Regeringens proposition

1996/97:65

Ändringar i kreditupplysningslagen

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 februari 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till ändringar i kreditupplysningslagen

(1973:1173).

 Ändringarna innebär bl.a. att det nuvarande systemet med en s.k. frikrets inom

vilken förmedling av kreditupplysningar är undantagen från lagens

tillämpningsområde avskaffas. I frikretsen ingår bl.a. bankerna och

kreditupplysningsföretaget Upplysningscentralen UC AB. Lagen blir genom

ändringen tillämplig på all kreditupplysningsverksamhet. Det innebär att

enhetliga regler om skydd mot integritetsintrång och om rätt till insyn och

rättelse kommer att gälla inom hela kreditupplysningsområdet.

 I anslutning till frikretsens avskaffande föreslås att banker och vissa andra

kreditinstitut skall ha rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet utan

särskilt tillstånd med stöd av sin grundläggande auktorisation.

 I syfte att göra kreditupplysningsföretagen mer jämställda när det gäller

möjligheten att informera om kreditengagemang och kreditmissbruk föreslås att

bestämmelser om tystnadsplikt inte skall hindra att uppgifter om bl.a.

kreditengagemang och kreditmissbruk utväxlas inom en begränsad krets där bl.a.

kreditupplysningsföretagen ingår. Därmed förbättras konkurrenssituationen på

kreditupplysningsmarknaden.

 Datainspektionen skall även i fortsättningen utöva tillsyn över lagens

efterlevnad.

 Vidare föreslås att fysiska personer som är näringsidkare eller som har

anknytning till näringsverksamhet på samma sätt som privatpersoner skall få

besked om vem som beställt en kreditupplysning om dem.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i kreditupplysningslagen

 (1973:1173)......................................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 14

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

 kreditmarknadsbolag................................. 15

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värde-

 pappersrörelse...................................... 16

3 Ärendet och dess beredning ................................ 17

4 Regleringen av kreditupplysningsmarknaden, m.m. ........... 18

 4.1 Kreditupplysningslagen ............................. 18

 4.2 Datalagen........................................... 21

 4.3 EG:s dataskyddsdirektiv............................. 22

 4.4 Kreditupplysningsmarknaden.......................... 23

5 Lagens tillämpningsområde.................................. 24

 5.1 Frikretsen.......................................... 24

 5.2 Andra frågor om lagens tillämpningsområde........... 27

 5.2.1 Begreppen kreditupplysning och kreditupplysnings-

 verksamhet.................................... 27

 5.2.2 Myndigheters uppgiftslämnande................. 28

 5.2.3 Kreditupplysning inom koncerner............... 30

6 Tillstånds- och tillsynsfrågor............................. 31

 6.1 Skall nuvarande system med tillståndskrav och statlig tillsyn

 behållas?........................................... 31

 6.2 Skall särskilda regler i fråga om tillstånd gälla för banker

 och vissa andra kreditinstitut?..................... 34

 6.3 Vilken myndighet skall meddela tillstånd och utöva tillsyn?

 35

 6.4 Villkor för hur verksamheten skall bedrivas m.m..... 38

7 Vissa känsliga personuppgifter............................. 41

8 Uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och

 kreditmissbruk............................................. 43

 8.1 Uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i

 kreditupplysningar.................................. 43

 8.2 Utlämnande för kreditupplysningsändamål av uppgifter för

 vilka tystnadsplikt gäller.......................... 46

9 Skyldigheten att lämna en kreditupplysningskopia........... 54

10 Ikraftträdande m.m......................................... 58

11 Kostnadsmässiga konsekvenser............................... 59

12 Författningskommentar...................................... 60

 12.1 Förslaget till lag om ändring i kreditupplysningslagen

 (1973:1173)......................................... 60

 12.2 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

 73

 12.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

 kreditmarknadsbolag................................. 74

 12.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse................................. 74

Bilaga 1 Sammanfattning av Kreditupplysningsutredningens

 slutbetänkande (SOU 1993:110) Integritet och

 effektivitet på kreditupplysningsområdet............ 76

Bilaga 2 Kreditupplysningsutredningens författningsförslag... 80

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna.................. 93

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag......................... 94

Bilaga 5 Lagrådets yttrande..................................106

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 20 februari 1997.............................................110

Rättsdatablad....................................................111

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173),

 2. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

 3. lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag,

 4. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

 Härmed föreskrivs1 i fråga om kreditupplysningslagen (1973:1173)2

 dels att 17 a § skall upphöra att gälla,

 dels att 1-4, 6-9, 11, 17, 19 och 20 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 a och 18 §§, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §3Denna lag gäller kreditupplysningsverksamhet som innebär att någon, utom i

enstaka fall, lämnar kreditupplysningar mot ersättning eller som ett led i

näringsverksamhet. Lagen gäller också annan kreditupplysningsverksamhet, om den

är av större omfattning.

--------------------------------------------------------------------

 Lagen omfattar inte förmedling Lagen gäller inte när en myndig-

av kreditupplysningar inom en het lämnar ut uppgifter med stöd av

krets som utgörs av Sveriges lag, förordning eller ett särskilt

riksbank och sådana kreditinrätt- beslut av regeringen eller en

ningar eller för kreditupplys- myndighet som regeringen har

ningsverksamhet inrättade företag bestämt.

som står under Finansinspek-

tionens tillsyn och inte är

kreditmarknadsbolag enligt lagen

(1992:1610) om kreditmark-

nadsbolag. Lagen gäller inte heller för för-

 Lagen gäller inte heller förmed- medling av kreditupplysningar

ling av kreditupplysningar mel- mellan företag inom samma koncern,

lan företag inom samma koncern. utom när upplysningen lämnas av ett

 företag som har tillstånd av

 Datainspektionen enligt 3 § första

 stycket.

2 §

--------------------------------------------------------------------

 I lagen avses med Med kreditupplysning avses i

kreditupplysning: uppgift, omdöme denna lag uppgifter, omdömen eller

eller råd som lämnas till ledning råd som lämnas till ledning för

för bedömning av annans kredit- bedömning av någon annans kredit-

värdighet eller vederhäftighet i värdighet eller vederhäftighet i

övrigt i ekonomiskt hänseende, övrigt i ekonomiskt hänseende.

personupplysning: kreditupplys- Uppgifter, omdömen eller råd som

ning om annan enskild person än lämnas till någon för att användas i

den som är näringsidkare eller an- dennes kreditupplysningsverk-

nars har så väsentligt inflytande samhet anses dock inte som

i viss näringsverksamhet att upp- kreditupplysning.

gift om hans egna förhållanden be- Med näringsidkare avses i denna

hövs för att belysa verksamhetens lag även den som, utan att driva

ekonomiska ställning. näringsverksamhet, har ett så

 väsentligt inflytande i en viss

 verksamhet att uppgifter om hans

 egna förhållanden behövs för att

 belysa verksamhetens ekonomiska

 ställning.

3 §4Kreditupplysningsverksamhet får bedrivas endast efter tillstånd av

Datainspektionen.

--------------------------------------------------------------------

 Något tillstånd behövs dock inte Datainspektionens tillstånd be-

för hövs dock inte för följande företag,

 1. ett utländskt bankföretag som om deras grundläggande tillstånd

driver verksamhet med stöd av omfattar kreditupplysningsverk-

1 kap. 5 § bankrörelselagen samhet:

(1987:617), om kreditupplys- 1. en svensk bank,

ningsverksamhet omfattas av det 2. ett utländskt bankföretag som

i hemlandet meddelade tillståndet har tillstånd att driva verksamhet

att driva bankrörelse, i Sverige enligt 1 kap. 4 § bank-

 2. ett utländskt kreditinstitut rörelselagen (1987:617),

som driver verksamhet med stöd av 3. ett utländskt bankföretag som

2 kap. 9 § lagen (1992:1610) om driver verksamhet i Sverige

kreditmarknadsbolag, om kredit- enligt 1 kap. 5 § bankrörelselagen,

upplysningsverksamhet omfattas 4. ett kreditmarknadsbolag,

av det i hemlandet meddelade 5. ett utländskt kreditinstitut

tillståndet att driva som har tillstånd att driva fi-

finansieringsverksamhet. nansieringsverksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 8 § lagen (1992:1-

 610) om kreditmarknadsbolag eller

 6. ett utländskt kreditinstitut

 som driver verksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 9 § lagen om kredit-

 marknadsbolag.

 Ett företag som avses i andra

 stycket 1, 2, 4 eller 5 får börja

 bedriva kreditupplysningsverksam-

 het två månader efter det att Data-

 inspektionen har tagit emot en

 anmälan från företaget om att det

 avser att bedriva sådan verksam-

 het.

 Tillstånd behövs ej för kredit- Tillstånd behövs inte för kredit-

upplysningsverksamhet, i den mån upplysningsverksamhet, i den mån

den bedrivs genom offentliggöran- den bedrivs genom offentliggörande

de av kreditupplysning på sådant av kreditupplysning på ett sådant

sätt som avses i tryckfrihetsför- sätt som avses i tryckfrihetsför-

ordningen och yttrandefrihets- ordningen eller yttrandefri-

grundlagen. hetsgrundlagen.

4 §5Tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet får meddelas endast om

verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt.

--------------------------------------------------------------------

 Tillstånd får förenas med före- Datainspektionen får besluta om

skrift om hur verksamheten skall villkor för hur ett företags

bedrivas och om skyldighet att kreditupplysningsverksamhet skall

anmäla ändring av förhållanden som bedrivas och om skyldighet för ett

har haft betydelse för till- företag att anmäla ändring av för-

ståndet. hållanden som har betydelse för

 rätten att bedriva verksamheten.

--------------------------------------------------------------------

 5 a §

 Vad som gäller om tystnadsplikt

 i bankers, kreditmarknadsbolags

 och värdepappersbolags verksamhet

 hindrar inte att uppgifter om läm-

 nade krediter, betalningsförsum-

 melser och kreditmissbruk utväxlas

 för kreditupplysningsändamål inom en

 krets som utgörs av dessa företag

 samt sådana företag som har

 tillstånd av Datainspektionen

 enligt 3 § första stycket.

 I den krets som anges i första

 stycket ingår även utländska bank-

 företag som avses i 1 kap. 4 och

 5 §§ bankrörelselagen (1987:617),

 kreditinstitut som avses i

 2 kap. 8 och 9 §§ lagen (1992:1610)

 om kreditmarknadsbolag samt

 utländska företag som avses i

 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen

 (1991:981) om värdepappersrörelse.

 Bestämmelser om användningen av

 uppgifter om betalningsförsum-

 melser och kreditmissbruk finns

 även i 7 §.

6 §6

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om någons politiska Uppgifter om en persons ras,

eller religiösa uppfattning, ras etniska ursprung, politiska

eller hudfärg får icke insamlas, uppfattning, religiösa eller

lagras eller vidarebefordras i filosofiska övertygelse eller

kreditupplysningsverksamhet. sexualliv får inte samlas in,

 lagras eller lämnas ut i kreditup-

 Uppgift om att någon misstänks plysningsverksamhet.

eller har dömts för brott eller Uppgifter om sjukdom, hälsotill-

har avtjänat straff eller un- stånd eller liknande får inte utan

dergått annan påföljd för brott medgivande av Datainspektionen

eller har varit föremål för åtgärd samlas in, lagras eller lämnas ut

enligt socialtjänstlagen i kreditupplysningsverksamhet.

(1980:620), lagen (1990:52) med Detsamma gäller uppgifter om att

särskilda bestämmelser om vård av någon misstänks eller har dömts för

unga, lagen (1988:870) om vård av brott eller har avtjänat straff

missbrukare i vissa fall, lagen eller undergått någon annan påföljd

(1991:1128) om psykiatrisk tvång- för brott eller har varit föremål för

svård, lagen (1991:1129) om någon åtgärd enligt socialtjänstlagen

rättspsykiatrisk vård, lagen (1980:620), lagen (1990:52) med

(1967:940) angående omsorger om särskilda bestämmelser om vård av

vissa psykiskt utvecklingsstörda, unga, lagen (1988:870) om vård av

11-14 §§ polislagen (1984:387), missbrukare i vissa fall, lagen

lagen (1976:511) om omhänderta- (1991:1128) om psykiatrisk tvångs-

gande av berusade personer m.m. vård, lagen (1991:1129) om

eller utlänningslagen (1989:529) rättspsykiatrisk vård, lagen

får ej utan medgivande av datain- (1993:387) om stöd och service

spektionen insamlas, lagras till vissa funktionshindrade, 11-

eller vidarebefordras i kredit- 14 §§ polislagen (1984:387), lagen

upplysningsverksamhet. Detsamma (1976:511) om omhändertagande av

gäller uppgift om sjukdom, hälso- berusade personer m.m. eller

tillstånd eller liknande. utlänningslagen (1989:529).

 Ett medgivande som avses i and-

 Medgivande som avses i andra ra stycket får lämnas endast om det

stycket får lämnas endast om syn- finns synnerliga skäl.

nerliga skäl föreligger.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som anges i andra stycket Vad som anges i andra stycket

utgör ej hinder för att uppgift om hindrar inte att uppgifter om be-

näringsförbud insamlas, lagras el- talningsförsummelser, kreditmiss-

ler vidarebefordras i kreditupp- bruk eller näringsförbud samlas in,

lysningsverksamhet. lagras eller lämnas ut i kredit-

 upplysningsverksamhet.

7 §7

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får inte inne- Kreditupplysningar om fysiska

hålla uppgift om annan betal- personer som inte är näringsidkare

ningsförsummelse än sådan som får inte innehålla uppgifter om

fastslagits genom domstols eller andra betalningsförsummelser än

annan myndighets avgörande eller sådana som

åtgärd eller som lett till 1. har slagits fast genom en

inledande av skuldsanering domstols eller en annan myndig-

enligt skuldsaneringslagen hets avgörande eller åtgärd eller

(1994:334) eller till be- 2. har lett till inledande av

talningsinställelse, konkursansö- skuldsanering enligt skuldsane-

kan eller ackord. Uppgift som ringslagen (1994:334) eller till

enligt det sagda inte får lämnas betalningsinställelse, konkursansö-

ut får inte heller lagras. kan eller ackord.

