Regeringens proposition 1992/93:31

om ändrad sjukersättning m.m.

Prop. 1992/93:31

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 10 noveraber 1992.

På regeringens vägnar

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en ökad självrisk införs i systemen för sjuk­ersättning i form av en dag utan ersättning (karensdag) vid varje sjuk­fall. För att skydda hälsosvaga personer med ofta återkommande sjukfall kompletteras de nya reglema med ett allmänt högriskskydd så att antalet karensdagar begränsas till tio under en tolvmånadersperiod. För arbets­tagare som har flera arbetsgivare skall begränsningen gälla i förhållande till var och en av dessa. Samtidigt avses det hittillsvarande högrisk­skyddet vad gäller personer med särskilt omfattande sjukfrånvaro bestå.

En utgångspunkt för förslaget om karensdag är, i likhet med de förändringar av reglema för sjukersättaing som trätt i kraft den 1 mars 1991 och den 1 januari 1992, att utfallet av förändringama skall bli enhetligt bland olika grapper på arbetsmarknaden.

Samtidigt med karensdagsregeln föreslås att en särskild återinsjuknan­deregel införs med innebörd att en ny sjukperiod som börjar inom fem dagar sedan en tidigare sjukperiod upphört skall betraktas som en fort­sättning på den tidigare sjukperioden vad gäller karensdag, ersättningens storlek och avgränsning av sjuklöneperiod. Härigenom tillgodoses bl.a. ett önskemål från riksdagen om förslag som undanröjer att nuvarande utformning av sjukförsäkringssystemet kan vara rehabiliteringshämman-de.

I propositionen föreslås vidare att kompensationsgraderna för ersättning vid sjukdom förändras inom sjukpeimingförsäkringen så att sjukpenning­en skall utgöra 65 procent av den sjukpenninggrandande inkomsten för de två första dagaraa efter karensdagen och 80 procent för tid därefter t.o.m. den 365:e dagen i ett sjukfall. Efter dag 365 skall sjukpenning utgå med 70 procent av den sjukpenninggmndande inkomsten. I den mån den försäkrade för samma tid som sjukpenningen avser får lön eller

1 Riksdagen 1992/93. I saml. Nr 31

andra skattepliktiga förmåner som, sammantagna med sjukpermingför-

Prop, 1992/93:31

månen, medför att kompensationsgraden vid sjukdom med mer än 10 procent överstiger de för sjukpenningförsäkringen angivna nivåema skall avdrag göras på sjukpenningen.

Karensdag skall även gälla sjukpenningförsäkring för egenföretagare och frivillig sjukpenningförsäkring om längre karenstid inte har begärts.

De förändrade reglema för sjukersättning har sin bakgrand dels i be­hovet att förstärka statens ekonomi, dels i en strävan att åstadkomma bättre incitament inom försäkringen. I propositionen föreslås en föränd­ring vad gäller rehabiliteringspenningen. Med hänsyn till behovet av att bibehålla incitament för den försäkrade att påbörja rehabilitering föreslås att sänkningen begränsas till 5 procentenheter så att ersättningen utgår med 95 % av den sjukperminggrandande inkomsten.

För att underlätta för personer med nedsatt arbetsförmåga att bibehålla en anknytning till förvärvslivet och samtidigt erhålla förtidspension på en nivå som motsvarar den faktiska nedsättningen av arbetsförmågan föreslås att två nya förtidspensionsnivåer införs. Därmed kommer nivå­eraa att motsvara ersättningsnivåerna för sjukpenning genom att hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förtidspension/sjukbidrag kan be­viljas. Dessa nivåer skall även gälla för särskild efterlevandepension samt förtida och uppskjutet uttag av ålderspension. Vidare föreslås att den nuvarande begränsningen för en fjärdedels sjukpenning till 365 dagar upphävs.

Vad avser sjukpenning i samband med medicinsk behandling och me­dicinsk rehabilitering, närståendepenning och smittbärarpenning föreslås att de tre inledande dagarna med 65 procent ersättning tas bort så att ersättning utges med 80 procent även för dessa dagar.

Mot bakgrund av den kostnadsbesparing som arbetsgivama beräknas göra genom minskad utbetalning av sjuklön föreslås att arbetsgivarav­giften höjs med 0,47 procentenheter till 8,27 % på avgiftsunderlaget fr.o.m. den I januari 1993 och med ytterligare 0,16 procentenheter fr.o.m. den 1 januari 1994.

1 samband med att regeringen i proposition 1991/92:38 om inriktning av den ekonomiska politiken aviserade förslaget om införande av karens­dag betonades viklen av att skapa system som är rättvisa. Nu gällande sjuklöneavtal är anpassade till hittillsvarande regler om sjuklön enligt sjuklönelagen och sjukpenning enligt AFL. Etl införande av karensdag enligt de principer som föreslås torde innebära att avtalen i vissa stycken behöver anpassas. Utgångspunkt för förslagen är att den nödvändiga anpassningen av sjuklöneavtal även fortsättningsvis skall fungera så att särskilda lagstiftningsåtgärder med syfte att åstadkomma likformighet inte skall bli aktuella.

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:31

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön

Härigenom föreskrivs att 6-8, 15 och 17 §§ lagen (1991:1047) om sjuklön skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§

Sjuklönen utgör följande andel av

För dagar j en sjuklöneperiod

den lön och arulra anställningsför-

enligt 7 § som arbetstagaren gått

maner    som    arbetstagaren    gått

miste om lön och andra anställ-

miste om till följd av nedsättning-

ningsförmåner tiW följd av nedsätt-

en i arbetsförmågan under sjuk-

ningen i arbetsförmågan gäller

löneperioden enligt 7 §, nämligen

1.   75 procent för de första tre

1. att sjuklön inte utges för den

dagarna med sjuklön i varje sjuk-

första dagen för vilken sjuklön kan

period, dock med undantag som

utges enligt 8 % första stycket,

anges i 15 §, och

2. 90 procent för tid därefter.

2. att sjuklönen för de två följan-

de dagama utgör 75 procent av anställningsförinånerna, och

3. att sjuklönen för tid därefter utgör 90 procent av anställnings­förmånerna.

Vid tillämpning av bestämmelseraa i första stycket skall ersättmng sora utges till arbetstagaren på grand av förmån av fri grappsjukförsäkring, som åtnjuts enligt grander som fastställs i kollekfivavtal mellan arbets­marknadens huvudorganisationer, anses som sjuklön från arbetsgivaren. Om arbetstagaren har mer än en anställning får varje arbetsgivare i skälig omfattning tillgodoräkna sig sådan ersättning som sjuklön.

Att sjuklönens storlek  kan be-        Om    arbetstagaren    under   de

gränsas framgår av bestämmelser-     senaste tolv månaderna tillföljd av

na i 8 .

bestämmelserna i första stycket 1

gått miste om sjuklön från arbets­givaren för sammanlagt tio dagar, utgör sjuklönen för dag som avses i denna punkt 75 procent av den lön och andra anställningsför­måner som arbetstagaren gått miste om tillföljd av nedsättningen i arbetsförmågan.

Om awikelse från vad som följer av första stycket 1 och 2 föreskrivs i 15 I

7§ Sjuklöneperioden omfattar den första dag arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt på grand av sjukdom och de därpå följande tretton kalender­dagarna i sjukperioden. En sjuklöneperiod börjar inte om arbetstagaren

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

inte avhåller sig från arbete åt arbetsgivaren. En sjuklöneperiod som börjat löpa bryts om anställningen upphör.

Som sjukperiod anses sådan tid under vilken arbetstagaren i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 4 §.

Om en sjukperiod börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall sjuklöne­perioden omfatta endast så många dagar att den tillsammans med en sjuklöneperiod hos samma arbets­givare under den tidigare sjuk­perioden utgör ftorton kalender­dagar. Vid tillämpning av6  skall beaktas dagar i den tidigare sjuk­löneperioden.

§ Sjuklön skall inte avse mistade förmåner under tid irman arbetsgivaren

fått anmälan om sjukdomsfallet. Sjuklönen skall dock avse sådana för­måner frän och med den dag då sjukdomsfallet inträffade, om arbets­tagaren varit förhindrad att göra anmälan och sådan gjorts omedelbart efter det att hindret upphört.

Arbetsgivaren är skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under tid från och med den sjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstaga­ren styrker nedsättningen av ar­betsförmågan under denna tid genom intyg av läkare eller tand­läkare. Intyget behöver inte inne­hålla närmare uppgift om vilken sjukdom arbetstagaren lider av. Om sjuklön utges för mistade förmåner under tid före anmälan skall den första ersättningsdagen anses som sjukanmälningsdag.

Arbetsgivaren är skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under tid från och med den sjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstaga­ren styrker nedsättningen av ar­betsförmågan under denna tid genom intyg av läkare eller tand­läkare. Intyget behöver inte inne­hålla närmare uppgift om vilken sjukdora arbetstagaren lider av. Öra sjuklön utges för mistade förmåner under tid före anmälan skall den första ersättningsdagen eller den tidigare dag för vilken sjuklön inte utges enligt 6 § första stycket 1 anses som sjukanmäl­ningsdag.

Finns det ett beslut enligt 10 § är arbetsgivaren inte skyldig att utge sjuklön om arbetstagaren inte iakttar vad som har ålagts honom i be­slutet.

15 §

Om ett beslut enligt 13 § gäller för arbetsgivaren utgör arbetstaga­rens sjuklön, med avvikelse från vad som föreskrivs i 6 § första stycket 1, 90 procent av den lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren gått miste om

Om ett beslut enligt 13 § gäller för arbetsgivaren, utgör arbets­tagarens sjuklön, med avvikelse från vad som föreskrivs i 6 § första stycket I och 2, 90 procent av den lön och andra anställnings­förmåner som arbetstagaren  gått

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

till följd av nedsättningen i arbets- miste om till följd av nedsättning-

förmågan under sjuklöneperioden en i arbetsförmågan under sjuk-

enligt 7 §.

löneperioden enligt 7 §.

Föreskriften i 6 § andra stycket skall tillämpas även i fråga om sjuklön enligt denna paragraf.

Prop. 1992/93:31

17 §'

En arbetsgivare vars saraman-lagda lönekostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän för­säkring kan försäkra sig hos den allmänna försäkringskassan för kostnader för sjuklön enligt denna lag. Vid beräkningen av de sam­manlagda lönekostnaderaa bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter och skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa för­värvsinkomster.

En arbetsgivare vars samman­lagda lönekostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän för­säkring kan försäkra sig hos den allmänna försäkringskassan för kostnader för sjuklön enligt denna lag. Vid beräkningen av de sam­manlagda lönekostnaderaa bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter och lagen (1982:423) om allmän löne­avgift samt skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster.

Regeringen föreskriver närmare villkor för försäkringen.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla i fråga om sjuklön som avser tid före den dagen.

' Senaste lydelse 1991:1988,

2 Förslag till

Prop. 1992/93:31

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1, 4, 4 b, 7, 7 b, 8, 9 a, 10 - 10 c och 16 §§, 4 kap. 6 och 14 §§, 6 kap. 1, 2 och 4 §§, 7 kap. 1, 2, 3 a och 4 §§, 8 kap. 6 och 7 §§, 11 kap. 6 §, 12 kap. 1 och 4 §§, 13 kap. 1 §, 21 kap. 1 § samt 22 kap. 8 § lagen (1962:381) om allmän försäk­ring' samt punkten 11 av ikraftträdande- och övergångsbestänMnelsema till lagen (1988:881) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

Hos allmän försäkringskassa inskriven försäkrad äger enligt vad nedan sägs rätt till sjukpenning, om hans sjukpenninggrandande inkomst upp­går till minst sextusen kronor.

Villkoret om inskrivning hos försäkringskassan för rätt till sjukpenning anses uppfyllt om det har berott på åldersregeln i 1 kap. 4 § att villkoret inte har kunnat uppfyllas.

Rätt till sjukpenning enligt detta kapitel föreligger inte på grandval av anställningsförmåner för tid som ingår i en sjuklöneperiod, under vilken den försäkrades arbetsgivare har att svara för sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön.

Uppkommer för den försäkrade rätt till sjukpenning enligt kapitlet i omedelbar anslutning till utgång­en av en sjuklöneperiod, skall sjukperioden enligt denna lag anses omfatta också sjuklöneperio­den. Bestämmelserna i 4 § första stycket 1 och 10 - 10 b §§ tilläm­pas inte i sådant fall i fråga om sjukpenning som grundas på in­koinst av anställningen. Undan­taget beträffande 10, 10 a  första och fr ärde - sjunde styckena och 10 b  gäller dock inte för en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket 1 eller sjätte stycket.

Om inte annat följer av 10 -       För dagar i en sjukperiod gäller, 10 b § utgör hel sjukpenning för     om   inte  annat följer  av   10  -dag följande andel av den fastställ-      10 b §§, da sjukpenninggrundande inkomst­en, delad med 365, nämligen

1.  65 procent för de första tre        1. att sjukpenning inte utges för dagarna med sjukpenning i varje     den första dagen, sjukperiod,   dock  med   undantag som anges i 4 b ,

' Lagen omtryckt 1982:120, - Senaste lydelse 1991:1977,  Senaste lydelse 1991:1639.

Föreslagen lydelse

2.   att hel sjukpenningför de två

 följande dagarna utgör för dag

65 procent av den fastställda sjuk­penninggrundande inkomsten, delad med 365,

3.

att hel sjukpenning för tid därefter till och med den trehun-drasextiofemte dagen utgör för dag 80 procent av den fastställda sjuk­penninggrundande inkomsten, delad med 365, och

4.

att hel sjukpenning för tid därefter utgör för dag 70 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365. Sjuk­penningen avrandas till närmaste hela krontal.

Om den försäkrade av arbets­givaren erhåller lön under sjuk­dom för samma tid som sjukpen­ningen avser, skall sjukpenning som utges minskas med det belopp som lönen under sjukdom över­stiger 10 procent av vad den för­säkrade skulle ha fått i lön om han varit i arbete. Till den del lönen under sjukdom utges i förhållande till lön i arbete som för år räknat överstiger den högsta sjukpenning­grandande inkomst som kan be­räknas enligt 2 § skall minskning dock endast ske med belopp som överstiger 75 procent av lönen i arbete när sjukpeiming utges med den procentandel som anges i första stycket 2, 90 procent av lönen i arbete när sjukpenning utges med den procentandel som anges i första stycket 3 och 80 procent av lönen i arbete när sjukpenning utges med den pro­centandel som anges i första stycket 4.

Nuvarande lydelse

2. 80 procent för tid därefter till och med den nittionde dagen i sjukperioden,

3. 90 procent för tid därefter. Sjukpenningen avrandas till när­maste hela krontal.

Om den försäkrade av arbets­givaren erhåller lön under sjuk­dom för samma tid som sjukpen­ningen avser, skall sjukpenning som utges med den procentandel som anges iförsta stycket 1 eller 2 minskas med det belopp som lönen under sjukdom överstiger 10 procent av vad den försäkrade skulle ha fått i lön om han varit i arbete, och sjukpenning som utges med den procentandel som anges i första stycket 3 minskas med hela lönen under sjukdom. Till den del lönen under sjukdom utges i för­hållande till lön i arbete som för år räknat överstiger den högsta sjukpenninggmndande inkomst som kan beräknas enligt 2 § skall minskning dock endast ske med belopp som överstiger 75 procent av lönen i arbete när sjukpeiming utges med den procentandel som anges i första stycket / och 90 procent av lönen i arbete när sjukpenning utges med den pro­centandel som anges i första stycket 2 eller 3.

Vid tillämpning av bestämmelseraa i andra stycket skall ersättning som utges på gmnd av förmån av fri grappsjukförsäkring som åtnjuts enligt grander som fastställs i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudor­ganisationer anses som lön under sjukdom från arbetsgivare.

Om denförsäkrade gått miste om sjukpenning till följd av bestäm­melserna i första stycket 1 eller 10 a % första stycket 1 för sam-

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

manlagt tio dagar under de senaste tolv månaderna utges sjukpenning för dag som avses i första stycket 1 med 65 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365.

Det belopp varmed minskning skall göras avrundas till närmast lägre hela krontal. Avräkning skall i första hand göras vid utbetalning av sjukpeiming som avser samma tid som den lön under sjukdom som för­anlett minskningen men får också göras vid närmast följande utbetalning av sjukpenning.

4b r

Den allraänna försäkringskassan

Den allraänna försäkringskassan

kan efter skriftlig ansökan av den

kan efter skriftlig ansökan av den

försäkrade besluta att hel sjukpen-

försäkrade besluta att hel sjukpen­

ning för dag skall utges med

ning för dag skall utges raed

80 procent av den försäkrades

80 procent av den försäkrades

sjukpenninggmndande inkomst

sjukpenninggrandande inkomst

delad med 365 eller, vid sjukpen-

delad raed 365 eller, vid sjukpen­

ningberäkning enligt 10 a §, med

ningberäkning enligt 10 a §, med

motsvarande arbetstidsfaktor, även

motsvarande arbetstidsfaktor, även

för de tre första dagarna med

för dag som avses i 4 § första

sjukpenning i varje sjukperiod. Ett

stycket 1 och 2 och 10 a  första

sådant beslut får meddelas endast

stycket 1 och 2. Ett sådant beslut

om den försäkrade lider av sjuk-

får meddelas endast om den för­

dom som kan antas medföra ett

säkrade lider av sjukdom som kan

större antal sjukperioder med rätt

antas medföra ett större antal

till sjukpenning under en tolv-

sjukperioder med rätt till sjukpen-

månadersperiod.

ning under en tolvmånadersperiod.

Ett beslut enligt första stycket gäller från och med den kalendermånad då ansökan gjordes hos försäkringskassan, om inte annat sägs i beslutet. Beslutet skall gälla för viss tid sora anges i beslutet eller, om det finns särskilda skäl, tills vidare. Beslutet skall upphävas om villkoret enligt första sfycket andra meningen inte längre är uppfyllt.

En försäkrad som har gjort ansökan enligt första stycket är skyldig att genomgå undersökning av läkare eller tandläkare och att ge in utlåtande över undersökningen, om försäkringskassan finner att det behövs för ärendets bedömning. För den försäkrades utgifter för undersökningen och för utlåtande över undersökningen lämnas ersättning i enlighet med vad regeringen förordnar.

7 §5 

Sjukpenning utges vid sjukdom sora sätter ned den försäkrades arbets­förmåga med minst en fjärdedel. Med sjukdom jämställs ett fillstånd av nedsatt arbetsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpenning utgetts och som fortfarande kvarstår efter det att sjukdomen upphört.

Saknar den försäkrade arbetsför- Saknar den försäkrade arbetsför­måga utges hel sjukpeiming. Om måga utges hel sjukpenning. Om arbetsmågan inte saknas helt men      arbetsmågan inte saknas helt men

Senaste lydelse 1990:1516, Senaste lydelse 1991:1040,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

är nedsatt med minst tre ffårds-

är nedsatt med minst tre fjärde­

delar iitges tre Qärdedels sjukpen-

delar utges tre fjärdedels sjukpen­

ning. Är arbetsförmågan nedsatt i

ning. Är arbetsförmågan nedsatt i

mindre grad men med minst hälft-

raindre grad men med minst hälft­

en utges halv sjukpeiming. I annat

en utges halv sjukpeiming. I annat

fall utges en fjärdedels sjukpen-

fall utges en fjärdedels sjukpen­

ning. En frärdedels sjukpenning får

ning.

dock under samma sjukperiod

utges för högst 365 dagar.

Försäkringskassan får när det finns skäl till det kräva att läkarinfyg ges in för att styrka nedsättning av arbetsförmågan.

När en sjukperiod har pågått fyra veckor skall den försäkrade ge in ett läkaratlåtande till försäkringskassan, om kassan begär det. Ett sådant läkaratlåtande skall innehålla uppgift om behovet av rehabilitering, på­gående och planerad behandling eller rehabiliteringsåtgärd samt, om möjligt, beräknad återstående sjukdomstid med nedsatt arbetsförmåga.

För utgifter för läkarandersökning och utlåtande sora föranleds av en begäran enligt Qärde sfycket lämnas ersättning i enighet med vad rege­ringen eller, efter regeringens bemyndigande. Riksförsäkringsverket föreskriver.

7b r

Sjukpenning enligt 7 § utges även när den försäkrade genomgår en medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som syftar till att förebygga sjukdom eller att förkorta sjukdomstid eller att helt eller del­vis förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmågan. Som villkor gäller att behandlingen eller rehabiliteringen har ordinerats av läkare och ingår i en av försäkringskassan godkänd plan.

Arbetsförmågan skall anses nedsatt i den mån den försäkrade på grand av behandlingen eller rehabiliteringen är förhindrad att förvärvsarbeta.

Sjukpenning enligt denna para­graf utges med 80 procent av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst delad med 365 eller, vid sjukpenningberäkning enligt 10 a §, med motsvarande arbetstidsfaktor även för dag som avses i 4 § första stycket 1 och 2 och 10 a § första stycket 1 och 2.

Vid bedömningen av ora arbetsförraågan är fullständigt nedsatt skall, om sjukdomen kan antas vara kortvarig, särskilt beaktas om den försäk­rade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller där­med jämförligt arbete. Om den försäkrade på gmnd av sjukdomen be­höver avstå från förvärvsarbete under minst en fjärdedel av sin normala arbetstid en viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsvarande mån den dagen. Vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpeiming för tid under vilken han annars skulle ha uppburit föräldra­penning, skall arbetsförmågan anses nedsatt endast i den utsträckning som den försäkrades förmåga att vårda bamet är nedsatt på grand av sjukdomen.

* Senaste lydelse 1991:1976. ' Senaste lydelse 1992:275,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

Om sjukdomen kan antas bli långvarig eller den försäkrade bedöms inte kunna återgå till sitt arbete, skall försäkringskassan undersöka om den försäkrade efter sådan åtgärd, som avses i 7 b § eller 22 kap. 7 §, kan försörja sig själv genom förvärvsarbete om arbetsförhållandena ändras eller om annat lämpligt arbete erhålls. Därvid skall beaktas vad som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till sjukdomen, hans utbildning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra sådana oraständigheter.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevande­pension enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig in­komst genom arbete som ligger till grand för utgående pension.

Som sjukperiod anses fid, under vilken en försäkrad i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 7 § eller har rätt till sjukperming enligt 7 b § eller rehabiliterings­penning enligt 22 kap. 7 §.

Sjukperiod omfattar sjuklöne­period enligt lagen (1991:1047)om sjuklön enligt vad som sägs i 1 §.

Som sjukperiod anses fid, under vilken en försäkrad i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 7 § eller har rätt till sjukpenning enligt 7 b § eller rehabiliterings-penning enligt 22 kap. 7 §. Upp­kommer för denförsäkrade rätt till sjukpenning enligt kapitlet i ome­delbar anslutning till en sjuklöne­period enligt lagen (1991:1047) om sjuklön, skall sjukperioden enligt denna lag anses omfatta också sjuklöneperioden.

Om en sjukperiod börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall bestäm­melserna i 4 och 10 a §§ tillämpas som om den senare sjukperioden utgör en fortsättning på den tidigare sjukperioden.

9 a §«

En kvinna som önskar erhålla havandeskapspenning skall göra ansökan därom. Den allmänna försäkringskassan får påfordra att kvinnan till stöd för sin rätt till havandeskapspenning inger utlåtande av sin arbetsgivare samt läkaratlåtande.

I beslutet om havandeskapspenning skall anges under vilken tid ersätt­ning kan utges.

Vad i lag eller annan författning föreskrivs om sjukpenning gäller i fråga om havandeskapspenning med undantag av bestämmelseraa om ersättning för meratgifter i 7 a § och om karenstid i 11 §. Havandeskapspenning utges inte i den mån kvinnan för samma tid

Vad i lag eller annan författning föreskrivs om sjukpenning gäller i fråga om havandeskapspenning med undantag av bestämmelseraa om ersättning för meratgifter i 7 a § och om karensfid i 11 §. Vidare skall havandeskapspenning­en, med avvikelse från vad som

Senaste lydelse 1991:1048,

10

Nuvarande lydelse

uppbär sjukpenning eller sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön.

Föreslagen lydelse

anges i 4 § första stycket och 70 a §, utges med 65 procent även för den första dagen. Havande­skapspenning utges inte i den mån kvinnan för samma tid uppbär sjukperming eller sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön.

Prop. 1992/93:31

10 §'

För de första 14 dagama i sjuk­perioden utges sjukpenning som svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av anställning endast under föratsättning att den försäk­rade skulle ha utfört förvärvsar­bete om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket 1 eller sjätte stycket skall vad som har sagts nu gälla även för tid efter de första 14 dagama av sjukperioden. För sjukpenningen skall 10 a och 10 b §§ tillämpas.

För den dag då anmälan om sjukdomsfallet gjordes hos den allmännaförsäkringskassan och de följande 13 dagama i sjukperioden utges sjukpenning som svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av anställning endast under fömtsätt­ning att den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket 1 eller sjätte stycket skall vad som har sagts nu gälla även för tid efter de första 14 dagama av sjukperioden. Vid beräkningen av sjukpenning skall 10 a och 10 b §§ tillämpas.

Om sjukpenning utges för tid före anmälan skall den första ersätt­ningsdagen anses som sjukanmäl­ningsdag.

Med tid för förvärvsarbete enligt första stycket jämställs

1.   ledighet för semester, dock inte om den försäkrade uppbär

semesterlön enligt semesterlagen (1977:480) och, enligt 15 § sanmia lag,

kan begära att dag då han är oförmögen till arbete på grand av sjukdom

inte räknas som semesterdag,

2.

ledighet under studietid för vilken oavkortade löneförmåner utges,

3.

ledighet under tid då den försäkrade genomgår sådan utbildning eller undervisning som anges i 5 § tredje stycket 2 eller uppbär korttids­studiestöd enligt studiestödslagen (1973:349), och

4.

ledighet för ferier eller för motsvarande uppehåll för lärare som är anställda inom utbildningsväsendet.

10

Om den försäkrades sjukperming i fall som avses i 10 § svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av enbart anställning beräknas be­loppet av hel sjukpenning för dag enligt vad som följer av denna paragraf. Skall sjukpenning utges

' Senasie lydelse 1991:1048, Senaste lydelse 1990:1516

Om den försäkrades sjukpenning i fall som avses i 10 § svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av enbart anställning, gäller för dagar i sjukperioden som den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inte hade varit sjuk

11

Nuvarande lydelse

för mer än tre dagar görs skilda beräkningar för var och en av de perioder som avses i tredje -femte styckena. Av 4 b % framgår att den ifrärde stycket angivna procentsat­sen i vissa fall skall gälla även när sjukpenning beräknas för de tre första dagarna. Vid sådan beräk­ning skall tid som avses i tredje ochfrärde styckena anses som en period.

Skall sjukpenning utges för endast en dag skall till grand för beräkningen läggas det tal som erhålls när 65 procent av den sjukpenninggrandande inkomsten delas med årsarbetstiden. Talet avrandas till närmaste hela kron­tal. Det multipliceras därefter raed antalet tinunar av ordinarie arbets­tid eller däremot svarande normal arbetstid. Produkten utgör hel sjukpenning för dagen.

Skall sjukpenning utges för mer än en dag skall, vid beräkning av sjukpenning för de första tre dagarna, det tal som erhållits enligt andra stycket andra mening­en multipliceras med det samman­lagda antalet timmar av ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid som belöper på dagaraa. Det tal som därvid er­hålls delas med antalet dagar med sjukpenning. Kvoten utgör be­loppet av hel sjukpenning för dag. Skall sjukpenning utges efter olika grader av nedsatt arbetsförmåga sammanläggs dock de timmar som avser samma grad för sig. Sjuk­penning beräknas för varje sådan period för sig.

Skall sjukpenning utges för mer än tre dagar skall till grund för beräkningen av sjukpenning för den frärde dagen och därefter följande dagar till och med den nittionde dagen i sjukperioden läggas det tal som erhålls när 80 procent av den sjukpenning­grundande inkomsten delas med

Föreslagen lydelse

1.

att sjukpenning inte utges för den första dagen,

2.

att hel sjukpenningför de två följande dagama utgör 65 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten och beräknas enligt andra och tredje styckena, och

3.   att hel sjukpenning för tid

därefter utgör 80 procent av den

sjukpenninggrundande inkomsten

och beräknas enligt andra och

tredje styckena.

skall sjukpenning utges för endast en dag skall till grand för beräkningen läggas det tal som erhålls när angiven procentandel av den sjukpenninggrandande inkorasten delas med årsarbets­tiden. Talet avrandas till närmaste hela krontal. Det multipliceras därefter raed antalet timmar av ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid. Pro­dukten utgör hel sjukpenning för dagen.

Skall sjukpenning utges för mer än en dag med samma procentan­del skall, vid beräkning av sjuk­penning för dessa dagar, det tal som erhållits enligt andra stycket andra meningen multipliceras med det sammanlagda antalet timmar av ordinarie arbetstid eller däre­mot svarande normal arbetstid sora belöper på dagaraa. Det tal sora därvid erhålls delas med antalet dagar med sjukpenning. Kvoten utgör beloppet av hel sjukpenning för dag. Skall sjuk­penning utges efter olika grader av nedsatt arbetsförmåga samman­läggs dock de timmar som avser samma grad för sig. Sjukpenning beräknas för varje sådan period för sig.

Prop. 1992/93:31

12

Nuvarande lydelse

årsarbetstiden. Talet avrundas till närmaste hela krontal. Om sjuk­penning inte skall utges för mer än fyra dagar tillämpas andra stycket tredje och frärde meningarna i fråga om sjukpenning för den frärde dagen. Skall sjukpenning utges för mer än fyra dagar tilläm­pas i stället tredje stycket på mot­svarande sätt beträffande sjukpen­ning som beräknas för den frärde dagen och därefter följande dagar.

Skall sjukpenning utges för tid efter den nittionde dagen i sjuk­perioden skall till grund för beräk­ningen av sjukpenning för den nittioförsta dagen och därefter följande dagar läggas det tal som erhålls när 90 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten delas med årsarbetstiden. Talet avrundas till närmaste hela kron­tal. Om sjukpenning inte skall utges för mer än nittioen dagar tillämpas andra stycket tredje och frärde meningarna i fråga om sjukpenning för den nittioförsta dagen. Skall sjukpenning utges för mer än nittioen dagar tillämpas i stället tredje stycket på motsvaran­de sätt beträffande sjukpenning som beräknas för den nittioförsta dagen och därefter följande dagar.

Om antalet timmar eller det sammanlagda antalet timmar enligt andra -femte styckena inte uppgår till ett helt timtal skall avrandning ske till närmaste hela timtal, var­vid halv timme avmndas uppåt. Sjukpenning avrandas till när­maste hela krontal.

Föreslagen lydelse

Om antalet timmar eller det sammanlagda antalet timmar enligt andra och tredje styckena inte uppgår till ett helt timtal skall avrandning ske till närmaste hela fimtal, varvid halv timme avran­das uppåt. Sjukpenning avrandas fill närmaste hela krontal.

Om denförsäkrade gått miste om sjukpenning till följd av bestäm­melserna i första stycket 1 eller 4 § första stycket 1 för samman­lagt tio dagar under de senaste tolv månaderna, utges sjukpenning för dag som avses i första stycket 1 med 65 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten och beräknas enligt andra och tredje styckena.

Prop. 1992/93:31

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande. Riksförsäkrings­verket får meddela föreskrifter om schablonberäkning av ordinarie ar­betstid och däremot svarande normal arbetstid.

10 b §"

Om den försäkrades sjukpenning

Om den försäkrades sjukperming

i fall som avses i 10 § svarar mot

i fall som avses i 10 § svarar mot

sjukpenninggrandande inkomst av

sjukpenninggrandande inkomst av

såväl anställning som annat för-

såväl anställning som annat för­

värvsarbete beräknas beloppet av

värvsarbete beräknas beloppet av

hel sjukpenning för dag enligt

hel sjukpenning för dag enligt

följande. Den del av sjukpenning-

följande. Den del av sjukpenning­

en som svarar mot inkomst av

en som svarar mot inkomst av

anställning beräknas enligt 10 a §

anställning beräknas enligt 10 a §

första - sjätte styckena. Den del

första - frärde styckena. Den del

som svarar mot inkomst av annat

som svarar mot inkomst av armat

förvärvsarbete beräknas enligt 4 §

förvärvsarbete beräknas enligt 4 §

första stycket.

första stycket.

10 c §'-Utan hinder av föreskrifteraa i  10 - 10 b §§ beräknas sjukpenning enligt 4 § första stycket när den försäkrade

1.

är helt eller delvis arbetslös och anmäld som arbetssökande på ar­betsförmedling samt är beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den fastställda sjukpenninggrandande inkomsten,

2.

skall uppbära sjukpenning för tid då annars havandeskapspenning, föräldrapenning eller rehabiliteringspenning skulle ha uppburits, eller

3.

är inskriven vid arbetsmarknadsinstitut eller efter förmedling av en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning.

Vid beräkning av sjukpenning på en sjukpenninggrandande inkomst som omfattar ersättning för sådan vård som avses i 12 § skall sjukpen­ning som svarar mot denna ersättning beräknas enligt 4 § första stycket.

Vid beräkning av sjukpenning i fall som avses i första stycket 2 skall med dagar med sjukpenning enligt 4 § första stycket 1 jäm­ställas dagar med rehabiliterings-penning.

16 §"

Om en arbetstagare har rätt till lön under sjukdom enligt statliga, kom­munala eller landstingskommunala bestämmelser, kan regeringen före­skriva undantag helt eller delvis från bestämmelseraa om rätt till sjuk­penning.

1 den mån sådant undantag inte har föreskrivits får arbetsgivaren i den ordning regeringen bestämmer uppbära arbetstagarens sjukpenning till den del den inte överstiger den utbetalda lönen.

En överenskommelse, som innebär att en arbetsgivare som har utgivit lön till en arbetstagare under sjukdom har rätt att uppbära dennes sjuk­perming, är bindande för försäkringskassan om den har form av kollek-

" Senaste lydelse 1990:1516, '- Sena,ste lydelse 1991:1974, " Senaste lydelse 1990,1516.

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

tivavtal och på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av en organisa­tion som är att anse som huvudorganisation. Ett sådant kollekfivavtal får en arbetsgivare som är bunden av avtalet efter överenskommelse åbe­ropa även i fråga om arbetstagare som inte omfattas av avtalet men sysselsätts i arbete som avses i det. Regeringen får meddela föreskrifter om sjukpermingberäkning och handläggning av sjukfall för arbetstagare hos staten som omfattas av sådant avtal.

Regeringen får även meddela föreskrifter om sjukpenningberäkning för arbetstagare med statligt reglerad anställning som är anställda hos en arman arbetsgivare än staten och som omfattas av sådant kollektivavtal som anges i tredje stycket.

Har en försäkrad drabbats av sjukdom utom riket och därvid erhållit underhåll genom utrikesförvaltningens försorg får förvaltningen i den ordning regeringen bestämmer från försäkringskassan erhålla den försäk­rades sjukperming, i den mån den inte överstiger vad som har utgivits i underhåll.

Sjukperming som betalas ut

Sjukperming som betalas ut

enligt denna paragraf till en ar-

enligt derma paragraf till en ar­

betsgivare skall minskas med lön

betsgivare skall minskas med lön

under sjukdom som arbetsgivaren

under sjukdom som arbetsgivaren

utger till arbetstagaren för samma

utger till arbetstagaren för samma

tid som sjukpenningen avser, dock

tid som sjukpenningen avser, dock

endast med den del av lönen un-

endast med den del av lönen un­

der sjukdom som överstiger lönen

der sjukdom som överstiger lönen

i arbetet med 75 procent när sjuk-

i arbetet med 75 procent när sjuk­

penning utges med den procentan-

penning utges med den procentan­

del som anges i 4 § första

del som anges i 4 § första

stycket 1 och med 90 procent när

stycket 2, med 90 procent när

sjukpenning utges med den pro-

sjukpeiming utges med den pro­

centandel som anges i 4 § första

centandel som anges i 4 § första

stycket 2 eller 3. Härvid har be-

stycket 3 och med 80procent när

stämmelsema i 4 § femte och

sjukpenning utges med den pro-

sjätte styckena motsvarande

centandel som anges i 4 § första

tillämpning.

stycket 4. Härvid har bestämmel­

sema i 4 § tredje och femte styckena

motsvarande tillämpning.

