkomstrelaterad ålderspension saknas skäl att kompensera den som

väntar med att ta ut garantipension till efter 65 års ålder. Några regler

som innebär att garantipensionen ökar vid uttag efter 65 års ålder

föreslår vi därför inte.

Garantipensionen bör, liksom inkomstgrundad ålderspension från för-

delningssystemet, handläggas av Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna. För den som har rätt till båda dessa typer av

pension skall de vid uttag behandlas som en enhet (se avsnitt 8.1 och

8.2).

Som framgår av avsnitt 6 föreslår vi i denna proposition att det, i

likhet med vad som idag gäller för folkpensionen, skall krävas 40 års

försäkringstid för rätt till oavkortad garantipension. Eftersom

försäkringstid huvudsakligen avser tid då den enskilde är bosatt i Sverige

innebär kravet emellertid att personer som har flyttat till Sverige i högre

ålder inte omfattas av ett grundskydd motsvarande de föreslagna

basnivåerna (se avsnitt 7.2). Mot bakgrund härav redovisades i Ds

1997:66 en skiss till en alternativ konstruktion av garantipensionen,

innebärande en tudelning av denna pension. Den alternativa

garantipensionsmodellen har diskuterats under beredningen som en

möjlighet att tillgodose ett önskemål om att även personer med endast

kort anknytningstid till Sverige skall få sin försörjning tryggad genom

det allmänna ålderspensionsystemets försorg samtidigt som

totalkostnaderna för garantipensionsystemets hålls inom uppställda

ramar.

Tudelningen av garantipensionen skulle innebära uppdelning i en del

som tillgodoser önskemålet om att ge utbyte i form av högre pension

även för den som har tjänat in förhållandevis låg inkomstgrundad

pension och i en del som tillgodoser kravet på att pensionärer bosatta i

Sverige skall ha rätt till en viss minsta pension. Den först nämnda delen,

i fortsättningen kallad allmänt pensionstillägg, skulle beräknas utifrån

intjänad inkomstgrundad pension som ett tillägg till denna pension i de

intervall där det finns anledning till sådan förstärkning. Detta tillägg

skulle kunna kvotdelsberäknas, förslagsvis med utgångspunkt från antal

år med pensionsgrundande inkomst. Därtill skulle kunna finnas en

kvalifikationsregel för att överhuvudtaget vara berättigad till sådant

tillägg, exempelvis ett krav på minst 25 år med pensionsgrundande

inkomst. Den andra delen av garantipensionen, "minstapensionen", skulle

innebära en utfyllnad till samtliga personer över en viss ålder som är

bosatta i Sverige och som inte i Sverige eller i annat land hade tjänat in

en sammanlagd inkomstgrundad pension uppgående till en viss minsta

nivå. Denna utfyllnad som, såvitt avser dem med låg eller ingen

inkomstgrundad pension, skulle utgöra en relativt stor del av

garantipensionen enligt antagna riktlinjer, skulle betalas ut endast till

pensionärer bosatta i Sverige. Utfyllnaden skulle utges även till

pensionärer med kort anknytningstid till Sverige.

Av beredningstekniska skäl lämnades i Ds 1997:66 inget förslag rö-

rande en tudelad garantipension. Den redovisade modellen är tilltalande

av flera skäl, bl.a. ur den aspekten att många äldre invandrare, som idag

är hänvisade till socialtjänsten på grund av att deras sammanlagda pen-

sionsförmåner inte räcker till en godtagbar försörjning, genom en

tudelad garantipension skulle bli garanterade en ålderspension som ger

en försörjning på en basnivå. De ekonomiska effekter som en tudelad

garantipension skulle få är emellertid svåra att överblicka, särskilt i ett

internationellt perspektiv. Den beskrivna modellen skulle innebära

delvis minskade kostnader såvitt avser den del som förs över till

 minstapensionen , eftersom dels avräkning skulle få ske mot såväl

svensk som utländsk pension, dels export inte skulle behöva ske. Å andra

sidan skulle oavkortad förmån utges till den som är bosatt i Sverige

vilket skulle innebära att även den med förhållandevis kort anknytnings-

tid till Sverige skulle få ett oavkortat tillägg. Det senare skulle innebära

en kostnadsökning. Beträffande det allmänna pensionstillägget skulle

gälla samma villkor som för icke tudelad garantipension.

Osäkerheten i fråga om konsekvenserna av en tudelad garantipension

av ovan presenterad modell gör att regeringen vid en samlad bedömning

finner att en sådan garantipension för närvarande inte bör införas. Vi

lämnar därför inte i denna proposition något förslag rörande en sådan

utformning av garantipensionen. Enligt regeringens uppfattning är det

dock viktigt att hitta en lösning som innebär att den grupp äldre invand-

rare som har kort anknytningstid till Sverige inte blir hänvisade till

socialtjänsten för sin försörjning. En särskild utredare har fått i uppdrag

att göra en översyn av vissa frågor rörande socialtjänstlagen (1980:620)

och socialtjänstens uppgifter (dir. 1997:109). Utredaren skall bl.a.

analysera sambandet mellan socialbidraget och övriga trygghetssystem

utifrån de olika övergripande förändringar som skett i samhället under

1990-talet, särskilt när det gäller de statliga transfereringssystemen.

Uppdraget skall redovisas senast den 31 mars 1999. Såsom anges i

propositionen 1997/98:113 om nationell handlingsplan för

äldrepolitiken bör i utredarens uppdrag också ingå att utreda frågan om

ekonomisk trygghet för vissa äldre invandrare.

5.3 Lagreglering

Regeringens förslag: Bestämmelserna om garantipension skall tas

in i en särskild lag.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser uttalar sig inte i

frågan. Statens löne- och pensionsverk ställer sig bakom förslaget.

Försäkringskasseförbundet anser att reglerna för garantipension bör

inordnas i det totala regelsystemet och inte utformas som en särskild

lag. Samordning av bestämmelserna bör enligt förbundet ske enligt den

modell som föreslagits i betänkandet En lag om socialförsäkringar

(SOU 1997:72). Västmanlands läns allmänna försäkringskassa

framhåller att tendensen är att lagen (1962:381) om allmän försäkring

(AFL) är på väg att utarmas och ersättas med ett komplicerat nätverk av

lagar inom pensionsområdet, eftersom det i Ds 1997:66 föreslås att

garantipensionen skall regleras i en särskild lag och det tidigare

föreslagits flera nya lagar för det nya pensionssystemet.

Försäkringskassan uttrycker farhågor för att detta medför att det blir

svårare att överblicka regelverket för de försäkrade men också för

försäkringskassans handläggare.

Skälen för regeringens förslag: Pensionsrätt avseende

inkomstgrundad ålderspension enligt reformerade regler skall

tillgodoräknas den enskilde på grundval av de inkomster och

pensionsgrundande belopp han eller hon har haft under sitt

förvärvsverksamma liv medan, som kommer att redovisas i det följande,

rätt till garantipension grundas på försäkringstid. Den inkomstgrundade

ålderpensionen skall i sin helhet finansieras med de avgifter som tas ut

på inkomster och pensionsgrundande belopp som ligger till grund för

pensionsförmånerna. Garantipensionen och kostnaderna för

administrationen av denna skall finansieras av statsmedel. Med hänsyn

till bl.a. olikheterna mellan de två typerna av ålderspension vad gäller

såväl intjänande som finansiering föreslår vi att bestämmelserna om

garantipension tas in i en särskild lag.

Den lag som föreslås i denna proposition bör dock framöver, då ut-

formningen av den särskilda övergångsvisa garantipensionen utretts, avse

även den pensionen.

6 Rätt till garantipension

6.1 Försäkringstid

Regeringens förslag: Garantipension skall vara beroende av försäk-

ringstid. För rätt till oreducerad garantipension skall krävas 40 års

försäkringstid. Vid kortare försäkringstid skall garantipensionen

reduceras proportionellt.

Som försäkringstid för garantipension skall tillgodoräknas

 tid då en person har varit folkbokförd i Sverige enligt folkbok-

föringslagen (1991:481), dock inte tid efter utflyttning,

 tid före folkbokföring när den som senare folkbokförs här oav-

brutet har vistats i Sverige efter att ha sökt uppehållstillstånd här,

 beträffande flyktingar och andra skyddsbehövande som har be-

viljats uppehållstillstånd i Sverige, viss andelsberäknad tid av bosätt-

ningstid i tidigare hemland (dock inte tid som berättigar till pension

från hemlandet),

 tid när en svensk medborgare har arbetat utomlands för Svenska

kyrkan, annat svenskt trossamfund eller ett organ som är knutet till

ett sådant samfund, eller en svensk biståndsorganisation, dock längst

för en tid om tre år i följd och endast under förutsättning att den

enskilde inte för samma tid tjänat in viss pension enligt det andra

landets lagstiftning. Även för medföljande make, eller den som i

detta avseende likställs med make, skall motsvarande tid

tillgodoräknas som försäkringstid för garantipension.

För tid före ikraftträdandet av lagen om garantipension skall som

försäkringstid för garantipension tillgodoräknas sådan tid som fått

tillgodoräknas som bosättningstid för folkpension.

Den som omedelbart före den månad då han eller hon fyllde 65 år

har haft hel förtidspension eller hel särskild efterlevandepension får,

i stället för den tid som han eller hon skall tillgodoräknas för

ålderspensionsändamål, tillgodoräkna sig samma tid som legat till

grund för beräkning av förtidspensionen respektive

efterlevandepensionen om detta är förmånligare. Änkor skall under

vissa förutsättningar vid beräkning av försäkringstid för

garantipension ha möjlighet att utgå från makens försäkringstid om

det är mer fördelaktigt.

En justering görs i lagen (1962:381) om allmän försäkring i fråga

om tillgodoräknande av bosättningstid i tidigare hemland för flyk-

tingar och andra skyddsbehövande med verkan fr.o.m. år 1999.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, bl.a.

Pensionärernas

Riksorganisation tillstyrker förslaget. Riksskatteverket (RSV)

påpekar att folkbokföringsregistren inte har de uppgifter som i vissa fall

behövs vid beräkning av försäkringstid i samband med inflyttning till och

utflyttning från Sverige.

Svenska Missionsrådet bedömer det som positivt att missionärer och

biståndsarbetare anges som en egen grupp med egen särbestämmelse.

Missionsrådet är emellertid kritiskt till tidsgränsen om tre år och

hänvisar till betänkandet (SOU 1997:72) En lag om socialförsäkringar

och förslaget däri till en ny socialförsäkringslag, i vilket just en sådan

tidsgräns frångås. Remissinstansen bedömer det som angeläget att

samma villkor i det här avseendet gäller för olika delar av

socialförsäkringssystemet. Forum Syd anför liknande synpunkter och

framhåller att det i ovan nämnda betänkande föreslås att de

bosättningsbaserade förmånerna skall vara kopplade till ett begrepp om

 väsentlig anknytning till Sverige och att den nuvarande treårsgränsen

skall slopas. Forum Syd påpekar också att det är oerhört betydelsefullt

för biståndsarbetare och missionärer att få del av garantipensionen och

att denna rätt följer individens kontraktstid. Även Riksförbundet

PensionärsGemenskap förespråkar att den ifrågavarande treårsgränsen

utsträcks till fyra sex år för att bättre stämma överens med kontrakts-

eller arbetsperioderna hos de flesta organisationer.

Sveriges Pensionärsförbund anser det orättvist att bara missionärer

och biståndsarbetare men inte de som är anställda i svenska företag och

arbetar utomlands får tillgodoräkna sig tid utomlands som

försäkringstid. Förbundet menar att det inte finns någon rimlig

förklaring till varför inte sistnämnda grupp skulle få samma förmån.

Föreningen svenskar i världen framför liknande synpunkter.

Bohusläns allmänna försäkringskassa är positivt inställd till att

enkla och tydliga regler beträffande vad som räknas som försäkringstid

eftersträvas och att vissa nu gällande udda regler slopas i det nya

pensionssystemet. Försäkringskassan förespråkar emellertid att reglerna

om tillgodoräknande av försäkringstid renodlas ytterligare. Enligt

försäkringskassan bör som försäkringstid räknas endast tid då en person

varit folkbokförd i Sverige, med undantag vid utflyttning till utlandet för

tid efter utresan om personen i fråga skall avregistreras som utflyttad

från Sverige. Dessutom bör, enligt försäkringskassan, flyktingar som

beviljas asyl i Sverige som idag få tillgodoräkna sig tid i sitt tidigare

hemland.

Malmöhus läns allmänna försäkringskassa påpekar att den

nuvarande bestämmelsen som ger bl.a. flyktingar rätt att tillgodoräkna

sig viss tid i hemlandet som bosättningstid för folkpension är otydlig i

vissa avseenden. Försäkringskassan anser därför att, eftersom

bestämmelsen föreslås överföras i princip oförändrad till lagen om

garantipension, de oklarheter som råder bör undanröjas.

Skälen för regeringens förslag: Som angetts i avsnitt 4 beräknas

folkpension antingen i förhållande till tid för bosättning i Sverige eller i

relation till antalet år för vilka tillgodoräknats pensionspoäng. Den regel

som ger det för den pensionsberättigade mest förmånliga resultatet skall

tillämpas. Dessa regler gäller på samma villkor för svenska och

utländska medborgare.

De nuvarande reglerna trädde i kraft den 1 januari 1993, sedan det in-

för ikraftträdandet av avtalet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbete,

EES-avtalet, och anpassningen till regelverket inom EG konstaterats att

de svenska reglerna för folkpension, såsom de då var utformade, stod i

strid med principerna bakom EG-förordningen (EEG) nr 1408/71 om

tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföreta-

gare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (förord-

ningen presenteras närmare i avsnitt 9.3).

Ett närmande av de före år 1993 gällande reglerna för den svenska

folkpensioneringen till regelverket inom EG skulle ha betytt att de då

gällande kvalifikationsreglerna om viss tids bosättning i Sverige för ut-

länningar hade fått avskaffas i fråga om personer som omfattas av för-

ordningen (EEG) nr 1408/71. Dessa skulle alltså ha fått rätt till

oreducerad folkpension direkt fr.o.m. bosättning här, om andra

förutsättningar för pensionsrätt då varit uppfyllda. Vidare skulle en

anpassning av angivet slag ha inneburit att de dåvarande begränsningarna

beträffande möjligheterna till export av folkpension skulle ha fått

upphävas. Detta skulle ha lett till att den som en gång beviljats

folkpension skulle haft rätt att exportera hela pensionen vid flyttning till

annat EU-land. Dessutom skulle alla som är medborgare i något EES-

land och bosatta inom EES-området ha varit berättigade till oreducerad

svensk folkpension under förutsättning att de någon gång under livet

varit bosatta i Sverige.

Av det ovan anförda framgår att en tillämpning av EG-förordningen

(EEG) nr 1408/71 skulle, om reglerna för folkpensioneringen inte änd-

rats, ha lett till mycket långtgående åtaganden för Sveriges räkning och

till resultat som knappast kan anses som acceptabla. De intjänanderegler

som idag gäller för folkpensioneringen tillkom således i syfte att

undvika dessa konsekvenser samtidigt som en anpassning till principerna

bakom EG:s regelsystem kom till stånd.

Vad gäller hur reglerna om rätt till garantipension bör vara utformade

är det av vikt att systemet är anpassat till att många människor numera

förvärvar rätt till pension i mer än ett land. Detta är påkallat i en tid med

ökad rörlighet över nationsgränserna för att undvika dubbelförsäkring

och allt fler fall av sammanfallande pensionsförmåner från flera länder.

Vi anser mot bakgrund härav att det även för garantipensionen bör gälla

särskilda regler för rätt till oreducerad sådan pension. Med hänsyn till

att dessa regler måste stämma överens med EG:s regelsystem, och i

syfte att undvika sådana konsekvenser och oacceptabla resultat som

redogjorts för ovan, bör reglerna för garantipensionen i huvudsak

motsvara de regler som nu gäller för folkpension.

Vi föreslår med hänsyn till det anförda att rätt till garantipension skall

grundas på bosättning i Sverige. Men detta skall utgöra den enda meto-

den för beräkning av rätt till garantipension. Någon motsvarighet till nu-

varande 30-delsberäkning i relation till år med pensionspoäng föreslår vi

inte skall finnas inom ramen för det reformerade pensionssystemet,

eftersom inkomstgrundad pension skall kunna intjänas från första

kronans inkomst varje år och pensionsrätten inte på samma sätt som

dagens tilläggspension blir knuten till vissa bestämda år.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för det reformerade pen-

sionssystemet skall det för rätt till oreducerad garantipension i princip

krävas 40 års bosättning i Sverige mellan 16 och 65 års ålder.

Regeringen är av samma uppfattning såvitt gäller kravet på 40 års

bosättning i Sverige. Det bör krävas en lång tids anknytning till Sverige

för att få rätt till oreducerad garantipension och 40 år är enligt vår

uppfattning en rimlig avvägning i fråga om hur lång tids anknytning som

bör krävas. Vid kortare tid för bosättning i Sverige bör garantipensionen

reduceras proportionellt. Vi föreslår alltså att det för rätt till oreducerad

garantipension skall krävas 40 års bosättning i Sverige och att

garantipensionen vid kortare tids anknytning skall reduceras

proportionellt.

Bestämmelser om tid som enligt nuvarande regler får tillgodoräknas

som bosättningstid för folkpension återfinns i 5 kap. 6 och 7 §§ lagen

(1962:381) om allmän försäkring (AFL). Dessa regler redovisas till viss

del nedan.

Det är inte enbart år då den pensionsberättigade faktiskt har bott i Sve-

rige som enligt nuvarande regler får tillgodoräknas som bosättningstid.

Begreppet bosättningstid kan därför i viss utsträckning sägas vara miss-

visande. Till stora delar föreslår vi att de nuvarande reglerna för

tillgodoräknande av bosättningstid förs över till en lag om

garantipension. För framtiden har det emellertid övervägts om begreppet

bosättningstid inte borde ersättas av exempelvis försäkringstid,

anknytningstid, tillgodoräknandetid för garantipension eller

garantipensionstid för att bättre avspegla att garantipension endast skall

utges till den som haft viss anknytning till Sverige. Begreppet

försäkringstid torde bäst stämma överens med de internationella

reglerna på området, varför vi föreslår att det begrepp som enligt

nuvarande regler benämns bosättningstid såvitt gäller garantipension

skall ersättas av benämningen försäkringstid.

Huvudregeln om vad som idag skall räknas som bosättningstid åter-

finns i 5 kap. 6 § första stycket a) AFL och innebär att som

bosättningstid räknas tid då en person har varit folkbokförd i Sverige

enligt folkbokföringslagen. Regeln tar sikte på dem som faktiskt är

bosatta i Sverige. Ett undantag gäller för diplomatisk personal om de

inte är svenska medborgare eller var bosatta i Sverige innan de anställdes

vid den utländska beskickningen. Vad som gäller bosättningstid i denna

del bör även gälla försäkringstid för garantipension. Som sådan tid bör

sålunda i huvudsak tillgodoräknas endast tid under vilken en person har

varit folkbokförd i Sverige enligt folkbokföringslagen. Undantag bör,

liksom enligt nuvarande regler, göras vid flyttning till utlandet, för tid

efter utresan om personen i fråga skall vara avregistrerad som utflyttad

från Sverige. Detta undantag är motiverat av att folkbokföringen upphör

först den dag då anmälan om flyttning kom in till en skattemyndighet

eller en allmän försäkringskassa. Undantagsbestämmelsen syftar således

till att undvika att personer som flyttar ut från Sverige får tillgodoräkna

sig försäkringstid därför att de underlåtit att göra anmälan om

flyttningen före utresedagen. RSV har i detta sammanhang påpekat att

folkbokföringens register inte kan ge upplysning om faktisk

utflyttningsdag beträffande dem som inte anmält utflyttning i tid. När

skattemyndigheten får kännedom om att personen inte längre bor i

Sverige avregistreras personen som utflyttad och dagen för beslut om

avregistrering anges som utflyttningsdag. Den faktiska utflyttningsdagen

registreras emellertid inte i efterhand. Det problem som RSV har

påpekat existerar således redan idag. Även om någon åtgärd idag inte har

vidtagits för att rätta till detta bör, enligt regeringens uppfattning,

utgångspunkten för garantipensionen i denna del vara densamma som

enligt nuvarande regler. Försäkringstid för garantipension skall

följaktligen inte tillgodoräknas för tid efter det att avregistrering skulle

ha skett.

Enligt nuvarande regler finns även vissa kompletterande regler som tar

sikte på personer som av statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för

arbete för arbetsgivarens räkning. Sådana personer anses bosatta i Sve-

rige under hela utsändningstiden. Regeringen har emellertid

bemyndigats att undanta vissa utsända från denna regel. Bemyndigandet

tillkom sedan Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete Sida

framfört önskemål om att fältpersonal kontraktsanställd för arbete i

biståndsland inte skulle omfattas av den aktuella bestämmelsen om

bosättning. Kort därefter utfärdade regeringen en förordning enligt

vilken Sida-anställda undantogs från bosättningsregeln och således, trots

att de under utsändningstiden kvarstod som folkbokförda i Sverige, inte

ansågs bosatta här, till följd varav de inte heller tillgodoräknades

bosättningstid för folkpension. Förordningen avseende Sida-anställda

upphörde att gälla år 1994 då det inte längre förelåg något behov av att

kunna undanta denna grupp från bosättningsregeln. I det ovan nämnda

betänkandet (SOU 1997:72) En lag om socialförsäkringar föreslås att

möjligheten för regeringen att föreskriva undantag från

bosättningsregeln tas bort eftersom den inte längre används. Lagrådet

förutsätter att frågan aktualiseras i samband med det fortsatta arbetet

med bestämmelserna om vilka som skall vara försäkrade.

Möjligheten till undantag har med hänsyn till det ovan redovisade inte

någon nämnvärd praktisk betydelse. På grund härav föreslår vi i proposi-

tionen 1997/98:151 Inkomstgrundad ålderspension, m.m. att den nuva-

rande bestämmelsen i AFL härom tas bort och att någon motsvarighet

till bemyndigandet inte införs i lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Förslaget innebär att regeringen inte längre kommer att kunna förordna

om undantag från regeln att de som av en statlig arbetsgivare sänds till

ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning och deras familje-

medlemmar skall anses bosatta i Sverige under hela utsändningstiden.

Denna tid kommer således alltid att tillgodoräknas som försäkringstid

för garantipension.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) påpekar i sitt yttrande över departe-

mentspromemorian Reformerat pensionssystem - lag om

inkomstgrundad ålderspension, m.m. (Ds 1995:41) att medföljande

makar till UD-tjänstemän, till följd av regeln att de som av en statlig

arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning

 och deras familjemedlemmar anses bosatta i Sverige under hela

utsändningstiden, kommer att anses som bosatta i Sverige under ut-

landsvistelsen men att motsvarande inte gäller för medföljande till inter-

nationellt anställda FN-tjänstemän, vilket gör att de sistnämndas pen-

sionsrätt är kraftigt beskuren. AMS anser att denna fråga bör beredas

ytterligare med inriktning att bestämmelsen utökas till att omfatta även

medföljande till FN-tjänstemän.

I propositionen om inkomstgrundad ålderspension föreslår vi, av skäl

som utvecklas i den propositionen, att i stort sett alla regler om vilka

personer som är försäkrade och vilka som anses bosatta i Sverige i

avvaktan på resultatet av det vidare beredningsarbetet med Utredningens

om socialförsäkringens personkrets (USP) betänkande En lag om

socialförsäkringar (SOU 1997:72) överförs i princip oförändrade till

det reformerade ålderspensionssystemet. Inom ramen för den nyss

nämnda beredningen får övervägas huruvida vad AMS anfört om

medföljande makar till FN-tjänstemän bör föranleda någon ändring av

bestämmelserna om vem som anses bosatt i Sverige.

När det gäller den som sökt uppehållstillstånd skall idag, utöver vad

som följer av tidigare nämnda huvudregel, som bosättningstid i Sverige

tillgodoräknas även tid före folkbokföring när den som senare folkbok-

förs här oavbrutet har vistats i Sverige efter att ha sökt uppehållstillstånd

här. RSV har även här erinrat om att denna tid inte kan utläsas av folk-

bokföringens register. Så torde dock vara fallet även idag. Möjligheterna

för de grupper som bestämmelsen avser att skydda att tjäna in pensions-

rätt förändras inte genom det reformerade pensionssystemet, varför vi

föreslår att även denna bestämmelse förs över till reglerna om försäk-

ringstid för garantipension.

En annan kompletterande regel som nu regleras i 5 kap. 7 § AFL, tar

sikte på grupper som har haft mycket starka skäl att lämna sitt hemland

och som kan antas genom flykten ha gått miste om intjänade pensions-

rättigheter. Även denna regel bör enligt vår uppfattning gälla försäk-

ringstid för garantipension. Som sådan tid bör därför, för flyktingar och

andra skyddsbehövande som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige,

räknas viss andelsberäknad tid av bosättningstid i tidigare hemland, dock

inte tid som berättigar till pension från hemlandet. Med bosättningstiden

i hemlandet bör likställas tillfällig fristad i annat land.

Vi föreslår att den tid i det tidigare hemlandet som i angiven situation

får tillgodoräknas som försäkringstid för garantipension är tiden fr.o.m.

det kalenderår då personen i fråga fyllt 25 år till den tidpunkt då

personen första gången kom till Sverige. Om den enskilde varit bosatt i

Sverige under hela tiden från första ankomsten till Sverige t.o.m. det år

då han eller hon fyllt 64 år bör hela bosättningstiden i hemlandet fr.o.m.

25 års ålder till ankomsten till Sverige tillgodoräknas som

försäkringstid för garantipension. I annat fall bör göras en

andelsberäkning innebärande att som försäkringstid för garantipension

får en så stor andel av bosättningstiden i det tidigare hemlandet

tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan å ena sidan den tid

den enskilde har varit bosatt i Sverige från första ankomsten till Sverige

t.o.m. det år då han eller hon fyller 64 år och å andra sidan den totala

tidsrymden mellan dessa två händelser.

En viss justering har därvid gjorts i förhållande till motsvarande regel

i AFL så tillvida att tillgodoräknandet för tiden i hemlandet får avse tid

till tidpunkten för ankomsten till Sverige och inte året närmast före.

Vidare görs också beräkningen av tiden i Sverige med utgångspunkt från

dagen för den första ankomsten till landet och inte från och med

ankomståret. Denna justering bör göras även i AFL. Vi föreslår därför

att regeln i AFL ändras på så sätt att tillgodoräknandet för tiden i

hemlandet får avse tid till tidpunkten för ankomsten till Sverige och att

beräkningen av tiden i Sverige görs med utgångspunkt från dagen för den

första ankomsten till landet.

Andelsberäkningen kan åskådliggöras på följande sätt. En man som

omfattas av den föreslagna bestämmelsen är 35 år vid ankomsten till

Sverige från hemlandet. Om han har varit bosatt i sitt hemland under hela

tidsperioden fr.o.m. det år då han fyllde 25 år till den tidpunkt då han

ankom till Sverige uppgår den bosättningstid i hemlandet som han högst

får tillgodoräkna sig till tio år. För det fall han är bosatt i Sverige under

hela tidsperioden från ankomsten till Sverige t.o.m. det kalenderår då

han fyller 64 år 30 år får han som försäkringstid i Sverige

tillgodoräkna sig hela bosättningstiden i hemlandet, dvs. tio år. Om han

däremot under den nyss nämnda 30-årsperioden från ankomsten till

Sverige t.o.m. det kalenderår då han fyller 64 år är bosatt i ett annat

land än Sverige, t.ex. Kanada, under sex år gäller följande. De nyss

nämnda sex år som han varit bosatt i Kanada utgör 1/5 av de 30 år som

utgör tiden från den första ankomsten till Sverige t.o.m. det år då han

fyllde 64 år. Han har således varit bosatt i Sverige under 4/5 av de 30 år

som gått från det att han först ankom till Sverige t.o.m. det år han fyllde

64 år. Därmed uppgår den del av bosättningstiden i hemlandet som han

får tillgodoräkna sig som försäkringstid i Sverige till 4/5 av

bosättningstiden i hemlandet fr.o.m. det år han fyllde 25 år till

tidpunkten för hans första ankomst till Sverige, dvs. till 4/5 av tio år.

Han får följaktligen tillgodoräkna sig åtta år av bosättningstiden i

hemlandet som försäkringstid i Sverige.

För att den enskilde skall få tillgodoräkna sig försäkringstid enligt den

föreslagna bestämmelsen krävs att han eller hon har en viss minsta för-

säkringstid i Sverige före det kalenderår då han eller hon fyller 65 år.

Denna minsta tid kan emellertid vara så kort som en dag. Däremot kan

någon tid i hemlandet inte tillgodoräknas den enskilde med stöd av

ifrågavarande regel om han eller hon kommer till Sverige första gången

sedan det kalenderår då han eller hon fyller 65 år har inträtt.

En svensk medborgare som har arbetat utomlands för Svenska kyrkan,

annat svenskt trossamfund eller ett organ som är knutet till ett sådant

samfund, eller en svensk biståndsorganisation tillgodoräknas enligt AFL

också bosättningstid, utöver vad som följer av huvudregeln om folkbok-

föring, för den tid han eller hon varit utsänd. För tid efter år 1992 är den

utsändningstid som dessa grupper får tillgodoräkna sig som bosättnings-

tid begränsad till tre år i taget. Någon motsvarande begränsning finns

inte för tid före år 1993 beroende på att anställningsförhållandena för de

ifrågavarande grupperna då ansågs vara sådana att de skulle drabbas

oskäligt om inte all tid fick tillgodoräknas. En regel motsvarande den

som idag gäller för tid efter år 1992 bör gälla för tillgodoräknande av

försäkringstid för garantipension. Liksom för bosättningstid bör alltså

en begränsning göras till tre år i följd. Vi anser att det finns visst fog för

remissinstansernas kritik mot treårsgränsen och uppfattningen att regeln

bör anpassas till de kontraktsperioder som vanligen gäller för

ifrågavarande yrkeskategorier. Vi instämmer också i att reglerna bör

vara enhetliga inom socialförsäkringens olika delar. Just med hänsyn till

önskemålet om enhetlighet finner vi dock ingen anledning att nu föreslå

någon ändring av regeln i detta avseende. Frågan bör i stället övervägas i

samband med beredningen av förslaget till en ny socialförsäkringslag

(En lag om socialförsäkringar SOU 1997:72) då en samlad översyn av

reglerna för rätt till olika socialförsäkringsförmåner också får göras.

Härvid får ställning tas även till frågan om missionärer och

biståndsarbetare på detta sätt bör särbehandlas i förhållande till andra

svenska medborgare som arbetar utomlands för svenska företag.

Det kan emellertid inte uteslutas att de ifrågavarande yrkesgrupperna

under utsändningstiden tjänar in pension enligt lagstiftningen i det land

där de arbetar och att denna utländska pension utbetalas även vid bosätt-

ning i Sverige. Om denna pension såsom garantipensionen är av utfyll-

nadskaraktär kommer den enligt vad som föreslås i avsnitt 7.3 inte att

reducera garantipensionen. De yrkesgrupper det är fråga om kommer i

sådana situationer att överkompenseras. För att undvika detta bör försäk-

ringstid enligt den aktuella bestämmelsen få tillgodoräknas endast under

förutsättning att den enskilde inte för samma tid tjänat in sådan pension,

av utfyllnadskaraktär, enligt det andra landets lagstiftning som betalas ut

vid bosättning i Sverige. Vi föreslår därför att vid beräkning av försäk-

ringstid skall bortses från tid för vilken den utsände, vid bosättning i

Sverige, har rätt till sådan pension från det andra landet som inte

reducerar garantipensionen.

 Vi föreslår vidare att den aktuella bestämmelsen skall omfatta även

medföljande make och den som utan att vara gift med den utsände har

levt samman med denne under utsändningstiden, om de tidigare har varit

gifta eller gemensamt har eller har haft barn. Däremot skall enligt vårt

förslag bestämmelsen inte, till skillnad mot nu gällande bestämmelse,

omfatta medföljande barn under 18 år. Anledningen till att

bestämmelsen inte bör gälla medföljande barn under 18 år är följande.

Försäkringstid för garantipension kan enligt förslag i denna proposition

(avsnitt 6.3) endast i undantagsfall tillgodoräknas för tid före 25 års

ålder, nämligen om det för samma tid har fastställts pensionsgrundande

inkomst eller pensionsgrundande belopp för förtidspension. Sådan

inkomst eller sådant belopp torde inte kunna komma ifråga för denna

grupp av personer. Även om ett medföljande barn över 16 år men under

18 år skulle vara förtidspensionär så krävs för pensionsgrundande

belopp för förtidspension att denna pension avser tilläggspension och är

antagandepoängsberäknad, dvs. beräknad under antagande att den

enskilde för varje år fr.o.m. förtidspensionsfallet t.o.m. det år då han

eller hon uppnår 64 års ålder har tillgodoräknats viss pensionspoäng, s.k.

antagandepoäng.

De äldsta som kommer att omfattas av här föreslagen garantipension

kommer vid lagstiftningens ikraftträdande år 2001 (se avsnitt 15) att

vara 63 år. Större delen av den försäkringstid som dessa personer kan

tillgodoräknas är således hänförlig till tid före lagens om garantipension

ikraftträdande. Även för många yngre personer kommer en stor del av

försäkringstiden att ha infallit före år 2001. Med anledning härav

föreslår vi att övergångsbestämmelser införs, av innebörd att som

försäkringstid för tid före ikraftträdandet av lagen om garantipension får

tillgodoräknas sådan tid som enligt nuvarande regler fått tillgodoräknas

som bosättningstid för folkpension.

Rätt till folkpension kan som tidigare nämnts förvärvas dels genom

bosättning med maximalt 40 år, dels genom år för vilka pensionspoäng

för tilläggspension har tillgodoräknats, maximalt 30 år. Rätt till

garantipension kommer emellertid endast att kunna förvärvas genom

bosättning och vissa andra särskilt angivna förhållanden varvid det för

rätt till oavkortad pension krävs en försäkringstid om 40 år. De som när

lagen om garantipension träder i kraft har bättre kvot i 30-delar än i 40-

delar får därför en större avkortning i sitt grundskydd än enligt dagens

system, och de kan därmed komma att få ett sämre grundskydd än de

hade fått i dagens system med 30-delsberäknad folkpension. Mot denna

bakgrund har under beredningen övervägts om det finns skäl för ett

särskilt skydd för dem som kommer sämre ut vid ett 40-delsberäknat

grundskydd än vid ett 30-delsberäknat grundskydd . Vid en samlad

bedömning har regeringen emellertid funnit att behovet av en

övergångsregel inte är så stort att det uppväger de problem, framför allt

administrativa sådana, som skulle vara förenade med en sådan regel. Vi

föreslår därför inte någon särskild övergångsregel.

Enligt nuvarande regler för folkpension i form av ålderspension finns

vissa särbestämmelser för beräkning av bosättningstid för dem som

omedelbart före den månad då de fyllde 65 år har haft hel förtidspension

eller hel särskild efterlevandepension. Såväl folkpension i form av

förtidspension som folkpension i form av efterlevandepension beräknas

liksom folkpension i form av ålderspension i förhållande till det bästa av

antalet tillgodoräknade bosättningsår eller antalet tillgodoräknade år

med pensionspoäng. Bosättningstid för förtidspension tillgodoräknas

dels för tiden från och med det år då den pensionsberättigade fyllde 16

år till och med året före pensionsfallet, dels för tiden därefter fram till

och med det år då den pensionsberättigade uppnår 64 års ålder. Den

senare perioden (den framtida bosättningstiden) beräknas endast under

vissa förutsättningar och då enligt särskilda regler. Motsvarande gäller

för efterlevandepension, dock att det är den avlidnes bosättningstid som

beräknas. Särbestämmelserna vid tillgodoräknande av bosättningstid för

den som ersätter förtidspension eller efterlevandepension med

ålderspension, innebär att denne som bosättningstid, i stället för den tid

som han eller hon skall tillgodoräknas för ålderspensionsändamål, får

tillgodoräkna sig samma tid som legat till grund för beräkning av

förtidspensionen respektive efterlevandepensionen om detta är

förmånligare. Syftet med bestämmelserna är att den utgående pensionen

inte skall minskas på grund av ändrad andelsberäkning. En motsvarande

regel bör gälla för garantipension, åtminstone tills vidare.

Förtidspensionssystemet har nyligen varit föremål för utredning.

Utredningens betänkanden Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet

(SOU 1997:166) och Ohälsoförsäkringen Övergångsbestämmelser

(SOU 1997:189) överlämnades till regeringen i slutet av år 1997 och

bereds för närvarande, efter remissbehandling, inom Social-

departementet. I mars i år överlämnade regeringen till riksdagen

propositionen 1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m., som bl.a.

innehåller förslag till riktlinjer för en reformering av reglerna om

ersättning vid varaktig medicinskt grundad arbetsoförmåga och en

beskrivning av den planerade fortsatta beredningen av frågan om en

reformering av hela systemet för sådan ersättning. Systemet för efter-

levandepension är för närvarande föremål för en särskild översyn

(dir. 1996:51). Behovet av den nu föreslagna regeln får eventuellt

övervägas på nytt när det står klart vilka regler som skall gälla i

framtiden för förtidspension och efterlevandepension.

Kvinnor som är födda år 1944 eller tidigare och som är berättigade

till änkepension enligt övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881)

om ändring i AFL eller som skulle ha varit berättigade till änkepension

från folkpensioneringen enligt nämnda övergångsregler om de inte hade

uppnått 65 års ålder när maken avled, bör vid beräkning av försäkringstid

för garantipension få möjlighet att utgå från makens försäkringstid om

så är mer fördelaktigt. En motsvarighet till en sådan

övergångsbestämmelse finns i dag. Det finns skäl för en sådan

bestämmelse även i framtiden. Vi föreslår således att en

övergångsbestämmelse med denna innebörd införs i det reformerade

ålderspensionssystemet.

I AFL finns idag ytterligare ett par kompletterande regler om tillgodo-

räknande av bosättningstid som vi inte föreslår skall få någon motsvarig-

het när det gäller försäkringstid för garantipension. Detta gäller bl.a.

bestämmelsen i 5 kap. 6 § första stycket d) AFL, som ger ett skydd för

vissa kategorier svenska medborgare, främst sådana med låga inkomster,

som arbetar utomlands för svenska arbetsgivare och under tiden utom-

lands inte tillgodoräknas bosättningstid i Sverige på grund av att de inte

kvarstår som folkbokförda under utlandsvistelsen. Genom

bestämmelsen tillgodoräknas som bosättningstid i Sverige all tid under

vilken en försäkrad haft inkomst av anställning eller annat

förvärvsarbete, även om årsinkomsten understiger ett basbelopp. En

annan sådan regel som återfinns i 5 kap. 6 § första stycket f) syftar

främst till att utgöra ett skydd för unga förtidspensionärer som studerar

utomlands. Därutöver finns en bestämmelse som avser endast tid före år

1993. För garantipensionen anser regeringen att det inte föreligger

behov av någon motsvarighet till nämnda bestämmelser.

Vad som nu sagts om tillgodoräknande av försäkringstid för garanti-

pension kommer inte att fullt ut kunna tillämpas vad avser EU/EES-

medborgare som arbetar i Sverige. Enligt förordning (EEG) nr 1408/71

om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenfö-

retagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (inne-

börden av förordningen redovisas närmare i avsnitt 9.3) omfattas dessa

personer av reglerna om svensk social trygghet även om de inte är

bosatta här. Den tid de arbetar i Sverige kommer de följaktligen att få

tillgodoräkna sig som försäkringstid, oavsett vad de svenska reglerna

föreskriver i detta avseende. Motsatta situationen gäller också, dvs. den

som visserligen bor i Sverige men som enligt nämnda förordning på

grund av arbete omfattas av den sociala tryggheten i ett annat land, får

inte samtidigt tillgodoräkna sig försäkringstid i Sverige. Motsvarande

förhållande gäller även i förhållande till vissa andra länder på grund av

konventionsförpliktelser.

6.2 Krav på tre års försäkringstid

Regeringens förslag: Garantipension skall utges endast till den som

har tillgodoräknats en försäkringstid för garantipension om minst tre

år.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Få remissinstanser har berört förslaget.

Pensionärernas Riksorganisation tillstyrker förslaget. Sveriges In-

dustriförbund förordar att den försäkringstid som en person skall ha

tillgodoräknats för att vara berättigad till garantipension skall vara sex år

i stället för tre. Industriförbundet befarar att riskerna för att personer

som redan gått i pension i ett annat land kan komma att upparbeta rätt till

ytterligare pension i Sverige trots att han eller hon inte har varit

yrkesverksam under tiden i Sverige kan förväntas bli större i takt med

den ökade internationella rörligheten, och framhåller att ett sätt att

minska dessa risker är att uppställa ett hårdare krav på minsta

försäkringstid för att få garantipension.

Skälen för regeringens förslag: För rätt till folkpension krävs att

den försäkrade antingen tillgodoräknats pensionspoäng för ATP i minst

tre år eller varit bosatt i Sverige i minst tre år. Pensionsarbetsgruppen

föreslog i sitt betänkande Reformerat pensionssystem (SOU 1994:20)

att en motsvarighet till den senare bestämmelsen skulle införas för rätt

till garantipension. I princippropositionen angavs endast att den närmare

utformingen av reglerna såvitt avser försäkringstid skulle beredas vidare

i linje med Pensionsarbetsgruppens förlag.

En minimiregel är nödvändig för att inte obetydlig anknytning till Sve-

rige skall ge rätt till garantipension. En beloppsregel är därvid olämplig

eftersom en sådan skulle innebära att den som har relativt hög inkomst-

grundad pension men mindre än 3,073 gånger prisbasbeloppet (den nivå

då garantipensionen för en ogift person är bortreducerad med den

utformning av garantipensionen som föreslås i denna proposition) inte

skulle få någon garantipension. Garantipensionen skulle nämligen i ett

sådant fall kunna bli så liten att den inte skulle betalas ut om en belopps-

regel infördes. Den angivna gränsen om 3,073 gånger prisbasbeloppet

för när garantipension skall kunna utges skulle då i praktiken bli lägre.

Någon beloppsregel bör med hänsyn till det anförda alltså inte införas,

utan som kvalifikationsregel bör gälla att garantipension utges endast till

den som kan tillgodoräknas en viss minsta försäkringstid för garantipen-

sion. Regeringen anser att denna tid i likhet med vad som gäller för folk-

pension och i enlighet med vad som föreslogs av Pensionsarbetsgruppen

bör bestämmas till tre år. Vi anser att det finns visst fog för de farhågor

som Industriförbundet gett uttryck för. En längre försäkringstid än tre år

skulle emellertid inte få någon effekt inom EU/EES-området, eftersom

de som omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 till följd av den s.k.

sammanläggningsprincipen i nämnda förordning kommer att som kvali-

fikationstid få tillgodoräkna sig även försäkringstider som har fullgjorts

i andra EU/EES-länder. För att sammanläggning skall kunna ske krävs

dock i vart fall en försäkringstid om ett år i Sverige. I samband med be-

redningen av förslaget till ny socialförsäkringslag (SOU 1997:72 En lag

om socialförsäkringar) kan dock komma att övervägas huruvida kravet på

en viss minsta försäkringstid bör sättas högre än tre år.

Mot bakgrund av det ovanstående föreslår vi att det för rätt till garanti-

pension införs en regel om att sådan pension skall utges endast till den

som har tillgodoräknats en försäkringstid om minst tre år.

6.3 Tidsperiod som försäkringstid kan avse

Regeringens förslag: Den tid som försäkringstid kan avse förläggs i

intervallet 25 64 år. Som intjänandetid skall dock få räknas även tid

mellan 16 och 24 års ålder om pensionsgrundad inkomst eller pen-

sionsgrundande belopp för förtidspension då har tillgodoräknats med

minst ett inkomstbasbelopp per år. Den sammanlagda

försäkringstiden för garantipension skall sättas ned till närmaste hela

antal år.

Promemorians förslag: Förslagen i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över för-

slagen.

Bohusläns allmänna försäkringskassa, Göteborgs allmänna

försäkringskassa och Pensionärernas Riksorganisation tillstyrker

förslagen.

Sveriges Pensionärsförbund anser att det tidsintervall som nu gäller

vid beräkning av bosättningstid att därvid bortses från tid före det år då

den pensionsberättigade uppnått 16 års ålder och tid efter det år då han

eller hon fyllt 64 år är relevant och att det bör tillämpas även för

garantipension. Förbundet framhåller att promemorians förslag innebär

att man inte får tappa ett enda år mellan 25 och 64 års ålder såvitt man

inte tjänat in pensionsgrundande inkomst under tidigare år.

Med hänvisning till uttalandena i riktlinjerna att det nya pensionssys-

temet skall inrymma stor flexibilitet vad gäller valet av pensionsålder

och ge drivkrafter till förvärvsarbete betonar Riksrevisionsverket (RRV)

att det bör övervägas om arbete efter 65 år skall ge rätt till

försäkringstid, eftersom garantipensionen har konstruerats för att ge

större drivkraft till arbete än vad som finns i det nuvarande

pensionssystemet. RRV framhåller att en person som förvärvsarbetar

efter fyllda 65 år i så fall kan tjäna in försäkringstid så att han eller hon

kan erhålla oreducerad garantipension.

Vad gäller kravet på att pensionsgrundad inkomst eller pensionsgrun-

dande belopp för förtidspension skall ha tillgodoräknats med minst ett

inkomstbasbelopp per år för att även tid mellan 16 och 24 års ålder skall

få tillgodoräknas som intjänandetid förespråkar Industriförbundet att

kravet redan från början, av statsfinansiella skäl och för att säkra lång-

siktig stabilitet, bör skärpas till att omfatta minst två inkomstbasbelopp

per år. Uppsala läns allmänna försäkringskassa anser att vid

bedömning av om tid mellan 16 och 24 års skall få tillgodoräknas som

intjänandetid bör hänsyn tas även till år då pensionsrätt tillgodoräknats

på grundval av andra fiktiva inkomster än pensionsgrundande belopp för

förtidspension, t.ex. pensionsgrundande belopp för barnår.

Östergötlands läns allmänna försäkringskassa anser att, om

förslaget att begränsa intjänandetiden för garantipension till intervallet

25 64 år genomförs, bör samma intjänandeperiod gälla även i fråga om

förtids- och efterlevandepension.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts angavs i de av

riksdagen antagna riktlinjerna för det reformerade pensionssystemet att

det för rätt till oavkortad garantipension i princip skall krävas 40 års bo-

sättning i Sverige mellan 16 och 65 års ålder. Vi har i avsnitt 6.1, i likhet

med vad som angavs i riktlinjerna, föreslagit att det för rätt till oreduce-

rad garantipension skall krävas 40 års försäkringstid. Av skäl som anges

i det följande finns det anledning att ånyo överväga om den tidsperiod

denna försäkringstid kan avse skall vara den som angetts i de antagna

riktlinjerna eller om en annan tidsperiod skall väljas.

Den huvudsakliga tanken bakom garantipensionssystemet är att tillför-

säkra äldre personer bosatta i Sverige en form av minimipension under

förutsättning att de före pensioneringen haft en rimlig anknytning till

Sverige. Utan ett sådant system skulle många äldre hänvisas till social-

tjänsten för sin försörjning på äldre dagar.

Som närmare kommer att beskrivas i avsnitt 9.3 kan garantipensionen

genom EG-rätten inte begränsas till personer som är bosatta i Sverige

utan måste betalas ut till alla personer som har förvärvat rätt till sådan

pension, är bosatta inom EU/EES-området och omfattas av förordningen

(EEG) nr 1408/71. Tills vidare gäller denna skyldighet endast personer

som någon gång under sitt liv varit förvärvsverksamma i något land inom

EU/EES-området. Begränsningen till förvärvsverksamma kan emellertid

väntas bli avskaffad inom en inte alltför avlägsen framtid.

Viktiga inslag i garantipensionssystemet kommer således eventuellt

inte att fungera inom EU/EES på det sätt som varit tänkt. Mot denna

bakgrund finns det anledning att överväga om det genom en delvis annan

konstruktion av reglerna för intjänande av garantipension än den som

skisserats i princippropositionen är möjligt att komma närmare den

huvudsakliga avsikten bakom systemet med garantipensionen.

En begränsning av den tid inom vilken garantipension kan tjänas in är

ett sätt att undvika att framför allt de grupper som lever och är för-

värvsverksamma utomlands och där tjänar in full pension kommer i åt-

njutande av garantipension. Beroende av längden på intjänandetiden för

rätt till oavkortad garantipension och vilken tidsperiod som väljs blir

effekterna något olika. En kort intjänandeperiod har fördelen att den kan

knytas till den förvärvsverksamma tiden i Sverige men nackdelen att

även få tillgodoräknandeår ger förhållandevis hög garantipension. Mot-

satta förhållandet gäller för en lång intjänandetid. För det fall den

möjliga intjänandetiden enligt de förslag som presenteras i det följande

inte är längre än den intjänandetid som krävs för rätt till oavkortad

garantipension kan det också finnas anledning att vara förhållandevis

generös vid angivandet av vilka tider som skall räknas som

försäkringstid.

En möjlighet att undvika ovan angivna problem som övervägts är att

utesluta år under ungdomstiden från de år som berättigar till garantipen-

sion. Om försäkringstid för garantipension börjar räknas först vid exem-

pelvis 25 års ålder kan det förhindras att en sådan exportabel pension

kan tjänas in genom enbart studier i Sverige under ungdomsåren. Den

främsta anledningen till den i princippropositionen föreslagna regeln

om intjänande från 16 års ålder torde vara att motsvarande regel i dag

gäller för intjänande av folkpension. Skillnaden mellan garantipension

som endast är en ålderspension och folkpension som även omfattar

förtids- och efterlevandepensioner är dock betydande. Om ungdomsåren

inte gav rätt till folkpension skulle underlag för beräkning av

förtidspension saknas vid invaliditet som inträffar under dessa år.

Försäkringstid för garantipension påverkar dock varken rätten till

förtidspension eller rätten till efterlevandepension. Ju senare i livet den

försäkringstid som skall grunda rätt till garantipension förläggs desto

större torde möjligheten vara att träffa i första hand den kategori som är

den huvudsakliga målgruppen för denna pension, nämligen personer som

har varit bosatta i Sverige under normalt förvärvsaktiv tid. Det kan i detta

sammanhang erinras om de regler som före införandet av rätten till

folkpension på grundval av bosättningstid mellan 16 och 64 års ålder

gällde för utländska medborgare bosatta i Sverige. Dessa fick rätt till

full svensk folkpension i form av ålderspension under förutsättning att

de varit bosatta i Sverige minst tio år från 16 års ålder varav minst fem

omedelbart före ansökan om ålderspension.

En nackdel med att begränsa möjlig tid för tillgodoräknande av försäk-

ringstid för garantipension till åldrarna 25 64 år, när intjänandetiden för

den inkomstgrundade ålderspensionen inleds vid 16 års ålder, är

emellertid att den som mellan 16 och 24 års ålder har tjänat in

inkomstgrundad ålderspension kommer att få sin garantipension

avtrappad mot denna pension även om tidsperioden inte kan utgöra

försäkringstid för garantipensionen. Särskilt påtaglig blir effekten för

den som endast får tillgodoräkna sig ett mindre antal år som

försäkringstid för garantipension men som har en inkomstgrundad

ålderspension intjänad under såväl dessa år som under de nio åren

mellan 16 och 24 års ålder. Den tid som tillgodoräknas för

garantipension kommer vid en sådan begränsning inte alltid att fullt ut

korrespondera med tid under vilken den inkomstgrundade pension som

trappar av garantipensionen har tjänats in. Detta gäller dock även i övrigt

i relationen mellan garantipensionen och den inkomstgrundade

ålderspensionen, eftersom garantipension är knuten till tillgodoräknande

av försäkringstid och inte till intjänandet av inkomstgrundad ålderspen-

sion. Med ett intervall på mellan 25 och 64 år då försäkringstid kan till-

godoräknas är effekten emellertid mer uttalad för tidsperioden 16 24 år

eftersom försäkringstid för garantipension då inte kan tillgodoräknas.

För övriga år finns ändå möjligheten till en korrespondens mellan år då

försäkringstid för garantipension tillgodoräknas och år med

pensionsgrundad inkomst.

För att undvika den skevhet som en begränsning till tid mellan 25 och

64 år för tillgodoräknande av försäkringstid följaktligen kan ge föreslår

vi att förutom dessa år som försäkringstid även år mellan 16 och 24 år

skall få räknas med under förutsättning att den pensionsberättigade, för-

utom att han eller hon uppfyllt villkoren beträffande försäkringstid i

övrigt, även har haft en viss minsta inkomst. Härmed bör avses pensions-

grundande inkomst och även pensionsgrundande belopp för förtidspen-

sion, eftersom förtidspension är att jämställa med sjukpenning som

enligt såväl nuvarande som föreslagna regler räknas som

pensionsgrundande inkomst. Så är emellertid inte fallet vad gäller sådana

fiktiva inkomster som pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring

och barnår. Regeringen anser därför inte, till skillnad från Uppsala läns

allmänna försäkringskassa, att hänsyn i detta sammanhang skall tas till

sådana pensionsgrundande belopp.