 Kreditupplysningar som avses i

 första stycket får inte heller

 innehålla uppgifter om kredit-

 missbruk, utom när krediten har

 lämnats av ett företag som står

 under Finansinspektionens tillsyn

 och kredittagaren i avsevärd

 utsträckning överskridit gällande

 kreditgräns eller på något annat sätt

 allvarligt missbrukat krediten.

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller, efter rege- Om det finns särskilda skäl, får

ringens bestämmande, datainspek- Datainspektionen besluta att ett

tionen får föreskriva undantag frånföretag skall undantas helt eller

bestämmelserna i första stycket, delvis från bestämmelserna i första

om det finns särskilda skäl. och andra styckena.

 Uppgifter som enligt bestämmel-

 serna i första och andra styckena

 inte får lämnas ut får inte heller

 lagras i register som används i

 kreditupplysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

8 §8

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej inne- Kreditupplysningar om fysiska

hålla uppgift om omständighet personer som inte är näringsidkare

eller förhållande som är av be- får inte innehålla uppgifter om om-

tydelse för bedömningen av någons ständigheter eller förhållanden som

vederhäftighet i ekonomiskt hän- är av betydelse för bedömningen av

seende, om tre år förflutit från personens vederhäftighet i eko-

utgången av det år då omständighetennomiskt hänseende, om tre år för-

inträffade eller förhållandet upp- flutit från utgången av det år då om-

hörde. Uppgift som enligt det ständigheten inträffade eller för-

sagda ej får lämnas ut skall efter hållandet upphörde. Uppgifter som

den angivna tiden gallras ut ur inte får lämnas ut skall efter den

register som används i kreditupp- angivna tiden gallras ut ur

lysningsverksamhet. Gallringen register som används i kreditupp-

skall göras så snart det kan ske lysningsverksamhet. Gallringen

och i vart fall innan upplysning skall göras så snart det kan ske

lämnas om den som uppgiften och i vart fall innan en upplys-

avser. ning lämnas om den som uppgiften

 avser.

9 §9

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej lämnas Kreditupplysningar om fysiska

ut, om det finns anledning anta personer som inte är näringsidkare

att upplysningen kommer att får inte lämnas ut, om det finns

användas av någon annan än den som anledning att anta att upplys-

på grund av ingånget eller ifråga- ningen kommer att användas av någon

satt kreditavtal eller av annan än den som på grund av ett

liknande anledning har behov av ingånget eller ifrågasatt kredi-

upplysningen. Vad nu sagts gäller tavtal eller av någon liknande an-

ej offentliggörande av personupp- ledning har behov av upplysning-

lysning på sådant sätt som avses i en. Vad som nu har sagts gäller

tryckfrihetsförordningen och inte offentliggörande av en kredi-

yttrandefrihetsgrundlagen. tupplysning på ett sådant sätt som

 avses i tryckfrihetsförordningen

 eller yttrandefrihetsgrundlagen.

11 §10

--------------------------------------------------------------------

 När personupplysning lämnas, När en kreditupplysning om en

skall den som avses med upplys- fysisk person lämnas ut, skall

ningen samtidigt och kostnads- till den som avses med

fritt tillställas ett skriftligt upplysningen samtidigt och

meddelande om de uppgifter, kostnadsfritt sändas ett

omdömen och råd som upplysningen skriftligt meddelande om de upp-

innehåller rörande honom och om gifter, omdömen och råd som upp-

vem som har begärt upplysningen. lysningen innehåller rörande honom

 och om vem som har begärt

 När annan kreditupplysning upplysningen.

rörande enskild person lämnas,

skall den som avses med upplys-

ningen samtidigt och kostnads-

fritt tillställas ett skriftligt

meddelande om de uppgifter som

upplysningen innehåller rörande

honom.

 Första och andra styckena gäller Detta gäller inte kreditupplys-

ej kreditupplysning som lämnas ningar som lämnas genom offent-

genom offentliggörande i tryckt liggörande på ett sådant sätt som

skrift eller annan skrift som avses i tryckfrihetsförordningen

avses i 1 kap. 5 § tryck- eller yttrandefrihetsgrundlagen.

frihetsförordningen.

17 §11

--------------------------------------------------------------------

 Om den som fått tillstånd att Om den som har rätt att bedriva

bedriva kreditupplysningsverk- kr editupplysning s v erksamhet åsido -

samhet åsidosätter någon bestämmelsesätter en bestämmelse i denna lag

i denna lag eller en föreskrift eller ett villkor som har

som meddelats med stöd av lagen, meddelats med stöd av 4 § andra

får Datainspektionen i mån av stycket, får Datainspektionen

behov ändra en föreskrift som förelägga honom att vidta rättelse,

tidigare meddelats eller meddela besluta om att ändra ett villkor

en ny föreskrift. Om inte rättelse som tidigare meddelats eller

kan åstadkommas på något annat sätt,meddela ett nytt villkor.

får Datainspektionen återkalla Om rättelse inte kan åstadkommas

tillståndet. Detsamma gäller, om på något annat sätt, såvitt gäller nå-

förutsättningarna för tillståndet igon som har tillstånd enligt 3 §

övrigt inte längre föreligger. första stycket, får Data-

 inspektionen återkalla tillståndet.

 Detsamma gäller, om förutsättning-

 arna för tillståndet i övrigt inte

 längre föreligger.

 Om ett företag som avses i 3 §

 andra stycket 1, 2, 4 eller 5

 inte vidtar rättelse, skall

 Datainspektionen underrätta

 Finansinspektionen.

 Om ett företag som avses i 3 §

 andra stycket 3 eller 6 inte vid-

 tar rättelse, skall Datainspek-

 tionen underrätta den behöriga myn-

 digheten i företagets hemland. Om

 rättelse ändå inte sker, får Datain-

 spektionen förbjuda företaget att

 göra nya åtaganden här i landet.

 Innan förbud meddelas skall in-

 spektionen underrätta den behöriga

 myndigheten i företagets hemland.

 I brådskande fall får inspektionen

 meddela förbud utan föregående

 underrättelse till hemlandsmyndig-

 heten. Denna skall då underrättas så

 snart det kan ske.

--------------------------------------------------------------------

 18 §

 Regeringen får föreskriva om

 skyldighet för den som bedriver

 kreditupplysningsverksamhet att

 betala avgift för Datainspektio-

 nens tillsynsverksamhet enligt

 denna lag.

 Avgift påförs av Datainspektio-

 nen.

19 §12

--------------------------------------------------------------------

 Till böter eller fängelse i högst Till böter eller fängelse i högst

ett år döms den som uppsåtligen ett år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 1. bedriver kreditupplysnings- 1. bedriver kreditupplysnings-

verksamhet utan föreskrivet till- verksamhet utan att ha rätt till

stånd, det enligt 3 §,

 2. bryter mot 6-9 §, 13 § första 2. bryter mot 6-9 §§, 13 § första

stycket eller andra stycket för- stycket eller andra stycket första

sta meningen eller 16 § tredje meningen eller 16 § tredje styck-

stycket, et,

 3. bryter mot föreskrift som 3. bryter mot ett villkor som

meddelats enligt 4 § andra har meddelats enligt 4 § andra

stycket, 13 § andra stycket andra stycket, 13 § andra stycket andra

meningen eller 17 §, eller meningen eller 17 § första stycket,

 4. lämnar osann uppgift i sådana eller

fall som avses i 10 § eller 16 § 4. lämnar en osann uppgift i

andra stycket eller i ett medde- sådana fall som avses i 10 § eller

lande enligt 11 §. 16 § andra stycket eller i ett

 meddelande enligt 11 §.

--------------------------------------------------------------------

 Till böter döms den som genom Till böter döms den som genom

oriktiga uppgifter uppsåtligen oriktiga uppgifter uppsåtligen för-

föranleder att någon som bedriver anleder att någon som bedriver

kreditupplysningsverksamhet, i kreditupplysningsverksamhet, i

annat fall än som avses i 9 § annat fall än som avses i 9 § andra

andra meningen, lämnar ut en meningen, lämnar ut en kreditupp-

personupplysning utan att ha lysning utan att ha grund till

grund till detta enligt 9 §. Till detta enligt 9 §. Till samma

samma straff döms den som genom straff döms den som genom att ut-

att utnyttja uppgifter hos någon nyttja uppgifter hos någon som

som bedriver bedriver kreditupplysningsverk-

kreditupplysningsverksamhet upp- samhet uppsåtligen bereder sig

såtligen bereder sig tillgång till tillgång till en kreditupplysning

en personupplysning utan att ha utan att ha grund till detta

grund till detta enligt 9 §. I enligt 9 §. I ringa fall döms dock

ringa fall döms dock inte till inte till ansvar.

ansvar.

20 §13

--------------------------------------------------------------------

 Har Har kreditupplysningsverksamhet

kreditupplysningsverksamhet bedrivits av någon som inte haft

bedrivits utan föreskrivet rätt till det enligt 3 §, skall

tillstånd, skall register som register som använts i verksam-

använts i verksamheten förklaras heten förklaras förverkade om det

förverkat, om det ej är uppenbart inte är uppenbart obilligt. Det-

obilligt. Detsamma gäller, om samma gäller, om register överlåtits

register överlåtits eller upplåtitseller upplåtits i strid med 13 §

i strid med 13 § första stycket första stycket eller om vad som

eller om föreskrift som meddelats bestämts enligt 13 § andra stycket

enligt 13 § andra stycket andra andra meningen inte följts.

meningen ej följts.

________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Föreskrifter som har meddelats av Datainspektionen med stöd av äldre

bestämmelser gäller även efter ikraftträdandet, om inte annat beslutas av

inspektionen.

 3. Företag som avses i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 och som vid lagens

ikraftträdande bedriver kreditupplysningsverksamhet får fortsätta med

verksamheten, om företaget inom två månader från lagens ikraftträdande anmäler

till Datainspektionen att det avser att fortsätta att bedriva verksamheten.

 4. Bestämmelsen i 6 § andra stycket andra meningen gäller även i fråga om

uppgifter om att någon har varit föremål för åtgärder enligt lagen (1967:940)

angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller lagen (1985:568) om

särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

**FOOTNOTES**

1 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av

den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med

avseende på behandling av personuppgifter och om det fria

flödet av sådana uppgifter (EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 31,

Celex 395L0046).

2 Lagen omtryckt 1981:737.

3 Senaste lydelse 1992:1616.

4 Senaste lydelse 1992:1616.

5 Senaste lydelse 1992:1110.

6 Senaste lydelse 1991:1959.

7 Senaste lydelse 1994:340.

8 Senaste lydelse 1981:737.

9 Senaste lydelse 1991:1563.

10 Senaste lydelse 1981:737.

11 Senaste lydelse 1992:1110.

12 Senaste lydelse 1981:737.

13 Senaste lydelse 1981:737.

2.2 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 10 § bankrörelselagen (1987:617) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

10 §1Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket. Detsamma gäller en revisor som bryter mot förbudet i

3 kap. 14 § första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 tystnadsplikt enligt första

 stycket inte hindrar att

 uppgifter i vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1992:1613.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 5 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag samt

rubriken närmast före paragrafen skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

--------------------------------------------------------------------

Sekretess Tystnadsplikt

5 §Enskildas förhållanden till kreditmarknadsbolag får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 tystnadsplikt enligt första

 stycket inte hindrar att

 uppgifter i vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 8 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse samt

rubriken närmast paragrafen skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

--------------------------------------------------------------------

Sekretess Tystnadsplikt

8 §1En styrelseledamot eller befattningshavare hos ett värdepappersbolag, vilken

i den egenskapen får kunskap om en uppdragsgivares affärsförhållanden eller

personliga förhållanden, får inte obehörigen röja vad han har fått veta och inte

heller utnyttja kunskapen i strid med uppdragsgivarens intresse.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 tystnadsplikt enligt första

 stycket inte hindrar att

 uppgifter i vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:2015.

3 Ärendet och dess beredning

Kreditupplysningslagen (1973:1173) innehåller regler för den yrkesmässigt

bedrivna kreditupplysningsverksamheten. Lagen syftar i första hand till att

undanröja riskerna för att kreditupplysning skall medföra otillbörligt intrång i

de kreditsökandes personliga integritet eller leda till skada genom oriktiga

eller missvisande uppgifter. Samtidigt är lagen avsedd att bidra till en

effektivt fungerande kreditupplysningsverksamhet. Lagen trädde i kraft den 1

juli 1974. Efter en översyn i Justitiedepartementet genomfördes vissa ändringar

i lagen år 1981, särskilt i fråga om enskilda personers integritetsskydd. Även

därefter har vissa mindre ändringar genomförts.

 I juni 1991 tillkallades justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN] att som särskild

utredare se över kreditupplysningslagen. Huvuduppgifterna för utredaren, som

arbetade under namnet Kreditupplysningsutredningen (Ju 1991:06), var enligt

direktiven att undersöka hur intresset av en effektiv kreditupplysning kan

främjas utan att kravet på personlig integritet och sekretess träds för när, hur

den svenska lagstiftningen skall anpassas till EG:s regler och därutöver i

vilken utsträckning utländska företag bör ges möjlighet att bedriva

kreditupplysningsverksamhet i Sverige samt i vilken utsträckning utvecklingen i

fråga om data- och informationsteknik påkallar ändringar i

kreditupplysningslagen. Enligt tilläggsdirektiv i april 1993 skulle utredningen

vidare överväga om kreditupplysningslagen bör ändras så att också näringsidkare

m.fl. ges rätt till en s.k. beställaruppgift, dvs. en uppgift om vem som har

begärt en kreditupplysning.

 Utredningen påbörjade sitt arbete i december 1991. Den första etappen av

arbetet var inriktad på att åstadkomma en anpassning av kreditupplysningslagens

regler till EES-avtalet. I mars 1992 redovisade utredningen denna del av arbetet

i delbetänkandet EES-anpassning av kreditupplysningslagen (SOU 1992:22).