4 kap. 6§'

Hel föräldrapenning utgör lägst 60 kronor om dagen (garantinivå).

Föräldraperming för de första 180 dagama utges med belopp mot­svarande föräldems sjukperming, beräknad enligt femte stycket, om föräldem under minst 240 dagar i följd före bamets födelse eller den beräknade tidpunkten härför har varit försäkrad för en sjukpenning över garantinivån.

Utöver vad som anges i andra stycket utges föräldrapenning för varje bam för 180 dagar med belopp motsvarande föräldems sjukpenning, beräknad enligt femte stycket, och 90 dagar med belopp enligt garanti­nivån.

Vid flerbamsbörd utges föräldraperming enligt 3 § andra stycket för 90 dagar med belopp motsvarande föräldems sjukperming, beräknad enligt femte stycket, och 90 dagar med belopp enligt garantinivån.

'''Senaste lydelse 1991:470,

Nuvarande lydelse

När föräldraperming enligt andra - fjärde styckena skall utges med belopp motsvarande föräldems sjukpenning, skall beräkningen ske enligt 3 kap. med undantag av 5 § fjärde - sjätte styckena samt 10 a och 10 b §§. Därvid skall dock föräldraperming för dag beräknas efter 90 procent av den fastställda sjukpenninggrandande irikomsten, delad med 365.

Föreslagen lydelse

När föräldrapenning enligt andra - fjärde styckena skall utges med belopp motsvarande förälderas sjukpenning, skall beräkningen ske enligt 3 kap. med undantag av 5 § fjärde - sjätte styckena samt 10 a och 10 b §§. Därvid skall dock föräldrapenning för dag beräknas efter 90 procent av den fastställda sjukpenninggrandande inkomsten, delad med 365, och även utges för den första dagen.

Utan hinder av vad som föreskrivs i andra - Qärde styckena skall, om förälderas sjukpenninggrandande inkomst har sänkts enligt 3 kap. 5 § tredje stycket 5, föräldrapenningen till dess bamet fyller två år beräknas lägst på grandval av den sjukpenninggrandande inkomst som gällde irman sänkningen skedde eller den högre inkomst som löneutvecklingen inora yrkesområdet därefter föranleder, om föräldem avstår från för­värvsarbete för vård av bara. Är kvinnan gravid på nytt vid utgången av derma tid och beräknas bamets födelse ske inom sex månader eller föds bamet inom nämnda tid, skall hennes föräldrapeiming även fortsättnings­vis beräknas på motsvarande sätt.

14 §' Hel tillfällig föräldrapenning utges till en förälder som avstår från förvärvsarbete. Halv eller fjärdedels tillfällig föräldrapenning utges till en förälder som arbetar högst hälften respektive högst tre fjärdedelar av den tid han skulle ha arbetat om han inte vårdat bamet. Bestärrunelsema i 7 § andra stycket gäller i tillämpliga delar även i fråga om tillfällig föräldraperming.

Om inte annat följer av tredje eller fjärde stycket eller 14 a § skall till grand för beräkningen av beloppet för hel tillfällig föräldra­penning för dag läggas det tal som erhålls när 80 eller, efter det att förmånen utgetts för 14 dagar för samma bam under ett år, 90 pro­cent av den sjukpenninggrandande inkomsten av anställning delas med årsarbetstiden. Vid beräk­ningen tillämpas 3 kap. 10 a § andra - frärde styckena på mot­svarande sätt för den tid som förmånen avser.

Skall tillfällig föräldrapenning utges på grandval av inkomst av annat förvärvsarbete beräknas hel förmån för dag efter 80 eller, efter det att förmånen utgetts för 14 dagar för samma bara under ett år, 90 procent av den fastställda sjukpenninggrandande inkomsten, delad med 365. Beloppet avrandas till närmaste hela krontal.

'Senaste lydelse 1990:1516,

Om inte annat följer av tredje eller fjärde stycket eller 14 a § skall till gmnd för beräkningen av beloppet för hel tillfällig föräldra­perming för dag läggas det tal som erhålls när 80 eller, efter det att förmånen utgetts för 14 dagar för samma bam under ett år, 90 pro­cent av den sjukpenninggrandande inkomsten av anställning delas med årsarbetstiden. Vid beräk­ningen tillämpas 3 kap. 10 a § på motsvarande sätt för den tid som förmånen avser.

Prop. 1992/93:31

16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

Skall tillfällig föräldraperming utges på gmndval av sjukpenninggmn­dande inkomst av såväl anställning som annat förvärvsarbete beräknas den del av förmånen som svarar mot inkoinst av anställning enligt andra stycket medan den del av förmånen som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete beräknas enligt tredje stycket.

6 kap.

Rätt till folkpension i form av ålderspension tillkommer försäkrad från och med den månad, vamnder han fyller sextiofem år.

Uttag av ålderspension må be- Uttag av ålderspension får be­

gränsas till att avse hälften eller gränsas till att avse tre frärde-

en fjärdedel av pensionen.

delar, hälften eller en fjärdedel av

pensionen.

På särskild framställning av försäkrad utgår ålderspension för tid före den månad, varander han fyller sextiofem år, dock tidigast från och med den månad, då han uppnår sextio års ålder. Pension enligt vad nu sagts må ej utgå till försäkrad, som äger komma i åtnjutande av tilläggspen­sion enligt 12 kap. 1 § tredje stycket, med mindre han tillika gör mot­svarande framställning enligt nämnda lagram.

2

§'' .

Ålderspension utgör, där ej

Ålderspension utgör, där ej

annat följer av vad i andra stycket

annat följer av vad i andra stycket

samt 3 och 4 §§ sägs, för år

samt 3 och 4 §§ sägs, för år

räknat nittiosex procent eller, för

räknat P6 procent eller, för gift

gift försäkrad vars make åtnjuter

försäkrad vars make åtnjuter folk­

folkpension i form av ålderspen-

pension i form av ålderspension

sion eller förtidspension eller äger

eller förtidspension eller äger rätt

rätt till pension enligt 1 § första

till pension enligt 1 § första

stycket, sjuttioåtta och en halv

stycket, 75,5 procent av basbe-

procent av basbeloppet. Åtnjuter

loppet. Åtnjuter maken enligt

maken enligt 7 kap. 2 § andra

7 kap. 2 § tre frärdedels, halv

eller tredje stycket två tredjedelar

eller en frärdedels förtidspension,

av hel förtidspension eller halv

utgår dock ålderspension med

förtidspension, utgår dock ålders-

82,9procent, 87,25procent res-

pension i förra fallet med åttiofyra

pektive 91,6 procent av basbe-

och en tredjedels och i senare

loppet,

fallet med åttiosju och en frärde­

dels procent av basbeloppet.

Börjar ålderspension utgå tidigare än från och med månad, varander den försäkrade fyller sextiofem år, skall pensionen minskas med fem tiondels procent för varje månad, som då pensionen börjar utgå återstår till ingången av den månad varander den försäkrade fyller sexfiofem år. Om pensionen börjar utgå senare än från och med sistnämnda månad, ökas pensionen med sju tiondels procent för varje månad, som då pen­sionen börjar utgå förflutit från ingången av den raånad varander den försäkrade uppnådde nämnda ålder; härvid må hänsyn dock ej tagas till tid efter ingången av den månad, under vilken den försäkrade fyllt sjut­tio år, och ej heller fill tid, då den försäkrade åtnjutit tilläggspension i form av ålderspension eller icke varit berätfigad till folkpension.

"* Senaste lydelse 1992:378, "Senaste lydelse 1990:743.

2 Riksdagen 1992/93. 1 samt. Nr 31

17

4

§

"

Nuvarande lydelse

Då uttag avser hälften eller en fjärdedel av ålderspensionen skall minskning eller ökning enligt 2 och 3 §§ gälla motsvarande del av pensionen.

Föreslagen lydelse

Då uttag avser tre frärdedelar, hälften eller en fjärdedel av ål­derspensionen skall minskning eller ökning enligt 2 och 3 §§ gälla motsvarande del av pensio­nen.

Prop. 1992/93:31

kap.

19

Rätt till folkpension i form av förtidspension liar försäkrad, som fyllt sexton år, för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grand av sjukdom eller annan nedsätt­ning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst en frärdedel och ned­sättningen kan anses varaktig.

1   

§

Rätt till folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fyllt sexton år, för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsätt­ning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med ininst hälften och nedsätt­ningen kan anses varaktig.

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätt till folkpension i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss tid; och skall i övrigt vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första stycket gälla beträffande sjukbidrag.

2f

Försäkrad, vars arbetsförmåga är nedsatt / sådan grad att intet eller endast en ringa del därav återstår, erhåller hel förtidspen­sion.

Är den försäkrades arbetsför­måga nedsatt i mindre grad men Ukväl med avsevärt mer än hälf­ten, utges rvå tredjedelar av hel förtidspension.

/ övriga fall utges halv förtids­pension.

Försäkrad, vars arbetsförmåga är helt nedsatt, erhåller hel för­tidspension.

Försäkrad, vars arbetsförmåga inte är helt nedsatt men är nedsatt ined minst tre frärdedelar, erhåller tre fjärdedels förtidspension.

Är den försäkrades arbetsför­måga nedsatt i mindre grad men med minst hälften, utges halv förtidspension.

/ övriga fall utges en ftärdedels förtidspension.

3 a §-' En   försäkrad   som  uppbär  hel        En   försäkrad   som  uppbär   hel ålderspension enligt denna lag har     ålderspension enligt denna lag har inte rätt till förtidspension. Om en      inte rätt till förtidspension. Om en

"* Senaste lydelse

1992:378.

'*" Senaste lydelse

1991:1041.

-"Senaste lydel.se

1990:156,

-' Senaste lydelse

1992:378,

18

Nuvarande lydelse

försäkrad uppbär partiell ålders­pension enligt denna lag har han inte rätt till hel förtidspension. Inte heller har en försäkrad som upp­bär halv ålderspension enligt denna lag rätt till två tredjedelar av hel förtidspension.

Föreslagen lydelse

försäkrad uppbär tre frärdedels, halv eller en frärdedels ålderspen­sion enligt denna lag, har han inte rätt till högre förtidspension än en frärdedel, halv respektive tre frär­dedelar av sådan pension.

Prop. 1992/93:31

4f

Hel förtidspension utgör, där ej annat följer av vad i andra stycket sägs, för år räknat 96procent eller, för gift försäkrad vars make åtnjuter folkpension i form av ålderspension eller förtidspension eller äger rätt till pension enligt 6 kap. 1 § första stycket, 75,5 pro­cent av basbeloppet. Åtnjuter båda makama förtidspension och är pensionen för endera eller båda sådan som i 2 § andra - fjärde styckena sägs, skall dock vid beräkning av pension hel förtids­pension utgöra, om tre fjärdedels förtidspension utgår till andra maken, 82,9procent, om halv förtidspension utgår till denne, 87,25procent och, om en frärde­dels förtidspension utgår till maken, 91,6 procent av basbeloppet.

Hel förtidspension utgör, där ej annat följer av vad i andra stycket sägs, för år räknat nittiosex eller, för gift försäkrad vars make åtnju­ter folkpension i form av ålders­pension eller förtidspension eller äger rätt till pension enligt 6 kap. 1 § första stycket, sjuttioåtta och en halv procent av basbeloppet. Åtnjuter båda makaraa förtidspen­sion och är pensionen för endera eller båda sådan som i 2 § andra eller tredje stycket sägs, skall dock vid beräkning av pension hel förtidspension utgöra, om två tredjedelar av hel förtidspension utgår till andra maken, åttiofyra och en tredjedels och, ora halv förtidspension utgår till denne, åttiosju och en fjärdedels procent av basbeloppet.

Om förtidspension utgår för tid efter det att ålderspension med stöd av 6 kap. 3 § upphört att utgå, skall förtidspensionen minskas med motsva­rande tillärapning av bestäraraelseraa i 6 kap. 3 och 4 §§.

8 kap.

Rätt till särskild efterlevandepen­sion har en efterlevande make som uppfyller villkoren för rätt till omställningspension enligt 4 §, om den efterlevandes möjlighet att bereda sig inkomst genom ett för honom lämpligt arbete är nedsatt med minst hälften alltsedan mak­ens död och nedsättningen beror på arbetsmarknadsmässiga skäl, nedsatt hälsa eller annan därmed jämförlig omständighet samt kan antas vara inte endast kortvarig.

Rätt till särskild efterlevandepen­sion har en efterlevande make som uppfyller villkoren för rätt till omställningspension enligt 4 §, om den efterlevandes möjlighet att bereda sig inkomst genom ett för honom lämpligt arbete är nedsatt med minst en frärdedel alltsedan makens död och nedsättningen beror på arbetsmarknadsmässiga skäl, nedsatt hälsa eller annan därmed jämförlig omständighet samt kan antas vara inte endast kortvarig.

Rätten till särskild efterlevandepension inträder vid den tidpunkt då rätten till omställningspension upphör.

 Senaste lydeLse 1983:960,  Senaste lydelse 1988:881,

19

7 f

Nuvarande lydelse

En efterlevande make, vars möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete är nedsatt i sådan grad att intet eller endast en ringa del därav återstår, erhåller hel särskild efterlevandepension. Är den efterlevandes möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete nedsatt i mindre grad men ändå med avsevärt mer än hälften, utges två tredjedelar av hel pension. I övriga fall utges halv pension.

Föreslagen lydelse

En efterlevande make, vars möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete är helt nedsatt, erhåller hel särskild efterlevande­pension. Är den efterlevandes möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete inte helt nedsatt men är nedsatt med minst tre frärde­delar, utges tre frärdedels pension. Är den efterlevandes möjUghet att bereda sig inkomst genom arbete nedsatt i mindre grad men med minst hälften, utges halvpension. I övriga fall utges en frärdedels pension.

Prop. 1992/93:31

11 kap. 6§

För varje år, för vilket pensionsgrandande inkomst fastställts för en försäkrad, skall pensionspoäng tillgodoräknas honom. I den mån den pensionsgrundande inkomsten härrör från inkomst av annat förvärvsar­bete får dock pensionspoäng tillgodoräknas den försäkrade endast om tilläggspensionsavgift för året till fullo erlagts inom föreskriven tid. Utan hinder av att sådan avgiftsbetalning inte skett skall pensionspoäng till­godoräknas den försäkrade för de båda år som närmast föregått det då pension vid bifall till ansökningen skulle börja utgå. Pensionspoäng skall vidare alltid tillgodoräknas för pensionsgrandande inkomst som härrör från inkomst som avses i 3 § första stycket d).

Pensionspoäng som i första stycket sägs är den pensionsgrandande inkomsten delad med det vid årets ingång gällande basbeloppet. Pen­sionspoäng beräknas med två decimaler, dock lägst till en hundradels poäng.

Har försäkrad under minst halva året åtnjutit halv eller två tredje­delar av hel förtidspension enligt 13 kap. 2 §, skall han, utöver pensionspoäng enligt första stycket tillgodoräknas, om han åtnjutit halv förtidspension, hälften och, om han åtnjutit två tredjedelar av hel förtidspension, rvå tredjedelar av det poängmedeltal som avses i andra stycket av nämnda paragraf. Vad nu sagts skall icke gälla om pensionen enligt 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring är samordnad med livränta. Är endast en del av pensionen samordnad med livräntan, beaktas

Har försäkrad under minst halva året åtnjutit en frärdedels, halv eller tre frärdedels förtidspension enligt 13 kap. 2 §, skall han, utöver pensionspoäng enligt första stycket tillgodoräknas, om han åtnjutit en frärdedels förtidspen­sion, en frärdedel, om han åtnjutit halv förfidspension, hälften och, om han åtnjutit tre frärdedels förtidspension, tre frärdedelar av det poängmedeltal som avses i andra stycket av nämnda paragraf. Vad nu sagts skall inte gälla om pensionen enligt 6 kap. I § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring är samordnad med livränta.

-"Senaste lydelse 1988:881, - Senaste lydelse 1984:867,

20

Nuvarande lydelse

dock så stor del av poängmedel­talet som svarar mot förhållandet mellan den del av pensionen, som icke är samordnad med livräntan, och pensionen.

Har försäkrad under olika tider av året åtnjutit hel förtidspension, två tredjedelar av hel förtidspen­sion eller halv förtidspension, skall vid tillämpning av tredje stycket den pension som utgått under den längsta tiden anses ha utgått under hela tiden. Har pen­sioneraa utgått under lika lång tid av året skall den för den försäkra­de gynnsammaste beräkningsgmn­den tillämpas.

Föreslagen lydelse

Är endast en del av pensionen samordnad med livräntan, beaktas dock så stor del av poängmedel­talet som svarar mot förhållandet mellan den del av pensionen, som inte är samordnad med livräntan, och pensionen.

Har försäkrad under olika tider av året åtnjutit hel, tre frärdedels, halv eller &n frärdedels förtidspen­sion, skall vid tillämpning av tredje stycket den pension som utgått under den längsta tiden anses ha utgått under hela tiden. Har pensionema utgått under lika lång tid av året skall den för den försäkrade gynnsammaste beräk­ningsgmnden tillämpas.

Prop. 1992/93:31

Oavsett bestämmelseraa i denna paragraf skall försäkrad för år, varan­der han åtnjutit förtidspension enligt 13 kap. 2 §, alltid tillgodoräknas lägst pensionspoäng motsvarande vad enligt nämnda paragraf skall anta­gas hava tillgodoräknats honom för samma år. Den pensionspoäng som tillgodoräknas får sammanlagt inte överstiga 6,50.

f-

12 ka 1

Rätt till tilläggspension i form av ålderspension tillkommer försäkrad från och med den månad, varander han fyller sextiofem år, under fömt­sättning att pensionspoäng tillgodoräknats honom för minst tre år.

Uttag av ålderspension må be­gränsas till att avse hälften eller en fjärdedel av pensionen.

Uttag av ålderspension får be­gränsas till att avse tre frärde­delar, hälften eller en fjärdedel av pensionen.

På särskild framställning av försäkrad utgår, under föratsättning som i första stycket sägs, ålderspension för tid före den månad, varander han fyller sextiofem år, dock tidigast från och med den månad, då han upp­når sextio års ålder. Pension enligt vad nu sagts må ej utgå till försäk­rad, som äger komma i åtnjutande av folkpension enligt 6 kap. 1 § tredje stycket, med mindre han tillika gör motsvarande framställning enligt nämnda lagram.

4f

Då uttag avser hälften eller en fjärdedel av ålderspensionen skall minskning eller ökning enligt 2 och 3 §§ gälla motsvarande del av pensionen.

Då uttag avser tre fjärdedelar, hälften eller en Qärdedel av ål­derspensionen skall minskning eller ökning enligt 2 och 3 §§ gälla motsvarande del av pensio­nen.

' Senaste lydelse 1992:378. 'Senaste lydelse 1992:378,

21

Nuvarande lydelse

13 1 Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad ne­dan sägs försäkrad för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grand av sjukdom eller annan nedsätt­ning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsätt­ningen kan anses varaktig samt den försäkrade skall tillgodoräk­nas pensionspoäng för tid före det år, varander pensionsfallet in­träffat.

Föreslagen lydelse kap.

Rätt till tilläggspension i förra av förtidspension har enligt vad ne­dan sägs försäkrad för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grand av sjukdom eller annan nedsätt­ning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst en frärdedel och ned­sättningen kan anses varaktig samt den försäkrade skall tillgodoräk­nas pensionspoäng för tid före det år, varander pensionsfallet in­träffat.

Prop. 1992/93:31

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätt till tilläggspen­sion i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss tid; och skall i övrigt vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första stycket gälla beträffande sjukbidrag.

Föreskrifterna i 7 kap. 2, 3 och 3 a §§ skall tillämpas även beträffande förtidspension enligt detta kapitel.

21 kap.

1 f

Den som är inskriven hos en allmän försäkringskassa, men inte är försäkrad för en sjukpenning som, beräknad enligt 3 kap. 4 § första stycket 3, uppgår till garantinivån enligt 4 kap. 6 §, skall kunna genom frivilliga avgifter försäkra sig för erhållande av sjukpeiming eller sjuk­penningtillägg.

Den som inte har rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för sjukpenning som uppgår till lägst 20 kronor och högst till garanti­nivån enligt 4 kap. 6 §. Den som har rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för sjukpenningtillägg, som tillsaramans med den sjukpenning som han är berättigad till enligt 3 kap. 4 § första stycket 3 uppgår till lägst 20 kronor och högst till garantinivån.

En frivillig försäkring påverkas inte av att den försäkrades sjukpenning enligt 3 kap., under där angivna fömtsättningar, beräknas med tillämp­ning av 5 § femte stycket eller 10 a eller 10 b § nämnda kapitel.

Försäkringen skall efter den försäkrades val gälla utan karens­tid eller med en karenstid av 3 eller 30 dagar.

Rätt till inträde i den frivilliga försäkringen eller förkortning av gällande karenstid enligt tredje stycket tillkommer endast den som är under 55 år.

;" Senaste lydelse 1991:104

Försäkringen skall efter den försäkrades val gälla med en karenstid av 3 eller 30 dagar eller utan sådan karenstid.

Senaste lydelse 1990:1516,

Rätt till inträde i den frivilliga försäkringen eller förkortning av gällande karenstid enligt ffärde stycket fillkommer endast den sora är under 55 år.

22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

Ersättning enligt denna paragraf utges inte för tid efter ingången av den månad då den försäkrade börjar uppbära hel förtids- eller ålderspen­sion.

22 kap.

8 §'°

Hel rehabiliteringspenning utgör Hel rehabiliteringspenning utgör

för dag den fastställda sjukpen- för dag 95 procent av den fast-

ninggrandande inkomsten, delad ställda sjukpenninggrundande

med 365. Rehabiliteringspenning- inkomsten, delad med 365. Reha-

en avrandas till närmaste hela biliteringspenningen avrandas till

krontal.

närmaste hela krontal.

11. 1 fall då rätt fill barafillägg

11. I fall då rätt fill baratillägg

föreligger för december 1989 föreligger för december 1989

gäller fortfarande äldre bestäm- gäller fortfarande äldre bestäm­

melser om denna förmån.

melser om denna förmån.  Dock

skall barntillägg som utges till sådan pension som anges i 6 kap. I § atidra stycket och 7 kap. 2 § andra frärde styckena utgöra motsvarande andel av barntillägg till hel pension.

1.

Derma lag träder i kraft såvitt avser 3 kap. 7 § den 1 januari 1993, såvitt avser övriga delar av 3 kap. samt 4 kap., 21 kap. och 22 kap. den 1 april 1993 och i övrigt den 1 juli 1993.

2.

Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla i fråga om sjukperming och pension som avser tid före ikraftträdandet.

3.

Vid tillämpning av de nya bestämmelseraa i 3 kap. 4 § första stycket 3 och 4 i fall då sjukperioden har påbörjats före den 1 juli 1992 bortses från tid före nämnda datum.

4.

För den som vid ikraftträdandet uppbär två tredjedelar av hel för­tidspension eller två tredjedelar av hel särskild efterlevandepension tillämpas de nya bestämmelsema i 7 kap. 2 och 4 §§ samt 8 kap. 7 § första gången vid omprövning som görs i anledning av en framställning av den försäkrade eller på annan grand.

5.

Äldre bestämmelser i 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § skall fortfarande gälla i fråga om pension som utges till gift försäkrad vars make uppbär två tredjedels pension.

6.

Om den försäkrade under! minst halva året uppburit två tredjedels förtidspension skall äldre bestämmelser i 11 kap. 6 § tillämpas vid till­godoräknande av pensionspoäng. Om den försäkrade under olika tider av året uppburit hel, tre fjärdedels, två tredjedels, halv eller en fjärde­dels förtidspension skall äldre bestämmelser i 11 kap. 6 § tillämpas om två tredjedels förtidspension utgått under den längsta tiden. Har pen­sioneraa utgått under lika lång fid av året skall de äldre bestämmelsema tillämpas om denna beräkningsgmnd är gynnsammast för den för­säkrade.

' Senaste lydelse 1991:1040,

23

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:392) om hustmtillägg och kommunalt bostadstdlägg till folkpension

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1962:392) om hustmtillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension' skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5f

Med årsinkomst avses i denna lag den inkomst, för år räknat, som någon kan antas komma att få under den närmaste tiden. Såsom inkomst räknas inte allmänt bam­bidrag, folkpension, filläggspen-sion enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring till den del pensionen föranlett minskning av pensionstillskott enligt 3 § lagen (1969:205) om pensionstillskott eller av baratillägg enligt 9 kap.

1 § sista stycket lagen om allmän

försäkring i detta lagrams lydelse

vid utgången av år 1989, livränta

som avses i 17 kap. 2 § nyss­

nämnda lag i vad den enligt

sainma lagram avdragits från

pension eller understöd som någon

på grand av släktskap eller

svågerlag kan vara föranledd att

utge. Som inkomst räknas inte

heller vuxenstudiebidrag enligt

studiestödslagen (1973:349) eller

lagen (1983:1030) om särskilt

vuxenstudiestöd för arbetslösa

eller utbildmngsbidrag vid arbets­

marknadsutbildning eller inkomst

av sådan privatbostadsfastighet

eller privatbostad som avses i 5 §

kommunalskattelagen (1928:370).

Som inkomst räknas inte ersätt­

ning som avses i lagen (1971:118)

om skattefrihet för ersättning till

neurosedynskadade. För den som

uppbär folkpension i form av

ålderspension skall som inkomst

inte räknas sådan intäkt av tjänst

som avses i 32 § 1 mom. a) kom­

munalskattelagen eller intäkt av

' Lagen omtryckt 1976:1014,

2          Senaste lydelse 1991:1994,

Med årsinkomst avses i denna lag den inkomst, för år räknat, som någon kan antas komma att få under den närmaste tiden. Såsom inkomst räknas inte allmänt bam­bidrag, folkpension, filläggspen-sion enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring till den del pensionen föranlett minskning av pensionsfillskott enligt 3 § lagen (1969:205) om pensionstillskott eller av bamtillägg enligt 9 kap. 1 § sista stycket lagen om allmän försäkring i detta lagraras lydelse vid utgången av år 1989, livränta som avses i 17 kap. 2 § nyss­nämnda lag i vad den enligt samma lagram avdragits från pension eller understöd sora någon på grand av släktskap eller svågerlag kan vara föranledd att utge. Sora inkomst räknas inte heller vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen (1973:349) eller lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa eller utbildmngsbidrag vid arbets­marknadsutbildning eller inkomst av sådan privatbostadsfastighet eller privatbostad som avses i 5 § kommunalskattelagen (1928:370). Som inkomst räknas inte ersätt­ning som avses i lagen (1971:118) om skattefrihet för ersättning till neurosedynskadade. För den som uppbär folkpension i form av ålderspension skall som inkomst inte räknas sådan intäkt av tjänst som avses i 32 § 1 mom. a) kom­munalskattelagen eller intäkt av

24

Nuvarande lydelse

aktiv näringsverksamhet som avses i 18 § samma lag. Vid in­komstberäkningen skall för den som uppbär folkpension i form av halv eller två tredjedelar av hel förtidspension bortses från ett belopp som motsvarar skillnaden mellan

a)

ett för den försäkrade beräk­nat belopp av hel förtidspension jämte däremot svarande pensions­tillskott, beloppet i förekommande fall beräknat med beaktande av bestämmelsema i 17 kap. 2 § lagen om allmän försäkring och

b)

den utgående förtidspensionen jämte pensionsfillskott.

Föreslagen lydelse

aktiv näringsverksamhet som avses i 18 § samma lag. Vid in­komstberäkningen skall för den som uppbär folkpension i form av partiell förtidspension bortses från ett belopp som motsvarar skillna­den mellan

a)

ett för den försäkrade beräk­nat belopp av hel förtidspension jämte däremot svarande pensions­tillskott, beloppet i förekommande fall beräknat med beaktande av bestämmelsema i 17 kap. 2 § lagen om allmän försäkring och

b)

den utgående förtidspensionen jämte pensionstillskott.

Vid uppskattning av förmögenhets avkastning skall denna höjas med tio procent av det belopp, varmed förmögenheten överstiger för den som är gift sextiotusen kronor, och för annan sjuttiofemtusen kronor. Vid beräkning av förmögenhet skall värdet av sådan privatbostadsfastighet eller privatbostad som avses i 5 § kommunalskattelagen inte beaktas.

Värdet av naturaförmåner skall uppskattas efter regler, som fastställas av regeringen.

I fråga om makar skall årsinkomsten för envar av dem beräknas utgöra hälften av deras sammanlagda årsinkomst och värdet av förmögenhet beräknas utgöra hälften av deras sammanlagda förmögenhet.

Årsinkomst avmndas för envar pensionsberättigad till närmast hela tiotal kronor.

Prop. 1992/93:31

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

25

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att 2 och 2 a §§ lagen (1969:205) om pensions­tillskott skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

'

Pensionstillskottet till ålderspension, omställningspension, särskild efterlevandepension eller änkepension är femtiofyra procent av det sär­skilda basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäk­ring, om inte annat följer av bestämmelsema i andra och tredje stycke­na eller i 2 b §.

För den som har börjat att ta ut sin ålderspension tidigare eller senare än den månad under vilken han fyller sextiofem år är pensionstillskottet det belopp som framkommer om det i första stycket angivna procenttalet minskas eller ökas i motsvarande mån som pensionen skall minskas eller ökas enligt 6 kap. lagen om allmän försäkring.

Pensionstillskottet till änkepen­sion, som enligt 8 kap. 4 § andra eller tredje stycket lagen om all­män försäkring i detta lagmms lydelse vid utgången av år 1989 betalas ut med minskat belopp, är det belopp som framkommer om det i första stycket angivna pro­centtalet minskas i motsvarande mån. Pensionstillskottet fill halv respektive en fjärdedels ålderspen­sion är hälften av respektive en Qärdedel av det pensionstillskott som angetts i första eller andra stycket. För den som har två tredjedelar av hel särskild efter­levandepension eller halv sådan pension eller har änkepension, som med tillämpning av punkt 6 i övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän för­säkring betalas ut med viss andel av en oreducerad sådan pension, är pensionstillskottet motsvarande andel av det pensionstillskott som angetts i första stycket.

Pensionstillskottet till änkepen­sion, som enligt 8 kap. 4 § andra eller tredje stycket lagen om all­män försäkring i detta lagmms lydelse vid utgången av år 1989 betalas ut med minskat belopp, är det belopp som framkotmner om det i första stycket angivna pro­centtalet minskas i motsvarande mån. Pensionsfillskottet till par­tiell ålderspension är motsvarande andel av det pensionstillskott som angetts i första eller andra stycket. För den som har partiell särskild efterlevandepension eller har änkepension, som med tillämpning av punkt 6 i övergångsbestämmel­sema fill lagen (1988:881) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring betalas ut med viss andel av en oreducerad sådan pension, är pensionstillskottet motsvarande andel av det pensions­tillskott som angetts i första stycket.

2a f 

Pensionstillskottet till förtidspension är etthundrafyra procent av det särskilda basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, om inte annat följer av bestämmelsema i andra stycket eller '2b§.

 Lydelse enligt prop. 1992/93:7 och prop, 1992/93:116, - Lydelse enligt prop. 1992/93:7 och prop, 1992/93:116,

26

Nuvarande lydelse

För den som har två tredjedelar av hel förtidspension eller halv förtidspension är pensionstillskott­et motsvarande andel av det pen­sionstillskott som anges i första stycket. För den som får förtids­pension för tid efter det att ålders­pension upphört att betalas ut enligt 6 kap. 3 § lagen om allraän försäkring skall pensionstillskottet minskas i motsvarande mån sora förtidspensionen minskas enligt 7 kap. 4 § andra stycket lagen om allmän försäkring.

Föreslagen lydelse

För den som har partiell förtids­pension är pensionstillskottet mot­svarande andel av det pensionstill­skott som anges i första stycket. För den som får förtidspension för tid efter det att ålderspension upphört att betalas ut enligt 6 kap. 3 § lagen om allmän försäkring skall pensionstillskottet minskas i motsvarande mån som förtidspen­sionen minskas enligt 7 kap. 4 § andra stycket lagen om allraän försäkring.

Prop. 1992/93:31

Derma lag träder i kraft den 1 juli 1993.

27

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbetsskade­försäkring' skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

5r-

Vid sjukdom som efter samordningstidens slut sätter ned den försäkra­des förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete med minst en fjärdedel utges sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen. Rätt till sjukpeiming föreligger dock inte på grandval av anställningsförmåner för tid som ingår i en sjuklöneperiod, under vilken den försäkrades arbetsgivare har att svara för sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Uppkommer för den försäkrade rätt till sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen i omedelbar anslutning till utgången av en sjuklöneperiod, skall sjukperio­den enligt denna lag anses omfatta också sjuklöneperioden. Bestämmel­seraa i 5 a - 5 c §§ tillämpas inte i sådant fall i fråga ora sjukpenning som grandas på inkomst av anställningen. Detta undantag gäller dock inte för en försäkrad som avses i 3 kap. 5 § tredje stycket 1 lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Saknar den försäkrade förmåga att skaffa sig inkomst, utges hel sjuk­penning. Om denna förmåga inte saknas helt men är nedsatt med minst tre fjärdedelar utges tre fjärdedels sjukpenning. Är förmågan nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges halv sjukpenning. I annat fall utges en Qärdedels sjukpenning.

Om inte annat följer av 5 a -5 c §§ utgör hel sjukpenning för dag en trehundrasextiofemtedel av den försäkrades sjukpenningunder­lag enligt 6 §. Sjukpenningen avmndas till närmaste hela kron­tal. När sjukpenning skall utges till den försäkrade för sådan tid, för vilken derme har erhållit sjuk­penning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, får sjuk­petmingen dock beräknas till det sammanlagda belopp som har betalats ut för samma tid med tillägg för vad som avräknats enligt 3 kap. 4 § ffärde - sjätte styckena lagen om allraän försäk­ring och ökat med 54, 25 eller 1] procent, beroende på om den

Om inte annat följer av 5 a -5 c §§ utgör hel sjukpenning för dag en trehundrasextiofemtedel av den försäkrades sjukpenningunder­lag enligt 6 §. Sjukpenningen avrundas till närmaste hela kron­tal. När sjukpenning skall utges till den försäkrade för sådan tid, för vilken denne har erhållit sjuk­penning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, får sjuk­penningen dock beräknas till det sammanlagda belopp som har betalats ut för samma tid med tillägg för vad sora avräknats enligt 3 kap. 4 § andra, tredje och femte styckena lagen om allmän försäkring och ökat med 54, 43 eller 25 procent, beroende på om

' Ugen omtryckt 1977:264. - Senaste lydelse 1991:1049,

28

Nuvarande lydelse

tidigare ersättningen utgetts på grandval av 65, 80 eller 90 pro­cent av den sjukpenninggrundande inkomsten.

Föreslagen lydelse

den tidigare ersättningen utgetts på grandval av 65, 70 eller 80 procent av den sjukperming­grandande inkomsten. Härutöver skall sjukpenning enligt denna lag utges för dag då sjukpenning inte utgivits enligt bestämmelserna i 3 kap. 4 § första stycket 1 eller 10 a § första stycket 1 lagen om allmän försäkring.