Den minimiinkomst som den pensionsberättigade skall ha haft för att

få räkna år mellan 16 och 24 år som försäkringstid för garantipension

bör uppgå till i vart fall ett inkomstbasbelopp för att inte omintetgöra

syftet med en begränsning till 25 64 år. Med inkomstbasbelopp avses

det nya basbelopp som, enligt förslag i propositionen om reformerade

regler för inkomstgrundad ålderspension, skall fastställas för första

gången år 2001, och som årligen skall omräknas med

inkomstutvecklingen i stället för, som prisbasbeloppet, med

prisutvecklingen. Det hade varit tänkbart att välja två inkomstbasbelopp

som minimigräns för att få en överensstämmelse med den inkomstgräns

som har föreslagits beträffande förvärvsvillkoret för rätt till

pensionsgrundande belopp för barnår och plikttjänstgöring. Det kan vara

en pedagogisk vinst med att ha lika inkomstgränser. Någon avsevärd

administrativ vinst torde dock inte föreligga eftersom uppgifter om

förvärvsinkomsten för varje år ändå måste bevaras för eventuell senare

omtaxering. Uppgifter om inkomsterna för intjänande av garantipension

måste också bevaras fram till dess garantipension lyfts medan

registreringen av inkomster för att uppfylla förvärvsvillkoret i och för

sig kan raderas efter det att villkoret är uppfyllt. Mot Industriförbundets

argument för att bestämma minimiinkomsten till två inkomstbasbelopp

bör ställas det faktum att med inkomstgränsen ett inkomstbasbelopp ges

den grupp som garantipensionen i första hand är avsedd för,

deltidsarbetande låginkomsttagare, möjlighet att tillgodoräknas

försäkringstid mellan 16 och 24 års ålder.

En annan lösning på de aktuella problemen skulle kunna vara att, för-

utom åren mellan 16 och 24 år, låta även åren mellan 60 och 64 år vara

beroende av intjänande av pensionsgrundande inkomst eller pensions-

grundande belopp för förtidspension. Härigenom skulle kunna undvikas

att en person som redan i ett annat land än Sverige, i vilket gäller en

lägre pensionsålder än här i riket, tjänat in rätt till oavkortad pension,

pensioneras i det andra landet vid 60 års ålder och därefter flyttar till

Sverige och här under några år tillgodoräknas försäkringstid för

garantipension. Med denna lösning tillgodoräknas den som flyttar till

Sverige som 60-åring inte någon försäkringstid om han eller hon inte

samtidigt arbetar i viss omfattning. En sådan regel skulle dock innebära

att den som inte under minst fem år mellan 16 24 års ålder och 60 64

års ålder tjänar in en pensionsgrundande inkomst eller ett

pensionsgrundande belopp för förtidspension om minst ett

inkomstbasbelopp per år, inte har möjlighet att tjäna in rätt till oavkortad

garantipension.

Med hänsyn till det sistnämnda framstår den senare lösningen som

mindre tilltalande. På grund härav och mot bakgrund av vad som i övrigt

redovisats ovan föreslår vi sammanfattningsvis följande.

Den tid under vilken försäkringstid för garantipension kan tillgodoräk-

nas begränsas till 40 år. Eftersom den möjliga tiden för sådant tillgodo-

räknande så långt är möjligt bör förläggas till den tid som normalt utgör

förvärvstid föreslår vi att den förstnämnda tiden förläggs till intervallet

25 64 år. Därutöver bör införas en särregel som innebär att som försäk-

ringstid får räknas även tid mellan 16 och 24 års ålder om den pensions-

berättigade då haft en viss minsta inkomst. Med hänsyn till vad som an-

förts ovan finner vi att övervägande skäl talar för att inkomstgränsen bör

bestämmas till ett inkomstbasbelopp per år. Vi föreslår således att även

tid mellan 16 och 24 års ålder får tillgodoräknas som försäkringstid om

pensionsgrundad inkomst eller pensionsgrundande belopp för

förtidspension då har tjänats in med minst ett inkomstbasbelopp per år.

Kravet på viss minimiinkomst måste vara uppfyllt för varje år som på

detta sätt skall tillgodoräknas som försäkringstid. För det fall

studiemedlen i framtiden blir beskattade, vilket diskuterats, och på grund

därav höjs, bör övervägas en höjning av inkomstgränsen till två

inkomstbasbelopp. I likhet med vad som nu gäller i fråga om

bosättningstid skall, sedan samtliga tillgodoräknade försäkringstider för

garantipension har lagts samman, en avrundning ske nedåt till helt antal

år.

Vi har övervägt om, såsom Riksrevisionsverket förslagit, även tid

efter det att den enskilde uppnått 65 års ålder skall kunna tillgodoräknas

som försäkringstid för garantipension om den enskilde då tjänat in

pensionsgrundande inkomst. Även om garantipension skall kunna tas ut

efter 65 års ålder får för sådan pension anses gälla en fast pensionsålder

vid 65 år. På grund härav bör, enligt vår uppfattning, den anknytningstid

till Sverige som garantipensionen grundas på förläggas till tiden före 65

års ålder. Vi menar att det mått av flexibilitet som det reformerade

ålderspensionssystemet skall präglas av såvitt gäller tidpunkten för

pensioneringen uppfylls bl.a. genom att det inte finns någon övre

åldersgräns för intjänande av inkomstgrundad ålderspension. Med

hänsyn till det anförda och då en möjlighet att få tillgodoräkna även tid

efter 65 års ålder som försäkringstid för garantipension skulle innebära

ökad administration för garantipensionen lämnar vi inte något sådant

förslag.

Huruvida den i detta avsnitt föreslagna intjänandeperioden, som Öster-

götlands läns allmänna försäkringskassa förordat, bör gälla även i fråga

om förtidspension och efterlevandepension får behandlas i samband

med beredningen av frågan om framtidens system för ekonomisk

ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga respektive beredningen

av det kommande förslaget till ny konstruktion av

efterlevandepensioneringen.

7 Beräkning av garantipension

7.1 Inledning

I avsnitt 4 har lämnats en redogörelse för de beräkningsregler vad gäller

garantipensionen som föreslogs i princippropositionen respektive i

Ds 1997:66. Den ändrade garantipensionsmodell som föreslogs i

Ds 1997:66 motiverades med att den i större utsträckning skulle stimu-

lera arbetsutbudet bland förvärvsarbetande med låga inkomster. Rege-

ringen ansluter sig till de motiv för en, jämfört med de av riksdagen an-

tagna riktlinjerna, ändrad konstruktion av garantipensionen som fördes

fram i promemorian. Vårt förslag till konstruktion av garantipensionen

utgår från förslaget i Ds 1997:66, men har modifierats i vissa delar.

Närmast i detta avsnitt beskrivs den konstruktion av garantipensionen

som regeringen föreslår skall gälla för personer födda år 1938 eller se-

nare. Därefter följer en redogörelse för vilka inkomster som vi föreslår

skall medföra reducering av garantipensionen samt hur garantipensionen

föreslås beräknas då den pensionsberättigade har kortare försäkringstid

än 40 år. I avsnitt 7.5 redogör vi för vårt förslag till hur garantipensionen

skall beräknas i fall då inkomstgrundad ålderspension tas ut vid annan

tidpunkt än under 65-årsmånaden. Slutligen beskrivs vad som enligt vårt

förslag skall gälla vid partiellt uttag av ålderspension.

7.2 Konstruktion av garantipensionen

Regeringens förslag: Garantipensionen skall för en ensamstående

pensionär, född år 1938 eller senare, beräknas med utgångspunkt från

en basnivå om 2,13 gånger prisbasbeloppet. Denna basnivå skall trap-

pas av med ett belopp som motsvarar 100 % av den inkomstgrundade

ålderspensionen till den del denna inte överstiger 1,26 gånger

prisbasbeloppet. För inkomstgrundad pension därutöver skall en av-

trappning göras med ett belopp motsvarande 48 %.

För en gift pensionär, född år 1938 eller senare, skall basnivån vara

1,90 gånger prisbasbeloppet. På motsvarande sätt som för ensamstå-

ende görs en avtrappning från basnivån med ett belopp som motsvarar

100 % av den inkomstgrundade ålderspensionen upp till 1,14 gånger

prisbasbeloppet och med ett belopp som motsvarar 48 % av den

inkomstgrundade pensionen till den del denna pension överstiger

1,14 gånger prisbasbeloppet.

Med inkomstgrundad ålderspension skall jämställas vissa andra ty-

per av pension.

Med gift likställs den som sammanbor med någon med vilken han

eller hon har varit gift eller har eller har haft barn.

Med ogift likställs den som är gift men stadigvarande lever åtskild

från sin make, om inte särskilda skäl föranleder annat.

Rätten till garantipension och storleken av denna skall prövas lö-

pande.

Promemorians förslag: I Ds 1997:66 föreslogs en

garantipensionsmodell med något annorlunda avtrappningsprocent

100 % upp till 1,45 respektive 1,28 gånger prisbasbeloppet och därefter

42 % avtrappning.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser är positiva till den

garantipensionsmodell som föreslogs i departementspromemorian och

anser bl.a. att den ger ett bättre utfall vad gäller marginaleffekter än

princippropositionens förslag. Andra remissinstanser förordar i stället

den modell som föreslogs i princippropsitionen.

Pensionärernas Riksorganisation (PRO) tillstyrker promemorians

förslag om beräkning av garantipension. PRO konstaterar med

tillfredsställelse att basnivåerna i förslaget till garantipension har satts

på en sådan nivå att troligtvis ingen kommer att få sämre nettopension

efter skatt än med folkpension och pensionstillskott. Också Sveriges

Pensionärers Riksförbund (SPRF) tillstyrker i princip förslagen i

departementspromemorian, men framför ett antal synpunkter på

förslagen. SPRF anser bl.a. att den årliga omräkningen av

garantipensionen bör vara utformad på ett sådant sätt att garantinivån tid

efter annan inte behöver höjas för följsamhet mot standardutvecklingen

på motsvarande sätt som skett i nuvarande folkpensionssystem genom

införande av och återkommande höjningar av pensionstillskott. Att

omräkna garantinivån med prisbasbelopp synes, enligt SPRF, inte utgöra

någon garanti mot detta.Vidare framhåller SPRF att det är viktigt att den

stimulans till ökad arbetsinsats som det nya ålderspensionssystemet är

tänkt att medföra också resulterar i en ökning av den utbetalda

pensionen. SPRF anser att själva basnivån för garantipension skall vara

densamma för ensamstående som för gift/sammanboende.

Arbetsgivarverket är positivt till promemorians förslag till

garantipension och framhåller att de marginaleffekter som

ofrånkomligen uppstår bör koncentreras till så låga inkomstnivåer som

möjligt. Landstingsförbundet förordar promemorians modell till

garantipension, då den bättre svarar mot ett försäkringsmässigt samband

mellan avgifter och pension, i vart fall för flertalet av de försäkrade.

Också Svenska kommunförbundet och Länsrätten i Göteborgs och

Bohus län tillstyrker det aktuella förslaget till modifierade regler för

garantipension. Även Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och

Offentliganställdas Förhandlingsråd (OFR) tillstyrker promemorians

förslag, om än med en viss tvekan. TCO och OFR anser å ena sidan att

den nya modellen ger bättre utbyte för fler och menar att i framtiden är

det få som kommer att ha en riktig låg inkomstgrundad ålderspension. Å

andra sidan, menar TCO och OFR, innebär förslaget att principen om att

arbete alltid lönar sig är bruten. Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO) är kritisk till förslaget att nivån för

grundtryggheten nu sätts högre än i nuvarande system. SACO anser

vidare att målsättningen att begränsa marginaleffekterna är viktig,

framför allt för att betona att det även ur pensionssynpunkt alltid skall

löna sig att arbeta. Enligt SACO kan förslaget kritiseras för att det

uppsatta målet inte nås. Socialdemokratiska kvinnoförbundet ansluter

sig i princip till den i promemorian föreslagna utformningen av garanti-

pensionen. Förbundet konstaterar att förändringarna jämfört med

princippropositionens förslag bl.a. innebär att nivån har höjts för dem

utan inkomstgrundad pension och vill i det sammanhanget påpeka att

pensionssystemet måste byggas upp på ett sådant sätt att lönearbete

alltid premieras.

Industriförbundet konstaterar att de föreslagna förändringarna i

garantipensionen innebär att marginaleffekterna höjs för låga nivåer på

den inkomstrelaterade pensionen och minskas för något högre nivåer.

Förbundet tillstyrker i princip denna omfördelning, men anser att

nivåerna bör anpassas nedåt. Förbundet framhåller att det är viktigt att

grundskyddet är begränsat till sin omfattning för att inte undergräva

pensionssystemets karaktär av inkomstrelaterat och avgiftsbestämt

system. För höga nivåer i garantipensionerna gör det mindre lönsamt för

vissa låginkomstgrupper att arbeta och betala in avgifter under sin

förvärvsaktiva tid. Förbundet påpekar vidare att för höga nivåer i

garantipensionerna utgör en direkt belastning på statsfinanserna.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) avstyrker höjningen av den

föreslagna garantipensionen eftersom garantipensionen härigenom

kommer att få en för stor tyngd inom det reformerade

pensionssystemet. En höjning av garantipensionen leder till att det

reformerade pensionssystemet får en icke önskvärd minskning av

försäkringsmässigheten och motsvarande ökning av fördelningsinslaget.

SAF påpekar också att om förslaget genomförs kommer den via

statsbudgeten finansierade garantipensionen att omfatta fler människor

och därmed bli dyrare.

Landsorganisationen i Sverige (LO) är negativ till promemorians

förslag till garantipension och kräver en återgång till den ursprungliga

modellen. LO framför att marginaleffekten vid låga inkomster höjs från

75 till 100 %, vilket innebär att en stor del av LO:s medlemmar, framför

allt deltidsarbetande kvinnor, inte får ut någonting av sina intjänade pen-

sionsrätter. Även Riksrevisionsverket (RRV) är negativt till

avtrappningsgraden i det aktuella förslaget till garantipension. RRV

anser att förslaget att höja avtrappningsgraden till 100 % av

inkomstgrundad pension upp till 1,45 prisbasbelopp, inte är förenligt

med riktlinjerna för reformen och att avtrappningen bör vara partiell för

samtliga inkomstnivåer. För övrigt tillstyrker RRV promemorians

förslag att sänka marginaleffekterna för inkomster över 1,45

prisbasbelopp. Försäkringsförbundet är negativt till promemorians

förslag till garantipension, med motivet att den föreslagna höjningen av

nivån innebär en förskjutning bort från det försäkringsmässigt

uppbyggda systemet.

Försäkringskasseförbundet påpekar att det i promemorian finns

regler som avviker från dagens lagstiftning inom

socialförsäkringsområdet bl.a. beträffande vem som skall likställas med

gift pensionsberättigad. Förbundet, liksom Uppsala läns allmänna

försäkringskassa, anför att samma makebegrepp bör gälla inom hela

socialförsäkringssystemet och att reglerna att sammanboende betraktas

som makar om de är folkbokförda på samma adress, som fr.o.m. den 1

april 1998 gäller i fråga om bostadstillägg till pensionärer, bör gälla

även i fråga om garantipension.

Skälen för regeringens förslag: I Ds 1997:66 föreslogs en garanti-

pensionsmodell som jämfört med princippropositionens förslag bl.a.

innebar en annorlunda avtrappning mot den inkomstgrundade pensionen.

För låga inkomster skärptes avräkningen och föreslogs ske krona för

krona, medan avräkningen mildrades i högre inkomstlägen. Syftet med

den annorlunda avtrappningen var att öka möjligheterna för personer

med något starkare anknytning till arbetsmarknaden att förbättra sin pen-

sion. De lägre marginaleffekterna beräknades gynna bl.a. personer som

varit deltidsarbetande. Emellertid har förslaget under

remissbehandlingen fått kritik på just denna punkt. LO hävdar att framför

allt många deltidsarbetande kvinnor återfinns i sådana inkomstlägen att

för dem har avtrappningen av garantipensionen höjts från ett belopp

motsvarande 75 % till 100 % av den framtida inkomstgrundade

ålderspensionen, vilket innebär att de inte skulle få något som helst

utbyte av sitt förvärvsarbete i pensionshänseende.

Regeringen anser det angeläget att en ökad arbetsinsats skall få utslag

på den framtida ålderspensionen även i lägre inkomstlägen och att det

därför är viktigt att i möjligaste mån nedbringa de marginaleffekter som

oundvikligen uppstår. Strävandena att på så sätt stärka drivkraften till

ökat förvärvsarbete bör enligt regeringens mening främst koncentreras

till de inkomstnivåer där det kan förväntas att personer med en fastare

anknytning till arbetsmarknaden återfinns. I princip anser vi således att

den garantipensionsmodell som föreslogs i Ds 1997:66 har en mer

ändamålsenlig konstruktion än den modell som föreslogs i

princippropositionen. Med hänsyn till de remissynpunkter som LO

framfört vill vi dock föreslå en något förändrad avtrappningsmodell

jämfört med förslaget i Ds 1997:66. Genom att övergå från 100 %

avräkning till en lägre avräkningsprocent vid en lägre inkomst undviks att

deltidsarbetande med en stadig anknytning till arbetsmarknaden får hela

sin intjänade pension avräknad mot garantipensionen. I den

garantipensionsmodell som vi föreslår skall därför avräkning krona för

krona endast göras så länge den inkomstgrundade pensionen understiger

för ogifta 1,26 och för gifta pensionärer 1,14 gånger prisbasbeloppet.

En inkomstgrundad ålderspension på den nivån motsvarar vad en person

som förvärvsarbetat större delen av livet med en månadsinkomst

motsvarande ca 5 000 kr kan förväntas erhålla. Ålderspensionärer med

lång tids förvärvsarbete bakom sig torde därmed i de flesta fall komma

att ha en inkomstgrundad pension som ligger över dessa nivåer. Bland

blivande ålderspensionärer beräknas de flesta vara berättigade till en

högre inkomstgrundad pension. Det framgår av figur 7.1, som visar en

förväntad inkomstfördelning år 2010 för ålderspensionärer som

omfattas av det reformerade systemet.

Figur 7.1 Ålderspensionärer i åldersgruppen 65 72 år fördelade

efter storleken på den inkomstgrundade pensionen. Beräknad

fördelning år 2010

Inom det nuvarande pensionssystemet är grundskyddet i form av pen-

sionstillskott och särskilt grundavdrag vid beskattning helt bortreducerat

vid en pensionsinkomst (allmän pension och eventuell tjänstepension)

på ca 3 gånger prisbasbeloppet för en ogift ålderspensionär och ca

2,7 gånger prisbasbeloppet för en gift ålderspensionär år 1998.

Detsamma har gällt för garantipensionen enligt de modeller som

föreslogs i princippropositionen respektive Ds 1997:66. Vi anser att

dessa inkomstnivåer inte bör höjas. Det innebär att för en ogift

ålderspensionär skall garantipensionen avräknas mot en så stor andel av

pensionen som överstiger 1, 26 gånger prisbasbeloppet att

garantipensionen är helt bortreducerad vid en pensionsinkomst på ca 3

gånger prisbasbeloppet. Motsvarande skall gälla för en gift pensionär

avseende de belopp som nämnts tidigare för gifta. För att uppnå detta

måste avtrappningsprocenten i högre inkomstlägen skärpas till 48 %

jämfört med 42 % enligt förslaget i Ds 1997:66.

Jämfört med den garantipensionsmodell som föreslogs i

princippropsitionen har således basnivån höjts med 0,03 gånger

prisbasbeloppet i den modell som vi föreslår. Den avräkning krona för

krona som vi föreslår för låga inkomster medför en lägre sammanlagd

pensionsnivå för pensionärer med låg inkomstgrundad pension än enligt

princippropositionens förslag. För pensionärer som tjänat in en något

högre pension (överstigande ca 1,9 för en ogift pensionär respektive ca

1,7 gånger prisbasbeloppet för en gift pensionär) ger vårt förslag

däremot en högre sammanlagd pension.

Den garantipension som vi föreslår har således följande konstruktion.

Basnivån för en ogift pensionär motsvarar 2,13 gånger prisbasbeloppet.

Basnivån avräknas krona för krona mot inkomstgrundad ålderspension

upp till 1,26 gånger prisbasbeloppet. För inkomstdelar över 1,26 gånger

prisbasbeloppet sker avräkning med ett belopp motsvarande 48 % av

dessa. För en gift pensionär är basnivån 1,90 gånger prisbasbeloppet.

För inkomstgrundad pension upp till 1,14 gånger prisbasbeloppet

avtrappas basnivån med 100 %. Inkomstdelar över denna nivå beaktas till

48 % vid avräkningen. Vid beräkning av garantipension bör med

inkomstgrundad ålderspension jämställas vissa andra typer av pension. I

avsnitt 7.3 redogör vi för vårt förslag i detta hänseende.

Förslaget innebär exempelvis att för en ogift pensionär som har tjänat

in en inkomstgrundad ålderspension om 1,0 gånger prisbasbeloppet

kommer basnivån för garantipensionen att reduceras med hela detta

belopp. Den totala pensionen motsvara för denna pensionär 2,13 gånger

prisbasbeloppet, varav 1,0 gånger prisbasbeloppet i inkomstgrundad pen-

sion och ett tillskott genom garantipensionssystemet med 1,13 gånger

prisbasbeloppet.

En annan pensionär som har tjänat in en pension på 2,5 gånger pris-

basbeloppet får en reduktion av basnivån med 100 % av pensionen upp

till 1,26 gånger prisbasbeloppet. Resterande del av garantipensionen

(0,87 gånger prisbasbeloppet) skall minskas med 48 % av den del av den

inkomstgrundade pensionen som överstiger 1,26 gånger prisbasbelop-

pet, dvs. med 48 % av 1,24 gånger prisbasbeloppet. För denna pensionär

blir därmed den totala pensionen 2,7748 gånger prisbasbeloppet, bestå-

ende av 2,5 gånger prisbasbeloppet i inkomstgrundad pension och ett

tillskott från garantipensionssystemet med 0,2748 gånger prisbasbelop-

pet.

Den garantipension som vi nu föreslår avser pensionärer som

omfattas av det reformerade ålderspensionssystemets intjänanderegler,

dvs. personer födda år 1938 eller senare. Frågan om en garantipension,

s.k. övergångsvis garantipension, för äldre årsklasser är föremål för

utredning.

I likhet med vad som gäller i nuvarande regelsystem och i enlighet

med de av riksdagen antagna riktlinjerna föreslår vi således att en högre

basnivå skall gälla för ogifta pensionärer än för gifta. Vad gäller frågan

vem som skall likställas med gift pensionsberättigad har bl.a. Försäk-

ringskasseförbundet påpekat att samma makebegrepp bör gälla inom

hela socialförsäkringen. Fr.o.m. 1 april 1998 gäller ett annat make-

begrepp i fråga om bostadstillägg för pensionärer än vad som gäller för

folkpensionen. I fråga om garantipension finner vi emellertid inget skäl

att nu föreslå en annan definition än vad som i dag gäller för folkpensio-

nen och som också föreslagits gälla inom det reformerade systemet

(6 kap. 17 § lagen [1998:000] om inkomstgrundad ålderspension ). Vid

tillämpning av reglerna om garantipension föreslår vi således att en pen-

sionsberättigad som stadigvarande sammanbor med någon med vilken

han eller hon har varit gift eller har eller har haft barn skall likställas

med en gift pensionsberättigad. En gift pensionsberättigad som inte

sammanbor med sin make skall likställas med ogift, om inte särskilda

skäl föranleder annat.

Grundskyddets basnivå, som uppgår till 2,13 gånger prisbasbeloppet

för en ogift och 1,90 gånger prisbasbeloppet för en gift pensionär, mot-

svarar i 1998 års prisläge 77 532 kr respektive 69 160 kr per år (6 461

kr respektive 5 763 kr per månad). I det reformerade pensionssystemet

kommer en pensionär således att alltid få minst detta belopp i årspen-

sion, som beskattas som vanlig förvärvsinkomst. Framöver kommer så-

ledes pensionärer inte att som nu särbehandlas i skattehänseende, utan

för dem skall gälla samma inkomstskatteregler som för icke pen-

sionärer.

Vid jämförelse med grundskyddet i nuvarande regelsystem bör

beaktas att regeringen i 1998 års ekonomiska vårproposition föreslår att

fr.o.m. år 2000 skall det fastställda prisbasbeloppet användas vid

beräkning av pensionsförmånernas storlek. År 2003, då de första

garantipensionerna kommer att betalas ut, skall således det fastställda

prisbasbeloppet, i stället för ett med 2 % minskat prisbasbelopp,

användas vid beräkning av folkpension och ATP. Med beaktande härav

kan konstateras att garantipensionens basnivåer netto efter skatt ger ett

något högre grundskydd än dagens folkpension och pensionstillskott för

pensionärer bosatta i kommun med en kommunalskatt understigande

33,5 %. För en pensionär bosatt i kommun med genomsnittlig

kommunalskatt, 31,66 %, innebär basnivån en nettopension som är ca 1

200 kr högre per år än det grundskydd som gäller för ålderspensionärer

enligt nuvarande regelsystem men beräknat med det fastställda

prisbasbeloppet.

I figur 7.2 visas skillnaden i pensionsnivå efter skatt mellan

reformerat och nuvarande regelsystem för en ålderspensionär som är

berättigad till garantipension med den konstruktion som vi föreslår.

Jämförelsen förutsätter att den inkomstgrundade pensionen är lika stor i

de två systemen. Vidare förutsätts att pensionären inte har några andra

inkomster utöver den allmänna pensionen. Figurerna avser en ogift

respektive en gift ålderspensionär bosatt i kommun med en skattesats på

31,66 %, vilket motsvarar ett genomsnitt för riket.

Figur 7.2 Skillnad efter skatt mellan reformerat och nuvarande

system om den inkomstgrundade pensionen är densamma i båda

systemen. Det fastställda prisbasbeloppet har tillämpats.

Kommunalskatt 31,66 %

Ogift pensionär

Gift pensionär

Jämförelsen ovan gäller som nämnts för pensionärer med enbart allmän

pension. De allra flesta löntagare har, utöver inkomstgrundad pension

från det allmänna systemet, även rätt till viss tjänstepension. Tjänste-

pensionen reducerar grundskyddet i form av det särskilda grundavdraget

vid beskattning i dagens system men påverkar inte garantipensionen i det

reformerade systemet. Om pensionären samtidigt uppbär tjänstepension

blir således (för given storlek på den allmänna inkomstgrundade

ålderspensionen) skillnaden i pensionsinkomst efter skatt större än vad

figur 7.2 visar.

Grundskyddet syftar bl.a. till att garantera alla pensionärer en lägsta

standard, som ger en rimlig levnadsnivå. Det finns därför enligt vår me-

ning inte skäl att räkna upp garantipensionsnivåerna eller de föreslagna

avtrappningsintervallen med ett index som mäter standardutvecklingen

eller utgör ett följsamhetsindex på det sätt som föreslagits skall gälla

för de inkomstgrundade ålderspensionerna från fördelningssystemet

inom det reformerade pensionssystemet. I stället föreslår regeringen att

garantipensionsnivåerna och avtrappningsintervallen knyts till

prisbasbeloppet, dvs. räknas upp år från år med prisindex.

Detta kommer att innebära att den inkomstgrundade pensionen och ga-

rantipensionen kommer att utvecklas på olika sätt och att därför garanti-

pensionsbeloppet i vart fall vid ingången av nytt kalenderår kan föränd-

ras. En konsekvens av att uppräkningen av de olika pensionsförmånerna

sker på skilda sätt kan vid hög tillväxt bli att det ett år utges ett visst

till-

skott från garantipensionssystemet men att detta faller bort året efter

därför att den inkomstgrundade pensionen blivit högre och överstiger

den nivå där tillskott i form av garantipension kan utges. Även den

omvända situationen kan naturligtvis inträffa.

7.3 Pensionsinkomster som medför reducering av

garantipensionen

Regeringens förslag: Garantipensionen skall räknas av mot den in-

komstgrundade ålderspensionen. Avräkning skall vidare göras mot

efterlevandepension i form av övergångsvis utgiven änkepension från

ATP och viss utländsk pension.

Vid uttag av inkomstgrundad pension vid 65 års ålder reduceras ga-

rantipensionen med hänsyn till faktiskt utgående inkomstgrundad ål-

derspension. Dock skall faktisk premiepension inte beaktas. I stället

skall beräknas en inkomstgrundad pension som om pensionsrätten i

sin helhet tillgodoräknats inom fördelningssystemet och utan beak-

tande av att överföring av pensionsrätt kan ha skett.

I fall då den inkomstgrundade pensionen betalas ut med ett lägre

belopp på grund av att ålderspensionsavgift (tidigare tilläggspen-

sionsavgift) och allmän pensionsavgift inte fullt ut betalats för in-

komst av annat förvärvsarbete räknas garantipensionen av mot den

inkomstgrundade pension som skulle ha utgetts om samtliga avgifter

hade betalats.

Tjänstepensioner skall inte beaktas vid beräkning av garantipension.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland LO, TCO, SAF,

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Arbetsgivarverket och

Statens löne- och pensionsverk, är uttalat positiva till att

tjänstepensionerna inte skall beaktas vid beräkning av garantipension.

Också Försäkringsförbundet välkomnar förslaget att

tjänstepensioner inte skall beaktas vid beräkning av garantipension.

Däremot är förbundet negativt till att det faktiska utfallet för

premiepension inte skall beaktas vid beräkning av garantipension.

Förbundet menar att det därmed krävs en god tillväxt i ekonomin om inte

pensionssystemets försäkringsmässighet helt skall urholkas. Förbundet

framför vidare att detta får som konsekvens att vid låg tillväxt en växande

andel av pensionärskollektivet kommer att erhålla garantipension, fastän

de har omfattande premiepensioner. Därmed förtar, enligt förbundet, en

garantipension av detta slag mycket av grundtankarna i hela

pensionsreformen.

Riksskatteverket konstaterar att garantipensionen blir enklare att be-

räkna och mer förutsägbar om tjänstepensioner och faktisk premiepen-

sion inte skall beaktas. Verket anser vidare att det bör klargöras vilka

slag av utländska pensioner som skall beaktas i beräkningen av garanti-

pensionen. Östergötlands läns allmänna försäkringskassa påpekar i

detta sammanhang att utländsk förtidspension utbetalas efter 64 års

ålder i de fall pensionsåldern i landet i fråga är högre än 65 år.

Försäkringskassan anser vidare att det bör övervägas om inte utländsk

änkepension skall samordnas med garantipension när svensk

änkepension från ATP föreslås samordnas.

Sveriges Pensionärers Riksförbund avstyrker samordning av

änkepension från ATP med garantipension med motiveringen att

änkepension är en av maken intjänad pensionsrätt som bör vara

oantastlig.

Skälen för regeringens förslag: Enligt princippropositionens

förslag skall garantipensionen avräknas mot allmän pension i form av

inkomstgrundad ålderspension och övergångsvis utgiven änkepension

från ATP samt viss utländsk pension.

Enligt förslaget i princippropositionen skall vidare garantipensionen

räknas av mot tjänstepensioner på samma sätt som mot inkomstgrundad

ålderspension. Förslaget hade kritiserats under den föregående remiss-

behandlingen. En slopad samordning mellan garantipensioner och

tjänstepensioner skulle emellertid bli mycket kostnadskrävande och

regeringen såg då inga ekonomiska möjligheter att lämna ett sådant för-

slag. Det aviserades dock att frågan skulle bli föremål för särskilda

överväganden i den fortsatta beredningen av reformen. De fortsatta

övervägandena har resulterat i bedömningen att garantipensioner inte bör

avräknas mot tjänstepensioner. I proposition 1997/98:151

Inkomstgrundad ålderspension, m.m. föreslår regeringen vissa

besparingar inom den inkomstgrundade ålderspensionen för att

finansiera en slopad samordning mellan garantipension och

tjänstepensioner. Enligt det förslag som regeringen nu lägger fram skall

därför garantipension inte avräknas mot tjänstepensioner.

Enligt regeringens förslag skall inkomstgrundad ålderspension redu-

cera garantipensionen. För personer i mellangenerationen, dvs. de som

är födda åren 1938 1953, består den inkomstgrundade ålderspensionen

av en viss andel pension enligt det reformerade systemets regler och

resterande andel i princip beräknad enligt dagens folkpensions- och

ATP-regler. Beträffande pensionärer i dessa åldersgrupper behandlas

alltså också folkpensionsdelen som inkomstrelaterad pension. Vidare

tillförsäkras personer i mellangenerationen, genom en särskild

garantiregel, rätt att alltid få en inkomstgrundad pension som

storleksmässigt motsvarar den folkpension (beräknad i trettiondelar)

och tilläggspension som de skulle ha erhållit om de vid ingången av år

1995 hade varit 65 år och pensionen hade beräknats helt enligt

nuvarande regelsystem och på grundval av de pensionsrättigheter som

tjänats in fram t.o.m. år 1994. I den mån en pensionär i mellan-

generationen får sin inkomstgrundade pension höjd till följd av den

särskilda garantiregeln betraktas även detta garantitillägg som inkomst-

grundad pension vid avtrappningen av garantipensionen.

Garantipensionen skall avräknas mot inkomstgrundad ålderspension

såväl från fördelningssystemet som från premiepensionssystemet.

Emellertid medför beräkning av den premiepension som skall reducera

garantipensionen vissa problem, bl.a. på grund av att en fiktiv beräkning

av premiepensionen måste göras i vissa fall. Detta gäller bl.a. i de fall

premiepensionen tas ut tidigare eller senare än pensionen från fördel-

ningssystemet eller då den pensionsberättigade valt efterlevandeskydd.

Om i stället den faktiskt utgående premiepensionen skulle reducera ga-

rantipension i dessa fall skulle exempelvis den som har valt efterlevan-

deskydd och därför får en lägre premiepension erhålla en högre garanti-

pension än den som inte har valt efterlevandeskydd. Vidare skall enligt

vårt förslag överföring av pensionsrätt för premiepension inte påverka

beräkningen av garantipensionen. En fiktiv beräkning skulle således

krävas även i sådana fall. Ett sätt att undvika problem av det här slaget är

att inte alls ta hänsyn till premiepensionen som sådan utan i stället be-

räkna den inkomstgrundade pensionen från fördelningssystemet, in-

komstpensionen, efter avgiftssatsen 18,5 %. Det innebär således att

premiepensionen beräknas med samma delningstal och i övrigt enligt

samma regler som gäller för inkomstpensionen. Ingen hänsyn kommer

då att tas till faktisk avkastning hos respektive förvaltare. En särskilt hög

avkastning kommer inte att reducera garantipensionen, utan innebära ett

extra tillskott för den enskilde. Inte heller kommer ett ovanligt dåligt ut-

fall för den enskilde att täckas av en högre garantipension. Att alltid

beräkna den inkomstgrundade pensionen som en inkomstpension med

avgiftssatsen 18,5 % framstår som förhållandevis enkelt och torde ur

administrativ synvinkel vara det lämpligaste sättet att hantera en fiktiv

premiepensionsberäkning.

Regeringen föreslår därför att vid beräkning av garantipensionen skall

den faktiska premiepensionen inte beaktas, utan i stället skall inkomst-

pensionen räknas upp så att den motsvarar vad som skulle ha utgetts om

hela pensionsrätten om 18,5 % av pensionsunderlaget (för mellangene-

rationen aktuellt antal tjugondelar därav) hade utgjort grund för denna

pension.

Metoden får anses godtagbar så länge premiepensionen på grund av

övergångsbestämmelserna och den s.k. tjugondelsinfasningen är en

mycket liten del av den sammanlagda ålderspensionen. Den innebär som

ovan nämnts klara förenklingar. Den har emellertid nackdelar bl.a. ge-

nom att den enskilde kan uppfatta det som oskäligt att garantipensionen

reduceras med hänsyn till en högre pension än den faktiska, vilket inträf-

far om avkastningen inom premepensionssystemet är lägre än de index-

uppräkningar som görs inom fördelningsystemet. En annan konsekvens

är att en pensionär som har lägre faktisk inkomstgrundad pension än en

annan pensionär kan få lägre garantipension än denne, vilket kan uppfat-

tas som orättvist. I det korta perspektivet har vi dock ansett förenk-

lingsskälen väga tyngre. På längre sikt är dock denna metod mindre

lämplig. Inriktningen bör vara att uppnå en så nära koppling som möjligt

mellan faktiskt utgående pension och det pensionsbelopp som reducerar

garantipensionen. Utvecklingen framöver bör därför följas och när pre-

miepensionerna nått en större omfattning bör metoden omprövas.

Vidare skall, enligt regeringens förslag, garantipensionen avräknas

mot efterlevandepension i form av övergångsvis utgiven änkepension

från ATP. Däremot bör det efterlevandeskydd från

premiepensionssystemet som frivilligt skall kunna väljas med make

eller barn som förmånstagare inte påverka garantipensionen till den

efterlevandes ålderspension. Skälen för vårt ställningstagande i denna

fråga är att premiepension till efterlevande har stora likheter med

förmåner från en privat pensionsförsäkring, vilka inte skall reducera

garantipensionen, samt att om det frivilliga efterlevandeskyddet skulle

beaktas skulle det kunna styra pensionstagaren att sätta in sina barn som

förmånstagare i stället för sin make.

För att fullgöra garantipensionens funktion av utfyllnad föreslår rege-

ringen att även utländska pensioner skall reducera garantipensionen. Ut-

ländska lagstadgade ålderspensioner som inte är av utfyllnadskaraktär

skall således beaktas i garantipensionshänseende. Det innebär att även

utländska pensioner motsvarande den nuvarande svenska folkpensionen

kommer att reducera garantipensionen. Däremot bör, som nyss nämnts,

pensionsbelopp som utgör utfyllnad till en låg inkomstrelaterad pension

inte beaktas, eftersom det skulle kunna medföra ett sämre utfall för en

individ som delvis bott och arbetat utomlands jämfört med om han eller

hon endast har vistats i Sverige.

Som Östergötlands läns allmänna försäkringskassa påpekat i sitt re-

missyttrande kan, i de fall pensionsåldern är högre än 65 år i landet i

fråga, utländsk förtidspension uppbäras efter 64 års ålder. Det innebär

således att en person som fyllt 65 år och är berättigad till garantipension

kan uppbära utländsk förtidspension, förutom svensk inkomstgrundad

ålderspension som samordnas med garantipensionen. I sådana fall bör

den utländska förtidspensionen behandlas på samma sätt som en ålders-

pensionsförmån i förhållande till garantipensionen. Vi föreslår därför att

utländsk lagstadgad förtidspension likställs med ålderspension vid

beräkning av garantipension.

Med samma utgångspunkt, att utländska förmåner skall behandlas på

samma sätt som likartade svenska förmåner vid beräkning av garantipen-

sion, föreslår regeringen att också utländsk inkomstgrundad

efterlevandepension skall samordnas med garantipension.

För den som tar ut sin pension vid 65 års ålder och som har betalt av-

gifter för samtliga inkomster skall garantipensionen således reduceras

med faktiskt utgående pension, med det förbehållet att pensionen beräk-

nas som om den i sin helhet har intjänats inom fördelningssystemet. I

fall då en person som uppburit inkomst av annat förvärvsarbete inte fullt

ut erlagt de skatter och avgifter han eller hon är betalningsansvarig för

följer av såväl nuvarande som före den 1 januari 1998 gällande regler att

pensionspoäng respektive pensionsrätt inte kommer att tillgodoräknas

för all pensionsgrundande inkomst. Den pensionsberättigade kommer

således att erhålla en lägre inkomstgrundad pension än vad som skulle

varit fallet om samtliga skatter/avgifter hade betalats. Om den faktiska

inkomstgrundade pensionen i sådana fall skulle utgöra

beräkningsunderlag för garantipensionen skulle det innebära att den

pensionsberättigade åtminstone delvis kompenserades med

garantipension för den uteblivna inkomstgrundade pensionen. För att

undvika att så sker föreslår regeringen att garantipensionen skall

avräknas mot den inkomstgrundade pension som skulle ha utgetts om

samtliga avgifter hade betalats.

I detta sammanhang åsyftas således inte tilläggspensionsavgifter som

inte erlagts till följd av att den enskilde begärt s.k. undantagande från

försäkringen för tilläggspension. Från den 1 juli 1990 beaktas inte ett

tidigare undantagande vid beräkning av pensionstillskott. Vad som i det

nuvarande pensionssystemet sedan den 1 juli 1990 gällt för

undantagandepensionärer i fråga om avräkning av pensionstillskott mot

tilläggspension bör gälla även i det reformerade pensionssystemet vid

beräkning av garantipension. Enligt regeringens mening bör därför inte

göras någon fiktiv beräkning med anledning av undantagandet vid be-

stämning av garantipensionens storlek. I stället bör garantipensionen av-

räknas mot den faktiskt utbetalade, på grund av undantagandet lägre, in-

komstgrundade pensionen.

På grund av taxeringsarbetet är de senaste årens intjänade pensions-

rätter inte kända vid pensioneringstidpunkten. För en person som slutar

att arbeta och tar ut sin pension från och med 65 års ålder kommer pen-

sionen att vara slutligt känd först det år personen fyller 67 år. Den in-

komstgrundade pensionen kommer således att höjas i januari månad de

två åren närmast efter pensioneringen. Det innebär att den

garantipension som beräknats vid 65 års ålder kommer att sänkas fr.o.m.

januari månad de närmaste två åren, eftersom den inkomstgrundade

ålderspensionen som reducerar garantipensionen då är högre. Det

tillkommande ATP-pensionsbeloppet skall även betalas ut retroaktivt,

vilket medför en retroaktiv omräkning och retroaktiv sänkning av

garantipensionens storlek. För mycket utbetald garantipension kommer

därmed att avräknas mot den retroaktiva utbetalningen av ATP-pension.

Om personen fortsätter att förvärvsarbeta efter 65 års ålder och därmed

tjänar in ytterligare pensionsrätt skall dessa pensionsrätter omräknas till

en pensionsförmån och utbetalas till individen utan att han eller hon

ansökt om detta. De så tillkommande pensionsbeloppen skall också

reducera garantipensionen, som därmed kommer att sänkas.

Hur garantipensionen föreslås beräknas vid uttag av pension före eller

efter 65 års ålder redovisas i avsnitt 7.5.

7.4 Beräkning av garantipension vid kortare försäkringstid

än 40 år

Regeringens förslag: Om den enskildes försäkringstid i Sverige är

kortare än 40 år skall garantipensionens basnivå och avtrappningsin-

tervall reduceras med hänsyn till antalet svenska försäkringsår innan

avräkning mot den inkomstgrundade pensionen görs.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts på detta förslag.

Skälen för regeringens förslag: För rätt till oavkortad

garantipension krävs en försäkringstid om minst 40 år i Sverige. Under

beredningen har övervägts hur beräkningen av garantipensionen skall ske

i de fall den enskilde endast är berättigad till viss del av oavkortad

garantipension. Härvid har fastslagits att garantipensionen bör betraktas

som något man erhåller i anledning av en fast anknytning till Sverige,

huvudsakligen genom långvarigt boende här. Med denna utgångspunkt

föreslår vi att garantipensionen då den enskildes försäkringstid är

kortare än 40 år skall beräknas på följande sätt.

Först reduceras rätten till garantipension på så sätt att garantipensio-

nens basnivå och avtrappningsintervall bestäms med hänsyn till försäk-

ringstiden i Sverige. Därefter görs avräkning mot den inkomstgrundade

pensionen. För en ogift pensionär med 20 års försäkringstid betyder det

att basnivån skall motsvara 20/40 av 2,13 gånger prisbasbeloppet, dvs.

1,065 gånger prisbasbeloppet. Den reducerade basnivån avräknas med

ett belopp motsvarande 100 % av den inkomstgrundade pensionen upp

till 20/40 av 1,26 gånger prisbasbeloppet, dvs 0,63 gånger prisbasbe-

loppet, och med ett belopp motsvarande 48 % av inkomstdelar

därutöver.

På grund av EG-förordningens (EEG) nr 1408/71 regler om prorata-

beräkning är metoden, av skäl som redovisas närmare i avsnitt 9, inte

fullt genomförbar i förhållande till personer inom EU/EES-området.

7.5 Beräkning av garantipension vid uttag av

inkomstgrundad ålderspension före eller

efter 65 års ålder

Regeringens förslag: Om den enskilde tagit ut hel eller del av in-

komstgrundad ålderspension före eller efter 65 års ålder skall alltid,

vid beräkning av garantipension, utgångspunkten vara den inkomst-

grundade pension som skulle ha betalats ut om sådan pension hade

börjat tas ut vid 65 års ålder.

 Om den enskilde tagit ut inkomstgrundad pension före 65 års

ålder skall det vid beräkning av garantipension göras en

schablonmässig beräkning av garantitillägget som om den

inkomstgrundade pensionen hade tagits ut vid 65 års ålder. Vid uttag

av inkomstgrundad pension efter 65 års ålder skall det faktiskt

utgående garantitillägget användas vid avtrappning av

garantipensionen.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: LO är kritisk till förslaget och framför att den

som går i pension före 65 års ålder får en lägre pension jämfört med om

faktisk pension skulle ligga till grund för beräkningen av garantipensio-

nen. De som drabbas av detta är enligt LO lågavlönade, främst kvinnor.

LO anser därför att garantipensionen skall beräknas på grundval av fak-

tisk, inte fiktiv, pension. TCO är kritisk till att garantitillägget inte

schablonmässigt räknas upp vid fortsatt arbete efter 65 år. TCO menar

att detta innebär att arbete efter 65 inte lönar sig för denna grupp. Vidare

anser TCO att garantiregeln om intjänad pensionsrätt, på grund av

senareläggningen av pensionssystemet, bör beräknas med utgångspunkt

från utgången av år 1997 i stället för år 1994. Socialdemokratiska

kvinnoförbundet menar att för många människor, speciellt för dem som

känner sig utslitna men är för friska för förtidspension, är i dag ett

alternativ att välja att gå i pension före 65 års ålder. Det är därför viktigt

att garantipensionen utformas på ett flexibelt sätt, så att människor från

60 år och uppåt kan välja att ta ut pension tidigt utan att för stor eko-

nomisk förlust uppstår när garantipensionen faller ut vid 65 års ålder.

Skälen för regeringens förslag: Inkomstgrundad ålderspension kan

tas ut från 61 års ålder. Ju tidigare pensionen lyfts, desto lägre blir pen-

sionens årsbelopp, eftersom pensionen då kan förväntas utbetalas under

fler år. Om den inkomstgrundade ålderspensionen tas ut före garanti-

pensionsåldern 65 år blir därför det årliga pensionsbeloppet livsvarigt

lägre än om pensionsuttaget skett först vid 65 års ålder. På motsvarande

sätt blir det årliga pensionsbeloppet högre om pensionsuttaget skjuts

upp till efter 65 års ålder. Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna

skall dock, vid pensionsuttag före 65 års ålder, garantipensionen alltid

avräknas mot en inkomstgrundad pension, beräknad som om uttaget

gjorts vid 65 års ålder.

För det fall att storleken på den faktiska inkomstgrundade ålderspen-

sionen vid den tidpunkt då den tas ut före 65 års ålder skulle vara avgö-

rande för beräkning av garantipensionen, innebär detta att sådant uttag

skulle subventioneras genom garantipensionen. En sådan ordning kan

enligt regeringens mening inte godtas.

Regeringen föreslår därför, i enlighet med riktlinjerna, att vid beräk-

ning av garantipension skall den inkomstgrundade ålderspension som

tagits ut före 65 års ålder omräknas till ett belopp som om pensionen

hade börjat att uppbäras först vid 65 års ålder. Detta pensionsbelopp,

som alltså är högre än det som faktiskt utges, skall avtrappa ga-

rantipensionen.

Som angetts i avsnitt 7.3 skall, vid avtrappningen av garantipensionen,

även det s.k. garantitillägget betraktas som inkomstgrundad pension.

Även beräkningen av garantitillägget påverkas av det förhållandet att

inkomstgrundad pension tagits ut före 65 års ålder. Vid sådant tidigt ut-

tag av inkomstgrundad ålderspension skall den garanterade nivån mins-

kas med 0,5 % per månad som pensionen har lyfts före 65-årsmånaden.

Garantitillägget utgör mellanskillnaden mellan den garanterade nivån

och den beräknade inkomstgrundade pensionen. Vid beräkning av den

ATP-baserade pensionen har hänsyn tagits till det tidiga uttaget, dvs.

pensionen har reducerats med 0,5 % per månad. När det gäller inkomst-

pensionen ligger reduceringen i beräkningen av delningstalet. Garanti-

tillägget kommer följaktligen vid tidigt uttag att vara reducerat.

Beroende på hur stor andel av den inkomstgrundade pensionen som

utgörs av inkomstpension och hur stor reduceringen är på denna del

kommer reduceringen av garantitillägget att variera.

Av samma skäl som gäller för att den inkomstgrundade pensionen

skall beräknas som om uttag hade gjorts vid 65 års ålder bör även det

garantitillägg som avräknar garantipensionen vara beräknat utan redu-

cering. Av förenklingsskäl bör, enligt vår mening, en uppräkning av det

reducerade garantitillägget till 65-årsnivå kunna göras

schablonmässigt för att användas vid beräkning av garantipensionen. Ut-

gångspunkten bör då vara att en reducering har skett med 0,5 % per

månad även för inkomstgrundad pension enligt reformerade regler. En

sådan schablonregel torde ge en tillfredsställande överensstämmelse

med ett mer precist beräkningssätt.

Mot bakgrund av ovanstående föreslår regeringen således att då den

pensionsberättigade gjort tidigt uttag av inkomstgrundad pension, skall

vid beräkning av garantipensionen göras en uppräkning av det faktiskt

utgående garantitillägget så att det uppräknade beloppet i princip

motsvarar det som skulle ha utgetts vid pensionsuttag vid 65 års ålder.

Uppräkningen skall göras med utgångspunkt från att det faktiskt

utgående garantitillägget har reducerats med 0,5 % för varje månad som

pensionen lyfts före den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall för den person som

väntar med att ta ut sin pension till efter 65 års ålder, garantipensionen

avräknas mot faktiskt utgående inkomstpension. En sådan lösning skulle

emellertid innebära att fortsatt arbete efter 65 års ålder ter sig mindre

lönsamt. I anledning härav föreslår regeringen att vid pensionsuttag efter

65 års ålder skall den inkomstgrundade ålderspension som garantipen-

sionen skall avtrappas mot beräknas som om pensionsuttaget faktiskt

skett vid 65 års ålder. Det betyder således att varken tidigt eller sent

uttag av den inkomstgrundade pensionen påverkar garantipensionens

storlek. Garantipensionen beräknas alltid som om pensionen lyfts vid 65

års ålder. Dock finns ett undantag från denna generella regel vad avser

garantitilläggets storlek vid sent uttag av pension.

I likhet med vad som gäller vid tidigt uttag av inkomstgrundad pension

påverkas storleken av garantitillägget av det förhållandet att den

pensionsberättigade tar ut inkomstgrundad ålderspension efter 65 års ål-

der. Vid sådant sent uttag beräknas den garanterade nivån utan uppjus-

tering, dvs. med utgångspunkt från att den pensionsberättigade var 65 år

vid uttaget. Från denna nivå avräknas faktisk utgående inkomstgrundad

pension, dvs. med uppjustering för det sena uttaget. Garantitillägget

kommer följaktligen att bli mindre på grund av det sena uttaget än vad

det annars skulle ha varit.

Vid sent uttag kommer således garantitillägget att vara lägre än annars

eftersom den garanterade nivån inte anpassas till det sena uttaget men

avräkning sker med den faktiskt utgående inkomstgrundade pensionen.

Vi föreslår att detta faktiska utgående garantitillägg används vid beräk-

ningen av garantipensionen.

Sammanfattningsvis innebär vårt förslag följande. Vid beräkning av

garantipension skall alltid beräknas en inkomstgrundad pension som om

pensionsuttaget skett fr.o.m. den månad den pensionsberättigade fyller

65 år. Den enskildes faktiska pensionsålder kommer att vara utan bety-

delse när det gäller behandlingen av inkomstgrundad ålderspension i

förhållande till avräkningen av garantipensionen. Motsvarande gäller för

garantitillägget vid tidigt pensionsuttag. Om pensionen tagits ut före

65 års ålder skall schablonmässigt beräknas ett garantitillägg som om

pensionsuttaget skett fr.o.m. den månad personen fyller 65 år. Vid uttag

efter den månad personen fyllt 65 år skall däremot det faktiskt utgående

garantitillägget beaktas vid beräkningen av garantipensionen.

7.6 Beräkning av garantipension vid partiellt uttag av

inkomstgrundad ålderspension

Regeringens förslag: Partiellt uttag av inkomstgrundad

ålderspension berättigar till motsvarande andel av hel garantipension.

Partiell garantipension beräknas på så sätt att först beräknas vad hel

garantipension blir om den pensionsberättigade tar ut hel

inkomstgrundad ålderspension och därefter görs andelsberäkningen.

Om en pensionsberättigad som har kortare försäkringstid än 40 år

gör partiellt uttag skall andelsberäkningen med anledning av det par-

tiella uttaget göras efter det att garantipensionen reducerats i förhål-

lande till den pensionsberättigades försäkringstid i Sverige.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborgs och Bohus län

framhåller att om endast rätt till garantipension föreligger, framgår inte

av lagförslaget enligt vilka nivåer den partiella garantipensionen kan

utgå. Länsrätten förutsätter att avsikten är att garantipension liksom

nuvarande folkpension även som ensam förmån skall kunna utgå som

partiell förmån, varför länsrätten anser att det i lagen bör anges enligt

vilka nivåer pensionen kan utgå.

Skälen för regeringens förslag: Om den pensionsberättigade gör

partiellt uttag av inkomstgrundad ålderspension skall eventuell

garantipension utges med samma andel som den inkomstgrundade

pensionen. En person som tar ut 3/4 av den inkomstgrundade

ålderspension han eller hon är berättigad till skall enligt regeringens

mening få ut även 3/4 av den garantipension han eller hon kan ha rätt till.