Förslaget ledde till ändringar i 1, 3, 4 och 17 §§ kreditupplysningslagen samt

till införandet av 17 a §. Utredningen lämnade i december 1993 slutbetänkandet

Integritet och effektivitet på kreditupplysningsområdet (SOU 1993:110).

Betänkandet har remissbehandlats.

 Sedan Kreditupplysningsutredningen överlämnade sitt slutbetänkande har det

s.k. dataskyddsdirektivet antagits, dvs. Europaparlamentets och rådets direktiv

om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och

om det fria flödet av sådana uppgifter (95/46/EG). Direktivet antogs den 24

oktober 1995. Det är bindande för medlemsstaterna i fråga om det resultat som

skall uppnås men staterna får själva avgöra i vilken form och med vilka medel

som resultatet skall nås. Direktivet skall vara genomfört i svensk rätt senast

tre år efter att det antagits, dvs. den 24 oktober 1998. I avsnitt 4.3 redogörs

något närmare för direktivet.

 Regeringen har uppdragit åt en parlamentariskt sammansatt kommitté att

analysera på vilket sätt dataskyddsdirektivet skall införlivas med svensk lag.

Kommittén, som antagit namnet Datalagskommittén (Ju 1995:08), skall också lägga

fram förslag till en ny lag på området. Kommitténs arbete skall vara slutfört

senast den 31 mars 1997.

 Med hänsyn till Datalagskommitténs arbete lämnas frågor som behandlas i

dataskyddsdirektivet eller som berörs av arbetet med en ny lag på dataområdet

utanför detta lagstiftningsärende, med undantag för vissa enkla anpassningar

till direktivet som föreslås i avsnitt 7. Det innebär att vissa av

Kreditupplysningsutredningens förslag inte behandlas nu. Det gäller exempelvis

frågan om uppgifter skall få samlas in och lagras i kreditupplysningsverksamhet

utan att den berörda personen lämnat sitt samtycke. Andra förslag av utredningen

saknar samband med dataskyddsdirektivet. Det är dessa förslag - tillsammans med

nämnda enkla anpassningar till direktivet - som tas upp i denna proposition.

 Företrädare för bl.a. kreditupplysningsföretagen har framfört synpunkter på

vilka uppgifter som skall få användas i kreditupplysningar om näringsidkare.

Regeringen avser att överväga den frågan vidare i det fortsatta

lagstiftningsarbetet.

 Till propositionen fogas dels en sammanfattning av betänkandet som bilaga 1,

dels betänkandets lagförslag som bilaga 2, dels en förteckning över

remissinstanserna som bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i lagstiftningsärendet (Ju93/4910).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 24 oktober 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet har godtagit förslagen men föreslagit vissa mindre justeringar.

Regeringen har delvis följt Lagrådets förslag men i andra delar avstått från att

följa Lagrådets rekommendationer. Regeringen återkommer i avsnitten 5.2.2, 6.4

och 8.2 samt i författningskommentaren till 4, 5 a och 7 §§ till Lagrådets

synpunkter.

 I förhållande till lagrådsremissens förslag har dessutom vissa redaktionella

ändringar gjorts.

4 Regleringen av kreditupplysningsmarknaden, m.m.

4.1 Kreditupplysningslagen

Kreditupplysningslagen gäller i första hand sådan kreditupplysningsverksamhet

som innebär att någon lämnar kreditupplysningar mer än i enstaka fall mot

ersättning eller som ett led i näringsverksamhet. Även annan kreditupplysnings-

verksamhet omfattas av lagen, om verksamheten är av större omfattning (1 §).

 Med kreditupplysning avses i lagen uppgift, omdöme eller råd, som lämnas till

ledning för bedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i

ekonomiskt hänseende (2 §).

 Från lagens tillämpningsområde är viss kreditupplysningsverksamhet undantagen.

Det gäller förmedling av kreditupplysningar mellan företag inom samma koncern

samt inom den s.k. frikretsen. Denna krets utgörs av Sveriges Riksbank och

sådana kreditinrättningar eller för kreditupplysningsverksamhet inrättade

företag som står under Finansinspektionens tillsyn och inte är

kreditmarknadsbolag (1 § andra och tredje styckena).

 Den kreditupplysningsverksamhet som omfattas av lagen får bedrivas endast

efter tillstånd från Datainspektionen (3 §). Tillstånd får meddelas om det kan

antas att verksamheten kommer att bedrivas på ett sakkunnigt och omdömesgillt

sätt. Datainspektionen har möjlighet att förena ett tillstånd med föreskrifter

om hur verksamheten skall bedrivas och om skyldighet att anmäla ändrade

förhållanden av betydelse för tillståndet (4 §).

 För verksamhet som bedrivs genom offentliggörande av kreditupplysningar på

sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen

krävs inte tillstånd. Hit hör publicering av kreditupplysningar i tidskrifter

men också offentliggörande av kreditupplysningar i radio eller liknande medier

(3 § tredje stycket).

 Tillstånd behövs inte heller för banker eller andra kreditinstitut från EES-

länderna, förutsatt att de enligt sin hemlandsauktorisation har rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet (3 § andra stycket).

 Regler för hur kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas finns i 5-14 §§.

Detta avsnitt i lagen inleds med den grundläggande bestämmelsen att kreditup-

plysningsverksamhet skall bedrivas på ett sådant sätt att den inte leder till

otillbörligt intrång i personlig integritet genom innehållet i de uppgifter som

förmedlas eller på annat sätt eller till att oriktiga eller missvisande

uppgifter lagras eller lämnas ut. Uppgift om någons politiska eller religiösa

uppfattning, ras eller hudfärg får inte insamlas, lagras eller vidarebefordras i

kreditupplysningsverksamhet. Vissa andra uppgifter av särskilt ömtålig natur får

förekomma i kreditupplysningssammanhang endast om Datainspektionen medgett det.

Datainspektionen kan sålunda, om synnerliga skäl föreligger, medge att uppgifter

om brott, sjukdomar, hälsotillstånd och liknande insamlas, lagras och

vidarebefordras i kreditupplysningsverksamhet (6 §).

 Lagen skiljer mellan begreppen kreditupplysning och personupplysning (2 §).

Kreditupplysningar kan avse såväl fysiska som juridiska personer. Med perso-

nupplysning avses en kreditupplysning om en enskild person som varken är nä-

ringsidkare eller annars har ett så väsentligt inflytande i någon viss

näringsverksamhet att en uppgift om personens egna förhållanden behövs för att

belysa verksamhetens ekonomiska ställning.

 Om personupplysningar finns särskilda bestämmelser i olika avseenden.

Personupplysningar får inte innehålla någon uppgift om andra betalningsför-

summelser än sådana som slagits fast av domstol eller någon annan myndighet

eller som har lett till inledande av skuldsanering, betalningsinställelse,

konkursansökan eller ackord (7 §). Om särskilda skäl föreligger får regeringen

eller, efter regeringens bestämmande, Datainspektionen föreskriva undantag från

denna regel.

 Uppgifter om betalningsförsummelser måste gallras efter viss tid.

Personupplysningar får nämligen inte grundas på omständigheter eller för-

hållanden av betydelse för bedömningen av en persons vederhäftighet i ekonomiskt

hänseende, om tre år förflutit från utgången av det år då omständigheten

inträffade eller förhållandet upphörde (8 §). Personupplysningar får lämnas ut

endast till den som på grund av ingånget eller ifrågasatt kreditavtal eller av

liknande anledning har behov av upplysningen (9 §). När en personupplysning

lämnas skall den omfrågade personen kostnadsfritt få ett skriftligt meddelande

om innehållet i den upplysning som lämnats om honom, en s.k. personupplysnings-

kopia. Detta meddelande skall innehålla även eventuella omdömen och råd som

getts i personupplysningen. Den omfrågade personen skall också få reda på vem

som har begärt upplysningen, en s.k. beställaruppgift (11 § första stycket).

 En enskild person som är näringsidkare eller näringsanknuten har en

motsvarande rätt att kostnadsfritt erhålla ett meddelande om vilka faktiska

uppgifter som lämnats om honom. Han har däremot inte rätt att få veta innehållet

i eventuella omdömen eller råd som lämnats eller vem som begärt uppgifterna

(11 § andra stycket).

 Lagen innehåller också regler om rättelse då oriktiga eller missvisande

uppgifter lämnats i kreditupplysningsverksamhet (12 §) och om bl.a. överlåtelse

eller upplåtelse av register som används i sådan verksamhet (13 §). Vidare finns

regler om tystnadsplikt för den som är eller har varit verksam i kreditupp-

lysningsverksamhet (14 §).

 Datainspektionen utövar tillsyn över den kreditupplysningsverksamhet som

omfattas av lagen (15 §). Detta kan ske genom inspektion eller på annat sätt.

Den som bedriver kreditupplysningsverksamhet är skyldig att lämna

Datainspektionen de uppgifter om verksamheten som inspektionen begär för sin

tillsyn (16 § första och andra styckena).

 I de fall då kreditupplysningsverksamhet bedrivs genom sådant offentliggörande

som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen skall den

som bedriver verksamheten inom en vecka se till att Datainspektionen kost-

nadsfritt får del av det som offentliggjorts (16 § tredje stycket).

 Om den som har Datainspektionens tillstånd att bedriva kreditupplysnings-

verksamhet åsidosätter någon bestämmelse i lagen eller i ett meddelat tillstånd,

får inspektionen ändra tidigare meddelade föreskrifter eller meddela en ny

föreskrift. Kan rättelse inte åstadkommas på annat sätt, får Datainspektionen

återkalla tillståndet (17 §).

 När det gäller bankföretag och andra kreditinstitut från EES-länderna, som

bedriver kreditupplysningsverksamhet i Sverige med stöd av sin hemlands-

auktorisation, ligger huvudansvaret för tillsynen över deras verksamhet här i

landet på den behöriga myndigheten i hemlandet. Datainspektionen har dock vissa

möjligheter att ingripa mot dessa företag. Inspektionen får förelägga ett sådant

företag att vidta rättelse om företaget har överträtt kreditupplysningslagen

eller meddelade föreskrifter. Om företaget inte följer föreläggandet, skall

Datainspektionen underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland. Om

rättelse ändå inte sker, får Datainspektionen förbjuda företaget att göra nya

åtaganden här i landet (17 a §).

 Om ett kreditupplysningsföretag underlåter att ge en omfrågad person in-

formation i samband med en kreditupplysning eller att rätta oriktiga eller

missvisande uppgifter, kan Datainspektionen förelägga företaget vid vite att

fullgöra sina åligganden. Vitesföreläggande kan också användas av

Datainspektionen i syfte att få tillgång till handlingar eller uppgifter i

samband med tillsynsverksamheten (22 §).

 Lagen innehåller även regler om straff (19 §), förverkande av register (20 §)

och skadestånd (21 §). Enligt lagens avslutande paragraf får Datainspektionens

beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (23 §). Det gäller sedan den 1

januari 1995. Dessförinnan överklagades besluten till regeringen.

4.2 Datalagen

Om uppgifter om enskilda personer i kreditupplysningsverksamhet hanteras med

hjälp av automatisk databehandling (ADB), gäller reglerna i datalagen

(1973:289). Lagen gäller däremot inte för registrering som sker manuellt. Lagen

gäller inte heller för registrering avseende juridiska personer, oavsett om

registret förs med hjälp av ADB eller ej.

 Datalagens bestämmelser avser personregister. Med termen avses register,

förteckning eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatisk

databehandling och som innehåller personuppgift som kan hänföras till den som

avses med uppgiften . Personuppgift definieras i sin tur som "upplysning som

avser enskild person" (1 §).

 Personregister får inrättas och föras endast av den som har anmält sig till

Datainspektionen och fått bevis om detta, s.k. licens (2 §). För vissa typer av

register, som bedöms innebära särskilda risker för otillbörligt intrång i

enskildas personliga integritet, krävs utöver licens även ett särskilt tillstånd

från Datainspektionen. Så är fallet om de registrerade inte har någon naturlig

anknytning till den som för registret samt vid s.k. samkörning av register.

Detsamma gäller då registret innehåller omdömen eller andra värderande

upplysningar om den registrerade eller känsliga uppgifter om t.ex. brott,

hälsotillstånd eller religiös tillhörighet.

 Den som i kreditupplysningsverksamhet med hjälp av ADB vill föra ett register

över enskilda personer måste i enlighet med det sagda ha både licens och ett

särskilt tillstånd, eftersom ett kreditupplysningsregister normalt innehåller

uppgifter om personer som inte har någon naturlig anknytning till

kreditupplysningsföretaget. Härtill kommer förstås kravet på tillstånd att driva

kreditupplysningsverksamhet.

 Om det behövs för att förebygga risk för otillbörligt intrång i personlig

integritet, kan Datainspektionen meddela särskilda villkor i samband med

tillståndsgivningen.

 För varje personregister skall det finnas någon som är registeransvarig.

Härmed förstås enligt datalagen den för vars verksamhet ett personregister förs,

om han förfogar över registret. När det gäller kreditupplysningsverksamhet är

den registeransvarige vanligtvis ett företag eller en organisation.

 Datainspektionen utövar tillsyn över att automatisk databehandling inte medför

otillbörligt intrång i personlig integritet (15 §). Finner Datainspektionen att

otillbörligt intrång förekommit, kan inspektionen meddela villkor eller, om

rättelse inte kan åstadkommas på annat sätt, förbjuda fortsatt förande av

personregistret (18 §). Detsamma gäller om det kan antas att otillbörligt

intrång skall uppkomma.

 Datalagen innehåller också bestämmelser om straff (20 och 21 §§), förverkande

av register (22 §) och skadestånd (23 §). Datainspektionens beslut får

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (25 §).

 Datalagen har sedan den infördes år 1973 setts över i olika etapper. Den

senaste utredningen på området, Datalagsutredningen (Ju 1989:02), lade fram sitt

slutbetänkande En ny datalag (SOU 1993:10) i februari 1993. Regeringen gjorde i

prop. 1993/94:116 Normgivningsfrågor på dataskyddsområdet, m.m. den bedömningen

att utarbetandet av en ny datalag borde anstå till dess det fanns ett slutligt

ställningstagande av EU:s medlemsländer till det då framlagda direktivförslaget

om skydd för personuppgifter (se följande avsnitt).