Som sjukperiod anses tid, under vilken en försäkrad i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i första stycket.

Prop. 1992/93:31

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om sjukpenning för tid före den dagen.

29

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ersättning utges med belopp motsvarande vårdarens sjukpen­ning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med de avvikel­ser som följer av 8 och 9 §§ ne­dan.

5§

Ersättning utges med belopp motsvarande vårdarens sjukpen­ning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med de avvikel­ser som följer av 8 och 9 §§ ne­dan. Vid tillämpning av 3 kap. 4 § första stycket och 10 a  första stycket nämnda lag skall dock gälla att närståendepenningen utges med 80 procent även för de tre första dagarna i ersättnings­perioden.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre bestämmelser tilläm­pas fortfarande i fråga om ersättning som avser tid före ikraftträdandet.

30

7 Förslag rill

Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1989:225) om ersättning fill smitt­bärare skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Smittbärarpeiming utges med ett belopp som motsvarar smittbära-rens sjukpenning och sjukpenning-tillägg enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Om smittbäraren inte är sjukpen­ningförsäkrad enligt lagen om allmän försäkring och inte heller skulle ha varit det om försäkrings­kassan känt till samtliga förhållan­den, bestäms smittbärarpeimingen till det belopp sjukpenningen skulle ha utgjort om den hade beräknats enligt föreskriftema i den lagen. Sinittbärarpenning enligt detta stycke beräknas dock alltid utan hänsyn till föreskrifter­na i 3 kap. 10 - 10 b §§ nämnda lag. Som inkomst av anställning får i fall som avses nu räknas även ersättning för eget arbete från en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller som är en ut­ländsk juridisk person, när arbetet har utförts i arbetsgivarens verk­samhet utomlands.

4

§

Smittbärarpenning utges med ett belopp som motsvarar smittbära-rens sjukperming och sjukpenning­tillägg enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, dock att smitt­bärarpenning med awikelse från vad som anges i 3 kap. 4 § första stycket 1 och 2 och 10 a  första stycket 1 och 2 utges med 80 pro­cent även för de tre första dagarna i ersättningsperioden.

Om smittbäraren inte är sjukpen­ningförsäkrad enligt lagen om allmän försäkring och inte heller skulle ha varit det om försäkrings­kassan känt till samtliga förhållan­den, bestäms smittbärarpenningen till det belopp sjukpenningen skulle ha utgjort om den hade beräknats enligt föreskriftema i den lagen, dock att smittbärarpen­ningen, med awikelse från vad som anges i 3 kap. 4 § första stycket 1 och 2, utges med 80 pro­cent även för de tre första dagarna. Smittbärarpenning enligt detta stycke beräknas alltid utan hänsyn till föreskriftema i 3 kap. 10 -10 b §§ närrmda lag. Som inkomst av anställning får i fall som avses nu räknas även ersättning för eget arbete från en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller som är en utländsk juridisk person, när ar­betet har utförts i arbetsgivarens verksamhet utomlands.

Denna lag träder i kraft den I april 1993. Äldre bestänmielser tilläm­pas fortfarande i fråga om ersättning som avser tid före ikraftträdandet.

31

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 2 kap.  1 § lagen (1981:691) om socialav­gifter' skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

2 kai 1 En   arbetsgivare   skall   på   det avgiftsunderlag som anges i 3 -5 §§ för varje år betala

1.    sjukförsäkringsavgift med

7,50 procent,

2.   folkpensionsavgift med 5,83

procent,

3.    tilläggspensionsavgift efter

den procentsats som anges i sär­

skild lag,

4.

delpensionsavgift med 0,20 procent,

5.

arbetsskadeavgift med 1,38 procent,

6.    arbetsmarknadsavgift med

2,12 procent,

7.   lönegarantiavgift med 0,20

procent.

Föreslagen lydelse

En arbetsgivare skall på det avgiftsunderlag som anges i 3 -5 §§ för varje år betala

1.     sjukförsäkringsavgift med

8,43 procent,

2.   folkpensionsavgift med 5,83

procent,

3.    tilläggspensionsavgift efter

den procentsats som anges i sär­

skild lag,

4.

delpensionsavgift med 0,20 procent,

5.

arbetsskadeavgift med 1,38 procent,

6.     arbetsmarknadsavgift med

2,12 procent,

7.   lönegarantiavgift med 0,20

procent.

Arbetsgivare som avses i 1 kap. 2 § andra stycket skall dock beträffan­de ersättning som avses i 11 kap. 2 § första stycket m och femte stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring betala endast tilläggspensionsav­gift.

Staten betalar inte arbetsskadeavgift.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om avgifter som avser tid före ikraftträdandet.

3.

Utan hinder av 2 kap. 1 § skall sjukförsäkringsavgiften för år 1993 utgöra 8,27 procent.

' Lagen omtryckt 1989:633,

- Lydelse enligt prop, 1992/93:50,

32

9 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:680) om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs att 4 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272)' i momentets lydelse enligt lagen (1992:680) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

2 mom. För inkomst som avses i första, andra och femte styckena i punkt 12 av anvisningaraa till 32 § kommunalskattelagen (1928:370), med undantag för vårdbidrag enligt lagen (1962:381) om allmän försäk­ring, skall avdrag för preliminär A-skatt göras med ledning av särskilda skattetabeller. Detta gäller också i fråga om skatteavdrag från dagpen­ning från arbetslöshetskassa.

De särskilda tabelleraa för be­räkning av skatteavdrag på ersätt­ning som avses i första stycket första meningen skall för olika sjukpenninggrandande inkomster enligt 3 kap. lagen om allmän försäkring ange den preliminära skatt som skall tas ut på en viss ersättning uttryckt i procent av ersättningen. I tabelleraa skall det finnas särskilda kolumner med procentsatser dels för ersättningar som grandas på hela den sjuk­penninggrandande inkomsten, dels för ersättningar som grandas på 80 eller 90 procent av den sjuk­penninggrundande inkomsten. Ersättning som en allmän försäk­ringskassa länmar enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön skall anses grundad på 90 procent av den sjukpenninggrandande inkomsten.

De procenttal efter vilka skatte­avdrag skall göras skall grandas på skattesatsen för en årlig in­komst motsvarande den skatt­skyldiges sjukperminggrandande inkomst eller, om ersättningen grandas på 80 eller 90 procent av den sjukpenninggrandande inkom­sten, den andel av den sjukpen­ninggrandande inkomsten som ersättningen beräknas på.

De särskilda tabellerna för be­räkning av skatteavdrag på ersätt­ning som avses i första stycket första meningen .skall för olika sjukpenninggrandande inkomster enligt 3 kap. lagen om allmän försäkring ange den preliminära skatt som skall tas ut på en viss ersättning uttryckt i procent av ersättningen. I tabellerna skall det finnas särskilda kolumner med procentsatser dels för ersättningar som grandas på hela den sjukpen­ninggrandande inkomsten, dels för ersättningar som grandas på 70, 80, 90 eller 95 procent av den sjukpenninggrandande inkomsten. Ersättning som en allmän försäk­ringskassa lämnar enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön skall anses grundad på 90 procent av den sjukpenninggmndande inkomsten.

De procenttal efter vilka skatte­avdrag skall göras skall gmndas på skattesatsen för en årlig in­komst motsvarande den skatt­skyldiges sjukpenninggmndande inkomst eller, om ersättningen grandas på 70, 80, 90 eller 95 procent av den sjukpenninggrandan­de inkomsten, den andel av den sjukpenninggrandande inkomsten som ersättningen beräknas på.

' Lagen omtryckt 1991:97. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771,

3 Riksdagen 1992/93. 1 samt. Nr 31

33

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop, 1992/93:31

Otxi någon sjukperminggrundande inkomst inte har fastställts för den skattskyldige, skall det underlag som utgör grand för ersättningen anses som sjukpenninggrundande inkomst när skatteavdraget bestäms.

Avdrag för prelimimär A-skatt på föräldraperming görs endast om den sjukperminggrundande inkomsten uppgår till lägst 6 000 kronor.

Skattetabellen för skatteavdrag från dagpenning från arbetslöshetskassa skall grundas på för landet genomsnittlig skattesats till kommunal in­komstskatt under beskattningsåret. Skattesatsen bestäms med tillämpning av avrundning enligt 5 §.

34

Socialdepartementet

Prop. 1992/93:31

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 november 1992

Närvarande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Laurén, Hömlund,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändrad sjukersättning m.m. 1 Inledning

I detta lagstiftningsärende behandlar jag frågor om karensdag i sjuklöne- och sjukförsäkringssystemen och sänkta kompensationsnivåer i sjukperming­försäkringen. Samtidigt läggs förslag om att för vissa ersättningar höja kompensationsnivån för de tre första dagama samt att upphäva den tidsmässiga begränsningen för en fjärdedels sjukpenning.

Vidare tas frågor upp om nya nivåer för förtidspension/sjukbidrag, särskild efterlevandepension och förtida och uppskjutet uttag av ålders­pension.

2 Bakgrund till förslagen om ändrad sjukersättning

Regeringen har i prop. 1992/93:50 om åtgärder för att stabilisera den svenska ekonomin aviserat olika åtgärder inom systemen för sjukersätt­ning med syfte att få bättre fungerande system och minska utgiftema inom socialförsäkringssystemet. Propositionen bygger på den överens­kommelse som träffats mellan regeringen och det Socialdemokratiska arbetarepartiet. Jag kommer i det följande att lämna vissa förslag till åtgärder i enlighet med den träffade överenskommelsen.

Dessa förslag har föregåtts av att en arbetsgmpp inom Socialdeparte­mentet har utrett hur två karensdagar kan införas i sjuklönesystemet, sjukpermingförsäkringen och anslutande ersättningssystem. En samman­fattning av arbetsgmppens rapport bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Arbetsgmppens rapport har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

En långsiktig förändring av sjuk- och arbetsskadeförsäkringama kan inte genomföras omedelbart. Snabba åtgärder är dock nödvändiga både för att få ett bättre fungerande system och för att minska budgetunder­skottet. De ersättningsregler som nu föreslås innebär en karensdag samt

35

sänkta kompensationsnivåer i sjukpenningförsäkringen m.m. De ersätt-

Prop. 1992/93:31

ningsregler som regeringen överenskommit med Socialdemokratiska arbetarepartiet irmebär att efter karensdagen skall sjuklön utges med 75 % av förlorade anställningsförmåner efterföljande två dagar och därefter med 90 % under återstoden av sjuklöneperioden. Motsvarande nivåer vad gäller sjukperming skall vara 65 % för den andra och tredje dagen och därefter 80 %. Efter sjuklöneperiodens slut skall sjukpenning utges med 80 % t.o.m. dag 365. Fr.o.m. dag 366 skall kompensations­graden i sjukpermingförsäkringen vara 70 %. Av överenskommelsen följer vidare att kompensationsgraden vad gäller rehabiliteringsersätt­ningen skall sänkas från 100 % till 95 %. Dessa åtgärder är nödvändiga både för att få bättre fungerande system och för att begränsa sjukförsäk­ringsutgifterna.

Lagrådsbehandling

Regeringen beslutade den 20 oktober 1992 att inhämta Lagrådets yttrande över förslag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön och lagen (1962:381) om allmän försäkring. De i lagrådsremissen ingående lagför­slagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. Lagrådet lämnade förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till proto­kollet som bilaga 4.

Efter lagrådsgranskningen har viss redaktionell ändring gjorts i för­hållande till de remitterade förslagen. Efter granskningen har förslagen kompletterats med bestämmelser om en lägre sjukpenningnivå efter 365 dagar. Vidare har jag furmit skäl att (i enlighet med vad som anges i det följande under avsnitt 6.5) ändra bestämmelsema så att arbetsgivaren skall kunna utge kompensation med upp till 10 % även efter den 90:e dagen utan att detta minskar sjukpenningen. En justering har också gjorts av kompensationsgraden för sjukpeiming i samband med medi­cinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. De till Lagrådet remitte­rade förslagen har inte omfattat andra ersättningsformer än sjuklön och sjukpenning.

3 Nuvarande bestämmelser för ersättning vid sjukfrånvaro

3.1 Sjuklön

Den I januari 1992 trädde lagen om sjuklön (SjLL) i kraft. Rätt till sjuklön gäller för den som omfattas av ett anställningsförhållande och som på gmnd av sjukdom är förhindrad att förvärvsarbeta. Uppdrags­tagare och egenföretagare omfattas inte av reglema om sjuklön. För dessa kategorier gäller sjukpenningreglema i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Enligt SjLL ges en anställd rätt att under de första 14 dagama av ett sjukdomsfall (sjuklöneperioden) behålla en viss

36

del av den lön och andra anställningsförmåner som han skulle ha fått om

Prop. 1992/93:31

han fullgjort sina arbetsuppgifter. Sjuklönen utgör 75 % av inkomstbort­fallet under de tre försfa dagaraa med inkomstförlust och 90 % av inkomstbortfallet under de återstående dagaraa i sjuklöneperioden. Någon övre eller undre gräns för inkomstförlustens storlek finns inte i SjLL.

Den anställdes rätt till sjuklön enligt SjLL gäller fr.o.m. den första dagen av anställningstiden. Om den avtalade anställningstiden avser kortare tid än en raånad fordras dock för rätt till sjuklön att den anställ­de har tillträtt anställningen och därefter varit anställd under en samman­hängande tid av 14 kalenderdagar. Anställs arbetstagaren på nytt av samma arbetsgivare inom 14 dagar från den tidigare anställningens upphörande skall den föregående anställningstiden räknas in i 14-dagarsperioden. SjLL är tvingande till den anställdes förmån. Från vissa av lagens regler kan dock avvikelser göras genom kollektivavtal som träffats eller godkänts på förbundsnivå.

Arbetsgivaren skall enligt SjLL lämna uppgift till försäkringskassan om sjukdomsfall som givit en anställd hos honom rätt till sjuklön.

Efter ansökan av en anställd som på grand av sjukdom kan antas komma att vara borta från arbetet i särskilt stor omfattning kan försäk­ringskassan besluta om att en sådan anställd skall ha rätt till sjuklön efter en kompensationsgrad av 90 % också för de första tre dagama med sjuklön i varje sjuklöneperiod. Vidare innebär ett sådant beslut att ersättning kan utbetalas från försäkringskassan till arbetsgivaren för kostnaderaa för sjuklön till den anställde.

Arbetsgivaraa har kompenserats för sina ökade kostnader till följd av SjLL genom sänkt socialavgift till sjukförsäkringen. Företag med få anställda har däratöver givits en möjlighet att hos försäkringskassan försäkra sig mot de sjuklönekostnader som företaget kan drabbas av fr.o.m. den tredje ersättningsdagen i varje sjuklöneperiod. Rätt att teckna en sådan försäkring har en arbetsgivare vars sammanlagda lönekostnader under ett kalenderår, efter avdrag för sociala avgifter och dylikt, inte beräknas överstiga summan av 90 basbelopp.

Om det uppkommer en tvist mellan en anställd och hans arbetsgivare om arbetsförmågans nedsättning eller om arbetstagarförhållande före­ligger kan försäkringskassan betala ut ersättning till den anställde i form av s.k. sjuklönegaranti. Sådan ersättning utbetalas efter särskild ansökan från den anställde om det bedöms sannolikt att han skulle ha rätt fill den begärda sjuklönen eller del av den.

3.2 Sjukpenning

Äldre regler

Före år 1967 fanns en karenstidsregel inom sjukförsäkringen. Derma var utformad så att sjukpemiing inte utgavs för de tre första dagaraa av varje sjukperiod, insjuknandedagen inräknad. Undantag gällde dock för statligt anställda. Med insjuknandedag avsågs den dag då anmälan om

37

sjukdomsfallet gjordes hos försäkringskassan. Sjukperming utbetalades

Prop. 1992/93:31

normalt fr.o.m. tredje dagen efter insjuknandedagen. Regeln om insjuk­nandedag tillämpades så att insjuknande kunde ha skett och sjukanmälan kunde ha gjorts när som helst före kl. 24.00 även om den försäkrade hade varit i arbete hela dagen och därför inte drabbats av någon in­komstförlust.

När karenstidsregeln avskaffades bibehölls regeln om insjuknandedag. Vidare infördes en fridagsregel, bl.a. för att sjukpenning inte skulle utges när sjukperioden omfattade endast en eller två arbetsfria dagar. Fridagsregeln innebar att sjukpeiming inte utbetalades för dagar då den försäkrade ändå inte skulle ha arbetat i sin huvudsakliga sysselsättning, i den mån sådana dagar inte översteg två. Från fridagsregeln fanns tre undantag. Semesterdagar räknades inte som arbetsfria dagar. Sjukpen­ning utgick således för semesterdagar under sjukdomstid. Fridagsregeln tillämpades inte heller på den som vid sjukperiodens början hade rätt till dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknads­stöd. Slutligen gällde den inte heller inora den s.k. hemmamakeförsäk-ringen.

Ett återinförande av karensdagar föreslogs av den dåvarande regering­en i prop. 1981/82:144 om ändringar i sjukförsäkringen m.m. I huvud­sak innebar förslaget att det i varje sjukdomsfall skulle införas två dagar utan ersättning (karensdagar) utöver insjuknandedagen. För att skydda hälsosvaga personer raed ofta återkommande sjukfall skulle antalet karensdagar begränsas till tio under en tolvmånadersperiod. Vidare föreslogs att kompensationsgraden skulle sänkas till 87 % av den sjuk­penninggrandande inkomsten för de första 90 sjukdagaraa efter den dag då sjukdomsfallet inträffade i varje sjukperiod. Förslaget antogs av riksdagen, men detta beslut upphävdes hösten 1982 efter förslag av den regering som tillträdde efter valet samma år.

I samband med att reglema om s.k. timberäkning av sjukpenning in­fördes den 1 december 1987 avskaffades reglema om insjuknandedag och fridag. Fridagsregeln blev obehövlig på gmnd av att timberäknad sjukpenning endast utges för dagar då den försäkrade skulle ha förvärvs­arbetat.

Nuvarande regler

Efter tillkomsten av SjLL gäller reglema om sjukpenning under de första 14 dagama av en sjukperiod i första hand arbetslösa personer samt uppdragstagare och egenföretagare. För dessa personer gäller AFL:s regler om sjukpenningförsäkring redan fr.o.m. första dagen i sjukperioden. Den som omfattas av SjLL:s bestämmelser har rätt till ersättning från sjukpenningförsäkringen först sedan perioden med sjuklön har löpt ut.

Den obligatoriska sjukförsäkringen enligt AFL omfattar alla personer bosatta i Sverige. Den som är bosatt i Sverige skall vara inskriven hos försäkringskassan fr.o.m. den månad då han fyller 16 år. För rätt till sjukpeiming krävs att den försäkrade har en beräknad årsinkomst av förvärvsarbete på minst 6 000 kronor.

38

Försäkringskassan fastställer en sjukperminggmndande inkomst (SGI)

Prop. 1992/93:31

för varje inskriven person som förvärvsarbetar och som har en årsin­komst på minst 6 000 kronor. Därmed avses den årliga inkomst i pengar eller andra skattepliktiga förmåner som den försäkrade kan antas komma att tills vidare få för eget arbete antingen som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst (inkomst av anställning) eller på annan grand (inkomst av annat förvärvsarbete). Vid beräkningen av SGI bortses från inkomster som överstiger sju och en halv gånger basbeloppet (252 750 kronor för år 1992).

Försäkringskassan är skyldig att ompröva en försäkrads SGI när kassan fått kännedom ora att den försäkrades inkomstförhållanden m.m. har undergått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpenningens storlek. Den försäkrade är skyldig att inom två veckor anmäla sådana ändringar av sina inkomstförhållanden som kan påverka rätten till sjukpenning eller sjukpenningens storlek.

Ersättningen per dag från sjukpenningförsäkringen utgör enligt huvud­regeln 90 % av den försäkrades SGI delad med 365 (kalenderdagberäk-nad sjukpeiming). Fr.o.m. den 1 mars 1991 gäller dock att för de första tre dagaraa med sjukpenning i varje sjukperiod utges ersättning som motsvarar 65 % av den försäkrades SGI. Fr.o.m. den fjärde ersättnings-dagen t.o.m. den 90:e dagen i sjukperioden utges ersättning med 80 % av den försäkrades SGI och först fr.o.m. den 91 :a dagen tillämpas huvudregeln. Den som ofta är sjuk kan efter särskild ansökan hos försäkringskassan få kompensation med 80 % av sin SGI även för de tre första ersättningsdagama.

Vidare finns särskilda regler för beräkning av sjukpenning under de första 14 dagaraa av ett sjukdomsfall som iimebär att ersättningen under denna period skall timberäknas. För timberäknad ersättning krävs därför fömtom uppgift om årsinkomst även uppgift om årsarbetstid. Årsarbets­tiden är det antal timmar per år som den försäkrade kan antas komma att tills vidare ha i sitt förvärvsarbete som ordinarie arbetsfid eller däremot svarande normal arbetstid. Regeringen och Riksförsäkringsverket (RFV) har meddelat föreskrifter om schablonberäkning av årsarbetstid. Ersätt­ning under de första 14 dagama av ett sjukdomsfall utges endast om den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat om han inte varit sjuk. Fr.o.m. den I5:e dagen i perioden skall ersättningen kaienderdagberäknas, dvs. sjukpeiming utbetalas även för dagar då förvärvsarbete inte skulle ha utförts. Reglema om timberäkning tillämpas vidare för den tillfälliga föräldrapenningen. Vad beträffar sjukperming är tillämpningen av regleraa om timberäkning numera begränsade eftersora de allra flesta personer med anställning har rätt till sjuklön de första 14 dagaraa av en sjukperiod.

Sjukpermingförsäkringen har sedan den 1 juli 1990 fyra ersättnings­nivåer - hel, tre fjärdedels, halv och en fjärdedels sjukpenning. Hel sjukpeiming utges vid fullständig nedsättning av arbetsförmågan. En fjärdedels sjukpenning, som kan utges längst under en sammanhängande period av ett år, har tillkommit för att huvudsakligen användas i reha­biliteringssammanhang.

39

Uppdragstagare omfattas inte av SjLL. För denna kategori av förvärvs-

Prop. 1992/93:31

arbetande gäller AFL vad beträffar rätten till ersättning vid sjukdom. Innan ersättning betalas ut måste således avgöras till vilken kategori den person hör som gör anspråk på ersättning. Gränsdragningen fömtsätts ske enligt den praxis som utvecklats på det arbetsrättsliga området.

Egenföretagare omfattas inte av reglema om sjuklön utan har rätt till sjukpenning enligt AFL samtidigt som han är skyldig att erlägga en egenavgift till sjukförsäkringen.

En egenföretagare kan ansöka om att få sjukpenningförsäkring med 3 eller 30 dagars karens. Beroende av det val vederbörande gör vad beträffar karenstid betalas sjukpenning inte ut under ett visst antal dagar i början av sjukperioden. Det innebär att de nya kompensationsgrader som infördes den 1 mars 1991 inte börjar gälla förrän karenstiden passerats. Om en sjukperiod börjar inom 20 dagar efter föregående sjukperiods slut skall de två perioderaa räknas som en sjukperiod vid beräkning av karensfid.

Den egenföretagare vars SGI enbart grandas på inkomst av annat för­värvsarbete än anställning (egenföretagare) får kalenderdagberäknad sjukpenning. För en egenföretagare som har SGI av både anställning och annat förvärvsarbete (blandad inkomst) beräknas sjukersättningen för de olika inkomstdelaraa var för sig.

I 21 kap. AFL och förordningen (1985:733) om frivillig sjukpenning-försäkring hos allmän försäkringskassa regleras en frivillig sjukpenning-försäkring som är avsedd för personer som inte har rätt till sjukpeiming enligt AFL eller som inte är försäkrade för en sjukpenning sora lägst motsvarar garantinivån i föräldraförsäkringen. Den frivilliga försäkring­en kan väljas utan karensdag alteraativt med en karenstid av 3 eller 30 dagar.

För vissa kategorier av försäkrade gäller särskilda regler. För den som uppbär havandeskapspenning eller föräldrapenning i någon form gäller att sådan ersättning träder i stället för en arbetsinkomst. Sjukpenning skall därför utbetalas vid sjukdom under sådan tid. Enligt AFL skall sjukpenningen kaienderdagberäknas i dessa fall.

Om den studerande har en viss SGI när studieraa påbörjas får denna enligt AFL inte sänkas under studietiden. Sjukpenning enligt denna SGI hålls vilande för att åter aktiveras när studietiden är avslutad eller ett definifivt smdieavbrott sker. Vid sjukdom tmder studietiden kan ersättning utbetalas enligt en särskild studietids-SGI. Ersättningen skall därvid tim/dagberäknas för hela sjukperioden utan den begränsning till de första 14 dagama av en sjukperiod som gäller för övriga sjukpenningförsäkrade.

Enligt AFL skall sjukpenningen kaienderdagberäknas för sådan dag då en försäkrad är helt eller delvis arbetslös och anmäld som arbetssökande på arbetsförmedlingen och beredd att anta ett arbete i en omfattmng som motsvarar hans SGI.

Vad beträffar personer som är inskrivna vid arbetsmarknadsinstitut eller genomgår utbildning efter förmedling av arbetsmarknadsmyndighet, dvs. bl.a. arbetsmarknadsutbildning, skall sjukpenningen kaienderdagbe­räknas för hela sjukperioden.

40

3.3 Rehabiliteringspenning

Enligt AFL gäller fr.o.m. den 1 januari 1992 särskilda regler om reha­biliteringsersättning. Under tid när en försäkrad deltar i arbetslivsin­riktad rehabilitering kan rehabiliteringspenning utges. Rehabiliterings-petming som utgör 100 % av den SGI och kan utges som hel, tre fjärde­dels, halv eller en fjärdedels förmån och skall täcka den inkomstförlust som uppstår för den försäkrade då han eller hon deltar i rehabilitering. Utöver rehabiliteringspenningen kan särskilt bidrag utges. Det särskilda bidraget skall täcka vissa kostnader i samband med rehabiliteringen såsom kursavgifter och dagliga resor i samband med utbildning.

Någon tidsgräns för hur länge rehabiliteringsperming och det särskilda bidraget kan utges anges inte i lagen. Inriktningen på rehabiliteringsar­betet bör dock vara att den försäkrade skall ha återfått sin arbetsförmåga inom ett år och att i vart fall en eventuell utbildning bör vara avslutad inom denna tid.

Prop. 1992/93:31

4 Karensdag avseende ersättning vid sjukfrånvaro 4.1 Karensdag vid sjukfrånvaro - huvudregel

Mitt förslag: I sjuklönelagen och sjukförsäkringen införs ett system med karensdag den första dagen i sjuklöneperioden resp. sjuk­perioden. Kompensationsgraden i sjuklönesystemet för de följande två dagama efter karensdagen skall vara 75 % och för tid därefter 90 %. I sjukförsäkringen skall kompensationsgraden vara 65 % för de två första på karensdag följande dagama och därefter 80 % t.o.m. dag 90.

Arbetsgruppens förslag: Två karensdagar skall införas i sjukförsäk­rings- och sjuklönesystemen innebärande att den som blir sjuk inte får ersättning för de två första dagama i sjukperioden som han annars har rätt till sjukersättning. Efter karensdagama skall kompensationsgraden vid sjuklön vara 90 % och inom sjukpenningförsäkringen 80 % t.o.m. 90: e dagen och 90 % för tid därefter. Från huvudregeln om karensdagar skall firmas undantagsregler för att maximera självrisken för arbetstagare med koncentrerad arbetstid och arbetstagare som har flera arbetsgivare.

Remissinstanserna: Med hänvisning fill att mitt förslag utöver arbets­grappens förslag även bygger på överenskommelsen mellan regeringen och det Socialdemokratiska arbetarepartiet kommer redovisningen av remissinstansemas synpunkter att begränsas till de frågor i arbetsgmppens förslag som har relevans med tanke på utformningen av det förslag jag nu kommer att lägga.

Flera remissinstanser förordar sänkt kompensationsgrad för flera dag­ersättningar snarare än karensdagar. Kammarrätten i Göteborg och Landstingsförbundet noterar att det i sjuklönelagen inte finns något mått

41

på hur stor inkomstförlusten skall vara för att karensdag skall anses

Prop. 1992/93:31

föreligga.

De flesta remissinstanseraa har inte närmare berört frågan om särreg­ler för arbetstagare med koncentrerad arbetstid. Rent allmänt ser många instanser positivt på åtgärder med syfte att utjämna effekteraa av karens­dagar. Samtidigt pekar några instanser, bl.a. Försäkringsöverdomstolen (FÖD), på att sådana bestämmelser är exempel på hur lagstiftningen kan göras mer komplicerad. Riksförsäkringsverket (RFV) anser dock att det är svårt att hitta en enkel lösning på denna problematik. Andra instan­ser, däribland Statens löne- och pensionsverk, anser inte att det före­slagna systemet med karensdagar i sin helhet nämnvärt kommer att belasta administrationen. Landstingsförbundet och Svenska kommun­förbundet som har många arbetstagare med koncentrerad arbetstid fram­håller att lagreglering på det sätt som arbetsgrappen föreslår medför att nuvarande löneberäkningsteknik inte kan användas.

När det gäller särregler avseende arbetstagare som har flera arbetsgi­vare är meningaraa delade bland de få remissinstanser som har yttrat sig. Enligt FÖD:s raening kan en arbetsgivare med ett alltför komplice­rat system komma att sväva i osäkerhet om huravida han skall betala sjuklön eller ej. RFV hävdar att en regel om att arbetsgivare som kom­mer in senare i en sjukperiod inte skall beräkna karensdag kan orsaka administrativa olägenheter och konflikter mellan arbetsgivare och arbets­tagare. RFV förordar därför att försäkringskassoraa får ansvaret för att administrera och utge ersättning när det finns flera arbetsgivare såväl i normalfallet som vid tillämpning av återinsjuknanderegeln. Statskontoret anser däremot det vara administrativt fördelaktigt att i huvudsak låta arbetsgivaraa administrera en sådan bestämmelse framför alteraativet att ge försäkringskassan ett ökat ansvar för administrationen.

Skälen för mitt förslag: Utgångspunkten för utfonnningen av mitt förslag om karensdag är den överenskommelse som träffats mellan rege­ringen och det Socialdemokratiska arbetarepartiet i syfte att minska ut­gifteraa för sjukförsäkringen. Effekteraa för de försäkrade bör i möjligaste raån i förhållande till inkomsten vara lika för alla. Regleraa bör också utformas så att de är lätta att administrera.

Enligt SjLL utges sjuklön från den tidpunkt när sjukanmälan sker och arbetstagaren går miste om anställningsförmåner till följd av arbetsoför­måga på grand av sjukdom. Enligt AFL gäller i allmänhet att sjukpen­ning för de första 14 dagama utges fr.o.m. den dag då anmälan om sjukfallet gjordes hos försäkringskassan och för följande dagar under föratsättning att arbete skulle ha utförts dessa dagar. Reglema om en karensdag anknyts till dessa system så att sjuklön inte skall utges för den första dagen i varje sjuklöneperiod och sjukpenning inte för den första dagen i varje sjukperiod som sådan ersättning annars skulle ha utgetts. Vid timberäknad sjukpenning avses den första dag som den försäkrade skulle ha arbetat om han inte varit sjuk.

Enligt SjLL är rätten till sjuklön inte förenad med något krav på att sjukfrånvaron skall ha varat viss minsta tid under en dag. I sjukförsäk­ringssystemet krävs däremot att arbetsförmågan varit nedsatt med minst

42

en Qärdedel, dvs. i princip att frånvaron varat minst en Qärdedel av

Prop. 1992/93:31

arbetstiden. Denna skillnad i regleraa har också påpekats av några remissinstanser. Enligt min mening skulle systemet dock bli alltför kom­plicerat om någon form av tidsgräns anges för att en karensdag skall föreligga. Härtill komraer att kortfidsfrånvaron på grand av sjukdom till övervägande del torde bestå av hela arbetsdagar. I ett sjuklönesystem bör arbetsgivaraa dessutom ha goda möjligheter att uppmärksamma om en anställd ofillbörligt utnyttjar reglema.

En del remissinstanser har påpekat att den nuvarande successiva minskningen av självrisken i början av ett sjukfall med först 75 % (65 %) och därefter 90 % (80 %) kompensationsgrad kan vara motiverad även i samband med reglema om karensdag. Jag delar denna bedömning. Dessutom bör sjuklönesystemet inte belastas med fler ändringar än nöd­vändigt. Därför föreslår jag att kompensafionsgraden i sjuklönesystemet för vad som normalt blir dag två och tre i sjuklöneperioden oförändrat skall utgöra 75 % av den lön och andra anställningsförmåner som arbets­tagaren går miste om efter karensdagen och 90 % för tid därefter. Mot­svarande skall gälla sjukpenning enligt AFL där kompensationsgraden för de två dagar med sjukpenning som följer på karensdagen skall vara 65 % av den fastställda sjukpenninggrandande inkomsten och därefter 80 %. Arbetsgivaraa skall liksom för närvarande kunna göra ett tillägg till sjukpenningen med högst 10 % av inkomstbortfallet. För att mot­verka att vissa arbetstagare via avtal fillförsäkras en högre kompensa­tionsgrad vid sjukdom än andra skall liksom nu gälla att om arbetsgivaren ger kompensation som i huvudsak medför en ersättning som tillsammans med sjukpenningen per dag överstiger 75 % respektive 90 % skall det medföra en minskning av ersättningen från den allmänna försäkringen så att den totala ersättningsnivån inte överstiger nämnda nivåer.

I ett system med karensdag kan sjukfrånvaro för en person med kon­centrerad arbetstid som inträffar just den dag personen skulle ha arbetat medföra en relativt sett större självrisk än för personer med jämnt förde­lad arbetsfid. Arbetsgrappen föreslog därför vissa särregler med inne­börd att den förlust av sjukersättning som uppkommer vid två karens­dagar inte skall utgöra mer än en niondel av den genomsnittliga arbets­tiden per månad. Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet har framfört allvarliga invändningar mot de praktiska konsekvensema av den lagreglering som föreslogs av arbetsgmppen. Förbimden har hänvisat till att såväl löneberäkning som sjuklönens storlek regleras i kollektivav­tal på ett sätt som inte kan anpassas till arbetsgmppens förslag.

Effekter liknande dem arbetsgrappen redovisat har i viss mån uppstått redan vid sänkningen av kompensationsgraderaa i sjukersättningen fr.o.m. den 1 mars 1991. Med hänsyn fill vad kommunförbunden anfört finner jag det inte motiverat att lägga fram förslag i syfte att maximera självrisken för dem sora har en ojämnt fördelad arbetstid. Jag vill tillägga att, sett över en längre period, får den som har koncentrerad arbetstid inte nämnvärt större inkomstbortfall vid sjukfrånvaro än en person med jämnt fördelad arbetstid. Den av arbetsgrappen föreslagna särregeln bör därför inte införas.

43

När en arbetstagare under en sjukperiod skulle ha arbetat hos mer än en arbetsgivare skall enligt SjLL varje arbetsgivare utge sjuklön under motsvarande sjuklöneperiod. I ett system med karensdag behöver enligt den föreslagna huvudregeln ingen arbetsgivare betala sjuklön för den första dagen i respektive sjuklöneperiod. För att undgå att en arbetstagare skall drabbas av mer än två karensdagar per sjukperiod föreslog arbets­grappen undantagsregler så att arbetstagare skulle ha möjlighet att hos en arbetsgivare begära sjuklön fr.o.m. första dagen om han tidigare i samma sjukperiod redan gått miste om sjuklön motsvarande två karens­dagar hos annan arbetsgivare. Försäkringskassan skulle kunna bekräfta uppgift om att ersättning innehållits tidigare i sjukperioden. Vid tvist skulle försäkringskassan även kunna utge s.k. sjuklönegaranti. Mot detta förslag har remissinstanser bl.a invänt att konsekvensen blir att arbets­givare kan komma att sväva i tvivelsmål om de skall betala sjuklön eller inte.