Beräkningen av den partiella garantipensionen kan ske genom att först

beräkna vad hel garantipension skulle motsvara och därefter

andelsberäkna detta belopp. Alternativt kan beräkningen göras på

motsvarande sätt som vi föreslagit skall tillämpas vid kortare

försäkringstid än 40 år. Det innebär således att garantipensionens

basnivå och avtrappningsintervall andelsberäknas och därefter sker

avräkning mot den partiella inkomstgrundade pensionen och eventuella

andra pensioner som skall reducera garantipensionen. Om den

pensionsberättigade uppbär enbart den partiella inkomstgrundade ål-

derspensionen ger de två beräkningssätten samma resultat. Om personen

dessutom uppbär t.ex. änkepension från tilläggspensioneringen ger de

däremot olika resultat. För att uppnå att den pensionsberättigade får ut

samma andel av hel garantipension som uttagen del av den inkomsgrun-

dade ålderspensionen motsvarar bör det första beräkningssättet

användas.

Regeringen föreslår därför att den partiella garantipensionen beräknas

på följande sätt. Först beräknas vad hel garantipension blir om den pen-

sionsberättigade tar ut hel inkomstgrundad pension och därefter sker

andelsberäkningen.

I fall då garantipensionen, till följd av att den pensionsberättigade inte

kan tillgodoräkna sig 40 års försäkringstid för garantipension, skall re-

duceras i förhållande till försäkringstiden i Sverige på sätt som beskri-

vits i avsnitt 7.4 skall sådan reducering ske först och andelsberäkningen

i anledning av partiellt uttag därefter.

Vad som nu sagts avser person som har rätt till inkomstgrundad

ålderspension, dvs. i sådana fall då garantipensionen utgör utfyllnad till

en låg inkomstgrundad ålderspension. Personer som är berättigade

enbart till garantipension kan endast göra helt uttag av garantipension

enligt vad vi föreslår i avsnitt 8.

8 Utbetalning av garantipension

8.1 Uttag av garantipension

Regeringens förslag: I lagen om garantipension införs en regel om

att garantipension skall betalas ut endast till den som är bosatt i

Sverige. Garantipension skall i undantagsfall kunna betalas ut till en

person som bosatt sig utomlands om det med hänsyn till omständig-

heterna är uppenbart oskäligt att inte betala ut pensionen. En pen-

sionsberättigad som har tjänat in rätt till inkomstpension eller

tilläggspension får ta ut garantipension endast om och till den del han

eller hon gör uttag av förstnämnd pension för samma tid. Den som

inte har tjänat in rätt till inkomstgrundad ålderspension får inte göra

partiellt uttag av garantipension. Ett uttag av garantipension får åter-

kallas.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt i

denna del förutom att, som angetts i föregående avsnitt, Länsrätten i

Göteborgs och Bohus län påpekat att det inte framgår av lagförslaget

enligt vilka nivåer den partiella garantipensionen kan utges. Länsrätten

förutsätter därvid att avsikten är att garantipension även som ensam

förmån skall kunna utges som partiell förmån.

Skälen för regeringens förslag: Det grundläggande syftet med

garantipensionssystemet är att tillförsäkra äldre personer bosatta i

Sverige en form av minimipension under förutsättning att de före

pensioneringen har haft en rimlig anknytning till Sverige. Vi föreslår

därför att garantipension skall betalas ut endast till den som är bosatt i

Sverige. Frågan om när en person skall anses som bosatt i Sverige

behandlas närmare i författningskommentaren. På grund av den

exporträtt som följer av förordningen (EEG) nr 1408/71 om

tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen och av konventionsförpliktelser kommer emellertid

garantipension att i stor utsträckning få betalas ut även till personer som

inte är bosatta i Sverige (se avsnitt 9.3). Idag finns en viss möjlighet att i

särskilt ömmande fall kunna betala ut 40-delsberäknad folkpension även

utanför EU/EES-området. En situation då sådan utbetalning är möjlig är

då en pensionsberättigad på grund av hälsoskäl har behov av att vistas

utomlands. Utbetalning kan då ske till en person som inte längre har

någon anknytning till Sverige, har familj i det andra landet och för sitt

uppehälle är beroende av folkpensionen. Regeringen anser att en

motsvarande möjlighet bör finnas beträffande garantipension.

Möjligheten till sådan utbetalning bör dock inskränkas något jämfört

med idag. Vi föreslår därför att en person, som har börjat uppbära

garantipension men som till följd av bosättning utomlands inte längre

har rätt att få garantipension utbetald till sig, även i fortsättningen skall

kunna få garantipension om det med hänsyn till omständigheterna är

uppenbart oskäligt att inte betala ut garantipension.

Enligt nuvarande regelsystem kan ålderspensionen, såväl tilläggspen-

sion som folkpension, tas ut som hel eller partiell dvs. , halv eller

¼ pension. Uttag av ålderspension kan enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring återkallas vid vilken tidpunkt som helst. Återkallelse

och ändring kan göras obegränsat antal gånger. Om både folkpension och

tilläggspension betalas ut måste dock återkallelsen eller ändringen avse

bägge delarna.

I propositionen om inkomstgrundad ålderspension föreslår vi att mot-

svarande regler skall gälla för såväl inkomstpension som premiepension,

dock med den begränsningen att ett uttag av ålderspension skall kunna

återkallas helt eller delvis högst en gång per sexmånadersperiod. Någon

motsvarande begränsning för ökning av ålderspensionsuttag föreslås där-

emot inte.

Garantipension skall enligt vad vi föreslår i avsnitt 5 kunna tas ut tidi-

gast fr.o.m. 65 års ålder. Vi anser att den pensionsberättigade i första

hand skall ha sin försörjning från den inkomstgrundade pensionen. En-

dast i de fall denna pension är låg skall garantipension utges, som en ut-

fyllnad till den inkomstgrundade pensionen. Mot bakgrund härav föreslår

vi att utbetalning av garantipension till en person som är berättigad till

inkomstpension inte skall göras annat än om och till den del han eller

hon för samma tid tar ut inkomstpension och eventuell tilläggspension.

Denna regel är avsedd bl.a. att förhindra att någon, i syfte att få högre

inkomstgrundad ålderspension, skjuter upp sitt uttag av sådan pension

och lever enbart på garantipension. Något krav på uttag av premiepension

för att utbetalning av garantipension skall kunna ske föreslår vi däremot

inte. Inkomstpension och premiepension skall enligt förslag i den

nämnda propositionen kunna tas ut var för sig till olika andelar och för

olika tidsperioder. Avsikten härmed är att öka flexibiliteten i uttag av

ålderspension. Ett krav på uttag inte bara av eventuell inkomstpension

utan även på uttag av premiepension för utbetalning av garantipension

skulle minska denna flexibilitet.

Om garantipension tas ut måste detta göras med samma andel som in-

komstpensionen tas ut. En enskild som inte har tjänat in någon rätt till

inkomstgrundad ålderspension och således endast är berättigad till

garantipension torde, mot bakgrund av sistnämnda pensions karaktär av

grundtrygghet för dem med inga eller låga inkomster i övrigt, ha ett täm-

ligen begränsat intresse av att ta ut endast del av garantipensionen. Vi

föreslår därför ingen möjlighet till partiellt uttag av garantipension när

rätt till inkomstgrundad ålderspension inte föreligger.

Återkallelse av uttag av garantipension när rätt till inkomstgrundad ål-

derspension inte föreligger torde komma att bli mycket ovanligt. Det

saknas därför skäl att för garantipension införa någon begränsning av

möjligheterna att återkalla uttag av sådan pension. Regeringen föreslår

alltså att garantipension får återkallas utan begränsning.

En person som uppbär garantipension och som är berättigad till in-

komstpension omfattas av den ovan nämnda begränsningsregeln att

återkallelse och minskning av inkomstpension medges endast en gång

per sexmånadersperiod eftersom han måste ta ut inkomstpension för

att få garantipension och garantipensionen då utges med samma andel

som inkomstpensionen.

8.2 Ansökan om garantipension

Regeringens förslag: Garantipension skall betalas ut först efter

ansökan. Utbetalning skall ske tidigast fr.o.m. månaden efter det att

ansökan kommit in till den allmänna försäkringskassan. Om ansökan

om pension inte gjorts senast tre månader före den månad då en

pensionsberättigad fyller 70 år, skall försäkringskassan utreda om

den pensionsberättigade vill senarelägga sitt pensionsuttag ytterligare

eller inte.

Försäkringskassans utredningsskyldighet beträffande den som till

någon del uppbär förtidspension eller särskild efterlevandepension

skall inträda redan om ansökan om ålderspension inte kommit in se-

nast den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år. I dessa fall

skall ålderspension kunna beviljas även för tid före det att ansökan

kom in till försäkringskassan, dock inte för längre tid tillbaka än tre

månader före ansökningsmånaden och tidigast fr.o.m. den månad då

den pensionsberättigade fyllde 65 år.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag med undantag för vad som nedan anges. Rege-

ringen föreslår till skillnad från vad som föreslogs i

departementspromemorian att även ålderspension som avlöser hel

förtidspension eller hel särskild efterlevandepension grundad på 40 års

bosättning skall betalas ut först efter ansökan. Vidare föreslår

regeringen att försäkringskassans utredningsskyldighet skall inträda

senast den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år även såvitt

avser den som till någon del uppbär särskild efterlevandepension, och att

ålderspension också i dessa fall skall kunna beviljas för en tid om tre

månader före ansökningsmånaden, dock tidigast fr.o.m. den månad då

den pensionsberättigade fyllde 65 år. Vi föreslår också att uppgifter som

den enskilde skall lämna om faktiska förhållanden skall lämnas på heder

och samvete.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. Pensionärernas

Riksorganisation (PRO), tillstyrker förslaget även om ett flertal försäk-

ringskassor påtalar att ett obligatoriskt ansökningsförfarande innebär

ökade administrationskostnader och ett behov av särskilda informations-

insatser.

Bohusläns allmänna försäkringskassa anser det befogat att det krävs

ansökan från den enskilde för att pension skall betalas ut eftersom det

behövs allt fler uppgifter från den enskilde för att kunna bestämma stor-

leken av garantipensionen. Svenska Kommunförbundet understryker att

man noga bör följa utvecklingen av den ändrade ordningen utan automa-

tiska utbetalningar så att följden inte blir en oavsiktlig kostnadsökning

för kommunerna, t.ex. i form av socialbidrag.

Göteborgs allmänna försäkringskassa påpekar att det bland förtids-

pensionärer kan finnas personer som inte haft rätt till utländsk invalid-

pension men som får rätt till en utländsk ålderspension som påverkar

storleken av eventuell garantipension. Mot denna bakgrund anser försäk-

ringskassan att även förtidspensionärer bör ansöka om ålderspension.

Vidare anmärker försäkringskassan att försäkringskassans utrednings-

skyldighet i de fall den enskilde är bosatt utomlands bör begränsas till

att den enskilde endast skriftligen informeras om sin rätt till

ålderspension.

Länsrätten i Göteborgs och Bohus län anser att det klart bör framgå

att en ansökan om garantipension gäller även eventuell framtida

inkomstgrundad ålderspension, eftersom en person som tidigare inte

tjänat in någon inkomstgrundad ålderspension kan tänkas börja

förvärvsarbeta först efter 65 års ålder och då tjäna in pensionsrätt för

inkomstgrundad pension. Statens löne- och pensionsverk (SPV) anser

att möjligheten till automatisk utbetalning av pension, utan ansökan från

den pensionsberättigade, bör finnas kvar för det fall statligt eller

kommunalt personalpensionsorgan begär utbetalning av pensionen.

Vad gäller förslaget om att garantipension skall betalas ut tidigast

fr.o.m. månaden efter ansökningsmånaden betonar Uppsala läns all-

männa försäkringskassa att samma regelsystem bör gälla för alla för-

månsslag. Försäkringskassan förordar att den första utbetalningen görs

samma månad som eller månaden efter ansökningsmånaden och nämner

att bostadsbidrag kan beviljas fr.o.m. den månad då ansökan om sådant

bidrag kom in. Försäkringskasseförbundet anser att även i fråga om

pensioner enligt det nuvarande systemet bör gälla att pension enligt

huvudregeln inte skall kunna betalas ut retroaktivt. Västernorrlands

läns allmänna försäkringskassa anser att en generell tremånadersregel

för retroaktiv utbetalning bör införas.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler skall den

som önskar ta ut ålderspension ansöka om detta hos allmän försäkrings-

kassa. Ansökan skall enligt huvudregeln göras hos den försäkringskassa

där den pensionssökande är inskriven. För att bli inskriven hos en

försäkringskassa krävs att man är bosatt i Sverige. För vissa utomlands

bosatta finns särskilda regler.

Om ansökan om ålderspension gjorts skall pensionen betalas ut

fr.o.m. den månad under vilken den pensionsberättigade fyller 65 år, om

inget annat anges i ansökan. Den pensionsberättigade kan således i sin

ansökan ange en annan tidpunkt tidigare eller senare då han eller hon

önskar att utbetalningarna skall börja. Möjligheten att få pension

utbetald för tid före ansökan är dock begränsad på så sätt att pension inte

får utges för längre tid tillbaka än tre månader före ansökningsmånaden.

En person som ansöker om pension exempelvis i juli månad och begär

att pension skall utges även för tid före ansökan lämnats in, kan sålunda

få pension utbetald tidigast fr.o.m. april månad.

Enligt de nuvarande reglerna kan försäkringskassan också i många fall

besluta om hel ålderspension för en hos försäkringskassan inskriven

pensionsberättigad fr.o.m. den månad han eller hon fyller 65 år utan att

den pensionsberättigade har ansökt om det. Sådan automatisk utbetalning

av pension sker i fall då den pensionsberättigade har tillgodoräknats

minst 30 år med pensionspoäng för allmän tilläggspension. Detta

innebär nämligen att såväl tilläggspension som folkpension skall utges

med oavkortat belopp. Automatisk utbetalning av ålderspension vid 65

års ålder sker också till en försäkrad som har uppburit förtidspension,

om denne omedelbart före den månad han eller hon fyller 65 år har haft

hel förtidspension på grundval av 40 års bosättningstid. Likaså betalas

hel ålderspension ut automatiskt till en pensionsberättigad som

omedelbart före den månad han eller hon fyller 65 år har uppburit hel

särskild efterlevandepension, om den avlidne har tillgodoräknats 40 års

bosättningstid. För samtliga nu angivna situationer gäller att

försäkringskassan inte beslutar om ålderspension utan ansökan om den

pensionsberättigade har begärt annat. Automatisk utbetalning får enligt

nuvarande regler göras även under förutsättning att statligt eller

kommunalt personalpensionsorgan gjort framställan om det. Sådan

framställan görs emellertid sällan i praktiken, utan det är brukligt att

även personer med rätt till statlig eller kommunal tjänstepension

ansöker om allmän ålderspension.

Det reformerade pensionssystemet skall inrymma stor flexibilitet när

det gäller uttag av ålderspension och ge människor möjlighet att inom

vida gränser välja tidpunkt för pensioneringen, samtidigt som det inte

skall finnas någon övre åldersgräns för intjänande av pensionsrätt. Någon

allmän pensionsålder kommer därför inte att finnas. Regler motsvarande

de som i dag gäller, och som innebär att ålderspension i stor

utsträckning betalas ut automatiskt vid 65 års ålder, bör därför inte

införas i det reformerade pensionssystemet.

Enligt förslag i propositionen om inkomstgrundad ålderspension

enligt reformerade reformerade regler skall utbetalning av sådan

pension som huvudregel ske först efter ansökan från den enskilde.

Detsamma bör gälla beträffande garantipension. Regeringen föreslår

därför att också utbetalning av garantipension skall ske först efter

ansökan från den enskilde. Ansökan om garantipension skall inges till

försäkringskassan, som har en väl utbyggd administration för att

handlägga pensionsärenden. Ansökan skall göras hos den

försäkringskassa där den enskilde är inskriven. Ansökningshandlingar

för uttag av inkomstpension och garantipension bör vara gemensamma

och utformas på ett sådant sätt att de omfattar även eventuell framtida

inkomstpension.

Som närmare utvecklas i avsnitt 10 föreslår vi i denna proposition att

de uppgifter som den enskilde lämnar i sin ansökan om ålderspension

skall lämnas på heder och samvete.

Frågan om det även i framtiden skall finnas möjlighet att besluta om

utbetalning av pension för tid före det att ansökan härom kommit in till

försäkringskassan berördes varken i Pensionsarbetsgruppens betänkande

eller i princippropositionen. Om en sådan möjlighet skall införas i det

reformerade ålderspensionssystemet har övervägts i det fortsatta bered-

ningsarbetet. Behovet av en sådan regel kan starkt ifrågasättas, bl.a. med

hänsyn till att den inkomstgrundade pensionen i det reformerade syste-

met är försäkringsmässigt beräknad på så sätt att ett senare

pensionsuttag ger högre årspension och därmed, i genomsnitt, samma

livspension som vid ett tidigarelagt uttag. En möjlighet att ta ut pension

även för tid före ansökningen fyller med hänsyn härtill inte någon

väsentlig funktion. Mot bakgrund härav föreslår vi i propositionen om

inkomstgrundad ålderspension att det i det reformerade ålderspensions-

systemet inte skall införas någon möjlighet till utbetalning av pension

för tid före det att ansökan kommit in till försäkringskassan. Det är

regeringens uppfattning att för inkomstgrundad pension och

garantipension bör även i detta avseende gälla samma regler. Vi föreslår

därför, i likhet med vad som föreslogs i Ds 1997:66, att det som huvud-

regel inte införs någon möjlighet till utbetalning av garantipension för

tid före det att ansökan kommit in till försäkringskassan. En ansökan om

garantipension kommer därmed att medföra att pension betalas ut

tidigast fr.o.m ingången av månaden efter den månad då ansökan kommit

in till försäkringskassan, men alltså inte även om önskemål därom

framställs för tid dessförinnan.

De antagna riktlinjerna innebär också att hel ålderspension oavsett an-

sökan skall betalas ut fr.o.m. den tidpunkt då den pensionsberättigade

fyller 70 år, om han eller hon inte angett något annat önskemål.

Under det fortsatta beredningsarbetet har övervägts på nytt huruvida

det i det reformerade systemet skall ges möjlighet att vid en viss ålder

betala ut pension utan ansökan från den enskilde och hur en sådan regel i

så fall skall vara utformad.

En regel om automatisk utbetalning av pension vid 70 års ålder, som

utformats strikt enligt de antagna riktlinjerna, skulle innebära att utbe-

talning då skulle ske till alla pensionsberättigade som inte angett någon

annan önskad utbetalningstidpunkt. En sådan utbetalning skulle alltså ske

även om den pensionsberättigade t.ex. tjänat in rätt till endast en

obetydlig pension i Sverige och sedan länge är bosatt utomlands. Att

lokalisera sådana personer som kommer att utgöra ett inte obetydligt

antal och att ta reda på om de fortfarande är i livet skulle kunna vara

förenat med betydande svårigheter. Av administrativa skäl vore det

därför lämpligt att en regel om utbetalning av pension utan ansökan

skulle begränsas till att gälla endast dem som är inskrivna hos försäk-

ringskassa vid den tidpunkt då frågan om utbetalning av pension blir

aktuell, dvs. i princip dem som är eller skall anses vara bosatta i Sverige.

För utbetalning av pension till en pensionsberättigad som inte är

inskriven i försäkringskassa skulle det således alltid få krävas ansökan.

Emellertid kommer det i praktiken inte att vara möjligt för försäk-

ringskassan att i samtliga fall besluta om utbetalning av pension utan an-

sökan från den enskilde. Ett beslut om automatisk utbetalning av pension

förutsätter att försäkringskassan med hjälp av uppgifter i tillgängliga

register entydigt kan avgöra hur stor pension den enskilde har rätt till.

Detta kan, på sätt som närmare kommer att beskrivas nedan, vara förenat

med svårigheter i de fall då den försäkrade är berättigad till garantipen-

sion.

Garantipensionen skall avräknas mot inkomstrelaterad pension. Samti-

digt skall rätt till garantipension vara beroende av den tid den enskilde

varit bosatt i Sverige (försäkringstid). Som vi föreslagit i avsnitt 6 skall

det för rätt till oreducerad garantipension krävas 40 års försäkringstid.

Vid kortare försäkringstid skall garantipensionen reduceras proportio-

nellt. Vid t.ex. 35 års försäkringstid kommer således 35/40 av hel

garantipension att betalas ut.

För att avgöra hur stor garantipension den enskilde är berättigad till

behövs uppgifter för att bedöma i vad mån kravet på 40 års

försäkringstid är uppfyllt. Försäkringskassan har i regel tillgång till

uppgifterna i folkbokföringsregister men dessa är inte alltid tillräckliga

för att avgöra hur lång försäkringstid som garantipensionen skall grundas

på. Även annan tid än sådan då den enskilde varit folkbokförd i Sverige

skall nämligen, enligt vårt förslag i denna proposition, räknas som

försäkringstid. Exempelvis får tid under vilken den enskilde utfört visst

biståndsarbete eller tid under vilken en enskild, som senare erhåller

uppehållstillstånd, före folkbokföringen vistats i Sverige, räknas in. Det

är sannolikt att försäkringskassan på samma sätt som i dag kommer att

bli beroende av uppgifter från den enskilde för att kunna bestämma hur

stor garantipension denne är berättigad till.

Enligt vad vi föreslår i denna proposition skall vidare gälla att garanti-

pensionen skall beräknas med hänsyn till bl.a. utländska pensionsin-

komster. Uppgifter om huruvida en enskild har sådana inkomster finns

inte automatiskt tillgängliga för försäkringskassan utan måste lämnas av

den enskilde själv. Även i detta hänseende fordras alltså uppgifter från

den enskilde.

Uppgifter om den inkomstgrundade pensionens storlek finns givetvis

tillgängliga för försäkringskassan. En ordning där utbetalning av in-

komstgrundad pension skulle ske utan ansökan, medan utbetalning av

garantipension alltid fordrar ansökan från den enskilde kan emellertid

inte betraktas som rimlig. För det fall försäkringskassan inte utan den

enskildes medverkan kan få tillgång till de uppgifter som krävs för att

bestämma hur stor total ålderspension från det allmänna ålderspensions-

systemet som den enskilde har rätt till, bör pensionen inte till någon del

utbetalas utan ansökan. Därmed skulle automatisk utbetalning av pension

inte kunna komma i fråga i de fall där den försäkrade är berättigad till

garantipension.

Det har således under det fortsatta beredningsarbetet visat sig att en

regel om automatisk utbetalning av pension vid 70 års ålder, utformad i

enlighet med de antagna riktlinjerna, skulle kunna tillämpas endast i

mycket begränsad utsträckning, nämligen i fall då den pensionsberätti-

gade inte har rätt till garantipension. Regeln skulle därför endast till

liten del fylla den funktion som var avsedd, dvs. att förhindra att en

pensionsberättigad av bristande kunskap eller av annan orsak går miste

om sina pensionsrättigheter. En regel om utbetalning av pension vid 70

års ålder bör därför utformas på ett annat sätt än vad som tidigare

föreslagits.

Mot denna bakgrund föreslår vi i den samtidigt härmed avlämnade

propositionen om inkomstgrundad ålderspension att som huvudregel

skall gälla att pension skall betalas ut senast fr.o.m. 70 års ålder, om den

försäkrade då är inskriven hos försäkringskassa och inte begär annat. Ut-

betalning av pension skall emellertid alltid grundas på en ansökan från

den enskilde. På grund härav föreslår vi i den nämnda propositionen att

försäkringskassan alltid, i de fall en pensionsberättigad som är inskriven

hos försäkringskassa inte tre månader före den månad då han eller hon

fyller 70 år ansökt om uttag av inkomstpension, skall utreda om den

pensionsberättigade vill senarelägga sitt pensionsuttag ytterligare eller

inte. Vi föreslår här, i likhet med vad som föreslogs i Ds 1997:66, att

detsamma skall gälla i fråga om garantipension.

I utredningsskyldigheten bör ligga en skyldighet för personal vid för-

säkringskassan att ta kontakt med den pensionsberättigade för att utreda

dennes önskemål. Detta kan naturligtvis ske genom att den pensions-

berättigade tillställs blanketter jämte information för ansökan om pen-

sion. För det fall den pensionsberättigade inte lämnar något besked i an-

ledning av en sådan kontakt bör detta emellertid inte kunna anses som ett

tillräckligt underlag för slutsatsen att den pensionsberättigade önskar

skjuta upp sitt pensionsuttag. Det bör då krävas att personal vid försäk-

ringskassan tar ytterligare kontakt med den pensionsberättigade t.ex.

genom brev eller personlig kontakt för att utröna vad den pensionsbe-

rättigade har för önskemål. I fall då den pensionsberättigade är bosatt

utomlands, men ändå är inskriven hos någon allmän försäkringskassa

(vilket kan inträffa med hänsyn till EG-rätten), kommer emellertid

denna utredningsskyldighet av praktiska skäl inte att vara lika omfattande

som då den pensionsberättigade är bosatt i Sverige. Det kan t.ex. inte

krävas att personal vid försäkringskassan i sådana situationer skall göra

hembesök hos den enskilde för att utröna dennes vilja.

Förtidspension och särskild efterlevandepension avlöses inom det nu-

varande systemet av ålderspension då den pensionsberättigade fyller 65

år. Regeringen uppdrog den 16 januari 1997 åt en särskild utredare att

utforma förslag till ett nytt system för ekonomisk ersättning vid

långvarig nedsättning av arbetsförmåga, som skall ersätta dagens system

med förtidspension och sjukbidrag. Utredaren skulle bl.a. bedöma vilken

tidpunkt för övergång till ålderspension som är lämplig. Utredningens

betänkanden Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU

1997:166) och Ohälsoförsäkringen Övergångsbestämmelser (SOU

1997:189) överlämnades till regeringen i slutet av år 1997 och bereds

för närvarande, efter remissbehandling, inom Socialdepartementet. I

mars i år överlämnade regeringen till riksdagen propositionen

1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m., som bl.a. innehåller

förslag till riktlinjer för en reformering av reglerna om ersättning vid

varaktig medicinskt grundad arbetsoförmåga och en beskrivning av den

planerade fortsatta beredningen av frågan om en reformering av hela

systemet för sådan ersättning. Vidare uppdrog regeringen den 1 augusti

1996 åt en särskild utredare att bl.a. utforma förslag till en anpassning av

efterlevandepensioneringen till det reformerade systemet. I Ds 1995:41

och Ds 1997:66 föreslogs att reglerna om automatisk utbetalning av

ålderspension när denna avlöser hel förtidspension grundad på 40 års

bosättning skulle fortsätta att tillämpas i avvaktan på förslag härom av

först nämnda utredning. I Ds 1997:66 föreslogs också att motsvarande

regel för den som uppbär hel särskild efterlevandepension grundad på

40 års bosättning skulle fortsätta att tillämpas i avvaktan på förslag

härom av Utredningen om efterlevandepension. Under

remissbehandlingen av Ds 1997:66 har synpunkter framförts, av bl.a.

Göteborgs allmänna försäkringskassa, om att det även i dessa situationer

bör krävas en ansökan av den enskilde för att garantipension skall betalas

ut. Bland andra skäl har därvid framförts att det bland förtidspensionärer

kan finnas personer som inte haft rätt till utländsk invalidpension men

som får rätt till utländsk ålderspension. Detta skulle innebära att även

personer med hel förtidspension eller hel särskild efterlevandepension

grundad på 40 års bosättning borde ansöka om ålderspension.

Med beaktande av remissynpunkterna har frågan om en automatisk ut-

betalning av ålderspension som avlöser hel förtidspension och hel sär-

skild efterlevandepension grundad på 40 års bosättning ånyo övervägts.

Regeringen har funnit att det även i nu redovisade fall kan uppstå sådana

situationer att försäkringskassan inte enbart med hjälp av uppgifter i till-

gängliga register kan avgöra hur stor garantipension den enskilde even-

tuellt är berättigad till. Det är sannolikt att försäkringskassan även i

dessa situationer kommer att bli beroende av uppgifter från den enskilde

för att bestämma storleken av den pension denne är berättigad till.

Regeringen föreslår med hänsyn härtill att garantipension även i nu

nämnda situationer skall betalas ut först efter ansökan.

Beträffande de situationer då den pensionsberättigade till någon del

uppbär förtidspension föreslår vi, i likhet med vad som föreslogs i Ds

1997:66, en särregel såvitt avser försäkringskassans

utredningsskyldighet i fråga om den pensionsberättigade vill senarelägga

sitt pensionsuttag eller inte. Förtidspension utges längst t.o.m. den

månad som föregår den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år.

Normalt bör förtidspensionen då avlösas med ålderspension. Med

hänsyn härtill bör försäkringskassans utredningsskyldighet för den som

uppbär förtidspension inträda redan om ansökan om ålderspension inte

inkommit senast den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år.

Eftersom föreslagna regler om från vilken tidpunkt en ansökan får

verkan innebär att pension inte kan beviljas för tid före månaden efter

det att ansökan kom in till försäkringskassan skulle emellertid nu

föreslagen regel, om utredningsskyldighet vad avser den som uppburit

förtidspension omedelbart före det att han eller hon fyller 65 år, kunna

innebära att denne inte erhåller någon pension alls under en eller ett par

månader. För att undvika detta föreslår regeringen att pension, i nu

nämnda fall, skall kunna beviljas även för tid före det att ansökan kom in

till försäkringskassan, dock inte för längre tid tillbaka än tre månader

före ansökningsmånaden. Detta utgör således ett undantag från

huvudregeln att pension betalas ut tidigast fr.o.m. månaden efter den

månad då ansökan inkom.

Med utgångspunkt från de överväganden som nu har gjorts beträffande

automatisk utbetalning av pension bör motsvarande regler gälla även för

den som före 65 års ålder till någon del uppbär särskild efterlevandepen-

sion. Vi föreslår således att försäkringskassans utredningsskyldighet för

de pensionsberättigade som till någon del uppbär förtidspension eller

särskild efterlevandepension skall inledas då den pensionsberättigade

fyller 65 år. Vidare skall den i Ds 1997:66 föreslagna regeln om

retroaktiv utbetalning av ålderspension gälla såväl för den som uppburit

förtidspension som för den som uppburit särskild efterlevandepension

omedelbart före 65 års ålder.

Ökning och minskning av garantipension bör som tidigare anförts an-

sluta till motsvarande uttag av inkomstpension. Samma regler om ansö-

kan och anmälan som gäller vid ökning och minskning av

inkomstpension bör därför gälla för garantipension. Detta innebär att vi

föreslår att ökning av partiell garantipension skall kräva skriftlig ansökan

till försäkringskassan och att den begärda ökningen kommer att betalas

ut tidigast månaden efter det att ansökan kommit in. När den

pensionsberättigade vill återkalla eller begära minskning av tidigare

begärt uttag kan detta ske genom att den pensionsberättigade tillställer

försäkringskassan en anmälan om det, senast månaden före den månad

återkallelsen eller minskningen avses börja.

Enligt nuvarande regler får försäkringskassan betala ut pension utan

ansökan från den pensionsberättigade om statligt eller kommunalt

personalpensionsorgan begär det. Utbetalning av allmän pension och

statlig eller kommunal avtalspension sker då genom samma

utbetalningstransaktion. Som ovan redovisats skall utbetalning av

ålderspension i det reformerade systemet som huvudregel ske efter

ansökan. För att så långt som möjligt åstadkomma enhetliga regler för

uttag av pension bör, i det reformerade ålderspensionssystemet, samma

regler gälla oavsett typ av pensionsrättighet. Regeringen föreslår därför

att någon regel om att försäkringskassan får betala ut garantipension utan

ansökan från den pensionsberättigade om statligt eller kommunalt

personalpensionsorgan begär det inte införs i det reformerade

ålderspensionssystemet.

8.3 Månadsvisa utbetalningar med möjlighet till undantag

Regeringens förslag: Garantipension skall enligt huvudregeln

betalas ut månadsvis t.o.m. den månad då den pensionsberättigade

avlider eller rätten till garantipension annars upphör.För det fall den

pensionsberättigade flyttar utomlands skall garantipension betalas ut

till och med utflyttningsmånaden Utbetalning skall endast ske till den

pensionsberättigade.

Garantipension skall även, oavsett den pensionsberättigades sam-

tycke, kunna betalas ut för andra perioder än månadsvis. Detta skall

gälla såväl utbetalningar i Sverige som till utomlands bosatta.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: PRO tillstyrker förslaget.

RFV och Östergötlands läns allmänna försäkringskassa tillstyrker

förslaget att pension inte skall kunna betalas ut till annan än den

pensionsberättigade. Västernorrlands läns allmänna försäkringskassa

anser att garantipension bör kunna betalas ut till annan än den

pensionsberättigade om denne p.g.a. ålderdomssvaghet, sjukdom,

drogmissbruk eller annat inte själv kan ta hand om sin pension.

Göteborgs allmänna försäkringskassa tillstyrker förslaget att

garantipension skall kunna betalas ut för andra perioder än månadsvis.

SPV anser att verket bör få betala ut garantipension månadsvis

tillsammans med tjänstepension.

Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande systemet betalas

ålderspension enligt huvudregeln ut genom månadsvisa utbetalningar.

Pensionsförmånen utges om inte annat är föreskrivet t.o.m. den månad

då den pensionsberättigade avlider eller rätten till förmånen annars

upphör. Pensionen betalas som huvudregel ut direkt till den

pensionsberättigade. I vissa fall kan emellertid försäkringskassan besluta

att pensionen helt eller delvis skall betalas ut till annan.

Förutsättningarna härför är att den pensionsberättigade till följd av

ålderdomssvaghet, sjuklighet, långvarigt missbruk av

beroendeframkallande medel eller därmed jämförlig orsak är ur stånd att

själv ta hand om sin pension. Pensionen får då betalas ut till en

kommunal myndighet eller den pensionsberättigades make eller annan

person för att användas till den pensionsberättigades eller hans eller

hennes familjs nytta.

Även garantipension skall, enligt regeringens förslag, som huvudregel

betalas ut månadsvis och bör på samma sätt som i det nuvarande syste-

met utges t.o.m. den månad då den pensionsberättigade avlider. Om rät-

ten till garantipension upphör innan pensionstagaren avlider t.ex. på

grund av att pensiontagaren inte längre uppfyller kravet på bosättning i

Sverige skall naturligtvis pension inte utges för tid efter det att rätten

till pension upphört. Vi föreslår att garantipension för det fall den en-

skilde flyttar utomlands skall betalas ut till och med

utflyttningsmånaden.

Regeringen föreslår vidare att garantipensionen som huvudregel beta-

las ut direkt till den pensionsberättigade. Frågan om det även i det refor-

merade ålderspensionssystemet skall finnas en möjlighet för

försäkringskassan att betala ut pensionen till annan än den

pensionsberättigade berördes varken av Pensionsarbetsgruppen eller i

princippropositionen. I Ds 1995:41 föreslogs för den inkomstgrundade

pensionen att försäkringskassan under de förutsättningar som anges i

nuvarande regler i AFL skall få betala ut pension till annan än den

pensionsberättigade. Under det fortsatta beredningsarbetet har det visat

sig att regeln om utbetalning av pension till annan sällan tillämpas. 1997

års premiereservutredning ifrågasatte i sitt betänkande behovet av en

sådan utbetalningsregel och ansåg att regeln återspeglar en äldre tids

förhållanden och värderingar. Utredningen ansåg vidare att regeln inte

fyller någon nyttig funktion vid sidan av allmänna bestämmelser om

förvaltarskap och godmanskap som finns i den familjerättsliga

lagstiftningen. Med beaktande härav föreslog utredningen att någon

motsvarande regel inte bör införas för utbetalning av premiepension.

Även regeringen ifrågasätter, på grund av i huvudsak samma skäl som

angetts i utredningens förslag till premiepension, om det i framtiden

finns behov av en sådan regel. Vi menar att den som inte kan ta hand om

sin pension själv sannolikt behöver hjälp med att förvalta sin egendom

eller bevaka sin rätt även i andra avseenden. Det kan t.o.m. vara så att

utbetalning enligt nuvarande bestämmelse av pensionen till någon av den

pensionsberättigades anhöriga medför att godmanskap eller för-

valtarskap inte kommer till stånd trots att det vore sakligt påkallat. Med

hänsyn till vad som nu anförts föreslår regeringen att en regel motsva-

rande den i 16 kap. 12 § AFL inte införs i lagen om garantipension.

I det nuvarande systemet betalas alltså ålderspension enligt huvud-

regeln ut månadsvis. Om den pensionsberättigade är bosatt utomlands

kan dock Riksförsäkringsverket med den pensionsberättigades samtycke

förordna att pensionen skall betalas ut på annat sätt. Enligt den praxis

som har utvecklats sker utbetalningar i princip årsvis i stället för må-

nadsvis om den månadsvisa pensionsutbetalningen skulle ha understigit

1 % av basbeloppet (364 kr år 1998).

Huvudregeln i det reformerade pensionssystemet bör på samma sätt

som i det nuvarande systemet vara att garantipension, liksom inkomst-

grundad pension, skall betalas ut månadsvis. Det bör emellertid i vissa

fall också finnas möjlighet att betala ut pension för andra tidsperioder.

Riksdagen har beslutat (budgetproposition 1997/98:1 utg.omr. 11,

bet. 1997/98:SfU1, rskr. 1997/98:111) om ändring i 16 kap. 4 § AFL på

så sätt att om årspensionen uppgår till högst 2 400 kr, skall undantag

från den månadsvisa utbetalningen kunna göras om det inte finns

särskilda skäl däremot. Utbetalning skall ske i efterskott en eller två

gånger per år. Denna begränsning skall gälla utan samtycke från den

pensionsberättigade och för pensionsberättigade bosatta såväl utomlands

som i Sverige. Vidare har beslutats att utbetalning även i annat fall, efter

överenskommelse med den pensionsberättigade, får ske en eller två

gånger per år. Regeln skall träda i kraft den 1 januari 1999. Regeringen

konstaterade i budgetpropositionen att utbetalningar till utlandet kan

medföra förhållandevis stora kostnader såväl för den enskilde som för

staten. Vidare anfördes att proportionerna mellan

administrationskostnaderna och det utbetalade beloppet blir orimliga när

det är fråga om små belopp, samt att utbetalning av små belopp kan

upplevas som stötande. Mot bakgrund av detta och hittills gjorda

bedömningar i arbetet med det reformerade pensionssystemet anförde

regeringen att det i det nuvarande pensionssystemet bör göras en ändring

så att små pensionsbelopp skall kunna betalas ut för annan tidsperiod än

månadsvis. Månatlig utbetalning bör enligt riksdagens beslut i anledning

av förslaget i budgetpropositionen ske när pensionen överstiger 200 kr

per månad medan belopp därunder skall kunna utges en eller två gånger

per år. Det anfördes i propositionen att det normalt inte torde innebära

några nackdelar för pensionstagaren att sammanföra pensionsbelopp

understigande 200 kr per månad till utbetalningar en eller två gånger per

år. I enstaka fall kan emellertid även sådana belopp ha avgörande

betydelse för pensionstagare. Enligt riksdagsbeslutet får därför

utbetalning ske månadsvis även av små belopp om det finns särskilda

skäl. Med tanke på beloppets storlek torde sådana särskilda skäl

aktualiseras endast i yttersta undantagsfall.

Motsvarande bestämmelse har föreslagits gälla inkomstgrundad

ålderspension. Regeringen föreslår nu att motsvarande regel också skall

gälla garantipension.

8.4 Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och

ändrad pensionsrätt

Regeringens förslag: En person skall vara skyldig att återbetala

garantipension, om han eller hon genom att lämna oriktiga uppgifter

eller genom att inte fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet

har förorsakat att pension betalats ut felaktigt eller med för högt be-

lopp. En person skall vidare vara återbetalningsskyldig, om pension i

annat fall betalats ut felaktigt eller med för högt belopp och han eller

hon borde ha insett detta. Beslut om återbetalningsskyldighet fattas

av försäkringskassan. Försäkringskassan bör om det finns särskild

anledning kunna helt eller delvis efterge ett krav på sådan

återbetalning.

Om en pensionsberättigad till följd av ändrad taxering retroaktivt

erhåller höjd inkomstgrundad ålderspension och detta påverkar

storleken av den garantipension han eller hon har erhållit skall den

pensionsberättigade vara skyldig att återbetala för mycket uppburen

garantipension. Detta får göras genom avräkning på retroaktivt utbe-

tald inkomstgrundad ålderspension.

Garantipension skall beviljas för förfluten tid för en

pensionsberättigad som retroaktivt fått sin pensionsrätt sänkt i fråga

om den inkomstgrundade pensionen.

Om en enskild tidigare, för samma tid som garantipension beviljats

retroaktivt, uppburit ersättning enligt en annan författning skall avdrag

göras på den retroaktiva garantipensionen.

För det fall en enskild, för samma tid som garantipension beviljats

retroaktivt, i väsentligt fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd

enligt socialtjänstlagen (1980:620) utan villkor om återbetalning,

skall den retroaktivt beviljade garantipensionen få betalas ut till

socialnämnden.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: PRO och Göteborgs allmänna

försäkringskassa tillstyrker förslaget. Uppsala läns allmänna

försäkringskassa hävdar att samma återbetalningsregler bör gälla för

alla förmåner och förordar att återbetalningsreglerna avseende

garantipension utformas i enlighet med reglerna för utbildningsbidrag,

bostadsbidrag och underhållsstöd, för vilka förmåner gäller att

återbetalningsskyldighet föreligger oavsett om den försäkrade

förorsakat felutbetalningen eller ej.

Länsrätten i Göteborgs och Bohus län instämmer i promemorians

förslag att försäkringskassans skall samordna pensionsbetalningarna på

så sätt att det belopp som den pensionsberättigade är skyldig att

återbetala skall räknas av på den retroaktivt höjda pensionsförmånen.

Riksskatteverket (RSV) har framfört vissa lagtekniska synpunkter.

Skälen för regeringens förslag: I 20 kap. 4 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL) upptas regler om återbetalningsskyldighet för

ersättning som någon uppburit obehörigen genom att ha lämnat oriktiga

uppgifter e.d. Dessa regler tar sikte på såväl utbetald pension som andra

ersättningar inom ramen för AFL. Innebörden av reglerna är att åter-

betalningsskyldighet för uppburen ersättning föreligger i två fall. I det

första krävs att någon genom oriktiga uppgifter eller genom underlåten-

het att fullgöra henne eller honom åvilande uppgifts- eller anmälnings-

skyldighet eller på annat sätt förorsakat att ersättning har utgått obehöri-

gen eller med för högt belopp. I det andra fallet krävs att någon eljest

obehörigen eller med för högt belopp har uppburit ersättning, vilket han

eller hon skäligen bort inse. I det första fallet krävs således inte att

vederbörande varit medveten om felaktigheten. I det andra fallet är han

eller hon skyddad av god tro. I båda fallen är följden återbetalningsskyl-

dighet av vad som utbetalats för mycket, om inte i särskilt fall anledning

föreligger att helt eller delvis efterge återbetalningsskyldigheten.

Reglerna om återbetalningsskyldighet i 20 kap. 4 § AFL har utökats

med bestämmelser om återbetalning vid underlåten eller bristfällig

betalning av tilläggspensionsavgift.

Även i det reformerade ålderspensionssystemet bör, under samma

förutsättningar som enligt AFL, den pensionsberättigade åläggas åter-

betalningsskyldighet för pension som betalats ut med för högt belopp

beroende på att den enskilde lämnat oriktiga uppgifter e.d. Den enskilde

bör också på samma sätt som gäller i dag bli återbetalningsskyldig om

pension uppburits felaktigt eller med för högt belopp och den enskilde

skäligen bort inse detta.

Fråga är emellertid om den nuvarande regeln i AFL bör överföras helt

oförändrad till det nya ålderspensionssystemet. Lagrådet finner det

svårt att hitta exempel på något fall då den enskilde kan bli

återbetalningsskyldig för att han eller hon på annat sätt än genom att

lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en

uppgifts- eller anmälningsskyldighet orsakat att pensionen har lämnats

felaktigt eller med ett för högt belopp. Exempelvis täcks felaktiga

uppgifter i inkomstdeklarationer av oriktiga uppgifter . Med hänsyn

härtill och då den angivna förutsättningen för återbetalningsskyldighet

inte kommit till användning i förvaltningsdomstolarnas praxis förordar

Lagrådet att orden eller på annat sätt får utgå ur det aktuella lagrummet

i den nya lagstiftningen.

Regeringen finner fog för vad Lagrådet anfört i denna fråga och menar

därför att orden eller på annat sätt bör utgå ur den regel motsvarande

20 kap. 4 § AFL som vi föreslår skall införas i den nya lagstiftningen.

Skyldighet att betala tillbaka utbetald pension skall inträda endast om

beslut om återbetalning meddelats. Sådant beslut bör fattas av försäk-

ringskassan. Återbetalningen bör, liksom i dag, kunna ske antingen ge-

nom avdrag på senare utbetalningar av pension eller genom att den en-

skilde åläggs att återbetala för mycket erhållen pension eller i sista hand

genom sedvanlig indrivning. Såsom gäller idag skall försäkringskassan

om det finns särskilda skäl ha möjlighet att helt eller delvis efterge krav

på återbetalning.

Vad som nu har sagts föreslås i propositionen om inkomstgrundad

ålderspension gälla för sådan pension och föreslås nu gälla för garanti-

pension.

Ändringar i den försäkrades taxering kan under vissa förutsättningar

innebära att beslut om pensionsgrundande inkomst och pensionsrätt

måste ändras. Under tiden från det att pensionsrätt fastställts till dess att

beslutet ändras kan den enskilde redan hunnit att ta ut pension.

Pensionen kommer då naturligtvis att räknas om för framtiden. Frågan är

vad som skall gälla för pension som betalats ut för förfluten tid.

För det fall den ändrade taxeringen innebär en höjning av den pen-

sionsgrundande inkomsten och av pensionsrätten skall den högre

pensionen enligt förslag i propositionen om inkomstgrundad

ålderspension betalas ut även för förfluten tid. De tillkommande

pensionsbeloppen skall därvid betalas ut i ett sammanhang. För det fall

den ändrade taxeringen leder till en sänkning av den pensionsgrundande

inkomsten och som en följd härav en sänkning av pensionsrätten

kommer detta enligt förslaget i den nyss nämnda propositionen som

huvudregel inte leda till att den enskilde blir återbetalningsskyldig för

den för mycket uppburna inkomstgrundade ålderspensionen.

Återbetalningsskyldighet av inkomstgrundad pension kommer alltså i

detta läge att kunna bli aktuell endast då ändringsbeslutet, som lett till en

lägre pensionsgrundande inkomst och därmed lägre inkomstgrundad

pension, har sin grund i att den enskilde tidigare lämnat oriktig uppgift

eller liknande.

En pensionsberättigad som till följd av ändrad taxering erhåller en

högre inkomstgrundad pension för förfluten tid än vad han eller hon re-

dan uppburit kan under samma tid även ha uppburit garantipension. Den

retroaktiva höjningen av den inkomstgrundade pensionen kan innebära

att garantipension borde ha utgetts med ett lägre belopp eller inte alls.

Enligt vad som anges i avsnitt 10.3 föreslår vi att beslutet om

garantipension då automatiskt skall ändras. Den pensionsberättigade

skall då även i sådana situationer skall vara skyldig att återbetala för

mycket uppburen garantipension. Försäkringskassan bör härvid

samordna pensionsbetalningarna på så sätt att det belopp avseende

garantipension som den pensionsberättigade är skyldig att återbetala

skall räknas av på den retroaktivt höjda inkomstgrundade pensionen

innan denna betalas ut.

Då den ändrade taxeringen medför en sänkning av pensionsrätten för

förfluten tid skall den pensionsberättigade, som angetts ovan, i regel

inte åläggas återbetalningsskyldighet av för mycket uppburen

inkomstgrundad pension. I sådant fall påverkas således inte den

garantipension som den pensionsberättigade kan ha erhållit av den

ändrade taxeringen.

Däremot kan en retroaktiv sänkning av pensionsrätt avseende inkomst-

grundad pension som har sin grund i att den pensionsberättigade lämnat

oriktiga uppgifter eller liknande medföra att den inkomstgrundande

ålderspensionen skall betalas tillbaka och att garantipension för

förfluten tid borde ha utgetts med högre belopp än vad som faktiskt

betalats ut. Vi föreslår att försäkringskassan också i sådana situationer

skall ändra sitt tidigare beslut om garantipension och bevilja sådan

pension retroaktivt. Härvid bör försäkringskassan samordna

pensionsbetalningarna på så sätt att det belopp avseende inkomstgrundad

pension som den pensionsberättigade är skyldig att återbetala skall

räknas av på den retroaktivt beviljade garantipensionen innan denna

betalas ut. En enskild som tidigare inte varit berättigad till

garantipension, t.ex. på grund av att han eller hon haft för hög

inkomstgrundad pension, och som retroaktivt får sänkt inkomstgrundad

pension kan, till följd av henne eller honom eventuellt ålagd återbe-

talningsskyldighet av för mycket utbetald sådan pension, i efterhand upp-

fylla förutsättningarna för rätt till garantipension. Regeringen föreslår

att försäkringskassan i en sådan situation skall kunna bevilja den

pensionsberättigade garantipension för förfluten tid utan ny ansökan från

den pensionsberättigade. Även i detta fall bör samordning av

pensionsbetalningarna ske.

Om garantipension beviljas retroaktivt och den enskilde tidigare, för

samma tid som garantipension beviljats, efter beslut av en allmän

försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa uppburit ersättning enligt

en annan författning, föreslår vi att avdrag skall göras på den retroaktiva

garantipensionen. Avdraget skall motsvara det belopp som överstiger vad

som skulle ha betalats ut för perioden om beslut om båda ersättningarna

hade fattats samtidigt.

För det fall en enskild som retroaktivt beviljas garantipension tidigare,

för samma tid som garantipension beviljats retroaktivt, i väsentlig om-

fattning fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd enligt social-

tjänstlagen (1980:620) utan villkor om återbetalning, föreslår

regeringen att den retroaktivt beviljade garantipensionen skall få betalas

ut till socialnämnden till den del den motsvarar vad socialnämnden

sammanlagt betalat ut till den pensionsberättigade och dennes familjs

försörjning för den tid som den retroaktiva pensionen avser.

9 Ålderspension i internationella förhållanden

9.1 Inledning

I utformningen av såväl det nuvarande regelsystem som gäller för ålders-

pension i form av folkpension som de regler för garantipension som

föreslås gälla inom det reformerade systemet har hänsyn tagits till att

den försäkrade kan ha varit bosatt utomlands under den

förvärvsverksamma tiden eller bor utomlands under tiden som

pensionär. Både enligt nuvarande regelsystem och det reformerade

systemet föreskrivs en försäkringstid om ett visst antal år för rätt till

oavkortat grundskydd. Vidare finns regler för vad som skall gälla för

utbetalning av grundskyddet till personer bosatta utomlands.

Med hänsyn till internationella förpliktelser får emellertid de

nationella reglerna inte alltid fullt genomslag. I detta avsnitt behandlas

avsteg från de nationella reglerna som EG-rätten kan medföra.

Motsvarande avvikelser kan gälla även för medborgare i länder med vilka

Sverige har träffat överenskommelse om socialförsäkringskonvention.

9.2 Nuvarande regler

Folkpension och pensionstillskott utges i förhållande till antingen

antalet bosättningsår i Sverige eller antalet år med pensionspoäng inom

ATP-systemet. För rätt till folkpension krävs enligt nationella regler

antingen minst tre bosättningsår eller minst tre år med pensionspoäng.

Enligt förordningen (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen

för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras

familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (förordningen beskrivs

kortfattat i avsnitt 9.3) kan kravet på minsta försäkringstid uppfyllas

genom sammanläggning med försäkringstid härrörande från annat land

inom EU/EES-området. Minst ett år måste dock avse Sverige.

Förordningens regler innebär en avvikelse även vad gäller

pensionstillskottets avräkning mot utländsk pension, dvs.

pensionstillskottet samordnas i regel inte med pension från annat

EU/EES-land.

Enligt den nationella lagstiftningen utges folkpension till svensk med-

borgare bosatt utomlands endast tillsammans med ålderspension från

ATP-systemet och då i förhållande till antalet intjänade år med

pensionspoäng. Svensk medborgare som inte är berättigad till

ålderspension från ATP-systemet eller utländsk medborgare har således

inte rätt till svensk folkpension vid utflyttning från Sverige.

Pensionstillskottet utges enbart vid bosättning i Sverige. För personer

som omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 gäller dock samma

regler för rätt till utbetalning av folkpension och pensionstillskott vid

bosättning i annat land inom EU/EES-området som vid bosättning i

Sverige.

9.3 Garantipension i internationella förhållanden

Regeringens bedömning: Garantipensionen kommer att betalas ut

inom EU/EES-området. Garantipension till en person som även varit

försäkrad i ett annat EU/EES-land beräknas enligt principerna om an-

delsberäkning i förordningen (EEG) nr 1408/71. Därvid skall garanti-

pensionen trappas av även mot utländsk pension.

Bedömning i promemorian: Bedömningen i promemorian stämmer

i huvudsak överens med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) påpekar att tolk-

ningen i promemorian av EG-rättens regler om minskning av garantipen-

sionen med hänsyn till utländska förmåner inte är självklar, vilket inne-

bär att det eventuellt skulle kunna visa sig att en sådan minskning inte är

tillåten. Västmanlands läns allmänna försäkringskassa påpekar att

tolkningen i promemorian av samordningsreglerna i artikel 46 i

förordningen (EEG) nr 1408/71 inte stämmer överens med nuvarande

tillämpning enligt RFV:s allmänna råd om socialförsäkringen och EU.