4.3 EG:s dataskyddsdirektiv

Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer

med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana

uppgifter (EGT nr L281, 23.11.1995, s. 31, Celex 395L0046) antogs alltså den 24

oktober 1995. Direktivet ålägger medlemsstaterna att genom lagstiftning eller

på annat sätt ge föreskrifter av det innehåll som framgår av direktivet.

 Direktivet gäller enligt artikel 3 som huvudregel för sådan behandling av

personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg liksom för annan

behandling av personuppgifter som ingår eller kommer att ingå i ett register.

Personuppgifter definieras i artikel 2 som varje upplysning som avser en

identifierad eller identifierbar fysisk person.

 Av artikel 6 framgår bl.a. att personuppgifter får samlas in endast för

särskilda uttryckligt angivna och berättigade ändamål.

 Vidare anges i artikel 7 att personuppgifter får behandlas endast under någon

av de i artikeln angivna förutsättningarna. Sålunda anges att behandling får ske

om den enskilde har lämnat sitt samtycke, om behandlingen är nödvändig för att

fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den registeransvarige eller om

behandlingen är nödvändig för att skydda intressen som är av grundläggande

betydelse för den registrerade. Vidare anges, som ett ytterligare alternativ,

att behandling får ske om den är nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av

allmänt intresse eller om den är ett led i myndighetsutövning som utförs av den

registeransvarige eller tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut.

Slutligen får behandling ske för ändamål som rör berättigade intressen hos den

registeransvarige eller hos den eller de tredje män till vilka uppgifterna har

lämnats ut, dock inte när sådana intressen uppvägs av den registrerades

intressen eller dennes grundläggande fri- och rättigheter.

 Artikel 8 innehåller bestämmelser om begränsningar av möjligheterna att

behandla känsliga personuppgifter. Som känsliga anses uppgifter som avslöjar ras

eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse

eller medlemskap i fackförening samt uppgifter som rör hälsa och sexualliv.

 Direktivet innehåller också bl.a. bestämmelser om den registeransvariges

informationsskyldighet, om den enskildes rätt till insyn och rättelse samt om

datasäkerhet och gallring.

 Datalagskommittén har till uppgift att analysera på vilket sätt direktivet

skall genomföras i svensk rätt samt lägga fram förslag till en ny lag på

området. Kommitténs uppdrag skall vara slutfört senast den 31 mars 1997.

4.4 Kreditupplysningsmarknaden

Det finns för närvarande omkring 40 företag som har Datainspektionens tillstånd

att bedriva kreditupplysningsverksamhet. Den svenska kreditupplysnings-

marknaden domineras dock av två stora företag, Upplysningscentralen UC AB

(Upplysningscentralen) och Dun & Bradstreet Soliditet AB (Soliditet). Båda

företagen har kontor i Stockholm, Göteborg och Malmö och bedriver verksamhet

över hela landet. De sysslar med alla typer av kreditupplysningstjänster.

Upplysningscentralen ägs av bankerna och står enligt instruktionen för Finansin-

spektionen under dess tillsyn. Upplysningscentralens bolagsordning har godkänts

av regeringen och får enligt lydelsen inte ändras utan regeringens tillstånd.

Företaget tillkom som ett samordningsorgan för bankernas interna

kreditupplysningsverksamhet. Genom en lagändring år 1981 inkluderades företaget

i frikretsen (se avsnitt 5.1), vilket innebär att den bankinterna delen av

Upplysningscentralens verksamhet faller utanför kreditupplysningslagen.

Företaget bedriver emellertid också extern kreditupplysningsverksamhet. För

denna del av verksamheten gäller kreditupplysningslagens regler.

 Soliditet tillhör inte frikretsen. Kreditupplysningslagens regler gäller

således för företagets hela kreditupplysningsverksamhet.

 Störst av övriga kreditupplysningsföretag är AB Svensk Upplysningstjänst.

Bolaget är lokaliserat till Malmö men bedriver verksamhet över hela landet.

Företaget har en viss specialinriktning på kreditupplysningspublikationer. Även

vissa andra av de företag som har tillstånd att bedriva

kreditupplysningsverksamhet har en starkt specialinriktad verksamhet. Det finns

t.ex. företag som tillhandahåller upplysningar om redare och fartygsägare till

ledning för dem som bedriver verksamhet som skeppsklarerare. Vissa fackförbund

lämnar kreditupplysningar till sina medlemmar angående tilltänkta arbetsgivare.

5 Lagens tillämpningsområde

5.1 Frikretsen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Systemet med en s.k. frikrets avskaffas. |

| Lagen blir därmed tillämplig på all kreditupplysningsverksamhet.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 117 f.).

 Remissinstanserna: Genomgående tillstyrker remissinstanserna förslaget eller

lämnar det utan erinran. Upplysningscentralen, som inte motsätter sig att

frikretsen avskaffas, framhåller dock att ett avskaffande förutsätter att

tillsynsmyndigheten inte ges möjlighet att i detalj reglera bankernas interna

informationsutbyte.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt de nuvarande reglerna omfattar

kreditupplysningslagen inte förmedling av kreditupplysningar inom en krets som

utgörs av Sveriges riksbank och sådana kreditinrättningar eller för

kreditupplysningsverksamhet inrättade företag som står under Finansinspektionens

tillsyn och inte är kreditmarknadsbolag.

 Denna s.k. frikrets omfattar i första hand bankaktiebolagen och sparbankerna

samt Upplysningscentralen, eftersom detta företag enligt sin bolagsordning står

under Finansinspektionens tillsyn. I frikretsen får också anses ingå filialer

till banker från andra EES-länder som bedriver bankrörelse här i landet med stöd

av sin hemlandsauktorisation samt utländska bankföretag som har fått regeringens

tillstånd att driva bankrörelse genom filial här i landet.

 Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 1994 upphörde

företagsformerna finansbolag och kreditaktiebolag. Företagen i fråga ryms numera

under det gemensamma begreppet kreditmarknadsbolag. Bestämmelsen i 1 § andra

stycket kreditupplysningslagen om frikretsen ändrades samtidigt. Fram till den 1

januari 1994 var kreditaktiebolagen undantagna från lagens tillämpningsområde,

medan de nya kreditmarknadsbolagen fördes in under tillämpningsområdet på samma

sätt som de tidigare finansbolagen. Med hänsyn härtill har i övergångsbestämmel-

serna till lagändringen föreskrivits att de kreditmarknadsbolag som vid lagens

ikraftträdande hade rätt att driva verksamhet enligt lagen (1963:76) om

kreditaktiebolag fortfarande skall ingå i frikretsen.

 Systemet med en frikrets har funnits alltsedan kreditupplysningslagen infördes

år 1974. Reglerna föranleddes av att den information som förmedlades mellan

banker och andra kreditinrättningar ansågs vara av mycket stor betydelse för

deras kreditgivning (prop. 1973:155 s. 124 f.). Om samma inskränkningar i

informationsinnehållet skulle gälla beträffande kreditinrättningarnas interna

upplysningsförmedling som i fråga om annan kreditinformation, antogs besvärande

konsekvenser kunna uppstå. Detta ansågs särskilt gälla kreditinrättningarnas in-

tresse av att få information om att en kund hos någon annan hade missskött en

kredit. Risken för integritetskränkningar bedömdes samtidigt som små inom denna

krets.

 När det gäller att bedöma frågan om systemet med en frikrets bör behållas

finns det anledning att erinra om att lagens huvudsyfte är att förhindra att

kreditupplysning leder till otillbörligt intrång i den personliga integriteten.

En naturlig utgångspunkt för en lag med ett sådant syfte är att den bör omfatta

all kreditupplysningsverksamhet som kan leda till ett sådant intrång. Om ett

integritetsintrång riskeras, bör det krävas starka skäl för att verksamheten

skall undantas. Att märka är därvid att redan insamlandet, lagrandet och

spridandet av vissa uppgifter kan utgöra ett integritetsintrång, oberoende av

vilket slags företag som hanterar uppgifterna.

 Det nu angivna argumentet för att lagens tillämpningsområde görs så generellt

som möjligt framhölls redan i propositionen med förslag till

kreditupplysningslag (prop. 1973:155 s. 124 f.). Betydelsen av en generell

tillämpning har ökat sedan lagen infördes år 1974, särskilt med tanke på att

hanteringen av information om enskilda har blivit alltmer omfattande under de år

då lagen varit i kraft. Vikten av att enhetliga regler om skydd mot

integritetsintrång och om rätt till insyn och rättelse gäller inom hela

kreditupplysningsområdet talar med betydande styrka mot ett system som innebär

att stora delar av kreditupplysningsverksamheten undantas från lagens

tillämpning.

 Det sagda understryks ytterligare av att de förändringar som under senare år

skett på den svenska kreditmarknaden i praktiken lett till att betydligt fler

företag än tidigare kommit att ingå i frikretsen. Denna utveckling sammanhänger

till viss del med att Finansinspektionen inrättats genom sammanslagningen av

Bankinspektionen och Försäkringsinspektionen. Härigenom står numera

försäkringsbolagen och värdepappersbolagen under Finansinspektionens tillsyn och

det har hävdats att även dessa företag omfattas av den nuvarande definitionen av

frikreten. EES-avtalet har inneburit att bl.a. vissa utländska banker och

filialer till banker numera får anses ingå i frikretsen.

 Som framgått görs det i dag skillnad mellan banker och kreditmarknadsbolag

genom att bankerna men inte kreditmarknadsbolagen är undantagna från de krav som

kreditupplysningslagen ställer. En grundläggande fråga är om det är befogat att

göra en sådan åtskillnad.

 För såväl banker som kreditmarknadsbolag ingår tillhandahållande av

kreditupplysningar i den uppräkning av tillåtna verksamhetsgrenar som återfinns

i bankrörelselagen (1987:617) resp. lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag.

Bägge typerna av företag står under Finansinspektionens tillsyn och deras

verksamhet regleras av likartad lagstiftning, bl.a. i fråga om tystnadsplikt.

Skillnaden mellan dessa båda former av kreditinstitut rör främst

förutsättningarna för att ta emot inlåning från allmänheten. Denna skillnad är

inte av ett sådant slag att den kan motivera att lagen behandlar instituten

markant olika när det gäller deras kreditupplysningsverksamhet. Inte heller i

övrigt går det att finna tillräckliga skäl för en sådan grundläggande

åtskillnad. Mot denna bakgrund bör kreditmarknadsbolagen och bankerna behandlas

lika i kreditupplysningssammanhang.

 Om frikretsen skulle behållas och dessutom, i konsekvens med det sagda,

utvidgas till att avse även kreditmarknadsbolagen, skulle kreditupplysningslagen

komma att reglera endast en mindre del av kreditupplysningsmarknaden. En sådan

ordning vore betänklig med hänsyn främst till de integritetsintressen som lagen

syftar till att skydda.

 Det skäl som främst föranledde införandet av systemet med en frikrets var, som

nämnts, behovet av ett friare informationsutbyte mellan banker och andra

kreditinrättningar.

 Det finns för banker och andra kreditinstitut ett stort behov av att kunna

utbyta uppgifter om exempelvis kreditengagemang och kreditmissbruk. Detta behov

är i dag knappast mindre än vid tiden för lagens tillkomst. Det är därför

viktigt att behovet kan tillgodoses.

 Regeringen föreslår i avsnitt 8.2 att det skall bli möjligt för bl.a. banker

och kreditmarknadsbolag samt kreditupplysningsföretag att, utan hinder av regler

om tystnadsplikt, utväxla uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser

och kreditmissbruk. Den föreslagna lösningen ger förutsättningar för ett friare

utbyte av information mellan dessa företag. Behovet av ett friare

informationsutbyte mellan bl.a. bankerna utgör därmed inte längre något tungt

vägande skäl för att frikretsen skall behållas.

 Upplysningscentralen anför i sitt remissvar att det i dag är av lika stor

betydelse som vid lagens tillkomst att informationsutbytet mellan bankerna kan

ske utan att effektiviteten hämmas av myndigheternas detaljreglering.

Upplysningscentralen motsätter sig inte att frikretsen avskaffas men framhåller

att detta förutsätter att tillsynsmyndigheten inte ges möjlighet att i detalj

reglera bankernas interna - direkt eller genom Upplysningscentralen förmedlade -

utbyte med varandra.

 Frågan om tillsynsmyndighetens möjligheter att besluta om villkor för hur ett

företags kreditupplysningsverksamhet närmare skall bedrivas behandlas i avsnitt

6.3. Redan här kan dock sägas att regeringen inte har skäl att utgå från annat

än att Datainspektionen kommer att meddela villkor endast i den mån det finns

ett behov av det och att inspektionen därvid beaktar de negativa effekter som en

alltför detaljerad reglering kan få.

 När det gäller tillsynsmyndighetens behov av att meddela villkor för

informationshanteringen kan det finnas skäl att också här peka på förslagen i

avsnitt 8.2. Förslagen bör i någon mån minska behovet av villkor eftersom

förutsättningarna för det där avsedda informationsutbytet kommer att regleras

direkt i lagen och därmed inte behöver bygga på en dispensprövning i det

enskilda fallet.

 Ytterligare ett skäl för att avskaffa frikretsen är att en kreditupplys-

ningslag med så generell tillämpning som möjligt ger ökade förutsättningar för

en konkurrens på lika villkor på kreditupplysningsmarknaden. Även sett från

rättssystematisk och lagteknisk synpunkt är det en fördel om lagen omfattar all

kreditupplysningsverksamhet eftersom det annars uppstår gränsdragnings- och

tillämpningsproblem.

 Ett samlat övervägande av de omständigheter som diskuterats i det föregående

leder till att systemet med en frikrets bör slopas.