Undantagsregler med hänsyn till att en person med flera arbetsgivare riskerar att få flera karensdagar under samma sjukperiod skulle ställa krav på omfattande administration hos försäkringskassan och arbets­givama. Med hänsyn härtill och då kostnadsansvaret skulle komma att åvila arbetsgivaren är det enligt min bedömning inte rimligt att skapa en undantagsregel för denna mindre vanliga situation. Inte heller skall det i sjuklönesystemet finnas undantag från bestämmelsen ora karensdag i situationer där försäkrade som har sådana inkomstförhållanden att de under en sjukperiod kan uppbära såväl sjukpenning som sjuklön, exem­pelvis uppdragstagare som även har en anställning. I sjukförsäkringen skall dock sjukpenning utges fr.o.m. första dagen om det gäller ett sjuk­fall som inletts med en sjuklöneperiod.

I samband med att regeringen i prop. 1991/92:38 om inriktning av den ekonomiska politiken aviserade förslaget om införande av karensdagar betonades vikten av att skapa system som är rättvisa. Nu gällande sjuk­löneavtal är anpassade till hittillsvarande regler om sjuklön enligt SJLL och sjukpenning enligt AFL. Ett införande av karensdag m.ra. enligt de principer som nu föreslås torde innebära att avtalen i vissa delar behöver anpassas. Utgångspunkt för förslagen är att den nödvändiga anpassningen av sjuklöneavtalen även fortsättningsvis skall fungera så att särskilda lag­stiftningsåtgärder med syfte att åstadkomma likformighet inte skall bli aktuella.

Prop. 1992/93:31

4.2 Begreppet sjukperiod och regler vid återinsjuknande

Mitt förslag: En ny sjukperiod som börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall betraktas sora en fortsätt­ning på den tidigare sjukperioden när det gäller karensdag, ersätt­ningens storlek och sjuklöneperiodens längd.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med mitt.

44

Remissinstanserna: Förslaget har vunnit stöd hos alla remissinstanser

Prop. 1992/93:31

som yttrat sig i frågan. Många bedömer att ett skydd vid återinsjuknande skulle ge en positiv effekt på benägenheten att snabbt återgå till arbete efter en sjukperiod. Några instanser framhåller dock att förslaget kan irmebära administrativt merarbete för arbetsgivaren. En åsikt som fram­förs från bl.a. Arbetarskyddsstyrelsen, Försäkringskasseförbundet (FKF), LO och Försäkringsanställdas Förbund (FF) är att fem dagar är för kort tid. Några instanser föreslår att undantaget skall utsträckas till att omfatta återinsjuknande inom 20 dagar.

Skälen för mitt förslag: Det är vikfigt att en karensdag i sjuklöne- och sjukförsäkringssystemen inte medför att den som varit sjuk avvaktar med att återgå i arbete för att inte riskera att direkt drabbas av en ny karens­dag eller lägre ersättningnivå för de följande två dagama om han åter insjuknar.

1 samband med att bestämmelsema om rehabilitering och rehabilite­ringsersättning infördes i AFL gav riksdagen regeringen till känna att begreppet sjukperiod borde belysas ytterligare (bet. 1990/91 :SfU16, rskr. 1990/91:303). I prop. 1991/92:40 om vissa socialförsäkringsfrågor, m.m. lades därefter fram förslag om vissa ändringar i reglema om sjuk­period. Föredragande statsrådet anförde att frågan i övrigt skulle beredas i samband med utarbetande av förslag om införande av karensdagar.

Socialförsäkringsutskottet beklagade i betänkandet 1991/92:SfU5 att övriga problem som hängde samman med begreppet sjukperiod inte hade kunnat lösas och vidhöll sin uppfattning att begreppet sjukperiod borde belysas ytterligare. Utskottet ansåg det emellertid viktigt att de ändrade kompensationsgraderna inom sjukförsäkringen inte medför att systemet blir rehabiliteringshämmande. Regeringen borde därför snarast möjligt återkomma till riksdagen med förslag som undanröjde sådana effekter. Utskottet pekade i sanunanhanget på en lösning som föreslagits i en motion till riksdagen. Som exempel på en negativ effekt av regleraa angavs i denna att sjukskrivna personer som återvänder till arbetsplatsen för ett arbetsförsök får lägre kompensationsgrad i ett nytt sjukfall om arbetsförsöket misslyckas. 1 motionen föreslogs därför att det skall anses som en och samma sjukperiod om en person insjuknar på nytt inom fem kalenderdagar från närmast föregående dag med sjukperming. Utskottet erinrade också om att utskottet tidigare föratsatt att en form av samman­läggningsregel skulle komma att beröras i samband med belysningen och övervägandena om begreppet sjukperiod. Vad utskottet anfört gav riks­dagen som sin mening regeringen fill känna (rskr. 1991/92:81).

Liknande synpunkter har framförts från RFV och försäkringskassoraa som även hävdat att många försäkrade inte vågar ta steget från en fjär­dedels sjukskrivning till arbete på heltid inför risken att få sänkt sjuker­sättning efter ett misslyckat arbetsförsök. Det firms också fall där perso­ner tvekar att återgå i arbete efter t.ex. en svår influensa om de riskerar etl återinsjuknande.

Enligt min mening bör en återinsjuknanderegel införas för att undan­röja nu redovisade problem. Problemen kan annars bli än mer uttalade i ett system med en karensdag. Jag föreslår därför att en ny sjukperiod

45

som börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats bör betraktas som fortsättning på den fidigare sjukperioden i vissa avseenden. Det bör gälla karensdag, ersättningens storlek och avgränsningen av sjuklöneperioden. Vid insjuknande inom fem dagar från det den tidigare sjukperioden upphörde skall ersättning således utges fr.o.m. den första dagen i den senare perioden om den försäkrade i den föregående sjuk­perioden haft en karensdag. Om en sjuklöneperiod inte pågått 14 dagar när den första sjukperioden avslutas, skall samma sjuklöneperiod anses fortsätta vid återinsjuknandet. Vid långa sjukfall kommer därmed ersätt­ningsnivån att förbli oförändrad. I andra hänseenden gäller att återin-sjuknandet inleder en ny sjukperiod, vilket innebär bl.a. att en ny sjuk­anmälan måste göras.

Prop. 1992/93:31

4.3 Egenföretagare och frivillig sjukpenningförsäkring

Min bedömning: En karensdag skall även gälla för egenföretagare, dvs. den som är försäkrad mot bortfall av inkoinst av annat för­värvsarbete. Detsanuna skall gälla i den frivilliga sjukpenningför­säkringen.

Arbetsgruppens förslag: Karensdagar skall gälla också för egenföre­tagare och inom den frivilliga sjukpermingförsäkringen. Samfidigt skall möjligheten att välja en högre självrisk motsvarande en karenstid om 30 dagar mot en lägre avgift bestå.

Remissinstanserna: RFV tillstyrker förslaget. I övrigt har inga remissinstanser berört den föreslagna lagändringen.

Skälen för min bedömning: Den allmänna utgångspunkten för ett införande av självrisk vid sjukersättning i form av en karensdag är att regleraa skall gälla alla. Enligt AFL har egenföretagare, dvs. den som är försäkrad mot bortfall av inkomst av armat förvärvsarbete, möjlighet att välja en försäkring med 3 eller 30 karensdagar.

De generella karensdagsregleraa bör enligt min mening även omfatta egenföretagares sjukförsäkring. Om egenföretagaren avstår från alteraa­tiven med 3 eller 30 dagar skall huvudregeln gälla att sjukpenning inte utges för den första dagen av varje sjukperiod. Väljs en karenstid av 3 eller 30 dagar skall inte den i det föregående redovisade återinsjuknande-regehi tillämpas och inte heller det allmänna högriskskydd som jag i det följande kommer att föreslå.

De allmänna sjukpenningreglema är tillämpliga även på den frivilliga sjukpenningförsäkringen. Det system med en karensdag som nu föreslås gälla generellt inom sjukförsäkringen bör således även gälla den frivilliga sjukpenningförsäkringen såvitt den försäkrade inte väljer en karenstid av 3 eller 30 dagar.

46

4.4 Försäkring för sjuklönekostnader

Prop. 1992/93:31

Min bedömning: En arbetsgivare skall även i fortsättningen ha möjlighet att försäkra sig för höga sjuklönekostnader utöver sjuk­lön för de två första ersättningsdagama i varje sjukperiod.

Arbetsgruppens överväganden: Överensstämmer med min bedöm­ning.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har berört frågan.

Skälen för min bedömning: Samfidigt med SjLL infördes en möjlig­het för små företag att hos försäkringskassan försäkra sig för höga sjuk­lönekostnader. Motivet för denna särskilda försäkring var att skydda de små företagen mot höga sjuklönekostnader till följd av faktorer som de inte kan påverka. Däremot skulle försäkringen inte minska den stimulans till insatser för förbättrad arbetsmiljö som är ett av huvudmotiven bakom sjuklönereformen. Försäkringen är frivillig och kan tecknas av företag med en lönesumma som bortsett från sociala avgifter m.m. per kalenderår inte överstiger 90 basbelopp. Försäkringen innehåller en självrisk genom att den inte ersätter företagets kostnader för de två första dagama med sjuklön i sjukperioden. Den ersätter heller inte företagets kostnader för sjuklön till arbetstagare som efter beslut av försäkringskassan har rätt till särskild ersättning på gmnd av omfattande korttidsfrånvaro. Sådana kostnader ersätts i särskild ordning.

När karensdagar införs i sjuklönesystemet kommer de första dagaraa med sjuklön att i regel motsvara ersättmng för dag 2 och 3 i sjuklöne­perioden. Enligt gällande regler för sjuklöneförsäkringen kommer såle­des inslaget av självrisk för arbetsgivaren att bestå ehura med en viss förskjutning över sjukperioden. Införandet av karensdagar föranleder därför inte någon regeländring. Däremot blir det nödvändigt för Riks­försäkringsverket att vid fastställande av försäkringspremien för år 1993 beakta effekteraa av införande av karensdag.

5 Högriskskydd

5.1 Allmänt högriskskydd

Mitt förslag: Ett allmänt högriskskydd införs med irmebörd att antalet karensdagar i förhållande till en arbetsgivare begränsas till tio under en tolvmånadersperiod. Antalet karensdagar i sjukför­säkringen begränsas också till tio. Kostnadsansvaret för detta högriskskydd skall inom sjuklönesystemet bäras av arbetsgivaren.

Arbetsgruppens förslag: Antalet karensdagar för en försäkrad begrän­sas till tio under en tolvmånadersperiod. Kostnadsansvaret för det all­männa högriskskyddet bärs av arbetsgivaren  inom sjuklönesystemet.

47

Den s.k. sjuklönegarantin - att försäkringskassan utger ersättmng till

Prop. 1992/93:31

arbetstagare vid tvist - skall omfatta vissa situationer där tvisten beror på tillämpning av bestämmelseraa om karensdagar.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till införande av ett allmänt högriskskydd. Några instanser, däribland LO, anser att skyddet borde vara mer generöst utformat. Arbetarskyddsstyrelsen fram­håller att det ur rehabiliteringssynpunkt är viktigt att poängtera att det inte innebär en rättighet att vara borta vid fem tillfällen utan läkarintyg. RFV bedömer att undantag efter tio karensdagar kan innebära en felak­tig styraing. Statens arbetsgivarverk framför en liknande synpunkt och hävdar samtidigt att det inte går att undvika tröskeleffekter med den valda utfornmingen. Försäkringskasseförbundet vill att tolvmånaders-gränsen förtydligas. Förbundet ifrågasätter mot bakgmnd av försäkrings­kassans ringa erfarenhet av arbetsrättsliga frågor om sjuklönegarantin skall utökas.

Skälen för mitt förslag: Syftet med högriskskydd i samband med sjukersättning är att skydda individen från ett alltför omfattande inkomstbort­fall till följd av en karensdagsregel. Enligt min mening bör ett system med karensdagar i princip vara detsamma för alla även om det är ofrån­komligt att de ekonoiniska konsekvensema varierar för olika personer beroende på sjukfrånvarons omfattning. Personer som drabbas av sjuk­dom vid några enstaka tillfällen bör enligt min mening kunna bära in­komstförlusten av att en karensdag införs i sjuklöne- och sjukförsäkrings­systemen. För att garantera att inkomstförlusten till följd av karensdagar inte blir alltför stor för personer med omfattande sjukfrånvaro bör ett högriskskydd ingå i systemet med karensdagar.

Arbetsgrappen har föreslagit att reglema om karensdagar kompletteras med ett allmänt högriskskydd så att antalet karensdagar begränsas till tio under en tolvmånadersperiod. Jag bedömer att tio karensdagar är en lämplig begränsning som bör gälla i ett allmänt högriskskydd även vid införande av en karensdag.

Vid avgränsning av tolvmånadersperioden bör som första dag räknas den första dag som någon gått iniste om sjukersättning till följd av be­stämmelseraa om karensdag. Högriskskyddet föreslås gälla oberoende av orsaken till sjukfrånvaron. Detta irmebär att en person efter tio sjukfall kan konmia i åtnjutande av högriskskyddet utan att någon gång ha be­sökt läkare. 1 ett sjuklönesystem torde sjukfrånvarobeteenden som inte har någon uppenbar medicinsk förklaring dock uppmärksammas på arbetsplatsen.

Som jag tidigare anfört (avsnitt 4.2) avses karensdag beräknas endast en gång för personer som återinsjuknar inom fem dagar. Det medför å ena sidan att sjukersättningskostnaderaa ökar för sjukfall där annars ersättning skulle ha innehållits för den första dagen i det senare sjuk­fallet. A andra sidan kommer det allmänna högriskskyddet att träda in senare än vad som annars skulle ha blivit fallet.

En väsentlig utgångspunkt för mitt förslag är att bibehålla de fördelar i form av förenklad administration och tydliga incitament som sjuklöne­reformen innebär. Detta innebär att administrationen av de nya reglema

48

så långt som möjligt bör ske inom ramen för företagens personaladmini­stration. På samma sätt som skall gälla i ett enskilt sjukfall föreslår jag att det allmänna högriskskyddet, genom vilket antalet karensdagar maxi­meras till fio per år, skall gälla för varje arbetsgivare för sig. Motsva­rande skall gälla vid blandade förvärvsförhållanden, dvs. antalet sjukfall hos en arbetsgivare skall inte läggas ihop raed sjukfall som anmäls till försäkringskassan.

I arbetsgrappens förslag ingick att den s.k. sjuklönegarantin, dvs. möj­ligheten för försäkringskassan att utge ersättning till arbetstagaren vid visst slag av tvist ora sjuklön skulle utökas så att den även omfattade tvist med anledning av det allraänna högriskskyddet. Mot bakgrand av att mitt förslag inte innehåller regler som särskilt skulle kunna tänkas ge upphov till tvist, anser jag det inte vara motiverat med sjuklönegaranti avseende det allmänna högriskskyddet.

Prop. 1992/93:31

5.2 Särskilt högriskskydd

Min bedömning: Det nuvarande högriskskyddet för personer som har en omfattande och återkommande sjukfrånvaro bibehålls.

Arbetsgruppens bedömning: Överensstäraraer med min.

Remissinstanserna: Av de instanser som särskilt berört denna fråga är några, däribland RFV och Statskontoret, negativa till att vissa grapper genom det särskilda högriskskyddet helt befrias från karensdagar. Statens arbetsgivarverk och Statskontoret förordar ett generellt utformat högriskskydd, dvs. ett skydd som inte består av ett allmänt och ett sär­skilt högriskskydd. RFV anser att förslaget med ett allmänt och ett sär­skilt högriskskydd medför olägenheter ur administrativ och informativ synvinkel. RFV förordar ett altemativ där de båda systemen slås ihop. I detta skulle reglema modifieras så att det kan innefatta fler personer, samtidigt som det kombineras med krav på åtgärder för att minska an­talet sjukfall. Den vidare kretsen skall även omfatta personer som inte har en medicinskt väl dokumenterad sjukdom. Statens handikappråd och Handikappförbundens centralkommitté (HCK) anser att tillämpningen skall vara mer generös än vad den är idag. Då prövningen enligt nuva­rande regler är snäv, upplevs den av enskilda som integritetskränkande och lämnar utrymme för godtycke. HCK anser att förslaget om ett sär­skilt och ett allmänt högriskskydd är följdriktigt.

Skälen för min bedömning: Det föreslagna allmänna högriskskyddet ger ett begränsat skydd för personer som år efter år drabbas av en om­fattande sjukfrånvaro, t.ex. de som har infektioner och cykliskt återkom­mande sjukdomar. 1 samband med att kompensationsgraderaa sänktes den 1 mars 1991 infördes ett speciellt högriskskydd som syftade till att skydda dessa grapper. Skyddet innebär en rätt till sjuklön med 90 % av inkomstbortfallet respektive sjukpenning med 80 % av SGI fr.o.m den första dagen i sjukfallet.

4 Riksdagen 1992/93. 1 samt. Nr 31

49

Arbetsgrappen konstaterade att det särskilda högriskskyddet behövs

Prop. 1992/93:31

som ett förstärkt skydd mot alltför stora inkomstförluster för individer som har en omfattande och återkommande sjukfrånvaro. Jag delar ar­betsgrappens bedömning att införande av karensdagar kompletterat en­dast med ett allmänt högriskskydd skulle leda till en betydande inkomst­förlust för en enskild med frekvent och återkommande sjukfrånvaro. Även vid införande av endast en karensdag bör enligt min mening ett särskilt högriskskydd motsvarande nuvarande högriskskydd ingå i de nya reglerna.

Några remissinstanser har framfört synpunkter om att det enbart skulle finnas ett högriskskydd. Riksförsäkringsverket har konkretiserat detta i ett förslag med modifierade regler för det särskilda högriskskyddet så att det omfattar fler försäkrade samtidigt som dessa skulle få viss självrisk i form av ett högsta antal karensdagar. Jag förordar dock arbetsgmppens förslag om ett allmänt och ett särskilt högriskskydd främst på gmnd av att administrationen av det allmänna högriskskyddet uteslutande förläggs till arbetsgivaren som i första hand är den som har tillgång till det rele­vanta underlaget för detta högriskskydd.

Vidare är det, enligt min mening, angeläget att bibehålla det särskilda skyddet för de människor som har särskilt omfattande sjukfrånvaro.

Det är för närvarande försäkringskassan som beslutar om högriskskydd för personer med omfattande sjukfrånvaro. Detta bör enligt min mening gälla även fortsättningsvis så att sjukersättning utges av arbetsgivaren som därefter erhåller ersättning från sjukpermingförsäkringen. För per­soner med rätt till nuvarande högriskskydd iimebär de föreslagna regler­na om en karensdag ingen skillnad jämfört med i dag.

6 Förändrade kompensationsgrader för sjukpenning m.m.

6.1 Inledning

Med utgångspunkt bl.a. i regeringens överenskommelse med Social­demokratiska arbetarepartiet kommer här läggas förslag vad gäller er­sättning till långvarigt sjuka och försäkrade' som genomgår rehabilite­ring.

Ett skäl till förslagen är att i dagens ekonomiska situation är kraftiga besparingar ofrånkoinliga inom i stort sett alla delar av socialförsäkringen eftersom denna är en av de största offentliga utgiftsposteraa. Skäl för åtgärderaa är samtidigt att bibehålla och förstärka incitamenten för reha­bilitering av långtidssjuka så att tidigare återgång till förvärvsarbete befrämjas.

Enligt överenskommelsen skall kompensationsgraden för sjukperming vara 80 % även för sjukfall som är längre än 90 dagar och sänkas till 70 % för sjukfall som varat mer än ett år. Samtidigt skall kompensa­tionsgraden i  rehabilileringspermingen sänkas från   100 %  till 95 %.

50

Härvid bibehålls trots besparingaraa en skillnad i kompensationsgrad mellan sjukpenning och rehabiliteringsersättning som ger ekonomiskt incitament för den enskilde att genomgå rehabilitering. Till grand för förslaget ligger också en jämförelse med kompensationsgraden vid för­tidspension. Jag vill betona att även med de här föreslagna kompensa­tionsgraderaa för långtidssjuka är ersättningen i den svenska sjukförsäk­ringen förhållandevis hög sett i ett intemationellt perspektiv.

Förslaget att sänka sjukersättningsnivån för långtidssjukskrivna skall bl.a. ses mot bakgrand av att de mycket långa sjukfallen, oaktat de förändringar som genomförts under senare år vad gäller möjligheter till rehabilitering, fortfarande ligger på en hög nivå. Ar 1991 svarade sjuk­fall som varat minst ett år för 37 % av sjukpenningdagama.

Prop. 1992/93:31

6.2 Förändrad kompensationsgrad för rehabiliteringspenning

Mitt förslag: Kompensationsgraden för rehabiliteringspenning skall sänkas från 100 % till 95 % av den sjukpenninggrandande inkomsten.

Skälen för mitt förslag: Mot bakgrand av behovet att åstadkomma besparingar inom socialförsäkringen är det ofrånkomligt att vidta åt­gärder inom samtliga delar av försäkringen. Förändringen har anpassats så att det fortfarande skall finnas ett ekonomiskt incitament för att delta i rehabiliteringsåtgärder.

6.3 Sänkt kompensadonsgrad för sjukpenning efter dag 90

Mitt förslag: Fr.o.m den 91 :a dagen t.o.m. den 365:e dagen i sjukperioden skall kompensationsgraden inom sjukpenningförsäk­ringen sänkas från 90 % till 80 % av den sjukpenninggrandande inkomsten.

Skälen för mitt förslag: I uppgörelsen mellan regeringen och Social­demokratiska arbetarepartiet ingår att sjukersättningen skall sänkas successivt för längre sjukfall. I enlighet härmed föreslår jag att sjukpen­ningen fr.o.m. den 91:a dagen i en sjukperiod skall utges med 80 %.

6.4 Sänkt kompensadonsgrad efter ett års sjukskrivning

Mitt förslag: Kompensationsgraden inom sjukpenningförsäkringen skall sänkas från 90 till 70 % av den sjukpenninggmndande in­komsten fr.o.m. dag 366 i en sjukperiod.

51

Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande regler kan prövning av

Prop. 1992/93:31

rätten till sjukbidrag eller förtidspension ske antingen efter ansökan från den försäkrade eller på försäkringskassans initiativ. Vid prövningen görs en grandlig prövning utifrån medicinska och arbetsmarknadsmässiga utredningar. Sjukbidraget ger en kompensationsnivå som vanligen ligger mellan 65 och 70 % av SGI.

Som en möjlig åtgärd för att minska omfattningen av mycket långa sjukfall och med hänvisning till sjukersättningsvillkor i andra länder, har i olika sammanhang framförts att en strikt gräns för sjukpeiming på ett år borde införas och att inkomstbortfallsersättning därefter skulle utges i form av sjukbidrag/förtidspension. Beslut om sjukbidrag tydliggör för individen att sjukdomen ytterligare påverkar hans ekonomiska situation. Sjukbidrag har i de allra flesta fall inneburit ett ytterligare steg bort från arbetsmarknaden. Det finns därför anledning att ifrågasätta en automatisk övergång till sjukbidrag vilket kraftigt skulle öka antalet långtidssjuka med sjukbidrag/förtidspension. Sjukbidrag kan också vara alltför tmbbigt som ersättningsform exempelvis när prognosen för ett långt sjukfall är att det koimner alt bestå ytterligare ett par månader i avvaktan på viss medicinsk åtgärd. Enligt min mening bör inte altemativet med automa­tisk övergång till sjukbidrag väljas.

Ett skäl till en generell tidsgräns för sjukskrivning som framförts är att alla då skulle få samma kompensationsnivå efter viss tids sjukskrivning. Med nuvarande regler skall en övergång till förtidspension/sjukbidrag efter omkring ett års sjukskrivning för den som bedöms ha en klart bestående arbetsoförmåga, medan den som har en mer oklar rehabilite­ringsprognos kan uppbära den högre sjukpenningnivån under flera år. Jag firmer detta otillfredställande. Mitt förslag är därför att kompensa­tionsgraden för sjukpenning sänks till 70 % efter dag 365.

1 den gmpp försäkrade som är sjukskrivna mer än ett år fmns personer som efter en begränsad tids behandling kommer att återgå i arbete. Det finns också personer i denna grupp som har livshotande sjukdomar. Det kan finnas skäl att överväga om särskilda regler skall införas för dessa grupper. Utformningen av en undantagsregel i form av en särskild kom­pensationsgrad för dessa situationer stöter dock på stora problem när det gäller att avgränsa vilka som skulle vara berättigade till högre ersätt­ning. Det krävs ytterligare utredning om behovet av och möjlighetema att införa sådana bestämmelser. Jag kommer senare (avsnitt 10.1) att föreslå att bestämmelserna om 70 % kompensationsgrad skall tillämpas först fr.o.m. den 1 juli 1993. Jag avser att dessföritman återkormna till regeringen med min bedömning i frågan.

Vid en sänkning av kompensationsgraden till 70 % kan det för en ganska stor grupp försäkrade bli ekonomiskt intressant att ansöka om sjukbidrag, bl.a. då sjukbidrag och förtidspension medför rätt till kom­pletterande ersättningar från avtalsförsäkringaraa. Troligen kommer försäkringskassoma att ställas inför ett ökat tryck vad gäller ansökningar från de försäkrade såväl vad gäller rehabiliteringsersättning som sjuk­bidrag. Detta ställer krav på bl.a. kassomas administration och de utred­ningsinstanser som försäkringskassan är beroende av om rimliga hand-

52

läggningstider skall kunna upprätthållas samtidigt som antalet förtidspen-

Prop. 1992/93:31

sionerade kan komma att öka betydligt.

Sänkningen av kompensationsgraden i sjukpenningförsäkringen efter dag 365 avses träda i kraft den 1 april 1993. De som varit långtidssjuk­skrivna mer än ett år bör med hänsyn fill omställningsbehov inte ome­delbart få sin sjukersättning sänkt med 20 % vid ikraftträdandet. Jag kommer som nämnts att föreslå att sänkning till 70-procentsnivån får ske tidigast den 1 juli 1993.

Den omedelbara besparingseffekten av sänkt kompensationsnivå i sjuk­penningen efter dag 365 kommer på lite längre sikt att reduceras med hänsyn till att en del långtidssjukskrivna kommer att övergå till rehabili­teringsperming. Åtgärden kommer också enligt min uppfattning att leda till att antalet sjukdagar blir påtagligt färre bl.a. då beviljande av reha­biliteringsersättning är början på en process som avses sluta i tidig åter­gång i förvärvsarbete.

Vid en sänkning av sjukpeimingnivån till 70 % av SGI efter 365 dagar fmns det enligt min mening skäl att överväga en särregel så att sänk­ningen får avsedd effekt.

Enligt gällande regler i 3 kap. 8 § Qärde stycket AFL definieras en sjukperiod såsom "tid, under vilken en försäkrad i oavbmten följd lider av sjukdom som avses i 7 § eller har rätt fill sjukpenning enligt 7 b § eller rehabiliteringspenning enligt 22 kap. 7 §". Enligt 7 § andra stycket SjLL definieras sjukperiod som "tid under vilken arbetstagaren i oav­braten följd lider av sjukdom som avses i 4 §."

Beroende på omständighetema i enskilda fall kan en längre tids sjuk­dom ibland leda fill en sammanhängande sjukperiod, ibland till en serie av flera sjukperioder med korta avbrott. Gränsen dag 365/366 kommer att få en märkbar ekonomisk konsekvens för den försäkrade och kan leda till en viss anpassning av sjukskrivningsmönstren för långa sjukfall.

Jag har tidigare (avsnitt 4.2) föreslagit en ändring i reglema om sjuk­period. Enligt förslaget skall en ny sjukperiod som börjar inom fem dagar från en tidigare sjukperiod betraktas som samma sjukperiod som den tidigare när det gäller karensdag, ersättningens storlek och avgräns­ning av sjuklöneperioden. För en långtidssjukskri ven som anmäler sig frisk och därefter sjukanmäler sig efter en längre period än fem dagar kommer en ny sjukperiod inledas och därmed kommer de olika kompen­sationsgraderaa som gäller inledningsvis för sjukersättning att gälla. I praktiken skulle detta kutma irmebära att en försäkrad med en serie långa sjukperioder som tillsammans kan sträcka sig betydligt över ett år ändå inte uppnår 365-dagarsgränsen.

En grandläggande utgångspunkt för regleraa för sjukersättning är att befrämja rehabilitering, dvs. att långtidssjukskrivna tillfrisknar. Det är därför väsentligt att friskanmälan inte fördröjs fill följd av risken att ett misslyckat arbetsförsök resulterar i sänkt ersättning vid ett återin­sjuknande. Förslaget om att ett återinsjuknande inom fem dagar inte skall leda till ny karensdag eller sänkt ersättning har tillkommit av detta skäl. Samfidigt är en ordning som medger att den försäkrade i ett mycket långt sjukfall på ett relativt enkelt sätt kan undgå en sänkning av kom-

53

pensationsgraden såväl av rättviseskäl som ur ekonomisk synpunkt svår att acceptera. Det kan därför vara nödvändigt att skapa någon form av spärr så att den åsyftade effekten uppnås.

En sådan spärr får dock inte vara utformad så att den motverkar reha­bilitering. Den bör också vara enkel för försäkringskassan att administ­rera och lätt för den försäkrade att förstå. En lösning kan vara en be­stämmelse med innebörden att vid beräkning av om sjukperiod förelegat under 365 dagar skall längre sjukperioder sammanläggas om uppehållet mellan dem understiger ett bestämt antal dagar. Frågan om hur en sådan regel skall närmare utformas behöver ytterligare övervägas inom rege­ringskansliet. Med hänsyn till att en sänkning av sjukpetmingen till 70 % skall ske tidigast den 1 juli enligt övergångsbestämmelser som jag kommer att föreslå (avsnitt 10.1) finns det tidsutrymme för sådana över­väganden.

Prop. 1992/93:31

6.5 Reduktion av sjukpenning på grund av sjukersättning från arbetsgivaren

Mitt förslag: Ora arbetsgivaren, även efter den 90:e dagen i en sjukperiod, utger tillägg till sjukpenningen med mer än 10 % av den sjukpenninggrandande inkomsten skall försäkringskassan göra avdrag på sjukpenningen i motsvarande mån. Till den del arbets­givarens ersättning utges i förhållande till lön överstigande sju och en halv gånger basbeloppet, skall minskning endast ske med be­lopp sora översfiger sjukpenningnivån med 10 procentenheter. Motsvarande avdrag skall göras från den sjukpenning som utges till arbetsgivaren när s.k. arbetsgivarinträde gäller om den sjuker­sättning som utges till arbetstagaren överstiger den avsedda högsta kompensationen vid sjukdom.

Skälen för mitt förslag: I samband med att kompensationsnivåeraa i sjukpeimingförsäkringen sänktes fr.o.m. den 1 mars 1991 infördes i 3 kap. 4 § AFL begränsningsregler med avsikt att säkerställa att de sänkta kompensationsnivåeraa skulle drabba alla så lika som möjligt. Enligt dessa tilläts arbetsgivaren att utöver sjukpenningen kompensera arbetstagare med 10 % av förvärvsinkomsten under de första 90 dagaraa av en sjukperiod. Denna regel gäller även efter en sjuklöneperiod. Sjuk­penning skall alltså enligt nuvarande regler minskas med ersättning motsvarande vad arbetsgivaren utger om ersättningen från denne över­sfiger 10 % t.o.m. den 90:e dagen och för tid därefter motsvarande all ersättning från arbetsgivaren.

Begränsningsregeln kompletteras med en särskild regel avseende an­ställningsförmåner som räknat för år överstiger sju och en halv gånger basbeloppet och som således inte grandar rätt till sjukpenning så att de avsedda begränsningama uppnås även vid högre inkomstläge. I 3 kap. 16 § AFL har motsvarande avräkningsregler avseende anställda som

54

enligt kollektivavtal erhåller sjuklön och omfattas av s.k. arbetsgivarin­träde införts.

Enligt min mening är det även i samband med de ändringar av kom­pensationsnivåeraa som nu föreslås väsenfligt att de sänkta nivåeraa kommer att påverka alla så lika som möjligt. Jag föreslår därför att förslaget om sänkta kompensationsnivåer kompletteras med bestämmel­ser av samma innebörd som de idag gällande. Därmed bör det finnas utrymme för arbetsgivama att betala tillägg till sjukpetmingen med 10 % även vid längre sjukfall.

Prop. 1992/93:31

7 Andra dagersättningar 7.1 Inledning

Inom socialförsäkringen och anslutande förmånssystem finns ett antal dagersättningar som regelmässigt ansluter till sjukperming/sjuklön och som till sin karaktär delvis liknar sjukpenningen. I samband med de förändrade reglema för sjukpenning fr.o.m. den 1 mars 1991 sänktes kompensationsgrader de inledande tre dagaraa till 65 % även vad avser vissa av dessa dagersättningar.

Enligt gällande regler är kompensationsgrader de tre första dagaraa i en ersättningsperiod 65 % vad gäller havandeskapspeiming, närstående-penning, smittbärarpenning, sjukpenning vid arbetsskada under den s.k. samordningstiden och yrkesskadesjukpeiming.

Vad gäller tillfällig föräldrapenning är kompensationsgraden 80 % för de första 14 dagama per bam och år och 90 % därefter. Kompensations­graden för rehabiliteringsperming är för närvarande 100 % och bör som framgår av mitt förslag i det föregående sänkas till 95 %.

När period med dagersättning bryts av sjukfrånvaro gäller i princip samma regler som när förvärvsarbete föregått insjuknandet. 1 vissa fall skall dock samma sjukperiod anses föreligga. T.ex. skall tid som försäk­rad i oavbraten följd uppbär rehabiliteringsersättning eller sjukperming enligt 3 kap. 7 och 7 b §§ ses som samma sjukperiod.

7.2 Kompensadonsgrad m.m. när period med annan dagersättning än sjukpenning inleds

Mitt förslag: Karensdag skall inte införas vid förmåneraa reha­biliteringsperming, sjukperming i samband med medicinsk behand­ling och medicinsk rehabilitering, närståendepenning, smittbärar­penning, tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning.

Kompensationsgraden för sjukperming enligt 3 kap. 7 b § AFL, närståendepenning och smittbärarpenning föreslås höjd till 80 % för de tre första dagaraa i en sjukperiod.

55

Arbetsgruppens  förslag:  Karensdagar  skall   inte  införas  vid  för-

Prop. 1992/93:31

måneraa rehabiliteringspenning, sjukpenning i saraband raed medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering, närståendepenning, smittbärar­penning, tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning. Kompensa­tionsgraderaa vad gäller sjukpenning i samband med medicinsk behand­ling och medicinsk rehabilitering, närståendepenning, smittbärarpenning, och havandeskapspeiming föreslås höjas till 80 % dag 1-3.

Remissinstanserna: Förslaget att inte införa karensdagar i de aktuella dagersättningaraa ses som positivt av flertalet remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga. Flera instanser varnar samtidigt för att det firms en överströmningsrisk i system där kompensationsgraderaa varierar mellan olika förmåner. Vissa instanser såsom Statens arbetsgivarverk, RFV, SAF, FKF och SACO för fram överströmningsrisken som ett starkt skäl för ett system med sänkt ersättningsgrad i flera förmåner.

Skälen för mitt förslag:

Rehabiliteringspenning

Enligt 22 kap. AFL har den som deltar i en arbetslivsinriktad rehabilite­ring enligt en av försäkringskassan upprättad rehabiliteringsplan rätt till rehabiliteringsersättning. Rehabiliteringsersättning kan utgå i form av dels rehabiliteringspenning, dels särskilt bidrag.