Skälen för regeringens bedömning: Garantipensionen skall dels ut-

göra ett grundskydd för pensionärer som helt saknar rätt till inkomst-

relaterad pension, dels ge en viss utfyllnad till dem med låg

inkomstrelaterad pension. Garantipensionens maximala nivå skall

därför, på sätt som närmare beskrivs i avsnitt 7, avräknas mot den

inkomstgrundade ålderspension som individen tjänat in. Vidare föreslås

avräkning ske mot bl.a. motsvarande pension enligt utländsk lagstiftning.

För rätt till oavkortad garantipension skall krävas en försäkringstid i

Sverige om 40 år enligt förslaget i avsnitt 6. Garantipensionen föreslås

enligt den svenska lagstiftningen kunna betalas ut enbart till personer

som är bosatta i landet (avsnitt 8).

I avsnitten 6 8 har således redogjorts för vad som föreslås gälla

beträffande beräkning av garantipension för personer som under del av

sin förvärvsaktiva tid har varit bosatta utomlands samt beträffande

garantipension till utomlands bosatta pensionärer. För pensionärer som

är eller tidigare har varit bosatta inom EU/EES-området och omfattas av

reglerna i förordningen (EEG) nr 1408/71 kan emellertid komma att

gälla andra regler om garantipensionen kan anses falla inom ramen för

förordningens tillämpningsområde.

Förordning (EEG) nr 1408/71 innehåller regler som syftar till att ge-

nom samordning av medlemsstaternas lagstiftning säkerställa den

sociala tryggheten för personer som flyttar inom gemenskapen. Den

omfattar i huvudsak socialförsäkringsförmåner och s.k.

familjeförmåner.

Förordningen vilar på fem huvudprinciper; principen om en tillämplig

lagstiftning, likabehandlingsprincipen, sammanläggningsprincipen, ex-

portabilitetsprincipen och proratatemporis-principen.

Principen om en tillämplig lagstiftning innebär att en person endast

skall omfattas av lagstiftningen i ett medlemsland och som huvudregel

det land där arbete vid en viss tidpunkt utförs.

Likabehandlingsprincipen innebär att medborgare i en medlemsstat

som är bosatta inom en annan medlemsstats område och som omfattas

av förordningen har samma rättigheter och skyldigheter i fråga om

förmåner för social trygghet och avgifter till sådana system som

bosättningsstatens egna medborgare.

Sammanläggningsprincipen innebär att anställda eller

egenföretagare som flyttar till en annan medlemsstat eller får arbete där

har rätt att lägga samman försäkrings- eller bosättningsperioder i syfte

att uppfylla nationella krav på minsta tid för rätt till förmåner.

Exportabilitetsprincipen innebär att kontantförmåner som utges vid

bl.a. invaliditet eller ålderdom eller till efterlevande inte får minskas,

ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att den be-

rättigade är bosatt i eller flyttar till ett annat medlemsland än det land

som utger förmånen.

Proratatemporis-principen innebär att den som på grund av flyttning

till ett annat land inte har tjänat in rätt till oavkortad förmån i ett visst

land skall ha rätt att erhålla en så stor andel av förmånen som svarar mot

intjänandetiden.

Det torde vara klart att garantipensionen skall betraktas som en trygg-

hetsförmån och därmed falla under förordningens tillämpningsområde

snarare än att betraktas som en socialhjälpsförmån. Det gäller

garantipension såväl till personer med som till personer utan rätt till

inkomstgrundad ålderspension. Skäl som talar härför är att

garantipensionen är en lagfäst rättighet som utges enligt klart avgränsade

villkor och inte är beroende av en uppskattning av individuella behov.

Export av garantipensionen

Av det ovan sagda följer att, enligt exportabilitetsprincipen, garantipen-

sionen skall betalas ut vid bosättning inom EU/EES-området.

I sammanhanget bör nämnas att vissa icke-avgiftsfinansierade förmå-

ner är undantagna från exporträtt. Det gäller bostadstillägg och särskilt

bostadstillägg för pensionärer, handikappersättning som inte utgör

tillägg till pension och vårdbidrag. Garantipensionen, som skall ersätta

folkpensionen, torde dock inte kunna hänföras till den kategori av

förmåner som kan undantas från export.

Samordning av garantipension och utländsk pension

Eftersom garantipensionen är en utfyllnadsförmån skall den reduceras

om den pensionsberättigade uppbär inkomstgrundad ålderspension. Vid

beräkningen av garantipensionen skall, enligt vårt förslag, med inkomst-

grundad ålderspension likställas vissa andra pensionsförmåner, bl.a. ut-

ländsk pension. I det följande behandlas frågan huruvida reglerna i för-

ordningen (EEG) nr 1408/71 uppställer något hinder mot att garantipen-

sionen reduceras med hänsyn till utländsk pension.

En grundläggande princip bakom regelsystemet i förordning (EEG) nr

1408/71 är att det ankommer på den nationella lagstiftningen att, om så

är önskvärt, uppställa regler om minskning av pensionsförmåner med

hänsyn till annan pension eller social förmån. I den mån sådana regler

medger reduktion av nationell pension kan, inom vissa gränser,

motsvarande regler uppställas med avseende på förmåner som förvärvats

enligt en annan medlemsstats lagstiftning.

I förordningens artikel 12.2, under rubriken "Förhindrande av sam-

manträffande av förmåner", föreskrivs som huvudregel att minsknings-

regler i den nationella lagstiftningen får åberopas även gentemot förmå-

ner som har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning. Detta

gäller dock inte om annat är föreskrivet i förordningen. Beträffande pen-

sioner finns det sådana föreskrifter i artiklarna 46 a c.

I artiklarna finns dels allmänna, dels särskilda bestämmelser om

minskning, innehållande eller indragning av förmåner. I artikel 46 b reg-

leras i vilka fall minskning, innehållande och indragning av en förmån får

ske när denna sammanträffar med förmåner av samma slag enligt två

eller flera medlemsstaters lagstiftning. Här anges bl.a. att nationella

minskningsregler inte får användas på en förmån som har prorataberäk-

nats enligt artikel 46.2. Med förmåner av samma slag avses förmåner vid

invaliditet, ålderdom eller till efterlevande som beräknas eller utges på

grundval av försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har

fullgjorts av en och samma person.

I artikel 46 regleras frågor om beviljande av förmåner. Av artikeln

följer att den förmånsberättigade skall ha rätt till den högsta av den

enligt nationella regler beräknade förmånen och förmånen beräknad

efter proratatemporis-principen. Artikel 46 är uppdelad i tre punkter. I

första punkten anges villkoren för beräkning av en förmån enligt

nationella regler och i andra punkten regleras den s.k. prorata-

beräkningen. Den sistnämnda beräkningen innebär att den behöriga

institutionen först skall beräkna hur stor pension den

pensionsberättigade skulle ha fått enligt det aktuella landets lagstiftning

om samtliga försäkrings- och/eller bosättningsperioder hade fullgjorts i

det landet. Detta belopp kallas det teoretiska beloppet. Med utångspunkt

från detta beräknas sedan den faktiska pensionen som en andelspension

(prorata-pension) utifrån förhållandet mellan den pensionsberättigades

försäkrings- eller bosättningstid i det aktuella landet och den totala tid

som ligger till grund för beräkning av det teoretiska beloppet. I artikelns

tredje punkt, som fick sin nuvarande lydelse år 1992, anges att det är den

högsta av förmånerna beräknade enligt första respektive andra punkten

som skall utges "utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna

om minskning, innehållande eller indragning, som gäller enligt den

lagstiftning enligt vilken förmånen skall utbetalas." Vidare sägs att i

förekommande fall skall den jämförelse som skall göras stå i relation

till de belopp som har fastställts efter tillämpningen av nämnda

bestämmelser.

De nu beskrivna reglerna anger alltså i vilka fall som nationella minsk-

ningsregler får användas på förmåner som sammanträffar. Som tidigare

har anförts föreslås att garantipensionen skall avräknas mot andra

pensionsförmåner, i förekommande fall även mot utländska sådana.

Frågan är nu om detta sätt att beräkna garantipensionen är att anse som

en nationell minskningsregel av det slag som anges i artikel 46 a c.

Den svenska regeringen anser att så inte är fallet av följande skäl. Av

artikel 46 b torde följa att eventuella minskningsregler i den nationella

lagstiftningen blir aktuella först efter det att en förmån har beräknats

enligt artikel 46.1 2. Frågan är då när en förmån har beräknats.

När det är fråga om en utfyllnadsförmån såsom garantipension är stor-

leken av denna i sig beroende av storleken på andra förmåner. En utfyll-

nadsförmån kan med andra ord inte beräknas självständigt utan hänsyns-

tagande till vissa angivna andra förmåner. Hänsynstagandet till dessa

andra förmåner, vilkas storlek påverkar storleken på utfyllnadsförmånen

är därför ett led i beräkningen av utfyllnadsfömånen och inte någon

minskning på grund av att förmånerna sammanträffar. Det går således

inte att beräkna förmånens storlek fristående. Den beräknade förmånen

kan sedan eventuellt bli föremål för reducering enligt regler om sam-

manträffande av förmåner om det finns någon sådan regel i den natio-

nella lagstiftningen. I sådant fall blir eventuella föreskrifter i förord-

ningen som begränsar sådana nationella minskningsregler tillämpliga.

Det är därför den svenska regeringens uppfattning att garantipension

skall få avräknas mot allmän obligatorisk pension såväl ren inkomst-

grundad pension som annan allmän pension som inte är av utfyllnadska-

raktär intjänad i annat EU/EES-land och att en sådan tolkning är fören-

lig med reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71. Ytterligare ett

argument för att utländsk pension bör få beaktas är att det teoretiska

beloppet skall återspegla den pension som skulle ha utgetts om all

försäkringstid hade fullgjorts i Sverige. I beräkningen bör då även

beaktas den utländska pension som skulle ha tjänats in under hela denna

tid oavsett var den fullgjorts.

Enligt reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 skall, som tidigare an-

förts, en förvärvsarbetande uppbära pension från vart och ett av de länder

där han eller hon tjänat in pension. Beräkningen av pensionen sker i så-

dana fall enligt proratatemporis-principen. Tillämpat på

garantipensionen får detta anses innebära följande. Först beräknas det

garantipensionsbelopp som skulle ha utgetts om försäkringstid inom

EU/EES-området likställs med försäkringstid i Sverige. Därvid likställs

med svensk inkomstrelaterad ålderspension motsvarande pension från

annat land. Detta pensionsbelopp utgör det teoretiska beloppet. Med

utgångspunkt från det teoretiska beloppet beräknas sedan den faktiska

pensionen som en andelspension (prorata-pension) utifrån förhållandet

mellan försäkringstiden i Sverige och den totala försäkringstiden inom

EU/EES-området.

För att förtydliga beräkningsgången kan tas ett exempel med en

person som under sin förvärvsaktiva tid varit försäkrad 20 år i Sverige,

10 år i Tyskland och resten av tiden utanför Europa. Först beräknas ett

garantipensionsbelopp enligt beskrivningen i avsnitt 7 med

tillgodoräknande av en försäkringstid om 30 år av 40 erforderliga

detta är det teoretiska beloppet. Det faktiska garantipensionsbelopp,

som personen skall erhålla, utgör 20/30 av det teoretiska beloppet.

10 Processregler

10.1 Inledning

I detta kapitel behandlas frågor som rör det processuella förfarandet så-

som förslag till regler angående ändring, omprövning och överklagande

av beslut enligt den här föreslagna lagen om garantipension. Vidare be-

handlas frågor om utrednings- och uppgiftsskyldighet, preskription och

utmätning m.m.

Dessa frågor behandlades inte närmare i princippropositionen. För

den inkomstgrundade ålderspensionen lämnades däremot detaljerade

förslag i Ds 1995:41. Med anledning av vissa synpunkter från

remissinstanserna på förslagen i den promemorian presenterades i Ds

1997:66 processuella regler som utformats på ett delvis annorlunda

sätt. De förslag som därvid presenterades avsåg i tillämpliga delar såväl

den inkomstgrundade ålderspensionen som garantipensionen.

Regeringen lämnar i propositionen angående inkomstgrundad

ålderspension förslag till hur de processuella reglerna för den

pensionen skall se ut. Dessa förslag överensstämmer till stor del med de

förslag som lämnades i Ds 1997:66. Som angavs i den promemorian är

avsikten att de båda systemen skall kopplas samman på så sätt att samma

processuella regler, så långt möjligt, skall gälla för såväl den

inkomstgrundade ålderspensionen som för garantipensionen. Vi föreslår

här att detta lagtekniskt sker genom hänvisningar i lagen om

garantipension till lagen om inkomstgrundad ålderspension.

10.2 Ärendehantering och beslut

Regeringens förslag: Förvaltningslagens regler om handläggning av

ärenden skall gälla för samtliga ärenden om garantipension enligt

denna lag. Enskilda, statliga och kommunala myndigheter, arbetsgi-

vare m.fl. skall, precis som enligt nuvarande regler, vara skyldiga att

efter föreläggande komma in med de uppgifter som behövs för till-

lämpning av den nya lagen. Uppgifter som den enskilde skall lämna

om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete.

Beslut om garantipension skall fattas av den försäkringskassa där

den pensionssökande är eller skulle vara inskriven vid tidpunkten för

beslutet. Beslut om garantipension får fattas med stöd av automatisk

databehandling av Riksförsäkringsverket för de allmänna försäkrings-

kassornas räkning.

Ändring och omprövning av beslut skall göras av samma försäk-

ringskassa som fattat beslutet eller den försäkringskassa för vilkens

räkning Riksförsäkringsverket har fattat beslutet med stöd av automa-

tisk databehandling.

Promemorians förslag: Det lagförslag som presenterades i

promemorian stämmer överens med regeringens förslag såvitt gäller

vilken försäkringskassa som skall fatta beslut enligt lagen om

garantipension. I promemorian föreslogs också att den enskilde normalt

skulle underrättas i pensionsärenden om försäkringskassan tänkte avvika

från uppgifter som lämnats av den pensionssökande själv. Regeringen

lämnar här inte något motsvarande förslag. Förslagen i övrigt har inte

behandlats i promemorian.

Remissinstanserna: Med hänvisning till diskussionen i proposition

1996/97:121 Systembrister och missbruk inom socialförsäkringssyste-

men, föreslår Riksförsäkringsverket (RFV) att lagen om garantipension

kompletteras med en bestämmelse om att uppgifter som den enskilde

lämnar för försäkringskassans bedömning av rätten till olika förmåner

skall, när det gäller faktiska förhållanden, lämnas på heder och samvete

om särskilda skäl inte talar emot det.

Skälen för regeringens förslag: Enligt förvaltningslagen gäller att

myndigheter skall handlägga ärenden enkelt, snabbt och billigt utan att

säkerheten eftersätts. Myndigheten skall beakta möjligheten att själv in-

hämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter om det be-

hövs. Ett ärende får inte avgöras innan den enskilde fått tillfälle att yttra

sig över uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än den en-

skilde själv.

Utgångspunkten i propositionen angående inkomstgrundad ålderspen-

sion är att samma handläggningsregler, så långt möjligt, skall gälla inom

pensionssystemet oavsett om det är skattemyndigheten, den allmänna

försäkringskassan eller Premiepensionsmyndigheten som handlägger en

fråga. Regeringen föreslår därför i nämnda proposition att förvaltnings-

lagens regler i så stor utsträckning som möjligt skall vara tillämpliga vid

handläggning av ärenden enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Motsvarande bör enligt regeringens uppfattning gälla vid handläggningen

av ärenden om garantipension. Detta innebär bl.a. att den allmänna servi-

ceskyldighet och utredningsskyldighet som gäller enligt förvaltnings-

lagen skall gälla även för ärenden enligt den här föreslagna lagen om ga-

rantipension.

Som nämnts ovan skall den enskilde enligt förvaltningslagen under-

rättas om uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än henne

eller honom själv. I Ds 1997:66 föreslogs att denna kommunikations-

skyldighet i pensionsärenden skulle utvidgas till att även gälla uppgifter

som tillförts ärendet av den enskilde om myndigheten tänker avvika från

denna uppgift. I det fortsatta beredningsarbetet har en sådan utvidgad

kommunikationsskyldighet bedömts som onödig. I de fall försäkrings-

kassan avviker från uppgifter lämnade av den enskilde torde det ofta vara

fråga om att motstridiga uppgifter har lämnats av någon annan. Dessa

uppgifter skall då, enligt förvaltningslagens regler, kommuniceras med

den enskilde. Om i annat fall försäkringskassan avviker från uppgifter

som lämnats av den enskilde torde det inte göra någon skillnad om upp-

gifterna kommuniceras eller inte. Den enskilde som inte är nöjd med

beslutet har då i stället att begära omprövning och därefter eventuellt

överklaga försäkringskassans beslut.

För att handlägga ärenden om garantipension är den allmänna försäk-

ringskassan i första hand beroende uppgifter från den enskilde och upp-

gifter som försäkringskassan själv förfogar över. Våren 1997 föreslog

regeringen ett antal lagändringar för att förbättra försäkringskassornas

utrednings- och kontrollmöjligheter. Bl.a. föreslogs en generell regel

om att uppgifter som den försäkrade lämnar om faktiska förhållanden

skulle lämnas på heder och samvete (prop. 1996/96:121). Förslaget har

antagits av riksdagen (bet. 1996/97:SfU10, rskr. 1996/97:231).

Motsvarande bör gälla även för uppgifter som en enskild skall lämna

enligt lagen om garantipension. Som närmare utvecklats i avsnitt 8.2,

kräver garantipension ansökan av den enskilde. I sådan ansökan skall det

således åligga den enskilde att på heder och samvete lämna fullständiga

uppgifter om de förhållanden som är av betydelse för att bedöma rätten

till garantipension och storleken av denna. Även i andra sammanhang än i

en ansökan kan den enskilde komma att lämna uppgifter om faktiska

förhållande. Dessa uppgifter skall då också lämnas på heder och

samvete.

Eftersom uttag av garantipension kräver samtidigt uttag av eventuell

inkomstgrundad ålderspension bör ansökan om båda dessa pensioner

göras i ett sammanhang och förslagsvis i en och samma ansökan. Upp-

giften om den inkomstgrundade ålderspensionen, som krävs för bestäm-

mande av garantipensionen, kommer försäkringskassan därmed att själv

förfoga över.

För fastställande av hur många försäkringsår för garantipension som

den enskilde skall få tillgodoräkna sig kan det i vissa fall finnas behov av

att inhämta uppgifter från andra än den enskilde själv. För detta och

eventuella övriga uppgifter som kan behövas för fastställande av garanti-

pensionen, bör statliga och kommunala myndigheter samt arbetsgivare

vara skyldiga att, efter föreläggande inkomma med de uppgifter som kan

behövas för tillämpning av reglerna om garantipension.

Av samma skäl som att ansökan om garantipension och inkomstgrun-

dad ålderspension bör göras i en och samma ansökan bör också en och

samma försäkringskassa besluta om såväl inkomstpension och tilläggs-

pension som garantipension. I propositionen angående inkomstgrundad

ålderspension föreslår regeringen att beslut om inkomstpension och

tilläggspension skall fattas av den allmänna försäkringskassa där den

pensionssökande är eller skall vara inskriven enligt AFL vid tidpunkten

för beslutet. För personer som inte är eller skall vara inskrivna vid någon

försäkringskassa skall beslutet i stället fattas av Stockholms läns all-

männa försäkringskassa. Vi föreslår att samma beslutsordning skall gälla

för beslut om garantipension.

I propositionen angående inkomstgrundad ålderspension föreslår vi

också att beslut om bl.a. pension skall få fattas genom automatisk data-

behandling för att det reformerade pensionssystemet inte skall bli

alltför svåradministrerat. Detta gäller dock endast när enligt 20 § första

stycket 1 förvaltningslagen skäl för beslutet inte måste anges. Flertalet

beslut om garantipension torde komma att vara sådana beslut där skäl

inte behöver anges. Det är enligt vår uppfattning därför lämpligt att även

beslut om garantipension skall få fattas genom ADB. I likhet med vad vi

föreslår för den inkomstgrundade ålderspensionen skall det i sådana fall

fortfarande vara försäkringskassan som är beslutande organ och som

avgör om beslut skall fattas genom ADB. Det är också försäkringskassan

som beslutar om ändring eller omprövning av det fattade beslutet.

10.3 Ändring av beslut

Regeringens förslag: Ändringar beträffande ålderspension, efter-

levandepension eller förtidspension som ligger till grund för ett

beslut enligt denna lag skall automatiskt medföra följdändringar av

beslutet om detta påverkas av ändringen.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har berört denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: Eftersom garantipensionen skall

bestämmas med ledning av den pensionsberättigades inkomstgrundade

ålderspension, eventuell tilläggspension i form av änkepension, viss ut-

ländsk ålderspension samt utländsk förtidspension och efterlevandepen-

sion kommer ändringar av dessa pensioner att medföra att också garanti-

pensionen behöver ändras. Regeringen föreslår att sådana ändringar av

ett tidigare beslut om garantipension skall kunna göras genom det änd-

ringsinstitut som har föreslagits gälla för den inkomstgrundade ålders-

pensionen vid ändringar i det beräkningsunderlag som använts vid be-

stämmande av pensionen.

För garantipensionen finns inte skäl till någon beloppsbegränsning när

ändring skall ske eftersom garantipensionen utgör en utfyllnad till den

inkomstgrundade ålderspensionen och förändras i förhållande till hur

denna pension ändras.

Förutom de föreslagna bestämmelserna som nu beskrivits om när ett

beslut skall ändras gäller förvaltningslagens regler om ändring av ett be-

slut på grund av att det har blivit uppenbart oriktigt eller liknande (26 §

förvaltningslagen).

10.4 Omprövning

Regeringens förslag: Beslut om garantipension skall omprövas om

den enskilde begär det eller om det finns andra skäl. Begäran om om-

prövning skall ske skriftligen och komma in till försäkringskassan

inom två månader från det att den pensionssökande fått del av beslu-

tet. Riksförsäkringsverket skall inte kunna begära omprövning av be-

slut. Försäkringskassan skall under vissa förutsättningar på eget

initiativ kunna ompröva sina beslut. Beslut får omprövas till fördel

för den enskilde inom två månader från det att beslutet meddelades.

Om ett beslut har blivit felaktigt på grund av att den enskilde har

lämnat oriktiga uppgifter eller har brustit i sin uppgiftsskyldighet

eller om beslutet har fattats på uppenbart oriktigt eller ofullständigt

underlag eller liknande får omprövning ske utan tidsbegränsning.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag. I promemorian föreslogs

dock att försäkringskassan skulle kunna ompröva beslut om

garantipension både till fördel och till nackdel för den enskilde inom två

månader från det att beslutet meddelades.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket anser att det bör finnas

gemensamma omprövnings- och ändringsregler för hela socialförsäk-

ringsområdet. I avvaktan på en översyn av dessa regler bör bestämmel-

serna i den nya lagen motsvara vad som gäller enligt 20 kap. 10 och

10 a §§. Detsamma anser Kammarrätten i Stockholm och Länsrätten i

Göteborgs och Bohus län. Länsrätten framhåller vidare att det är

otillfredställande att försäkringskassan kan ompröva sina beslut även till

nackdel för den enskilde och att en omprövning inom två månader från

det att beslutet meddelades dessutom är för kort tid för att hinna med

kommunicering, utredning m.m. Göteborgs allmänna

försäkringskassa förklarar att kassan inte har några synpunkter på

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I 20 kap. 10 § AFL finns

bestämmelser om omprövning såvitt gäller beslut av allmän

försäkringskassa. Försäkringskassan får enbart ompröva beslut som har

fattats av tjänsteman och endast på begäran av den försäkrade.

Riksförsäkringsverket får inte begära omprövning av försäkringskassans

beslut. Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes

nackdel. Förutom denna bestämmelse finns också regler om ändring av

beslut i 20 kap. 10 a § AFL. Enligt denna bestämmelse skall

försäkringskassan i vissa särskilt angivna fall självmant ändra sitt beslut.

Denna regel har dock i praktiken kommit att tillämpas på ett sätt som

inte helt överensstämmer med lagtextens lydelse.

Som anförts inledningsvis anser regeringen att förvaltningslagens be-

stämmelser bör tillämpas i så stor utsträckning som möjligt på beslut

enligt den föreslagna lagen. Enligt förvaltningslagen skall omprövning

ske om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund

av nya omständigheter eller någon annan anledning. I likhet med vad som

föreslås för den inkomstgrundade ålderspensionen bör dock beslut som

meddelas enligt den här föreslagna lagen omprövas även i andra situatio-

ner än då beslutet är uppenbart oriktigt.

Frågan är då hur en sådan bestämmelse bör vara utformad. Bestämmel-

sen om omprövning i AFL har som sagt fått ett mer vidsträckt tillämp-

ningsområde än vad som direkt följer av lagtexten. I propositionen angå-

ende inkomstgrundad ålderspension föreslår regeringen därför en helt

ny regel för omprövning av beslut. Som anförts i inledningen till detta

kapitel är det vår mening att de processuella reglerna så långt möjligt

skall vara desamma för garantipensionen som för den inkomstgrundade

ålderspensionen. Vi föreslår därför att omprövningsbestämmelsen i den

föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension görs tillämplig även

på beslut enligt den här föreslagna lagen.

Den föreslagna omprövningsbestämmelsen innebär att beslut skall

kunna omprövas på begäran av den som beslutet avser eller annars om

det finns andra skäl för en omprövning. En omprövning måste således

alltid ske när en enskild begär detta och då oavsett av vilken anledning

detta begärs. En begäran om omprövning måste dock, som framgår

nedan, göras inom en viss tid efter det att beslutet meddelades. Försäk-

ringskassan skall därutöver i vissa fall självmant kunna ompröva ett be-

slut om det t.ex. framkommit nya uppgifter som ger anledning att om-

pröva beslutet. Omprövning i sistnämnda situationer får ske antingen till

den enskildes fördel eller i annat fall om omprövningen föranleds av att

den pensionssökande har lämnat oriktiga uppgifter eller underlåtit att

fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet, eller om beslutet

fattats på uppenbart felaktig eller ofullständig grund eller slutligen om

det finns andra synnerliga skäl.

Som nämnts ovan får Riksförsäkringsverket inte begära omprövning av

beslut som försäkringskassan meddelar enligt AFL. Att Riksförsäk-

ringsverket inte kan begära omprövning av försäkringskassans beslut

motiverades i proposition 1977/78:20 med förslag till ändrad organisa-

tion för besvärsprövning inom socialförsäkringen m.m. (s. 98) med att

det ansågs onödigt. Om Riksförsäkringsverket vill att ett beslut av för-

säkringskassan skall ändras, kan verket i stället överklaga beslutet. Efter-

som det också får anses olämpligt att en tillsynsmyndighet kan begära

omprövning av beslut som har fattats av den som myndigheten har att

utöva tillsynen över, föreslår vi här att Riksförsäkringsverket inte heller

skall ha möjlighet att begära omprövning av beslut som försäkringskas-

san meddelat enligt den föreslagna lagen. Riksförsäkringsverkets uppgift

bör i stället vara att främja enhetlig tillämpning av lagstiftningen och

därför bör verket ingripa endast då det gäller frågor som är av betydelse

till ledning för rättstillämpningen. Det rättsmedel som då bör användas

är överklagande. Om den enskilde begärt omprövning av ett beslut och

Riksförsäkringsverket därefter överklagar samma beslut bör hela

ärendet i stället överlämnas till förvaltningsdomstol för prövning.

Vad gäller tiden för att begära omprövning skall olika överväganden

göras. För garantipensionen gäller att denna pension kan komma att be-

höva ändras för förfluten tid om den inkomstgrundade ålderspensionen

för samma period ändras. I sådant fall är dock försäkringskassan enligt

vad som redovisats i föregående avsnitt skyldig att självmant ändra ga-

rantipensionsbeloppet. Någon möjlighet till omprövning behövs därför

inte i detta fall. I förslaget till lag om inkomstgrundad ålderspension fö-

reslår regeringen för andra beslut än beslut om pensionsrätt, pensions-

poäng och vårdår att tiden för begäran om omprövning som huvudregel,

liksom enligt AFL, skall vara två månader från delfåendet av beslutet.

Samma tid bör lämpligen gälla även för beslut om garantipension.

Beträffande omprövning på initiativ av försäkringskassan bör sådan

omprövning till den enskildes fördel få göras inom två månader från det

att beslutet meddelades. När det gäller omprövning som är föranlett av

att beslutet blivit felaktigt därför att den pensionssökande har lämnat

oriktiga uppgifter eller underlåtit att fullgöra en uppgifts- eller

anmälningsskyldighet bör det vara möjligt att ompröva beslutet även

efter två månaders tiden. Detsamma bör gälla om det framkommer att

beslutet har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag

eller om det föreligger synnerliga skäl. Omprövningar av de anledningar

som angetts här bör få ske både till fördel och till nackdel för den

enskilde. Vad vi här föreslagit angående beslut om garantipension

överensstämmer med vad som vi föreslår skall gälla för beslut om

inkomstgrundad ålderspension.

Enligt 20 kap. 10 § AFL gäller att omprövning av en fråga angående

för mycket utbetald ersättning skall göras av socialförsäkringsnämnd om

det belopp som har utbetalts för mycket överstiger 10 procent av

prisbasbeloppet. En motsvarande regel föreslogs för garantipensionen i

Ds 1997:66. Riksdagen har emellertid därefter beslutat att, med verkan

från den 1 juli 1998, ta bort denna bestämmelse i 20 kap. 10 § AFL

(prop.1997/98:41, bet. 1997/98:SfU8, rskr. 1997/98:153). Vi föreslår

därför inte här någon motsvarighet till denna bestämmelse.

10.5 Överklagande av beslut

Regeringens förslag: Beslut enligt lagen om garantipension skall

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Både den enskilde och

Riksförsäkringsverket skall kunna överklaga besluten. Den enskilde

får dock bara överklaga beslut som först har omprövats och beslut

om avvisning. Överklagande av en enskild skall har kommit in inom

två månader från det att denne fick del av beslutet om omprövning.

Överklagande av Riksförsäkringsverket skall ha kommit in inom två

månader från den dag beslutet meddelades.

Den begränsningen i rätten att överklaga vissa avvisningsbeslut som

har föreslagits skall införas i förvaltningsprocesslagen skall inte gälla

avvisningsbeslut enligt lagen om garantipension som har fattats av

försäkringskassan.

Beslut av allmän förvaltningsdomstol får överklagas av den en-

skilde inom två månader från det att denne fick del av beslutet och av

Riksförsäkringsverket inom två månader från det att beslutet medde-

lades. Beslutet kan dessutom i vissa fall överklagas av

försäkringskassan, varvid samma tid skall gälla som gäller för

Riksförsäkringsverket. I Regeringsrätten skall Riksförsäkringsverket

alltid föra det allmännas talan.

För prövning i kammarrätten krävs prövningstillstånd. Nämndemän

skall ingå i kammarrätten vid prövning av mål om garantipension om

sådana ingått vid prövning i länsrätten.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm framhåller att

nämndemän bara ingår i kammarrätten om målet beviljas prövnings-

tillstånd och prövas i sak. Riksförsäkringsverket anför att verket bör un-

dantas från kravet på prövningstillstånd i kammarrätten.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler gäller att

försäkringskassans beslut i olika ärenden enligt AFL får överklagas till

allmän förvaltningsdomstol av den enskilde eller av

Riksförsäkringsverket. Beslut som har fattats av en tjänsteman hos

kassan måste dock omprövas innan det kan överklagas av den enskilde.

Beslut som försäkringskassan har meddelat enligt den här föreslagna

lagen bör enligt regeringens uppfattning vara överklagbara på motsva-

rande sätt som i dag gäller för beslut om pension. Detta överensstämmer

också med vad som föreslås för den inkomstgrundade ålderspensionen i

propositionen angående sådan pension. Beslut om garantipension skall

kunna överklagas både av den enskilde och av Riksförsäkringsverket.

Enligt den här föreslagna lagen kommer inga beslut att fattas av

socialförsäkringsnämnd. På motsvarande sätt som gäller för beslut

enligt AFL bör därför ett beslut enligt denna lag först omprövas innan

det får överklagas av den enskilde.

När en enskild överklagar ett beslut föreslår vi, i likhet med vad vi fö-

reslår skall gälla den inkomstgrundade ålderspensionen, att överklagan-

det skall ha inkommit inom två månader från det att klaganden fick del av

beslutet. Överklagande av Riksförsäkringsverket skall inkomma inom två

månader från det att beslutet meddelades. Samma tider föreslår vi också

skall gälla för överklagande av förvaltningsdomstols beslut.

Regeringen har i den nyligen till riksdagen överlämnade propositionen

prop.1997/98:101 Översyn av förvaltningsprocessen; en allmän regel

om domstolsprövning av förvaltningsbeslut m.m. bl.a. föreslagit att det i

förvaltningsprocesslagen skall införas en bestämmelse som innebär att

om en förvaltningsdomstol har överprövat ett beslut om avvisning på

grund av att ett överklagande har kommit in för sent, skall domstolens

beslut inte få överklagas. I prop.1997/98:101 föreslås dock att detta inte

skall gälla avvisningsbeslut som har fattats av försäkringskassa eller

arbetslöshetskassa. Bakgrunden till detta undantag är att i annat fall

begränsningen i rätten att överklaga skulle gälla för avvisning av ett för

sent inkommet överklagande men inte för en för sent inkommen

begäran om omprövning. För den inkomstgrundade ålderspensionen har

därför i propositionen angående inkomstgrundad ålderspension

föreslagits en undantagsbestämmelse av motsvarande slag som den som

i prop. 1997/98:101 har föreslagits för beslut av försäkringskassan i

ärenden enligt AFL. Undantaget föreslås dock, på samma sätt som enligt

förslaget i prop.1997/98:101 begränsas till att gälla avvisningsbeslut av

den instans som också skulle kunna fatta omprövningsbeslut dvs. försäk-

ringskassan, skattemyndigheten och Premiepensionsmyndigheten.

Enligt regeringens uppfattning bör även här gälla samma regler för

garantipension som för inkomstgrundad ålderspension. Undantags-

bestämmelsen i LIP skall därför också gälla för avvisningsbeslut som

försäkringskassan fattar i ärenden enligt lagen om garantipension.

I december månad 1995 beslutade riksdagen med ikraftträdande den

1 maj 1996 att införa en obligatorisk tvåpartsprocess i förvaltningspro-

cessen, där det allmänna skall företrädas av den myndighet som först

beslutade i saken. En särskild bestämmelse om detta har därför införts i

7 a § förvaltningsprocesslagen, som dock endast gäller i den mån det

inte finns avvikande bestämmelser i annan lag eller författning.

Riksförsäkringsverket har enligt 20 kap. 12 § andra stycket AFL

möjlighet att överta den allmänna försäkringskassans uppgift att föra

talan. I Regeringsrätten för alltid Riksförsäkringsverket det allmännas

talan i mål enligt AFL. En motsvarighet till dessa nuvarande

bestämmelser föreslås för den inkomstgrundade ålderspensionen och

bör enligt regeringen gälla även för garantipensionen. Vi föreslår därför

att tvåpartsprocessen skall gälla även i mål om garantipension och att

Riksförsäkringsverket också i dessa mål skall få möjlighet att föra det

allmännas talan samt att Riksförsäkringsverket alltid skall föra sådan

talan i Regeringsrätten. När och hur försäkringskassan bör underrätta

Riksförsäkringsverket om mål som kan vara av intresse att bevaka eller

överta talan i, får verket reglera särskilt.

Den 1 oktober 1994 infördes en möjlighet att kräva prövningstillstånd

vid överklagande till kammarrätt. I en senare proposition, 1994/95:27

om fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvalt-

ningsdomstolarna föreslog regeringen att sådant prövningstillstånd

skulle införas för ett stort antal måltyper, bl.a. socialförsäkringsmål.

Riksdagen godkände även detta förslag (bet.1994/95:JuU6, rskr.

1994/95:165). I enlighet därmed föreslogs i Ds 1997:66 att

motsvarande regler skulle gälla för mål om garantipension. I

propositionen angående inkomstgrundad ålderspension föreslår vi också

en sådan regel. Som anges i den propositionen bör frågan huruvida

Riksförsäkringsverket skall undantas från kravet på prövningstillstånd

behandlas enhetligt för hela socialförsäkringsområdet och får därför

övervägas i samband med översynen av de processuella bestämmelserna

i AFL.

Vid prövning av mål i kammarrätten skall nämndemän ingå i rätten när

så är särskilt föreskrivet. Beträffande den inkomstgrundade

ålderspensionen föreslår regeringen att nämndemän skall medverka i

samtliga mål när nämndemän ingått i prövningen i länsrätt utom såvitt

avser mål om pensionsrätt. Detta överensstämmer med de regler som i

dag gäller, där nämndemän medverkar i mål enligt AFL om nämndemän

ingått i länsrätten medan däremot kammarrätten avgör mål enligt lagen

(1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring utan medverkan av nämndemän. För

målen om garantipension bör enligt regeringens uppfattning gälla samma

regler som enligt huvudregeln gäller för mål om inkomstgrundad

ålderspension. Vi anser här inte att det föreligger någon

undantagssituation motsvarande den som bedömts gälla för mål om

pensionsrätt.

10.6 Preskription m.m.

Regeringens förslag: Ett garantipensionsbelopp som inte har lyfts

före utgången av andra året efter det år det förfallit till betalning är

preskriberat. Rätt till garantipension får inte överlåtas eller pantsättas

till annan innan pensionen är tillgänglig för lyftning.

Promemorians förslag: Förslagen i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens förslag: I preskriptionslagen (1981:130)

finns regler om preskription av fordringar på bl.a. pension. I 2 § pre-

skriptionslagen stadgas att en fordran preskriberas tio år efter

tillkomsten om inte preskriptionen avbryts dessförinnan och att för

fordran på pension räknas preskriptionstiden från den dag då fordringen

tidigast kan göras gällande. Preskriptionslagens bestämmelser om

preskription gäller såvitt inget annat är föreskrivet i någon annan

författning. I anledning av detta föreslår vi i propositionen angående

inkomstgrundad ålderspension en särskild lagbestämmelse av innebörd

att preskriptionslagen inte är tillämplig på den enskildes fordringar på

pension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension. För

garantipensionen, där fordran på sådan pension uppstår först när

pensionen är tillgänglig för utbetalning, finns inte motsvarande behov av

undantag från preskriptionslagens regler.

För förfallen garantipension kan det däremot finnas anledning till en

särskild preskriptionsbestämmelse. Enligt 20 kap. 5 § AFL skall ett be-

lopp som inte har lyfts före utgången av andra året efter det år då belop-

pet förfallit till betalning vara förverkat. I likhet med vad vi föreslår för

den inkomstgrundade ålderspensionen föreslår vi här att en motsvarande

bestämmelse införs för garantipensionen. Som anges i propositionen

angående inkomstgrundad ålderspension innebär detta att en fordran på

pension är preskriberad efter utgången av den angivna tiden och att pre-

skriptionslagens regler om t.ex. preskriptionsavbrott är tillämpliga.

I 20 kap. 6 § AFL finns i dag en bestämmelse om att innestående ford-

ran på ersättning enligt lagen inte får tas i mät och inte heller överlåtas

innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. Emellertid finns i utsök-

ningsbalken en möjlighet att utmäta även belopp som utges i form av

pension enligt de regler som gäller för utmätning av lön. Enligt dessa

regler får lön som innestår hos arbetsgivaren utmätas. Enligt en tidigare

bestämmelse i utsökningslagen, som föregick utsökningsbalken, fick ut-

mätning inte ske förrän gäldenären kunde lyfta lönen eller pensionen.

Ändringen innebar att utmätning skulle kunna ske genom anvisning till

arbetsgivaren eller pensionsutbetalaren att innehålla viss del av de utgå-

ende beloppen, dvs. utmätning skulle kunna ske innan lönen eller pensio-

nen var tillgänglig för lyftning. I förtydligande syfte infördes samtidigt

ett nytt andra stycke i 20 kap. 6 § AFL av innebörd att förbudet i första

stycket mot utmätning av innestående belopp inte hindrade utmätning

enligt reglerna om utmätning av lön.

För garantipensionens del gäller, som angetts ovan, att fordran på så-

dan pension inträder först vid ansökan om pension. Någon intjänad pen-

sionsrättighet finns således inte beträffande garantipensionen till

skillnad från den inkomstgrundade ålderspensionen. Utsökningsbalkens

regler om utmätning gäller därför fordran på garantipension fullt ut och

någon särskild bestämmelse om utmätning motsvarande den som idag

finns i 20 kap. 6 § AFL behövs inte. Däremot bör det enligt regeringens

uppfattning införas en regel, motsvarande den som gäller i dag, om

förbud mot att pantsätta eller överlåta garantipension innan denna är

tillgänglig för lyftning.

10.7 Sekretessfrågor

Regeringens förslag: 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)

kompletteras så att den omfattar även ärenden enligt lagen om

garantipension och enligt lagen om handikappersättning och

vårdbidrag.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag såvitt avser ärenden enligt lagen om garantipen-

sion. Däremot föreslogs i promemorian inte att 7 kap. 7 §

sekretesslagen skulle omfatta även ärenden enligt lagen om

handikappersättning och vårdbidrag.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm påpekar att uppräk-

ningen av olika ärendetyper i 7 kap. 7 § sekretesslagen bör kompletteras

även med handikappersättning och vårdbidrag om dessa förmåner bryts

ut ur den allmänna försäkringen till en självständig lag.

Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. 7 § sekretesslagen regleras

frågor om sekretess i ärenden som rör AFL hos försäkringskassan,

Riksförsäkringsverket och domstol. Där regleras också möjligheten att i

annan lagstiftning göra undantag från sekretessen i vissa fall. Motsvarig-

heten till en del av de bestämmelser om pension som i dag finns i AFL

kommer i framtiden att finnas i lagen om garantipension. Bestämmelsen

i sekretesslagen bör därför kompletteras så att den uttryckligen omfattar

även ärenden enligt den föreslagna lagen om garantipension. Som påpe-

kats av Kammarrätten i Stockholm bör sekretessbestämmelsen också

kompletteras på så sätt att den omfattar även ärenden enligt den före-

slagna lagen om handikappersättning och vårdbidrag.

Av 7 kap. 7 § fjärde stycket sekretesslagen framgår att det är möjligt

att i lagar som omfattas av bestämmelsen föreskriva undantag från sek-

retessen i vissa fall. För garantipensionen skulle detta t.ex. kunna gälla

uppgifter om pension som i vissa fall får lämnas ut till försäkringsbolag,

utländska socialförsäkringsorgan m.m. Sådant undantag kommer att för

garantipensionen gälla genom att vad som föreskrivs i 15 kap. 15 § lagen

om inkomstgrundad ålderspension görs tillämplig även på garantipensio-

nen och för handikappersättningen och vårdbidraget på motsvarande sätt

genom en hänvisning till 20 kap. 9a § AFL.

11 Samordning mellan ålderspension och andra

förmåner

11.1 Inledning

I dagens pensionssystem är storleken på de allmänna ålderspensionerna

huvudsakligen beroende av intjänandetider och tillgodoräknade pen-

sionspoäng men även i viss mån av varandra. Sålunda är pensionstill-

skottet, hustrutillägget och barntillägget beroende av den pensionsberät-

tigades och, för hustrutillägget, makens tilläggspension. Det som här be-

skrivits är den samordning som sker mellan de allmänna pensionerna.

Därtill kommer den samordning som sker mellan allmänna pensioner

och andra förmåner och som kan innebära antingen att storleken på

pensionsförmånen påverkas eller att storleken på den andra förmånen

påverkas. I avsnitt 11.2 beskrivs det förstnämnda fallet nämligen den

situationen att pensionen minskas på grund av att en annan förmån utgår

samtidigt. För detta fall lämnar regeringen här förslag till hur

samordning skall ske med garantipensionen. En motsvarande

bestämmelse föreslås också för den inkomstgrundade ålderspensionen i

propositionen angående sådan pension. Bestämmelsen om samordning

för garantipensionen respektive den inkomstgrundade ålderspensionen

är i stort sett identisk. För tydlighetens och fullständighetens skull

lämnas emellertid även här en fullständig redovisning av bakgrunden till

förslaget och motivet för detta. I avsnitt 11.3 redogörs översiktligt för

förmåner som i dag i stället påverkas av utgående pensioner. Här lämnar

vi inte några förslag till hur anpassningen skall ske när nuvarande

pensioner byts ut mot reformerad ålderspension.

11.2 Yrkesskadelivräntor

Regeringens förslag: Ålderspension i form av inkomstpension,

tilläggspension och garantipension för pensionsberättigad som jämte

pensionen även uppbär yrkesskadelivränta i form av egenlivränta eller

motsvarande ersättningar enligt äldre lagstiftning, skall minskas med

ett belopp som motsvarar tre fjärdedelar av den yrkesskadelivränta

som överstiger en sjättedels basbelopp. Om den enskilde har rätt till

flera livräntor skall sådan minskning avse var livränta för sig. Minsk-

ningen skall i första hand göras på garantipensionen och därefter på

tilläggspensionen. Minskningen får dock inte leda till att sammanlagd

ålderspension och premiepension till efterlevande kommer att under-

stiga, för den som är ogift, 13 % av prisbasbeloppet per månad och,

för den som är gift, 11,5 % av prisbasbeloppet per månad.

Motsvarande samordning skall ske mellan ålderspension och

yrkesskadelivränta i form av efterlevandelivränta. I sådant fall skall

dock endast garantipensionen minskas. Det belopp som alltid skall

återstå efter samordning skall dock innefatta såväl garantipension

som inkomstgrundad ålderspension och premiepension till

efterlevande.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket hävdar att det golvbelopp

som har föreslagits för samordning mellan yrkesskadelivräntor och

ålderspension är lägre satt än i dagens system och att tanken om att en

person skall få behålla minst tre fjärdedelar av vad som annars skulle ha

utgått därmed frångås. Bohusläns allmänna försäkringskassa anför

mot bakgrund av att det blir allt färre som beviljas yrkesskadelivränta att

det vore bra om samordning kunde undvikas i det reformerade

ålderspensionssystemet. Göteborgs allmänna försäkringskassa har

inte något att erinra mot förslaget men anmärker att

samordningsbestämmelserna ytterligare ökar komplexiteten i

regelverket, vilket minskar överskådligheten för den enskilde och kräver

att kompetens beträffande yrkesskadeförsäkringen bibehålls inom

administrationen. Sveriges Pensionärers Riksförbund framför att

frågan om samordning av yrkesskadelivränta med ålderspension bör

anstå för att lösas i samband med frågan om det framtida systemet för

förtidspension.

Skälen för regeringens förslag: Alltsedan införandet av det

offentliga pensionssystemet har det vid sidan av detta förekommit

författningar om obligatorisk försäkring för dem som i yrkesutövning

m.m. riskerar att drabbas av olycksfall som leder till bestående förlust

eller nedsättning av arbetsförmågan eller till dödsfall. Ersättning på

grund av sådan försäkring är således avsedd att täcka bl.a. bortfall av

arbetsinkomst och ersättningen utbetalas i sådant fall i form av livränta

eller engångsbelopp. Det har regelmässigt ansetts att en

överkompensation uppstår om en pensionsberättigad jämte en sådan

ersättning får uppbära pensionen ograverad. Pension och livränta har

därför på olika sätt samordnats, dvs. förekomsten av en livränta har

föranlett reducering av pension eller tvärtom. Även i det reformerade

ålderspensionssystemet föreligger ett behov av regler om samordning

mellan arbets- eller yrkesskadelivräntor och pension.

Den centrala lagstiftningen vad beträffar ersättning för arbetsskador

eller därmed jämförliga skador utgörs idag av lagen (1976:380) om ar-

betsskadeförsäkring (LAF) och lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd, vilka båda trädde i kraft den 1 juli 1977. Vad beträf-

far ersättning för sådana skador har emellertid som en allmän princip

gällt att ersättning för skador som inträffat under en äldre författnings

giltighetstid alltjämt regleras enligt bestämmelserna i den författningen.

Till följd härav utbetalas alltjämt eller kan framdeles komma att

utbetalas ersättning enligt ett stort antal äldre, i de flesta fall upphävda,

författningar om obligatorisk försäkring för yrkesskador eller

motsvarande. Det är i dessa fall fråga om ersättning för skador som

inträffat under åren 1903 1977. Huvuddelen av dessa livräntor utges

enligt 1954 års lag om yrkesskadeförsäkring. Samlingsbegreppet för de

aktuella livräntorna har därför kommit att bli yrkesskadelivräntor.

Enligt nuvarande regler uppgår det maximala årsbeloppet för en yrkes-

skadelivränta till 3,78 gånger basbeloppet dvs. för år 1998, 137 592 kr.

Beroende på skadeår reduceras dock yrkesskadelivräntor vid antingen 65

eller 67 års ålder till tre fjärdedelar av tidigare utgående belopp.

Maximibeloppet blir alltså för de flesta ålderspensionärer 2,84 gånger

basbeloppet eller för år 1998, 103 376 kr.

I 17 kap. 2 § AFL finns den nu gällande regeln om samordning mellan

yrkesskadelivräntor, folkpension och ATP. De äldre författningarna om

yrkesskadeersättning innefattar dessutom, som ovan berörts, en bestäm-

melse som kan sägas vara avsedd att innebära viss samordning mellan

livränta och pension; nämligen att livräntan skall reduceras till tre

fjärdedelar av sitt belopp fr.o.m. den månad under vilken den skadade

fyllt 67 år eller, beträffande skador som inträffat den 1 juli 1976 eller

senare, fr.o.m. den månad under vilken den skadade fyllt 65 år.

Vid införandet av AFL ansågs att reduktion av yrkesskadeersätt-

ningarna, såvitt avsåg äldre skadefall, inte lagligen kunde ske genom ret-

roaktiv ändring av den vid skadans inträffande gällande yrkesskade-

försäkringslagstiftningen. Samordningsbestämmelsen i AFL bygger där-

för på reduktion av pensionen.

Yrkesskadelivräntorna utgör till skillnad från livräntor enligt LAF

eller motsvarande livräntor som bestäms med tillämpning av den lagen,

inte pensionsgrundande inkomst. Enligt 23 § i promulgationslagen till

AFL kan tilläggspension i form av förtidspension inte heller utges i

anledning av pensionsfall som inträffat före den 1 januari 1962.

Personer som har skadats före detta datum har således inte kunnat

kompenseras i ålderspensionshänseende av en kontinuerlig omvandling

av antagandepoäng till ATP-poäng.

Utformningen av regleringen om samordning mellan pension och

yrkesskadelivräntor m.m. bestämdes i huvudsak av å ena sidan intresset

av att undvika överkompensation till pensionsberättigade som uppbär

livräntor och å andra sidan ett hänsynstagande till att de som drabbats av

yrkesskador eller motsvarande ofta därigenom helt eller delvis betagits

möjligheten att tjäna in tilläggspension.

Såvitt avser ålderspension innebär samordningsbestämmelsen att folk-

pensionen, dvs. såväl folkpensionens huvudförmån som

pensionstillskott, och tilläggspensionen skall minskas med tre

fjärdedelar av egenlivräntan. Efterlevandelivränta, med undantag för

livränta som någon fått i egenskap av förälder till den avlidne, samordnas

såvitt avser ålderspension endast med folkpension, men i övrigt på

motsvarande sätt. Minskningen skall i första hand göras på

tilläggspensionen, i andra hand på pensionstillskottet och i sista hand på

folkpensionens huvudförmån. Avdrag på tilläggspension får dock inte

ske om yrkesskadan inträffat innan den skadade har tillgodoräknats

pensionspoäng för ett år.

Den pensionsberättigade har vidare enligt samordningsreglerna alltid

rätt att behålla tre fjärdedelar av den folkpension som annars skulle ha

utgått . Denna regel och bestämmelserna om pensionstillskott har i

praxis tillämpats så att pensionstillskott beräknats utifrån den tilläggs-

pension som faktiskt betalas ut. Detta innebär att pensionstillskottet be-

räknas utifrån det belopp tilläggspensionen uppgår till efter det att den

samordnats med yrkesskadelivräntan.

Minskning av pension skall även ske då skada för vilken egenlivränta

börjat utges åter medför sjukdomsfall som berättigar till sjukpenning

enligt yrkesskadelagstiftningen och som då ersätter livräntan liksom i de

fall livränta helt eller delvis bytts ut mot engångsbelopp.

I Ds 1997:66 föreslogs att det även i det reformerade

pensionssystemet skall finnas samordningsregler vid sammanträffande

mellan pension och yrkesskadelivränta motsvarande de

samordningsregler som finns i dag. Bohusläns allmänna

försäkringskassa ifrågasätter om en sådan samordning är nödvändig och

Sveriges Pensionärers Riksförbund menar att frågan bör anstå och lösas

i samband med utformningen av det framtida förtidspensionssystemet.

Det är dock regeringens uppfattning att det, även om det innebär

ytterligare komplexitet i regelverket, i det reformerade

ålderspensionssystemet bör finnas samordningsregler vid samman-

träffande mellan pension och yrkesskadelivränta för att undvika den

överkompensation som annars skulle uppstå om den pensionsberättigade

jämte livräntan även fick uppbära pensionen ograverad. Visserligen

kommer på sikt utbetalning av yrkesskadelivräntor att upphöra men fort-

farande nybeviljas sådana förmåner och det är först långt in på 2000-

talet som de helt kommer att ha upphört. Vi anser det inte rimligt att

under en lång övergångstid tillåta en överkompensation av det slag som

det skulle bli fråga om ifall samordning inte skulle ske.