5.2 Andra frågor om lagens tillämpningsområde

5.2.1 Begreppen kreditupplysning och kreditupplysningsverksamhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Innebörden av begreppen kreditupplysning |

| och kreditupplysningsverksamhet skall vara oförändrad i sak. |

| Definitionen av kreditupplysning förses dock med ett |

| förtydligande som anger att uppgifter, råd och omdömen som lämnas|

| till någon i dennes kreditupplysningsverksamhet inte utgör |

| kreditupplysning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag (se

betänkandet s. 125 f.).

 Remissinstanserna: Med undantag för Upplysningscentralen tillstyrker

remissinstanserna förslaget eller lämnar det utan erinran. Upplysningscentralen

anser att begreppet kreditupplysning bör definieras närmare i lagen. Soliditet

efterlyser en närmare definition av begreppet kreditupplysningsverksamhet.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt lagens definition avses med

kreditupplysning uppgift, omdöme eller råd som lämnas till ledning för

bedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt

hänseende (2 §). Begreppet kreditupplysningsverksamhet definieras inte. Lagens

tillämpningsområde omfattar dock sådan kreditupplysningsverksamhet som innebär

att någon lämnar kreditupplysningar mer än i enstaka fall mot ersättning eller

som ett led i näringsverksamhet. Lagen gäller också annan kreditupplysnings-

verksamhet, om den är av större omfattning (1 § första stycket).

 Det är viktigt för de företag som bedriver kreditupplysningsverksamhet och för

tillsynsmyndigheten att begreppen kreditupplysning och kreditupplysnings-

verksamhet avgränsas på ett så klargörande sätt som möjligt. Detta är av vikt

även för den enskilde, särskilt med tanke på lagens syfte att utgöra ett skydd

mot kränkningar av den personliga integriteten. Avgränsningen i lagtexten får

samtidigt inte göras för komplicerad. Lagens nuvarande bestämningar utgör enligt

regeringens mening en rimlig avvägning mellan dessa önskemål och de tycks inte

ha lett till några tillämpningsproblem av betydelse. Något egentligt behov av en

särskild definition av begreppet kreditupplysningsverksamhet - vid sidan av

definitionen av begreppet kreditupplysning - har inte påvisats.

 På en punkt föreslår utredningen ett förtydligande av lagens definition av

kreditupplysning. Syftet med förslaget är att klargöra att det uppgiftslämnade

som sker till kreditupplysningsföretagen faller utanför lagen.

Kreditupplysningsföretagen använder inte de mottagna uppgifterna för att göra

kreditbedömningar eller liknande utan för att lämna dem vidare till andra som

avser att göra sådana bedömningar. Det torde därför enligt utredningen inte ha

varit lagstiftarens mening att lämnandet av uppgifter till

kreditupplysningsföretagen under några förhållanden skall anses som en form av

kreditupplysningsverksamhet. För att klargöra att detta uppgiftslämnande faller

utanför lagen föreslår utredningen att lagens definition av kreditupplysning

utformas så att därmed avses uppgift, omdöme eller råd som lämnas till ledning

för mottagarens bedömning för egen del av annans kreditvärdighet eller

vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att det är värdefullt med ett

klargörande på denna punkt. Lagtexten bör dock - för undvikande av missförstånd

särskilt i det fallet att den som mottar en kreditupplysning är en annan än den

slutlige användaren - utformas något annorlunda än utredningen föreslagit.

 Regeringen återkommer i författningskommentaren till vissa frågor som rör den

närmare innebörden av begreppen kreditupplysning och kredit-

upplysningsverksamhet.

5.2.2 Myndigheters uppgiftslämnande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En uttrycklig bestämmelse införs om att |

| myndigheternas utlämnande av uppgifter faller utanför kreditupp-|

| lysningslagen, om de lämnas med stöd av lag, förordning eller sär-|

| skilt beslut av regeringen eller den myndighet som regeringen |

| har bestämt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 125 f.).

 Remissinstanserna: Med undantag för Upplysningscentralen och Soliditet

tillstyrker remissinstanserna förslaget eller lämnar det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: När myndigheter lämnar uppgifter kan det ske

t.ex. enligt reglerna i tryckfrihetsförordningen eller som ett led i

myndigheternas serviceskyldighet. Uppgifter ur ett personregister kan också

enligt 7 § datalagen (1973:289) säljas utan att den registrerade lämnat sitt

medgivande därtill. En förutsättning är dock att det föreligger ett uttryckligt

stöd för detta i lag eller förordning eller i ett särskilt beslut av regeringen.

Uppgifterna kan tillhandahållas med hjälp av ADB-teknik, eventuellt sedan vissa

sammanställningar har gjorts i enlighet med beställarens önskemål.

 I propositionen med förslaget till bestämmelsen i 7 § datalagen framhölls att

det i samband med ett medgivande till försäljning bör anges vilka uppgifter och

sammanställningar som får säljas och även till vem försäljning får ske. Vidare

angavs att utgångspunkten vid bedömningen av om försäljning av personuppgifter

kan tillåtas alltid måste bli en avvägning mellan nyttan och behovet av en

försäljningsverksamhet och respekten för de registrerades personliga integritet

(se prop. 1990/91:60 s. 50 f.).

 Intresset för information som tillhandahålls av myndigheter synes ha ökat

under senare tid. Som exempel på uppgifter av detta slag kan nämnas uppgifter

från kronofogdemyndigheterna och Riksskatteverket. Uppgifter från dessa

myndigheter kan användas till ledning för bl.a. kreditbedömningar. Därmed

konkurrerar uppgiftslämnandet på sitt sätt med kreditupplysningsföretagens

verksamhet.

 Oberoende av om uppgifterna lämnas mot ersättning eller ej kan utlämnandet ske

i större omfattning (se 1 § första stycket kreditupplysningslagen).

Uppgiftslämnandet uppfyller i sådana fall, med en strikt tillämpning av

ordalagen, förutsättningarna för att lagen skall vara tillämplig.

 Lagstiftarens avsikt har emellertid aldrig varit att lagen skall omfatta

myndigheternas uppgiftslämnande när uppgifterna lämnas med stöd av lag,

förordning eller ett särskilt beslut. I de fall då uppgifterna lämnas ut med

stöd av tryckfrihetsförordningen skulle en tillämpning av kreditupp-

lysningslagens regler dessutom i vissa fall stå i direkt strid med offent-

lighetsprincipen, t.ex. med rätten att ta del av en allmän handling utan att det

föreligger ett objektivt behov av det (jfr 9 § kreditupplysningslagen) och utan

att mottagaren behöver ge sig till känna (jfr 11 §).

 Myndigheternas utlämnande av uppgifter har även i övrigt reglerats särskilt.

De intressen som ligger bakom de olika reglerna är delvis andra än dem som

kreditupplysningslagen syftar till att tillgodose. Det är mot denna bakgrund

inte en lämplig lösning att - såsom Upplysningscentralen och Soliditet förordat

- låta vissa delar av myndigheternas uppgiftslämnande falla under

kreditupplysningslagen. Den omständigheten att uppgiftslämnandet innefattar en

verksamhet som i viss mening konkurrerar med kreditupplysningsföretagen kan inte

ändra den bedömningen.Det behov av skydd som kan föreligga, främst mot ingrepp i

den personliga integriteten, bör beaktas i de särskilda bestämmelser som

reglerar uppgiftslämnandet, t.ex. i tryckfrihetsförordningen, förvaltningslagen

(1986:223) och datalagen.

 I konsekvens med det anförda bör kreditupplysningslagen innehålla en

uttrycklig bestämmelse om att lagen inte är tillämplig när en myndighet lämnar

ut uppgifter med stöd av lag, förordning eller beslut av regeringen eller

myndighet som regeringen har bestämt. Bestämmelsen bör införas som ett nytt

stycke i 1 § kreditupplysningslagen.

 Lagrådet har pekat på situationen att en myndighet för kreditupplysnings-

ändamål säljer sammanställningar av uppgifter som inte ingår i ett

personregister, utan att det föreligger någon skyldighet att lämna ut

uppgifterna i denna form enligt bestämmelserna om allmänna handlingars

offentlighet. Om inte försäljningen har stöd i en författning eller ett särskilt

regeringsbeslut blir, såsom Lagrådet framhållit, det föreslagna undantaget inte

tillämpligt, och myndigheten kan bli skyldig att söka tillstånd att bedriva

kreditupplysningsverksamhet.

 Regeringen delar Lagrådets uppfattning att det i dessa fall är rimligt att

kreditupplysningslagen blir tillämplig på uppgiftslämnandet. Antalet fall av

beskrivet slag torde dock enligt regeringens bedömning vara litet. De

gränsdragningsproblem som den föreslagna bestämmelsen kan ge upphov till bör mot

denna bakgrund bli förhållandevis obetydliga.

5.2.3 Kreditupplysning inom koncerner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kreditupplysningslagen skall inte heller i |

| framtiden omfatta förmedling av uppgifter mellan företag inom |

| samma koncern. Lagen skall dock vara tillämplig när ett kredit- |

| upplysningsföretag lämnar kreditupplysningar till andra företag |

| inom samma koncern. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 129 f.).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar

det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 § tredje stycket kreditupp-

lysningslagen undantas förmedling av kreditupplysningar mellan företag inom

samma koncern från lagens tillämpning.

 Beträffande bakgrunden till bestämmelsen, som funnits alltsedan lagen kom

till, uttalade departementschefen i anslutning till avgränsningen av begreppet

kreditupplysningsverksamhet att en förutsättning för att sådan verksamhet skall

anses föreligga måste vara att det är fråga om förmedling av information utanför

det egna företaget (prop. 1973:155 s. 130). När ett företag samlar information

enbart i syfte att själv använda sig av den faller verksamheten således inte

under lagens tillämpningsområde. Inte heller är lagen tillämplig när upp-

lysningar förmedlas mellan olika avdelningar inom ett företag. I många fall kan

informationsutbytet mellan olika delar i ett företag jämställas med den förmed-

ling av uppgifter som sker mellan olika företag i en koncern. Med hänsyn härtill

ansåg departementschefen att övervägande skäl talade för att man från lagens

tillämpningsområde undantog sådan informationsförmedling som sker mellan företag

inom samma koncern.

 De skäl som anfördes i samband med lagens tillkomst har fortfarande bärkraft.

Kreditupplysningar mellan företag inom samma koncern bör därför även

fortsättningsvis som huvudregel vara undantagna från lagens tillämpningsområde.

 När det gäller kreditupplysningsföretag som ingår i en koncern är situationen

emellertid en annan. Kreditupplysningsföretaget samlar till helt övervägande del

in uppgifter i syfte att använda dem i kreditupplysningsverksamhet riktad till

personer och företag utanför den egna koncernen. De kreditupplysningar som ett

sådant företag lämnar till andra företag inom koncernen skiljer sig därför inte

från den övriga kreditupplysningsverksamhet som företaget bedriver. Ett sådant

informationsutbyte inom koncernen avviker däremot påtagligt från det slag av

utbyte som beskrevs av departementschefen i anslutning till lagens tillkomst och

som närmast kan jämställas med ett utbyte av uppgifter mellan olika avdelningar

inom ett och samma företag. De skäl som föranledde undantagsregeln för koncerner

gör sig således inte gällande i fråga om kreditupplysningsföretagens förmedling

av uppgifter, råd och omdömen till andra företag inom den koncern som

kreditupplysningsföretaget tillhör. Det saknas därför anledning att undanta

sådan förmedling från lagens tillämpningsområde.

 Begreppet koncern diskuteras närmare i författningskommentaren.

6 Tillstånds- och tillsynsfrågor

6.1 Skall nuvarande system med tillståndskrav och statlig tillsyn behållas?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Kreditupplysningsverksamhet bör även |

| fortsättningsvis som huvudregel få bedrivas endast efter särskilt|

| tillstånd. Kriterierna för att få ett sådant tillstånd bör behållas|

| oförändrade. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se

betänkandet s. 179 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar regeringens bedömning.

Upplysningscentralen och Soliditet förordar dock ett system med enbart tillsyn.

 Skälen för regeringens bedömning: Kreditupplysningsverksamhet får enligt den

nu gällande huvudregeln i 3 § kreditupplysningslagen bedrivas endast efter

tillstånd av Datainspektionen. Enligt 4 § får tillstånd meddelas bara om

verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt.

 Departementschefen underströk vid lagens tillkomst vikten av att kreditup-

plysningsverksamhet organiserades på ett sätt som gav betryggande garantier för

efterlevnaden av de regler som ställts upp till skydd för de kreditsökande.

Därvid framhölls vikten av att man så långt som möjligt kan förebygga riskerna

för integritetskränkningar och att det därför bör ske en kontroll av de företag

som avser att utöva kreditupplysningsverksamhet samt att det bör finnas en

fortlöpande tillsyn över verksamheten. Att tillstånd kunde förenas med

erforderliga föreskrifter om hur verksamheten skulle bedrivas sågs som en

fördel. En god preventiv effekt förväntades genom möjligheten att återkalla

tillstånd (prop. 1973:155 s. 81 f.).

 Vid den översyn av kreditupplysningslagen som gjordes i början av 1980-talet

ifrågasattes inte att tillståndsplikten skulle vara kvar (prop. 1980/81:10).

 Vid bedömningen av om tillståndssystemet bör behållas måste hänsyn tas till

bl.a. konkurrensintresset. Ett krav på tillstånd utgör ett hinder för ett fritt

marknadstillträde och kan medföra en risk för marknadsdominans och monopolten-

denser.

 Kreditupplysningslagen innehöll tidigare en bestämmelse om att tillstånd till

kreditupplysningsverksamhet fick meddelas endast om det från allmänna synpunkter

fanns behov av verksamheten. Detta krav har, bl.a. med hänvisning till en

strävan mot etableringsfrihet och lika konkurrensvillkor, avskaffats med verkan

från den 1 januari 1993 (se prop. 1992/93:12 s. 11).