Rehabiliteringen skall avse att förkorta sjukdomstiden eller helt eller delvis förebygga eller häva nedsättning av arbetsförraågan. Den försäk­rade raåste ha sin arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel till följd av sjukdom. Arbetsförmågan skall under tiden för rehabiliteringsåtgär­den anses nedsatt i den mån den försäkrade på grand av åtgärden är förhindrad att förvärvsarbeta. Om en period med rehabiliteringspenning avbryts på grand av sjukdora, skall sjukperioden anses ha löpt i oav­braten följd sedan den första dagen med rehabiliteringspenning.

Beroende på arbetsförmågans nedsättning utges hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels rehabiliteringspenning.

Jag delar arbetsgrappens bedömning att rehabiliteringspeiming bör undantas från regleraa om karensdag. En inledande period med en dag utan ersättning synes inte vara förenlig med förmånens syfte, nämligen att utgöra en positiv stimulans till rehabilitering och återgång i arbete efter en ofta långvarig sjukskrivning.

Sjukpenning i samband med medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering

Sjukperming enligt 3 kap. 7 b § AFL kan utges när den försäkrade genom­går en medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som syftar till att förebygga sjukdom, förkorta sjukdomstid samt att förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmåga som förorsakats av sjukdom. Behand­lingen skall vara ordinerad av läkare och ingå i en av försäkringskassan godkänd plan. Arbetsförmågan skall anses nedsatt i den mån den försäk­rade på grand av åtgärden är förhindrad att förvärvsarbeta.

56

Sjukpenning i samband med medicinsk behandling och medicinsk reha-

Prop. 1992/93:31

bilitering kan således utges i vissa situationer utan att sjukdom föreligger eller arbetsförmågan är nedsatt, t.ex. då den försäkrade deltar i en sjuk­domsförebyggande behandlingsåtgärd.

Enligt nuvarande regler utgår ersättning enligt detta lagram efter samma principer som för sjukpenning enligt AFL. Karensdag i samband med ersättning enligt 3 kap. 7 b § bör inte införas med tanke på att ersättning ofta utges för en planerad sjukfrånvaro som varar en dag eller mindre. För att rehabiliteringssyftet med bestämmelsen inte skall mot­verkas föreslår jag också att kompensationsgraden för de tre första dagaraa i en sjukperiod skall höjas fill 80 %.

Närståendepenning

Enligt lagen (1988:1465) om ersättmng och ledighet för närståendevård har en närstående som vårdar någon sora är svårt sjuk i hemmet eller i annan enskild bostad rätt till ersättning för tid då han avstår från för­värvsarbete i samband med vården. Fr.o.m. den 1 juli 1992 har han rätt till ersättning även om den sjuke vårdas på sjukhus eller annan vårdin­rättning. Ersättning utges under högst 30 dagar sammanlagt för den person som vårdas. Om någon vårdar mer än en person under samma tid, berättigar det inte till ytterligare ersättning. Ersättning för vård av en person får inte utges till flera vårdare för samma tid. Närståendepen­ning utges inte om vårdaren för sainma dag t.ex. erhåller havandeskaps-penning eller föräldrapermingförmåner. Hel, halv eller fjärdedels ersätt­ning utges till vårdare beroende av den tid han skulle ha arbetat om han inte vårdat den sjuke. Ersättning utges med belopp motsvarande vårdarens sjukpenning enligt AFL.

Jag anser att karensdag i en inledande period raed närståendepenning inte är förenlig med syftet att underlätta för en person att ta hand om en svårt sjuk anhörig. Vidare iimebär, som framhållits i en riksdagsmotion som väckts i anledning av prop. 1991/92:106 om vissa socialförsäk­ringsfrågor, den lägre kompensationsgraden på 65 % under de tre första dagama att det blir svårare för vårdaren att varva vård och förvärvsar­bete eftersom inkomstbortfallet blir betydande. Socialförsäkringsutskottet uttryckte i sitt betänkande 1991/92:SfU8 förståelse för behov av det slag som motionären pekat på samtidigt som man fömtsatte att regeringen beaktar frågan i samband med den ytterligare belysning av begreppet sjukperiod inom sjukförsäkringen som riksdagen fidigare begärt.

Jag delar arbetsgmppens bedömning att karensdag inte bör införas för närståendepenning och anser samtidigt att kompensationsgraden bör vara 80 % från den första dagen. Därmed reduceras omfattningen av de problem socialförsäkringsutskottet pekat på samtidigt som närstående­penningen i sin utformning närmare kommer att överensstämma med den tillfälliga föräldrapenningen.

Smittbärarpenning

Enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare kan den som har eller kan antas ha en smittsam sjukdom utan att ha förlorat sin arbets­förmåga till följd av sjukdomen ha rätt till smittbärarersättning. Även

57

den som för smitta eller kan antas föra smitta utan att vara sjuk på

Prop. 1992/93:31

grand av smittan har rätt till sådan ersättning. Förmånen kan utges i form av dels smittbärarpenning, dels resekostnadsersättning.

Smittbärarpenning utges för närvarande med ett belopp som motsvarar smittbärarens sjukpenning. Beroende av omfattningen av den tid som smittbäraren skulle ha arbetat utges förmånen med hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels smittbärarpeiming.

Rätt till ersättning om en person måste avstå från förvärvsarbete kan grandas i beslut enligt smittskyddslagen, livsmedelslagen eller föreskrif­ter som har meddelats med stöd av livsmedelslagen. En person kan också få ersättning om han måste avstå från förvärvsarbete på grand av läkarandersökning eller hälsokontroll som syftar till att klarlägga om han är smittad av en samhällsfarlig sjukdom eller har en sjukdom, en smitta, ett sår eller arman skada som kan göra livsmedel som han hanterar otjänligt till mäimiskoföda. Statens Livsmedelsverk förklarar i sitt remissvar att i första hand skall möjligheteraa att omplacera den anställ­de prövas och omplacering torde med några få undantag i normalfallet vara möjlig. Införs karensdagar tror verket dock att man får räkna med att smittbärarpenning kommer att få utbetalas i högre utsträckning än fidigare.

Jag delar arbetsgrappens bedömning att karenstid inte bör införas i en period med smittbärarpenning eftersom detta skulle motverka syftet med ersättningen, nämligen att skydda andra personer mot smitta eller skador. Av samma skäl bör kompensationsgraden höjas till 80 % för de tre första dagaraa i en sjukperiod.

Tillfällig föräldrapenning

En förälder som behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda bam under tolv års ålder har rätt till tilllallig föräldrapenning under högst 120 dagar per bam och år. Vid särskilda behov kan tillfällig föräldra­penning utges även för bam mellan tolv och sexton år.

Tillfällig föräldrapenning utges bl.a. vid sjukdom hos baraet eller dess ordinarie vårdare samt när en förälder behöver följa med baraet till bamavårdscentral m.m. Häratöver har fadera rätt till tillfällig föräldra­penning i samband med baras födelse eller adoption. Antalet sådana dagar är tio för varje nyfött eller adopterat bara. Utöver de nu nämnda ersättningaraa har föräldrama möjlighet att varje år disponera två s.k. kontaktdagar för varje bam som har fyllt fyra men inte tolv år. Dagama är bl.a. avsedda för besök i och kontakt med baraens vardagsmiljö, t.ex. baraomsorg och skola.

Vid vård av ett bara som är mer än 240 dagar skall fr.o.m. den 1 juli 1992 föräldrapenning kunna bytas ut mot tillfällig föräldrapenning en­dast om det bara för vilket tillfällig föräldraperming söks vårdas på sjukhus.

Under de första 14 dagar som tillfällig föräldraperming betalas ut under ett år uppgår ersättningen till 80 % av SGI och därefter till 90 %. Föräldrapermingförmåner utges inte om föräldem för samma dag uppbär t.ex. sjukperming. Tillfällig föräldrapenning kan utges med hel, halv

58

eller fjärdedels ersättning beroende på den tid en förälder skulle ha

Prop. 1992/93:31

arbetat om bamet inte hade blivit sjukt.

I samband med förändringaraa i sjuk- och föräldrapenning, som trädde i kraft den 1 mars 1991, gjordes en åtskillnad mellan de två ersättnings-formeraa genom att de tre inledande dagaraa med en 65-procentig kom­pensationsgrad inte infördes för fillfällig föräldraförsäkring. Skälen var att lågavlönade föräldrar och föräldrar med flera bam som ofta är sjuka skulle drabbas alltför hårt samt att kompensation för mistad lön när tillfällig föräldraperming uppbärs sällan utges från arbetsgivama. De skäl som låg fill grand för denna åtskillnad torde vara lika tungt vägande vid införande av en karensdag. Karensdag bör därför inte införas i samband med tillfållig föräldrapenning. Införandet av karensdag i sjuklöne- och sjukpenningsystemen föranleder således inga förändringar i kompensa­tionsgraden för tillfållig föräldraperming.

Många remissinstanser har framhållt att det finns risk att människor ansöker om tillfållig föräldrapenning i sfållet för sjuklön eller sjukpen­ning om två karensdagar införs endast för de senare ersättningsformer­na. Mot dessa bedömningar kan framhållas att det inte uppstått någon sådan effekt då kompensationsgraden för sjukpenning sänktes fr.o.m. den 1 mars 1991. Vidare skulle det för många som normalt har sina bam på daghem innebära att om föräldera tog ut tillfållig föräldrapen­ning i sfållet för sjukpenning måste baraen stanna hemma de aktuella dagaraa. Enligt min bedömning torde risken för ett överatny ttj ande av tillfållig föräldrapenning vara begränsad när det rör sig om en karensdag i sjukersättningen. Den trygghet för barafamiljeraa som den tillfålliga föräldrapenningen innebär är av så stor betydelse att den uppväger denna risk.

Ha vandeskapspenn ing

Enligt 3 kap. 9 och 9 a §§ AFL har blivande mödrar, som under gravi­ditetens senare del på grand av arbetets art inte kan fortsätta sitt vanliga arbete och inte kan omplaceras till andra arbetsuppgifter, rätt till havan­deskapspenning. En kvinna har även rätt till havandeskapspenning om hon inte får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grand av en föreskrift om förbud mot arbete under havandeskap som har meddelats med stöd av arbetsmiljölagen.

Havandeskapspenning utges tidigast fr.o.m. den 60:e dagen före den beräknade förlossningen och längst t.o.m. den ll:e dagen före denna tidpunkt, dvs. under högst 50 dagar. Har en kvinna blivit avstängd från sitt arbete därför att arbetsmiljön kan medföra risk för fosterskador utges ersättning redan fr.o.m. dagen för avstängningen.

Havandeskapspeiming utges med samma belopp som sjukpenningen dvs. 65 % de tre första ersatta dagaraa och därefter 80 %. Havande-skapsperming utges inte i den mån kvinnan för samma tid uppbär sjuk­penning eller sjuklön.

Jag delar arbetsgrappens bedömning att karensdagar inte bör införas för havandeskapspenningen. Nuvarande kompensationsgrader bör inte förändras.

59

7.3 Samordningen mellan sjuk- och arbetsskadeförsäkringama

Prop. 1992/93:31

Min bedömning: Någon särskild anpassning av reglema i 3 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring bör inte ske.

Arbetsgruppens förslag: Under samordningstiden utges till den som drabbats av arbetsskada för de första 14 dagama av en sjukperiod sär­skild arbetsskadesjukpenning med 67 % av SGI. Sådan sjukpeiming utges endast i den mån och fill den del den är högre än den sjuklön, sjukpenning enligt AFL eller sjukpeiming enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) som den skadade är berättigad till för samma period.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig i denna fråga bedömer att arbetsgmppens förslag kommer att medföra en kraftig ökning av antalet arbetsskadeanmälningar och därmed en ökad belast­ning på försäkringskassoma. Försäkringsöverdomstolen anser att trycket på de intygsskrivande läkama kan komma att öka. SAF är tveksam till förslaget om särskild arbetsskadesjukpenning och bedömer att det torde strida mot den ILO-konvention om arbetsskadeförsäkring som Sverige ratificerat. ILO-kommittén bedömer att förslaget inte strider mot kon­ventionen. Kommittén konstaterar att den miniminivå för ersättning som anges i den längre gående rekommendation som är knuten till konventio­nen har beaktats.

Skälen för min bedömning: Arbetsskadeförsäkringen är samordnad med den allmänna försäkringen vad gäller ersättning vid sjukdom under den s.k. samordningstiden, dvs. de första 180 dagama (90 dagar före den 1 januari 1992) efter det att en arbetsskada inträffat. Besfåmmelser-na härom återfiims i 3 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF).

Samordningstiden är betydelsefull bl.a. från administrativ synpunkt, eftersom rätten till ersättning enligt LAF inte behöver prövas i skadefall där tillfrisknande sker under de första 180 dagaraa efter det att skadan inträffade. Därmed undviks omfattande utredningar och svåra sambands­bedömningar i ett stort anfål relativt snabbt övergående skadefall.

Av betydelse för de regler som skall gälla inom arbetsskadeförsäkring­en är bl.a. den konvention (nr 121) om förmåner vid yrkesskada som antogs av ILO år 1964 och ratificerades av Sverige år 1969 med verkan från år 1970. Konventionen avser dels olika former av hälso- och sjiik-vård, dels kontantförmåner.

En medlemsstat som tillhandahåller hälso- och sjukvård och därmed sammanhängande förmåner enligt ett allmänt sjukförsäkringssystem kan låta detta bli tillämpligt även på de yrkesskadade under föratsättning att detfå system har sådant innehåll att den yrkesskadade inte utsätts för ekonomiska svårigheter av allvarlig art.

Konventionens artikel 9 föreskriver dels att förmånema skall utges så länge följderaa av skadan besfår, dels att det i fråga om kontantförmåner

60

inte får förekomma karensdagar såvida inte medlemslandet vid anslut-

Prop. 1992/93:31

ningen till konventionen tillämpade ett system med karensdagar eller - i samband med anslutningen - hade avgett förklaring om temporärt un­dantag från konventionens bestämmelser till följd av otillräckligt utveck­lade ekonomiska resurser och sjukvårdsanordningar. I konstitutionsut­skottets yttrande (1981/82:14 y) till socialförsäkringsutskottet i samband med riksdagens behandling av prop. 1981/82:144 om ändringar i sjuk­försäkringen m.m. uttalades bl.a. att inget av de nyss nämnda undan­tagen är tillämpliga för Sverige.

Som nämnts i det föregående fanns fram till den 1 december 1987 särskilda regler om s.k. insjuknandedag och fridag. Enligt regeln om insjuknandedag utgavs i normalfallet inte sjukpenning för den dag då sjukdomsfallet inträffade. När det gäller fridagsregeln utgavs inte sjuk­penning för dag då den försäkrade inte skulle ha arbetat i sin huvud­sakliga sysselsättning, om inte antalet sådana dagar översteg två. Något undantag från dessa regler fanns inte för sjukfrånvaro till följd av arbets­skada under samordningstiden. Mot bakgrand av vad konstitutionsut­skottet uttalat måste föratsättas att dåvarande regler om insjuknandedag och fridag inte ansågs som karensdagar enligt ILO-konventionen.

1 det nuvarande ekonomiska läget är kraftiga besparingar inom i stort sett alla delar av socialförsäkringssystemet ofrånkomliga. Med hänsyn härtill bedömer jag, även sett mot bakgrand av effekteraa av nu före­slagna förändringar i förhållande till tidigare gällande regler för sjukför­säkringen, att någon särskild anpassning av besfårrunelsema i 3 kap. 1 och 2 §§ LAF inte bör göras när en karensdag införs i sjukpenningför­säkringen m.m.

Som en följd av bestämmelsema om sjuklön utges inte ersättning enligt LAF för arbetsskadesjukfall som inträffar efter samordningstidens utgång om den försäkrade samtidigt har rätt till sjuklön. Enligt 3 kap. 5 § första stycket LAF gäller att rätt till arbetsskadesjukpenning inte föreligger på grundval av anställningsförmåner för tid under vilken den försäkrades arbetsgivare har att svara för sjuklön enligt SjLL.

Vid sjukdomsfall som utgör recidiv av en arbetsskada erhåller således den som omfattas av SjLL sjukersättning i form av sjuklön under de första 14 dagaraa oavsett om sjukfallet inträffar före eller efter samord­ningstidens utgång. Om sjukperioden fortsätter efter sjuklöneperioden och samordningstiden löpt ut, erhåller den skadade arbetsskadesjuk­penning med 100 % av SGI fr.o.m. dag 15.

Bestämmelseraa i 3 kap. 5 § första stycket LAF är på samma sätt som regleraa om samordningstiden av stort värde ur administrativ synpunkt då försäkringskassan inte behöver pröva rätten till arbetsskadeersättning vid sådana recidiv av en arbetsskada som avslutas inom sjuklöneperio­den. Av detta skäl bör vid införande av en karensdag i sjuklönesystemet regeln i denna del bibehållas oförändrad, vilket imiebär att recidiv av arbetsskada som inträffar inom ramen för en sjukiöneperiod inte skall medföra rätt till arbetsskadeersättning.

61

Den som inte har rätt till sjuklön vid recidiv av arbetsskada som in-

Prop. 1992/93:31

träffar efter samordningstiden kommer - på sainma sätt som i dag - att få sjukperming enligt LAF såväl för den första dagen i sjukperioden som för tiden därefter.

De villkor som jag redovisat ovan bör även gälla för ersättningar enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän. Någon särskild föreskrift i lag erfordras inte.

8 Pensionsförmåner

8.1 Bakgrund och nuvarande regler

I 7 och 13 kap. AFL föreskrivs att försäkrad har rätt till förtidspension om arbetsförmågan på gmnd av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och om nedsättningen kan anses varaktig. Bedöms nedsättningen inte som varaktig men dock att den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätt till sjukbidrag. Då jag i det följande talar om förtids­pension avses, om ej annat sägs, även sjukbidrag.

Vid bedönming av arbetsförmågans nedsättning skall beaktas den för­säkrades förmåga att bereda sig inkomst genom sådant arbete som mot­svarar hans krafter och fårdigheter och som rimligen kan begäras med hänsyn till den försäkrades utbildning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter. Bedömningen skall göras efter samma grander oavsett arten av den föreliggande nedsättningen av prestationsförmågan.

Förtidspension utges på tre olika nivåer beroende på omfattningen av arbetsförmågans nedsättning. Hel förtidspension beviljas försäkrad, vars arbetsförmåga är så nedsatt att intet eller endast ringa del därav återstår. Härmed avses enligt praxis att arbetsförmågan är nedsatt med minst fem sjättedelar. Försäkrad vars arbetsförmåga är nedsatt i inindre grad men likväl med avsevärt mer än hälften beviljas två tredjedelar av hel förtids­pension. Arbetsförmågan skall enligt praxis vara nedsatt med minst två tredjedelar men ej fem sjättedelar. Halv förtidspension beviljas försäkrad vars arbetsförmåga är nedsatt med minst hälften men ej två tredjedelar. Är arbetsförmågan inte nedsatt med minst hälften kan förtidspension ej utges. Förtidspension utges från folkpensioneringen respektive den all­männa tilläggspensioneringen.

Folkpensionen är inte relaterad till tidigare förvärvsinkomster och utgör 96 % av basbeloppet för en ensam pensionär. För en gift försäk­rad vars make uppbär hel folkpension utgör pensionen 78,5 % av basbe­loppet. Uppbär maken två tredjedelar av hel pension utgör folkpensionen 84 1/3 % av basbeloppet. Har maken halv pension utgör pensionen 87 1/4 % av basbeloppet.

62

Tilläggspensionens storlek beror på de tidigare arbetsinkomster den

Prop. 1992/93:31

försäkrade haft eller kan antas ha haft enligt regleraa för beräkning av s.k. antagandepoäng.

Har den försäkrade ingen rätt till ATP, utgår pensionstillskott med 104 % av basbeloppet. Beroende på ATP-inkomster avtrappas sedan pensionstillskottet successivt så att det upphör vid ATP-inkomster över­stigande 104 % av basbeloppet.

Ersättningsnivåema är lika för förtidspension och sjukbidrag. Syftet med förtidspension/sjukbidrag är att tillförsäkra den försäkrade ekono­misk trygghet vid förtida förlust eller nedsättning av arbetsförmågan. Ersättningen skall vara en kompensation för inkomstbortfall som har sin grand i sjukdom eller skada och avser således inte att vara en ersättning för invaliditeten som sådan. Grunden till den bristande arbetsförmågan bör utgöras av medicinska faktorer varvid erfordras att den medicinska faktom medför förlust eller betydande nedsättning av arbetsförmågan. För rätt till sjukbidrag krävs enligt uttalande i förarbetena (prop. 1962:90) att nedsättningen av arbetsförmågan skall bedömas föreligga för avse­värd tid (ininst ett år) för att sjukbidrag skall kunna utges. Sjukbidrag tidsbegränsas i regel till perioder om ett till två år.

Förtidspension skall beviljas först när rehabiliteringsmöjligheteraa är helt uttömda. Så är inte fallet när det gäller sjukbidrag. Att bevilja sjuk­bidrag i stället för förtidspension kan därför i någon utsträckning göras för att motverka att långtidssjukskrivning leder till bestående arbetsoför­måga och därmed efter viss tid hel eller delvis återgång i arbete. En minskad frekvens förtidspensioneringar innebär vidare samhällsekono­miska vinster.

Den dåvarande regeringen tillsatte år 1985 en utredning med det över­gripande syftet att göra en översyn av sjukförsäkringens regler med inriktning på att åstadkomma en mera aktiv och rehabiliteringsinriktad försäkring. Utredningen, som antog namnet Rehabiliteringsberedningen, föreslog i betänkandet (SOU 1988:41) Tidig och samordnad rehabilite­ring - Samverkansmetoder och rehabiliteringsinriktad ersättning m.m. bl.a. att förtidspension och sjukpeiming skulle kunna utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en Ijärdedels förmån. Betänkandet har remiss­behandlats. Remissvaren firms tillgängliga i socialdepartementets ärende F 5310/88.

I prop. 1990/91:141 föreslogs att en fjärdedels sjukpenning under en sjukdomsperiod skulle kurma utges som längst under 365 dagar. Derma tid bedömdes vara tillräcklig för att en fjärdedels sjukpeiming skulle fylla sitt huvudsakliga syfte att underiätta en successiv återgång i arbete. Förslag om ändrade pensionsnivåer lades däremot inte fram.

Riksförsäkringsverket har den 17 juni 1992 i en rapport till regeringen, "Uppföljning och genomförandet av de nya regleraa om sjuklön och rehabilitering", bl.a. föreslagit att tidsbegränsningen för en fjärdedels sjukpenning avskaffas. Skälet för detta är att den i praktiken fyller en begränsad funktion så till vida att återgång i arbete på heltid om så en­dast för en enstaka dag avbryter sjukperioden och en ny påbörjas.

63

Enligt min mening är det angeläget att öka flexibiliteten i systemet samfidigt som jag ser det som en fördel om kompensafionsnivåeraa för förtidspension kan anpassas till sjukpenningnivåema. Mot bakgrand härav anser jag att vissa ändringar bör vidtas i detta syfte.

Prop. 1992/93:31

8.2 Nya nivåer i förtidspensioneringen m.m.

Mitt förslag: Ersättningsnivåeraa för förfidspension enligt 7 och 13 kap. i lagen om allmän försäkring ändras så att ersättning kan utges såsom hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förfidspen­sion. Hel förtidspension utges endast om arbetsförmågan är helt nedsatt och inte som nu även om en ringa del återstår. Tre Qärde-dels förtidspension utges om arbetsförmågan inte är helt nedsatt men är nedsatt med minst tre Qärdedelar. Halv förfidspension bör utges om arbetsförmågan är nedsatt i mindre grad men med minst hälften. En fjärdedels förtidspension utges om arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel. En fjärdedels förtidspension bör utges med restriktivitet. De som när de nya regleraa träder i kraft uppbär två tredjedels förtidspension behåller derma ersättningsnivå tills en omprövning aktualiseras. En fjärdedels sjukpenning kan enligt nuvarande regler under samma sjukperiod utges för högst 365 dagar. Denna tidsbegränsning föreslås upphöra.

Rehabiliteringsberedningens förslag: I rehabiliteringsberedningens betänkande föreslås att förtidspension skall kunna utges på ersättnings­nivåeraa hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedel.

Remissinstanserna: Förslaget har berörts 14 remissinstanser, varav 13 tillstyrker förslaget. Försäkringsöverdomstolen avstyrker förslaget med motivering att svårigheteraa att bedöma vilken ersättningsnivå som skall beviljas blir betydande. Bland dem som tillstyrker förslaget återfmns Riksförsäkringsverket, Försäkringskasseförbundet, Statskontoret och Försäkringsrätten för Norra Sverige. Som särskilt positivt bedöms sam-ordningsfördelama med lika nivåer för förtidspension och sjukpenning.

Skälen för mitt förslag: De nuvarande regleraa för förtidspension för­svårar för många personer med nedsatt arbetsförmåga att erhålla förtids­pension på en nivå som motsvarar den faktiska nedsättningen av arbets­förmågan. Genom att införa fyra förtidspensionsnivåer underlättas detfå. Härigenom kan också på längre sikt flera människor bibehålla kontakten med arbetsmarknaden. I dag är alteraativet i vissa fall halv eller hel förtidspension.

Den 1 juli 1990 ändrades ersättningsnivåeraa för sjukpenning så att hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels sjukpeiming kan utbetalas. Tidigare utgavs sjukpenning på nivåema hel eller halv. Ersättnings­nivåeraa för förtidspension bibehölls dock på nivåeraa hel, två tredjedels eller halv. De skilda nivåema för sjukpeiming och förtidspension inne­bär att den som har en varaktig nedsättning av arbetsförmågan i skiktet

64

25 till 49 % inte är beräftigad till förfidspension samtidigt som en sådan

Prop. 1992/93:31

nedsättning kan berättiga till en Qärdedels sjukpenning under högst ett

år.

Genom att samordna ersättningsnivåema mellan sjukpenning och för­tidspension uppnås fördelar ur rehabiliteringssynpunkt. Därför föreslår jag att regleraa för förtidspension förtydligas och anpassas till motsva­rande regler för sjukpenning så att fyra nivåer skall gälla även för för­tidspensionen. Hel förtidspension kan i dag utges om arbetsförmågan är nedsatt med minst fem sjättedelar. Med de nya pensionsnivåeraa bör hel förmån utges endast då den försäkrade helt saknar arbetsförmåga. Tre fjärdedels förtidspension utges om arbetsförmågan inte saknas helt men är nedsatt med ininst tre fjärdedelar. Om arbetsförmågan är nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges halv förtidspension. Om arbets­förmågan är nedsatt med raindre än hälften men med minst en fjärdedel utges en Qärdedels förtidspension.

En fjärdedels förtidspension bör enligt min mening tillämpas med restriktivitet. Den bör komma i fråga främst när det efter en längre tids sjukskrivning och rehabilitering konstateras en varaktig eller för avse­värd tid nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel till följd av sjuk­dom eller skada. Däremot skall inte nedsatt prestationsförmåga som har samband med normalt åldrande ge rätt till sådan förtidspension. Nivån två tredjedels förtidspension bör behållas endast övergångsvis. De som när de nya reglema träder i kraft uppbär två tredjedels förtidspension behåller denna ersättningsnivå tills en omprövning aktualiseras. Vad jag nu sagt föranleder ändringar i lagen om allmän försäkring och angrän­sande författningar.

De föreslagna förändringaraa får en stor betydelse för de människor som i dag har halv förtidspension och som har möjlighet att öka sin arbetstid, dock ej till heltid. De nuvarande regleraa försvårar i hög grad detta då en ökad arbetstid leder till att kravet på att arbetsförmågan är nedsatt med minst hälften ej är uppfyllt. I dessa fall dras enligt nuvaran­de regler förtidspensionen in i sin helhet. Detta innebär en kännbar ekonomisk försämring för den försäkrade samtidigt som det i många fall kan leda till att försök att återgå i heltidsarbete efter en tid slår tillbaka i form av försämrad hälsa som i sin tur kan leda fram till en mer om­fattande förtidspensionering. I andra fall torde den bristande flexibilite­ten leda till att den försäkrade bibehåller sin förtidspension på halvtid snarare än ta risken för ett misslyckande. De här föreslagna föränd­ringaraa ger väsentligt förbättrade anpassningsmöjligheter av arbetsinsat­sen med hänsyn till den enskildes förmåga.

De föreslagna förändringaraa av förtidspensionsnivåeraa innebär större möjligheter för den enskilde att erhålla inkomstbortfallsskydd som mot­svarar den faktiska nedsättningen av arbetsförmågan då nedsättningen varat längre än ett år.

En fjärdedels sjukpenning kan för närvarande utges under högst 365 dagar. I och med införandet av en fjärdedels förtidspension bortfaller motivet för denna tidsbegränsning. Med hänsyn jämväl till vad RFV anfört i sin rapport föreslår jag att tidsbegränsningen slopas.

5 Riksdagen 1992/93. I samt. Nr 31

65

8.3 Ny nivå för förtida uttag av ålderspension

Prop. 1992/93:31

Mitt förslag: En möjlighet införs att göra förtida respektive upp­skjutet uttag av tre fjärdedels ålderspension.

Skälen för mitt förslag: De nuvarande regleraa tillåter halvt eller en fjärdedels förtida uttag av ålderspension tidigast från sextio års ålder. Uppskjutet uttag kan senast göras vid sjuttio års ålder. De av mig före­slagna nivåema för förtidspension gör det motiverat att även anpassa nivåema för förtida respektive uppskjutet uttag av ålderspension så att en principiell överensstäraraelse mellan dessa uppnås. Jag föreslår därför att möjligheten att göra tre fjärdedels förtida respektive uppskjutet uttag av ålderspension införs. Vad jag nu sagt föranleder ändringar i lagen om allmän försäkring och angränsande författningar. Vid senare tillfålle bör en ändring dessutom göras i punkt 1 av anvisningaraa till 48 § kom­munalskattelagen (1928:370).

8.4 Nya nivåer för särskild efterlevandepension

Mitt förslag: Möjligheten införs att erhålla hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels särskild efterlevandepension. För hel för­mån krävs att den efterlevande makens möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete är helt nedsatt.

Skälen för mitt förslag: De nuvarande regleraa tillåter att hel, två tredjedels eller halv efterlevandepension utges. De av mig föreslagna nivåeraa för förtidspension gör det motiverat att även anpassa nivåerna för efterlevandepension så att de principiellt överensstämmer. Jag före­slår därför att möjligheten införs att erhålla hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels särskild efterlevandepension. För hel särskild efterlevande­pension krävs att den efterlevande makens möjlighet att bereda sig in­komst genom arbete är helt nedsatt. Vad jag nu sagt föranleder änd­ringar i lagen om allmän försäkring och angränsande författningar.

8.5 Pensionens storlek då maken uppbär pension

Mitt förslag: Ålders- eller förtidspension/sjukbidrag enligt AFL till en gift försäkrad vars make uppbär folkpension i form av hel ålders- eller förtidspension/sjukbidrag skall utgöra 78,5 procent av basbeloppet. Uppbär maken en fjärdedels, halv eller tre fjärdedels pension skall pensionen utgöra 91,6, 87,25 respektive 82,9 procent av basbeloppet.

66

Skälen för mitt förslag: Enligt nu gällande regler reduceras folkpen-

Prop. 1992/93:31

sion i form av ålderspension eller förtidspension/sjukbidrag för en jjensionär som är gift och vars make uppbär folkpension enligt AFL. Reduktionens storlek är beroende av om maken uppbär hel, halv eller två tredjedels pension. Har maken hel pension utgör folkpensionsbeloppet 78,5 procent av basbeloppet. Utges två tredjedels pension fill maken blir pensionen 84 och en tredjedels procent av basbeloppet och utges halv pension till maken utges 87 och en fjärdedels procent av basbeloppet.

Den ändring av pensionsnivåeraa till hel, tre fjärdels, halv och en fjärdels ålderspension respektive förtidspension/sjukbidrag från folkpen­sioneringen som jag föreslagit måste för att kostnaderaa för försäkringen inte skall ökas motsvarande reduktion även införas vid de nya nivåeraa. Med utgångspunkt från nivåema 78,5 procent av basbeloppet i pension till en pensionär vars make uppbär hel pension och 96 procent av basbe­loppet till en ensam pensionär föreslår jag följande folkpensionsnivåer till gifta pensionärer:

En pensionär vars make uppbär tre fjärdedels pension ges rätt till 82,9 procent av basbeloppet. Uppbär maken halv pension utgör pensionsbe­loppet 87,25 procent av basbeloppet och om maken uppbär en fjärdedels pension utgör pensionen 91,6 procent av samma belopp.

Mina förslag föranleder ändringar i 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § AFL.

9 Sjukfrånvarons utveckling samt ekonomiska och administrativa konsekvenser

9.1 Inledning

Regeringens förslag om förändrade regler för sjukersättning har sin bakgmnd dels i behovet att försfårka statens ekonomi, dels i en strävan att åstadkomma en ökad självrisk i sjukförsäkringen samtidigt som in­citamenten för rehabilitering till förvärvsarbete stärks. Med utgångs­punkt i den överenskommelse som träffats mellan regeringen och Social­demokratiska arbetarepartiet har jag föreslagit införande av en karensdag och att samtidigt vissa kompensationsgrader sänks. För att de bespa­ringar som en karensdag innebär fullt ut skall tillgodoföras stats­budgeten, föreslås en anpassning av arbetsgivaravgiftens nivå vilket medför att effekten för arbetsgivama neutraliseras. Vidare föreslås vissa kompletterande åtgärder bl.a. vad gäller förtidspensioneringen med syfte att stärka föratsättningaraa för rehabilitering.

Införandet av en karensdag får direkt ekonoiniska konsekvenser för de enskilda individeraa, arbetsgivama och sjukförsäkringen genora minskad sjukersättning i form av sjuklön eller sjukpenning. De övriga föränd­ringar som föreslås påverkar individeraa och socialförsäkringen. Föränd­ringama medför även effekter på de skatter och socialavgifter som avser utbetalningar av sjuklön och sjukperming.

67

Socialförsäkringsadministrationen   påverkas  såväl  av  de  förändrade

Prop. 1992/93:31

ersättningsnivåema som av införandet av en karensdag. Den lägre kom­pensationsgraden efter ett års sjukfrånvaro korrmier sannolikt att med­föra en ökad efterfrågan på arbetslivsinriktad rehabilitering och över­gångsvis en ökad arbetsbelastning på försäkringskassan. Med hänsyn bl.a. till syftet att begränsa förekomsten av långa sjukfall blir det än mer angeläget att olika rehabiliteringsmöjligheter undersöks och prövas så tidigt som möjligt under sjukperioden samt att handläggningstiderna vad gäller sjukbidrag är rimliga.

9.2 Sjukfrånvarons utveckling

Vid mitten av 1980-talet ökade sjukfrånvaron kraftigt. Såväl antalet ersatta dagar som antalet sjukfall ökade. Sjuktalet, dvs. antal sjukdagar per sjukpenningförsäkrad, steg från 18,8 år 1984 till 24,5 år 1989 samti­digt som sjukfallsfrekvensen steg från 1,47 till 2,18.

Fr.o.m år 1989 började sjukfrånvaron minska. Minskningen avser framförallt korta och medellånga sjukfall. Under år 1988 och år 1989 svarade sjukfall som varar högst en vecka för 20 % av antal ersatta dagar. År 1991 svarade de för 17 % av dagaraa. Den kraftiga minsk­ningen av korta och medellånga sjukfall har irmeburit att en allt större andel av sjukpenningdagarna utgörs av långa sjukfall. Antalet personer som varit sjukskrivna i över ett år uppgick år 1991 till ca 100 000 per­soner. I denna grupp svarar männen för ca 40 % av sjukfallen och kvin­norna för ca 60 %. Sjukfall med en varaktighet på över ett år svarade år 1991 för 37 % av sjukpenningdagama.