Som anges i propositionen angående inkomstgrundad ålderspension

och som föreslogs i Ds 1997:66 bör utgångspunkten för samordningen,

liksom enligt dagens regler, vara att det är pensionen som reduceras. En

annan lösning skulle förutsätta ett mycket stort antal retroaktiva

ändringar av tidigare gällande lagstiftning eftersom yrkesskadelivrän-

torna bestäms med tillämpning av den lag som gällde vid skadetillfället

och lagstiftningen om ersättning vid yrkesskada har ändrats vid åtskilliga

tillfällen från år 1901 och framåt. Därtill kommer att ett flertal

yrkesskadeersättningar i viss mån kan sägas ha civilrättslig karaktär,

eftersom de ursprungligen utgick från en försäkring som tecknades av

arbetsgivaren i vissa fall hos privata försäkringsinrättningar. Det skulle

därför kunna ifrågasättas om ändringar av tidigare meddelade beslut om

ersättning för yrkesskador är förenliga med skyddet för egendom i den

europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter.

Ytterligare en omständighet som talar för att minskning bör ske av

pensionsförmånen är de särskilda reglerna för beskattning av

yrkesskadelivräntor, som i princip innebär att en viss del av

livräntebeloppet är skattefritt. Det ter sig ogörligt att vid utformningen

av en samordningsregel som bygger på reduktion av livräntor

kompensera för de skattekonsekvenser en sådan ändring skulle innebära.

Sammantaget föreslår vi därför att samordning mellan yrkes-

skadelivränta och ålderspension i det reformerade ålderspensionssyste-

met skall ske genom reduktion av pensionen.

Vid samordning i det reformerade ålderspensionssystemet

uppkommer därefter frågan om samordning skall ske med såväl

garantipension som inkomstpension och premiepension. I dag sker

samordning med såväl folkpension som tilläggspension. I det

reformerade ålderspensionssystemet skall garantipensionen utgöra en

grundskyddsförmån och utges som utfyllnad till den som endast har

tjänat in låg inkomstgrundad ålderspension och som enda pension till

den som inte har tjänat in någon pension alls. Den som uppbär

yrkesskadelivränta har inte samma behov av grundskydd i form av

garantipension som den som inte har rätt till yrkesskadelivränta och

regeringen anser därför att samordning bör ske mellan yr-

kesskadelivränta och garantipension på så sätt att garantipensionen mins-

kas för den som uppbär yrkesskadelivränta.

När det gäller den inkomstgrundade ålderspension föreslår regeringen

i propositionen angående inkomstgrundad ålderspension att inkomstpen-

sionen liksom tilläggspensionen, men inte premiepensionen, skall bli

föremål för samordning med yrkesskadelivränta i form av egenlivränta.

Regeringens förslag innebär således att samordning vid egenlivränta

skall ske med såväl garantipension som inkomstpension och tilläggspen-

sion. Garantipensionen utgör till skillnad från dagens folkpension inte

någon baspension utan är en utfyllnadspension. Mot denna bakgrund och

med beaktande av att garantipensionen, till skillnad från den inkomst-

grundade pensionen, enligt antagna riktlinjer skall finansieras över stats-

budgeten, är det enligt vår uppfattning rimligt att samordningen med yr-

kesskadelivräntor sker på så sätt att minskningen i första hand görs på

garantipensionen. För den som uppbär både tilläggspension och

inkomstpension uppkommer därefter frågan i vilken turordning en sådan

reducering skall ske alternativt, om både pensionerna skall reduceras

parallellt, om det i sådant fall skall ske en lika eller en proportionell

reducering. Såväl tilläggspensionen som inkomstpensionen har drag av

intjänad rättighet. På grund av reglerna för intjänandeunderlag och

förändring av utgiftstaket har dock kopplingen mellan avgift och förmån

försvagats för tilläggspensionen. I jämförelse med inkomstpensionen

kan därför karaktären av intjänad rättighet för tilläggspension sägas vara

något svagare. Mot denna bakgrund och med beaktande av att

tilläggspensionen i dag reduceras vid sammanträffande med

yrkesskadelivränta föreslår vi i propositionen angående inkomstgrundad

ålderspension att reducering av tilläggspension skall föregå reducering

av inkomstpension.

Vid efterlevandelivränta sker i dag ingen samordning med tilläggspen-

sionen. Enligt regeringens uppfattning bör därför samordningen med re-

formerad pension begränsas till att gälla garantipensionen. Denna sam-

ordning bör i övrigt ske på samma sätt som vid samordning med egenliv-

ränta.

I beredningsarbetet har utgångspunkten vid utformningen av samord-

ningsreglerna i det reformerade pensionssystemet varit att dessa så långt

möjligt skall överensstämma med dagens samordningsregler och ge i

stort sett samma utfall.

I likhet med vad som gällde vid införandet av AFL och samordnings-

reglerna i den lagen anser regeringen det motiverat att vissa livräntetaga-

res minskade möjligheter att tjäna in ATP skall påverka samordningens

omfattning. Som angetts ovan är yrkesskadelivräntorna inte pensions-

grundande enligt AFL. Den som på grund av skada betagits möjligheten

att genom arbete tjäna in inkomstgrundad ålderspension och som inte

kvalificerat sig för s.k. antagandepoängsberäkning kommer att kunna få

en ganska låg ålderspension. Detta talar för att samordningen mellan yr-

kesskadelivräntor och pension enligt det reformerade ålders-

pensionssystemet inte bör ske fullt ut, dvs. en del av livräntan bör

undantas från samordning med pensionen. Regeringen finner här skäligt

att samordning sker med beaktande av samma andel, tre fjärdedelar, av

livräntan som i dagens system.

Livränta enligt LAF bestäms med utgångspunkt i ett ekonomiskt inva-

liditetsbegrepp och utgående livräntor innefattar ingen ersättning för

lyte och men. Dock kan ersättning för lyte och men utges enligt

avtalsförsäkringar på arbetsmarknaden eller enligt lagen (1977:266) om

statlig ersättning vid ideell skada m.m. Sådan ersättning samordnas inte

med den allmänna pensionen. Livränta enligt yrkesskadeförsäkringen

innehåller i formell mening inte heller någon ersättning för lyte och

men. Vid tillämpning av dessa författningar används emellertid ett

medicinskt invaliditetsbegrepp vilket innebär att det vid bedömningen

fästs större avseende vid skadans beskaffenhet, dvs. den medicinska

faktorn, än vid skadans betydelse i det enskilda fallet för den skadades

arbetsförmåga. En sådan metod för bestämning av ersättning för

invaliditet kan sägas innebära att den fastställda livräntan till viss del

innefattar ersättning för vad som, enligt de principer för bestämning av

ersättning som vann insteg genom införandet av skadeståndslagen, är att

beteckna som lyte och men.

Enligt regeringens uppfattning ter det sig rimligt att, i likhet med vad

som gäller för ersättning för arbetsskador, undanta från samordning med

pensionen den del av yrkesskadeersättningen som utifrån ett modernt

synsätt kan anses hänförlig till lyte och men. Ovan har föreslagits att det

förhållandet att den ersättningsberättigade skadan för många pensionsbe-

rättigade har inneburit begränsningar i möjligheterna att tjäna in ålders-

pensionsrätt i sin tur bör innebära en begränsning i samordningen på så

sätt att endast tre fjärdedelar av livräntans belopp samordnas med pen-

sionen. Om även inslaget av ersättning för lyte och men skall beaktas i

denna del borde detta leda till att en än mindre andel av livräntebeloppet

samordnades. Eftersom den del av yrkesskadelivräntan som kan anses

hänförlig till lyte och men varierar kraftigt mellan de olika

livränteersättningarna skulle en sådan utformning av regeln emellertid

inte te sig särskilt ändamålsenligt. Vid lägre ersättningsnivåer, då

skadorna ofta inte har föranlett någon inkomstförlust av betydelse, kan

det anses att hela ersättningen är hänförlig till lyte och men medan det

ofta förhåller sig tvärtom med äldre allvarligare skador. I stället för att

bestämma fribeloppet till en viss andel av livräntebeloppet kan det

således finnas skäl att bestämma det till ett fast belopp. Vi föreslår

därför en regel som innebär att pensionen endast samordnas med

yrkesskadelivräntor som överstiger en sjättedels basbelopp.

Nuvarande system innehåller dessutom en regel som innebär att den

pensionsberättigade alltid är berättigad att behålla minst tre fjärdedelar

av den folkpension som annars skulle ha utgått . Med utgångspunkt från

att samordningsreglerna i det reformerade pensionssystemet så nära

som möjligt skall ansluta till nuvarande regler anser regeringen att en

motsvarande förbehållsregel bör införas även här. Detta är också

nödvändigt för att undvika situationer där pensionen annars i stort sett

helt skulle reduceras bort och då det för den pensionsberättigade skulle

framstå som fördelaktigare att vänta med uttag av ålderspension varvid

den inkomstgrundade pensionen vid ett senare uttag skulle komma att bli

högre. Enligt dagens regler undantas från samordning som mest tre

fjärdedelar av hel folkpension och helt pensionstillskott,

pensionsförmåner som utgör grundskyddsförmåner. Dagens grundskydd

i form av 40-delsberäknad folkpension, pensionstillskott och särskilt

grundavdrag ersätts i det reformerade ålderspensionssystemet av

garantipensionen. Även i det reformerade ålderspensionssystemet bör

en förbehållsregel enligt ovan gälla ett grundskyddsbelopp. Eftersom

garantipension endast utges till den som har låg inkomstgrundad

ålderspension och inte som en baspension är en regel om visst

förbehållsbelopp av motsvarande slag som gäller enligt dagens regler

inte möjlig att knyta till garantipensionen. Däremot är det möjligt att

anknyta till den lägsta garanterade nivån för garantipensionen. Detta

föreslogs också i Ds 1997:66. Riksrevisionsverket har hävdat att detta

innebär att tanken om att en person skall få behålla minst tre fjärdedelar

av vad som annars skulle ha utgetts frångås och att förbehållsbeloppet

sätts lägre än enligt dagens regler. Regeringen delar här inte

Riksrevisionsverkets uppfattning. Såväl enligt nuvarande regler som

enligt de här föreslagna är utgångspunkten att den enskilde skall få

behålla en viss nivå av sin pension och denna nivå anknyts i båda fallen

till nivåer i grundskyddssystemet. Det förhållandet att förbehållsregeln i

det reformerade systemet inte kan anknytas direkt till garantipensionen,

på grund av konstruktionen av denna, innebär endast att en sådan förbe-

hållsregel, som enligt vad vi föreslår anknyts till den lägsta garanterade

nivån, då får bestämmas att gälla för såväl garantipension som inkomst-

grundad ålderspension inklusive premiepension. Detta var också vad

som föreslogs i Ds 1997:66. I propositionen angående inkomstgrundad

ålderspension föreslår regeringen att ett efterlevandeskydd skall kunna

tecknas för premiepensionen. Detta innebär att en efterlevande förutom

egen ålderspension kan komma att bli berättigad till även

premiepension till efterlevande. Denna pension utgör en del av

ålderspensionssystemet och bör därför enligt regeringens uppfattning,

jämte den förmånsberättigades egna intjänade ålderspension, räknas in i

förbehållsbeloppet.

I Ds 1997:66 föreslogs ett förbehållsbelopp angivet på årsbasis. Den

reformerade ålderspensionen kommer emellertid i likhet med vad som

gäller enligt dagens system att utges månadsvis. Med en regel om förbe-

hållsbelopp enligt förslaget i Ds 1997:66 skulle den som under

pågående kalenderår beviljas yrkesskadelivränta därefter kunna komma

att för resten av året få hela sin ålderspension reducerad på grund av att

han eller hon under året redan har erhållit pension upp till nivån för

förbehållsbeloppet. Regeringen föreslår därför här att

förbehållsbeloppet i stället bestäms till ett belopp per månad. Med

utgångspunkt från att årsbeloppen skall utgöra cirka tre fjärdedelar av

den lägsta garanterade nivån för garantipensionen bör därvid

månadsbeloppen bestämmas till 13 % av prisbasbeloppet för den som

ogift och 11,5 % av prisbasbeloppet för den som är gift.

I dag sker i viss utsträckning även samordning mellan yrkesskadeliv-

ränta och förtidspension respektive efterlevandepension. Regeringen har

i proposition 1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m. föreslagit

riktlinjer för en reformering av reglerna om ersättning vid varaktig

medicinskt grundad arbetsoförmåga dvs. det som i dag är förtidspension.

I propositionen gör regeringen den bedömningen såvitt avser frågan om

samordning mellan förtidspension och yrkesskadelivräntor att de

överväganden som lagts till grund för de här föreslagna reglerna om

samordning mellan yrkesskadelivräntor och ålderspension i det

reformerade ålderspensionssystemet också bör gälla för samordning

med förtidspension, dock med beaktande av de skillnader som i dag

gäller vid samordning enligt AFL. Efterlevandepensionssystemet är för

närvarande föremål för utredning. I utredningens uppdrag ingår bl.a. att

utforma regler för samordning mellan yrkesskadelivräntor och

reformerad efterlevandepension.

Någon form av samordning mellan förtidspension respektive efterle-

vandepension och yrkesskadelivräntorna torde således komma att gälla

även för framtiden. För den som uppbär såväl ålderspension som förtids-

pension eller efterlevandepension uppstår därvid frågan i vilken ordning

samordning skall ske. Denna fråga torde slutligen få lösas när utform-

ningen av de framtida systemen för förtidspension och efterlevandepen-

sion skall beredas. Regeringens utgångspunkt är dock att i situationer

med yrkesskadelivräntor skall samordning i första hand ske med förtids-

pension och efterlevandepension. Endast eventuell återstående samord-

ningsbar yrkesskadelivränta skall därefter samordnas med utgiven

ålderspension.

11.3 Övrig samordning

I föregående avsnitt har redovisats hur ålderspensionen i dag påverkas av

utgående yrkesskadelivränta. I flera fall är emellertid situationen den

omvända, dvs. ålderspensionen påverkar rätten till eller storleken av

andra förmåner. När det gäller förmåner som till sin storlek påverkas av

utgående ålderspension kan här urskiljas dels de fall där själva före-

komsten av ålderspension eller rätten till sådan pension, och inte

pensionens storlek, är avgörande för rätten till eller storleken av den

andra förmånen, dels de fall där storleken av ålderspensionen direkt

påverkar storleken av den andra förmånen. De senare fallen skulle kunna

ses som rena samordningssituationer och i dessa fall kan komma att

krävas ställningstagande till hur samordning skall ske när

utbetalningsreglerna för det reformerade ålderspensionssystemet träder

i kraft. Detsamma gäller de fall där förekomsten av antingen enbart

folkpension eller enbart tilläggspension påverkar förmånens storlek.

Förmåner som idag samordnas med ålderspension på sådant sätt att

det i förhållande till garantipensionen kommer att krävas annat än rena

namnändringar eller liknande återfinns i kungörelsen (1959:290) med

bestämmelser om vissa pensionsförmåner enligt föreskrifter meddelade

före utfärdandet av statens allmänna tjänstepensionsreglemente och i

förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd.

Därutöver finns liknande samordningsregler i avtal och i äldre upp-

hävda men fortfarande tillämpade författningar.

Regeringen lämnar här inte några förslag till hur de ovan nämnda sam-

ordningsreglerna bör förändras i samband med införandet av

reformerade ålderspensionsregler. Eftersom samordning kommer att bli

aktuell först år 2001 och de förmåner som i dag samordnas med

ålderspension då kan komma att ha upphävts eller i vart fall förändrats

kommer förslag i denna del att lämnas senare i samband med övrigt

författningsarbete föranlett av de reformerade ålderspensionsreglerna.

Detsamma gäller för de förändringar som mer har karaktären av

följdändringar.

Det finns även regler i författningar och avtal som innebär att en för-

mån eller en avgift är inkomstprövad och där pension kan utgöra en så-

dan inkomst. Som exempel kan här nämnas bostadstillägget till

pensionärer. Detta tillägg skall emellertid utredas särskilt varvid denna

fråga får övervägas. Även i övriga fall där sådan inkomstprövning sker får

i varje enskilt fall ställning tas till hur reformerad pension skall

bedömas.

12 Reduktion av pensionsförmån i vissa fall

12.1 Nuvarande regler

För dem som är berättigade till ålderspension och som vistas på krimi-

nalvårdsanstalt, vårdinstitutioner m.m. som drivs eller finansieras av stat

eller kommun gäller enligt nuvarande regler att vistelsen kan medföra att

folkpensionen i olika utsträckning och på olika sätt reduceras. Ifrågava-

rande regler om avdrag på ålderspension tillämpas i dag med avseeende

på häktade, intagna på kriminalvårdsanstalter samt boende på vårdhem

som avses i lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt ut-

vecklingsstörda.

Alltsedan införandet av det allmänna pensionssystemet genom 1913

års lag om allmän pensionsförsäkring har det förekommit bestämmelser

om reducering av allmän pension till personer som tvångsvis eller frivil-

ligt vistas på olika slag av statliga eller kommunala institutioner och i

anledning av detta får sin huvudsakliga försörjning tryggad av stat eller

kommun.

Genomgående gällde att pension som är helt avgiftsfinansierad lämna-

des orörd. I fråga om vistelse på de kommunala eller kommunfinansie-

rade institutionerna var det kommunen som fick uppbära grundskydds-

pensionen och därav tillgodogöra sig kostnaderna för vården eller för-

sörjningen. När systemet med särskilda anstalter för missbrukare av

alkohol tillkom omfattades även dessa anstalter av reglerna om

reduktion av pension på motsvarande sätt.

Under de första decennierna från det allmänna pensionssystemets till-

komst innebar reglerna att en intagen endast fick behålla eventuell av-

giftsfinansierad pension och att eventuell grundskyddspension reducera-

des i dess helhet. Så småningom fick emellertid de pensionsberättigade

genom 1946 års lag om folkpension rätt att för egen del behålla vissa

belopp av sådan icke avgiftsfinansierad pension. I och med denna lag

blev dessutom de intagna inom den allmänna sjukvården undantagna från

reglerna om reduktion av pension.

Reglerna för reduktion av pensionsförmån vid intagning på institution

återfinns i dag i 10 kap. 2 och 3 §§ AFL. Beträffande häktade och intagna

på kriminalvårdsanstalt innehåller 10 kap. 2 § bestämmelser om avdrag

på folkpension. För pensionsberättigad som i annat fall är intagen på an-

nan anstalt än sjukhus finns bestämmelser i 10 kap. 3 § AFL om att den

som driver anstalten eller kommun eller landsting som genom avgifter

finansierar vården, i den mån regeringen förordnar, får uppbära så stor

del av vårdtagarens folkpension som svarar mot kostnaderna för vården

eller försörjningen, varvid den pensionsberättigade dock alltid är berätti-

gad att för egen del behålla ett visst belopp.

I fråga om huvuddelen av de kategorier som är berättigade till ålders-

pension och som vistas på kommunala eller kommunfinansierade

institutioner har utvecklingen därefter inneburit att de inte längre

omfattas av reglerna om reduktion av pension. I stället har en övergång

skett till olika system som innebär att de intagna debiteras viss

ersättning per dag som de vistas på institution.

Regeringen och Riksförsäkringsverket har i kungörelsen (1971:831)

om pensionsbelopp enligt 10 kap. 2 § första stycket lagen (1962:381)

om allmän försäkring, Riksförsäkringsverkets kungörelse (RFFS

1977:4) om allmän pension vid viss anstaltsvård och kungörelsen

(1962:393) om rätt i vissa fall för kommun eller annan att uppbära

folkpension utfärdat föreskrifter om tillämpningen av 10 kap. 2 3 §§

AFL.

De ovan berörda reglernas innehåll kan, vad avser huvuddelen av dem

som uppbär ålderspension och beträffande vilka 10 kap. 2 eller 3 § AFL

tillämpas, sammanfattas så att de pensionsberättigade av sin folkpension

får behålla ett belopp motsvarande 30 % av folkpensionen, inklusive

pensionstillskott, för en ogift ålderspensionär, dvs. för närvarande drygt

1 300 kr per månad. Vid tillämpning av 10 kap. 3 § innebär detta att det

innehållna beloppet i stället skall utges till den som driver anstalten

eller till kommun eller landsting som betalar vården. Vid reduktion av

pension enligt 10 kap. 2 § gäller vidare att Riksförsäkringsverket får, om

den pensionsberättigade på grund av sitt tillstånd uppenbarligen inte kan

tillgodogöra sig det ovan angivna beloppet på 1 300 kr per månad, sätta

ned detta till lägst 500 kr per år. Vid utbetalning av pensionen till annan

enligt 10 kap. 3 § gäller på motsvarande sätt att, om den pensionsberätti-

gade på grund av sitt tillstånd inte kan begagna sig av kontanta medel,

beloppet i stället skall användas för hans eller hennes personliga nytta.

För att pensionen skall kunna reduceras enligt 10 kap. 2 § eller uppbä-

ras av annan enligt 10 kap. 3 § krävs att den pensionsberättigade vistats

på anstalt eller annan institution under en hel kalendermånad (den s.k.

helmånadsregeln), dvs. från och med den första till och med den sista

dagen i en kalendermånad.

Även under tid då en pensionsberättigad som är intagen och vars pen-

sion reducerats enligt 10 kap. 2 § i anledning av anstaltsvistelsen, lovli-

gen vistas utanför anstalt, t.ex. vid permission, och denna vistelse är be-

gränsad till högst 30 dagar samt vid olovlig avvikelse skall, enligt Riks-

försäkringsverkets kungörelse om allmän pension vid viss anstaltsvård,

pensionen alltjämt reduceras. Vid permission eller försöksutskrivning

som inte är tidsbegränsad eller överstiger 30 dagar skall dock pensionen

enligt samma kungörelse inte längre reduceras enligt bestämmelserna i

10 kap. 2 § AFL. Försöksutskrivning eller permissioner som är obegrän-

sade till tiden kan inte förekomma inom ramen för nuvarande regelverk

inom kriminalvården. Permissioner som överstiger 30 dagar kan teore-

tiskt sett medges med stöd av reglerna om frigivningspermission i 33 §

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. I praktiken torde emellertid

frigivningspermission inte längre förekomma inom kriminalvården.

Straffsystemkommittén har i sitt betänkande Ett reformerat straffsystem

(SOU 1995:91) redovisat att frigivningspermission under tiden den

1 juli 1993 1 januari 1995 inte medgetts i något fall. Kommittén

föreslår i betänkandet att nuvarande regler om frigivningspermission

slopas.

Försäkringskassan får enligt 10 kap. 2 § andra stycket AFL medge nära

anhörig som för sitt uppehälle är ekonomiskt beroende av den häktade

respektive intagne att helt eller delvis uppbära den pension som

innehålls enligt första stycket. Riksförsäkringsverket rekommenderar

att utbetalning sker till den anhörige när dennes inkomster understiger

ett belopp motsvarande vad som förbehålls en bidragsskyldig för eget

underhåll, dvs. skälig bostadskostnad jämte 120 % av prisbasbeloppet

för år räknat.

Som framgått av framställningen ovan tar de aktuella bestämmelserna

om reduktion av pension vid anstaltsvistelse endast sikte på folkpen-

sionsförmånerna. Tilläggspensionen påverkas således inte i något fall.

Eftersom folkpensionens huvudförmån och eventuellt pensionstillskott i

regel sätts ned till ett och samma belopp för häktade eller intagna

pensionärer kan således det belopp som faktiskt undandras de

pensionsberättigade variera starkt alltefter storleken av ifrågavarandes

folkpensionsförmåner. En pensionär som har tilläggspension, och till

följd därav minskat pensionstillskott eller inget pensionstillskott alls,

förlorar alltså en förhållandevis mindre andel av sin pension än en

pensionsberättigad med fullt pensionstillskott.

Som angetts ovan har utvecklingen inneburit att huvuddelen av dem

som är berättigade till ålderspension och som vistas på kommunala eller

kommunfinansierade institutioner inte längre omfattas av de ovan be-

skrivna reglerna om reduktion i 10 kap. 3 § AFL.

Enligt 34 § första stycket andra meningen socialtjänstlagen och 42 a §

socialtjänstförordningen (1981:750) får en kommun, utom beträffande

underårig, ta ut ersättning för uppehället av den som på grund av miss-

bruk av alkohol, narkotika eller därmed jämförbara medel frivilligt eller

på grund av tvång får vård eller behandling i hem för vård eller boende

eller i ett familjehem, med för närvarande högst 80 kr per dag. För andra

stöd- och hjälpinsatser än som angetts nu, t.ex. boende på inackorde-

ringshem som i stort sett enbart tillhandahåller ett skyddat boende i

förening med viss omvårdnad, får vidare kommunen enligt 34 § första

stycket fjärde meningen socialtjänstlagen ta ut skälig ersättning. Den

som skall betala ersättning enligt 34 § första stycket socialtjänstlagen

kommer enligt 10 kap. 3 § AFL inte i fråga för reduktion av pension.

Ordalydelsen i 10 kap. 3 § AFL jämförd med 1 § kungörelsen om rätt i

vissa fall för kommun eller annan att uppbära folkpension och 34 §

första stycket socialtjänstlagen, enligt vilken kommun får ta ut

ersättning , kan synas medge en frihet för kommunen att bestämma

huruvida den pensionsberättigade skall komma i fråga för reduktion av

pension eller debiteras ersättning enligt 34 § socialtjänstlagen. Enligt

förarbetsuttalanden har emellertid avsikten varit att en kommuns rätt att

uppbära en del av folkpensionen för vård eller försörjning på

kommunens bekostnad skall ha upphört beträffande såväl de

pensionsberättigade som omfattas av bestämmelsen om ersättning för

uppehälle vid behandling för missbruk som övriga pensionsberättigade

som enligt 34 § första stycket socialtjänstlagen är skyldiga att betala

kommunen för stöd- och hjälpinsatser (prop. 1986/87:129,

bet. 1986/87:SoU 32, rskr 1986/87:324).

Inte heller huvuddelen av dem som vistas inom olika boendeformer

inom äldre- eller handikappomsorgen kommer i fråga för någon reduce-

ring av pensionen. Pensionsberättigade som är helinackorderade i av

kommun enligt 20 § andra stycket socialtjänstlagen inrättad boendeform

för service och omvårdnad för äldre människor med behov av särskilt

stöd eller bor i bostad med särskild service som avses i lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade omfattas

sålunda inte av reglerna om avdrag på pension. För dessa kategorier

gäller i stället att de i mån av förmåga debiteras avgifter av kommunen

för sitt boende.

Som ovan berörts är emellertid bestämmelserna i 10 kap. 3 § AFL

alltjämt tillämpliga beträffande vissa av de personer som bor på vårdhem

som avses i lagen angående omsorger för vissa psykiskt utvecklings-

störda. Detsamma gällde t.o.m. år 1997 för intagna på specialsjukhus.

Riksdagen har emellertid beslutat att specialsjukhusen skall vara av-

vecklade senast den 31 december 1997 och att vårdhemmen skall vara

avvecklade senast den 31 december 1999 (prop.1996/97:156,

bet. 1997/98:SoU5, rskr. 1997/98:6)

Bestämmelsen i 10 kap. 3 § är således alltjämt tillämplig på den som

är intagen på nyssnämnda vårdhem för utvecklingsstörda på bekostnad av

landsting eller kommun och innebär att den som driver inrättningen

eller annars svarar för kostnaden, såsom ersättning för denna kostnad,

skall uppbära den pensionsberättigades folkpension för månaden. Dock

gäller en rätt för den pensionsberättigade att förbehålla sig visst belopp

för sina personliga behov enligt vad som beskrivits ovan.

Det framstår i och för sig som önskvärt att såväl pensionsberättigade

som de som är berättigade till andra socialförsäkringsförmåner och som

vistas på olika slag av institutioner och i anledning därav har sin försörj-

ning tryggad av stat eller kommun så långt möjligt behandlas på ett en-

hetligt sätt i fråga om vilken verkan vistelsen får för deras ekonomiska

förhållanden. Vad som komplicerar bilden är dock bl.a. att två olika mo-

deller, dvs. reduktion av pension respektive debitering av avgifter för

uppehälle, tillämpas parallellt. Den ena modellen, avgiftsdebitering, an-

vänds företrädesvis vid vistelse inom missbruksvården och vården av de

psykiskt störda medan den andra, reduktion av pension, används vid vis-

telse på kriminalvårdsanstalt. Systemet med påföljder i anledning av

brott har emellertid utvecklats så att en tilltalad kan dömas till antingen

fängelse eller påföljder som innebär att han vårdas i de nyss nämnda

vårdformerna och att en tilltalad som dömts till fängelse delvis kan

avtjäna detta straff i en sådan vårdform.

Såsom intagna i kriminalvårdsanstalt anses i aktuellt hänseende även

personer som med stöd av 34 § lagen om kriminalvård i anstalt vistas

utanför anstalten på t.ex. ett hem för vård eller boende inom socialtjäns-

ten eller personer som under avtjänande av fängelsestraff ges rättspsy-

kiatrisk vård. De som verkställer fängelsestraff utanför anstalt under

elektronisk övervakning enligt lagen (1994:451) om försöksverksamhet

med intensivövervakning med elektronisk kontroll skall dock, enligt ett

uttalande i förarbetena till nämnda lag, i fråga om sociala förmåner inte

anses som intagna utan i stället jämställas med frivårdsklienter (jfr.

prop 1993/94:184 s. 30 f). Det torde inte heller vara förenligt med den

nuvarande ordalydelsen i 10 kap. 2 § AFL att reducera pension för den

som verkställer ett straff utanför anstalt. Regeringen har i proposition

1997/98:96 Vissa reformer i påföljdssystemet föreslagit att systemet

med intensivövervakning med elektronisk kontroll permanentas.

Sedan den 1 januari 1988 kan brottspåföljden skyddstillsyn under

vissa förutsättningar förenas med föreskrift om kontraktsvård. En sådan

föreskrift innebär att den dömde åläggs att genomgå behandling enligt en

för honom uppgjord behandlingsplan. Kontraktsvård skall i huvudsak

vara ett alternativ till fängelse och är framför allt avsedd för

lagöverträdare som har uttalade alkohol- eller narkotikaproblem. I fråga

om behandlingen har i förarbetena (prop. 1986/87:106 s. 47 f) anförts

att en form av behandling skall kunna bestå av institutionsvård vid ett

behandlingshem.

Den vanligast förekommande vårdformen har också varit behandlings-

hem. I 52 % av fallen under budgetåret 1993/94 skedde således

placering på hem för vård eller boende eller på annat behandlingshem.

Vårdtiderna har varierat mellan en månad och två år. Korta

behandlingstider på fyra fem veckor är vanliga.

Om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för att på-

följden skall kunna bestämmas till skyddstillsyn med föreskrift om kon-

traktsvård, skall rätten i domslutet ange hur långt fängelsestraff som

skulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valts som påföljd. Detta

alternativa fängelsestraff, vars längd i praxis varierat från en månad till

två år och sex månader, har betydelse för vem som skall bära kostna-

derna för behandlingen. De vårdkostnader som uppkommer vid

kontraktsvård betalas, i enlighet med de principer för

kostnadsfördelning vid vårdplacering utanför anstalt med stöd av 34 §

lagen om kriminalvård i anstalt som år 1974 överenskommits mellan

Kriminalvårdsstyrelsen och Svenska kommunförbundet, av

kriminalvården till den del de belöper på tiden från och med första

behandlingsdag på institution fram till tidpunkten för en tänkt villkorlig

frigivning alternativt frigivning vid straff upp t.o.m. två månader,

beräknad med utgångspunkt i det alternativa fängelsestraff som angetts i

domen. Tiden skall beräknas utan avräkning för häktning eller

anhållande. För kostnader som belöper på tiden därefter svarar den

kommun där den dömde vistas. Har något alternativt straff inte satts ut

skall hemkommunen betala hela kostnaden.

Till skillnad från vad som gäller i fråga om sjukpenning, som reduce-

ras vid vistelse på behandlingshem, påverkas inte pensionen i sig för den

som i anledning av en dom på kontraktsvård vistas på behandlingshem.

Om den dömde uppbär pension kan han dock få svara för egna levnads-

kostnader såsom pengar till kläder, fickpengar resor m.m. i högre

utsträckning än om han saknar inkomster.

I de fall kommunen i anledning av en dom på kontraktsvård betalar

kostnaden för en vistelse på ett hem för vård eller boende eller ett

familjehem torde kommunen kunna ta ut ersättning av den intagne enligt

34 § socialtjänstlagen för dennes uppehälle.

En pensionsberättigad som dömts till rättspsykiatrisk vård anses vår-

dad på sjukhus. Före den 1 januari 1998 debiterades den som uppbar hel

ålderspension eller hel förtidspension patientavgift för sådan vård enligt

2 kap. 12 § AFL motsvarande en tredjedel av summan av bl.a. folkpen-

sion i form av ålderspension eller förtidspension enligt AFL och pen-

sionstillskott, dock högst 80 kr per dag. Den 1 januari 1998 fördes

administrationen av avgifter för pensionärer vid sjukhusvård över från

försäkringskassorna och Riksförsäkringsverket till sjukvårdshuvud-

männen. Från och med detta datum är det således sjukvårdshuvudmännen

som debiterar även pensionärer avgift för sjukhusvård. Enligt en i mars

1997 träffad överenskommelse mellan företrädare för Socialdeparte-

mentet och Landstingsförbundet, gäller för år 1998 och tills vidare att

de högsta belopp som får tas ut är 80 kr per vårddag.

Tvångspsykiatrikommittén (S 1995:11) har enligt direktiven

(dir. 1995:140) haft i uppdrag att beskriva och analysera principer och

regler för patientens betalningsansvar vid rättspsykiatrisk vård. I del-

betänkandet Vårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård, m.m.

(SOU 1996:141) föreslog kommittén att en ny bestämmelse skulle

införas i AFL. Denna bestämmelse skulle innebära att för varje dag då en

försäkrad bereds rättspsykiatrisk vård i form av påföljd i anledning av

brott skulle sjukpenningen minskas med 80 kr, dock högst med en

tredjedel av sjukpenningens belopp. Detta motsvarar den möjlighet som

redan finns att minska sjukpenningen när en missbrukare vårdas på t.ex.

ett behandlingshem. Därtill föreslogs att den dåvarande ordning med

debitering enligt 2 kap. 12 § AFL för pensionsberättigade personer som

dömts till rättspsykiatrisk vård skulle bibehållas. Kommittén föreslog

vidare att avgift för sjukhusvård enligt lagen om rättspsykiatrisk vård

skulle få tas ut endast genom avdrag från utgående pension, sjukbidrag

eller sjukpenning.

Till det anförda kommer att domstol, vid lagföring på grund av brott, i

vissa angivna fall enligt 31 kap. brottsbalken såsom påföljd kan

överlämna åt socialnämnden eller styrelse för hem där vård enligt lagen

(1988:870) om vård om missbrukare meddelas, att föranstalta om

vården. I sådana fall torde 34 § socialtjänstlagen vara tillämplig och

skälig ersättning få tas ut av den dömde för dennes uppehälle.

12.2 Regler i det reformerade pensionssystemet

Regeringens förslag: För den som är intagen i kriminalvårdsanstalt

eller är häktad skall garantipensionen, fr.o.m. den trettioförsta dagen

av ett sammanhängande frihetsberövande, reduceras. Garantipension

skall därvid utges med högst ett belopp som innebär att denna pension

tillsammans med utbetalad pension enligt lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension uppgår till 4,5 % av prisbasbeloppet per

månad. Även den som olovligen avvikit från anstalt anses i detta

sammanhang som intagen. Försäkringskassan skall kunna medge en

nära anhörig till den pensionsberättigade rätt att uppbära hela eller del

av den pension som har reducerats.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i sak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Försäkringskassan Västernorrland instämmer

i att det bör skapas enhetliga regler om minskning av pension för dem

som vistas på statliga institutioner men anser att sådan minskning bör

ske fr.o.m. första dagen. Göteborgs Allmänna försäkringskassa anser

att ett erläggande av avgift vore ett bättre alternativ men avvaktar med

ytterligare synpunkter till dess resultatet av den planerade översynen

föreligger. Uppsala läns allmänna försäkringskassa anser att

förslaget visserligen innebär en viss förbättring i förhållande till

nuvarande regler men menar att debitering av kostnader bör lösas på

annat sätt av dels rättviseskäl, dels administrativa skäl. Östergötlands

läns allmänna försäkringskassa tillstyrker förslaget att nedsättning av

garantipensionen skall ske först fr.o.m. den 31:a dagen. Samma

försäkringskassa påpekar också att de manuella underrättelserna om

häktning i dag fungerar mycket dåligt och efterlyser därför maskinella

underrättelser alternativt samkörning av kriminalvårdsregister och

socialförsäkringsregister.

Svenska Kommunförbundet avstyrker förslaget att göra åtskillnad

mellan statliga och kommunala institutioner.

Skälen för regeringens förslag: Som redovisats ovan är i dag

reglerna för avdrag på och bortfall av olika socialförsäkringsförmåner

mycket olika för dem som är föremål för vård eller av annan anledning

försörjs på det allmännas bekostnad. Regeringen delar den uppfattning

som framförts av några remissinstanser att det vore önskvärt att

åstadkomma en större enhetlighet på detta område. Frågan om en

övergång till debitering av avgifter för uppehälle för intagna på

kriminalvårdsanstalter och häkten innefattar emellertid starkt

principiella ställningstaganden till huruvida människor som är föremål

för tvångsåtgärder från samhällets sida samtidigt bör drabbas av en sådan

debitering. Vi gör därför bedömningen att frågan om ett system med

avgiftsdebitering skall införas för pensionsberättigade inom

kriminalvården bör beredas i samband med en mer allmän översyn av hur

institutionsvistelse bör påverka socialförsäkringsförmåner. En sådan

översyn planeras för närvarande inom Socialdepartementet. Mot den

bakgrunden föreslår vi inte här någon regel om debitering vid vistelse på

kriminalvårdsanstalt m.m.

Även i det reformerade pensionssystemet bör det dock, enligt rege-

ringens uppfattning, finnas regler om reduktion av pension för pensions-

berättigade som är häktade och intagna på kriminalvårdsanstalt.

Reglerna om reduktion av pension vid vistelse på offentliga anstalter

eller institutioner har som redovisats ovan i avsnitt 12.1 hittills endast

omfattat folkpensionsförmåner och inte tilläggspension. Anledningen

till detta är att tilläggspensionen, till skillnad från det

grundtrygghetssystem som folkpensionen utgör, har karaktären av

intjänad rättighet, vilken den pensionsberättigade har ansetts i princip

fritt bör få disponera över. Inkomstgrundad ålderspension i det

reformerade pensionssystemet kommer att grundas på

livsinkomstprincipen och i förhållande till dagens system kommer det

att föreligga ett mer direkt samband mellan avgifter och förmåner.

Intjänad pensionsrätt i det reformerade pensionssystemet kan i linje

med detta sägas ha en än starkare karaktär av individuell rättighet. Enligt

regeringens uppfattning bör det därför inte heller i det reformerade

systemet finnas någon regel om reduktion av inkomstgrundad ålderspen-

sion.

Beträffande garantipensionen som är avsedd att utgöra ett rent grund-

skydd är emellertid förhållandet annorlunda. Det kan te sig orimligt att

intagna skulle kunna uppbära ograverad garantipension samtidigt som de

får grundläggande behov av mat, kläder, sjukvård etc. täckta genom kri-

minalvårdens försorg. Detta gäller särskilt vid en jämförelse med exem-

pelvis löntagare, som under anstaltsvistelse i regel helt saknar

inkomster. Å andra sidan innebär en ordning som bygger på reducering

av garantipension att det belopp en intagen faktiskt undandras under

vistelse på anstalt kan variera mycket starkt beroende på förekomsten av

sådan pension. Detta är i och för sig inte helt tillfredsställande vilket

också påpekats av Uppsala läns allmänna försäkringskassa. I mindre mån

finns dock även beträffande dagens reduceringsregler motsvarande

effekt på sätt som beskrivits ovan i detta avsnitt. I avvaktan på den ovan

beskrivna översynen av ett system med debitering föreslår vi att en regel

om reducering av garantipensionen införs i lagen om garantipension.

I likhet med vad som i dag gäller enligt Riksförsäkringsverkets kungö-

relse om allmän pension vid viss anstaltsvård föreslår vi att det i be-

stämmelsen om reduktion av pension i lagen om garantipension före-

skrivs att pensionsberättigad vid olovlig avvikelse från anstalt alltjämt

skall anses som intagen vid bedömningen av om reducering av pension

skall ske. Som framgått av redogörelsen i avsnitt 12.1 torde det dock

inte längre föreligga något behov av en bestämmelse om uppräkning av

pensionen vid längre eller tidsobegränsad vistelse utanför anstalt

eftersom sådana vistelser i praktiken inte längre förekommer.

Vi anser vidare att en intagen, liksom enligt nuvarande regler, bör få

behålla pension upp till ett visst belopp, det s.k. förbehållsbeloppet. Nu

gällande nivå, cirka 1 300 kr per månad, bör med viss justering för be-

skattningen av garantipensionen då tjäna som riktmärke. Med denna ut-

gångspunkt föreslår vid att förbehållsbeloppet bestäms till 4,5 % av pris-

basbeloppet per månad vilket för år 1998 före skatt motsvarar 1 638 kr.

Med hänsyn till garantipensionens karaktär av grundskydd bör den in-

tagne få behålla garantipension upp till förbehållsbeloppet endast i den

mån han eller hon inte är berättigad till inkomstgrundad ålderspension.

Detta innebär att inkomstgrundad ålderspension till skillnad från i dag,

skall räknas in i förbehållsbeloppet. Om den inkomstgrundade

ålderspensionen överstiger förbehållsbeloppet reduceras alltså eventuell

garantipension ned till 0 kr.

I det nuvarande systemet finns i andra stycket kungörelsen om pen-

sionsbelopp enligt 10 kap. 2 § första stycket AFL en regel om att Riks-

försäkringsverket, om den pensionsberättigade på grund av sitt tillstånd

inte kan tillgodogöra sig det förbehållsbelopp som normalt utges, får

besluta att sätta ned beloppet till lägst 500 kr per år. Beslut med

tillämpning av denna regel torde dock vara ytterligt ovanliga och det har,

såvitt framkommit, inte fattas några sådana beslut under senare år. Mot

denna bakgrund föreslår vi inte här någon motsvarande regel i det

reformerade pensionssystemet.

Enligt nuvarande regel om reduktion av pension vid anstaltsvistelse

sker avdrag på pension först när en intagen under en hel kalendermånad.

dvs. fr.o.m. den första t.o.m. den sista dagen i en månad, vistats på an-

stalt. Denna regel har varit föremål för åtskillig kritik eftersom den

medför att den som den första dagen i en månad påbörjar avtjänandet av

ett straff på en månad eller däröver drabbas av reducering för tiden

fr.o.m. första avtjänandedagen medan den som påbörjar avtjänande den

andra dagen i en månad får pensionen reducerad, i fall då straffet är

minst två månader långt, först för tiden fr.o.m. den andra

avtjänandemånaden. Några mer beaktansvärda skäl för att i det

reformerade systemet bibehålla villkoret med kalendermånad föreligger

inte och vi föreslår därför att det inte införs någon sådan regel i det

reformerade ålderspensionssystemet. En konsekvens av detta är att även

frihetsberövande som sträcker sig över en del av en kalendermånad kan

föranleda reducering av pension.

Försäkringskassan Västernorrland har framfört att reducering av pen-

sion bör ske redan fr.o.m. första dagen för frihetsberövandet. Av inte

minst rent administrativa skäl anser regeringen det dock motiverat att en

viss tid löper innan pensionen börjar reduceras. Vi föreslår därför att re-

ducering skall påbörjas först efter 30 dagars sammanhängande frihetsbe-

rövande, varvid dock liksom i dag sammanräkning skall ske av, i före-

kommande fall, antalet dagar som den intagne varit häktad respektive

intagen i kriminalvårdsanstalt.

För närvarande underrättas försäkringskassorna manuellt om häktning

av en pensionsberättigad och automatiskt via ADB beträffande intag-

ningar i kriminalvårdsanstalt. Östergötlands läns allmänna försäkrings-

kassa har påpekat att de manuella underrättelserna om häktning i dag

fungerar mycket dåligt och efterlyser därför maskinella underrättelser

alternativt samkörning av kriminalvårdsregister och socialförsäkrings-

register. Frågor av detta slag bör emellertid, enligt regeringens uppfatt-

ning, övervägas i annat sammanhang, eventuellt i samband med den ovan

nämnda översynen. Vi lämnar därför här inte något förslag i denna del. I

vart fall vid kortare frihetsberövanden torde den föreslagna ordningen

med reducering avseende del av kalendermånad ställa krav på att reduce-

ringen kan ske i efterskott, dvs. reduceringen av pensionen verkställs

genom kvittning månaden efter den månad reduceringen avser. Detta bör

dock endast ske i den mån så kan ske enligt reglerna om återbetalning av

garantipension. Dessa regler är närmare beskrivna i avsnitt 8.4.

I det reformerade pensionssystemet torde vidare finnas behov av en

regel, motsvarande vad som i dag gäller enligt 10 kap. 2 § andra stycket

AFL, om att försäkringskassan skall kunna medge en nära anhörig till

den pensionsberättigade rätt att uppbära hela eller del av den pension

som reducerats i anledning av vistelsen på anstalt. Regeringen föreslår

därför att en sådan regel införs i lagen om garantipension. Liksom i dag

bör förutsättningen för ett sådant medgivande vara att den anhörige är

beroende av den pensionsberättigade för sin försörjning.

Som redovisats i avsnitt 12.1 har systemet med reduktion av pension

för de grupper som vistas på hem för vård eller boende eller i

familjehem inom socialtjänsten i praktiken ersatts med ett system med

avgiftsdebitering för uppehälle enligt 34 § socialtjänstlagen. Den

återstående grupp beträffande vilken 10 kap. 3 § AFL är tillämplig och

till vilken ålderspension kan komma att utges utgörs numera endast av

dem som bor på vårdhem som avses i lagen (1967:940) angående

omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Som angetts i avsnitt

12.1 skall dessa vårdhem vara avvecklade senast den 31 december 1999.

Avveckling skall således ha skett när de reformerade reglerna angående

garantipension träder i kraft år 2001. Mot bakgrund av detta saknas

anledning att i lagen om garantipension föra in någon bestämmelse

motsvarande 10 kap. 3 § AFL. Svenska Kommunförbundet har häremot

invänt att någon åtskillnad inte bör göras mellan statliga och kommunala

institutioner. Denna skillnad finns emellertid redan i dag enligt vad som

redovisats ovan genom möjligheten till avgiftsdebitering enligt 34 §

socialtjänstlagen. I praktiken innebär därför inte vårt förslag någon

ändring i förhållande till nuvarande regler.

För försäkrade enligt AFL som på grund av brott dömts till kontrakts-

vård reduceras enligt 3 kap. 15 § andra stycket AFL, på begäran av den

som svarar för vårdkostnaderna, eventuell sjukpenning för varje dag som

den försäkrade bereds vård på institution. Det belopp som sjukpenningen

minskas med betalas ut till den som har bekostat vården, dvs. antingen

till kriminalvården eller till en kommun. Avdraget på sjukpenning sker

med 80 kr per dag, dock högst en tredjedel av sjukpenningens belopp.

Enligt nuvarande regler berörs däremot inte pension i sig vid institu-

tionsvistelse i anledning av en dom på kontraktsvård.

Riksrevisionsverket har i sin granskningsrapport 1995 beträffande

Justitiedepartementets område (RRV:s dnr 29 95 3231) anfört att en

översyn av regelverket bör vidtas för att få till stånd en mer enhetlig

reglering vad beträffar hur vistelse på behandlingshem i anledning av

kontraktsvård skall inverka på sjukpenning respektive pension.

Kriminalvårdsstyrelsen har i ett yttrande över granskningsrapporten

biträtt verkets uppfattning.

Som redovisats ovan i avsnitt 12.1 föreligger en möjlighet för

kommunerna att med stöd av 34 § socialtjänstlagen debitera en

kontraktsvårdsdömd viss ersättning, för närvarande 80 kr per dag, för

kostnaderna för den del av behandlingstiden som kommunen är

betalningsansvarig för.

Möjligheterna att på detta sätt debitera ersättning för uppehället enligt

34 § socialtjänstlagen har bl.a. motiverats med att det ur rehabiliterings-

synpunkt finns skäl för att en viss ersättning skall betalas. Vården av den

intagne inriktas på att han skall kunna leva ett självständigt liv och ta

ansvar för sin egen ekonomi. Att i mån av förmåga betala för sitt uppe-

hälle har ansetts vara ett centralt inslag i en normal tillvaro. Detta

intresse gör sig naturligtvis i lika stor utsträckning gällande beträffande

en pensionsberättigad som i anledning av en dom på kontraktsvård på

kriminalvårdens bekostnad vistas på behandlingshem.

Liksom beträffande häktade och intagna på kriminalvårdsanstalt kan

det också te sig orimligt att en intagen på behandlingshem uppbär ogra-

verad grundskyddspension samtidigt som han eller hon tillhandahålls en

betydande del av normala förnödenheter på kriminalvårdens bekostnad.

Till detta kommer intresset av att personer som på grund av missbruk

vistas på behandlingshem i ekonomiskt avseende behandlas på ett mer

enhetligt sätt.

Det framstår mot bakgrund härav som väl motiverat att införa en regel

som innebär en rätt för kriminalvården att, under tid då kriminalvården

står för kostnaden för vården, debitera en pensionsberättigad som vistas

på behandlingshem i anledning av en dom på kontraktsvård ersättning för

uppehället motsvarande vad som i dag gäller den som är sjukskriven un-

der sådan vistelse.

En sådan regel om avgiftsdebitering vid vistelse på behandlingshem

bör dock vara aktuell för såväl olika former av ålderspension, som för

efterlevandepension och förtidspension. Systemet för efterlevande-

pension är för närvarande föremål för utredning och utredarens förslag

skall redovisas för regeringen senast den 30 juni 1998. Beträffande för-

tidspensionen har regeringen i den nyligen överlämnade propositionen

1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m., med riktlinjer för en

reformering av dagens förtidspension, inte lämnat några förslag på

området med hänvisning till den planerade översynen av hur

institutionsvistelser bör påverka socialförsäkringsförmåner.

Eftersom debitering för vistelse på behandlingshem kan komma att

ske vid pension enligt ett flertal lagar är det regeringens uppfattning att

en sådan regel i stället bör tas in i en särskild lag. Därtill kommer att det

för närvarande inte finns någon motsvarande debiteringsregel varför

övervägande i denna del lämpligen bör ske i den ovan nämnda översynen.

Vi lämnar därför inte heller här förslag till någon sådan bestämmelse.

13 Särskilda folkpensionsförmåner

13.1 Inledning

I dagens grundskyddssystem kompletteras folkpensionen, pensionstill-

skottet och det särskilda grundavdraget med vissa särskilda folkpen-

sionsförmåner som utges som tillägg till folkpensionen. Dessutom in-

går i regelsystemet för folkpensioneringen några förmåner som utges

som självständiga förmåner.

I det reformerade pensionssystemet skall grundskyddet i form av

folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag ersättas av ga-

rantipensionen. Frågan är hur det skall förfaras med dessa särskilda

folkpensionsförmåner vid övergången till det reformerade pensions-

systemet. De förmåner som vi skall behandla i detta avsnitt är handi-

kappersättning, vårdbidrag, särskilt pensionstillägg, hustrutillägg och

barntillägg.

13.2 Handikappersättning och vårdbidrag

Regeringens förslag: Handikappersättningen och vårdbidraget be-

hålls enligt nuvarande regler och görs om till självständiga förmåner.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborgs och Bohus län anser

att det i den föreslagna lagen bör införas en bestämmelse som klart

uttalar att handikappersättningen och vårdbidraget kan omprövas och helt

eller delvis dras in vid ändrade förhållande. Länsrätten påpekar att, såvitt

avser handikappersättningen, detta redan i dag anses följa av vad som

uttalats i förarbeten angående handikappersättningens nivå.

Handikappförbundens Samarbetsorgan och Pensionärernas Riks-

organisation har inget att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Handikappersättning utges idag dels

som en självständig förmån, dels som tillägg till pension. Handikapper-

sättningen har sitt ursprung i bestämmelserna om invaliditetsersättning

och invaliditetstillägg som infördes vid tillkomsten av lagen (1962:381)

om allmän försäkring, AFL. Ersättningarna motiverades av de särskilda

behov som de som är svårt invalidiserade har på grund av höjda levnads-

kostnader och försämrade möjligheter till normal livsföring och att

dessa behov inte tillgodosågs genom de generella pensionsförmånerna.

Handikappersättning enligt nuvarande regler utges till den som för

avsevärd tid har fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att

han eller hon i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av

annan, för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan

eller i övrigt har betydande merutgifter på grund av sin nedsatta

funktionsförmåga. Ersättningen uppgår, beroende på hjälpbehovets om-

fattning, till 69, 53 eller 36 % av prisbasbeloppet. Ersättningen är inte

skattepliktig.

Handikappersättning kan utges även efter 65 års ålder under förutsätt-

ning att den försäkrade har fått funktionsförmågan nedsatt före denna

tidpunkt och behovet av ersättning alltjämt kvarstår. Behovet av handi-

kappersättning skall omprövas när den försäkrade tillerkänns förtids-

eller ålderspension. De samordningsregler som idag gäller innebär att

handikappersättningen anpassas till att förtids- eller ålderspension utges.