 Andra intressen än konkurrensintresset måste emellertid beaktas när det gäller

kreditupplysningsverksamhet. Som tidigare framhållits gör sig hänsynen till

enskilda personers integritet starkt gällande. Den som vill bedriva kreditupp-

lysningsverksamhet bör ha god kännedom både om kreditupplysningslagens regler

och om andra bestämmelser som syftar till att skydda enskilda personers

integritet. Kreditupplysningsverksamhet kan innebära besvärliga avvägningar och

ställningstaganden, vilket förutsätter ett gott omdöme hos den som har att fatta

besluten. Såväl enskilda personer som företag kan drabbas hårt om felaktiga

eller missvisande kreditupplysningar lämnas om dem. Det är därför viktigt att

upplysningarna är korrekta och att den omfrågade snabbt och enkelt kan få

rättelse till stånd om ett misstag har begåtts.

 Genom ett tillståndssystem kan man få vissa garantier för att kreditupplys-

ningsverksamhet bedrivs av kompetenta personer och på ett seriöst sätt. En

bedömning av detta slag har också gjorts på närliggande områden, exempelvis

i fråga om inkassoverksamhet där det finns ett tillståndssystem med

lämplighetsprövning.

 Som framgått i avsnitt 4.2 finns det även på dataområdet ett system med bl.a.

tillståndsprövning. Sålunda krävs enligt datalagen att den som vill inrätta och

föra ett personregister skall ha licens. För vissa register, som bedöms innebära

särskilda risker för intrång i enskildas personliga integritet, erfordras

dessutom ett särskilt tillstånd. Både licens och tillstånd meddelas av

Datainspektionen. Datalagsutredningen föreslog i betänkandet En ny datalag (SOU

1993:10) att systemet med licens och tillstånd skulle avskaffas samt att de

resurser som därigenom frigjordes skulle användas för en intensifierad tillsyn.

Förslaget ledde inte till lagstiftning. Som nämnts arbetar Datalagskommittén för

närvarande bl.a. med att lägga fram förslag till en ny lag på dataområdet (se

närmare avsnitt 4.2).

 De uppgifter som för den enskilde är mest integritetskänsliga utgör ofta

särskilt intressant information från kreditbedömningssynpunkt. Det finns

följaktligen ett starkt intresse från kreditbedömare att få tillgång till sådana

uppgifter. Samtidigt är kreditupplysningsföretagen angelägna om att kunna

erbjuda den information som efterfrågas. Det finns således på

kreditupplysningsmarknaden moment som medför att riskerna för intrång i den

kreditsökandes integritet är betydande. För att de kreditsökandes intressen

skall bevakas på ett effektivt sätt erfordras därför en kontroll från det

allmännas sida av att kreditupplysningsverksamhet bedrivs bara av omdömesgilla

och kompetenta personer.

 De angivna skälen talar för att det nuvarande tillståndssystemet behålls.

 Ett tillståndssystem har vidare den fördelen att det kan förenas med en

möjlighet för den tillståndsgivande myndigheten att i det enskilda fallet, i

samband med tillståndsprövningen eller senare, meddela villkor för hur

verksamheten närmare skall bedrivas. Denna möjlighet är betydelsefull på

kreditupplysningsområdet eftersom endast några få företag bedriver verksamhet

inom i stort sett hela området, medan övriga företag har en mer specialiserad

verksamhet. Det gör att möjligheterna till styrning genom villkor är goda och

det mesta tyder på att strukturen på kreditupplysningsmarknaden under

överskådlig tid i betydande grad kommer att vara oförändrad.

 Upplysningscentralen och Soliditet förordar en ordning utan förhandsprövning

och med enbart tillsyn. Till stöd härför framförs att ett system med

tillståndsprövning är tidsödande och tar resurser i anspråk hos den myndighet

som utför prövningen samt att dessa resurser i stället borde läggas på en aktiv

tillsynsverksamhet.

 En lösning med enbart tillsyn ger dock inte samma garantier för att verksam-

heten redan från början kommer att bedrivas på ett sakkunnigt och omdömesgillt

sätt. Vikten av att så sker har inte på något sätt minskat sedan lagen infördes.

Inte heller finns utan ett tillståndssystem det påtryckningsmedel som ligger i

möjligheten att återkalla ett beviljat tillstånd.

 Som påpekas tar det nuvarande systemet resurser i anspråk hos den myndighet

som utför tillståndsprövningen. Det är emellertid fråga om ett relativt

begränsat antal företag som har tillstånd enligt kreditupplysningslagen. Antalet

företag med tillstånd är för närvarande ungefär 40. Att frikretsen avskaffas

leder inte till någon märkbar ökning av tillståndsprövningen. Merparten av dem

som i dag innefattas i frikretsen kommer enligt vad som föreslås i följande

avsnitt inte att behöva ansöka om tillstånd, under förutsättning att de med stöd

av sin grundläggande auktorisation har rätt att bedriva kreditupplysnings-

verksamhet.

 Det finns inte heller anledning att anta att den möjlighet som från och med

den 1 januari 1993 finns för utländska företag att bedriva kreditupp-

lysningsverksamhet i Sverige medför att antalet kreditupplysningsföretag kommer

att öka i någon större omfattning. Enligt vad Datainspektionen uppgett har fram

till och med utgången av år 1995 endast ett utländskt företag ansökt om

tillstånd. Omfattningen av tillståndshanteringen bör sålunda inte utgöra något

avgörande skäl mot att behålla nuvarande system med en tillståndsprövning.

 Det anförda visar enligt regeringens mening att fördelarna med ett

tillståndssystem klart överväger. Kreditupplysningsverksamhet bör därför även i

fortsättningen som huvudregel få bedrivas endast efter särskilt tillstånd.

 Lagens nuvarande förutsättningar för tillstånd bör gälla även fortsätt-

ningsvis.

 De skäl som anförts till stöd för ett tillståndssystem på kreditupplys-

ningsområdet gör sig också gällande när det gäller frågan om tillsyn. Sålunda är

det i första hand hänsynen till enskilda personers integritet som bör beaktas i

sammanhanget. Ett tillsynssystem ger en möjlighet att kontrollera att de krav

som bör ställas på en seriöst bedriven kreditupplysningsverksamhet uppfylls.

Även det nuvarande systemet med myndighetstillsyn bör därför behållas.

 Regeringen återkommer i avsnitt 6.3 till frågan om vilken myndighet som skall

meddela tillstånd och utöva tillsyn enligt kreditupplysningslagen.

6.2 Skall särskilda regler i fråga om tillstånd gälla för banker och vissa

andra kreditinstitut?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Något särskilt tillstånd skall inte krävas för|

| banker eller andra kreditinstitut som enligt sin grundläggande |

| auktorisation har rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 183 f.).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar

det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: I dag är förmedling av kreditupplysningar inom

frikretsen undantagen från kreditupplysningslagens tillämpningsområde. Till

denna krets hör som framgått för närvarande bankerna, Upplysningscentralen och

sådana kreditinrättningar i övrigt som står under Finansinspektionens tillsyn

men inte är kreditmarknadsbolag. Datainspektionens tillstånd krävs sålunda inte

för kreditupplysningsverksamhet inom denna krets. Däremot krävs tillstånd om en

medlem i frikretsen lämnar kreditupplysningar till mottagare utanför kretsen.

 I avsnitt 5.1 har föreslagits att systemet med en frikrets avskaffas. Om

kreditupplysningslagens nuvarande tillståndsbestämmelser behålls oförändrade,

skulle det innebära att banker och andra företag inom frikretsen fick bedriva

kreditupplysningsverksamhet endast med Datainspektionens tillstånd.

 Mot en sådan ordning talar att såväl banker som andra kreditinstitut är

underkastade ett krav på oktroj eller annat tillstånd enligt den speciella

reglering som gäller för kreditinstituten. Tillståndsprövningen görs av

regeringen eller - i fråga om kreditmarknadsbolagen - av Finansinspektionen.

Därvid bedöms bl.a. institutens allmänna lämplighet att bedriva finansiell

verksamhet.

 Kreditupplysning ingår traditionellt som en naturlig del av bankernas och

vissa andra kreditinstituts verksamhet. I EG-rätten har detta markerats tydligt.

Kreditupplysningstjänster berörs i rådets andra direktiv 89/646/EEG om

samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva

verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG (EGT nr L

386, 30.12.1989, s. 1, Celex 389L0646), det s.k. andra banksamordnings-

direktivet. Kreditupplysningstjänster ingår i direktivets förteckning över

sådana finansiella verksamheter som omfattas av systemet med ett ömsesidigt

erkännande mellan medlemsländerna av auktorisationer och tillsynsfunktioner.

 EG-direktivets förteckning har också tjänat som förebild för den nya svenska

lagstiftningen avseende banker och andra kreditinstitut. De verksamhetsgrenar

som är tillåtna för banker har tagits upp i en förteckning i 2 kap. 2 §

bankrörelselagen (1987:617). I 3 kap. 1 § lagen om kreditmarknadsbolag

(1992:1610) finns en motsvarande förteckning över verksamhetsgrenar som är

hänförliga till finansieringsverksamhet. Bägge förteckningarna omfattar till-

handahållande av kreditupplysningstjänster.

 Om en bank eller ett kreditmarknadsbolag efter prövning meddelas oktroj resp.

tillstånd, kan man utgå från att institutet kan driva den del av verksamheten

som består i att lämna kreditupplysningar på ett sakkunnigt och omdömesgillt

sätt. Det är därför överflödigt att det görs en särskild prövning som tar sikte

på kreditupplysningsverksamhet.

 Kreditupplysningslagens krav på tillstånd bör därför inte gälla för banker med

svensk oktroj eller för kreditmarknadsbolag. Tillståndskravet enligt

kreditupplysningslagen bör inte heller omfatta utländska kreditinstitut som

enligt 1 kap. 4 § bankrörelselagen eller 2 kap. 8 § lagen om kreditmarknadsbolag

har tillstånd att bedriva bankrörelse- eller finansieringsverksamhet i Sverige.

Banker och andra kreditinstitut från EES-området har enligt 3 § andra stycket

kreditupplysningslagen redan i dag rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet

i Sverige utan Datainspektionens tillstånd, förutsatt att sådan verksamhet

omfattas av hemlandsauktorisationen.

6.3 Vilken myndighet skall meddela tillstånd och utöva tillsyn?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Datainspektionen skall även fortsättningsvis|

| meddela tillstånd enligt kreditupplysningslagen. Inspektionen |

| skall också utöva tillsyn såväl över kreditupplysningsföretag som|

| över banker och andra kreditinstitut. Tillsynsverksamheten |

| skall finansieras genom att det införs en skyldighet att betala |

| avgifter för tillsynen. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undantag för

att Finansinspektionen enligt utredningen bör utöva tillsyn över banker och

andra kreditinstitut (se betänkandet s. 179 f. och 197 f.).

 Remissinstanserna: Förslaget att Datainspektionen skall ha hand om

tillståndsprövningen tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta

remissinstanserna. Samtliga utom Finanspektionen och Svenska Kredit-

mannaföreningen i Stockholm avstyrker en uppdelning av tillsynsansvaret på det

sätt som utredningen föreslår. Flertalet, däribland Finansbolagens förening och

Svenska Inkassoföreningen, förordar att Datainspektionen anförtros tillsynen.

Datainspektionen, Bankföreningen, Svenska Petroleuminstitutet,

Upplysningscentralen och Soliditet menar att Finansinspektionen ligger närmast

till hands för denna uppgift.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitt 6.1 föreslagit att

kreditupplysningsverksamhet även fortsättningsvis skall få bedrivas endast efter

tillstånd. Banker och vissa andra kreditinstitut som enligt sin grundläggande

auktorisation har rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet skall dock -

enligt vad som föreslagits i avsnitt 6.2 - inte behöva något särskilt tillstånd

enligt kreditupplysningslagen. I avsnitt 6.1 har också föreslagits att nuvarande

system med statlig tillsyn skall behållas.

 Enligt utredningen bör som nämnts tillståndsprövningen utföras av

Datainspektionen. Ansvaret för tillsynen bör dock enligt förslaget vara uppdelat

mellan Datainspektionen och Finansinspektionen. Sålunda bör, enligt utredningen,

Finansinspektionen utöva tillsyn över banker och andra kreditinstitut, medan

Datainspektionen bör anförtros tillsynen över de egentliga

kreditupplysningsföretagen.

 I stort sett samtliga remissinstanser avstyrker en uppdelning. Som skäl mot

den av utredningen föreslagna ordningen anförs att en uppdelning inte skulle

innebära ett effektivt resursutnyttjande och att det finns en risk för att de

olika delarna av kreditupplysningsmarknaden inte skulle komma att styras av

överensstämmande villkor. Detta skulle i sin tur kunna leda till att

konkurrensförhållandena inte blev enhetliga. Vidare framhålls att

Finansinspektionen och Datainspektionen skall tillvarata delvis olika intressen.

 Regeringen instämmer i de invändningar som framförts. Ett samrådsförfarande

mellan myndigheterna, som utredningen föreslår, kan bara delvis undanröja de

problem som följer med en uppdelning av tillsynen.

 Med hänsyn till det anförda bör tillståndsprövningen och tillsynen på

kreditupplysningsområdet anförtros åt en och samma myndighet.

 Frågan är då om det finns anledning att flytta tillståndsprövningen och

tillsynsansvaret från Datainspektionen.

 Datainspektionen anför i sitt remissvar att det med hänsyn till den starka

ekonomiska anknytning som kreditupplysningsverksamhet har vore mest lämpligt om

ansvaret för all tillstånds- och tillsynsverksamhet låg hos Finansinspektionen.

Integritetsintressena kunde, enligt Datainspektionen, bevakas och tillgodoses

genom de kontrollmöjligheter som Datainspektionen har enligt datalagen. Även

Upplysningscentralen, Soliditet och Svenska Petroleuminstitutet förordar en

lösning som innebär att tillståndsprövningen och tillsynsverksamheten enligt

kreditupplysningslagen flyttas över till Finansinspektionen.

 Kreditupplysningsverksamhet har samband med kreditgivning men också med

konsumentskyddsfrågor. Detta kan sägas tala för att man väljer

Finansinspektionen eller möjligen Konsumentverket som tillstånds- och

tillsynsmyndighet.

 I instruktionen för Finansinspektionen (SFS 1992:102) anges att de

övergripande målen för inspektionen är att bidra till det finansiella systemets

stabilitet och effektivitet samt att verka för ett gott konsumentskydd.