Avvecklingen av sjukfall som inte avslutats inom 30 dagar har efter år 1983 blivit allt långsammare. Ar 1983 nådde ca 3 % av dessa fall en varaktighet överstigande 365 dagar. År 1991 var motsvarande andel 13 %. Denna skillnad skall dock bl.a. ses mot bakgrund av att under 1980-talet började sjukpenning utges i rehabiliterande syfte för fleråriga utbildningar, varför ökningen delvis var ett uttryck för en satsning på rehabilitering. Fr.o.m. den I januari 1992 utges rehabiliteringsperming i dessa situationer.

Två regelförändringar som bidragit till den minskande sjukfrånvaron är förändringama i ersättningsgraderna för sjukpenning den 1 mars 1991 och införandet av sjuklön den I januari 1992. Samtidigt har nya regler om ansvar för arbetslivsinriktad rehabilitering och om ekonomisk ersätt­ning vid sådan rehabilitering införts. De nya regleraa irmebär bl.a. att förstahandsansvaret för att den enskildes behov av rehabiliteringsåtgär­der klarläggs åligger arbetsgivaren. En rätt till rehabiliteringsersättning infördes för den som deltar i en arbetslivsinriktad rehabiliteringsåtgärd.

Satsningen på rehabilitering avses leda till att de långa sjukfallen blir fårre och kortare under flera år framöver. Enligt aktuell statistik från RFV tenderar antalet sjukfall som varar 15-90 dagar att minska. Detta kan ses som ett första tecken på att satsningen på aktiv rehabilitering börjar att ge resultat. Vidare synes andelen långa sjukfall som avslutas med förtidspension ininska. Antalet förtidspensioner fortsätter dock att

68

öka om än i avtagande takt. Enligt RFV är ökningen av förtidspensione­ringen bl.a. en följd av att försäkringskassoraa i större omfattning än under senare år nu aktualiserar och arbetar aktivt med de riktigt långa sjukfallen.

År 1991 uppgick antalet personer i yrkesverksam ålder som helt eller delvis stod utanför arbetsmarknaden på grand av ohälsa till ca 450 000 personer. I slutet av år 1992 beräknas 375 000 personer erhålla förfids­pension. Antalet förtidspensionärer antas öka med ytterligare 6 000 personer år 1993 för att därefter minska med ca 5 000 personer per år. Av dessa kan ca 20 % uppskattas ha en godkänd arbetsskada, vilket innebär att de erhåller arbetsskadelivränta.

De senaste årens utveckling av sjukfrånvaron måste även ses i ljuset av arbetsmarknadslägets utveckling eftersom det finns ett omvänt samband mellan sjukfrånvarons omfattning och arbetslöshetsnivån. Ju högre arbetslöshetsnivån blir, desto lägre tenderar sjukfrånvaron att vara. Det fmns flera förklaringar till detta fenomen, t.ex. att i en högkonjunktur får även handikappade och personer med hälsoproblem plats på arbets­marknaden. En annan förklaring kan vara att närvaron på arbetet ökar när risken för arbetslöshet upplevs som mer påtaglig.

Nu aktuella prognoser för arbetslösheten tyder inte på några omedel­bara förbättringar, varför det synes rimligt att vid beräkningama av sjukfrånvarons kostnader år 1993 räkna med att sjukfrånvaron kommer fortfara att vara nedpressad på grand av arbetslöshetsnivån. RFV be­dömer att sjuktalet år 1992, inkl. sjukdagar under sjuklöneperiod, kom­mer att ligga ca 16 % lägre än sjuktalet år 1990.

Prop. 1992/93:31

9.3 Konsekvenser för de försäkrade

Min bedömning: De ekonomiska konsekvensema för de enskilda personerna av att en karensdag införs inom sjuklöne- och sjukför­säkringssystemen samtidigt som vissa kompensationsgrader såväl inom sjukpenningförsäkringen som andra dagersättningar och pensionsförmåner förändras har för de försäkrade som grupp uppskattats till ca 5 000 miljoner kronor före skatt.

Skälen för min bedömning: Som jag tidigare föreslagit bör införandet av en karensdag kombineras med ett allmänt högriskskydd för personer med mer än tio sjukfall under ett år samtidigt som det hittillsvarande högriskskyddet för försäkrade raed särskilt omfattande sjukfrånvaro bibehålls. Vidare föreslås införandet av en särregel för situationer där återinsjuknande inträffar inom fera dagar efter att ett tidigare sjukfall avslutats. I dessa situationer skall karensdagsregleraa inte tillämpas. Det föreslås också att kompensationsgraderna vid långa sjukfall sänks.

69

En karensdag

Prop. 1992/93:31

Den direkta konsekvensen av en karensdag kommer till störsfå delen att falla inom ramen för sjuklönesystemet, eftersom det i flertalet sjukfall numera blir fråga om ersättning i form av sjuklön de första 14 dagaraa i sjukperioden. Ca 10 % av de försäkrade uppskattas dock under denna period även ha rätt till sjukpenning enligt AFL. Ett införande av karens­dag kommer alltså även att ge en viss direkt besparing för sjukpenning-försäkringen.

Återinsjuknanderegel

Återinsjuknanderegeln påverkar kostnaderaa för såväl sjuklön som sjuk­penning. Om de som återinsjuknar anfås utgöra 1 % av alla med fler än två sjukfall kan sjuklöne- och sjukpenningutgifteraa uppskatfås öka med ca 50 miljoner kronor. Det kan dock antas att en del personer i dag avstår från att göra arbetsförsök av rädsla för att misslyckas vilket enligt hittillsvarande regler medför att en ny sjukperiod påbörjas. Återinsjuk-nandedagen har antagits få lika stor effekt på korta som långa sjukfall, varför kostnaden för åtgärden kommer att fördela sig jämnt mellan sjuk­peimingförsäkringen och sjuklönesystemet.

Högriskskydd

Det allmänna högriskskydd som nu föreslås innebär att antalet karens­dagar i förhållande till en arbetsgivare begränsas till tio under en tolv­månadersperiod.

År 1991 uppvisade 32 000 personer 11 eller fler sjukfall. I genomsnitt hade denna gmpp 13,24 fall per år vilket betyder att högriskskydd skulle kunna komraa att avse drygt 100 000 dagar.

En del av dessa personer erhåller för närvarande det s.k. särskilda högriskskyddet som utges till personer som år efter år drabbas av en omfattande sjukfrånvaro. Införandet av en karensdag medför sannolikt ett ökat intresse för att erhålla det särskilda högriskskyddet. Den totala kostaaden för dessa två högriskskydd bedöms dock ej överstiga 50 miljoner kronor.

Förändrade kompensationsgrader för långa sjukfall respektive vid rehabilitering

Förslaget att sänka kompensationsgraden till 70 % för sjukfall som varar mer än ett år förändrar de ekonomiska incitamenten för många sora varit sjuka länge. För vissa försäkrade i lägre inkorastnivåer blir det ekono­miskt fördelaktigt att erhålla sjukbidrag/förtidspension i sfållet för sjuk­perming. Antalet ansökningar om sjukbidrag/förtidspension kan därför förväntas öka. Antalet ansökningar bedöms dock bli något lägre inled­ningsvis till följd av de övergångsbesfåmmelser som föreslagits ovan.

70

Med hänsyn bl.a. till att sjukpenningen sänks för sjukfall som varar

Prop. 1992/93:31

längre än 90 dagar föreslås även kompensationsgraden för rehabilite­ringspenning sänkas från 100 % till 95 %. Därmed kommer det även fortsättningsvis att vara mer ekonomiskt fördelaktigt att delta i rehabili­tering än att uppbära sjukperming. Fler personer bland de långtidssjuka än i dag konuner sannolikt att ansöka om rehabiliteringsersättning.

Den kortsiktiga effekten av sänkta kompensationsgrader och förändra­de volymer vad gäller rehabiliteringsersättning och sjukbidrag/förfids-pension har beräknats bli en besparing på närmare 2 000 miljoner kronor. Den faktiska besparingen blir dock något lägre eftersom en viss andel av dagama i sjukfall längre än 180 dagar utgörs av dagar med arbetsskadesjukpenning och skall bekostes av arbetsskadeförsäkringen.

Den långsiktiga effekten kommer enligt min bedömning att uppnås successivt i takt med att långtidssjukskrivningama blir fårre och kortere samtidigt som antalet förtidspensioner minskar. Effekteraa på lite längre sikt är ett resultat både av de förändrade regleraa och ansvarsförhållan­dena beträffande rehabilitering fr.o.m. den 1 januari 1992 och de här föreslagna förändringama beträffande kompensationsgraderaa. I vilken takt som denna minskning av försäkringutgiftema kan ske är dessutom delvis konjunkturberoende.

Övriga dagersättningar

Jag har i det föregående (kapitel 7) föreslagit att övriga dagersättningar inte skall omfattas av vare sig karensdagsregel eller sänkta kompensa­tionsgrader. Samtidigt föreslås att kompensationsgraden vad gäller när­ståendepenning, smittbärarpenning m.m. utges för de tre förste dagaraa med 80 %. Ökningen i försäkringsutgift har uppskattas till 0,5 miljoner kronor.

En fjärdedels och tre fjärdedels förtidspension

I de fall en fjärdedels sjukpenning avlöses av en fjärdedels förtidspen­sion i sfållet för halv förtidspension koramer utgifteraa att minska. Vidare blir det möjligt för personer som hittills uppburit halv förtids­pension och vars arbetsförmåga medger en viss utökning av förvärvsar­bete att övergå till en kvarts förtidspension. I någon mån kommer utgift­ema för en fjärdedels sjukperming också att öka. Sammantaget bedömer jag att förslaget på kort sikt är kostnadsneutralt vad gäller försäkringsut­gifteraa. På längre sikt torde utgiftema minska eftersom altemativet en fjärdedels förfidspension gör det möjligt för fler personer att bibehålla ett fotfäste på arbetsmarknaden. I dag är altemativet halv eller hel för­tidspension.

Sammanfattning

De ekonomiska konsekvenseraa av ovan nämnda förslag för individeraa före skatt uppskattas per helår till 5 000 miljoner kronor varav karens­dagen svarar för ca 3 400 miljoner kronor.

71

9.4 Ekonomiska konsekvenser inom sjuklönesystemet

Prop. 1992/93:31

Mitt förslag: För arbetsgivarna har de ekonomiska konsekvensema av minskad utbetelning av sjuklön och därmed sanmianhängande minskad utbetelning av arbetsgivaravgift uppskattets till ca 4 000 miljoner kronor. Arbetsgivamas sjukförsäkringsavgift före­slås höjd, fr.o.m. den 1 januari 1993 med 0,47 procentenheter till 8,27 % på avgiftsunderlaget och fr.o.m. den 1 januari 1994 med ytterligare 0,16 procentenheter till 8,43 %.

Skälen för mitt förslag: Min bedömning av karensdagens ekonomiska konsekvenser gmndas på den sjukfrånvaroprognos som nyss redovisats samt att andelen berörda sjukdagar inom sjuklönesystemet är 90 % och löneutvecklingen. För arbetsgivama uppgår summan av de ekonomiska konsekvenseraa i form av minskad utbetelning av sjuklön och minskad utbetalning av arbetsgivaravgift till ca 4 000 miljoner kronor varav ca 75 % utgörs av minskad utbetelning av sjuklön och ca 25 % av socialav­gifter för densamma. Detta motsvarar i princip en höjning med 0,63 procentenheter. Med hänsyn till att de föreslagna regelförändringaraa träder i kraft först den 1 april 1993 bör avgiften höjas med 0,47 pro­centenheter från 7,80 % till 8,27 % fr.o.m. den 1 januari 1993 och till 8,43 % fr.o.m. den 1 januari 1994. Därmed avses förändringen bli neutral visavi arbetsgivaraa som grapp.

9.5 Kompensation till kommunsektora

Min bedömning: I prop. 1992/93:123 om vissa ekonoiniska reg­leringar mellan staten och kommunsektom har regeringen bl.a. beaktat de lagförslag rörande sjukersättningssysteraen som jag här lägger fram varigenom medel motsvarande den minskning av kommunsektoras skatteinkomster som följer av förslagen skall återföras till kommunsektom.

Skälen för min bedömning: I 1992 års kompletteringsproposition (prop. 1991/92:150, bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345) före­språkades att den s.k. finansieringsprincipen skall tillämpas framöver. I korthet innebär principen att kommuner och landsting inte bör åläggas nya uppgifter utan att de samtidigt får möjlighet att fmansiera dessa med annat än höjda skatter. I prop. 1992/93:123 om vissa ekonomiska regle­ringar mellan staten och kommunsektom redogörs för hur nu aktuella ändringar i skattesystemet, sjukförsäkringen och pensionssystemet skall beaktas vid reglering av den kommunalekonomiska ramen för år 1993.

72

9.6 Administrativa konsekvenser

Prop. 1992/93:31

Min bedömning: De olika förändringama i sjukersättningssyste­men kommer sammantaget att medföra ökade resurskrav inom socialförsäkringsadministrationen.

Skälen för min bedömning: Införande av en karensdag i sjukersätt-ningssysteraet kommer enligt min bedömning i begränsad omfattning öka resursbehoven. Det förslag som rör långtidssjukskrivna förväntes däremot att under de närmaste åren komma att sfålla krav på ökade resurser för att tillgodose ambitionema såväl vad gäller rehabiliterings­arbetet som rimliga handläggningstider för förtidspensionsärenden. Där­vid bör målet vara att ingen långtidssjukskriven som passerar etters-gränsen får sin sjukpenning sänkt fill 70 % utan att andra altemafiv än fortsatt sjukpenning har prövats.

Införande av karensdagsregler kan vidare medföra att något fler an­söker om det särskilda högriskskyddet och därmed fler ärenden av dette slag för försäkringskassoraa. Å andra sidan kan ökad kännedom bland de försäkrade om de strikta villkoren för detta högriskskydd i sig inne­bära att den nuvarande höga ansökningsfrekvensen i relation till antalet beviljade högriskskydd avter något. RFV har i sitt remissvar beträffande departementspromemorian (Ds 1992:49) Karensdagar vid sjukersättning angett att detta kan beräknas motsvara en kostnad på ca 10 miljoner kronor per år.

RFV har i sitt yttrande rörande förslagen om två karensdagar berört de varaktiga administrativa konsekvensema av ett införande av karensdagar. Förslaget innebär behov av förändringar i verkets ADB-system. Vissa utgifter för detta kan beräknas redan för innevarande budgetår. För försäkringskassoraas del kan det dels bli fråga ora fler ansökningar om högriskskydd, dels på lite längre sikt ett ökat resursbehov till följd av kraven på snabbare handläggning av sjukbidrags- och rehabiliterings­ärenden.

Jag har för avsikt att återkomma till försäkringskassoraas samlade resursbehov för budgeteret 1993/94 i 1993 års budgetproposition.

9.7 Konsekvenser för staten inklusive sjukförsäkringen

Min bedömning: De sammantegna konsekvenseraa för staten inklusive sjukförsäkringen har beräknats till drygt 4 000 miljoner kronor. Dette belopp utgör summan av besparingen för arbetsgivama, statens nettobesparing av förändringaraa inom sjukförsäkrings­systemet och kompensation till kommunema för skattebortfall.

Skälen för min bedömning: Den ekonomiska konsekvensen av att införa en karensdag har beräknats till ca 3 400 miljoner kronor, varav ca 10 % av besparingen antes falla direkt på sjukpeimingförsäkringen.

73

De minskade socialavgiftsinkomsteraa till följd av en karensdag har beräknats till ca 900 miljoner kronor.

Summan av de olika socialavgifter som ingår i den totela arbetsgivar­avgiften uppgår enligt förslag i prop. 1992/93:50 bil. 3 fr.o.m. den 1 januari 1993 fill 30,53 %. Hälften av dessa avser avgifter som ej till någon del skall redovisas över stetsbudgeten. Den senare kategorin ut­görs av ATP-avgiften, delpensionsavgiften, arbetsmarknadsavgiften och lönegarantiavgiften. Motsvarande belopp av bortfallna socialavgiftsin­täkter till följd av karensdagar uppgår därmed till 450 miljoner kronor. Bortfallet av ATP-inkomster motsvaras delvis av ett minskat framtida pensionsåtagande.

Förändringaraa av kompensationsgraderaa för långa sjukfall för tid fr.o.m. den 91 :a t.o.m. den 365:e dagen i sjukperioden uppskattas ge en besparing på ca 700 miljoner kronor. Sänkningen till 70 % efter ett års sjukskrivning har beräknats ge en besparing på ca 1 200 miljoner kronor, och sänkningen av rehabiliteringspenningen från 100 % till 95 % ca 100 imljoner kronor.

Sammanteget uppgår de ekonoiniska konsekvensema för de försäkrade som grapp till ca 5 000 miljoner kronor. I detta belopp ingår utöver ovan nämnda belopp vissa ökade kostnader för rehabiliteringspenning och högriskskydd.

De här föreslagna förändringaraa medför att skatteintäktema minskar. För statens vidkommande har de minskade skatteinkomsteraa bedömts uppgå till ca 200 miljoner kronor medan det för kommunsektom rör sig om ca 1 500 miljoner kronor.

Prop. 1992/93:31

10 Genomförande

10.1 Tidpunkt för ikraftträdande

Mitt förslag: Begränsningen fill 365 dagar för en fjärdedels sjuk­perming upphävs fr.o.m. den 1 januari 1993. De nya pensions­nivåema föreslås träda i kraft den 1 juli 1993 och regleraa i övrigt den 1 april 1993. Sänkningen av sjukpenningen till 70 % skall dock tidigast ske den 1 juli 1993.

Skälen för mitt förslag: Enligt uppgörelsen mellan regeringen och det socialdemokratiska arbeterepartiet skall förändringaraa genomföras så snart det är tekmskt möjligt. RFV har i sitt remissvar angående Ds 1992:49 hävdat att reglerna avseende två karensdagar inte bör träda i kraft förrän tidigast ett halvår efter riksdagsbeslut. Mot bakgrand bl.a. av det all­männa ekonoiniska läget är det angeläget att beslutede besparingsåtgär­der verksfålls så snabbt som möjligt. Vidare är det karensdagssystem som här föreslås i flera avseenden enklare än det som redovisades i Ds 1992:49. Jag anser därför att införandet av en karensdag bör ske den

74

1 april 1993 samfidigt med övriga förändringar i sjukersättningssyste-

Prop. 1992/93:31

men.

Vad gäller förslaget att sänka kompensationsgraden i långa sjukfall bör viss övergångstid gälla, eftersom sänkningen från hittillsvarande 90 % till 70 % är en påtaglig förändring samtidigt som den långfidssjuk-skrivne behöver tid att påverka sin situation, t.ex. genom att begära rehabilitering. Den nya kompensationsgraden 70 % skall därför tilläm­pas först fr.o.m. den 1 juli 1993. Däremot kommer för alla sjukfall som varat mer än 90 dagar kompensationsgraden att sänkas till 80 % redan fr.o.m. den 1 april 1993. Beträffande de nya pensionsnivåeraa föreslår jag att dessa skall träda i kraft den 1 juli 1993 medan begränsningen till 365 dagar för en Qärdedels sjukpenning skall upphävas fr.o.m. den 1 januari 1993.

10.2 Uppföljning av förändringaraa inom sjukersättningssystemen

Min bedömning: RFV ges ett uppdrag att följa upp effektema av de förändrade reglema för sjukersättning i form av förändrade sjukfrånvaromönster och av rehabiliteringsresultet. Denna uppfölj­ning bör ske i samarbete med arbetsmarknadens parter med inrikt­ning bl.a. på skillnader mellan män och kviimor samt mellan olika branscher, yrkesgrapper och inkomstskikt.

Skälen för min bedömning: Omfattningen av de förändringar i sjuk­ersättningssystemen som här föreslås är betydande. Vissa konsekvenser är svåra att föratsäga t.ex. volymeffekter på rehabiliteringspenning och sjukbidrag. I debatten kring karensdagar har en rad olika bedömningar framförts bl.a. av de fördelningspolitiska effektema av olika föränd­ringar av reglema för sjukersättning. Jag anser att det är angeläget att följa upp regelförändringaraa såväl i termer av försäkringsutgifter och rehabilitering som ur ett rättviseperspektiv.

Jag vill i dette sammanhang framhålla vikten av att arbetsgivaraa, i enlighet med sjuklönelagen, inrapporterar uppgifter om korttidsfrånvaron till försäkringskassan. RFV har konsteterat en betydande eftersläpning i uppgiftslämnandet. Detta är allvarligt då uppgiftema är ett viktigt under­lag för stetistik och analys av den sammantegna sjukfrånvaroutvecklingen i landet för bedömningar bland annat av om sjukförsäkringsavgiften är rätt avvägd.

10.3 Genomförandekostnader m.m. år 1992/93

Min bedömning: Socialförsäkringsadministrationen bör erhålla vissa medel för att underlätta genomförandet av förändringama samt för informationskostnader i saraband med genomförandet.

75

Skälen för min bedömning: RFV har i sitt remissvar rörande för-

Prop. 1992/93:31

slaget om två karensdagar angivit att kostnadema för verket att genom­föra detta förslag uppgår till ca 4 miljoner kronor. Därfill skulle komma informationsinsatser till en kostnad av ca 10 miljoner kronor. Jag be­dömer att genomförandekostnadema blir jämförbara om en karensdag införs, i synnerhet med tanke på att förändringar även skall göras inom andra delar av socialförsäkringen. Medel för detta ändamål kommer att anvisas i tilläggsbudget I i samband med 1993 års budgetproposition.

11 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom Socialdepartementet upp­rättets förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1962:392) om hustratillägg och kommunalt bostadsfillägg till folkpension,

4.

lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott,

5.

lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närsteendevård,

7.

lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare.

8.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

9.

lag om ändring i lagen (1992:680) om ändring i uppbördslagen (1953:272).

Lagförslag 1 och delar av lagförslag 2 har granskats av Lagrådet.

Lagförslagen 8 och 9 avser ämnen som faller inom Lagrådets gransk­ningsområde. Förslagen är dock av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Lagförslag 9 har upprättets i samråd med stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

12 Specialmotivering

Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön

6§

I paragrafens första stycke anges storleken av den sjuklön som skall utges under en sjuklöneperiod. De dagar som avses i punkteraa 1 - 3 är endast sådana dagar som arbetstegaren gått miste om ansfållningsför-måner till följd av nedsättningen i arbetsförmågan. 1 första punkten anges att sjuklön inte utges för den första dagen för vilken sjuklön kan utges enligt 8 § förste stycket. Denna dag blir därigenom en karensdag. En sjuklöneperiod börjar normalt den förste dag en arbetstegare måste avstå från förvärvsarbete helt eller delvis på grand av sjukdom. Punkt 1 kommer således i allmänhet att avse den förste dagen i sjuklöneperio-

76

den. Enligt 8 § skall sjuklön inte utges för tid före anmälan. Den som

Prop. 1992/93:31

gör anmälan först senare kommer inte att bli berättigad till sjuklön med en högre kompensationsgrad för återstående dagar i sjuklöneperioden på grund av att de ligger senare i sjuklöneperioden. Av punkt 1 följer att sjukanmälan utgör utgångspunkt för vilken dag som skall vara karens-dag. Bestämmelseraa om karensdag kan, med reservation för att sjukan­mälan görs i tid, sägas innebära att arbetstegaren har rätt till sjuklön enligt sjuklönelagen med O kr för den förste dagen han går miste om anställningsförmåner till följd av sjukdomen. Arbetsgivarens skyldighet att utge sjuklön enligt lagen är begränsad på motsvarande sätt. Karens­dagen skall fortfarande anses som en dag vartill rätt till sjuklön före­ligger, t.ex. när det gäller arbetsgivarens anmälnings- och uppgiftsskyl­dighet enligt 12 §. Av andra och tredje punktema följer att sjuklön för tid därefter utges i samma omfattning som för närvarande, dvs. med 75 % av mistade anställningsförmåner för den andra och tredje dagen och med 90 % för tid därefter. Nu anges dock uttryckligen att besfåm­melseraa skall tillämpas för varje sjuklöneperiod för sig. Bestämmelser­na irmebär att en arbetstagare som har flera arbetsgivare under samma sjukfall kan gå miste om sjuklön för mer än en dag resp. få sjuklön beräknad med en 75-procentig kompensationsgrad för fler än två dagar.

Hänvisningen till 8 § görs redan i första stycket. I tredje stycket regle­ras i stället det s.k. allmänna högriskskyddet. Avsikten är att en arbets­tagare inte skall behöva gå miste om sjuklön för mer än tio dagar under ett år hos en och samma arbetsgivare till följd av bestämmelseraa om karensdag i första stycket. Sjuklön skall utges med 75 % av mistade anställningsförmåner för dag som annars skulle ha varit karensdag, om arbetstagaren under den senaste tolvmånadersperioden har gått miste om sjuklön från samma arbetsgivare för sammanlagt tio dagar till följd av besläimnelseraa i första stycket 1.

I ett nyti frärde stycke erinras om att avvikande bestämmelser finns i 15 § (det särskilda högriskskyddet).

7 §

1 7 § införs en återinsjuknanderegel i ett nytt tredje stycke. Lydelsen skiljer sig från det remitterade förslaget men ändringen är närmast redaktionell. Av denna regel följer att om en sjukperiod börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall en ny sjuklöneperiod tillsaminans med en sjuklöneperiod hos samma arbetsgivare i det tidigare sjukfallet omfatta högst 14 kalenderdagar. Om den tidigare sjuklöne­perioden varar 14 dagar skall någon ny period inte börja löpa. Av tredje stycket följer även att sjuklönen skall utges med den andel av ansfåll-ningsförmåneraa som skulle ha gällt om den nya sjuklöneperioden hade omfattat också den tidigare perioden. Detta irmebär bl.a. att sjuklön skall utges redan fr.o.m. första dagen i den senare sjuklöneperioden. Om arbetstegaren imder den tidigare perioden gått miste om anstiilhiingsför-inåner hos arbetsgivaren under ininst tre dagar skall sjuklönen redan fr.o.m. den första dagen i den senare perioden utgöra 90 % av anställ-

77

ningsförmåneraa. I övrigt skall de vanliga besfåmmelseraa om sjuklön

Prop. 1992/93:31

gälla. Således skall enligt 8 § sjuklön inte utges för fid före sjukanmälan. Krav på läkarintyg skall också räknas från sjukanmälningsdagen vid det nya sjukfallet. De fem dagaraa inom vilka det senare sjukfallet skall inträffa räknas fr.o.m. den förste arbetsdagen efter den första sjukperio­den, eller den tidigare dag fr.o.m. vilken arbetstagaren blivit frisk och den tidigare sjukperioden följaktligen upphört. Den som återgått i arbete en torsdag skall således insjukna på nytt senast följande måndag för att omfattes av besfåmmelsen. En motsvarande återinsjuknanderegel införs i 3 kap. 8 § AFL.

8§

I andra stycket anges att, om sjuklön utges för tid före sjukanmälan, som sjukanmälningsdag skall anses den första ersättningsdagen eller den tidigare dag för vilken sjuklön inte utgivits enligt besfåmmelseraa i 6 § första stycket 1. Krav på t.ex. läkarintyg kommer således att räknas fr.o.m. den dag som härigenom anses som sjukanmälningsdag.

15 

§

Arbetstagare som omfattes av beslut enligt 13 § skall, liksom tidigare, för den tid försäkringskassans beslut omfatter ha rätt till sjuklön fr.o.m. den första dagen med 90 % av mistade anstellningsförmåner.

17 

§

Här görs en redaktionell ändring med anledning av att lagen (1982:423)

om allmän löneavgift har upphört att gälla.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

3 kap.

1 

§

De nuvarande bestämmelseraa i fjärde stycket om sjukperiod och be­räkning av sjukpenning efter en sjuklöneperiod ersätts i huvudsak av ett tillägg i 3 kap. 8 § Qärde stycket och ändrad lydelse av 3 kap. 10 § första stycket.

4§

Till skillnad från det remitterade förslaget innehåller paragrafen även bestämmelser om en 70-procentig kompensationsnivå. Ändringar i sak har också gjorts i andra stycket. Iförsta stycket anges vad som normalt skall gälla för sjukpenning som inte fimberäknas. I förste punkten anges att sjukperming inte utges för den förste dagen i sjukperioden. Detta är alltså bestämmelsen om karensdag i sjukförsäkringen såvitt avser kalen­derdagberäknad sjukpenning. I den andra punkten anges att sjukpenning utges med 65 % av SGI:n delad med 365 för de två följande dagaraa i

78

sjukperioden, dvs. den andra och den tredje dagen. I punkt 3 anges att

Prop. 1992/93:31

sjukpenning för tid därefter till och med den 365:e dagen utges med 80 % av SGl:n. Denna nivå gäller således även för tid efter den 90:e dagen i sjukperioden. I punkt 4 anges att sjukpeiming utges med 70 % av SGI:n för tid därefter, dvs. från och med den 366:e dagen. Kompen­sationsgraden är angiven i förhållande till vilken kalenderdag i sjuk­perioden ersättningen avser. Bestänunelseraa om sjukperiod i 8 § fjärde stycket medför att, om sjukperioden inletts med en sjuklöneperiod om 14 dagar, sjukpenning skall utges enligt vad som gäller fr.o.m. den femtonde dagen i sjukperioden. Motsvarande gäller även när fråga om sjukpenning uppkommer före en sjuklöneperiods utgång. Fortfarande gäller enligt 14 § att sjukperming inte utges för tid före anmälan. Kom­pensationsgraden är dock inte angiven i förhållande till när sjukanmälan skett. Avvikande bestämmelser om sjukpenning fmns i 4 b och 7 b §§ (ersättning utges med 80 % även för de tre första dagaraa).

Bestämmelseraa i första stycket gäller även sjukpenning som beräknas på en sjukpenninggrandande inkomst av annat förvärvsarbete. Sjukpen­ning till egenföretagare utges därför normalt fr.o.m. den andra dagen i sjukperioden om försäkringen inte gäller med 3 eller 30 dagars karenstid enligt bestämmelseraa i 11 § eller egenföretagaren uppfyller villkoren för det allmänna högriskskyddet.

Av andra stycket följer att arbetsgivaren kan utge ersättning med 10 % av lönen utan att detta minskar sjukpenningens belopp. Härvid beaktas enligt tredje stycket också s.k. AG S-ersättning. Till den del ersättningen från arbetsgivaren avser lön överstigande 7,5 basbelopp kan ersättning på motsvarande sätt utges med 75 resp. 90 % t.o.m. den 365:e dagen och därefter med 80 %. Någon bestämmelse om avräkning om arbets­givaren betelar lön under karensdagen finns inte. Regleraa bygger dock på föratsättningen att sådan ersättning inte kommer att utges.

1 ett nytt frärde stycke tas regleraa om det s.k. allmänna högrisk­skyddet in. Här anges att sjukpenning utges även för den förste dagen i sjukperioden om den försäkrade under de senaste tolv månadema gått miste om sjukpenning för tio dagar till följd av bestämmelseraa i första stycket 1 eller motsvarande bestämmelser om timberäknad sjukperming i 10 a §. Under en tolvmånadersperiod skall en försäkrad alltså inte behöva gå miste om sjukpenning för mer än tio karensdagar (med un­dantag för om egenföretagarens försäkring gäller med 3 eller 30 dagars karenstid eller om den frivilliga sjukpermingförsäkringen gäller med sådan karenstid). Någon sammanläggning med karensdagar i sjuklöne­systemet skall inte ske. Kompensationsgraden för den första dagen skall när allmänt högriskskydd inträtt vara 65 % för den första dagen. Detta kommer att gälla i alla fortsatta sjukfall under en tolvmånadersperiod räknat från den första av de tio karensdagama.

4b §

Genom ändringen iförsta stycket får försäkrade som avses i denna para­graf även fortsättningsvis rätt till sjukpenning med en 80-procentig kom­pensationsgrad redan fr.o.m. den första dagen. Vid bedömningen av om

79

en försäkrad kan antas ha ett större antal sjukperioder med rätt till sjuk-

Prop. 1992/93:31

penning beaktas även sjukfall som bara skulle ha varat en dag och som sjukpenning inte skulle ha utgivits för enligt bestämmelsema om karens­dag.

7§

Bestämmelsen i andra stycket att en Qärdedels sjukpeiming högst får utges för 365 dagar under samma sjukperiod slopas. Skälen härför anges i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2).

7b§

I ett nytt tredje stycke anges att sjukperming utges med en kompensa­tionsgrad av 80 % även för de tre första dagama vid medicinsk behand­ling eller medicinsk rehabilitering som ordinerats av läkare och ingår i en av försäkringskassan godkänd plan.

8§

ffärde stycket finns den grandläggande definitionen av sjukperiod enligt AFL. Till detta stycke förs i huvudsak över besfåmmelseraa i nuvarande 1 § fjärde stycket. En sjukperiod skall i visst fall således omfatta även en sjuklöneperiod. Här föreskrivs att det gäller om rätt till sjukperming enligt 3 kap. uppkommer i omedelbar anslutning till en sjuklöneperiod, dvs. inte som tidigare enbart i anslutning till utgången av en sjuklöne­period. Bestärrunelsen i nuvarande femte stycke blir därvid obehövlig.

I stt femte stycke anges i stället att det i visst avseende skall anses som en fortsättning på den tidigare sjukperioden om en person insjuknar på nytt inom fem dagar från det en sjukperiod avslutats. Den senare perio­den skall anses som fortsättning på den tidigare sjukperioden när det gäller vilken kompensationsnivå som skall gälla för sjukpenningen. Regleraa har sin motsvarighet i 7 § tredje stycket sjuklönelagen. Det senare sjukfallet skall inledas med en sjuklöneperiod endast om sjuk­löneperioden hos samma arbetsgivare varat mindre än 14 kalenderdagar när det första sjukfallet avslutedes. Den senare sjuklöneperioden skall endast pågå så lång tid att den tillsammans med den tidigare varar högst 14 dagar. Om någon sådan sjuklöneperiod eller ny sjuklöneperiod hos annan arbetsgivare inte skall börja löpa blir innebörden att sjukpenning utges redan fr.o.m. den första dagen i den senare perioden och med den kompensationsgrad som följer av hur länge det tidigare sjukfallet pågick.

9a §

Havandeskapspenning beräknas enligt besfåmmelseraa om sjukpenning. Havandeskapspenning skall dock även utges för den första dagen och då på 65 procents kompensationsnivå.

80

10 §

Prop. 1992/93:31

Iförsta stycket anges att timberäkning av sjukpenning enligt huvudregeln skall göras för de förste 14 dagaraa av sjukperioden. Härav följer att sjukpenningen efter en sjuklöneperiod skall timberäknas endast om sjuk­löneperioden undantagsvis är kortare än 14 dagar. Det torde främst bli fallet när en person slutar sin anställning. De nuvarande bestämmelseraa i 1 § fjärde stycket blir därför obehövliga.

Ändringen innebär inte att sjukperming skall kunna utges för tidigare dag än enligt nuvarande bestämmelser. Huvudregeln är således fort­farande att ersättning inte utges för tid före sjukanmälan. Dette följer av 14 §. Däremot är kompensationsgraden inte kopplad till när sjukanmälan gjordes.

Eftersom timsjukpenningperioden inte knyts till när sjukanmälan görs är andra stycket obehövligt.

10 a §

1 paragrafen regleras storleken av s.k. timberäknad sjukperming. Redan i 10 § har angivits att sådan sjukpenning endast utges för dag då den försäkrade skulle ha förvärvsarbetet om han inte hade varit sjuk.