När ålderspensionen börjar utges skall handikappersättningen utges på

grundval av samma antal år med pensionspoäng eller samma bosätt-

ningstid som ligger till grund för beräkningen av folkpensionen.

Förutom att en omprövning av behovet av handikappersättning alltid skall

göras när den försäkrade tillerkänns förtids- eller ålderspension sker

dessutom en automatisk förändring av storleken på ersättningen till den

som är blind. Sådan ersättning uppgår för tid före förtids- eller

ålderspension till 69 % av prisbasbeloppet och för tid därefter till 36 %

av prisbasbeloppet.

Som påpekats av länsrätten i Göteborgs och Bohuslän kan förutsätt-

ningarna för en försäkrads rätt till handikappersättning även skifta till

följd av andra omständigheter. I förarbetena till den aktuella bestämmel-

sen betonas också att den försäkrade enligt 16 kap. 8 § ålagts en skyldig-

het att anmäla ändrade förhållanden till försäkringskassan

(prop.1974:129 s. 110).

Den 1 juli 1964 infördes en rätt till vårdbidrag i form av invaliditets-

ersättning för dem som var under 16 år och som på grund av sjukdom,

psykisk efterblivenhet, vanförhet eller annat lyte för avsevärd tid och i

avsevärd omfattning var i behov av särskild tillsyn och vård. Bakgrunden

till att ersättningsformen infördes var oron för att föräldrar av ekono-

miska skäl skulle kunna känna sig tvingade att lämna sitt handikappade

barn till vård på institution. Generellt ansågs det kunna förutsättas att

familjer med handikappade barn förorsakades merkostnader och hade en

större arbetsbörda än familjer med friska barn. Ersättningen var avsedd

att i någon mån kompensera föräldrarna för den ökade belastningen och

att underlätta för dem att i materiellt avseende bättre sörja för barnen.

Från och med den 1 januari 1974 särskildes vårdbidraget från

invaliditetsersättningen till ett fristående bidrag som skulle tillkomma

den förälder som vårdade barnet i stället för som tidigare, barnet självt.

Vårdbidraget blev därmed också pensionsgrundande för den förmåns-

berättigade.

Idag utges vårdbidrag som en självständig ersättning till försäkrad för-

älder för vård av barn under 16 år om barnet på grund av sjukdom, psy-

kisk utvecklingsstörning eller annat handikapp under minst sex månader

är i behov av särskild tillsyn eller vård. Vid bedömningen av om rätt till

vårdbidrag föreligger skall även beaktas sådana merkostnader som upp-

kommer på grund av barnets sjukdom eller handikapp. Sedan den 1 janu-

ari 1998 gäller att vårdbidrag skall kunna beviljas även i fall då det enbart

är fråga om merkostnader. Helt vårdbidrag uppgår till 250 % av

prisbasbeloppet men kan, om enbart behovet av särskild tillsyn och vård

grundar rätt till hel förmån, höjas med maximalt 69 % av prisbasbe-

loppet som ersättning för merkostnader. Om bidrag skall utges endast

för merkostnader skall bidraget bestämmas till 62,5 % eller 36 % av

prisbasbeloppet beroende på merkostnadernas storlek. Bidraget utges

ograverat utan hinder av om den berättigade samtidigt uppbär pension.

Behovet av bidrag skall dock omprövas minst vartannat år, om det inte

finns skäl för omprövning med längre mellanrum.

Handikappersättningen utges i dag till dem som på grund av sitt funk-

tionshinder har betydande merutgifter och vårdbidraget utges för att i

viss mån täcka de ökade kostnader föräldrar till handikappade barn har på

grund av det särskilda tillsynsbehovet och merkostnaderna i övrigt. De

behov som dessa förmåner är avsedda att tillgodose täcks inte av någon

förmån i det reformerade ålderspensionssystemet. Behovet av dessa sär-

skilda förmåner kvarstår således. Det finns därför enligt regeringens

uppfattning inte skäl att förändra dessa förmåner vid övergången till det

reformerade ålderspensionssystemet. Inte heller finns skäl att minska

ålderspensionen på grund av att handikappersättning eller vårdbidrag ut-

ges. Den samordning som idag finns såvitt gäller handikappersättningen

och som innebär dels att en omprövning skall ske när den förmånsberät-

tigade beviljas förtids- eller ålderspension, dels att

handikappersättningen i vissa fall automatiskt skall minskas bör dock

kvarstå. Som angetts ovan finns i dag en bestämmelse i 16 kap. 8 § AFL

som gäller även för de här aktuella förmånerna och som innebär att den

försäkrade är skyldig att anmäla sådana ändrade förhållanden som

innebär att rätten till förmånen påverkas. Vi föreslår att en motsvarande

bestämmelse införs i en ny lag om handikappersättning och vårdbidrag.

Som ett förtydligande föreslår vi också att det därtill införs en särskild

bestämmelse om att handikappersättningen eller vårdbidraget kan

omprövas om förutsättningarna ändrats i sådan omfattning att rätten till

förmånen har påverkats. Som redovisats ovan anses detta redan i dag

följa som en effekt av anmälningsskyldigheten i 16 kap. 8 § AFL och

förslaget utgör därför ingen avvikelse i förhållande till vad som i

praktiken redan gäller. Den åtgärd som vi sammantaget föreslår be-

träffande handikappersättningen och vårdbidraget är då endast att dessa

förmåner lagtekniskt görs om från särskilda folkpensionsförmåner till

fristående förmåner.

13.3 Särskilt pensionstillägg

Regeringens förslag: Det särskilda pensionstillägget behålls enligt

nuvarande regler som en tilläggsförmån till ålderspension. Förmånen

begränsas dock fr.o.m. den 1 januari 1999 till att endast gälla för dem

som är födda år 1953 eller tidigare. Möjligheten att tillgodoräknas

vårdår för särskilt pensionstillägg avskaffas för tid efter den 1 januari

1999. Som vårdår skall inte tillgodoräknas år när föräldern har tillgo-

doräknats pensionspoäng eller pensionsrätt för ålderspension.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Bohusläns allmänna försäkringskassa anser

att förslaget om begränsningar från år 1999 i rätten till särskilt pen-

sionstillägg och rätten att tillgodoräknas vårdår är bra med tanke på att

samhällsstödet för dessa grupper har förbättrats. Handikappförbundens

Samarbetsorgan och Pensionärernas Riksorganisation har inget att

erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Särskilt pensionstillägg utges enligt

nuvarande regler som ett tillägg till folkpension i form av ålderspension

till förälder som under minst sex år har vårdat sjukt eller handikappat

barn och som därvid har avstått från förvärvsarbete. Förutom till förälder

kan särskilt pensionstillägg utges till särskilt förordnad vårdnadshavare,

styvförälder eller den som med socialnämndens medgivande har haft

hand om barnet i syfte att adoptera det.

Förmånen, som infördes den 1 januari 1991, tillkom för att ge en viss

kompensation för uteblivna förvärvsinkomster och ingen eller låg

tilläggspension till föräldrar som långvarigt lagt ner en betydande ar-

betsinsats för att vårda ett sjukt eller handikappat barn och därmed av-

stått från pensionsgrundande förvärvsarbete. Redan när förmånen in-

fördes angavs att denna var att betrakta som en övergångslösning för

dem som inte hade kommit i åtnjutande av vårdarlön vid vård av sjukt

eller handikappat barn. Som angetts ovan i avsnitt 13.2 infördes den 1

januari 1974 ett skattepliktigt och pensionsgrundande vårdbidrag att

utges till föräldrar som vårdar sjukt eller handikappat barn. I motiven till

reglerna om särskilt pensionstillägg angavs därför att vårdbidrag eller

vårdarlön som är pensionsgrundande borde utges till föräldrar som

vårdar sjukt eller handikappat barn. Det särskilda pensionstillägget var

således redan när det infördes avsett framför allt för föräldrar vars

huvudsakliga förvärvsaktiva tid redan hade passerat.

Som vårdår för särskilt pensionstillägg räknas kalenderår under vilket

föräldern eller annan berättigad större delen av året vårdat sjukt eller

handikappat barn och dessutom barnet under större delen av året fått hel

förtidspension eller helt sjukbidrag jämte handikappersättning. Normala

avbrott såsom vistelse i skola påverkar inte rätten att tillgodoräkna vård-

år. Som vårdår räknas inte år då föräldern eller annan berättigad har haft

förtidspension eller sjukbidrag under större delen av året, har tillgodo-

räknats pensionspoäng eller skulle ha tillgodoräknats pensionspoäng om

tilläggspensionsavgift hade betalts respektive om undantagande från för-

säkringen för tilläggspension inte hade förelegat.

Någon övre åldersgräns ligger inte i uttrycket barn. Däremot finns en

undre åldersgräns genom att barnet under större delen av vårdåret skall

ha fått hel förtidspension eller helt sjukbidrag jämte handikappersätt-

ning. Dessa förmåner kan endast utges från och med den tidpunkt då bar-

net fyllt 16 år. Enligt särskilda övergångsregler till lagstiftningen skall

dock med vårdår likställas varje kalenderår fr.o.m. år 1964 t.o.m. år

1973, under vilket föräldern har vårdat ett sjukt eller handikappat barn

som inte uppnått 16 års ålder om barnet då har fått vårdbidrag i form av

invaliditetsersättning. Motivet för dessa särskilda regler är att invalidi-

tetsersättningen, till skillnad från det nu gällande vårdbidrag, inte var

pensionsgrundande. För vård av handikappat eller sjukt barn över 16 år

angavs vidare i motiven till det särskilda pensionstillägget att en pen-

sionsgrundande vårdarlön borde utges men att, då så inte skett i förfluten

tid, det var rimligt att ge en viss kompensation till dessa föräldrar för

mistad eller låg tilläggspension. Sedan den 1 januari 1994 finns regler

om ersättning till vissa funktionshindrade för kostnader för personlig

assistans, assistansersättning. Dessa regler innebär att det finns

möjlighet att med allmänna medel bekosta den hjälp som den

funktionshindrade behöver. Ersättningen betalas ut som en pensions-

grundande lön till den personliga assistenten.

Storleken på det särskilda pensionstillägget är beroende av antalet

vårdår som föräldern kan tillgodoräkna sig mellan sex och femton år.

För sex tillgodoräknade vårdår är ersättningen fem procent av prisbas-

beloppet per år och för varje ytterligare tillgodoräknat vårdår ökas er-

sättningen med fem procent av prisbasbeloppet. Den maximala ersätt-

ning som kan utges är således 50 procent av prisbasbeloppet.

I december månad 1997 uppbars särskilt pensionstillägg av 1 126

folkpensionärer. Utgiften för det särskilda pensionstillägget beräknas

för år 1998 uppgå till 14 miljoner kr. Riksförsäkringsverket har

beräknat att antalet personer med särskilt pensionstillägg kommer att

stabiliseras på en nivå mellan 1 100 och 1 200 personer.

I det reformerade pensionssystemet ges inte någon särskild kompen-

sation för sådan vårdtid som det särskilda pensionstillägget är avsett att

täcka. Frågan är då om det finns skäl att behålla förmånen vid övergången

till det reformerade ålderspensionssystemet för att kompensera

föräldrar som i förfluten tid avstått från pensionsgrundande förvärvs-

arbete för att vårda sitt sjuka eller handikappade barn.

Det särskilda pensionstillägget var redan när det infördes tänkt som en

övergångslösning för att i pensionshänseende kompensera föräldrar som

under en längre tid avstått från förvärvsarbete för att vårda sina barn utan

att erhålla någon pensionsgrundande kompensation för detta arbete. Ut-

gångpunkten var att dessa föräldrar i framtiden skulle erhålla pensions-

grundande vårdbidrag eller vårdarlön för sitt arbete. Därefter har dess-

utom tillkommit möjligheten att i många av de här avsedda fallen erhålla

assistansersättning.

Även om möjligheten till kompensation idag finns genom olika

former av samhällsstöd är det regeringens uppfattning att för förfluten

tid de skäl som utgjorde motiven för införandet av det särskilda

pensionstillägget, alltjämt är gällande. Det är sålunda fortfarande

angeläget att kompensera föräldrar som har gått miste om

pensionsrättigheter därför att de under en längre tid har avstått från

förvärvsarbete för att vårda sitt sjuka eller handikappade barn. För yngre

personer som har en stor del av sin förvärvsaktiva tid framför sig menar

vi däremot att det kan ifrågasättas om det finns skäl att behålla

förmånen. För att i möjligaste mån begränsa den tid under vilken

förmånen kommer att bestå anser vi det därför rimligt att endast

bibehålla förmånen för dem som är födda år 1953 eller tidigare.

Enligt nuvarande regler tillgodoräknas som vårdår för beräkning av

särskilt pensionstillägg endast år när föräldern inte har tillgodoräknats

pensionspoäng. Överfört på det reformerade pensionssystemet skall på

motsvarande sätt uteslutas år när föräldern har tillgodoräknats pensions-

grundande inkomst eller pensionsgrundande belopp. Härigenom kan inte

samma år tillgodoräknas en och samme förälder både som barnår och

som vårdår för särskilt pensionstillägg. För tiden efter den 1 januari

1994, när möjligheten till assistansersättning infördes, torde i princip

behovet av tillgodoräknande av vårdår för särskilt pensionstillägg ha

upphört. Redan vid denna tidpunkt kunde det därför ha funnits skäl att

avskaffa möjligheten att för tid framåt tillgodoräkna vårdår för särskilt

pensionstillägg. När så inte skett bör enligt regeringens uppfattning

möjligheten att i framtiden tillgodoräkna vårdår för särskilt

pensionstillägg avskaffas i vart fall vid införandet av de reformerade

pensionsreglerna den 1 januari 1999.

13.4 Hustrutillägg

Regeringens förslag: Hustrutillägget behålls enligt gällande över-

gångsregler. Nivån för hustrutillägget till kvinnor vars make uppbär

ålderspension och som kan tillgodoräkna sig en försäkringstid om

minst 40 år för garantipension, skall vara skillnaden mellan å ena si-

dan två gånger garantipensionens basnivå för gifta och å andra sidan

garantipensionens basnivå för ogift. Summan av hel garantipension

och hel pension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension upp

till 1,9 gånger prisbasbeloppet skall inte räknas med vid inkomstpröv-

ningen av hustrutillägget.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Bohusläns allmänna försäkringskassa

uttrycker en förhoppning om att Riksförsäkringsverkets översyn av

hustrutilläggen skall leda till att förmånen inte behöver överföras till det

reformerade pensionssystemet. Göteborgs allmänna försäkringskassa

framhåller att en överflyttning av reglerna om de nuvarande

tilläggsförmånerna till det nya ålderspensionssystemet medför att detta

system kompliceras ytterligare och därmed blir mer svårtillgängligt för

den enskilde individen. Försäkringskassan anser därför att frågan om en

avlösning med t.ex. en livränta bör prövas främst för hustrutillägg och

barntillägg. Handikappförbundens Samarbetsorgan och

Pensionärernas Riksorganisation har inget att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Hustrutillägg är en inkomstprövad

förmån som kan utges till kvinnor vars make uppbär folkpension i form

av förtidspension eller ålderspension. Förmånen i dess nuvarande form

infördes vid tillkomsten av AFL i en separat lag (1962:392) om hustru-

tillägg och bostadstillägg. En motsvarande förmån hade dock funnits se-

dan slutet av 1940-talet. När tillägget infördes i lagstiftningen var det

naturligt att tillskapa speciella förmåner som tog sikte på den

situationen att hustrun var hemmafru och mannen förvärvsarbetande. När

mannens inkomster minskade genom att han gick i pension och familjen

hänvisades att leva på bara hans folkpension, ansågs det därför som

rimligt att pensionen höjdes med ett särskilt tillägg om hustrun nått en

relativt hög ålder men ännu inte själv var berättigad till folkpension. Med

den samhällsutveckling som därefter ägt rum och då framför allt de

förändringar som har skett beträffande makars ekonomiska situation har

tillägget alltmer kommit att stå i mindre god överensstämmelse med

samhällsutvecklingen. Förmånen är därför numera under avveckling.

Sedan den 1 januari 1990 nybeviljas hustrutillägg endast till kvinnor

som är födda år 1934 eller tidigare och som har fyllt 60 år och längst

till dess de har fyllt 65 år. Reglerna återfinns numera i lagen (1994:309)

om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpension. Några

hustrutillägg kommer enligt bestämmelserna i den lagen inte att utges

efter år 1999 eftersom de kvinnor som är födda år 1934 eller tidigare då

kommer att ha fyllt 65 år. Enligt övergångsreglerna till lagen skall

emellertid för kvinnor som är födda år 1935 eller senare och som hade

rätt till hustrutillägg i december 1989 och som vid utgången av år 1994

alltjämt uppbar sådant tillägg, bestämmelserna i den tidigare lagen

(1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg tillämpas.

Enligt denna tidigare lag skulle hustrutillägg som huvudregel utges

endast till kvinnor mellan 60 och 65 år. Om det förelåg särskilda skäl

kunde dock hustrutillägg även beviljas en hustru som inte hade fyllt 60.

Eftersom de som är födda år 1935 eller senare inte hade fyllt 60 år i

december 1989 måste de som kan omfattas av övergångsreglerna ha

beviljats hustrutillägg av särskilda skäl.

Sådana särskilda skäl har i praxis ansetts vara

- att mannen vårdas i hemmet och hans tillstånd är sådant att han inte

kan lämnas utan tillsyn och hjälp,

- att hustrun med hänsyn till att det finns små barn i hemmet inte kan

utföra förvärvsarbete av betydenhet,

- att hustrun på grund av egen sjuklighet inte kan utföra förvärvsar-

bete av någon betydenhet, eller att hustrun har fyllt 55 år och på

grund av arbetsmarknadsförhållandena på bostadsorten är förhind-

rad att utföra förvärvsarbete av någon betydenhet.

För närvarande är det 52 kvinnor som uppbär hustrutillägg på grund av

särskilda skäl. Dessa kvinnor är födda mellan åren 1936 och 1958. De

utbetalade beloppen varierade i januari 1998 mellan 2 228 kr och

41 558 kr per år. Enligt en översyn som Riksförsäkringsverket har gjort

på uppdrag av regeringen kommer antalet hustrutillägg år 2001 att vara

mellan 35 och 40 stycken. De beräknade kostnaderna kommer då att

uppgå till 700 000 800 000 kr. Antalet hustrutillägg och kostnaden här-

för kommer därefter att successivt sjunka. Det dröjer dock ytterligare

cirka 20 år innan förmånen är helt avvecklad.

Hustrutillägg enligt bestämmelserna i lagen om hustrutillägg och

kommunalt bostadstillägg motsvarar skillnaden mellan å ena sidan det

sammanlagda beloppet av folkpension i form av ålderspension och pen-

sionstillskott till sådan pension för två makar samt å andra sidan

folkpension i form av ålderspension och pensionstillskott till sådan

pension för en ogift ålderspensionär. Oreducerat utges hustrutillägget

därför med 1,165 minskade prisbasbelopp. Hustrutillägget är dock in-

komstprövat och reduceras med 60 % av den pensionsberättigades

årsinkomst som överstiger 750 kr. Vid inkomstberäkningen skall i fråga

om makar, årsinkomsten för envar av dem beräknas utgöra hälften av

deras sammanlagda årsinkomst. Som inkomst räknas inte bl.a.

folkpension och ATP i den mån denna pension har föranlett minskning

av pensionstillskottet. För en kvinna som uppbär hustrutillägg och som

själv inte har någon inkomst innebär detta att tillägget minskas med 60

% av hälften av mannens ålderspension som överstiger 750 kr + 1,34

minskade prisbasbelopp. I den mån bostadstillägg också utges skall dock

avräkning i första hand ske på detta tillägg och eventuell återstående icke

samordnad inkomst minskar hustrutillägget. Hustrutillägg berättigar till

särskilt grundavdrag. Det angivna beloppet är därför för kvinnor utan

andra inkomster ett nettobelopp.

Någon motsvarighet till hustrutillägget är inte avsett att finnas i det

reformerade ålderspensionssystemet. Om de nuvarande reglerna behålls

kommer som angetts ovan tillägget att finns kvar under relativt lång tid

även om det är en mycket begränsad grupp som kommer att uppbära

sådant tillägg. Regeringens delar i och för sig den uppfattning som

framförts av Göteborgs allmänna försäkringskassa att det skulle vara

önskvärt att så långt möjligt undvika att överföra sådana förmåner till det

reformerade pensionssystemet som inte för framtiden skall finnas i

detta system. Å andra sidan kan de skäl som har föranlett att förmånen

övergångsvis har behållits alltjämt föreligga. Beträffande hustrutillägget

kommer detta endast att finnas kvar efter år 1999 för kvinnor som redan

hade beviljats sådant tillägg i december 1989 och därefter utan avbrott

har fortfarit att uppbära förmånen. Det ansågs när en successiv

avveckling av hustrutillägget förslogs att lagstiftningen i detta avseende

inte borde ges tillbakaverkande kraft utan att de kvinnor som redan

uppbar hustrutillägg även i fortsättningen borde få sin rätt till sådant

tillägg prövad enligt de tidigare reglerna. Den av Riksförsäkringsverket

vidtagna översynen av förmånen har visat att av de redovisade 52 nu

utgående förmånerna kommer försäkringskassan att i 14 av fallen pröva

om rätten till förmån alltjämt föreligger. Riksförsäkringsverket har av

de insända handlingarna dragit slutsatsen att indragning kan komma i

fråga i mer än hälften av dessa fall. Därutöver noterar

Riksförsäkringsverket att statistiskt sett bör 6 av de återstående

personerna beviljas förtidspension. Kvar blir då 35 40 personer, vilket

också enligt vad som angetts ovan är Riksförsäkringsverkets

uppskattning av antalet kvinnor med hustrutillägg år 2001. Resultatet av

Riksförsäkringsverkets genomgång är således att det vid ingången av år

2001 med stor sannolikhet alltjämt kommer att finnas kvinnor som är

berättigade till hustrutillägg. Göteborgs allmänna försäkringskassa har i

ett sådant perspektiv uttryckt att frågan om en avlösning med t.ex.

livränta borde prövas. Även Riksförsäkringsverket har i sin redovisning

över regeringsuppdraget angett som en lösning att de berörda kvinnorna

skulle kunna kompenseras med ett engångsbelopp.

Regeringen delar inte denna uppfattning. Att genom en engångsutbe-

talning lösa ut personer som annars skulle göra en ekonomisk förlust vid

borttagande av en socialförsäkringsförmån är enligt vår bedömning yt-

terst tveksamt. Inte sällan skyddas vissa grupper vid förändringar i för-

månssystemen genom generösa övergångsregler vilket också är vad som

har gjorts beträffande hustrutillägget. I den mån det finns önskemål om

att en förmån i stället helt skall tas bort sker detta då utan övergångsreg-

ler varvid personer som uppbär förmånen för framtiden går miste om

denna. Som angetts ovan är regeringen inte beredd att låta hustrutillägget

upphöra enligt nu gällande övergångsbestämmelser vid övergången till

det reformerade pensionssystemet. Den enda godtagbara lösningen är då

enligt vår mening att låta dessa övergångsbestämmelser gälla även efter

år 2001 med en anpassning till de reformerade ålderspensionsreglerna.

För att i ett fullt beskattat system motsvara nuvarande nivå föreslår vi

att hustrutillägget till kvinnor vars make uppbär ålderspension skall ut-

göra skillnaden mellan å ena sidan två gånger garantipensionens basnivå

för gifta och å andra sidan garantipensionens basnivå för ogift, dvs.

1,67 gånger prisbasbeloppet. Om mannen uppbär andelsberäknad

garantipension enligt 3 kap. 6 § lagen om garantipension eller skulle ha

uppburit sådan andelsberäknad pension om rätt till garantipension

förelegat, skall hustrutillägget utges med motsvarande andel av helt

tillägg.

Hustrutillägget är som angetts ovan idag inkomstprövat varvid som

hustruns årsinkomst anses hälften av makarnas sammanlagda årsinkomst.

Som inkomst räknas inte bl.a. folkpension och ATP-pension i den mån

denna pension har föranlett minskning av pensionstillskottet. För att

uppnå motsvarande resultat i det reformerade ålderspensionssystemet

bör, för en kvinna vars make uppbär hel ålderspension, som inkomst inte

räknas garantipension och pension enligt lagen om inkomstgrundad ål-

derspension upp till garantipensionens basnivå för gifta, 1,9 prisbas-

belopp.

13.5 Barntillägg

Regeringens förslag: Barntillägget behålls enligt gällande

övergångsregler. För en försäkrad förälder som uppbär ålderspension

och som kan tillgodoräknas en försäkringstid om minst 40 år för

garantipension, skall hel pension som uppgår till högst 2,13 gånger

prisbasbeloppet inte reducera barntillägget.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Bohusläns allmänna försäkringskassa anser

att det finns skäl att behålla barntillägget då detta kommer att vara av-

vecklat vid utgången av år 2005. Göteborgs allmänna försäkringskassa

hävdar dock att frågan om avlösning med t.ex. livränta bör prövas för

barntillägget. Handikappförbundens Samarbetsorgan och Pensionä-

rernas Riksorganisation har inget att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Barntillägg utges för varje barn un-

der 16 år till en försäkrad förälder som uppbär ålderspension eller för-

tidspension. Helt barntillägg utges med 26 % av det minskade prisbas-

beloppet eller, om barnet är berättigat till barnpension, med 10 % av det

minskade prisbasbeloppet. Barntillägget reduceras med hänsyn till den

försäkrades eventuella tilläggspension genom att tillägget minskas med

hälften av tilläggspensionen i den mån denna för år räknat överstiger ett

halvt prisbasbelopp.

Syftet med barntillägget är att det skall bidra till den pensionerade

förälderns kostnader för barnet. Förmånen i dess nuvarande utformning

tillkom i samband med införandet av AFL och ersatte då de särskilda in-

komstprövade barnbidrag som dessförinnan kunde utges till pensions-

tagare med barn. Motivet för införandet av tillägget var främst att folk-

pensionsförmånerna då inte ansågs tillräckliga för att täcka kostnaderna

för barn till pensionstagaren. Behovet av tillägg har, liksom tanken var,

successivt minskat i takt med tilläggspensioneringens utbyggnad. Därtill

har det förhållandet att grundnivån inom folkpensioneringen har

förstärkts betydligt inneburit att barntilläggets betydelse har minskat.

Mot denna bakgrund ansågs barntillägget ha spelat ut sin roll och avskaf-

fades i princip år 1990. Det ansågs dock inte att avskaffandet av barn-

tillägget borde medföra försämrade pensionsförmåner för försäkrade

som vid tidpunkten för avskaffandet av förmånen redan hade rätt till

barntillägg. Enligt övergångsbestämmelser utbetalas därför barntillägg

även för tid efter den 1 januari 1990 till dem som hade rätt till

barntillägg i december månad 1989. Detta innebär att tillägget kommer

att upphöra vid utgången av år 2005 när de yngsta barnen som tillägget

avser har fyllt 16 år.

Barntillägget är framför allt en förmån som utges till förtidspensionä-

rer eftersom antalet ålderspensionärer med barn under 16 år är begrän-

sat. I december månad 1997 uppbar 83 ålderspensionärer barntillägg.

Utgiften för barntillägg uppgick samma år till cirka en miljon kronor

och beräknas för de kommande åren understiga detta belopp.

Någon motsvarighet till barntillägget kommer inte att finnas i det re-

formerade ålderspensionssystemet. Barntillägget är under avveckling

och kommer helt att ha upphört vid utgången av år 2005. Det skulle

onekligen medföra administrativa vinster att redan vid övergången till

det reformerade ålderspensionssystemet helt avskaffa barntillägget. På

samma sätt som när det gäller hustrutillägget kan det emellertid enligt

vår uppfattning ifrågasättas om det finns skäl att ompröva de motiv som

funnits för de övergångsregler som nu gäller. För barntilläggets del är

det dessutom en förhållandevis kort övergångstid det gäller. Regeringen

anser därför att barntillägget bör behållas med i sak oförändrade regler.

Idag reduceras barntillägget med hälften av den försäkrades tilläggs-

pension i den mån denna för år räknat överstiger halva prisbasbeloppet.

Fritt från samordning är således folkpensionsbeloppet jämte ett halvt

prisbasbelopp. Överfört till det reformerade pensionssystemet anser vi

det rimligt att bestämma fribeloppet för den som uppbär hel ål-

derspension till ett belopp motsvarande garantipensionens basnivå för

ogifta, 2,13 prisbasbelopp.

14 Förändringar inom ramen för nuvarande

regelsystem

Regeringens förslag: Reglerna om att grundskydd inom ålderspen-

sioneringen inte skall kunna utges före 65 års ålder skall, för

personer födda år 1938 eller senare, börja gälla år 1999.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Statens löne- och pensionsverk tillstyrker

förslaget.

Riksskatteverket har inte något att erinra mot förslaget och anmärker

att detta kan ses som ett led i avvecklingen av det särskilda grundavdra-

get.

Östergötlands läns allmänna försäkringskassa påpekar att de

förändringar som föreslås kräver särskilda informationsinsatser.

Bohusläns allmänna försäkringskassa menar att de åldersgrupper som

berörs av förslaget kommer i kläm, och att försäkringskassorna därför

måste kunna förklara vad ett tidigt uttag (hittills benämnt förtida uttag)

innebär och hur det kommer att slå vid omräkningen år 2001. Även

Göteborgs allmänna försäkringskassa poängterar att förslaget initialt

medför problem för individerna i de aktuella årsklasserna att överblicka

effekterna av ett tidigt uttag av ålderspension enligt nuvarande regler.

Eftersom försäkringskassan inte kommer att ha tillgång till relevanta

uppgifter förrän i slutet av år 1999 kan försäkringskassan inte

dessförinnan lämna den redan nu efterfrågade informationen om de

mera långsiktiga effekterna av ett tidigt uttag.

Skälen för regeringens förslag: Personer födda år 1938 eller

senare skall, enligt förslag i avsnitt 5.2, omfattas av reglerna för

garantipension medan äldre personer skall omfattas av reglerna för

övergångsvis garantipension. För att uttag av ålderspension inte skall

kunna göras av personer som skall omfattas av reformerade regler innan

dessa regler är kända har den nedre gränsen för uttag av ålderspension

höjts från 60 år till 61 år fr.o.m. den 1 januari 1998. Detta innebär att

den som är född år 1938 kan ta ut ålderspension tidigast under år 1999

och att den som är född år 1939 kan ta ut ålderspension tidigast under år

2000. Ålderspension enligt reformerade regler kan dock utges först

fr.o.m. januari 2001 då pensionen för dem som dessförinnan tagit ut

ålderspension får räknas om. Därvid skall, enligt förslag i den samtidigt

härmed avlämnade propositionen angående inkomstgrundad

ålderspension, den pensionsbehållning som ligger till grund för

beräkning av inkomstpension minskas med 0,5 % per månad som den

pensionsberättigade uppburit ålderspension från ATP-systemet (jfr.

reglerna i 12 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän

försäkring om minskning av ålderspension från ATP-systemet vid uttag

före 65 års ålder).

I avsnitt 5.2 föreslår vi vidare att garantipension skall kunna lyftas

först fr.o.m. 65 års ålder. Denna pension ersätter nuvarande grundskydd

till ålderspensionärer i form av folkpension till den del denna beräknats

enbart utifrån bosättning, pensionstillskott och särskilt grundavdrag i

anledning av ålderspension. Skulle ingen förändring göras inom nuva-

rande regelsystem skulle personer som är födda åren 1938 och 1939

kunna erhålla folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag

under åren 1999 och 2000 respektive under år 2000. Garantipension

skulle däremot kunna utges först vid fyllda 65 år, dvs. år 2003

respektive år 2004. Konsekvensen skulle då bli att en person som tagit

ut ålderspension och erhållit grundskydd skulle stå utan sådant skydd

under några år.

Mot bakgrund härav föreslår regeringen att reglerna om att

grundskydd inom ålderspensioneringen inte skall kunna utges före 65

års ålder skall ges verkan fr.o.m. år 1999. För att eventuella beslut om

jämkning av skatt skall kunna fattas före årsskiftet 1998/99 skall dock

de ifrågavarande lagändringarna i kommunalskattelagen (1928:370)

träda i kraft redan den 1 november 1998. Vi anser att dessa förändringar

bör gälla för dem som skall omfattas av reformerade regler för

inkomstgrundad ålderspension och av reglerna för garantipension, dvs.

födda år 1938 eller senare. Förslaget innebär att personer födda år 1938

eller senare vid uttag av ålderspension före år 2001 kan erhålla

ålderspension från ATP-systemet och folkpension beräknad efter år med

pensionspoäng (30-delad folkpension) men inte folkpension beräknad

efter bosättningstid (40-delad folkpension), pensionstillskott eller

särskilt grundavdrag i anledning av ålderspension. Vidare följer av

förslaget att de berörda årsklasserna måste ha tillgodoräknats minst tre

år med pensionspoäng för att ha rätt till folkpension. Det är således inte

tillräckligt att den enskilde tillgodoräknats bosättningstid i Sverige med

tre år. Fr.o.m. år 2001 till den tidpunkt en pensionsberättigad i aktuell

åldersgrupp fyller 65 år kan uttag göras av kvotdelsberäknad inkomst-

och tilläggspension samt premiepension men inte garantipension. I

tilläggspensionen ingår då ett tillägg för den 30-delade folkpensionen,

dvs. en kompensation för det första prisbasbeloppet. Vid 65 års ålder

kan garantipension börja utges.

Den nu föreslagna ändringen i fråga om möjligheterna att göra tidigt

uttag av ålderspension enligt nuvarande regler kommer, som några för-

säkringskassor påpekat, att kräva särskilda informationsinsatser. Om

någon ändring inte skulle göras skulle emellertid, enligt regeringens

uppfattning, de berörda årsklassernas behov av information om

konsekvenserna av ett sådant uttag bli större än vad som torde bli fallet

med nu föreslagen begränsning. Vi menar alltså att vårt förslag innebär

att de ifrågavarande åldersgruppernas problem att överblicka effekterna

av ett tidigt uttag minskar snarare än ökar.

Bostadstillägg utges inte till den som före 65 års ålder uppbär pension

om denna pension endast består av ålderspension. Vid beräkning av bo-

stadstillägg för den som samtidigt uppbär annan pension än ålderspen-

sion skall dock som inkomst anses bl.a. tilläggspension i form av ålders-

pension till den del sistnämnda pension inte föranlett minskning av pen-

sionstillskott. Eftersom personer som är födda år 1938 eller senare

enligt förslaget ovan fr.o.m. år 1999 inte skall kunna uppbära

pensionstillskott till ålderspension kommer för dem hela

tilläggspensionen i form av ålderspension att räknas som inkomst vid

prövningen av bostadstillägg. Om den 30-delsberäknade folkpension

som personer födda år 1938 eller senare enligt förslaget tills vidare

skall kunna uppbära, skall beaktas vid prövning av rätt till bostadstillägg

får utredas i samband med utredningen om hur systemet för beräkning av

inkomst vid prövning av rätt till bostadstillägg till pensionärer bör

anpassas till bl.a. det reformerade ålderspensionssystemet.

15 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Lagen om garantipension skall träda i kraft

den 1 januari 2001.

Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Den enda remissinstans som yttrat sig särskilt i

denna del, Bohusläns allmänna försäkringskassa, har inte något att

erinra mot tidpunkten för ikraftträdandet.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen antagna rikt-

linjerna skulle lagstiftning om det inkomstrelaterade pensionssystemet

träda i kraft den 1 januari 1996 medan de nya reglerna för grundtrygghet

skulle träda i kraft den 1 januari 2000. Avsikten var att utbetalning av

pension intjänad och beräknad enligt reformerade regler skulle inledas i

januari år 2000. Ikraftträdandet av det reformerade systemets

intjänanderegler har därefter, genom av riksdagen godkända förslag i

regeringens budgetpropositioner för åren l995 och 1997, flyttats fram

vid två tillfällen, först till den 1 januari 1997 och senast till den 1

januari 1999. I 1997 års budgetproposition föreslogs också att de första

utbetalningarna av ålderspension enligt reformerade regler skulle

senareläggas ett år till den 1 januari 2001 (prop. 1996/97:1 utg.omr.

11). Även detta förslag godkändes av riksdagen (bet. 1996/97:SfU1,

rskr. 1996/97:126).

Anledningen till att de nya grundtrygghetsreglerna, enligt det ur-

sprungliga och fortfarande gällande förslaget i princippropositionen,

skulle träda i kraft den 1 januari 2000 var att de första utbetalningarna av

pension intjänad och beräknad enligt reformerade regler skulle ske i ja-

nuari samma år. Då tidpunkten för de första utbetalningarna nu flyttats

fram till januari 2001 bör även ikraftträdandet av lagstiftningen avseende

garantipension flyttas fram.

Lagen om garantipension i dess föreslagna lydelse gäller endast

personer födda år 1938 eller senare. Garantipension kommer enligt

föreslagna bestämmelser att kunna tas ut först från och med den månad

den pensionsberättigade fyller 65 år. Den som är född år 1938 kommer

att fylla 65 år först år 2003. Detta innebär att garantipension enligt den

föreslagna lagen kommer att kunna betalas ut först år 2003. Avsikten är

dock att lagen skall omfatta även personer födda år 1937 eller tidigare,

sedan de särskilda regler som behövs för dessa åldersgrupper har utretts

särskilt. Lagen bör därför träda i kraft från och med den 1 januari 2001

när reformerad inkomstgrundad ålderspension första gången utges även

om det innebär att garantipension enligt lagens nuvarande utformning

skall utges först år 2003. Regeringen föreslår därför att lagen om

garantipension skall träda i kraft den 1 januari 2001. Samtidigt bör de

regeländringar i AFL och anknytande lagstiftning som föranleds av att

folkpension samt pensionstillskott och särskilt grundavdrag i anledning

av ålderspension inte längre skall utges träda i kraft. Regeringen avser

att senare återkomma med proposition i den delen.

Vi föreslår också vissa förändringar vad avser nuvarande folkpensions-

system med ikraftträdande dels den 1 november 1998, dels den 1 januari

1999 (se avsnitt 6.1, 13.3 och 14).

16 Omfattning och utveckling av

garantipensionssystemet

Garantipension, såsom den föreslås utformas för personer födda år

1938 eller senare, kommer att utbetalas tidigast från 65 års ålder. De

första utbetalningarna från garantipensionssystemet kommer således att

göras år 2003, då födelseårgången 1938 fyller 65 år. Av de personer

som nybeviljas ålderspension efter sekelskiftet kommer de flesta att

vara berättigade till inkomstpension. Inledningsvis beräknas drygt 40 %

av dessa pensionärer vara berättigade till garantipension. Knappt 2 % av

ålderspensionärerna födda år 1938 eller senare beräknas uppbära enbart

garantipension.

Enligt riktlinjerna för pensionsreformen skall för äldre pensionärer

(födda före år 1938) dagens grundskydd omvandlas till en s.k. över-

gångsvis garantipension, som skall beskattas enligt samma regler som

för yngre pensionärer. Den övergångsvisa garantipensionen har

föreslagits införas år 2001. I princippropositionen redovisades ett

förslag till utformning av en sådan pension. Detta förslag kan komma att

omprövas i den pågående särskilda utredningen om den övergångsvisa

garantipensionen (se avsnitt 4). I den följande redovisningen av

garantipensionens omfattning i hela pensionärskollektivet har för äldre

pensionärer tillämpats den utformning som redovisades i

princippropositionen.

Bland de äldre pensionärerna är en betydligt större andel personer

berättigade till en högre garantipension. År 2001 beräknas omkring

55 % av pensionärerna födda före år 1938 vara berättigade till

övergångsvis garantipension, varav ca 15 % kommer att ha enbart

övergångsvis garantipension. Under den första femtonårsperioden

kommer garantipensionsutbetalningarna till övervägande del avse

övergångsvis garantipension.

Inledningsvis beräknas således sammanlagt 40 45 % av pensionärerna

med inkomstgrundad ålderspension även vara berättigade till garantipen-

sion. Hur denna procentandel kan förväntas utvecklas beror på vilka anta-

gande som görs om den ekonomiska tillväxten.

Vid hög realinkomsttillväxt blir de framtida inkomstpensionerna

högre och färre pensionärer kommer att få utfyllnad med

garantipension.

Vid låg realinkomsttillväxt kommer utfyllnaden från garantipensions-

systemet att avvecklas i betydligt långsammare takt. Det är inte bara

nivån på de framtida nybeviljade pensionerna som påverkas av

realinkomstutvecklingen framöver utan också pensionernas utveckling

under pensionsåren. Enligt förslag skall de utgående inkomstgrundade

pensionerna följsamhetsindexeras kring en norm på 1,6 %. I korthet

innebär det att om den årliga realtillväxten (mätt med inkomstindex)

överstiger normen sker en real uppskrivning av de utgående pensionerna.

Om den årliga realtillväxten i stället understiger normen skrivs

pensionerna ned i motsvarande grad. Vid låg tillväxt kommer de

inkomstgrundade pensionerna således att skrivas ned successivt och fler

pensionärer blir berättigade till en utfyllnad från garantipensions-

systemet.

Kalkyler om den framtida utvecklingen har gjorts i två olika scenarier

vad avser den reala utvecklingen av pensionsgrundande inkomster: en

årlig tillväxt på 2 % resp. 0,5 %. I det högre tillväxtalternativet kan ande-

len pensionärer som får en utfyllnad från garantipensionssystemet för-

väntas minska år för år, medan i det lägre tillväxtalternativet det i stället

beräknas ske en viss ökning. Likaså kan det genomsnittligt utbetalade

garantipensionsbeloppet förväntas vara högre i alternativet med 0,5 %

årlig tillväxt.

Utgifterna för garantipensionen följer naturligtvis samma trend som

antalet berättigade pensionärer. Inledningsvis år 2001 beräknas utbetal-

ningarna av den övergångsvisa garantipensionen (annan garantipension

utbetalas först från år 2003) uppgå till 20 miljarder kronor. I både

alternativet med 2 % och 0,5 % tillväxt beräknas utbetalningarna minska

de första tio åren för att år 2010 uppgå till 12 resp. 14 miljarder kronor.

I det högre tillväxtalternativet avtar utbetalningarnas storlek även

fortsättningsvis; år 2025 beräknas de till 10 miljarder kronor. I det lägre

tillväxtalternativet däremot beräknas utbetalningarna öka efter år 2015.

I figur 16.1 visas hur garantipensionsutbetalningarna, uttryckta som

procentandel av avgiftsunderlaget för inkomstgrundad pension, beräknas

utvecklas framöver. Avgiftsunderlaget utgörs av samtliga inkomster och

belopp för vilka pensionsrätt tillgodoräknas.

Figur 16.1 Utgifter för garantipension och övergångsvis

garantipension i procent av avgiftsunderlaget för inkomstgrundad

pension. Årlig realtillväxt 2 % resp. 0,5 %. 1997 års

befolkningsprognos

Som framgår i avsnitt 5 skall garantipensionen och kostnaderna för

administrationen av denna finansieras av statsmedel. Ålderspensions-

systemets utgifter behandlas närmare i regeringens proposition

1997/98:151 Inkomstgrundad ålderspension, m.m.

17 Författningskommentar

17.1 Förslaget till lag om garantipension

I denna lag finns bestämmelser angående grundskyddet i det

reformerade ålderspensionssystemet såvitt avser personer födda år

1938 eller senare. Grundskyddet skall i det reformerade

ålderspensionssystemet utgöras av en garantipension.

I lagens första kapitel finns vissa allmänna bestämmelser samt några

definitioner av betydelse för lagen i övrigt. I förhållande till förslaget i

lagrådsremissen har på förslag av Lagrådet 1 och 2 §§ tagits bort och 4

§ lyfts fram till en ny 1 §. Rätten till garantipension och

garantipensionens storlek är beroende bl.a. av tillgodoräknad försäk-

ringstid. I lagens andra kapitel finns regler om försäkringstid och om vad

som skall räknas som sådan tid.

Garantipensionens storlek är också beroende av den inkomstgrundade

ålderspension och den eventuella tilläggspension i form av änkepension

som den enskilde uppbär. I lagens tredje kapitel finns regler om hur ga-

rantipensionen skall beräknas och då även i vissa särskilda situationer

som exempelvis vid partiellt uttag. I samma kapitel finns även de be-

stämmelser som gäller uttag av garantipension. I lagens fjärde kapitel

regleras vad som gäller för utbetalning av garantipension. Till viss del

hänvisas till här utbetalningsbestämmelserna i lagen (1998:000) om in-

komstgrundad ålderspension (LIP) som på så sätt kommer att gälla även

för garantipensionen.

I lagens femte kapitel hänvisas till bestämmelser i LIP om överkla-

gande m.m. samt vissa övriga bestämmelser. Slutligen innehåller lagen

vissa övergångsbestämmelser.

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 § Garantipension utges till den som saknar inkomstgrundad ålderspen-

sion eller vars inkomstgrundade ålderspension inte överstiger ett visst

högsta belopp. Garantipensionen är beroende av försäkringstid.

Bestämmelserna i lagen gäller dem som är födda år 1938 eller senare.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Som inledningsvis sagts regleras i lagen rätten till grundskydd för

personer födda år 1938 eller senare.

Rätt till folkpension i form av ålderspension enligt nuvarande regler

kan förvärvas i förhållande till antingen bosättningstid eller år för vilka

ATP-poäng har tillgodoräknats. Rätt till garantipension är däremot

endast beroende av försäkringstid enligt vad som anges i 2 kap. En

förutsättning för rätt till garantipension är, i likhet med vad som idag

gäller för rätten till folkpension, att försäkringstid kan tillgodoräknas

för minst tre år (se 3 kap. 1 §). Som framgår av 3 kap. 6 § är

garantipensionens storlek också beroende av hur lång försäkringstid

som kan tillgodoräknas den enskilde. Av beräkningsreglerna i 3 kap.

följer vidare att endast den som saknar inkomstgrundad ålderspension

eller vars inkomstgrundade ålderspension inte överstiger ett visst högsta

belopp är berättigad till garantipension. Den som i och för sig är

berättigad till garantipension kommer dock inte alltid att få sådan

pension utbetald till sig. Förutsättningarna för utbetalning av

garantipension anges i 4 kap.

2 § Garantipension och kostnaderna för administrationen av sådan pen-

sion skall finansieras av statsmedel

I paragrafen anges hur garantipensionen skall finansieras. Motsvarande

regler för folkpension i form av ålderspension finns för närvarande i

19 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Folkpension i

form av ålderspension finansieras dels genom en folkpensionsavgift en-

ligt lagen (1981:691) om socialavgifter, dels av statsmedel. Garantipen-

sionen skall finansieras av enbart statsmedel.

3 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

Garantipensionens nivå och utgångspunkten för beräkning av garantipen-

sion enligt reglerna i 3 kap. skall följa den allmänna prisutvecklingen.

Den skall därvid beräknas utifrån prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § AFL.

Därmed avses det basbelopp som i dag regleras i nämnda paragraf och

som i propositionen angående inkomstgrundad ålderspension föreslås

skall benämnas prisbasbelopp för att särskilja detta från det basbelopp

som skall omräknas med inkomstutvecklingen, inkomstbasbeloppet. Se-

dan den 1 januari 1995 omräknas prisbasbeloppet inte fullt ut med för-

ändringen i det allmänna prisläget. Begränsning i uppräkningen skall

gälla så länge underskottet i statsbudgeten överstiger ett visst belopp.

Vid beräkning av pensionsgrundande inkomst och tillgodoräknande av

pensionspoäng används ett annat basbelopp som fullt ut har räknats upp

med prisutvecklingen, det förhöjda prisbasbeloppet. Därutöver sker

sedan den 1 januari 1993 en tvåprocentig nedjustering av basbeloppet

vid beräkning av pensionsförmåner. I 1998 års ekonomiska

vårproposition föreslår regeringen dels att förändringar i det allmänna

prisläget fr.o.m. år 1999 fullt ut skall beaktas vid beräkningen av

basbeloppet, dels att det fr.o.m. år 2000 inte längre skall tillämpas något

minskat prisbasbelopp. Fr.o.m. år 2000 kommer det alltså att finnas dels

ett prisbasbelopp, dels ett förhöjt prisbasbelopp. Garantipensionen skall

beräknas utifrån prisbasbeloppet utan förhöjning.

I ett fall som regleras i 2 kap. 5 § används i stället för prisbasbeloppet

enligt 1 kap. 6 § AFL det enligt LIP fastställda inkomstbasbeloppet.

4 § En pensionsberättigad som stadigvarande sammanbor med någon

med vilken han eller hon har varit gift eller har eller har haft barn skall

vid tillämpning av denna lag likställas med gift pensionsberättigad.

En pensionsberättigad som är gift men stadigvarande lever åtskild

från sin make skall vid tillämpning av denna lag likställas med ogift

pensionsberättigad, om inte särskilda skäl föranleder annat.

Denna paragraf överensstämmer till sitt innehåll med 10 kap. 1 § AFL.

2 kap. Försäkringstid

1 § Som försäkringstid för garantipension skall tillgodoräknas tid under

vilken en person har varit folkbokförd i Sverige enligt folkbokförings-

lagen (1991:481). Vid flyttning till utlandet skall hänsyn dock inte tas

till tid efter utresan om personen enligt nämnda lag då skall

avregistreras som utflyttad.

Rätt till garantipension är beroende av att försäkringstid för garantipen-

sion kan tillgodoräknas den enskilde. Kapitlet innehållet bestämmelser

om vad som utgör sådan försäkringstid. Bestämmelserna motsvarar i

stor utsträckning vad som för närvarande gäller beträffande

bosättningstid enligt 5 kap. 6 och 7 §§ AFL.

Försäkringstid för garantipension är liksom bosättningstid för

folkpension i första hand sådan tid som den pensionsberättigade har varit

bosatt i Sverige. Eftersom det emellertid finns situationer då

bosättningsbegreppet inte är helt relevant, vilket närmare redogjorts för

i avsnitt 6.1, har för garantipension valts begreppet försäkringstid i

stället för bosättningstid.

I paragrafen, som överensstämmer med nuvarande bestämmelse i

5 kap. 6 § första stycket a AFL, regleras den situationen att en person

har varit folkbokförd i Sverige. Sådan tid skall, med de begränsningar

som anges i 5 §, tillgodoräknas från det att en person har blivit

folkbokförd i landet till dess att han eller hon avregistreras från

folkbokföringen. Innebörden av att det är folkbokföringen som avgör om

viss tid får tillgodoräknas som försäkringstid är bl.a. att den som

tillfälligt vistas utomlands, men som enligt reglerna för folkbokföringen

skall kvarstå som folkbokförd i Sverige, skall tillgodoräknas

försäkringstid även för tiden i utlandet.

Den som avser att flytta till utlandet skall enligt folkbokföringslagen

anmäla detta senast en vecka före utresan. Om anmälan görs senare än

utresedagen, upphör själva folkbokföringen den dag sådan anmälan

kommer in till skattemyndigheten eller en allmän försäkringskassa. För

att undvika att personer som flyttar ut från Sverige får tillgodoräkna sig

försäkringstid därför att de underlåtit att göra anmälan om flyttningen

före utresedagen, föreskrivs i första stycket att tid efter utflyttningen

inte skall tillgodoräknas som försäkringstid för den som enligt

folkbokföringslagens regler skall avregistreras som utflyttad från Sve-

rige.

I lagrådsremissen föreslogs i ett andra stycke att tid då någon enligt

förordnande av regeringen med stöd av 1 kap. 3 § fjärde stycket AFL

inte skall anses bosatt i Sverige inte heller skulle få tillgodoräknas som

bosättningstid. I propositionen angående inkomstgrundad ålderspension

föreslås emellertid, sedan bestämmelsen i 1 kap. 3 § fjärde stycket AFL

ifrågasatts av Lagrådet, att denna bestämmelse skall tas bort. Det

tidigare föreslagna andra stycket till förevarande paragraf saknar då

innebörd och har därför här tagits bort.

2 § Den som före tidpunkten för folkbokföringen oavbrutet har vistats i

Sverige efter att ha ansökt om uppehållstillstånd, skall som

försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tiden från ansökan

om uppehållstillstånd till tidpunkten för folkbokföringen.

Paragrafen motsvarar i sak nuvarande 5 kap. 6 § första stycket b AFL. I

enlighet med Lagrådets påpekande har hänvisningen till utlänningslagen

tagits bort eftersom en sådan hänvisning får anses obehövlig. Bakgrun-

den till bestämmelsen är att en utländsk medborgare, som enligt utlän-

ningslagen är skyldig att ha uppehållstillstånd för vistelse i Sverige, inte

blir folkbokförd här i landet innan han eller hon har erhållit sådant till-

stånd. Den som senare beviljas uppehållstillstånd och folkbokförs i Sve-

rige kommer med den aktuella bestämmelsen att som försäkringstid för

garantipension få räkna även tiden mellan ansökan om uppehållstillstånd

och folkbokföringen.

3 § Den som har beviljats uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. 2 eller

3 § utlänningslagen (1989:529) skall som försäkringstid för garantipen-

sion även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i

sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensions-

sökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till

Sverige. Därvid skall en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas

som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den pensionssö-

kande har varit bosatt i Sverige från den första ankomsten till landet till

och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela

tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till

landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid

beräkningen skall bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i

Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

Med tid i hemlandet skall likställas tid då den pensionssökande före

den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han

eller hon har beretts en tillfällig fristad.