Inspektionen har därvid till uppgift att utöva tillsyn i enlighet med vad som

anges i bl.a. bankrörelselagen (1987:617). Inspektionen skall vidare följa och

analysera utvecklingen inom verksamhetsområdet. Någon uttrycklig skyldighet för

inspektionen att värna om enskildas personliga integritet i kreditupplysnings-

sammanhang anges inte i instruktionen eller i de lagar till vilka den hänvisar.

Vid kreditupplysningslagens tillkomst påpekade dock departementschefen att den

tillsyn som utövades av Bankinspektionen (numera Finansinspektionen) var av

betydelse för de aktuella kreditinrättningarnas kreditupplysningsverksamhet. Han

framhöll därvid att även om denna tillsyn i första hand var inriktad på att se

till att insättarnas intressen togs till vara, den också torde innebära en viss

garanti för värnandet av låntagares och kreditsökandes personliga integritet

(prop. 1973:155 s. 125).Finansinspektionens kunskaper om kreditinstitutens

speciella problem och om kreditmarknaden i stort är av värde även i

kreditupplysningssammanhang. Kreditupplysningsverksamheten har ett påtagligt

samband med kreditbedömning och annan finansiell verksamhet. Detta talar för att

tillståndsprövningen och tillsynen enligt kreditupplysningslagen bör ankomma på

Finansinspektionen.

 Av stor betydelse i sammanhanget är emellertid att Finansinspektionen, till

skillnad från Datainspektionen, inte särskilt har till uppgift att tillvarata

den enskildes intresse av integritetsskydd. Att just integritetsskyddsfrågor

tilläggs stor betydelse när det gäller vilken myndighet som skall ha ansvaret

för tillståndsprövningen och tillsynen är naturligt med tanke på att

kreditupplysningslagens huvudsyfte är att förhindra att kreditupplysning leder

till otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Det förhållandet att

Datainspektionen som en av sina huvuduppgifter har att värna om skyddet för den

personliga integriteten utgör ett tungt vägande skäl för att Datainspektionen

bör handha tillståndsprövningen och ha ansvaret för tillsynen på området.

 Hos Datainspektionen finns vidare en lång erfarenhet av de frågor som kan bli

aktuella i kreditupplysningssammanhang och ett betydande mått av sakkunskap på

området. Så gott som all kreditupplysningsverksamhet drivs med hjälp av ADB. På

dataområdet är Datainspektionen tillstånds- och tillsynsmyndighet enligt

datalagen. Med tanke på den viktiga roll som ADB sålunda spelar för

kreditupplysningsverksamhet är det en fördel om Datainspektionens kompetens på

dataområdet kan tas tillvara. I praktiken är det också ofta så att

tillståndsprövningen och tillsynsuppgifterna enligt datalagen ocn

kreditupplysningslagen sammanfaller. Om Datainspektionen inte skulle anförtros

tillsynen över bankers och andra kreditinstituts verksamhet enligt

kreditupplysningslagen skulle inspektionen alltså ändå - liksom i dag - utöva

tillsyn enligt datalagen över närliggande verksamheter som dessa institut

bedriver.

 En sammanvägning av de omständigheter som diskuterats leder enligt regeringens

mening till att Datainspektionen bör ha hand om tillståndsprövningen samt vara

tillsynsmyndighet på hela kreditupplysningsområdet.För att tillvarata

Finansinspektionens särskilda kunskaper om finansiell verksamhet i stort i syfte

att beakta de särskilda förhållanden som gäller för kreditinstituten bör

Datainspektionen samråda med Finansinspektionen i tillsynsfrågor som rör den

delen av kreditupplysningsmarknaden. En bestämmelse om sådant samråd bör införas

i kreditupplysningsförordningen (1981:955).

 Regeringen återkommer i författningskommentaren till vissa av de nu

diskuterade frågorna.

 På flera närliggande områden finns system som innebär att tillsynsverksamheten

finansieras genom avgifter från dem som omfattas av tillsynen. Ett exempel är

den ordning som gäller för banker och andra kreditinstitut enligt förordningen

(1994:1321) om finansiering av Finansinspektionens verksamhet. Enligt

förordningen erlägger kreditinstituten avgifter som är relaterade till deras

omsättningsvolym.

 Som utredningen anför finns det skäl att införa ett sådant system även på

kreditupplysningsområdet. En bestämmelse om avgiftsskyldighet bör därför införas

i kreditupplysningslagen. Bestämmelsen bör utformas så att regeringen får rätt

att föreskriva en skyldighet för den som bedriver kreditupplysningsverksamhet

att betala en avgift för tillsynsverksamheten. Det bör vidare anges att avgiften

skall påföras av Datainspektionen.

6.4 Villkor för hur verksamheten skall bedrivas m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Datainspektionen skall även |

| fortsättningsvis kunna besluta om villkor för hur ett företags |

| kreditupplysningsverksamhet närmare skall bedrivas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undantag för

att utredningen föreslår - i linje med sitt förslag i fråga om tillstånd och

tillsyn - att Finansinspektionen skall kunna meddela villkor i fråga om banker

och andra kreditinstitut (se betänkandet s. 179 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har ingen erinran mot

förslaget att tillstånd skall kunna förenas med villkor. Upplysningscentralen

och Soliditet, som förordar ett system med enbart tillsyn, menar dock att

myndighetens rätt att meddela villkor bör tas bort eller under alla förhållanden

begränsas.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser kan

Datainspektionen meddela föreskrifter om hur verksamheten skall bedrivas och om

skyldighet att anmäla förhållanden som haft betydelse för tillståndet (4 §).

Möjligheten för tillståndsmyndigheten att kombinera ett tillstånd med

föreskrifter är av stort värde, bl.a. med hänsyn till integritetsskyddsfrågorna.

Denna möjlighet innebär också att särskilda anvisningar kan ges för varje

enskilt kreditupplysningsföretag med utgångspunkt från just den verksamhet som

det företaget bedriver. Detta är betydelsefullt eftersom flera av de företag som

är verksamma inom kreditupplysningsområdet har en speciell inriktning (se

avsnitt 4.4). Möjligheten för tillsynsmyndigheten att meddela villkor för hur

verksamheten skall bedrivas bör därför behållas.

 Upplysningscentralen och Soliditet framhåller att nuvarande ordning med en

rätt för tillsynsmyndigheten att meddela föreskrifter har lett till en mycket

omfattande och svåröverskådlig reglering. De menar att det bästa därför vore om

det direkt i kreditupplysningslagen gavs anvisningar om de förutsättningar under

vilka verksamheten närmare får bedrivas.

 Utredningen har som en utgångspunkt för förslagen i betänkandet angett att det

är önskvärt att kreditupplysningslagen så fullständigt som möjligt reglerar vad

som skall gälla på kreditupplysningsområdet. Ett riktmärke bör därvid enligt

utredningen vara att de regler som behövs tas in i lag, även om en viss

utfyllnad av lagbestämmelserna kan vara befogad (se betänkandet s. 115).

 Flera skäl kan anföras för utredningens synsätt att lagen så fullständigt som

möjligt bör reglera förutsättningarna för hur kreditupplysningsverksamhet skall

bedrivas. Som anförts i avsnitt 3 medför det pågående arbetet med genomförandet

av dataskyddsdirektivet och med en översyn av datalagstiftningen i övrigt att

flera frågor som kan ha betydelse för kreditupplysningslagens framtida

utformning behandlas av Datalagskommittén. Det är mot den bakgrunden inte

lämpligt att i detta lagstiftningsärende ta upp de förslag till omfattande

ändringar i kreditupplysningslagen som utredningen förordat.

 Vissa av de förslag som nu läggs fram bör dock minska behovet av särskilda

beslut från Datainspektionen. Sålunda föreslår regeringen i avsnitt 8.2 ökade

möjligheter till utbyte av uppgifter om kreditengagemang och kreditmissbruk.

Dessa frågor får därmed sin lösning direkt i lagen, vilket bör förenkla

hanteringen hos Datainspektionen.

 Enligt det nuvarande systemet har Datainspektionen i regel meddelat huvuddelen

av villkoren i samband med att ett tillstånd att bedriva kredit-

upplysningsverksamhet beviljats. I det föregående har föreslagits att banker och

andra kreditinstitut skall få bedriva kreditupplysningsverksamhet utan att det

görs någon särskild tillståndsprövning, under förutsättning att institutet

enligt sitt grundläggande tillstånd har rätt att bedriva kredit-

upplysningsverksamhet.

 Enligt vad som anförts i avsnitt 6.3 bör Datainspektionen enligt regeringens

mening utöva tillsyn även över kreditinstitutens kreditupplysningsverksamhet.

För att Datainspektionen skall kunna få tillfälle att meddela de villkor som kan

vara behövliga avseende dessa institut, bör en anmälningsskyldighet föreskrivas.

Om ett institut har för avsikt att utnyttja sin rätt att enligt den

grundläggande auktorisationen bedriva kreditupplysningsverksamhet, bör sålunda

anmälan om detta göras till Datainspektionen innan verksamheten påbörjas.

Anmälan bör ske minst två månader innan institutet avser att påbörja kredit-

upplysningsverksamhet. En bestämmelse om detta bör tas in i lagens 3 §. Vidare

behövs en övergångsbestämmelse i denna fråga.

 När det gäller filialer till banker och andra kreditinstitut från EES-länderna

gäller redan ett underrättelseförfarande enligt bankrörelselagen (1987:617) och

lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Sålunda får ett utländskt

kreditinstitut driva verksamhet från filial här i landet med början två månader

efter det att Finansinspektionen mottagit en underrättelse från behörig

myndighet i institutets hemland. Underrättelsen skall bl.a. innehålla en plan

för den tilltänkta filialverksamheten samt en förklaring att den planerade

verksamheten omfattas av det grundläggande tillståndet i hemlandet (se

1 kap. 5 § 1 och 7 § första stycket 1 bankrörelselagen resp. 2 kap. 9 § 1

och 12 § första stycket 1 lagen om kreditmarknadsbolag).

 Genom vad som anges i verksamhetsplanen får Finansinspektionen besked om de

verksamhetsgrenar som institutet avser att bedriva. I artikel 19.2 b i EG:s

andra banksamordningsdirektiv sägs att verksamhetsplanen skall ange bl.a.

filialens tilltänkta affärsverksamhet och organisationsstruktur. De olika

verksamhetsgrenarna återfinns i en bilaga till direktivet och motsvaras, som

tidigare nämnts, av förteckningarna i 2 kap. 2 § bankrörelselagen resp. 3 kap.

1 § lagen om kreditmarknadsbolag. Om kreditupplysningsverksamhet finns med bland

de i underrättelsen angivna verksamhetgrenarna och behörig myndighet i

värdlandet förklarat att den planerade verksamheten omfattas av institutets

hemlandsauktorisation, bör Datainspektionen få del av dessa uppgifter.

 Om något förhållande ändrats efter det att filialen inrättats, skall enligt

direktivet den behöriga myndigheten i värdlandet underrättas om det (se artikel

19.6 i direktivet).

 Utländska kreditinstitut från EES-länderna får också erbjuda och till-

handahålla tjänster i Sverige utan att samtidigt etablera sig här. Detta kan ske

så snart Finansinspektionen från en behörig myndighet i institutets hemland

mottagit en underrättelse om institutets avsikt att driva sådan verksamhet.

Underrättelsen skall innehålla en förklaring om att den planerade verksamheten

omfattas av institutets grundläggande tillstånd. Även i dessa fall ger

underrättelsen Finansinspektionen besked om de verksamhetsgrenar som institutet

avser att bedriva (jfr artikel 20 i direktivet). Om det av underrättelsen

framgår att institutet avser att bedriva kreditupplysningsverksamhet och den

behöriga myndigheten i hemlandet har förklarat att verksamheten omfattas av

institutets grundläggande tillstånd, bör Datainspektionen få del av dessa

uppgifter.

 En bestämmelse om Finansinspektionens skyldighet att vidarebefordra

information av angivet slag till Datainspektionen bör införas i kreditupp-

lysningsförordningen (1981:955).

 Det finns i detta sammanhang anledning att peka på att det i artikel 19.4 i

EG:s andra banksamordningsdirektiv sägs att en behörig myndighet i ett värdland

kan ange under vilka villkor - motiverade av hänsyn till det allmännas bästa

(the general good) - filialer av nu aktuellt slag får bedriva verksamhet i

värdlandet.

 Datainspektionen bör liksom hittills ha möjlighet att återkalla tillstånd för

kreditupplysningsverksamhet. Någon motsvarande återkallelserätt bör inte finnas

när det gäller banker och andra kreditinstitut (se avsnitt 6.2). I stället bör

Datainspektionen underrätta Finansinspektionen eller motsvarande myndighet i

institutets hemland när anledning till det uppkommer.

 Lagrådsremissens förslag innebar i denna del (4 §) att ordet föreskrift skulle

bytas ut mot villkor och i övrigt att en mindre justering av lagtexten skulle

göras i syfte att anpassa bestämmelsen till det förhållandet att vissa företag

inte behöver ett särskilt tillstånd från Datainspektionen. Bakgrunden till att

ordet villkor valdes var att Lagrådet i ett lagstiftningsärende rörande

övervakningskameror (se prop. 1989/90:119 s. 80) förordat att ordet i princip

skulle användas bara när det var fråga om normgivning.

 Lagrådet har i detta lagstiftningsärende anfört att det för den situationen

att reglering skall ske i samband med tillståndsgivning finns samma skäl som i

ärendet om övervakningskameror att använda uttrycket villkor i stället för

föreskrift. När Datainspektionen fristående från tillståndsgivning skall kunna

besluta om hur kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas m.m. är det, enligt

vad Lagrådet vidare anfört, inte på samma sätt naturligt att generellt hänföra

besluten till ställningstaganden i särskilda fall, även om ett sådant beslut kan

rikta sig till ett visst företag som gjort anmälan om sin verksamhet och

beslutet kanske har liknande innehåll som villkor som meddelats ett annat

företag i samband med tillståndsgivning. Det ligger i stället enligt Lagrådet

närmare till hands att betrakta bestämmelsen i aktuell del som ett bemyndigande

att besluta om bindande normer av i princip generell karaktär. För denna

normgivningssituation är enligt Lagrådet ordet föreskrift adekvat. Med

utgångspunkt i att den ifrågavarande lagbestämmelsen sålunda med Lagrådets

synsätt till viss del handlar om normgivning blir den inte i föreslagen

utformning väl förenlig med 8 kap. 11 § regeringsformen, som ju inte ger stöd

för delegation av normgivningsmakt direkt från riksdagen till en förvaltnings-

myndighet som lyder under regeringen.