Iförsta stycket i paragrafen anges med vilken kompensationsgrad tim­beräknad sjukpenning skall utges. I förste punkten anges att sjukpeiming inte utges för den första dagen i sjukperioden som den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inte varit sjuk. I punktema 2 och 3 anges att kompensationsgraden är 65 % för den andra och tredje dagen i sjukperioden som förvärvsarbete annars skulle ha utförts och 80 % för tid därefter.

I andra och tredje styckena anges formiema för hur sjukperming enligt första stycket skall beräknas. Formiema avser beräkningen såväl om det är fråga om en som flera dagar resp. om det är fråga om samma eller olika procentandelar som sjukpenningen skall utges med.

De tidigare fjärde och femte styckena är obehövliga och upphävs, vilket föranleder en ändrad hänvisning i ffärde stycket.

I ett nytt femte stycke återfinns regleraa om det allmänna högrisk­skyddet med anpassning till fimsjukpenningregleraa. Här anges - på motsvarande sätt som i 4 § femte stycket - att sjukpenning utges även för den förste dagen och med 65-procentig kompensationsgrad, om den försäkrade under den senaste tolvmånadersperioden redan gått iniste om sjukpenning för tio dagar fill följd av besfåmmelsen i förste stycket 1 eller motsvarande bestämmelse i 4 §.

10 b §

Förändringaraa i 10 a § medför att hänvisning här skall ske till förste-Qärde styckena i den paragrafen. Hänvisningen är endast avsedd att reglera om kalenderdag- eller timberäkning av sjukpenningen skall ske. Bestämmelser om t.ex. högriskskydd är ändå avsedda att tillämpas i förekommande fall.

6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 31

81

10 c §

Prop. 1992/93:31

Tredje stycket upphävs till följd av att kompensationsgraden i sjukför­säkringen enligt 4 § första stycket 2 och 3 samt motsvarande bestämmel­ser i 10 a § är angiven i förhållande till vilken dag i sjukperioden ersätt­ningen avser. Tid med rehabiliteringsperming ingår i sjukperioden enligt vad som anges i 8 § fjärde stycket.

16 

§

Reglerna om arbetsgivarinträde i sjätte stycket anpassas till vad som gäller enligt 4 § andra stycket om arbetsgivarens möjlighet att utge kom­pletterande ersättning vid sjukdom. Regleraa bygger på föratsättningen att arbetsgivaren inte utger ersättning för den första dagen innan hög­riskskyddet inträtt. Någon reglering av derma dag finns därför inte. Den ändrade hänvisningen i sista meningen är föranledd av en tidigare änd­ring i 4 § i samband med att bestämmelser om sjukhusvårdsavdrag tagits bort (SFS 1991:1639) och av att ett nytt fjärde stycke tillkommit i 4 §.

4 kap.

6§

I femte stycket anges att föräldrapenning skall utges även för den första

dagen.

14 §

1 andra stycket görs en redaktionell ändring med anledning av ändringama i

10 a §.

6 kap.

1 §

Ålderspension kan tas ut såväl före som efter 65-årsmånaden, s.k. för­tida respektive uppskjutet uttag. I andra stycket anges att sådant uttag nu även kan göras med tre fjädedelar av pensionen.

?§

Ändringama i första stycket är en konsekvens av att nya pensionsnivåer,

tre fjärdedels och en fjärdedels pension,  inom förtidspensioneringen

införs.

4§

Andringen i denna paragraf är en konsekvens av ändringen i 1 §.

7 kap.

Andringen i första stycket irmebär att en försäkrad under vissa föratsätt­ningar har rätt till förtidspension om hans arbetsförmåga på grand av

82

sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska preste-

Prop. 1992/93:31

fionsförmågan är nedsatt med minst en Värdedel. Nedsättningen av arbets­förmågan skall bedömas som varaktig.

2§

Derma paragraf anger vilka nivåer som förtidspension kan utges med. Nivåeraa, som motsvarar de nivåer som gäller för sjukperming inom sjukförsäkringen, är hel, tre fjärdedelar, halv respekfive en fjärdedel av hel förtidspension.

I första stycket anges att hel förtidspension utges till försäkrad vars arbetsförmåga är helt nedsatt. Ändringen i dette stycke innebär en skärp­ning av hittillsvarande regler. För rätt till hel pensionsförmån krävs nu att den försäkrade på gmnd av sjukdom helt saknar förmåga att skaffa sig inkomst av arbete.

Andra stycket anger att om arbetsförmågan inte är helt nedsatt men är nedsatt med minst tre Qärdedelar utges tre Qärdedels förtidspension. Pensionsnivån två tredjedels förtidspension slopas. De som nu uppbär två tredjedels förtidspension behåller denna pensionsnivå till dess en omprövning av pensionen blir aktuell. Dette framgår av övergångsbe-sfåmmelseraa till lagändringen.

Paragrafens tredje stycke anger att halv förtidspension skall utges när den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt i mindre grad än tre fjärde­delar men med minst hälften.

I ett nyii ffärde stycke anges att en fjärdedel av hel förtidspension utges i övriga fall. I den allmänna motiveringen framförs att bestämmelseraa om en fjärdedels förtidspension bör tillämpas restriktivt. Vid bedöm­ningen av arbetsförmågans nedsättning skall de omständigheter som anges i 3 § beaktes i vanlig ordning men med tyngdpunkten lagd på medicinska faktorer. För att en så - relativt sett - liten nedsättning av arbetsförmågan som en Qärdedel skall kunna konsteteras föreligga, kom­mer höga krav att behöva sfållas på att det finns ett klart samband mellan de medicinska faktoreraa och nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga.

3 a och 4 §§

Ändringaraa i paragraferaa är en följd av att nya pensionsnivåer införs.

8 kap. 6 och 7 §§

Nya nivåer införs för särskild efterlevandepension på samma sätt som för förtidspension i 7 kap. 1 och 2 §§. För hel särskild efterlevandepen­sion krävs att möjligheten för efterlevande make att bereda sig inkomst genom arbete är helt nedsatt.

83

11                                                                                  kap.

Prop. 1992/93:31

6§

Ändringen i deima paragraf är en följd av att nya pensionsnivåer införs.

12      kap.

I och 4 §§

Ändringama i paragrafema är en följd av att uttag av ålderspension nu

även kan göras med tre fjärdedelar av pensionen.

13      kap.

1 §

Ändringen i derma paragraf är en följd av att den nya pensionsnivån en

fjärdedels förtidspension införs.

21 kap.

1 §

Fjärde stycket, som jämfört med det remitterade förslaget ändrats redak­tionellt, anpassas till att en karensdag normalt gäller i den allmänna sjukförsäkringen och att dessa regler är tillämpliga även på den frivilliga försäkringen.

1 femte stycket görs en redaktionell ändring med anledning av en tidigare ändring i denna paragraf, varvid nuvarande tredje stycke inför­des (SFS 1987:223).

22 kap.

8 §

Ändringen i paragrafen innebär att kompensafionsgraden för rehabilite­ringspenning sänks till 95 procent av den sjukperminggrandande in­komsten.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension

5§

Ändringen i paragrafen är en  följd av att nya förlidspensionsnivåer

införs.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott

2 och 2 iJ §§

Ändringama i paragraferaa är en följd av att nya pensionsnivåer införs. Förslag till ändring i dessa paragrafer har tidigare föreslagits i prop. 1992/93:7 och prop. 1992/93:116.

84

Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

Prop. 1992/93:31

arbetsskadeförsäkring

3 kap.

5§

Ändringen av procenttalen i tredje stycket är en anpassning till de nya

ersättningsnivåema inom sjukförsäkringen i lagen om allmän försäkring.

En redaktionell ändring görs också med anledning av en tidigare änd­ring i lagen om allmän försäkring (SFS 1991:1639).

I tredje stycket anges vidare att den som inte har rätt till sjuklön vid recidiv av arbetsskada som inträffar efter samordningstiden vid retroak­tiv utbetalning får sjukpenning enligt LAF för den första dagen i sjuk­perioden.

Förslaget dll lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård

5§

Tillägget i paragrafen innebär att ersättning för närsteendevård utges

med 80 procent fr.o.m. den förste dagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

4§

Tillägget i paragrafen innebär att ersättning till smittbärare utges med

80 procent även för de tre första dagaraa.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

2 kap.

1 §

Ändringen innebär en höjning av sjukförsäkringsavgiften så som anges i avsnitt 8.4. Ändring i denna paragraf har tidigare föreslagits i prop. 1992/93:50.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:680) om ändring i uppbördslagen (1953:272)

4§

Ändringen i 2 mom. är en följd av att kompensationsgraden inom sjuk­försäkringen sänks till 70 procent från och med den 366:e dagen i en sjukperiod och att kompensationsgraden för rehabiliteringspenning sänks till 95 procent.

85

13 Hemställan

Prop. 1992/93:31

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrafillägg och kommunalt bostedsfillägg till folkpension,

4.

lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott,

5.

lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledig­het för närsteendevård,

7.

lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning fill smitt­bärare,

8.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

9.

lag om ändring i lagen (1992:680) om ändring i uppbörds­lagen (1953:272).

Ärendet bör behandlas av riksdagen under innevarande år.

14 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att ante de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

86

Sammanfattning av departementspromemoria (Ds 1992:49)        Prop- 1992/93:31

Karensdagar vid sjukersättning

Bilaga 1

I departementspromemorian redovisas bedömningar och förslag från en arbetsgrapp inom Socialdepartementet som har utrett hur regler om karensdagar kan införas i sjuklönesystemet, sjukpermingförsäkringen och anslutande ersättningssystem. I grappens arbete ingick att utforma högriskskydd, att pröva nödvändig regelanpassning inom arbetsskadeför­säkringen och att analysera ekonomiska och administrativa effekter.

Arbetsgrappen föreslår ett karensdagssystem som i princip skall innebära att den som blir sjuk inte får ersättning för de två förste dagar i sjukperioden som han har rätt till sjuklön eller sjukpenning. I sjuklöne­lagen anges detta som att sjuklön inte utges för de två förste dagaraa i sjuklöneperioden som arbetstegaren till följd av nedsättningen i arbets­förmågan gått miste om lön och andra ansfållningsförmåner.

När karensdagar införs bör nuvarande lägre kompensationsnivå för de tre första dagama tes bort. Därigenom kan ersättningssystemet göras mer enhetligt. Vid sjuklön blir då kompensationsnivån 90 % och inom sjukpenningförsäkringen 80 % t.o.m. 90:e dagen i sjukperioden särat 90 % för tid därefter.

För arbetstagare med koncentrerad arbetstid föreslås en särreglering. Vid utformningen av detma har beaktats dels att två karensdagar inte skall irmebära en orimligt stor självrisk för arbetstagare med koncentre­rad arbetstid, dels att den med hänsyn till krav på administrativ enkelhet inte skall behöva tillämpas när en begränsad arbetsinsats skujle ha fullgjorts under karensdagama.

I samband med införande av karensdagar föreslås vidare en särskild återinsjuknanderegel så att en ny sjukperiod som börjar inom fem dagar från det tidigare sjukperiod upphörde skall betraktes som sanuna sjuk­period som den tidigare när det gäller karensdagar, ersättningens storlek och avgränsning av sjuklöneperioden. Syftet är bl.a. att härigenom tillgodose tidigare begäran från riksdagen om förslag som undanröjer att nuvarande utformning av sjukförsäkringssystemet kan vara rehabilite­ringshämmande.

För att arbetstegare med flera arbetsgivare inte skall drabbas av mer än två karensdagar i en sjukperiod föreslås att arbetsgivare som arbetstegaren skulle ha arbetat hos den tredje eller därpå följande dag i sjukperioden på arbetstagarens begäran skall utge sjuklön om annan arbetsgivare innehållit sjuklön under karensdagar tidigare i sjukperioden.

På samma sätt skall arbetsgivaren utge sjuklön för de första dagama i en sjuklöneperiod om arbetstegaren begär det under åberopande av att försäkringskassan innehållit sjukpenning fill följd av karensdagar tidigare i samma sjukperiod.

För försäkringskassan föreslås gälla att sjukpenning alUid skall utges från första ersättningsdagen om arbetsgivare tidigare i samma sjukperiod inte utgivit sjuklön för karensdagar.

87

Vidare föreslås ett fillägg i den s.k. sjuklönegarantin så att den komraer att

Prop. 1992/93:31

omfatte vissa situationer där arbetstegaren inte erhållit sjuklön trots att

Bilaga 1

han uppfyller villkoren för det allmänna högriskskyddet eller på gmnd av att arbetsgivaren ifrågasätter uppgifter om att ersättning innehållits under karensdagar tidigare i samma sjukperiod.

Med hänsyn till att karensdagar skall gälla alla föreslås att sjukpen­ningförsäkring för egenföretegare och frivillig sjukpenningförsäkring anpassas till systemet raed två karensdagar.

Karensdagar föreslås inte införas i andra förmånssystem med dagersätt­ning inom socialförsäkringen. Däremot föreslås ändring av vissa ersätt­ningsnivåer för att få en anpassning till huvudregeln vad avser ersätt­ningsnivåeraa. När det gäller sjukpenning enligt 3 kap. 7 b § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) föreslås ersättning utgå med 80 % fr.o.m. förste dagen. På samma sätt föreslås höjning till 80 % fr.o.m. första ersättningsdagen i förmånema närsteende- och smittbärar­penning samt havandeskapspenning. Dette irmebär bl.a. ökad enhetlighet vad gäller ersättningsnivåema i sjukersättningssystemen.

För att säkersfålla att inkomstförlusten till följd av karensdagar inte skall bli alltför omfattande för personer som är sjuka ofte föreslås att karensdagssystemet kompletteras med två olika högriskskydd. För det förste bör ett allmänt högriskskydd gälla så att antalet karensdagar begränsas till tio under en tolvmånadersperiod. Regleraa utformas så att alla karensdagar som beräknas för den som har flera arbetsgivare eller för den som samtidigt omfattes av sjuklöne- och sjukpenningsystemen skall kunna beaktes. För resterande sjukfall inom tolvmånadersperioden skall sjuklön eller sjukpenning utgå med 90 respektive 80 % fr.o.m. förste ersättningsdagen i sjukperioden.

För det andra föreslås ett särskilt högriskskydd för personer med handikapp eller kroniska sjukdomar. Dette utformas i överenssfåmmelse med nuvarande besfåmmelser i fråga om arbetstegare med omfattande korttidsfrånvaro. Personer som omfattes av det särskilda högriskskyddet skall ha 90 eller 80 % i sjuklön respektive sjukpenning fr.o.m. förste ersättningsdagen.

Försäkringskassan föreslås kunna utfårda intyg om att arbetstegaren företett visst underlag såsom lönespecifikation för att sfyrka att ersätt­ning innehållits under karensdag. Dette kan bli aktuellt när arbetstegaren har flera arbetsgivare eller erhåller ersättning från såväl sjuklöne- sora sjukpenningsystemet, dels i enstaka sjukfall, dels vid åberopande av reglema om allmänt högriskskydd.

Med hänsyn till att Sverige är bundet av Interaationella arbetsorganisa­tionens (ILO) konvenfion (nr 121) om förmåner vid yrkesskada bör den sora drabbas av arbetsskada lägst få ersättning med 67 % av inkomst­bortfallet fr.o.m. den förste dagen med inkomstförlust vid varje sjukfall. För att garantera den skadade en ersättning på denna nivå föreslås att ersättning vid arbetsskada under samordningstiden utges med 67 % av den sjukpenninggrandande inkomsten för de förste 14 dagaraa. Ersätt­ningen bör utges som en särskild arbetsskadesjukpenning men endast i den mån och till den del den är högre än den sjukpeiming enligt AFL

88

eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) respektive den

Prop. 1992/93:31

sjuklön som den försäkrade är berättigad till för sararaa period. Vid

Bilaga 1

recidiv  av  godkänd  arbetsskada  efter  samordningstiden   föreslås  att

ersättning utges med 100 % av den sjukpenninggrandande inkomsten

även  för de förste två dagaraa.   Undanteg  från karensdagsregleraa

föreslås få gilfighet också i fråga om sjukpenning enligt lagen (1954:243)

om yrkesskadeförsäkring (YFL) och andra anknytande lagar.  Vidare

föreslås att försäkringskassan ges möjlighet att kräva läkarintyg när en

försäkrad anmäler ett sjukdomsfall om högst sju dagar som arbetsskada.

I samband med att regeringen i proposition 1991/92:38 om inriktningen av den ekonomiska politiken aviserade förslaget om införande av karens­dagar betonades vikten av att skapa system som är rättvisa. Nu gällande sjuklöneavtal är anpassade till hittillsvarande regler om sjuklön enligt sjuklönelagen och sjukpenning enligt AFL. Ett införande av karensdagar enligt de principer som föreslås torde innebära att avtalen i vissa stycken behöver anpassas.

En föratsättning för införande av nya regler för karensdagar är, i likhet med de förändringar av regleraa för sjukersättning som trätt i kraft den 1 mars 1991 och den 1 januari 1992, att utfallet av förändringaraa skall bli enhetligt bland olika grapper på arbetsmarknaden. Utgångspunkt för de förslag som läggs fram i departementsproraemorian är att den nöd­vändiga anpassningen av sjuklöneavtal även fortsättningsvis skall fungera så att särskilda lagstiftningsåtgärder raed syfte att åstedkomma likformighet inte skall bli aktuella.

89

Sammanställning av remissyttranden över

Prop. 1992/93:31

departementspromemoria (Ds 1992:49) Karensdagar

Bilaga 2

vid sjukersättning

Remissinstanserna

Följande remissinstanser har yttrat sig:

Försäkringsöverdomstolen (FÖD), Arbetsdomstolen (AD), Stockholms tingsrätt. Kammarrätten i Göteborg (KaRG), Länsrätten i Stockholms län (LR), Socialstyrelsen, Riksförsäkringsverket (RFV), Stetens handikapp­råd (SHR), Stetskontoret, Arbeterskyddsstyrelsen (ASS), Riksrevisons­verket (RRV), Riksskatteverket (RSV), Stetens arbetsgivarverk (SAV), Statens löne- och pensionsverk (SPV), Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Statens livsmedelsverk (SLV), ILO-kommitten, Landstingsförbundet (Lf), Svenska kommunförbundet. Försäkringskasseförbundet (FKF), Svenska arbetsgivarföreningen (SAF), Företagamas Riksorganisation, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Försäkrings­anställdas Förbund (FF), Handikappförbundens centralkommitté (HCK), Sveriges läkarförbund och Sveriges redareförening. Därtill koraraer yttranden från bl.a. ett antel lokala grapper och enskilda raedlemmar i SIF och Läraraas Riksförbund yttrat sig.

Utöver de remissinstanser sora departementet särskilt anmodat eller berett fillfålle att yttra sig har bl.a. ett antal lokala grapper och enskilda medlemmar i SIF och Läramas Riksförbund yttrat sig.

Allmänna synpunkter

I promemorian föreslås ett karensdagssystem som i princip innebär att den som blir sjuk inte får ersättning för de två förste dagama i sjuk­perioden som han har rätt till sjuklön eller sjukpeiming. En majoritet av remissinstansema är negativa till ett system med två karensdagar.

FÖD, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Stockholms län, Stock­holms tingsrätt. Statskontoret, RRV och SAF förordar sänkt ersättning i flera ersättningsslag med åberopande av överströmningsrisken eller att karensdagar är administrativt komplicerat.

Andra instanser däribland SPV och SLV bedömer att förslaget inte skulle orsaka allt för besvärande konsekvenser för deras administration. FÖD anser att karensdagsreformen gör lagstiftningen svåröverskådlig. Domstolen saknar analys av den hopkoppling av civilrättslig och offentUg-rättsHg lagstiftning som sjuklönesystemet irmebär.

Kammarrätten i Göteborg, Kommunförbundet och Landstingsförbundet varnar för att steglösheten i sjuklönelagen kan utnyttjas genom att personal vid mindre sjukdomssymtom sjukskriver sig de siste minutema av arbets-fiden för att få denna dag räknad som karensdag.

90

En rad remissinstanser avstyrker karensdagar med mofiveringen att

Prop. 1992/93:31

detta drabbar kviimor, lågavlönade, människor med dålig arbetsmiljö

Bilaga 2

eller handikappade. Arbetarskyddsstyrelsen, LO och FKF anser att karens­dagar kan leda till att mäimiskor går sjuka till arbetet och därigenom riskerar att smitta andra eller skada sig själva.

Företagarnas Riksorganisation anser att ett system med karensdagar motsvarar organisationens krav på sjukersättningssystemet. SACO delar regeringens uppfattning att budgetunderskottet och de stetliga socialför­säkringskostnaderaa måste minska. Införande av karensdagar är dock fel metod då den inte leder till önskat resultet. Det vore bättre att genom­föra en total och samordnad översyn av socialförsäkringssystemet.

Sveriges läkarförbund har inget att invända mot att ett system med karensdagar införs.

Svensk redareförening påpekar att sjömän har en lagstedgad rätt till sjuklön enligt besfåmmelseraa i sjömanslagen (1973:282). Vid införande av karensdagar skulle arbetsgivarens kostnader öka genom att sjömän enligt sjömanslagen har rätt till sjuklön imder i vart fall de förste 30 - 60 dagama av en sjukperiod. Föreningen hemsfåller om att ett eventuellt införande av karensdagar inte får medföra en kostaadsökning för redarna.

Karensdagar vid sjukfrånvaro - huvudregel

Utgångspunkt för förslagen i promemorian är att karensdagar skall inne­bära en självrisk som i möjligaste mån är lika för alla. För att systemet skall vara enkelt föreslås en huvudregel att karensdagar skall utgöra de två första dagama i sjuklöneperioden eller de två första dagar som sjuk­perming skulle ha utgått.

Få remissinstanser har särskilt berört denna fråga. SAF påpekar dock att den låga självrisken den tredje sjukdagen skapar stor risk att sjukfallen förlängs onödigt länge. RFV anser att förslaget är enkelt och lättför-sfåeligt.

Begreppet sjukperiod och regler vid återinsjuknande

I promemorian föreslås en regel med innebörd att en ny sjukperiod som börjar inom fem dagar från en tidigare sjukperiod bör betraktes som samma sjukperiod som den tidigare när det gäller karensdagar, ersätt­ningens storlek och avgränsning av sjukperioden.

Förslaget har vunnit stöd hos i huvudsak alla remissinstanser som yttrat sig i frågan. Många anser att ett skydd vid återinsjuknande skulle ge en positiv effekt på benägenheten att snabbare återgå till arbete efter en sjukperiod. Några instanser framhåller att förslaget kan innebära administrativt merarbete för arbetsgivaren. Landstingsförbundet notemr att regehi i vissa fall kan behöva fillämpas samfidigt av flera arbetsgivare. En åsikt som framförs från bl.a. Arbetarskyddsstyrelsen, FKF, LO och FF är att fem dagar är för kort tid. Några instanser föreslår att undan­taget skall utsträckas till att omfatte återinsjuknande inom 20 dagar.

91

Arbetstagare med koncentrerad deltid

Prop. 1992/93:31

Bilaga 2 För att begränsa den maximala effekten av två karensdagar föreslås i

promemorian två särregler så att den förlust av sjukersättningen som uppkommer vid två karensdagar inte skall utgöra mer än en niondel av den genomsnittliga arbetsinsatsen per månad. Denna regel behöver dock inte tillämpas om arbetstagaren skulle ha arbetat mindre än tio tinmiar sammanlagt hos arbetsgivaren under de två karensdagama.

De flesta remissinstansema har inte närmare berört denna fråga. Rent allmänt ser många instanser positivt på de regler som föreslås för att utjämna effektema av karensdagar. Samtidigt pekar några instanser, bl.a. FÖD, på att denna bestämmelse är ett exempel på hur lagstiftningen blir mer komplicerad. RFV anser att det är svårt att hitte en enklare lösning på denna problematik än den som föreslås i promemorian. Lands­tingsförbundet som har många arbetstegare med koncentrerad arbetstid framhåller att den föreslagna regeln får till följd att nuvarande löne­beräkningsteknik inte kommer att kunna tillämpas. Många arbetstagare inom landstingen har koncentrerad tjänstgöring och varierande syssel­sättningsgrader vilket medför att regeln måste tillämpas individuellt för att uppfylla lagens intentioner. Kommunförbundet anser att förslaget innebär ett ingrepp i den fria förhandlingsrätten och att det kan få orätt­visa konsekvenser beroende på omfattning och fördelning av den kon­centrerade arbetsfiden. Förbundet avvisar därför förslaget i denna del. FKF anser det i och för sig vara nödvändigt med en särregel men att den föreslagna regeln inte alltid kommer att ge deltidsarbetande full kompen­sation i rättvisehänseende. Regeln är svår att administrera för såväl arbetsgivare som försäkringskassa.

Flera arbetsgivare

Enligt promemorian är det arbetstagaren som i situationer med flera arbetsgivare har initiativet för att tillse att det inte innehålls mer än två ersättningsdagar per sjukperiod. Uppstår tvist skall sjuklönegaranti kunna åberopas.

De få remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga har olika meningar om den föreslagna lösningen. Enligt FÖD kan en arbetsgivare komma att sväva i osäkerhet om humvida han skall betela sjuklön eller ej. Genom de nu föreslagna ändringama går det inte i alla lägen, för arbets­givare att utan egna efterforskningar avgöra om han skall betela ut sjuk­lön eller tillämpa ordning med karensdagar. RFV hävdar att den före­slagna regeln kan orsaka administrativa olägenheter och konflikter mellan arbetsgivare och arbetstagare. Verket förordar därför att försäkrings­kassoma ges ansvaret för att administrera och utge ersättning när det firms flera arbetsgivare såväl i normalfallet som vid fillämpning av åter­insjuknanderegeln. Statskontoret däremot anser det vara administrativt fördelaktigt att låta arbetsgivama administrera denna besfånmfielse fram­för altemativet att ge försäkringskassan ett ökat ansvar.

92

När det gäller sjuklönegararanti i detta sammanhang är FKF mot bak-

Prop. 1992/93:31

grand av att försäkringskassans ringa erfarenhet av arbetsrättsliga spors-

Bilaga 2

mål tveksam till en utökning av sjuklönegarantin.

Egenföretagare och frivillig sjukpenningförsäkring

I promemorian föreslås att möjligheten för egenföretagare att välja lägre sjukförsäkringsavgift och högre självrisk begränsas fill en karenstid om 30 dagar. Vid denna självrisk skall inte de särregler som kopplats till systemet med två karensdagar tillämpas.

RFV tillstyrker förslaget. I övrigt är det endast Företagarnas riks­organisation som kommenterar detta förslag. Organisationen anser att särskild uppmärksamhet bör riktas på att sjukfrånvaron för egenföre­tagare ökar.

Försäkring för sjuklönekostnader

En arbetsgivare skall även i fortsättningen ha möjlighet att försäkra sig för höga sjuklönekostnader utöver sjuklön för de två förste ersättnings-dagaraa i varje sjukperiod. Inga remissinstanser har berört frågan.

Kompensationsnivå när period inleds med annan dagersättning än sjukpenning

Enligt promemorian bör regler om karensdagar inte aktualiseras när följande dagersättningar skall börja utges: rehabiliteringspenning, sjuk­penning i samband med medicinsk behandling och medicinsk rehabilite­ring, närståendepenning, smittbärarpenning, tillfållig föräldrapenning och havandeskapspenning. Kompensationsnivån med 65 % de tre in­ledande dagaraa bör för vissa dagersättningar ändras till 80 %.

Principen att karensdagar inte bör införas i andra dagersättningar ses som positivt av de remissinstanser som har yttrat sig i derma fråga. Flera instanser såsom RFV och FKF varnar samtidigt för överströinmnings-risk mellan de olika ersättningslagen. ASS understryker vikten av att det inte bör fmnas karensdagar vid ersättning i samband med rehabilitering och havandeskap. iSoS efterlyser mot bakgmnd av överströmningsrisken mer ingående analys varför olika dagersättningsvillkor skall gälla.

FF anser att förslaget är positivt men att ersättningsnivån avseende alla dagersättningar bör höjas till de nivåer som gällde före den I mars 1991.

Sjukdom i samband med annan dagersättning än sjukpenning

1 promemorian görs bedömningen att regler om karensdagar inte skall tillämpas om en period med rehabiliteringsperming, sjukperming i sam­band med medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering avbryts på grund av sjukdom.

93

Försäkringskasseförbundet anser att karensdagar inte skall beräknas vid

Prop. 1992/93:31

övergång  från närståendeersättning och  tillfållig  föräldrapenning till

Bilaga 2

sjukperming.

Allmänt och särskilt högriskskydd

I promemorian föreslås dels ett allmänt dels ett särskilt högriskskydd.

Flertalet remissinstanser är positiva till införande av ett allmänt hög­riskskydd. Några instanser däribland LO anser att skyddet borde vara mer generöst utformat. SoS anser det vara nödvändigt med såväl ett särskilt högriskskydd som ett allmänt högriskskydd. Arbetarskyddstyrelsen framhåller att det viktigt att poängtera att det allmänna högriskskyddet inte får komma att uppfattas som en rättighet att vara borte vid fem tillfällen utan läkarinfyg. RFV bedömer att undanteg efter tio karensdagar kan innebära en felaktig styming. Statens arbetsgivarverk hävdar att det inte går att undvika tröskeleffekter med den valda utformningen. Försäk­ringskasseförbundet vill att tolvmånadersgränsen förtydligas. Förbundet ifrågasätter mot bakgrand av försäkringskassoraas ringa erfarenhet av arbetsrättsliga frågor om sjuklönegarantin skall utökas.

Av de instanser som särskilt berört det särskilda högriskskyddet är RFV och Statskontoret r\ega.tiv?L till att vissa gmpper genom det särskilda högriskskyddet helt befrias från karensdagar. Statens arbetsgivarverk och Statskontoret förordar ett generellt utformat högriskskydd dvs. ett skydd som inte delas på ett allmänt och ett särskilt högriskskydd. Statskontoret anser att det mot bakgmnd av besparingseffekter och rättviseskäl kan ifrågasättas om den gmpp som har rätt till särskilt högriskskydd helt skall undantas från den försämring som karensdagar iimebär. RFV anser att förslaget med ett allmänt och ett särskilt högriskskydd medför olägen­heter ur administrativ och informativ synvinkel. RFV förordar ett alter­nativ där de båda systemen slås ihop. I detta skulle reglema modifieras så att det kan innefatta fler personer samtidigt som det kombineras med krav på åtgärder för att minska antalet sjukfall. Personkretsen skulle även omfatta personer som inte har en medicinskt väl dokumenterad sjukdom. Statens handikappråd och Handikappförbundens centralkommitté anser att tillämpningen skall vara mer generös än vad den är idag. Då prövningen enligt nuvarande regler är snäv, upplevs den av enskilda som integritetskränkande och lämnar utrymme för godtycke. I övrigt bedömer Handikappförbundens centralkommitté att förslaget om ett sär­skilt och ett allmänt högriskskydd är följdriktigt.

Arbetsskadeförsäkringen

1 betänkandet föreslås att särskild arbetsskadesjukpenning skall utgå med 67 % för de 14 förste dagama i en sjukperiod vid godkänd ny arbetsskada eller recidiv inom samordningstiden. Vid godkänt recidiv efter samord­ningstiden föreslås ersättning med 100 % även under de två första dagarna i sjukperioden.

94

Många remissinstanser däribland FÖD, Kammarrätten i Göteborg,

Prop. 1992/93:31

RFV. SA V, Statskontoret, ASS, SAF, TCO, FKF, FF anser att förslaget

Bilaga 2

kräver tidsödande administration och att det kommer att leda till en omfattande extra arbetsbelastning hos försäkringskassoraa.

SAF anser att arbetsgrappens förslag att en arbetsskadad för den första och andra sjukdagen skall anses få ersättning som utbetalas den tredje och följande sjukdagar är tveksamt. Detta torde enligt SAF strida mot Sveriges åtagande enligt ILO- konventionen. Även FÖD påpekar att konstraktionen lätt kan ge intryck av att den tillkommit för att Sverige skall komma förbi sina åtagande enligt ILO-konvenfionen. FÖD påpekar liksom FKF att ett stort ökat tryck på de intygsskrivande läkama kan föratses.

ILO-kommitten bedömer att förslaget inte strider mot konventionens stedgande om att kontant sjukförmån i princip skall utges så länge arbets­oförmågan varar och att den bör utges fr.o.m. förste dagen. Kommitten hänvisar härvid fill att det inte stadgas när ersättningen skall utges. Kommittén konstaterar aft ersättningsnivån i förslaget motsvarar mmirai-nivån i den rekommendation som är fogad till koventionen. Denna mini­minivå är högre än den som stadgas i själva konventionen.

Få synpunkter har framförts mot förslaget rörande recidiv vid arbets­skador. RFV framhåller att förslaget får till följd att försäkringskassoraa blir skyldiga att pröva samtliga anmälda recidivfall och att detta medför merarbete för kassoraa. Verket anser att de regler som infördes den I januari 1992 i samband med sjuklönereformen bör bibehållas, dvs. att arbetsskadesjukperming inte skall utges under sjuklöneperioden.

Enligt bedömning i promemorian bör inte någon ändring av behörig­hetsreglema i 8 kap. 4 § LAF göras. I betänkandet föreslås vidare att försäkringskassan bör få möjlighet att begära att den som anmäler ett sjukdomsfall om högst sju dagar, sjukanmälningsdagen inräknad, som recidiv av arbetsskada skall förete läkarintyg.

FKF ifrågasätter om socialförsäkringsnämndema klarar den ärendeökning som särskild arbetsskadesjukpenning innebär samtidigt som avverknings­takten skall ökas så att handläggningstiden begränsas till max 12 måna­der enligt regleringsbrev för budgetåret 1992/93. Enligt RFV medför förslaget ett avsevärt merarbete för försäkringskassoraa. Verket anser att prövningen av rätt till särskild arbetsskadesjukpenning skall göras av tjänsteman, då ersättningen får anses ha liten ekonomisk betydelse för den försäkrade.

RFV anser att det konmier att bli mycket svårt för försäkringskassoraa att kunna kräva läkarintyg. Många gånger har den skadade förmodligen inte ens sökt någon läkare för sina sjukdomsbesvär.

Avtal om sjuklön m.m.

Utgångspunkt för förslagen i betänkandet är att nödvändiga anpassningar av sjuklöneavtalen även fortsättningsvis skall fungera så att särskilda lagstiftningsåtgärder med syfte att åstadkomma likformighet inte skall bli aktuella.

95

SAF och Företagarnas riksorganisation anser att inskränkningar i avtalsfri-

Prop. 1992/93:31

heten bör undvikas. Den senare konsteterar samtidigt att villkoren bör

Bilaga 2

gälla lika för alla.

TCO kräver att alla hot om avtalsförbud dras tillbaka. SACO hävdar att lagstiftning om karensdagar irmebär intrång i den fria förhandlingsrätten. LO och FF betonar att kollektivavtalsförbud strider mot den fria för­handlingsrätten. LO bedömer inte att möjligheteraa att anpassa avtal till karensdagsförslaget är speciellt goda. ILO-kommitten utgår från att vid ett övervägande om lagstiftning för att garantera ett likformigt utfall av de nya sjuklöneavtalen kommer förenligheten med ILO:s konventioner att prövas.

Några remissinstanser däribland &4 V anser att det under fredsplikt och rådande stebiliseringsavtel kan bli svårt att säkerställa att den höjda arbetsgivaravgift tas igen på de anställdas sjukersättningsförraåner.