Denna paragraf motsvarar i huvudsak nuvarande bestämmelse i 5 kap. 7 §

första och andra stycket AFL.

I första stycket regleras en möjlighet för den som beviljas

uppehållstillstånd i Sverige som flykting eller skyddsbehövande i övrigt,

att som försäkringstid för garantipensionen få tillgodoräknas även del av

tid från det tidigare hemlandet. Med bestämmelsen ges den som haft

mycket starka skäl att lämna sitt hemland och som kan antas genom

flykten ha gått miste om förvärvade pensionsrättigheter en möjlighet att

kompensera detta genom tillgodoräknande av försäkringstid för

garantipension. I förhållande till bestämmelserna i 5 kap. 7 § AFL

begränsas dock här den tid som kan få tillgodoräknas från det tidigare

hemlandet till att gälla tid från och med 25 års ålder. Som framgår av

den föreslagna bestämmelsen i 5 § skall som försäkringstid för

garantipension endast under vissa förhållanden få tillgodoräknas tid

mellan 16 och 24 års ålder. Eftersom en utländsk medborgare som är

bosatt och sysselsatt utomlands inte i något fall kan tillgodoräknas

svensk pensionsgrundande inkomst torde inte förutsättningarna för att få

räkna tid före 25 års ålder under några förhållanden föreligga för den

som senare beviljas uppehållstillstånd i Sverige.

För den som har varit bosatt i Sverige under hela tiden från den första

ankomsten t.o.m. det år han eller hon fyllt 64 år tillgodoräknas hela bo-

sättningstiden från hemlandet fr.o.m. 25 års ålder till ankomsten till

Sverige. För den som efter ankomsten under viss tid inte har varit bosatt

i Sverige görs en andelsberäkning. Den del av bosättningstiden från det

tidigare hemlandet som får tillgodoräknas som försäkringstid för

garantipension bestäms då av förhållandet mellan å ena sidan den tid den

pensionssökande har varit bosatt i Sverige från den tidpunkt då han eller

hon kom hit första gången t.o.m. det år han eller hon fyller 64 år och å

andra sidan den totala tidsrymden mellan dessa två händelser. Den som

t.ex. har varit bosatt i Sverige två tredjedelar av den angivna tiden får

som försäkringstid för garantipension tillgodoräknas två tredjedelar av

bosättningstiden från det tidigare hemlandet.

För den som är berättigad till pension från sitt hemland och också har

rätt att få denna pension utbetald i Sverige gäller att den tid på vilken

denna pension från hemlandet grundas inte skall medräknas som försäk-

ringstid för garantipension.

Andra stycket tar sikte på den situationen att den pensionssökande har

vistats viss tid i flyktingläger i ett annat land än hemlandet innan han el-

ler hon kom till Sverige. Sådan tid skall likställas med bosättningstid

från hemlandet och enligt de regler som gäller i första stycket berättiga

till tillgodoräknande av försäkringstid för garantipension.

I denna och vissa andra paragrafer i lagen används begreppet pensions-

sökande när det i och för sig inte är klart att den berörda personen fak-

tiskt är berättigad till garantipension.

4 § En svensk medborgare som av Svenska kyrkan har varit sänd till ett

annat land för arbete för arbetsgivarens räkning skall som försäkringstid

för garantipension även tillgodoräknas denna tid, dock längst tre år i

följd. Detsamma gäller för en svensk medborgare som har varit utsänd

av ett annat svenskt trossamfund, ett organ som är knutet till ett sådant

samfund eller en svensk ideell organisation som bedriver

biståndsverksamhet. Vid beräkningen skall bortses från tid för vilken den

utsände, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan pension från det andra

landet som inte enligt 3 kap. 3 § skall ligga till grund för beräkning av

garantipension.

Bestämmelsen i första stycket gäller även medföljande make och den

som enligt 1 kap. 4 § under utsändningstiden var att likställa med make.

Paragrafens bestämmelser överensstämmer i huvudsak med bestämmel-

serna i nuvarande 5 kap. 6 § första stycket c, sjätte och sjunde styckena

AFL. Bestämmelsen tar sikte på vissa av privat arbetsgivare utsända per-

songrupper som, till skillnad från statligt utsända arbetstagare i allmän-

het, inte kvarstår som folkbokförda i Sverige under utsändningstiden.

Enligt bestämmelsen får dessa grupper för tre år i taget tillgodoräknas

utsändningstiden som försäkringstid för garantipension. Efter tre år

krävs således att den utsände återvänder till Sverige och blir folkbokförd

här på nytt innan han eller hon kan få ytterligare utsändningstid

tillgodoräknad som försäkringstid för garantipension. Någon

begränsning i det totala antalet år som på detta sätt kan komma att

tillgodoräknas finns däremot inte. Det förhållandet att en förutsättning

för folkbokföring är att den inflyttade kan antas regelmässigt tillbringa

dygnsvilan i landet under minst ett år innebär dock att vistelsen i Sverige

mellan utsändningsperioderna måste vara av viss längd. I paragrafen har

intagits en begränsning såvitt avser tillgodoräknande av försäkringstid i

det fall den utsände under utsändningstiden har tjänat in pension enligt

det andra landets lagstiftning. Om denna pension utbetalas vid bosättning

i Sverige och är av sådant slag att den inte skall reducera

garantipensionen får tid under vilken denna pension har tjänats in inte

tillgodoräknas som försäkringstid.

Även för medföljande make eller den som under utsändningstid var att

likställa med make, skall motsvarande tid tillgodoräknas som försäk-

ringstid för garantipension.

I nuvarande bestämmelser för folkpensionen får dessutom

medföljande barn under 18 år tillgodoräkna sig bosättningstid. Någon

motsvarande bestämmelse föreslås inte här.

5 § Vid beräkning av försäkringstid skall bortses från tid före det ka-

lenderår då den pensionssökande har uppnått 16 års ålder och från tid

efter det kalenderår då han eller hon har fyllt 64 år.

Tid från och med det kalenderår då den pensionssökande har uppnått

16 års ålder till och med det kalenderår då han eller hon har fyllt 24 år

skall tillgodoräknas som försäkringstid endast om det för den pensions-

sökande för samma tid har fastställts pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp för förtidspension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension som per kalenderår uppgår till lägst

ett inkomstbasbelopp enligt 1 kap. 6 § nämnda lag.

I paragrafen avgränsas den tid som får tillgodoräknas som försäkrings-

tid för garantipension. Sålunda utesluts i första stycket helt tid före det

kalenderår då den pensionssökande fyller 16 år och tid efter det kalen-

derår då han eller hon fyller 64 år.

I andra stycket begränsas ytterligare möjligheten att tillgodoräkna

försäkringstid för garantipension. Tid före det kalenderår då den

pensionssökande fyller 25 år får inte tillgodoräknas om det inte för den

pensionssökande för samma tid har fastställts pensionsgrundande

inkomst eller pensionsgrundande belopp för förtidspension som uppgår

till minst ett inkomstbasbelopp per kalenderår. De angivna

förutsättningarna skall vara uppfyllda för varje kalenderår som på detta

sätt skall tillgodoräknas som försäkringstid. Tillgodoräknande sker dock

för varje kalenderår för sig. Den som under endast ett kalenderår under

den angivna perioden mellan 16 och 24 års ålder har haft en

pensionsgrundande inkomst på minst ett inkomstbasbelopp eller för

vilken det har fastställts pensionsgrundande belopp för förtidspension

om minst ett inkomstbasbelopp, kommer således att tillgodoräknas detta

år som försäkringstid för garantipension. Inkomstbasbelopp har här valts

för att överensstämma med det basbelopp som används i lagen om

inkomstgrundad ålderspension (LIP) för det s.k. förvärvsvillkoret för

rätt till pensionsrätt för barnår och plikttjänstgöring.

6 § Den som omedelbart före den kalendermånad då han eller hon fyllde

65 år uppbar hel förtidspension eller hel särskild efterlevandepension

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring skall, om det är förmån-

ligare än en beräkning enligt 1 5 §§, som försäkringstid för garantipen-

sion tillgodoräknas den bosättningstid som legat till grund för beräkning

av förtidspensionen eller den särskilda efterlevandepensionen.

Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 5 kap. 8 § andra och

tredje styckena AFL.

Folkpension i form av förtidspension och särskild

efterlevandepension utges på grundval av den bosättningstid som har

tillgodoräknats den pensionsberättigade respektive den avlidne till och

med året före pensionsfallet respektive dödsfallet. Därtill

tillgodoräknas under vissa förutsättningar på visst sätt även framtida

bosättningstid för tiden därefter till och med det år den

pensionsberättigade respektive den avlidne skulle ha uppnått 64 års

ålder. En förtidspensionär och i viss utsträckning även en efterlevande

som enligt dessa regler har erhållit pension kan sedan under de år som

återstår till egen ålderspension exempelvis ha vistats utomlands och där

fortsatt att uppbära pensionen. Enligt huvudregeln för tillgodoräknande

av bosättningstid skulle han eller hon då inte få tillgodoräkna sig

försäkringstid för garantipension och skulle således få ett betydligt

sämre grundskydd som ålderspensionär än som förtidspensionär

respektive som efterlevande under tiden med särskild efterlevandepen-

sion. För att undvika detta får, om det är förmånligare, som försäkrings-

tid för garantipensionen, i stället för vad som gäller enligt 1 5 §§,

tillgodoräknas hela den tid som har tillgodoräknats som bosättningstid

för förtidspensionen eller den särskilda efterlevandepensionen. Detta

gäller dock endast den som uppburit hel förtidspension respektive hel

särskild efterlevandepension.

Den här föreslagna bestämmelsen kan komma att omprövas när refor-

meringen av förtidspensionssystemet och anpassningen av efterlevande-

pensionssystemet till de reformerade ålderspensionsreglerna är klar.

7 § Den sammanlagda försäkringstiden för garantipension skall sättas

ned till närmaste hela antal år.

Paragrafen innehåller en avrundningsregel som innebär att det, sedan

samtliga tillgodoräknade försäkringstider för garantipension har lagts

samman, skall ske en avrundning nedåt till helt antal år. Bestämmelsen

motsvarar nuvarande bestämmelse i 5 kap. 5 § femte stycket AFL.

3 kap. Uttag och beräkning av garantipension

1 § Garantipension utges endast till den som kan tillgodoräknas försäk-

ringstid om minst tre år. Garantipension får tas ut tidigast från och med

den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år.

Paragrafen innehåller, såsom Lagrådet påpekat två bestämmelser av lika

vikt om förutsättningarna för när garantipension får utges. På inrådan av

Lagrådet har paragrafen därför delats upp i två meningar. I första me-

ningen finns sålunda en kvalifikationsregel som innebär att en förutsätt-

ning för att överhuvudtaget vara berättigad till garantipension är att per-

sonen i fråga har tillgodoräknats försäkringstid för garantipension med

minst tre år. Till följd av samordningsregeln i artikel 45 i rådets förord-

ning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social

trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, kommer emellertid den som har

försäkringstid från andra länder inom EU/EES-området att få räkna med

den tiden för att uppnå de tre kvalifikationsåren. I paragrafen anges

också den tidpunkt vid vilken garantipension tidigast kan lyftas. Till

skillnad från inkomstpensionen enligt LIP, som kommer att kunna lyftas

från 61 års ålder, kan garantipensionen lyftas först från och med 65 års

ålder. Inkomstpensionens storlek är beroende av när den börjar lyftas.

Vad som händer med garantipensionen när inkomstpensionen lyfts vid

annan tidpunkt än den månad när den pensionsberättigade fyller 65 år

och därför blir lägre eller högre än om den hade lyfts först nämnda

månad regleras i 7 §.

2 § Garantipension till den som har rätt till inkomstpension eller

tilläggspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension utges endast om och till den del han eller hon gör uttag av

sådan pension för samma tid. I annat fall får garantipension inte tas ut i

andelar.

För den som har rätt till låg inkomstgrundad ålderspension är garanti-

pensionen avsedd att utgöra en utfyllnad. Avsikten är att den pen-

sionsberättigade i första hand skall ha sin försörjning från den inkomst-

grundade pensionen och endast i de fall denna pension är låg skall garan-

tipension utges. Avsikten är således inte att någon skall kunna leva

enbart på garantipension och samtidigt skjuta upp uttaget av sin

inkomstgrundade ålderspension som därigenom blir högre. Undantag

görs dock för uttag av premiepension. På så sätt tillförsäkras den

pensionsberättigade ett visst mått av flexibilitet vid uttag av

ålderspension även när rätt till garantipension föreligger. I paragrafen

föreskrivs alltså att garantipension endast får utges till den som är

berättigad till inkomstpension eller tilläggspension om han eller hon

samtidigt gör motsvarande uttag av sådan pension. Det är endast med

tillämpning av denna bestämmelse som partiell garantipension kan utges.

Någon möjlighet att uppbära partiell garantipension för den som inte är

berättigad till inkomstgrundad ålderspension enligt LIP finns således

inte. I enlighet med Lagrådets förslag har detta också kommit till

uttryck i lagtexten.

3 § Till grund för beräkning av garantipension enligt 4 6 §§ skall, om

inte annat anges i 7 §, ligga den inkomstgrundade ålderspension som den

pensionssökande har rätt till för samma år. Med inkomstgrundad ålders-

pension avses ålderspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension före reducering enligt 12 kap. 9 § samma

lag, och allmän obligatorisk ålderspension enligt utländsk lagstiftning

som inte är att likställa med garantipension enligt denna lag.

Inkomstpension och premiepension skall därvid beräknas som om den

pensionssökande endast hade tillgodoräknats pensionsrätt för

inkomstpension och som om denna pensionsrätt, före reducering enligt

4 kap. 6 § lagen om inkomstgrundad ålderspension, hade utgjort 18,5

procent av pensionsunderlaget.

Vid tillämpning av första stycket skall, då pensionsrätt eller pensions-

poäng till följd av bristande eller underlåten avgiftsbetalning inte har

tillgodoräknats eller har reducerats för den pensionssökande, hänsyn tas

till den inkomstpension eller tilläggspension som skulle ha utgetts om

full avgift hade erlagts.

Vid beräkning av garantipension enligt 4 6 §§ skall med inkomstgrun-

dad ålderspension likställas tilläggspension i form av änkepension som

uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring samt

efterlevandepension och förtidspension enligt utländsk lagstiftning.

I paragrafen anges utgångspunkten för den beräkning av garantipension

som skall ske enligt 4 6 §§. Om garantipension skall utges och i så fall

med vilket belopp är beroende av den pensionssökandes inkomst-

grundade ålderspension. Med inkomstgrundad ålderspension avses dels

inkomstgrundad ålderspension enligt LIP, dels motsvarande pension

enligt utländsk lagstiftning. Den inkomstgrundade ålderspensionen

enligt LIP kan i vissa fall enligt 12 kap. 9 § LIP komma att reduceras

med hänsyn till samtidigt utgiven yrkesskadelivränta. Denna reduktion

skall dock bortses från vid beräkning av garantipension.

Garantipensionen skall således beräknas utifrån den inkomstgrundade

ålderspensionen före sådan reducering. Med pension enligt utländsk

lagstiftning avses inte pension som på motsvarande sätt som

garantipensionen utges som en utfyllnad till annan pension. Däremot av-

ses såväl ren inkomstgrundad pension som annan allmän obligatorisk

pension.

Den inkomstgrundade ålderspensionen enligt LIP består dels av re-

formerad pension i form av inkomstpension och premiepension, dels av

tilläggspension. Premiepensionens storlek kan variera beroende på hur

den lyfts och om efterlevandeskydd har valts eller inte. Om hänsyn togs

till utgående premiepension vid beräkning av garantipension skulle där-

för exempelvis den som har valt efterlevandeskydd och därför får en

lägre premiepension erhålla en högre garantipension än den som inte har

valt efterlevandeskydd. Premiepensionen skall därför inte beaktas vid

beräkning av garantipension utan i stället skall inkomstpensionen räknas

upp så att den motsvarar vad som skulle utgetts om hela pensionsrätten

om 18,5 % av pensionsunderlaget hade utgjort grund för denna pension.

I paragrafens tredje mening anges därför att inkomstpension och

premiepension skall beräknas som om den pensionssökande tillgodoräk-

nats endast pensionsrätt för inkomstpension och som om denna utgjort

18,5 % av pensionsunderlaget.

För dem som är födda under något av åren 1938 1953 skall pensions-

rätten för inkomstpension enligt vad som föreskrivs i 4 kap. 6 § LIP

minskas med en tjugondel för varje år fr.o.m. födelseåret till utgången

av år 1954. Den pensionsrätt som enligt den här föreslagna

bestämmelsen skall utgöra 18,5 % av pensionsunderlaget är

pensionsrätten före sådan reducering. Reducering enligt vad som

föreskrivs i 4 kap. 6 § LIP sker först därefter och detta senare,

reducerade belopp utgör underlag för beräkning av garantipension.

Utgångspunkten är att det är den utgående pensionen som skall ligga

till grund för beräkning av garantipension. När den pensionsberättigade

börjar lyfta inkomst- och tilläggspension före eller efter 65 års ålder

gäller dock andra regler. Hur beräkningen av garantipension då skall ske

regleras i 7 §.

Den som har haft pensionsgrundande inkomster av annat förvärvs-

arbete utan att i tid betala tilläggspensionsavgift kommer till och med år

1997 inte att ha tillgodoräknats pensionspoäng för sådan inkomst.

Fr.o.m. år 1998 gäller regler om proportionering som innebär att

pensionspoäng kommer att tillgodoräknas med en andel som motsvarar

andelen betalda avgifter. Motsvarande föreslås i propositionen om

inkomstgrundad ålderspension gälla fr.o.m. år 1999 för pensionsrätt och

pensionspoäng om inte allmän pensionsavgift enligt lagen (1994:1744)

om allmän pensionsavgift och ålderspensionsavgift enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter har betalats inom föreskriven tid. Enligt

båda dessa regelsystem är effekten att en enskild som inte erlagt fulla

avgifter inte kommer att erhålla inkomstgrundad ålderspension enligt

LIP för hela sin pensionsgrundande inkomst. För att den enskilde inte

skall kompenseras genom höjd garantipension på grund av detta bortfall

av inkomstgrundad ålderspension enligt LIP har i andra stycket införts

en bestämmelse av innebörd att garantipensionen skall beräknas som om

fulla avgifter hade erlagts i rätt tid.

Reglerna om efterlevandepension enligt AFL ändrades den 1 januari

1990. Enligt övergångsbestämmelser skall i vissa fall kvinnor alltjämt ha

rätt till tilläggspension i form änkepension enligt tidigare regler. Sådan

änkepension utges även efter det att kvinnan har uppnått 65 års ålder och

kan således utges samtidigt med egen ålderspension. Garantipensionens

belopp, som är avsett att utgöra en utfyllnad upp till en skälig pensions-

nivå, skall vara avhängig av inte enbart den inkomstgrundade ålders-

pensionen beräknad enligt första och andra styckena utan även av sådan

tilläggspension i form av änkepension. Genom att änkepensionen vid

beräkning av garantipensionen likställs med inkomstgrundad ålders-

pension kommer det extra tillägg som följer av reglerna i 5 § att även

gälla änkepensionen. Även utländsk efterlevandepension som utges efter

65 års ålder skall likställas med inkomstgrundad ålderspension vid be-

räkning av garantipension. Slutligen skall också utländsk lagstadgad för-

tidspension likställas med inkomstgrundad ålderspension vid beräkning

av garantipension för att, som närmare utvecklats i avsnitt 7.3, en pen-

sionsberättigad inte samtidigt för samma andel skall kunna uppbära både

garantipension och förtidspension.

4 § För den som är ogift och helt saknar inkomstgrundad ålderspension

enligt 3 § eller vars årliga inkomstgrundade ålderspension inte

överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga

garantipensionen motsvara 2,13 gånger prisbasbeloppet (basnivån för

ogifta) minskat med ett belopp som motsvarar den inkomstgrundade

ålderspensionen enligt 3 §.

För den som är gift och helt saknar inkomstgrundad ålderspension en-

ligt 3 § eller vars årliga inkomstgrundade ålderspension inte överstiger

1,14 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga garantipensionen motsvara

1,9 gånger prisbasbeloppet (basnivån för gifta) minskat med ett belopp

som motsvarar den inkomstgrundade ålderspensionen enligt 3 §.

Garantipensionen är ingen grundpension som utges till alla pensionärer

utan är avsedd att täcka grundtrygghetsbehovet för dem som inte får

detta behov täckt genom en inkomstgrundad ålderspension. För dem

som inte har tjänat in någon inkomstgrundad ålderspension utgör

garantipensionen på detta sätt den enda pensionen och för dem som har

tjänat in viss men låg inkomstgrundad ålderspension utges

garantipensionen som en utfyllnad upp till grundtrygghetsnivån. I

paragrafens första stycke anges vad som skall gälla för den som är ogift

och inte har tjänat in någon inkomstgrundad ålderspension eller som

tjänat in en sådan pension som inte överstiger 1,26 gånger

prisbasbeloppet. I sådant fall kommer den totala pensionen, bestående av

inkomstgrundad pension och garantipension, att vara 2,13 gånger

prisbasbeloppet varvid garantipensionen utges som utfyllnad upp till

denna nivå. Med inkomstgrundad ålderspension avses i detta

sammanhang sådan pension som definieras som inkomstgrundad

ålderspension i 3 § första stycket samt tilläggspension i form av

änkepension, utländsk efterlevandepension och utländsk lagstadgad

förtidspension.

I paragrafens andra stycket regleras vad som i motsvarande situation

skall gälla för den som är gift.

5 § För den som är ogift och vars årliga inkomstgrundade ålderspension

enligt 3 § överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga

garantipensionen motsvara skillnaden mellan 0,87 gånger

prisbasbeloppet och ett belopp som motsvarar 48 procent av den del av

den inkomstgrundade ålderspensionen enligt 3 § som överstiger 1,26

gånger prisbasbeloppet.

För den som är gift och vars årliga inkomstgrundade ålderspension en-

ligt 3 § överstiger 1,14 gånger prisbasbeloppet, skall den årliga garanti-

pensionen motsvara skillnaden mellan 0,76 gånger prisbasbeloppet och

ett belopp som motsvarar 48 procent av den del av den inkomstgrundade

ålderspensionen enligt 3 § som överstiger 1,14 gånger prisbasbeloppet.

I paragrafens första stycke regleras vad som gäller för den som är ogift

och har en inkomstgrundad ålderspension som överstiger 1,26 gånger

prisbasbeloppet. Garantipensionen skall då beräknas utifrån 0,87 gånger

prisbasbeloppet och sedan minskas med ett belopp som motsvarar

48 procent av den del av den inkomstgrundade ålderspension som

överstiger 1,26 gånger prisbasbeloppet. Reglerna i 5 § innebär att den

totala pensionen vid en inkomstgrundad ålderspension över 1,26 gånger

prisbasbeloppet blir högre än 2,13 gånger prisbasbeloppet.

Garantipension kommer att för den som är ogift att utges upp till en

inkomstgrundad ålderspension på cirka 3,07 prisbasbelopp.

I andra stycket regleras på motsvarande sätt vad som gäller för en gift

pensionsberättigad som har en inkomstgrundad ålderspension som över-

stiger 1,14 gånger prisbasbeloppet.

6 § För den som inte kan tillgodoräknas 40 års försäkringstid för

garantipension skall garantipensionens basnivåer avkortas till så stor

andel av 2,13 gånger prisbasbeloppet för den som är ogift och 1,9

gånger prisbasbeloppet för den som är gift, som svarar mot förhållandet

mellan det antal år för vilka försäkringstid kan tillgodoräknas den

pensionsberättigade och talet 40. Nivåerna 1,26 respektive 1,14 gånger

prisbasbeloppet samt beloppen 0,87 respektive 0,76 gånger

prisbasbeloppet, för beräkning av garantipension enligt 4 och 5 §§, skall

avkortas på motsvarande sätt.

Garantipension är beroende av tillgodoräknad försäkringstid enligt be-

stämmelserna i 2 kap. För rätt till oavkortad garantipension krävs

tillgodoräknande av 40 år. För den som inte kan tillgodoräknas 40 år

skall garantipensionen avkortas på visst sätt. Detta skall ske genom att

basnivån 2,13 gånger prisbasbeloppet respektive 1,9 gånger prisbas-

beloppet först avkortas till den andel av 40 år som den tillgodoräknade

försäkringstiden utgör. Den avkortade basnivån skall sedan trappas av

mot den inkomstgrundade ålderspensionen. Nivåerna 1,26 gånger pris-

basbeloppet respektive 1,14 gånger prisbasbeloppet samt beloppen

0,87 gånger prisbasbeloppet respektive 0,76 gånger prisbasbeloppet

skall också avkortas på motsvarande sätt. Genom detta beräkningssätt

kommer den inkomstgrundade ålderspensionen att trappa av

garantipensionen på en lägre nivå än om i stället först reducering hade

skett av oavkortad garantipension och därefter avkortning hade skett med

hänsyn till försäkringstiden.

Den föreslagna beräkningsmetoden innebär att det i stort sett kommer

att finnas en korrespondens mellan de år då inkomstgrundad ålderspen-

sion har tjänats in och de år som har tillgodoräknats som försäkringsår

för garantipension. En beräkningsmetod som innebär att avtrappningen

av garantipensionen på grund av den inkomstgrundade ålderspensionen

sker före avkortningen på grund av färre än 40 försäkringsår, skulle i

praktiken leda till att endast en motsvarande andel av den inkomstgrun-

dade ålderspensionen avtrappade garantipensionen.

Den föreslagna avkortningsmodellen kommer inte att kunna fullt ut

tillämpas inom EU/EES-området. Reglerna om s.k. prorataberäkning i

artikel 46.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 innebär att det, vid faststäl-

landet av den garantipension som skall utges, först skall beräknas vilken

garantipension som skulle ha utgetts om den pensionsberättigades

samtliga försäkringstider inom EU/EES-området hade fullgjorts i Sve-

rige. I de fall den pensionsberättigade kan tillgodoräkna sig en försäk-

ringstid om 40 försäkringsår inom EU/EES-området innebär detta att

basnivån inte avkortas. För den som inte kan tillgodoräkna sig en för-

säkringstid om 40 år inom EU/EES-området kommer däremot beräk-

ningen att ge en något lägre garantipension eftersom basnivån i en sådan

situation kan avkortas till motsvarande andel som det totala antalet års

försäkringstid utgör av 40. Efter denna beräkning av det s.k. teoretiska

beloppet skall en proportionering ske på så sätt att garantipension skall

utges med den andel av det erhållna beloppet som motsvarar förhållandet

mellan den i Sverige tillgodoräknade försäkringstiden och all inom

EU/EES-området tillgodoräknad försäkringstid.

7 § Har den garantipensionsberättigade rätt till inkomstpension eller

tilläggspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspen-

sion skall garantipensionen alltid beräknas som om inkomstpensionen

och tilläggspensionen hade börjat lyftas den kalendermånad då den pen-

sionsberättigade fyller 65 år.

Om sådant tillägg utges som avses i 6 kap. 9 § lagen om inkomstgrun-

dad ålderspension och om inkomstpension eller tilläggspension har

tagits ut före den kalendermånad då den pensionssökande fyllde 65 år

skall, vid beräkning av garantipension, detta tillägg ökas på motsvarande

sätt som hel årlig tilläggspension har minskats enligt 6 kap. 10 § samma

lag.

Utgångspunkten för beräkning av garantipensionen är den inkomstgrun-

dade ålderspension, såsom den definieras i 3 § första stycket, som den

pensionsberättigade erhåller för det år som garantipension skall utges.

Till skillnad från garantipensionen kan inkomstpensionen och tilläggs-

pensionen börja lyftas redan från 61 års ålder. Inkomstpensionen och

tilläggspensionen blir vid ett sådant tidigt uttag lägre än vad den skulle ha

varit om uttag skett först vid 65 års ålder. Om utgångspunkten då vore att

garantipensionen skulle beräknas med utgångspunkt från den utgående

inkomstgrundade pensionen skulle den lägre inkomstpensionen och

tilläggspensionen till viss del kompenseras genom en högre garantipen-

sion. Vid uttag av inkomstpension och tilläggspension före 65 års ålder

skall därför garantipensionen inte trappas av mot den utgående

pensionen utan mot den pension som skulle ha utgetts om

inkomstpensionen och tilläggspensionen hade lyfts först vid 65 års

ålder. Garantipensionen avräknas således mot ett högre pensionsbelopp

än det som faktiskt betalas ut. Den totala pensionen kommer genom

denna beräkningsmetod att kunna bli lägre än 2,13 respektive 1,9 gånger

prisbasbeloppet.

På motsvarande sätt skall garantipensionen räknas av mot den pension

som skulle ha utgetts om den pensionsberättigade hade börjar lyfta in-

komstpension och tilläggspension vid 65 års ålder även om han eller hon

faktiskt har börjat lyfta sådan pension efter denna tidpunkt. I det fallet

kommer den faktiska inkomstgrundade ålderspensionen att bli högre än

65-årspensionen men av skäl som närmare har redogjorts för i avsnitt

7.5 skall detta inte påverka garantipensionen.

Den som är född år 1953 eller tidigare har i vissa fall rätt till ett

tillägg till sin tilläggspension, det s.k. garantitillägget. Detta tillägg

motsvarar skillnaden mellan hel årlig tilläggspension för den

pensionsberättigade vid ingången av år 1995 om han eller hon då hade

uppnått 65 års ålder (den garanterade nivån) och summan av den

pensionsberättigades inkomstpension och tilläggspension beräknad för

ett år. Vid uttag av inkomstgrundad ålderspension före den månad då den

pensionsberättigade fyller 65 år reduceras den garanterade nivån med

0,5 procent för varje månad som pensionen har lyfts före 65-

årsmånaden. Även den beräknade inkomstpensionen och

tilläggspensionen kommer då att vara reducerade till följd varav

garantitillägget också reduceras. Vid beräkning av garantipension

beaktas även garantitillägget som utgör en del av tilläggspensionen och

som därför omfattas av regleringen i första stycket. För att inte en

reduktion av garantitillägget skall kompenseras av en högre ga-

rantipension skall även garantitillägget beräknas som om pension hade

börjat lyftas vid 65 års ålder. Detta sker på så sätt att det faktiska garan-

titillägget, vid beräkning av garantipension, räknas upp med vad som

motsvarar reduceringen av den garanterade nivån om 0,5 procent per må-

nad.

8 § Partiell garantipension skall utgöra en så stor andel av

garantipension beräknad enligt 4 7 §§ vid helt uttag som svarar mot den

andel med vilken uttag görs.

I paragrafen anges beräkningsmetoden för garantipension vid uttag av

partiell inkomstpension vilket också förutsätter motsvarande uttag av

eventuell tilläggspension. Garantipension kan då bara utges med samma

andel som inkomstpensionen. Beräkningen skall ske så att det först be-

räknas vad hel garantipension skulle ha blivit vid uttag av hel inkomst-

grundad ålderspension och änkepension. Därefter sker andelsberäk-

ningen. Om den pensionsberättigade inte kan tillgodoräkna sig en

försäkringstid om 40 år för garantipension och garantipensionen därför

enligt 6 § skall avkortas i förhållande till antalet 40-delar, skall sådan

avkortning ske först och andelsberäkningen därefter. Som anges i 3 kap.

2 § och som närmare redovisats i avsnitt 8.1 har i lagen inte införts

någon möjlighet till uttag av partiell garantipension för dem som inte

samtidigt är berättigade till inkomstgrundad ålderspension.

4 kap. Utbetalning av pension m.m.

1 § För garantipension gäller i tillämpliga delar följande bestämmelser i

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 12 kap. 1 och 2 §§ om ansökan,

 12 kap. 3 § första stycket samt andra stycket första och andra me-

ningen om återkallelse och minskning,

 12 kap. 5 § första och andra styckena samt 6 8 §§ om utbetalning,

 14 kap. 1 § första och tredje styckena om återbetalning, och

 14 kap. 7 och 8 §§ om avdrag på pension

Vid samtidig utbetalning av garantipension och pension enligt lagen

om inkomstgrundad ålderspension skall avrundning enligt 12 kap. 5 §

andra stycket lagen om inkomstgrundad ålderspension ske på

garantipensionen.

Detta kapitel innehåller allmänna bestämmelser om utbetalning av ga-

rantipension samt bestämmelser om återbetalning av sådan pension. Be-

stämmelserna är i huvudsak desamma som de som gäller för utbetalning

av inkomstpension. Garantipension är som angetts i 3 kap. avhängig

storleken av den inkomstgrundade ålderspensionen och tilläggspension i

form av änkepension samt utbetalas endast om samtidigt uttag görs av

inkomstpension och eventuell tilläggspension. Inkomstpensionen,

tilläggspensionen och garantipensionen bör därför utbetalas samtidigt

varför också utbetalningsreglerna så långt möjligt bör vara desamma.

I 12 kap. 5 § andra stycket LIP regleras att årspensionen skall avrundas

till närmaste krontal som är jämnt delbart med tolv. I andra stycket anges

hur avrundningen skall ske i de fall när jämte garantipension även utbe-

talas pension enligt LIP. Avrundningen skall då ske på garantipensionen.

2 § Garantipension skall betalas ut endast till den som är bosatt i

Sverige. Vid flyttning till utlandet skall garantipension betalas ut till och

med den månad då den pensionsberättigade enligt folkbokföringslagen

(1991:481) skall avregistreras som utflyttad.

För utbetalning av garantipension, liksom för närvarande för folkpension

enligt 5 kap. 1 § AFL, gäller som villkor att den pensionsberättigade är

bosatt i Sverige. Till följd av exporträtten enligt förordning (EEG) nr

1408/71 kommer garantipension dock att i stor utsträckning även

betalas ut till personer som inte är bosatta i Sverige. För den som inte

bosätter sig i ett EU/EES-land kommer dock exportförbudet att gälla

och garantipension skall endast betalas ut till och med den månad då den

pensionsberättigade enligt folkbokföringslagen skall avregistreras som

utflyttad. Det senare är en avvikelse från huvudregeln i 12 kap. 6 § LIP

enligt vilken bestämmelse pension skall utges till den månad rätten till

pension upphör.

Som bosatt i Sverige anses enligt dagens regler den som har sin egent-

liga hemvist här i landet. För den som flyttar till Sverige gäller att han

eller hon skall anses bosatt i landet om han eller hon kommer hit med

avsikt att vistas här stadigvarande. Även den som har för avsikt att vistas i

landet endast under begränsad tid anses bosatt här under förutsättning att

han eller hon kommer hit för förvärvsarbete eller studier och vistelsen

är avsedd att vara mer än ett år. Detsamma gäller för medföljande make

och barn under 18 år. För garantipensionen avses begreppet bosättning

ha motsvarande betydelse.

3 § Den som har börjat uppbära garantipension men som till följd av bo-

sättning utomlands inte längre har rätt att få garantipension utbetald till

sig, kan även i fortsättningen få garantipension om det med hänsyn till

omständigheterna är uppenbart oskäligt att inte betala ut garantipensio-

nen.

Paragrafen har sin motsvarighet i 5 kap. 16 § första meningen AFL men

har ett något mer begränsat tillämpningsområde. Enligt bestämmelsen i

AFL kan utbetalning av folkpension utanför Sverige även ske i sådana

fall som regeringen särskilt har förordnat att sådan utbetalning skall få

ske. Genom ett sådant förordnande har det varit möjligt för pensions-

berättigade, som av hälsoskäl har behövt vistas utomlands, att få sin

folkpension utbetald i ett annat land än Sverige. Bestämmelsen tillkom

emellertid före Sveriges anslutning till EES-avtalet och medlemskap i

EU. Enligt gällande förordning (EEG) nr 1408/71 skall folkpension be-

talas ut även vid bosättning i länderna inom EU/EES-området, vilket i

fortsättningen också kommer att gälla för garantipensionen. De angivna

reglerna om hälsoskäl har därför inte längre samma betydelse.

En viss möjlighet att i särskilt ömmande fall kunna betala ut garanti-

pensionen även utanför EU/EES-området skall dock finnas. Den här fö-

reslagna bestämmelsen ger en sådan begränsad möjlighet. Den undan-

tagssituation som åsyftas kan exempelvis gälla den som inte längre har

någon anknytning till Sverige, har familj i det andra landet och för sitt

uppehälle är beroende av garantipensionen. En restriktiv tillämpning bör

dock ske av möjligheten att betala ut garantipension utanför Sverige när

utbetalningen inte är föranledd av internationella åtaganden.

4 § För en pensionsberättigad som har rätt till livränta på grund av obli-

gatorisk försäkring enligt lagen (1916:235) om försäkring för

olycksfall i arbete, lagen (1929:131) om försäkring för vissa

yrkessjukdomar eller lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller

som enligt annan lag eller särskild författning eller enligt regeringens

förordnande har rätt till annan livränta, som bestäms av eller betalas ut av

Riksförsäkringsverket, skall garantipensionen minskas enligt vad som

sägs i andra stycket. Motsvarande skall gälla i fall då livränta utges enligt

utländsk lagstiftning om yrkesskadeförsäkring. Minskning skall däremot

inte ske på grund av livränta enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring eller annan livränta som bestäms med tillämpning

av nämnda lag. Medför en skada för vilken livränta har börjat utges

återigen sjukdom som berättigar till sjukpenning, skall det anses som

om livränta utgavs under sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller

livränta för viss tid bytts ut mot ett engångsbelopp, skall det vid

beräkning enligt andra stycket anses som om livränta utges eller som om

den livränta som utges har höjts med ett belopp som svarar mot

engångsbeloppet enligt de vid utbytet tillämpade försäkringstekniska

grunderna.

Summan av garantipension, inkomstpension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension och tilläggspension enligt samma lag

skall minskas med tre fjärdedelar av varje livränta som överstiger en

sjättedel av prisbasbeloppet och som den pensionsberättigade uppbär

som skadad. Minskning skall därvid i första hand göras på

garantipensionen och därefter på tilläggspensionen. Garantipension skall

på motsvarande sätt minskas med den livränta som den

pensionsberättigade uppbär som efterlevande.

Garantipension skall dock aldrig, på grund av bestämmelserna i denna

paragraf, tillsammans med utgiven pension enligt lagen om inkomst-

grundad ålderspension, för månad räknat understiga 13 procent av pris-

basbeloppet för den som är ogift och 11,5 procent av prisbasbeloppet

för den som är gift.

Bestämmelsen motsvarar i huvudsak nuvarande samordningsbestäm-

melse i 17 kap. 2 § AFL om allmän försäkring i de situationer när

ålderspension och så kallad yrkesskadelivränta utges samtidigt.

Samordning skall ske på så sätt att pensionsbeloppet minskas med tre

fjärdedelar av varje livränta som överstiger en sjättedels prisbasbelopp.

Såväl garantipension som inkomstgrundad ålderspension, dock ej

premiepension, skall minskas med hänsyn till livränta som den pen-

sionsberättigade uppbär som skadad. Reduceringen skall i första hand

ske på garantipensionen. För pensionsberättigad som uppbär livränta i

form av efterlevandelivränta skall minskning endast ske av

garantipensionen. Minskningen skall därvid ske på samma sätt som vid

egenlivränta dvs. tre fjärdedelar av den livränta som överstiger en

sjättedel av prisbasbeloppet skall minska garantipensionen.

I likhet med nuvarande regler finns en regel om att den pensionsberät-

tigade alltid skall ha rätt till ett visst minsta pensionsbelopp som skulle

ha utgetts om reducering enligt denna bestämmelse inte hade skett.

Detta belopp är för månad räknat för en ogift person 13 procent av

prisbasbeloppet och för en gift person 11,5 procent av prisbasbeloppet.

I nuvarande pensionssystem avser det minsta pensionsbeloppet endast

folkpensionen. Garantipensionen är dock till skillnad från folkpensionen

inte någon baspension som utges till alla. En bestämmelse om ett minsta

pensionsbelopp som skall förbehållas den pensionsberättigade vid

samordning kan därför inte enbart ta sikte på garantipensionen. Den

föreslagna regeln om ett minsta pensionsbelopp fritt från samordning

avser därför totalpensionen bestående av såväl garantipension som

inkomstgrundad ålderspension inklusive premiepension och

premiepension till efterlevande.

5 § Om en pensionsberättigad sedan minst trettio dagar i följd är intagen

i kriminalvårdsanstalt eller är häktad skall, från och med den trettio-

första dagen, garantipension utges med högst ett belopp som innebär att

garantipensionen tillsammans med utgiven pension enligt lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension uppgår till för månad

räknat 4,5 procent av prisbasbeloppet. Såsom intagen skall räknas även

den som olovligen avvikit från anstalt eller vistas utom anstalt med

anledning av permission. Skall garantipensionen dras in för del av en

kalendermånad, beräknas garantipensionen för varje dag till en

trettiondel av månadsbeloppet och avrundas till närmaste krontal.

Den allmänna försäkringskassan får medge en nära anhörig, som för

sitt uppehälle är beroende av den pensionsberättigade, rätt att helt eller

delvis uppbära sådan del av garantipensionen, som enligt vad som sägs i

första stycket annars inte skall utges.

Bestämmelsen motsvarar i huvudsak nuvarande bestämmelse i 10 kap.

2 § AFL. Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller är häktad får i

dag sin ålderspension i form av folkpension minskad på visst sätt. Som

närmare redogjorts för i avsnitt 12.2 bör en motsvarande regel för fram-

tiden gälla för den som är intagen i anstalt och uppbär garantipension.

Till skillnad från dagens regler skall indragningen av del av garantipen-

sionen ske från och med trettioförsta dagen även om den

pensionsberättigade då inte har varit intagen på anstalt en hel

kalendermånad. Reduceringen skall även ske för tid när den

pensionsberättigade har permission eller olovligt har avvikit från

anstalten. I paragrafen anges det belopp, 4,5 % av prisbasbeloppet per

månad som skall förbehållas den intagne. Detta förbehållsbelopp

inkluderar även eventuell inkomstgrundad ålderspension vilket innebär

att hela garantipensionen skall reduceras för den som har en sådan

inkomstgrundad ålderspension och premiepension till efterlevande som

per månad uppgår till 4,5 % av prisbasbeloppet eller mer. Första stycket

innehåller också en beräkningsregel i de fall indragning av

garantipension skall ske för del av kalendermånad. Garantipensions-

beloppet skall då för dag räknat anses utgöra en trettiondel av månads-

beloppet avrundat till närmaste krontal.

I andra stycket anges att försäkringskassan under vissa förutsättningar

till en nära anhörig får betala ut den del av garantipensionen som har

hållits inne. Bestämmelsen motsvarar 10 kap. 2 § andra stycket AFL.

5 kap. Övriga bestämmelser

1 § För beslut om garantipension gäller i tillämpliga delar följande be-

stämmelser om beslut om pension i lagen (1998:000) om inkomstgrun-

dad ålderspension:

 13 kap. 4 6 §§ om beslut,

 13 kap. 9 § första stycket, 11 § första stycket, 12 §, 13 § första och

andra styckena samt 15 och 16 §§ om omprövning, och

 13 kap. 17 och 18 §§, 19 § andra och tredje styckena, 20 och 21 §§,

22 § andra och tredje styckena samt 23 § om överklagande.

I 13 kap. LIP regleras vad som skall gälla för överklagande m.m. såvitt

avser bl.a. inkomstpension. Kapitlet innehåller bestämmelser om vem

som skall fatta beslut samt bestämmelser om ändring, omprövning och

överklagande av beslut. Utom såvitt avser ändring av beslut, skall i

huvudsak samma regler gälla för garantipensionen, varför en hänvisning

här har skett till tillämpliga regler i LIP.

2 § Ett beslut om garantipension för viss tid skall ändras av allmän för-

säkringskassa, om det föranleds av en ändring som gjorts beträffande

den ålderspension, efterlevandepension eller förtidspension för samma

tid som legat till grund för beräkning av garantipensionen.

I paragrafen regleras den situationen att en ändring för förfluten tid har

skett av den pensionsberättigades inkomstgrundade ålderspension eller

tilläggspension i form av änkepension eller av utländsk ålderspension,

efterlevandepension eller förtidspension. Eftersom storleken av garanti-

pensionen för samma tid är beroende av de nämnda pensionerna skall

garantipensionen också ändras. Det åligger här den allmänna försäk-

ringskassan att ex officio ändra sitt tidigare beslut om garantipension.

Följdändringen skall göras oavsett av vilken anledning beslutet om in-

komstgrundad ålderspension eller änkepension m.fl. pensioner har änd-

rats. I de fall garantipension har utgetts oreducerad på grund av att den

pensionsberättigade inte har haft rätt till någon svensk pension och det

senare visar sig att vederbörande är berättigad till utländsk pension som

skall reducera garantipensionen skall det tidigare beslutet om

garantipension omprövas enligt reglerna i 13 kap. 9 och 13 § LIP till

vilka 1 § detta kapitel hänvisar.

3 § För garantipension gäller i tillämpliga delar följande bestämmelser i

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension:

 15 kap. 1 § om Riksförsäkringsverkets åliggande,

 15 kap. 3 § första stycket första meningen och andra stycket om un-

derrättelse till en enskild,

 15 kap. 10, 11, 13 och 14 §§ om anmälan och om

uppgiftsskyldighet,

 15 kap. 15 § om undantag från sekretess,

 15 kap. 16 § första stycket andra meningen om förbud mot pantsätt-

ning och överlåtelse, och

 15 kap. 17 § om preskription.

Inkomstpension, tilläggspension och garantipension bör enligt vad som

angetts i kommentaren till 4 kap. 1 § betalas ut samtidigt. Reglerna skall

därför även vara desamma såvitt avser exempelvis försäkringskassans

utredningsskyldighet. Även i övrigt skall de administrativa bestämmel-

serna så långt möjligt vara desamma och aktuella regler i 15 kap. LIP har

därför i denna paragraf gjorts tillämpliga även på garantipensionen. På

Lagrådets inrådan har hänvisningen till 16 § preciserats.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

I denna bestämmelse anges tiden för ikraftträdande av lagen. Som

närmare utvecklats i avsnitt 15 gäller lagen i dess föreslagna lydelse en-

dast personer födda år 1938 eller senare och utbetalningar av

garantipension enligt den föreslagna lagen kommer därför att utbetalas

först år 2003.

2. Med försäkringstid för garantipension skall för tid före år 2001 avses

bosättningstid enligt 5 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring i

kapitlets lydelse före den 1 januari 2001.

Bestämmelsen innebär att tid före den 1 januari 2001 som har tillgodo-

räknats en pensionssökanden som bosättningstid för folkpension enligt

5 kap. AFL i dess lydelse före den 1 januari 2001 skall gälla som

försäkringstid för garantipensionen. Detta gäller även bosättningstid

som har tillgodoräknats före det kalenderår då den pensionssökande

fyllt 25 år.

3. För den som har rätt att enligt 2 kap. 3 § som försäkringstid för ga-

rantipension tillgodoräknas viss bosättningstid från sitt tidigare hemland

och som har beviljats uppehållstillstånd före den 1 januari 2001 skall

beräkningen av försäkringstid ske enligt bestämmelserna om

bosättningstid i 5 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän försäkring i dess

lydelse före den 1 januari 2001.

Enligt 2 kap. 3 § får den som har beviljats uppehållstillstånd som flyk-

ting eller skyddsbehövande i övrigt, under vissa förutsättningar, som för-

säkringstid även räkna bosättningstid från det tidigare hemlandet. Be-

stämmelsen motsvarar bestämmelsen i 5 kap. 7 § AFL. Hur stor del av

denna bosättningstid som skall beräknas som försäkringstid för garanti-

pension är beroende av den tid som den pensionssökande från tidpunkten

för första ankomsten till Sverige t.o.m. det kalenderår då han eller hon

fyller 64 år, har varit bosatt i Sverige. Det är således först vid 65 års

ålder som det kan avgöras hur stor andel av tiden från det tidigare

hemlandet som får tillgodoräknas som försäkringstid för garantipension

och det är bosättningsförhållandena under hela tiden fram till det år då

den person som avses fyller 65 år som är avgörande för detta. En

förutsättning är således att hela den aktuella tiden får utgöra underlag vid

beräkning av försäkringstid. Härav följer att samma regler därför måste

tillämpas vid beräkningen av hela den försäkringstid som skall gälla. För

tid före den 1 januari 2001 har i andra punkten av övergångs-

bestämmelserna föreskrivits att tidigare regler skall gälla vid

tillgodoräknande av bosättningstid före den 1 januari 2001. För den som

har beviljats uppehållstillstånd före den 1 januari 2001 skall därför de

tidigare reglerna enligt 5 kap. AFL alltjämt gälla vid beräkning av hela

försäkringstiden.

4. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § skall gälla även i fråga om beräkning av

försäkringstid för garantipension för en kvinna som är födda år 1944

eller tidigare och som med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen

(1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

uppburit folkpension i form av änkepension. Detsamma skall gälla för en

efterlevande kvinna som är född år 1944 eller tidigare och som är 65 år

eller äldre när maken avlider samt då skulle ha haft rätt till folkpension i

form av änkepension med stöd av nämnda övergångsbestämmelser till

lagen om ändring i lagen om allmän försäkring, om hon vid tidpunkten

för dödsfallet inte hade uppnått 65 års ålder.

Bestämmelsen motsvarar övergångsbestämmelserna sjunde punkten till

lagen (1992:1277) om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

17.2 Förslaget till lag om handikappersättning och

vårdbidrag

Allmänna bestämmelser

1 § Den som är bosatt i Sverige eller som enligt 1 kap. 3 § första och

fjärde styckena lagen (1962:381) om allmän försäkring skall anses

bosatt här, har enligt bestämmelserna i denna lag rätt till

handikappersättning och vårdbidrag.

På förslag av Lagrådet har på motsvarande sätt som i lagen om garanti

pension, 1 § i förslaget i lagrådsremissen utgått och ersatts av 3 § i lag-

rådsremissen. I lagen regleras förmånerna handikappersättning och

vårdbidrag som för närvarande regleras i 9 kap. 2 5 §§ lagen (1962:381)

om allmän försäkring (AFL). Rätt till handikappersättning eller

vårdbidrag enligt dagens regler har den som är försäkrad enligt AFL och

är bosatt i Sverige. Relevant försäkringsbestämmelse är här 1 kap. 3 §

första och fjärde styckena AFL såvitt här anges att försäkrad är den som

är bosatt eller skall anses bosatt i Sverige. Motsvarande regler skall

gälla även för framtiden. Som Lagrådet påpekar är bosättningen det

centrala och i paragrafen hänvisas därför, enligt Lagrådets förslag, till

begreppet bosatt i 1 kap. 3 § första och fjärde styckena AFL och inte till

begreppet försäkrad.

Till följd av bestämmelser i EG-förordningen nr 1408/71 skall i de

flesta fall folkpensionsförmåner ändå utbetalas till den som är bosatt

utanför Sverige om vederbörande skulle ha haft rätt till förmånen som

bosatt i Sverige. Detta gäller dock inte för handikappersättning som inte

utgör tillägg till pension och inte heller för vårdbidrag. Dessa förmåner

är upptagna i förordningens bilaga 2a som förmåner som endast skall

utges inom medlemsstatens territorium.

2 § Frågor om handikappersättning och vårdbidrag enligt denna lag

handhas av Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna.

I paragrafen anges att ersättningarna som regleras i lagen handhas av

Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna.

3 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

Storleken av handikappersättningen och vårdbidrag är i dag anknutna

till prisbasbeloppet vilket även föreslås i denna lag. Det prisbasbelopp

som här avses är det enligt andra stycket i 1 kap. 6 § AFL framräknade

prisbasbeloppet, inte det förhöjda prisbasbeloppet enligt femte stycket

samma paragraf.

4 § Med en förälder enligt denna lag skall likställas den, med vilken en

förälder är eller har varit gift eller har eller har haft barn, om de stadig-

varande sammanbor, samt den som med socialnämndens tillstånd har

tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

Bestämmelsen i denna paragraf motsvarar med vissa redaktionella änd-

ringar bestämmelserna i 20 kap. 2 § andra och tredje styckena AFL.

Handikappersättning

5 § Rätt till handikappersättning har den som har fyllt sexton år och som

innan han eller hon har fyllt sextiofem år för avsevärd tid har fått sin

funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han eller hon

1. i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan,

2. för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan, el-

ler

3. i annat fall har betydande merutgifter.

Om den funktionshindrade behöver hjälp antingen i den dagliga livsfö-

ringen och för att kunna förvärvsarbeta, eller i något av dessa båda

avseenden, och dessutom har merutgifter i anledning av funktionshind-

ret, grundas bedömningen av rätten till handikappersättning på det sam-

manlagda behovet av stöd.

Vid tillämpning av denna paragraf skall med en person som förvärvs-

arbetar likställas en studerande som får studiestöd enligt

studiestödslagen (1973:349) eller som endast på grund av bestämmelser

om behovsprövning är utesluten från sådan förmån.

Handikappersättning utges alltid till den som är blind, döv eller gravt

hörselskadad om blindheten, dövheten eller hörselskadan inträtt före

sextiofem års ålder.

Bestämmelsen i denna paragraf stämmer i sak överens med bestämmel-

serna i 9 kap. 2 § AFL.

6 § Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek ut-

gör handikappersättning för år räknat 69, 53 eller 36 procent av

prisbasbeloppet.

Handikappersättning kan begränsas till viss tid. Behovet av handikapp-

ersättning skall omprövas i samband med beslut om förtidspension

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och när den som uppbär

handikappersättning beviljas ålderspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension eller garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension. Omprövning skall också ske när förhål-

landen som påverkar behovet av handikappersättning har ändrats.

För tid före den månad, då hel förtidspension eller hel ålderspension

börjar utges, utgör handikappersättningen till den som är blind, för år

räknat, 69 procent av prisbasbeloppet. För tid därefter utgör ersättningen

till den som är blind 36 procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet

ger anledning till högre ersättning.

Handikappersättning till den som är döv eller gravt hörselskadad utgör

36 procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet ger anledning till

högre ersättning.

Bestämmelserna i denna paragraf stämmer i huvudsak överens med

9 kap. 3 § AFL. I paragrafen har lagts till att omprövning skall ske när

förhållanden som påverkar behovet av handikappersättning har ändrats.

Detta anses redan i dag följa av bestämmelserna om att den förmåns-

berättigade är skyldig att anmäla ändrade förhållanden som påverkar rät-

ten till förmånen. Tillägget innebär därför i sak ingen förändring i för-

hållande till hur reglerna tillämpas i dag.

Omprövning skall liksom i dag också ske när den som uppbär handi-

kappersättning tillerkänns förtidspension eller ålderspension. Vad som

avses med ålderspension har anpassats till de reformerade ålderspen-

sionsreglerna.

7 § Vid tillämpning av 6 och 7 §§ skall den anses blind vars synförmåga,

sedan ljusbrytningsfel har rättats, är så nedsatt att han eller hon saknar

ledsyn. Såsom gravt hörselskadad anses den som med hörapparat saknar

möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal.

Paragrafen motsvarar med en mindre redaktionell ändring 9 kap. 5 §

första stycket AFL.

Vårdbidrag

8 § En förälder har rätt till vårdbidrag för barn som inte har fyllt sexton

år om

1. barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funk-

tionshinder behöver särskild tillsyn och vård under minst sex månader,

eller

2. det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer

merkostnader.

Har föräldern flera funktionshindrade barn som inte har fyllt sexton år

grundas bedömningen av rätten till vårdbidrag på det sammanlagda be-

hovet av tillsyn och vård samt på hur stora merkostnaderna är.

Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar med viss redaktionell änd-

ring bestämmelserna i 9 kap. 4 § första och andra styckena AFL.

9 § Vårdbidrag utges allt efter tillsyns- och vårdbehovets omfattning och

merkostnadernas storlek som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

förmån. Hel förmån utgör, utom i fall som avses i tredje stycket,

250 procent av prisbasbeloppet och partiell förmån tillämplig andel

därav. Vårdbidrag som utges med beaktande enbart av merkostnader får

bestämmas till 62,5 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna

uppgår till minst detta belopp eller till 36 procent av prisbasbeloppet om

merkostnaderna uppgår till minst detta belopp.

Av vårdbidrag som utges med beaktande av såväl tillsyns- och vårdbe-

hovets omfattning som merkostnadernas storlek kan en viss angiven del

bestämmas som ersättning för merkostnader. Denna ersättning bestäms

till:

1. 18 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 18

men inte 36 procent av prisbasbeloppet;

2. 36 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 36

men inte 53 procent av prisbasbeloppet;

3. 53 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 53

men inte 69 procent av prisbasbeloppet, och

4. 69 procent av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till 69

procent av prisbasbeloppet eller mer.

Om behovet av särskild tillsyn och vård för ett barn grundar rätt till hel

förmån utan att merkostnaderna beaktas och merkostnaderna uppgår till

minst 18 procent av prisbasbeloppet, skall beloppet av hel förmån enligt

första stycket höjas med merkostnadsersättning som, allt efter merkost-

nadernas storlek, bestäms till 18, 36, 53 eller 69 procent av

prisbasbeloppet med tillämpning av andra stycket.

Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar med vissa redaktionella änd-

ringar bestämmelserna i 9 kap. 4 § tredje femte styckena AFL.

10 § Vårdbidraget får begränsas till viss tid. Behovet av bidrag skall om-

prövas minst vartannat år, om det inte finns skäl för omprövning med

längre mellanrum. Vårdbidraget skall alltid omprövas när förhållanden

som påverkar behovet av vårdbidrag har ändrats.

Om föräldern tillfälligt är förhindrad att vårda barnet utges vårdbidrag

under avbrott som varar högst sex månader. Om det finns särskilda skäl

kan vårdbidrag utges även under ett avbrott som varar ytterligare sex

månader.

Denna paragrafen motsvarar i huvudsak 9 kap. 4 § sjätte och sjunde

styckena AFL. På motsvarande sätt som beträffande handikappersätt-

ningen har dock här införts en bestämmelse om att vårdbidraget alltid

skall omprövas när förhållanden som påverkar behovet av bidraget har

ändrats. Även här är det fråga om att lagreglera ett förhållande som redan

i dag anses föreligga.

Gemensamma bestämmelser

11 § Den som vill få handikappersättning eller vårdbidrag skall ansöka

om detta hos allmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen för-

ordnar.

Om handikappersättning eller vårdbidrag har beviljats för begränsad

tid får den tid för vilken förmånen skall utges förlängas utan att ansökan

om det har gjorts.

För kostnader för läkarundersökning och läkarutlåtande vid ansökan

om handikappersättning eller vårdbidrag skall ersättning lämnas i enlig-

het med vad regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Riksför-

säkringsverket föreskriver.

I paragrafen anges att utfående av handikappersättning och vårdbidrag

som huvudregel förutsätter ansökan av den som önskar sådan ersättning.

I de fall ersättning har tillerkänts för en begränsad tid kan dock

ersättning tillerkännas utan ny ansökan. Sökanden som har haft kostnader

för läkarundersökning och läkarutlåtande i anledning av ansökan om

handikappersättning eller vårdbidrag har rätt till ersättning för dessa

kostnader. Reglerna i denna paragraf överensstämmer i sak med

nuvarande bestämmelser i 16 kap. 1 § första, tredje och femte styckena

AFL.

12 § Som villkor för rätt till handikappersättning får det föreskrivas att

den sökande skall vara intagen på ett visst sjukhus under högst 30 dagar

eller undersökas av en viss läkare. Motsvarande gäller i fråga om rätt till

vårdbidrag. För kostnader som uppstår med anledning av en sådan före-

skrift skall ersättning lämnas i enlighet med vad regeringen förordnar.

Denna paragraf motsvarar med viss redaktionell ändring bestämmelserna

16 kap. 2 § AFL.

13 § Handikappersättning och vårdbidrag utges från och med den månad

då rätt till förmånen har inträtt.

Vårdbidrag får inte utges för längre tid tillbaka än tre månader och

handikappersättning för två år före ansökningsmånaden.

Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar i sak bestämmelserna i

16 kap. 5 § andra och femte styckena AFL.

14 § Handikappersättning utges till och med den månad då den ersätt-

ningsberättigade har avlidit eller rätten till förmånen annars har upphört.

Motsvarande gäller för vårdbidrag, som dock utges längst till och med

månaden före den då barnet fyller 16 år.

Denna paragraf motsvarar i sak bestämmelserna i 16 kap. 9 § AFL.

För vårdbidrag regleras här vad som allmänt gäller beträffande den

tidpunkt vid vilken utbetalning skall upphöra. I de fall barnet avlidit finns

i detta avseende särskilda bestämmelser i 16 §.

15 § Avlider ett barn, för vilket vårdbidrag enligt 9 och 10 §§ utges så-

som hel, tre fjärdedels eller halv förmån, utges vårdbidrag till och med

den åttonde månaden efter dödsfallet, dock längst till och med den

månad då vårdbidraget annars skulle ha upphört.

Vårdbidrag enligt första stycket utges som halv förmån, om bidraget

vid tiden för dödsfallet lämnades såsom hel eller tre fjärdedels förmån,

och i annat fall som en fjärdedels förmån.

Om det vårdbidrag som utgick vid dödsfallet till viss del hade

bestämts som merkostnadsersättning skall motsvarande del av

vårdbidraget enligt denna paragraf anses utgöra sådan ersättning.

Denna paragraf motsvarar med viss språklig justering 9 kap. 4 a § AFL.

16 § För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift

det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, utges

handikappersättning eller vårdbidrag endast om vården kan beräknas pågå

högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför

institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en

sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman

för vården. Om den beräknade vårdtiden är längre än sex månader kan

dock vårdbidrag utges för ett svårt sjukt barn under högst tolv månader

om en förälder i betydande omfattning regelbundet behöver vara

närvarande på institutionen som en del av behandlingen av barnet.

Om någon som vårdas på institution som avses i första stycket, och

till följd härav inte har rätt till handikappersättning eller vars förälder av

sådan anledning inte har rätt till vårdbidrag, tillfälligt inte vårdas genom

huvudmannens försorg, utges ersättning för sådan tid om denna uppgår

till minst tio dagar per kvartal eller till minst tio dagar i följd. Skall i så-

dant fall ersättning utges för del av en kalendermånad, utges ersättningen

för varje dag med en trettiondel av månadsbeloppet och avrundas till

närmaste krontal.

Bestämmelserna motsvarar med redaktionella förändringar bestämmel-

serna i 9 kap. 5 § andra och tredje styckena.

17 § Handikappersättning och vårdbidrag skall betalas ut månadsvis. När

ersättningsbeloppet beräknas för månad skall den ersättning för år räknat

från vilken beräkningen utgår avrundas till närmaste krontal som är jämnt

delbart med tolv. Om den ersättningsberättigade förutom handikapper-

sättningen eller vårdbidraget även uppbär förtidspension eller efterle-

vandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, ålderspen-

sion enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension eller

garantipension enligt lagen (1998:000) om garantipension skall

samtliga dessa ersättningar anses som en ersättning vid avrundningen.

Avrundning skall i första hand göras på garantipensionen, därefter på

folkpensionen och sedan på handikappersättningen eller vårdbidraget.

Bestämmelserna stämmer i huvudsak överens med reglerna om utbetal-

ning i 16 kap. 4 § AFL. Handikappersättning och vårdbidrag skall betalas

ut månadsvis. Avrundning skall ske så att månadsbeloppet blir ett helt

krontal. För den som samtidigt med handikappersättning eller vårdbidrag

uppbär förtidspension, efterlevandepension eller ålderspension skall

dessa förmåner läggas samman innan avrundning sker. Eventuell av-

rundning skall sedan ske i ordningen garantipension, folkpension och

därefter handikappersättning eller vårdbidrag.

18 § Om båda föräldrarna till ett barn, för vilket de har rätt till vård-

bidrag, är berättigade till sådant bidrag utges bidraget till den förälder

som står för den huvudsakliga tillsynen och vården av barnet. Om båda

föräldrarna begär att bidraget delas upp, skall dock hälften av vårdbidra-

get betalas till var och en av dem om båda tar del i vården om barnet el-

ler, i fall som avses i 15 §, om båda vid tiden för dödsfallet tog del i vår-

den.

För uppdelning av vårdbidrag enligt första stycket krävs att båda

föräldrarna har eller vid tiden för dödsfallet hade gemensam vårdnad om

barnet.

Såvitt avser uppdelning av vårdbidraget mellan föräldrarna motsvarar

denna paragraf med vissa språkliga justeringar 9 kap. 4 b § AFL. I para-

grafen regleras också till vem av föräldrarna bidraget skall utges om

båda föräldrarna i och för sig är berättigad till sådant bidrag och inte

gemensamt begär att det skall delas upp mellan dem. I enlighet med vad

som redan i dag gäller för vårdbidraget skall enligt motivuttalande till

aktuell bestämmelse i nuvarande lagstiftning i en sådan situation den

förälder som till huvudsaklig del ombesörjer den särskilda tillsynen och

vården av barnet erhålla bidraget.

19 § Den som uppbär handikappersättning eller vårdbidrag är skyldig att

utan oskäligt dröjsmål anmäla till den allmänna försäkringskassan om

förhållandena ändras så att rätten till förmånen påverkas. För den som är

omyndig är det förmyndaren som är anmälningsskyldig. God man eller

förvaltare enligt föräldrabalken till en ersättningsberättigad har motsva-

rande skyldighet att göra anmälan, om det kan anses ingå i uppdraget.

Om en anmälan som avses i första stycket inte görs, får förmånen dras

in för viss tid eller tills vidare.

Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar med vissa språkliga juste-

ringar bestämmelserna i 16 kap. 8 § AFL.

20 § Ändring av handikappersättning och vårdbidrag skall gälla från och

med månaden närmast efter den månad när anledningen till ändring upp-

kom.

Vad som föreskrivs i 11 § första och andra styckena samt 12 § gäller

även i fråga om ökning av handikappersättning eller vårdbidrag. Om

ökningen kräver ansökan av den förmånsberättigade tillämpas 13 § andra

stycket.

Vad som sägs i denna paragraf skall inte tillämpas i fråga om ändring

av handikappersättning eller vårdbidrag med anledning av förändring av

prisbasbeloppet.

Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar i sak bestämmelserna i

16 kap. 6 § AFL. Eventuell ändring av ett ersättningsbelopp skall gälla

från och med kalendermånaden närmast efter den månad när anledningen

till ändringen uppkommit. För ökning av ersättningsbeloppet gäller

reglerna om ansökning enligt 11 § första och andra styckena och 12 §.

Vid ökning gäller begränsningarna om retroaktiv utbetalning enligt 13 §

andra stycket.

Övriga bestämmelser

21 § En socialförsäkringsnämnd skall avgöra ärenden om rätt till han-

dikappersättning eller vårdbidrag. Vad som föreskrivs om socialförsäk-

ringsnämnd i 18 kap. 17 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

då gälla.

Bestämmelsens första mening har sin motsvarighet i 18 kap. 17 § AFL

såvitt avser handikappersättning och vårdbidrag.

22 § För handikappersättning och vårdbidrag gäller i tillämpliga delar

följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring:

 20 kap. 2 a 4 §§ om utbetalning, indragning och återbetalning,

 20 kap. 5 7 §§ om preskription, utmätning och skadestånd m.m.,

 20 kap. 8 9 a §§ om uppgiftsskyldighet m.m.,

 20 kap. 10 och 10 a §§ om omprövning och ändring, och

 20 kap. 11 13 §§ om överklagande.

I 20 kap. AFL finns bestämmelser om a conto-utbetalning, indragning

och nedsättning av ersättning, preskriptionsbestämmelser, uppgiftsskyl-

dighet i vissa fall, sekretess, omprövning, ändring samt överklagande.

Reglerna gäller för ersättningar enligt AFL och för närvarande därmed

även vårdbidrag och handikappersättning. Genom en hänvisning till de

tillämpliga reglerna i 20 kap. AFL kommer reglerna att gälla oföränd-

rade.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om handikappersättning

och vårdbidrag för tid före ikraftträdandet.

3. För ersättningsberättigad som före den 1 januari 2001 uppbar invali-

ditetstillägg eller invaliditetsersättning som beviljats före den 1 juli

1975 på grundval av då gällande regler, får förmånen inte minskas eller

upphöra i annat fall än om så skulle ha skett om de äldre bestämmelserna

alltjämt hade varit tillämpliga.

Punkterna 2 och 3. Vid införandet av handikappersättningen och föränd-

ringen av vårdbidraget den 1 juli 1975 föreskrevs i övergångsbe-

stämmelser att förmåner som beslutats enligt tidigare gällande regler

för tid efter den 1 juli 1975 inte fick minskas eller upphöra i annat fall

än om så skulle ha skett om de äldre reglerna alltjämt varit tillämpliga. I

de bestämmelser som gällde före den 1 juli 1975 fanns vad avsåg

vårdbidraget en bestämmelse om att detta bidrag skulle omprövas minst

vart tredje år. Beträffande invaliditetstillägget och

invaliditetsersättningen fanns däremot endast en bestämmelse om att

ersättningen fick begränsas i tiden. För det fall så inte skett kan således

alltjämt ersättning utges enligt äldre bestämmelser. Den tidigare

övergångsbestämmelsen skall därför, när det gäller invaliditetstillägg

och invaliditetsersättning, gälla även efter införandet av den nu

föreslagna lagen.

17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

5 kap.

1 § En försäkrad som är bosatt i Sverige har rätt till folkpension i form

av förtidspension, efterlevandepension och handikappersättning som

utgör tillägg till pension

a) enligt 3 och 4 §§ i förhållande till det antal år för vilka tillgodoräk-

nats pensionspoäng för tilläggspension, eller

b) enligt 5 7 och 9 11 §§ i förhållande till det antal år som tillgodo-

räknats som bosättningstid i Sverige.

En försäkrad som är bosatt i Sverige har rätt till folkpension i form

av ålderspension enligt 3 § i förhållande till det antal år för vilka

tillgodoräknats pensionspoäng för tilläggspension.

En svensk medborgare som är bosatt utomlands har rätt till

folkpension enligt första stycket a.

Från och med den 1 januari 1999 skall, enligt vad som närmare

beskrivits i avsnitt 14 en person som är född år 1938 eller senare inte

kunna ta ut ålderspensionens grundskydd före 65 års ålder.

Grundskyddet i ålderspensionssystemet utgörs bl.a. av sådan

folkpension, som enligt 5 kap. 1 § första stycket b, har beräknats med

utgångspunkt från den bosättningstid som har tillgodoräknats den

försäkrade, s.k. 40-delsberäknad folkpension. Däremot utgör sådan

folkpension som enligt 5 kap. 1 § första stycket a har beräknats med

utgångspunkt från antalet tillgodoräknade år med pensionspoäng, sk. 30-

delsberäknad folkpension, inte en del av grundskyddet. Personer som är

födda år 1938 eller senare skall inte kunna lyfta 40-dels beräknad

folkpension före 65 års ålder. Däremot skall de kunna ta ut 30-

delsberäknad folkpension. Ändringen innebär att möjligheten att beräkna

folkpension i form av ålderspension i förhållande till år som har

tillgodoräknats som bosättningstid tas bort. Möjligheten att med år med

pensionspoäng likställa vissa andra år enligt 5 kap. 4 § föreslås också tas

bort vid beräkning av ålderspension. Till följd härav sker endast

hänvisning till beräkning enligt 5 kap. 3 §. Enligt den föreslagna

övergångsbestämmelsen gäller ändringarna inte för personer födda år

1937 eller tidigare.

3 § Folkpension enligt 1 § första stycket a eller andra stycket beräknas

i förhållande till det antal år för vilka den pensionsberättigade eller, när

fråga är om efterlevandepension, den avlidne vid tilläggspensionens be-

räkning tillgodoräknats pensionspoäng.

Har pensionspoäng tillgodoräknats för minst 30 år, utges folkpension

med oavkortat belopp. I annat fall utges folkpension med så stor andel

därav som svarar mot förhållandet mellan det antal år för vilka pensions-

poäng tillgodoräknats och talet 30.

Om rätt till tilläggspension inte föreligger krävs att antalet år för vilka

pensionspoäng tillgodoräknats uppgår till minst tre.

I paragrafen görs en följdändring och en redaktionell ändring.

4 § Med år för vilket har tillgodoräknats pensionspoäng likställs vid

beräkning av förtidspension och efterlevandepension

1. år, för vilket pensionspoäng inte har tillgodoräknats till följd av be-

stämmelserna i 11 kap. 6 § första stycket, i detta lagrums lydelse före

den 1 januari 1999, eller 4 kap. 8 § andra stycket lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension om tillgodoräknande av

pensionspoäng vid bristande eller underlåten avgiftsbetalning eller

bestämmelserna i 11 kap. 7 § denna lag, i detta lagrums lydelse före

den 1 januari 1982,

2. år före år 1960, för vilket beräknats till statlig inkomstskatt taxerad

inkomst,

3. såvitt gäller svensk medborgare, år före år 1960 eller, såvitt gäller

utländsk medborgare, år före år 1974, för vilket erlagts sjömansskatt,

samt

4. såvitt gäller person som uppburit ersättning som avses i 2 kap. 12 §

lagen (1998:000) om inkomstgrundad ålderspension, år före år 1963,

för vilket skulle ha beräknats till statlig inkomstskatt taxerad inkomst

om skattskyldighet hade förelegat för ersättningen.

I det reformerade ålderspensionssystemet kommer folkpension grundad

på år för vilka har tillgodoräknats pensionspoäng, s.k. 30-delsberäknad

folkpension att fr.o.m. år 2001 motsvaras av ett särskilt tillägg som

utges till tilläggspensionen. Även detta tillägg är tänkt att vara 30-

delsberäknat dock endast med utgångspunkt från år för vilka har

tillgodoräknats pensionspoäng. I denna paragraf likställs med sådana år

även vissa andra år. Någon motsvarande likställighetsregel skall inte

gälla för det 30-delsberäknade tillägget till tilläggspensionen. För att

personer som omfattas av de reformerade ålderspensionsreglerna men

som kan börja uppbära pension innan de reformerade

utbetalningsreglerna har trätt i kraft skall få folkpension enligt samma

regler som senare skall gälla för det tillägg som motsvarar folkpension

har här föreskrivits att bestämmelsen att vissa år skall likställas med år

med pensionspoäng endast skall gälla vid beräkning av förtids- och

efterlevandepension. Enligt den föreslagna övergångsbestämmelsen

skall dock tidigare regler alltjämt gälla för personer födda år 1937 eller

senare. Regeringen föreslår vidare i propositionen angående

inkomstgrundad ålderspension vissa ändringar i 11 kap. AFL. På grund

härav behöver också punkt 1 och 4 i denna paragraf ändras. I punkt 1 har

därför hänvisningen till 11 kap. 6 § första stycket preciserats till att avse

bestämmelserna om tillgodoräknande av pensionspoäng vid bristande

avgiftsbetalning. År för vilka pensionspoäng inte har tillgodoräknats på

grund av att den försäkrade är över 64 år skall alltså inte beaktas vid

beräkning av folkpension enligt 30-årsregeln. För personer som är födda

år 1937 eller tidigare skall enligt 15 § lagen (1998:000) om införande

av LIP (införandelagen) för tid fr.o.m. år 1999 gälla särskilda

bestämmelser för när pensionspoäng inte får tillgodoräknas enligt 11

kap. 6 § AFL i dess lydelse före den 1 januari 1999. Enligt tredje

punkten i övergångsbestämmelserna skall därför för personer som är

födda år 1937 eller tidigare med år för vilket har tillgodoräknats

pensionspoäng likställas år för vilket pensionspoäng inte har

tillgodoräknats till följd av bestämmelserna i 15 § införandelagen.

Ändringen i punkt 4 är föranledd av att bestämmelserna i 11 kap. om vad

som är pensionsgrundande inkomst har upphävts samtidigt som

motsvarande bestämmelser förs in i LIP. Dessa ändringar i punkterna 1

och 2 har granskats av Lagrådet i ärendet angående reformerade regler

om inkomstgrundad ålderspension (jfr. bilaga 4 till prop. 1997/98:151).

7 § Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige med

stöd av 3 kap. 2 eller 3 § utlänningslagen (1989:529) skall som

bosättningstid även tillgodoräknas tid då han eller hon har varit bosatt i

sitt tidigare hemland från och med det år då den försäkrade fyllde 16 år

till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid skall

en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot

förhållandet mellan den tid under vilken den försäkrade har varit bosatt

i Sverige från den första ankomsten till landet till och med det år då han

eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den försäkrade

första gången kom till landet till och med det år då han eller hon

fyllde 64 år. I fråga om förtidspension eller efterlevandepension skall i

stället för året då den försäkrade skulle fylla 64 år som utgångspunkt tas

året före pensionsfallet. Vid beräkningen enligt detta stycke bortses från

tid för vilken den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till

pension från hemlandet.

Med tid för bosättning i hemlandet likställs tid då den försäkrade före

den första ankomsten till Sverige befunnit sig i annat land där han eller

hon beretts en tillfällig fristad.

Vad som i första stycket sägs om den som beviljats uppehållstillstånd

med stöd av 3 kap. 2 eller 3 § utlänningslagen (1989:529) skall gälla

även en försäkrad som

a) annars beviljats uppehållstillstånd på grund av att han eller hon an-

setts som flykting enligt konventionen d. 28 juli 1951 angående flyk-

tingars rättsliga ställning, eller

b) beviljats uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. 1 § 2 eller 3 utlän-

ningslagen i paragrafens lydelse före den 1 januari 1997 eller enligt

motsvarande äldre bestämmelser.

Den som har beviljats uppehållstillstånd enligt de i paragrafen angivna

bestämmelserna kan som bosättningstid vid beräkning av folkpension på

visst sätt få tillgodoräkna sig tid från sitt tidigare hemland. Enligt nuva-

rande bestämmelse får sådan tid räknas till och med året före ankomsten

till Sverige. Ändringen innebär att som bosättningstid får beräknas tid

till tidpunkten för ankomsten samt att andelsberäkningen görs med

utgångspunkt från bosättningstiden i Sverige från tidpunkten för

ankomsten. Härigenom kommer det inte att uppstå någon tid för vilken

bosättningstid inte kan tillgodoräknas. Därtill har vissa redaktionella och

språkliga ändringar gjorts.

13 § I de fall då folkpension i form av ålderspension har börjat utges

före det år då den försäkrade fyller 65 år, skall omräkning av pensionen

med hänsyn till tillkommande år för vilka tillgodoräknats pensionspoäng

inte göras förrän från och med den månad varunder den försäkrade fyller

65 år.

Bosättningstid och pensionspoäng tillgodoräknas en person t.o.m. det år

han eller hon fyller 64 år. För den som tar ut folkpension i form av

ålderspension före det år han eller hon fyller 65 år och då inte har rätt

till oavkortad pension innebär detta att senare tillkommande

bosättningstid eller år för vilka har tillgodoräknats pensionspoäng

påverkar storleken av pensionen för framtiden. I paragrafen anges att

omräkning i sådant fall inte får göras förrän fr.o.m. den månad när den

försäkrade fyller 65 år. Ändringen innebär att bestämmelsen om

omräkning med hänsyn till tillkommande bosättningstid tas bort

eftersom enligt föreslagen ändring i 5 kap.1 §, ålderspension inte skall

kunna beräknas i förhållande till tillgodoräknad bosättningstid.

11. I fall då rätt till barntillägg föreligger för december månad 1989 gäl-

ler fortfarande äldre bestämmelser om denna förmån. Vad som därvid

föreskrivits om ålderspension och tilläggspension i form av

ålderspension skall i stället gälla inkomstpension eller

tilläggspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:000) om

garantipension. Minskning av barntillägget till den som uppbär

ålderspension skall ske endast i den utsträckning summan av hel

pension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension och hel

garantipension enligt lagen om garantipension överstiger 2,13

gånger prisbasbeloppet. Barntillägg som utges till pension som tagits

ut till viss andel skall utgöra motsvarande andel av barntillägg till hel

pension. Därvid skall vad som föreskrivs i tredje meningen om

minskning gälla motsvarande andel av 2,13 gånger prisbasbeloppet.

Tidigare upphävda bestämmelser om barntillägg gäller alltjämt för dem

som hade rätt till barntillägg i december månad 1989. Barntillägget är en

sk. särskild folkpensionsförmån som utges som tillägg till

folkpensionen. Folkpensionen i form av ålderspension avskaffas den 1

januari 2001 när de reformerade ålderspensionsreglerna träder i kraft

fullt ut. Ändringen i övergångsbestämmelserna innebär att barntillägget

anpassas till detta och därför framöver kommer att utges som ett tillägg

till ålderspension i form av inkomstpension, tilläggspension eller

garantipension. För barntillägg som utges som tillägg till förtidspension

sker ingen ändring.

För den som uppbär tilläggspension skall barntillägget enligt nuva-

rande bestämmelser minskas med hälften av tilläggspensionen som

överstiger ett halvt basbelopp. Detta innebär att fritt från samordning är

folkpensionsbeloppet jämte ett halvt prisbasbelopp. Ändringen innebär

för att barntillägget skall minskas med hälften av summan av den pension

enligt LIP och garantipension enligt lagen om garantipension som

överstiger ett visst fribelopp. Det belopp som på detta sätt fritas från

samordning bestäms för den som uppbär hel ålderspension till 2,13

prisbasbelopp, vilket motsvarar garantipensionens basnivå för ogifta. För

den som uppbär partiell ålderspension fritas från samordning

motsvarande andel av 2,13 prisbasbelopp.

8. Rätt till barntillägg som utges med stöd av övergångsbestämmelserna

till lagen (1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring tillkommer försäkrad som är bosatt i Sverige. I fråga om en svensk

medborgare, som hade rätt till barntillägg för december 1989 och som

är bosatt utomlands, gäller fortfarande äldre bestämmelser i 5 kap. 2 §, i

detta lagrums lydelse vid utgången av år 1989.

Barntillägg till förtidspension utges på grundval av samma antal år

med pensionspoäng eller samma bosättningstid som ligger till grund för

beräkningen av folkpensionen.

Barntillägg till ålderspension utges på grundval av samma antal

försäkringsår som ligger till grund för beräkningen av

garantipension enligt lagen (1998:000) om garantipension, eller

skulle ha legat till grund för beräkning av garantipension om rätt till

sådan pension förelegat.

Om barntillägg med tillämpning av andra stycket skall utges med viss

andel av oavkortat sådant tillägg, skall minskning med hänsyn till

tilläggspension som den försäkrade uppbär beräknas på ett oavkortat

barntillägg och andelsberäkning enligt andra stycket göras på det belopp

som framkommer efter denna minskning.

Folkpension i form av förtidspension eller ålderspension utges på

grundval av antingen antalet år av 30 med pensionspoäng eller antalet

bosättningsår av 40. I övergångsbestämmelsen anges att barntillägget

skall utges på grundval av samma antal år med pensionspoäng eller

samma bosättningstid som ligger till grund för beräkningen av folkpen-

sionen. Ändringen innebär att barntillägg som utges som tillägg till

ålderspension i stället kopplas till garantipensionen sådan den utges

eller skulle ha utgetts om rätt till sådan pension förelegat. För

garantipensionen gäller att denna utges på grundval av antalet

tillgodoräknade försäkringsår av 40.

17.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott

1 § Till folkpension i form av förtidspension, omställningspension eller

särskild efterlevandepension utges pensionstillskott enligt denna lag.

Sådant tillskott utges också till folkpension i form av änkepension, som

uppbärs med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Pensionstillskott utges endast till den som är bosatt i Sverige.

Från och med den 1 januari 1999 skall, enligt vad som närmare

beskrivits i avsnitt 14 möjligheten inte längre föreligga att ta ut

ålderspensionens grundskydd före 65 års ålder. Detta skall dock endast

gälla personer födda år 1938 eller senare. Pensionstillskottet utgör en

del av ålderspensionens grundskydd. Ändringen i denna paragraf innebär

att pensionstillskott från och med den 1 januari 1999, som ett tillägg till

ålderspension, endast kan utges till personer födda år 1937 eller

tidigare. När reglerna om garantipension och övergångsvis

garantipension träder i kraft den 1 januari 2001 skall pensionstillskottet

som ett tillägg till ålderspension helt upphöra. Lagtekniskt har därför

tillägget här endast behållits som ett tillägg till ålderspension genom

övergångsregler för personer födda år 1937 eller tidigare.

17.5 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Anvisningar till

48 §

1. Vid tillämpningen av 48 § 4 mom. och denna anvisningspunkt iakttas

följande. Som folkpension räknas inte ålderspension, barnpension eller

vårdbidrag. Folkpension skall anses utgöra en inte obetydlig del av den

skattskyldiges inkomst, om den uppgått till minst 6 000 kronor eller

minst en femtedel av den sammanräknade inkomsten. Som folkpension

behandlas även tilläggspension i den mån den enligt lagen (1969:205)

om pensionstillskott föranlett avräkning av pensionstillskott. Förtids-

eller efterlevandepension, som betalas ut enligt utländsk lagstiftning om

social trygghet och utgår enligt grunder som är jämförbara med vad som

gäller för folkpension, skall behandlas som folkpension om skatt-

skyldighet för utbetalningen föreligger i Sverige. Har folkpension enligt

bestämmelserna i 17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring

samordnats med yrkesskadelivränta eller annan i nämnda lagrum angiven

livränta skall vid tillämpning av första, andra respektive tredje stycket

första meningen b det särskilda grundavdraget beräknas med ledning av

den folkpension som skulle ha utgått om sådan samordning inte skett.

För gift skattskyldig uppgår det särskilda grundavdraget till

134,0 procent av prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän för-

säkring, minskat enligt tredje stycket samma lagrum. För övriga skatt-

skyldiga uppgår avdraget till 151,5 procent av sistnämnda belopp. Avdrag

med 151,5 procent av sistnämnda belopp tillkommer också gift

skattskyldig, som under någon del av beskattningsåret uppburit folkpen-

sion som tillkommer ogift.

Det särskilda grundavdraget får dock inte överstiga

a) för skattskyldig som vid utgången av året före beskattningsåret och

utgången av beskattningsåret uppbar folkpension samt under hela be-

skattningsåret bott i Sverige: summan av uppburen sådan pension som

enligt fjärde stycket reducerar det särskilda grundavdraget samt

b) för skattskyldig som inte avses i a eller som under beskattningsåret

uppburit folkpension i form av förtidspension enligt lagen om allmän

försäkring eller som avlidit: uppburen folkpension och pensionstillskott

som uppburits enligt 2 § eller 2 a § lagen om pensionstillskott. För

skattskyldig som har livränta som avses i första stycket sista meningen

tillämpas i stället för bestämmelsen i föregående mening a

bestämmelsen i föregående meningen b om det är till fördel för den

skattskyldige.

Det särskilda grundavdraget reduceras med 65 procent av den del av

uppburen pension som överstiger det för den skattskyldige enligt andra

stycket gällande avdragsbeloppet. För skattskyldig som förutom folk-

pension i form av förtidspension uppburit livränta enligt 4 kap. lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall erhållen sådan livränta

likställas med pension. Pension som utgår på grund av annan pensions-

försäkring än tjänstepensionsförsäkring eller från pensionssparkonto re-

ducerar inte det särskilda grundavdraget.

För den som vid utgången av året före beskattningsåret inte uppbar

folkpension reduceras det särskilda grundavdraget i stället med

65 procent av den del av taxerad inkomst som överstiger det för den

skattskyldige enligt andra stycket gällande avdragsbeloppet. Oavsett vad

som i det föregående sagts om reducering föreligger alltid rätt till sär-

skilt grundavdrag med så stort belopp som den skattskyldige skulle ha

fått i grundavdrag enligt 48 § 2 eller 3 mom. om dessa bestämmelser i

stället hade tillämpats.

Från och med den 1 januari 1999 skall, enligt vad som närmare

beskrivits i avsnitt 13, det inte längre vara möjligt att ta ut

ålderspensionens grundskydd före 65 års ålder för personer födda år

1938 eller senare. Det särskilda grundavdraget utgör i dag en del av

grundskyddet i ålderspensionssystemet. Den person vars inkomst till

inte oväsentlig del har utgjorts av folkpension har rätt till särskilt

grundavdrag. Ändringen i denna punkt innebär att folkpension i form av

ålderspension, beträffande personer födda år 1938 eller senare, fr.o.m.

den 1 november 1998, inte längre skall räknas som folkpension vid

bedömningen av om rätt till särskilt grundavdrag föreligger. I praktiken

innebär det att de nya reglerna får verkan först fr.o.m. den 1 januari

1999, men av skäl som närmare utvecklats i avsnitt 14 träder

bestämmelsen i kraft den 1 november 1998. Ändringen medför att den

som är född år 1938 eller senare och som endast uppbär folkpension i

form av ålderspension inte har rätt till särskilt grundavdrag.

Pensionstillskott och tilläggspension som har medfört reducering av

pensionstillskottet räknas också som folkpension vid bedömningen av

om rätt till särskilt grundavdrag föreligger. Rätten till pensionstillskott

till ålderspension för personer som är födda år 1938 eller senare

föreslås emellertid också upphöra varför den bestämmelsen kommer att

sakna betydelse vad gäller ålderspension. Det särskilda grundavdrag till

ålderspension är avsett att helt avskaffas i och med att reglerna om

garantipension och övergångsvis garantipension träder i kraft den 1

januari 2001. Lagtekniskt tas därför här det särskilda grundavdraget

kopplat till ålderspension bort men kvarstår genom övergångsregler tills

vidare för dem som är födda år 1937 eller tidigare.

17.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:773) om

särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

vård av sjukt eller handikappat barn

1 § Till folkpension i form av ålderspension, som tillkommer den som

är bosatt i Sverige och som är född år 1953 eller tidigare, utges ett

särskilt pensionstillägg för år räknat enligt vad som sägs i denna lag.

Ändringen innebär att det särskilda pensionstillägget begränsas till att

gälla för personer födda år 1953 eller tidigare.

3 § Med ett vårdår avses ett kalenderår före den 1 januari 1999 under

vilket

1. föräldern under större delen av året har vårdat ett sjukt eller

handikappat barn och

2. barnet under större delen av året har fått hel förtidspension eller

helt sjukbidrag tillsammans med handikappersättning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Förälderns rätt att tillgodoräknas vårdår påverkas inte av avbrott i vården

under den del av dygnet då barnet vistas i förskola, skola, dagcenter eller

liknande, eller av kortare avbrott i övrigt i vården som varit utan

väsentlig betydelse för förälderns bundenhet till vårduppgiften.

Ändringen innebär att tid fr.o.m. år 1999 inte får tillgodoräknas som

vårdår för särskilt pensionstillägg.

17.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:773) om

särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig

vård av sjukt eller handikappat barn

1 § Till inkomstpension och tilläggspension enligt lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension eller garantipension enligt lagen

(1998:000) om garantipension, som tillkommer den som är bosatt i

Sverige och som är född år 1953 eller tidigare, utges ett särskilt pen-

sionstillägg för år räknat enligt vad som sägs i denna lag.

Den 1 januari 2001 avses reglerna om folkpension i form av ålderspen-

sion i lagen (1962:381) om allmän försäkring upphöra att gälla. Det sär-

skilda pensionstillägget ändras därför från att vara en tilläggsförmån till

folkpension till att i stället bli en tilläggsförmån till ålderspension i

form av såväl inkomstpension, tilläggspension som garantipension.

3 § Med ett vårdår avses ett kalenderår före den 1 januari 1999 under

vilket

1. föräldern under större delen av året har vårdat ett sjukt eller handi-

kappat barn och

2. barnet under större delen av året har fått hel förtidspension eller

helt sjukbidrag tillsammans med handikappersättning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring i dess lydelse före den 1 januari

2001.

Förälderns rätt att tillgodoräknas vårdår påverkas inte av avbrott i

vården under den del av dygnet då barnet vistas i förskola, skola, dag-

center eller liknande, eller av kortare avbrott i övrigt i vården som varit

utan väsentlig betydelse för förälderns bundenhet till vårduppgiften.

I första stycket andra punkten har gjorts en följdändring med anledning

av att reglerna om handikappersättning fr.o.m. år 2001 har reglerats i en

särskild lag.

4 § Storleken på det särskilda pensionstillägget beräknas på grundval av

det antal vårdår som föräldern räknas till godo. Till grund för beräk-

ningen av pensionstillägget får läggas högst femton vårdår. Vid beräk-

ningen bortses från år för vilket föräldern

1. under större delen av kalenderåret har fått förtidspension eller sjuk-

bidrag enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. har tillgodoräknats pensionspoäng enligt lagen om allmän försäk-

ring i dess lydelse före den 1 januari 1999 eller pensionsrätt enligt

lagen (1998:000) om införande av lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension,

3. inte har tillgodoräknats pensionspoäng på grund av bristande eller

underlåten avgiftsbetalning,

4. skulle ha tillgodoräknats pensionspoäng om undantagande från för-

säkringen för tilläggspension enligt 11 kap. 7 § lagen om allmän

försäkring i dess lydelse före den 1 januari 1982 inte hade gällt för

honom eller henne.

För år efter det då föräldern har fyllt 64 år får vårdår inte tillgodoräk-

nas honom eller henne. Detsamma gäller för år då föräldern före den

månad under vilken han eller hon har fyllt 65 år har tagit ut ålderspen-

sion enligt 6 kap. lagen om allmän försäkring i dess lydelse före den

1 januari 2001.

Vårdår kan endast tillgodoräknas till och med år 1998. I paragrafens

första stycke andra punkt anges att som vårdår inte skall beaktas år för

vilka pensionspoäng har tillgodoräknats. För tid före år 1999 kommer

pensionspoäng endast att tillgodoräknas enligt AFL. För denna tid kan

emellertid en förälder även tillgodoräknas pensionsrätt enligt LIP

grundat på bl.a. pensionsgrundande belopp för barnår. Inte heller för

sådana år skall vårdår få tillgodoräknas. Ändringarna i övrigt i denna

paragraf är en konsekvens av att reglerna om ålderspension i lagen om

allmän försäkring upphävs och flyttas över till lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension.

5 § För sex tillgodoräknade vårdår är det särskilda pensionstillägget per

kalenderår fem procent av prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring. För varje vårdår som tillgodoräknas

därutöver ökar tillägget med fem procent av prisbasbeloppet.

För den som har börjat uppbära särskilt pensionstillägg före den

månad då han eller hon fyller 65 år minskas tillägget med 0,5 procent

för varje månad som, då tillägget börjar utges, återstår till den

månad då han eller hon fyller 65 år.

För den som har börjat att uppbära särskilt pensionstillägg efter

den månad då han eller hon har fyllt 65 år ökas tillägget med 0,7

procent för varje månad som, då tillägget börjar utges, förflutit från

den månad när han eller hon fyllt 65 år, dock längst till och med den

månad när han eller hon fyllt 70 år.

För den som inte kan tillgodoräknas 40 års försäkringstid för

garantipension enligt lagen (1998:000) om garantipension utgör

särskilt pensionstillägg till ålderspension samma andel av det

särskilda pensionstillägget, beräknat enligt första tredje styckena,

som garantipension enligt 3 kap. 6 § lagen om garantipension utgör

eller, om förutsättningarna för rätt till garantipension förelegat,

skulle utgöra av oavkortad sådan pension.

Vid uttag av ålderspension före eller efter 65 års ålder skall det

särskilda pensionstillägget enligt nuvarande regler minskas respektive

ökas på motsvarande sätt som gäller för folkpension enligt 6 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring. Motsvarande regler skall gälla även

fortsättningsvis. Pension enligt reformerade regler ökas respektive

minskas dock inte med någon fast procentsats. Den hänvisning till

beräkningsregler för pension som finns i paragrafens nuvarande lydelse

är därför inte möjlig i det reformerade pensionssystemet.

Justeringsbestämmelserna har därför tagits in i sin helhet i paragrafen. I

enlighet med Lagrådets förslag har minskningen respektive ökningen

därvid anknutits direkt till tid då det särskilda pensionstillägget har tagits

ut och inte till uttag av ålderspension.

Enligt nuvarande bestämmelser krävs för rätt till oavkortad folkpen-

sion tillgodoräknande av minst 30 år med ATP-poäng eller 40 bosätt-

ningsår. För den som inte kan tillgodoräkna sig dessa år avkortas folk-

pensionsbeloppet proportionellt i förhållande till antalet

tillgodoräknade år. Det särskilda pensionstillägget avkortas i sådant fall

på motsvarande sätt. För garantipensionen skall på motsvarande sätt för

rätt till oavkortad förmån krävas tillgodoräknande av 40 försäkringsår,

varmed i huvudsak avses detsamma som bosättningsår enligt nuvarande

folkpensionsregler. Ändringen i det föreslagna fjärde stycket innebär att

det särskilda pensionstillägget, på motsvarande sätt som gäller i dag,

skall andelsberäknas så att den förmånsberättigade erhåller särskilt

pensionstillägg med samma andel av helt sådant tillägg som den andel

med vilken han eller hon erhåller garantipension, eller skulle ha erhållit

garantipension om rätt till sådan pension förelegat.

6 § Om inte annat följer av denna lag skall vad som föreskrivs om ga-

rantipension i lagen (1998:000) om garantipension eller i annan för-

fattning tillämpas på särskilt pensionstillägg. Detta skall dock inte gälla i

fråga om samordning med sådan livränta som avses i 4 kap. 4 § lagen

om garantipension.

I fråga om inkomstskatt gäller särskilda föreskrifter.

Enligt nuvarande bestämmelser gäller för det särskilda pensionstillägget

reglerna om folkpension i den mån inte annat följer av denna lag. Detta

innebär bl.a. att utbetalningsregler, processregler m.m. som gäller för

folkpensionen även i tillämpliga delar gäller för det särskilda pen-

sionstillägget. När folkpensionen ersätts av andra pensionsförmåner

skall i stället för det särskilda pensionstillägget i tillämpliga delar gälla

bestämmelserna för garantipensionen, om inte annat följer av denna lag.

17.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1994:309)

om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpension

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser

gäller dock fortfarande för hustrutillägg som avser tid före upphörandet

av lagen.

2. Övergångsbestämmelsen i punkten 4 till den upphävda lagen gäller

också efter ingången av år 2001 för kvinnor som är födda år 1936 eller

senare.

3. Vid tillämpning av lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommu-

nalt bostadstillägg till folkpension för hustrutillägg till kvinna vars make

uppbär ålderspension skall

a) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 1 §

första stycket och 5 § första stycket femte meningen i stället gälla

ålderspension enligt lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:000) om garanti-

pension,

b) hustrutillägg enligt 1 § andra stycket, för år räknat motsvara

1,67 gånger prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring, om inte annat följer av vad som föreskrivs i 1 § tredje

stycket eller 4 §,

c) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 1 §

tredje stycket i stället gälla den andel av oavkortad garantipension som

mannen enligt 3 kap. 6 § lagen (1998:000) om garantipension är berätti-

gad till eller skulle vara berättigad till om förutsättningarna för rätt till

garantipension hade förelegat,

d) vad som gäller för folkpension och tilläggspension enligt 5 § första

stycket andra meningen i stället gälla pension enligt lagen om inkomst-

grundad ålderspension och garantipension enligt lagen om

garantipension till den del sådan pension sammanlagt inte uppgår till 1,9

gånger prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring

eller om dessa pensionsförmåner utges med viss andel, motsvarande

andel av 1,9 gånger samma prisbasbelopp,

e) vad som gäller för tilläggspension enligt 6 § andra stycket i stället

gälla pension enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension eller garan-

tipension enligt lagen om garantipension, samt

f) vad som gäller för folkpension i form av ålderspension enligt 13 § i

stället gälla garantipension enligt lagen om garantipension.

Enligt den nuvarande lagen om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär

folkpension kan hustrutillägg utges till en kvinna som är född år 1934

eller tidigare för tiden före den månad då hon fyller 65 år. Kvinnor som

är födda år 1934 eller tidigare kommer senast år 1999 att ha fyllt 65 år.

Efter denna tidpunkt kan följaktligen hustrutillägg inte utges enligt la-

gens huvudbestämmelser. Lagen innehåller emellertid övergångsbe-

stämmelser som innebär att även kvinnor som är födda år 1935 eller se-

nare under vissa förutsättningar kan erhålla hustrutillägg. Därvid skall

tillämpas den tidigare, numera upphävda lagen (1962:392) om hustru-

tillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension. För dessa kvinnor

kan rätt till hustrutillägg föreligga även efter år 1999. Fr.o.m. den 1

januari 2001 gäller detta endast kvinnor som är födda år 1936 eller

senare eftersom de som är födda år 1935 då har fyllt 65 år. Som

närmare beskrivits i avsnitt 13.4 skall hustrutillägg kunna utges även

efter införandet av de reformerade ålderspensionsreglerna till de

kvinnor som då uppbär sådant tillägg. Eftersom folkpensionen i form av

ålderspension den 1 januari 2001 avses ersättas av reformerade

ålderspensionsförmåner krävs en anpassning av hustrutillägget till dessa

nya regler.

Hustrutillägg kan som angetts ovan enligt huvudreglerna i lagen om

hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folkpension inte längre utges.

Denna lag upphävs därför. De övergångsbestämmelser till nämnda lag

som innebär att hustrutillägg alltjämt skall utges i vissa fall enligt äldre

bestämmelser skall dock kvarstå.

Enligt punkten 1 i övergångsbestämmelserna skall den föreslagna la-

gen träda i kraft den 1 januari 2001 vilket är samma tidpunkt som de re-

formerade ålderspensionsreglerna träder i kraft fullt ut. I punkten 2 an-

ges att övergångsbestämmelserna punkten 4 i den upphävda lagen allt-

jämt skall gälla för kvinnor födda år 1936 eller senare. Enligt punkten 4

i övergångsbestämmelserna till den här upphävda lagen skall för det fall

hustrutillägg upphört att utges efter den 1 januari 1995, någon rätt till

sådant tillägg inte längre föreligga. Någon möjlighet att nybevilja hustru-

tillägg har således inte funnits enligt de tidigare övergångsbestämmel-

serna och kommer inte heller att finnas framöver. Innebörden av punkt 2

i övergångsbestämmelserna är att reglerna om hustrutillägg i den

tidigare upphävda lagen om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg

alltjämt skall tillämpas.

Enligt lagen om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folk-

pension är hustrutillägget en tilläggsförmån till kvinnor vars make upp-

bär folkpension i form av ålderspension eller förtidspension. Eftersom

reglerna om folkpension i form av ålderspension upphör att gälla fr.o.m.

den 1 januari 2001 krävs vissa ändringar av vad som gäller enligt lagen

om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg. I punkten 3 anges därför

vad som i vissa fall skall gälla vid tillämpning av denna lag när det gäller

hustrutillägg till kvinna vars make uppbär ålderspension. Enligt punkten

3 a skall således vad som sägs om folkpension i angivna bestämmelser i

lagen i stället gälla för ålderspension enligt lagen om inkomstgrundad

ålderspension och garantipension enligt lagen om garantipension. Denna

övergångsbestämmelse är att se som en följdändring.

I punkten 3 b regleras hustrutilläggets nivå som idag är knuten till

folkpensionsbeloppen. Här knyts nivån i stället till basnivåerna för ga-

rantipensionen enligt vad som närmare redovisats i avsnitt 13.4.

Hustrutillägg till den vars make uppbär andelsberäknad folkpension

enligt 5 kap. AFL utges med motsvarande andel. I punkten 3 c, anges att

hustrutillägget i stället skall anknytas till andelen garantipension som

mannen erhåller eller skulle ha erhållit om rätt till sådan pension förele-

gat.

Hustrutillägget är inkomstprövat. Som inkomst räknas dock inte bl.a.

folkpension och inte heller tilläggspension i den mån den pensionen har

föranlett minskning av pensionstillskottet. I punkten 3 d anges att i

stället pension enligt LIP och garantipension enligt lagen om

garantipension till ett belopp motsvarande 1,9 gånger prisbasbeloppet,

vilket motsvarar garantipensionens basnivå för gifta, på detta sätt skall

vara fritt från inkomstprövningen. Detta gäller för en kvinna vars make

uppbär hel ålderspension. Uppbär han partiell ålderspension utgörs detta

fribelopp i stället av motsvarande andel av 1,9 gånger prisbasbeloppet.

I punkten 3 e görs en följdändring av innebörd att vad som i 6 § andra

stycket lagen om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till

folkpension föreskrivs om tilläggspension i stället skall gälla

reformerad ålderspension.

Innebörden av punkten 3 f är att de processuella regler och liknande

som gäller för garantipension enligt lagen om garantipension också skall

gälla för hustrutillägg som utges som tillägg till ålderspension om inte

annat följer av bestämmelserna i lagen om hustrutillägg och kommunalt

bostadstillägg.

17.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

7 kap.

7 § Sekretess gäller hos allmän försäkringskassa, Premiepensionsmyn-

digheten, Riksförsäkringsverket och domstol i ärende enligt lagstift-

ningen om allmän försäkring, allmän ålderspension,

arbetsskadeförsäkring eller handikappersättning och vårdbidrag eller

om annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild, eller om

läkarvårdsersättning eller ersättning för sjukgymnastik, för uppgift om

någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men

om uppgiften röjs. Samma sekretess gäller hos annan myndighet på

vilken det ankommer att handlägga ärende enligt lagstiftning som nu har

nämnts. I fråga om myndighet som anges i 8 § gäller dock

bestämmelserna där.

Sekretess enligt första stycket gäller också i förhållande till en vård-

eller behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans hälsotill-

stånd, om det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen

är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom.

Sekretess gäller hos myndighet som avses i första stycket för anmälan

eller annan utsaga av enskild om någons hälsotillstånd eller andra per-

sonliga förhållanden, om det kan antas att fara uppkommer för att den

som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom närstå-

ende utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i lagstiftningen om allmän försäkring, lagstiftningen om

allmän ålderspension, lagstiftningen om handikappersättning och

vårdbidrag och lagstiftningen om sjuklön.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år eller, i fall som avses i tredje stycket, i högst femtio år.

Ändringen innebär att bestämmelsen uttryckligen omfattar även dels

ärenden enligt lagen om garantipension genom att den avser all lagstift-

ning om allmän ålderspension dels ärenden enligt lagen om handikapper-

sättning och vårdbidrag. Bestämmelsen kommenteras närmare i avsnitt

10.7.

 Lagen omtryckt 1982:120.

 Senaste lydelse av 8 § 1992:1277.

 Senaste lydelse 1992:1277.

 Senaste lydelse 1992:1277.

 Senaste lydelse 1992:1277.

 Senaste lydelse 1996:1380.

 Senaste lydelse 1992:1277.

 Senaste lydelse 1992:1702.

 Senaste lydelse 1992:1278.

 Senaste lydelse 1997:935.

 Senaste lydelse 1992:1279.

 Senaste lydelse 1992:276.

 Senaste lydelse 1998:000.

 Senaste lydelse 1998:000.

 Senaste lydelse 1997:1045.

 Senaste lydelse 1993:1345.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Lydelse enligt prop.1997/98:151, Inkomstgrundad ålderspension,m.m.

Prop. 1997/98:152

33

1

180

6