Ekonomiska och administrativa konsekvenser

RFV bedömer att de ekonomiska uppskattningama är rimliga. Verket saknar underlag för en egen bedömning av att de s.k. dynamiska effektema. Flertalet remissinstanser, bl.a, RRV, SAV, Statskontoret och SACO anser att det är svårt eller omöjligt att bedöma av de stetsfinansieUa konsekvenser­na på grandval av det underlag som redovisats. SACO hävdar att netto­effekten på budgetunderskottet blir mindre än hälften av vad som anges i promemorian och att effekten på den totela sjukfrånvaron kommer att vara försumbar. Till stöd för sin beräkningar åberopar SACO att arbets­gmppen inte tagit hänsyn till att ökad närvaro av sjuka på arbetet leder till fler sjuka, att några kommer stanna hemma ett par dagar extra och att undantag från karens måste ges till vissa yrkesgrapper. Vidare anser SACO att arbetsgrappen överskattat den totala sjukfrånvaron och be­träffande budgetsaldot inte beaktet kompensation till kommuneraa. Även TCO bedömer att uppskattningen av nettobesparingen är orealistisk.

SoS anser att den samhällsekonomiska analysen borde ha inkluderat en hälsoekonomisk analys. Flera remissinstanser däribland LO och FF anser att de administrativa effekter på försäkringskassan inte är beräknade. RFV, SAV, RSV, LF, SAF, FKF och SACO påpekar att arbetsgivare med genomsnittligt högre korttidsfrånvaro än andra och därmed fler karens­dagar gör en större besparing utan att för den skull ha bidragit till en bättre arbetsmiljösituation.

Landstingsförbundet understtyker att reformen får inte leda till ökade kostnader eller minskade skatteintäkter för landstingen. De ekonomiska effekteraa för landstingen måste beredas i överläggningar om den kom­munala ekonomin. Företagarnas riksorganisation anser inte att förslaget om karensdagar skall leda till att arbetsgivaravgiften höjs. Däremot kan ett system med differentierade arbetsgivaravgifter övervägas.

96

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 1992/93:31

Bilaga 3 

1 Förslag till Lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön

Härigenom föreskrivs att 6 - 8, 15 och 17 §§ lagen (1991:1047) om sjuklön skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§ Sjuklönen ut gör följ ande andel av För dagar i en sjuklöneperiod den lön och andra anställningsför- enligt 7 § som arbetstegaren gått maner som arbetstegaren gått miste om lön och andra anställ-miste om fill följd av nedsättningen ningsförmåner \\ll följd av nedsätt-i arbetsförmågan under sjuklöne- ningen i arbetsförmågan gäller perioden enligt 7 §, nämligen

1. att sjuklön inte utges för den första dagen för vilken sjuklön kan utges enligt 8 % första stycket,

1.  75 procent för de första tre        2. att sjuklönen för de två följan-

dagarna med sjuklön i varje sjuk-     de dagarna utgör 75 procent av

period, dock med undantag som     anställningsförmånerna, oeh

anges i 15 , och

2.                                      90 procent för tid därefter.

3. att sjuklönen för tid därefter

utgör 90 procent av anställnings­förmånerna.

Vid tillämpning av bestämmelsema i första stycket skall ersättning som utges till arbetstagaren på grand av förmån av fri grappsjukförsäkring, som åtnjuts enligt grander som faststells i kollektivavtel mellan arbets­marknadens huvudorganisationer, anses som sjuklön från arbetsgivaren. Om arbetstegaren har mer än en anstellning får varje arbetsgivare i skälig omfattning tillgodoräkna sig sådan ersättning som sjuklön.

Att sjuklönens storlek kan be- Om arbetstagaren under de senaste

gränsas framgår av bestämmelser- tolv månaderna tillföljd av bestäm-

nai 8 .

melserna  i första  stycket 1  gått

miste om sjuklön från arbetsgivaren för sammanlagt tio dagar, utgör sjuklönen för dag som avses i första stycket 1 75 procent av den lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren gått miste om tillföljd av nedsättningen i arbets­förmågan.

Om awikelse från vad som följer av första stycket 1 och 2 föreskrivs i 15 §.

Sjuklöneperioden omfatter den förste dag arbetstegarens arbetsförmåga är nedsatt på grand av sjukdom och de därpå följande tretton kalender­dagaraa i sjukperioden. En sjuklöneperiod börjar inte om arbetstegaren

7 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

inte avhåller sig från arbete åt arbetsgivaren.  En sjuklöneperiod som börjat löpa bryts om anställningen upphör.

Som sjukperiod anses sådan tid under vilken arbetstagaren i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 4 §.

Om en sjukperiod börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall vid beräk­ning av sjuklöneperiodens längd enligt första stycket och sjuklönens storlek enligt 6 eller 15 § inräknas dagar i en sjuklöneperiod hos samma arbetsgivare under den tidigare sjukperioden.

8§ Sjuklön skall inte avse mistade förmåner under tid innan arbetsgivaren fått anmälan om sjukdomsfallet. Sjuklönen skall dock avse sådana för­måner från och med den dag då sjukdomsfallet inträffade, om arbets­tagaren varit förhindrad att göra anmälan och sådan gjorts omedelbart efter det att hindret upphört.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

Arbetsgivaren är skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under tid från och med den sjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstaga­ren styrker nedsättningen av arbets-fönnågan under derma tid genom intyg av läkare eller tandläkare. Intyget behöver inte innehålla näi-mare uppgift om vilken sjukdom arbetstagaren lider av. Om sjuklön utges för mistade förmåner under tid före anmälan skall den första ersättningsdagen anses som sjuk­anmälningsdag.

Arbetsgivaren är skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under tid från och med den sjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstaga­ren sfyrker nedsättningen av arbets­förmågan under derma tid genom intyg av läkare eller tandläkare. Intyget behöver inte irmehålla närinare uppgift om vilken sjukdom arbetstagaren lider av. Om sjuklön utges för mistade förmåner under tid före anmälan skall den första ersättningsdagen eller den tidigare dag för vilken sjuklän inte utges enligt 6 § första stycket 1 anses som sjukanmälningsdag.

Finns det ett beslut enligt 10 § är arbetsgivaren inte skyldig att utge sjuklön om arbetstagaren inte iakttar vad som har ålagts honom i beslutet.

15 §

Om ett beslut enligt 13 § gäller för arbetsgivaren utgör arbetstega­rens sjuklön, med avvikelse från vad som föreskrivs i 6 § förste stycket 1, 90 procent av den lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren gått miste om till följd av nedsättningen i arbets­förmågan under sjuklöneperioden enligt 7 §.

Om ett beslut enligt 13 § gäller för arbetsgivaren, utgör arbetstega­rens sjuklön, med avvikelse från vad som föreskrivs i 6 § första stycket I och 2, 90 procent av den lön och andra anställningsför­måner som arbetstagaren gått miste om till följd av nedsättning­en i arbetsförmågan under sjuk­löneperioden enligt 7 §.

98

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Föreskriften i 6 § andra stycket skall tillämpas även i fråga om sjuklön enligt denna paragraf.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

17 §'

En arbetsgivare vars samraan-lagda lönekostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän för­säkring kan försäkra sig hos den allmänna försäkringskassan för kostnader för sjuklön enligt denna lag. Vid beräkningen av de sam­manlagda lönekostnadema bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter och lagen (1982:423) om allmän löneavgift samt skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster.

En arbetsgivare vars samman­lagda lönekostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän för­säkring kan försäkra sig hos den allmänna försäkringskassan för kostnader för sjuklön enligt denna lag. Vid beräkningen av de sam­manlagda lönekostnadema bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter och skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvs­inkomster.

Regeringen föreskriver närmare villkor för försäkringen.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre besfåmmelser skall fortfarande gälla i fråga om sjuklön som avser tid före den dagen.

' Senaste lydelse 1991:1988,

99

2 Förslag dll

Prop. 1992/93:31

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Bilaga 3

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1, 4, 4 b, 7 b, 8, 10 - 10 c och 16 §§ samt 21 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

Hos allmän försäkringskassa inskriven försäkrad äger enligt vad nedan sägs rätt till sjukpeiming, om hans sjukperminggrandande inkomst upp­går till minst sextusen kronor.

Villkoret om inskrivning hos försäkringskassan för rätt till sjukperming anses uppfyllt om det har berott på åldersregeln i 1 kap. 4 § att villkoret inte har kurmat uppfyllas.

Rätt till sjukperming enligt detta kapitel föreligger inte på grandval av anställningsförmåner för tid som ingår i en sjuklöneperiod, imder vilken den försäkrades arbetsgivare har att svara för sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön.

Uppkommer fär den försäkrade rätt till sjukpenning enligt kapitlet i omedelbar an.slutning till utgång­en av en sjuklöneperiod, skall sjukperioden enligt denna lag anses omfatta också sjuklöneperio­den. Bestämmelserna i 4 § första stycket 1 och 10 - 10 b §§ tillämpas inte i sådant fall ifråga om sjuk­penning som grundas på inkoinst av anställningen. Undantaget be­träffande 70 §, 10 a  första och ftärde - sjunde .styckena och 10 b  gäller dock inte för en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket 1 eller sjätte stycket.

Om  inte annat följer av  10 -        För dagar i en sjukperiod gäller, 10 b §§ utgör hel sjukpenningför     om inte annat följer av 10- 10 b §§, dag följande andel crv den fastställda .sjukpenn ing grundande inkomsten, delad med 365, nämligen

1. att sjukpenning inte utges för

den första dagen,

1. 65 procent för de första tre        2. att hel sjukpenningför de två

dagartxa ined sjukpenning i varje    följande dagarna utgör för dag

sjukperiod,   dock   med   undantag     65 procent av den fastställda sjuk-

soin anges i 4 b ,

penninggrundande     inkomsten,

delad med 365, och

' Ugen omtryckt 1982:120, -Senaste lydelse 1991:1977, 'Senaste lydelse 1991:1639,

100

Nuvarande lydelse

2.  80 procent/ör tid därefter till

 och med den nittionde dagen i

 sjukperioden,

3.   90 procent för tid därefter.

 Sjukpenningen avrandas till när­

 maste hela krontal.

Om den försäkrade av arbets­givaren erhåller lön under sjukdom för samma tid som sjukpenningen avser, skall sjukpenning som utges med den procentandel som anges i första stycket 1 eller 2 minskas med det belopp som lönen under sjukdom översfiger 10 procent av vad den försäkrade skulle ha fått i lön ora han varit i arbete, och sjukpeiming som utges med den procentandel som anges i första stycket 3 minskas med hela lönen under sjukdom. Till den del lönen under sjukdom utges i förhållande till lön i arbete som för år räknat överstiger den högsta sjukpenning­grandande inkomst som kan be­räknas enligt 2 § skall minskning dock endast ske med belopp som överstiger 75 procent av lönen i arbete när sjukpenning utges med den procentandel som anges i första stycket 1 och 90 procent av lönen i arbete när sjukpenning utges med den procentandel som anges iförsta stycket 2 eller 3.

Föreslagen lydelse

3. att hel sjukpenning för tid därefter utgör för dag 80 procent av denfastställda sjukpenninggrun­dande inkomsten, delad med 365. Sjukpenningen avmndas till när­maste hela krontal.

Om den försäkrade av arbets­givaren erhåller lön under sjukdom för samma tid som sjukpenningen avser, skall sjukpeiming som utges minskas med det belopp som lönen under sjukdom överstiger 10 procent av vad den försäkrade skulle ha fått i lön om han varit i arbete. Sjukpeiming som utges/ör tid efter den nittionde dagen i sjukperioden minskas med hela lönen under sjukdom. Till den del lönen under sjukdom utges i för­hållande till lön i arbete som för år räknat överstiger den högste sjukpenninggrandande inkomst som kan beräknas enligt 2 § skall minskning dock endast ske med belopp som, när sjukpenning utges med den procentandel som anges i första stycket 2, överstiger 75 pro­cent av lönen i arbete och, när sjukpenmng utges med den procent­andel sora anges i förste stycket 3, för tid till och med den nittionde dagen i sjukperioden överstiger 90 procent av lönen i arbete och för tid därefter överstiger 80 procent av lönen i arbete.

Vid tillämpning av bestämmelsema i andra stycket skall ersättning som utges på grand av förmån av fri grappsjukförsäkring som åtnjuts enligt grander som fastställs i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvud­organisationer anses som lön under sjukdom från arbetsgivare.

Om denförsäkrade gått miste om sjukpenning till följd av bestäm­melserna i första stycket 1 eller 10 a  första stycket 1 för samman­lagt tio dagar under de senaste tolv månaderna utges sjukpenning för dag som avses i första stycket 1 med 65 procent av den sjukpen­ninggrundande inkomsten, delad med 365.

Det belopp varmed minskning skall göras avrandas till närmast lägre hela krontal. Avräkning skall i förste hand göras vid utbetalning av sjukpenning som avser samma tid som den lön under sjukdom som för­anlett minskningen men får också göras vid närmast följande utbetelning av sjukpenning.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

101

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse                                 Prop. 1992/93:31

4 b §" Bilaga 3

Den allmänna försäkringskassan

Den allmänna försäkringskassan

kan efter skriftlig ansökan av den

kan efter skriftlig ansökan av den

försäkrade beslute att hel sjukpen-

försäkrade besluta att hel sjukpen­

ning för dag skall utges med 80

ning för dag skall utges med 80

procent av den försäkrades sjuk-

procent av den försäkrades sjuk­

penninggrandande inkomst delad

penninggrandande inkoinst delad

med 365 eller, vid sjukpeimingbe-

med 365 eller, vid sjukpenningbe­

räkning enligt 10 a §, med mot-

räkning enligt 10 a §, med mot­

svarande arbetstidsfaktor, även för

svarande arbetstidsfaktor, även för

de tre första dagarna med sjukpen-

dagar som avses i 4§ första

ning i varje sjukperiod. Ett sådant

stycket 1 och 2 och 10 a  första

beslut får meddelas endast ora den

stycket 1 och 2. Ett sådant beslut

försäkrade lider av sjukdora sora

får meddelas endast ora den för-

kan antas medföra ett större antel

säkrade lider av sjukdom som kan

sjukperioder med rätt till sjukpen-

antes medföra ett större antel

ning under en tolvmånadersperiod.

sjukperioder med rätt fill sjukpen­

ning under en tolvmånadersperiod.

Ett beslut enligt förste sfycket gäller från och med den kalendermånad då ansökan gjordes hos försäkringskassan, om inte annat sägs i beslutet. Beslutet skall gälla för viss fid som anges i beslutet eller, om det finns särskilda skäl, tills vidare. Beslutet skall upphävas om villkoret enligt förste sfycket andra meningen inte längre är uppfyllt.

En försäkrad sora har gjort ansökan enligt förste stycket är skyldig att genomgå undersökning av läkare eller tandläkare och att ge in utlåtande över undersökningen, om försäkringskassan finner att det behövs för ärendets bedömning. För den försäkrades utgifter för undersökningen och för utlåtande över undersökningen lämnas ersättning i enlighet med vad regeringen förordnar.

7b§'

Sjukpenning enligt 7 § utges även när den försäkrade genomgår en medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som syfter till att förebygga sjukdom eller att förkorta sjukdomstid eller att helt eller del­vis förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmågan. Sora villkor gäller att behandlingen eller rehabiliteringen har ordinerats av läkare och ingår i en av försäkringskassan godkänd plan.

Arbetsförmågan skall anses nedsatt i den mån den försäkrade på grand av behandlingen eller rehabiliteringen är förhindrad att förvärvsarbete.

Sjukpenning enligt denna para­graf utges med 65 procent av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst delad med 365 eller, vid sjukpenning beräkning enligt 10 a §, med motsvarande arbetstidsfaktor även för dag som avses i 4 § första stycket I och 10 a § första stycket 1.

"'Senaste lydelse 1990:1516, Senaste lydelse 1991:1976,

102

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

8

§

'

Vid bedömningen av om arbetsförmågan är fullständigt nedsatt skall, om sjukdomen kan antas vara kortvarig, särskilt beaktas om den försäk­rade på grand av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller där­med jämförligt arbete. Om den försäkrade på grand av sjukdomen be­höver avstå från förvärvsarbete under minst en Qärdedel av sin normala arbetstid en viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsvarande mån den dagen. Vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning för tid under vilken han aimars skulle ha uppburit föräldra­penning, skall arbetsförmågan anses nedsatt endast i den utsträckning som den försäkrades förmåga att vårda baraet är nedsatt på grand av sjukdomen.

Ora sjukdomen kan antes bli långvarig eller den försäkrade bedöms inte kunna återgå till sitt arbete, skall försäkringskassan undersöka om den försäkrade efter sådan åtgärd, som avses i 7 b § eller 22 kap. 7 §, kan försörja sig själv genom förvärvsarbete om arbetsförhållandena ändras eller om annat lämpligt arbete erhålls. Därvid skall beaktes vad som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till sjukdomen, hans utbildning och tidigare verksainhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra sådana omständigheter.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevande­pension enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rätt fill sjukpeiming bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete sora ligger till grand för utgående pension.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

Som sjukperiod anses fid, under vilken en försäkrad i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 7 § eller har räft till sjukpennmg enligt 7 b § eller rehabiliterings­perming enligt 22 kap. 7 §.

Sjukperiod omfattar sjuklöne­period enligt lagen (199l:1047)om sjuklön enligt vad som sägs i 1 §.

Sora sjukperiod anses tid, under vilken en försäkrad i oavbraten följd lider av sjukdom som avses i 7 § eller har rätt till sjukpenning enfigt 7 b § eller rehabiliterings­penning enligt 22 kap. 7 §. Upp­kommer för denförsäkrade rätt till sjukpenning enligt kapitlet i omedel­bar anslutning till en sjuklöne­period enligt lagen (1991:1047)om sjuklön, skall sjukperioden enligt denna lag anses omfatta också sjuklöneperioden.

Om en sjukperiod börjar inom fem dagar från det en tidigare sjukperiod avslutats skall bestäm­melserna i 4 och 10 a §§ tillämpas som om den senare sjukperioden utgör enfortsätming på den tidigare sjukperioden.

10

För den dag då anmälan om sjukdomsfallet gjordes hos den allmännaförsäkringskassan och de följande 13 dagaraa i sjukperioden

För åe första 14 dagama i sjuk­perioden utges sjukpenning som svarar mot sjukperminggrandande inkomst av anställning endast

* Senaste lydelse 1992:275, ''Senaste lydelse 1991:1048,

103

Föreslagen lydelse

under föratsättning att den försäk­rade skulle ha utfört förvärvsar­bete om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket 1 eller sjätte stycket skall vad som har sagts nu gälla även för tid efter de förste 14 dagaraa av sjukperioden. För sjukpenningen skall 10 a och 10 b §§ tillämpas.

Nuvarande lydelse

utges sjukpeiming som svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av anställning endast under föratsätt­ning att den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § tredje sfycket 1 eller sjätte stycket skall vad som har sagts nu gälla även för tid efter de förste 14 dagaraa av sjukperioden. Vid beräkningen av sjukpenning skall 10 a och 10 b §§ tillämpas.

Om sjukpenning utges för tid före anmälan skall den första ersätt­ningsdagen anses som sjukanmäl­ningsdag.

Med tid för förvärvsarbete enligt förste stycket jämsfålls

1.  ledighet för semester, dock inte om den försäkrade uppbär semesterlön

enligt semesterlagen (1977:480) och, enligt 15 § sainma lag, kan begära

att dag då han är oförmögen till arbete på grand av sjukdora inte räknas

som semesterdag,

2.

ledighet under studietid för vilken oavkortede löneförmåner utges,

3.

ledighet under tid då den försäkrade genomgår sådan utbildning eller undervisning sora anges i 5 § tredje stycket 2 eller uppbär korttids­studiestöd enligt studiestödslagen (1973:349), och

4.

ledighet för ferier eller för motsvarande uppehåll för lärare som är anstellda inom utbildningsväsendet.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

10a§'

Om den försäkrades sjukpenning i fall som avses i 10 § svarar mot sjukpenninggrundande inkomst av enbart anställning beräknas be­loppet av hel sjukpenning för dag enligt vad som följer av denna paragraf. Skall sjulcpenning utges för mer än tre dagar görs skilda beräkningar för var och en av de perioder som avses i tredje -femte styckena. Av 4 b framgår att den ifrärde stycket angivna procentsat­sen i vissa fall skall gälla även när sjukpenning beräknas för de tre första dagarna. Vid sådan beräk­ning skall tid som avses i tredje ochfrärde styckena anses som en period.

Om den försäkrades sjukpenning i fall som avses i 10 § svarar mot sjukperminggrandande inkomst av enbart ansfållning gäller för dagar i sjukperioden som den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inte hade varit sjuk,

1.

att sjukpenning inte utges för den första dagen,

2.

att hel sjukpenningför de två följande dagarna utgör 65 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten och beräknas enligt andra och tredje styckena, och

3.   att hel sjukpenning för tid

därefter utgör 80 procent av den

sjukpenninggrundande inkomsten

och beräknas enligt andra och

tredje styckena.

' Senaste lydelse 1990:1516,

104

Nuvarande lydelse

Skall sjukperming utges för endast en dag skall till gmnd för beräkningen läggas det tal som erhålls när 65 procent av den sjukpenninggmndande inkomsten delas med årsarbetstiden. Talet avnmdas till närmaste hela krontal. Det multipliceras därefter med antalet timmar av ordinarie arbets­tid eller däremot svarande normal arbetstid. Produkten utgör hel sjukperming för dagen.

Skall sjukperming utges för mer än en dag skall, vid beräkning av sjukpenning för de första tre dagarna, det tel som erhållits enligt andra stycket andra meningen multipliceras med det saraman-lagda antalet timmar av ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid som belöper på dagama. Det tal som därvid erhålls delas med antalet dagar med sjuk­penning. Kvoten utgör beloppet av hel sjukpenning för dag. Skall sjukpenning utges efter olika grader av nedsatt arbetsförmåga saraman-läggs dock de fimmar som avser samma grad för sig. Sjukpenning beräknas för varje sådan period för sig.

Skall sjukpenning utges för mer än tre dagar skall till grund för beräkningen av sjukpenning för den frärde dagen och därefter följande dagar till och med den nittionde dagen i sjukperioden läggas det tal som erhålls när 80 procent av den sjukpenning­grundande inkomsten delas med årsarbetstiden. Talet avrundas till närmaste hela krontal. Om sjuk­penning inte .skall utges för mer än fyra dagar tillämpas andra stycket tredje och ffärde meningarna i fråga om sjukpenning för den frärde dagen. Skall sjukpenning utges för mer än fyra dagar tilläm­pas i stället tredje stycket på mot­svarande sätt beträffande sjukpen­ning som beräknas för den frärde dagen och därefter följande dagar.

Föreslagen lydelse

Skall sjukpenning utges för endast en dag skall till gmnd för beräkningen läggas det tal som erhålls när angiven procentandel av den sjukpenninggrandande inkorasten delas med årsarbetstiden. Talet avmndas till närmaste hela krontal. Det multipliceras därefter med antelet timmar av ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid. Produkten utgör hel sjukpenning för dagen.

Skall sjukpenning utges för mer än en dag med samma procentan­del skall, vid beräkning av sjuk­penning för dessa dagar, det tel som erhållits enligt andra stycket andra meningen multipliceras raed det sainraanlagda antelet timmar av ordinarie arbetstid eller däre­raot svarande normal arbetstid som belöper på dagaraa. Det tel som därvid erhålls delas med antalet dagar med sjukpenning. Kvoten utgör beloppet av hel sjukpenning för dag. Skall sjuk­penning utges efter olika grader av nedsatt arbetsförmåga samman­läggs dock de timmar som avser samma grad för sig. Sjukpenning beräknas för varje sådan period för sig.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

105

Nuvarande lydelse

Skall sjukpenning utges för tid efter den nittionde dagen i sjuk­perioden skall till grund för beräk­ningen av sjukpenmng för den nittioförsta dagen och därefter följande dagar läggas det tal som erhålls när 90 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten delas med årsarbetstiden. Talet avrundas till närmaste hela krontal. Om sjukpenning inte skall utges för mer än nittioen dagar tillämpas andra stycket tredje och ffärde meningarna ifråga om sjukpenning för den nittioförsta dagen. Skall sjukpenning utges för mer än nittioen dagar tillämpas i stället tredje stycket på motsvarande sätt be­träffande sjukpenning som beräk­nas för den nittioförsta dagen och därefter följande dagar.

Om antelet timmar eller det sammanlagda antelet timmar enligt andra -femte styckena inte uppgår till ett helt timtal skall avrandning ske till närmaste hela timtal, varvid halv timme avmndas uppåt. Sjuk­penning avrandas till närmaste hela krontel.

Föreslagen lydelse

Om antelet timmar eller det sammanlagda antelet timmar enligt andra och tredje sfyckena inte uppgår till ett helt timtel skall avrandning ske till närraaste hela tiratel, varvid halv timme avran­das uppåt. Sjukpeiming avrandas till närraaste hela krontel.

Om denförsäkrade gått miste om sjukpenning till följd av bestäm­melserna i första stycket 1 eller 4 § första stycket 1 för samman­lagt tio dagar under de senaste tolv månaderna, utges sjukpenning för dag som avses i första stycket 1 med 65 procent av den sjukpen­ninggrundande inkomsten och beräknas enligt andra och tredje styckena.

Regeringen eller, efter regeringens berayndigande. Riksförsäkrings­verket får meddela föreskrifter om schablonberäkning av ordinarie arbetstid och däremot svarande normal arbetstid.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

10b§'

Om den försäkrades sjukpeiming i fall som avses i 10 § svarar mot sjukpenninggmndande inkomst av såväl anställning som annat för­värvsarbete beräknas beloppet av

Om den försäkrades sjukpenning i fall som avses i 10 § svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av såväl ansfållning som annat för­värvsarbete beräknas beloppet av

'Senaste lydelse 1990:1516.

106

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

hel sjukpenning för dag enligt

hel sjukpenning för dag enligt

Bilaga 3

följande. Den del av sjukpenning-

följande. Den del av sjukpenning­

en som svarar mot inkomst av

en som svarar mot inkomst av

anställning beräknas enligt 10 a §

anstellning beräknas enligt 10 a §

första - sjätte styckena. Den del

första - frärde styckena. Den del

som svarar mot inkomst av annat

sora svarar mot inkomst av annat

förvärvsarbete beräknas enligt 4 §

förvärvsarbete beräknas enligt 4 §

första stycket.

första sfycket.

10 c §'» Utan hinder av föreskrifteraa i 10 - 10 b §§ beräknas sjukpenning enligt 4 § förste stycket när den försäkrade

1.

är helt eller delvis arbetslös och anmäld som arbetssökande på arbetsförmedling samt är beredd att ante erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den faststellda sjukpenninggrandande inkomsten,

2.

skall uppbära sjukpenning för tid då annars havandeskapspenning, föräldrapenning eller rehabiliteringspenning skulle ha uppburits, eller

3.

är inskriven vid arbetsmarknadsinstitut eller efter förmedling av en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning.

Vid beräkning av sjukpenning på en sjukpenninggrandande inkomst som omfattar ersättning för sådan vård som avses i 12 § skall sjukpen­ning som svarar mot denna ersättning beräknas enligt 4 § förste stycket.

Vid beräkning av sjukpenning i fall som avses i första stycket 2 skall med dagar ined sjukpenning enligt 4 första stycket 1 jämställas dagar med rehabiliteringspenning.

16 §"

Om en arbetstegare har rätt till lön under sjukdom enligt stetliga, kom­munala eller landstingskommunala besfåmmelser, kan regeringen före­skriva undantag helt eller delvis från besfåmmelseraa om rätt till sjuk­penning.

I den mån sådant undantag inte har föreskrivits får arbetsgivaren i den ordning regeringen bestämmer uppbära arbetstegarens sjukpenning till den del den inte överstiger den utbetalda lönen.

En överenskommelse, som iimebär att en arbetsgivare som har utgivit lön till en arbetstagare under sjukdom har rätt att uppbära dennes sjuk­penning, är bindande för försäkringskassan om den har form av kollek­tivavtel och på arbetstegarsidan har slutits eller godkänts av en organisa­tion som är att anse som huvudorganisation. Ett sådant kollektivavtel får en arbetsgivare som är bunden av avtalet efter överenskommelse åberopa även i fråga om arbetstegare som inte omfattes av avtelet men sysselsätts i arbete som avses i det. Regeringen får meddela föreskrifter om sjuk-penningberäkning och handläggning av sjukfall för arbetstegare hos steten som omfattes av sådant avtal.

Regeringen får även meddela föreskrifter om sjukpenningberäkning för arbetstagare med statligt reglerad anställning som är anstellda hos en annan arbetsgivare än staten och som omfattes av sådant kollektivavtel som anges i tredje stycket.

'" Senaste lydelse 1991:1974. " Senaste lydelse 1990:1516,

107

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Har en försäkrad drabbats av sjukdom utom riket och därvid erhållit underhåll genom utrikesförvaltningens försorg får förvaltningen i den ordning regeringen bestemmer från försäkringskassan erhålla den för­säkrades sjukpenning, i den mån den inte överstiger vad som har utgivits i underhåll.

Prop. 1992/93:31 Bilaga 3

Sjukpenning som betelas ut enligt denna paragraf till en arbets­givare skall minskas med lön under sjukdom som arbetsgivaren utger till arbetstegaren för samma tid som sjukpenningen avser, dock endast med den del av lönen under sjukdom som överstiger lönen i arbetet med 75 procent när sjuk­penning utges med den procentan­del som anges i 4 § förste sfycket 1 och med 90procent när sjukpen­ning utges med den procentandel som anges i 4 § första sfycket 2 eller 3. Härvid har besfåmmel­seraa i 4 § femte och sjätte styckena motsvarande tillämpning.

Sjukpenning som betelas ut enligt denna paragraf fill en arbets­givare skall minskas med lön under sjukdom som arbetsgivaren utger till arbetstegaren för sarama tid som sjukpenningen avser, dock endast raed den del av lönen under sjukdom som överstiger lönen i arbetet med 75 procent när sjuk­penning utges med den procentan­del som anges i 4 § förste stycket 2 och när sjukpeiming utges med den procentandel som anges i 4 § förste stycket 3 med 90 procent för de första nittio dagama i sjuk­perioden och med 80 procent för tid därefter. Härvid har besfåm-raelseraa i 4 § tredje och femte sfyckena raotsvarande tillämpmng.

21 kap.

Den som är inskriven hos en allmän försäkringskassa, men inte är försäkrad för en sjukpenning som, beräknad enligt 3 kap. 4 § förste stycket 3, uppgår fill garantinivån enligt 4 kap. 6 §, skall kunna genom frivilliga avgifter försäkra sig för erhållande av sjukperming eller sjuk-permingtillägg.

Den som inte har rätt till sjukpeiming enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för sjukperming som uppgår till lägst 20 kronor och högst till garanti­nivån enligt 4 kap. 6 §. Den som har rätt fill sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för sjukpeimingtillägg, som tillsammans med den sjukperming som han är berättigad till enligt 3 kap. 4 § förste stycket 3 uppgår till lägst 20 kronor och högst till garantinivån.

En frivillig försäkring påverkas inte av att den försäkrades sjukpenning enligt 3 kap., under där angivna föratsättningar, beräknas raed tillärap­ning av 5 § ferate stycket eller 10 a eller 10 b § nämnda kapitel.

Försäkringen skall efter den försäkrades val gälla utan karens­tid eller med en karenstid av 3 eller 30 dagar.

Rätt till inträde i den frivilliga försäkringen eller förkortning av gällande karenstid enligt tredje stycket tillkomraer endast den som är under 55 år.

Om den försäkrade begär det skall försäkringen gälla med en karenstid av 3 eller 30 dagar.

Rätt till inträde i den frivilliga försäkringen eller förkortning av gällande karenstid enligt ffärde stycket tillkomraer endast den som är under 55 år.

' Senaste lydelse 1990:1516,

108

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:31

Ersättning enligt denna paragraf utges inte för tid efter ingången av

Bilaga 3

den månad då den försäkrade börjar uppbära hel förtids- eller ålderspen-

Denna lag träder i kraft den 1 april 1993. Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla i fråga om sjukpenning som avser fid före den dagen.

109

Lagrådet

Prop. 1992/93:31

Bilaga 4 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-11-04

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar Solerad, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 20 oktober 1992 har regeringen på hemsfållan av stetsrådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag fill lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av departementsrådet Karin Laan.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

110.

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:31

Propositionen......................................................... 1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ........................ 1

Proposifionens lagförslag.......................................... 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 november 1992

35

1

Inledning    .................................................. 

35

2

Bakgrand fill förslagen om ändrad sjukersättning   

35

3

Nuvarande bestämmelser för ersättning vid sjukfrånvaro ...

36

3.1

Sjuklön   ................................................ 

36

3.2

Sjukpenning   ......................................... 

37

3.3

Rehabiliteringspenning............................... 

41

4     Karensdag avseende ersättning vid sjukfrånvaro.. 

41

4.1

Karensdag vid sjukfrånvaro - huvudregel    ... 

41

4.2

Begreppet sjukperiod och regler vid återinsjuknande . .

44

4.3

Egenföretagare och frivillig sjukpenningförsäkring ...

46

4.4

Försäkring för sjuklönekostnader................. 

47

5     Högriskskydd................................................. 

. 

47

5.1

Allmänt högriskskydd   ............................. 

47

5.2

Särskilt högriskskydd................................ 

49

6     Förändrade kompensationsgrader för sjukperming m.m.   ...

50

6.1

Inledning................................................ 

50

6.2

Förändrad kompensationsgrad för rehabiliteringspenning  .

51

6.3

Sänkt kompensationsgrad i sjukpeiming efter dag 90 . .

51

6.4

Sänkt kompensationsgrad efter ett års sjukskrivning   ..51

6.5

Reduktion av sjukpenning på grand av sjukersättning

från arbetsgivaren.................................... 

54

7     Andra dagersättningar..................................... 

. 

55

7.1

Inledning................................................ 

55

7.2

Kompensationsgrad m.m. när period med annan dag­ersättning än sjukpenning inleds..................................................... 

55

7.3

Samordningen mellan sjuk- och arbetsskadeförsäk­ringama           

60

8     Pensionsförmåner    ....................................... 

62

8.1

Bakgrund och nuvarande regler................... 

. 

62

8.2

Nya nivåer i förtidspensioneringen m.m......... 

64

8.3

Ny nivå för förtida uttag av ålderspension..... 

66

8.4

Nya nivåer för efterlevandepension    .......... 

66

8.5

Pensionens storlek då maken uppbär pension       

66

9................................................................ Sjukfrånvarons utveckling samt ekonomiska och admini­

strativa konsekvenser   .................................. 

. 

67

9.1

Inledning................................................ 

. 

67

9.2

Sjukfrånvarons utveckling.......................... 

68

9.3

Konsekvenser för de försäkrade    .............. 

. 

69

9.4

Ekonomiska konsekvenser inom sjuklönesystemet    ...

72

9.5

Kompensation till koimnunsektora................ 

. 

72

9.6

Administrativa konsekvenser   ................... 

. 

73

9.7

Konsekvenser för staten inklusive sjukförsäkringen ...

73

111

10   Genomförande   ............................................ 

74         Prop. 1992/93:31

10.1

Tidpunkt för ikraftträdande......................... 

74

10.2

Uppföljning av förändringaraa inom sjukersättnings­systemen        

75

10.3

Genomförandekostnader ra.ra. år 1992/93   .. 

75

11

Upprättade lagförslag...................................... 

76

12

Specialmotivering   ........................................ 

76

13

Hemställan    ................................................ 

. 

86

14

Beslut    ...................................................... 

86

Bilaga 1: Sammanfattning av departementspromemoria

(Ds 1992:49) Karensdagar vid sjukersättning    

87

Bilaga 2: Sammanställning av remissyttrande.............. 

. 

90

Bilaga 3: Lagrådsremissens lagförslag........................ 

97

Bilaga 4: Lagrådets yttrande.................................    110

gotab   42264, Stockholm 1992

112