 Lagrådet har således i yttrandet utgått från att den föreslagna bestämmelsen

avses lämna ett utrymme för Datainspektionen att besluta om bindande normer

beträffande företag som inte behöver ett särskilt tillstånd att bedriva

kreditupplysningsverksamhet. Regeringens avsikt har dock inte varit att ge

Datainspektionen någon normgivningsrätt. Tanken har endast varit att

inspektionen skall kunna meddela ett beslut riktat till ett speciellt företag

för att lämna anvisningar om hur detta företag skall bedriva sin verksamhet.

Sådana beslut är tänkta att meddelas i samband med tillståndsprövning eller i

anslutning till att ett företag som inte behöver ett särskilt tillstånd anmält

att det avser att bedriva kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt

grundläggande tillstånd. Men besluten skall också kunna meddelas fristående från

en tillståndsprövning eller ett anmälningsförfarande, exempelvis som en följd av

ett klagomål eller av att någon bristfällighet upptäckts vid en inspektion hos

ett företag. I syfte att klargöra att bestämmelsen endast skall ge utrymme för

beslut för enskilda företag och inte generellt för kreditupplysningsverksamhet

har bestämmelsen omformulerats något. Se närmare härom i författningskommentaren

till 4 §.

 Ordet villkor för, i sammanhang som det nu aktuella, närmast tankarna till

förutsättningar som skall vara uppfyllda för att ett tillstånd till en viss

verksamhet skall beviljas. Ordet har emellertid inte någon klart definierad

betydelse och används i skilda sammanhang. Det bör därför inte finnas något

hinder mot att ordet villkor används även då beslutet meddelas fristående från

tillståndsprövning.

 Det är vidare en klar fördel om samma uttryck kan användas i förhållande till

alla företag som driver kreditupplysningsverksamhet och oberoende av i vilket

sammanhang besluten meddelas. Detta gäller särskilt som besluten i betydande

utsträckning torde bli likartade i fråga om utformning och innehåll. Till detta

kommer att sanktionssystemet vid överträdelser i betydande grad skall vara

detsamma för alla typer av företag.

 Med hänsyn till det anförda bör enligt regeringens mening ordet villkor

användas i lagtexten som beteckning på innehållet i de nu ifrågavarande besluten

av Datainspektionen.

7 Vissa känsliga personuppgifter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser om att känsliga |

| uppgifter om fysiska personer inte får användas i kreditupplys- |

| ningssammanhang kompletteras för att anpassas till EG:s data- |

| skyddsdirektiv. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undantag för

att utredningen också föreslagit att Datainspektionens nuvarande

dispensmöjlighet skall tas bort (se betänkandet s. 145 f.).

 Remissinstanserna: Förslaget om vissa tillägg till bestämmelsen om känsliga

uppgifter och om undantagsregelns omfattning tillstyrks eller lämnas utan

erinran av samtliga remissinstanser. Flera instanser - däribland Bankföreningen,

Finansbolagens förening, Företagarnas Riksorganisation, Inkassoföreningen,

Kreditmannaföreningen i Stockholm, Upplysningscentralen och Soliditet - anser

att vissa slag av uppgifter om ekonomisk brottslighet bör få användas i

kreditupplysningar.

 Skälen för regeringens förslag: I 6 § kreditupplysningslagen föreskrivs att

vissa känsliga uppgifter om fysiska personer inte får användas i

kreditupplysningssammanhang. Uppgifter om politisk eller religiös uppfattning,

ras eller hudfärg får över huvud taget inte komma till användning. Uppgifter om

brottslighet, omhändertagande och liknande uppgifter får användas endast efter

medgivande av Datainspektionen. Sådant medgivande får lämnas endast om

synnerliga skäl föreligger. Detsamma gäller beträffande uppgifter om sjukdom,

hälsotillstånd och liknande.

 I paragrafens fjärde stycke anges att bestämmelsens förbud inte hindrar att

uppgifter om näringsförbud insamlas, lagras eller vidarebefordras i

kreditupplysningsverksamhet.

 Reglerna i 6 § tar sikte på alla fysiska personer, alltså även sådana som är

näringsidkare eller näringsanknutna.

 EG:s dataskyddsdirektiv innehåller bl.a. i artikel 8 bestämmelser om

behandling av känsliga uppgifter. I artikel 8 punkt 1 anges att medlemsstaterna

skall förbjuda behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt

ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i

fackförening samt uppgifter som rör hälsa och sexualliv. I artikel 8 punkterna

2-4 ges möjligheter till undantag från förbudet. Av punkt 5 framgår att

behandling av uppgifter om lagöverträdelser, brottmålsdomar eller

säkerhetsåtgärder som huvudregel får utföras endast under kontroll av en

myndighet.

 Datalagskommittén arbetar för närvarande med frågan på vilket sätt direktivet

skall genomföras i svensk rätt (se avsnitt 3 och 4.2). Några mer ingående

ändringar i 6 § bör mot denna bakgrund inte övervägas i detta

lagstiftningsärende. Utredningens förslag att Datainspektionens dispensmöjlighet

skall avskaffas bör därför inte tas upp nu. Inte heller bör frågan om

användandet av uppgifter om ekonomisk brottslighet nu behandlas ur ett bredare

perspektiv. Här kan nämnas att det ingår i uppdraget till Bulvanutredningen (Ju

1996:06) att utreda om registeruppgifter om brottmålsdomar, i första hand

rörande ekonomisk brottslighet, bör göras tillgängliga i samband med

kreditupplysning eller på annat sätt i samband med s.k. affärskontroll (dir.

1996:55).

 På ett par punkter finns det dock skäl att redan nu gå fram med förslag. Det

gäller dels vissa enkla anpassningar till direktivet, dels en utvidgning av

undantaget i 6 § fjärde stycket kreditupplysningslagen från förbudet att använda

uppgifter om brott.

 Som framgått överensstämmer direktivets uppräkning i stort sett med vad som

gäller enligt 6 § kreditupplysningslagen. I direktivet används emellertid

uttrycket religiös eller filosofisk övertygelse medan det i 6 § enbart talas

om religiösa uppfattning . Uppräkningen i 6 § bör ändras så att

den överensstämmer med direktivet. I detta används vidare uttrycket ras eller

etniskt ursprung , vilket motsvaras av ras eller hudfärg i 6 §. Ordet hudfärg

bör mot denna bakgrund ersättas av det vidare uttrycket etniskt ursprung. Även

uppgifter om sexualliv anges i direktivets uppräkning och bör därför läggas till

i 6 §.

 I direktivets uppräkning av uppgifter som inte får behandlas i dataregister

finns också medlemskap i fackförening med. Frågan om även denna kategori av

uppgifter bör föras in i uppräkningen i 6 § har inte övervägts av

Kreditupplysningsutredningen. I betänkandet finns följaktligen inget förslag som

tar sikte på uppgifter av detta slag.

 Med tanke på att frågan om ett tillägg beträffande medlemskap i fackförening

således inte remissbehandlats och med hänsyn till vad som ovan sagts om det

arbete som Datalagskommittén bedriver, bör ett tillägg till uppräkningen i 6 § i

denna del inte övervägas nu.

 Som tidigare angetts finns i 6 § fjärde stycket ett undantag från förbudet att

använda uppgifter om bl.a. brott. I avsnitt 8.1 föreslås att detta undantag

skall utvidgas till följd av vissa andra förslag som där läggs fram.

8 Uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk

8.1 Uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i

kreditupplysningar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Nuvarande begränsningar behålls i fråga om |

| möjligheten att använda uppgifter om betalningsförsummelser i |

| kreditupplysningar om privatpersoner. Lagens 7 § byggs |

| emellertid ut med en regel om att kreditupplysningar om |

| privatpersoner även får innehålla uppgifter om kreditmissbruk, om|

| krediten har lämnats av ett företag som står under Finansinspek-|

| tionens tillsyn och kredittagaren i avsevärd utsträckning över- |

| skridit gällande kreditgräns eller på annat sätt allvarligt miss-|

| brukat krediten. Vidare utvidgas undantaget i 6 § från förbudet |

| mot att använda uppgifter om brott. Utvidgningen innebär att |

| uppgifter om betalningsförsummelser, kreditmissbruk och närings-|

| förbud får användas även om det av uppgifterna framgår att någon har|

| begått ett brott. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med den

skillnaden att utredningen anser att uppgifter om grava kreditmissbruk skall få

tas in i kreditupplysningar om privatpersoner endast om krediten har lämnats av

en bank eller ett annat kreditinstitut.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: När det gäller betalningsförsummelser anges i

7 § kreditupplysningslagen att personupplysningar inte får innehålla uppgifter

om andra betalningsförsummelse än sådana som har fastslagits av domstol eller en

annan myndighet eller som har lett till inledande av skuldsanering, be-

talningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Uppgifter om andra

betalningsförsummelser får inte heller lagras. I paragrafens andra stycke

stadgas att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Datainspektionen

får föreskriva undantag från förbudet under förutsättning att det föreligger

särskilda skäl.

 Förbudet i paragrafen tar sikte endast på upplysningar om privatpersoner.

Kreditupplysningar om fysiska personer som är näringsidkare eller

näringsanknutna omfattas alltså inte av bestämmelsen. Förbudet gäller inte

heller kreditupplysningar om juridiska personer.

 Datainspektionen har med stöd av 7 § andra stycket gett Upplysningscentralen

och Soliditet tillstånd att föra register över beviljade krediter samt över

missbruk av checkkrediter, personkonton och kontokortskrediter. Med stöd av

medgivandet får företagen i viss omfattning låta uppgifter om gravt missbruk av

sådana krediter ingå i kreditupplysningar om privatpersoner. Med kreditmissbruk

avses i detta sammanhang att någon utnyttjar en kredit utan att vara berättigad

till det. De bankkonton som enligt tillstånden kan komma i fråga för missbruks-

registrering är alltså personkonton och checklönekonton. Uppgifter om

missbrukade kontokortskrediter får inhämtas från kreditmarknadsbolag och andra

kontokortsgivande företag som kreditupplysningsföretaget har bedömt som seriösa.

 Datainspektionen har också meddelat närmare föreskrifter om vilka kriterier

som skall var uppfyllda för att ett kreditmissbruk skall bedömas som gravt.

 Enligt föreskrifterna får uppgifterna om kreditmissbruk bara lämnas ut inom en

sluten användargrupp.

 Bestämmelsen i 7 § kreditupplysningslagen tar sikte på upplysningar om

privatpersoner. I förarbetena till kreditupplysningslagen (prop. 1973:155 s. 89

och 97) betonades att det med tanke på den stora betydelse som tillmäts

uppgifter om betalningsförsummelser är särskilt angeläget att just sådana

uppgifter inte är oriktiga eller missvisande. Det framhölls samtidigt att

behovet av skydd för den kreditsökande gör sig mindre starkt gällande när

kreditupplysningen avser ett företag. Med hänsyn till den stora vikt som

kreditupplysningar har för kreditgivningen inom näringslivet ansågs det

angeläget att upplysningarna om företag är så uttömmande som möjligt. Departe-

mentschefen menade att företag därför måste finna sig i att kreditupplysningar

beträffande dem kan innehålla uppgifter som är behäftade med ett visst mått av

osäkerhet. Med företag likställdes företagare och företag närstående personer.

 När det gäller privatpersoner bör mot denna bakgrund huvudprincipen liksom

hittills vara att kreditupplysningar inte får innehålla uppgifter om andra

betalningsförsummelser än sådana som har slagits fast av domstol eller någon

annan myndighet eller som har lett till inledande av skuldsanering,

betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Så länge en

betalningsförsummelse av en privatperson endast har lett till ett kravbrev eller

till en stämningsansökan eller en ansökan om betalningsföreläggande bör den

alltså inte få förekomma i kreditupplysningssammanhang.

 Som utredningen föreslagit finns det emellertid skäl att bygga ut 7 § så att

paragrafen även reglerar vad som kan betecknas som kreditmissbruk. Härmed avses,

som nämnts, att någon utnyttjat en kredit utan att vara berättigad till det. En

vanlig form av kreditmissbruk är övertrassering av en kreditgräns. Det är givet

att inte varje sådant missbruk som en privatperson gjort sig skyldig till kan

få registreras och spridas som en kreditupplysning om personen.

 De skäl som i det föregående anförts för att begränsa möjligheten att använda

uppgifter om betalningsförsummelser gör sig också gällande i fråga om uppgifter

om kreditmissbruk. Sådana uppgifter bör kunna läggas till grund för

kreditupplysningar endast om missbruket är av mer kvalificerat slag samt om

uppgifterna inte är oriktiga eller missvisande.

 När det gäller kreditmissbruk finns det inte någon möjlighet att som i fråga

om betalningsförsummelser knyta an till domstolars eller andra myndigheters

avgöranden. Kraven på uppgifternas tillförlitlighet och vikt måste i stället

utformas med utgångspunkt från andra kriterier. En tillfredsställande ordning

synes kunna uppnås om det i lagen ställs upp ett krav på att missbruket skall

vara allvarligt, t.ex. genom att gällande kreditgräns har överskridits i

avsevärd mån. Ett sådant krav ligger i linje med vad som i dag gäller enligt

Datainspektionens dispens, även om det där talas om gravt missbruk. Om lagen

samtidigt begränsar den generella tillåtelsen att använda uppgifter om

kreditmissbruk till krediter hos företag som står under Finansinspektionens

tillsyn, erhålls vidare en viss garanti för att informationen är korrekt.

 Det kan visserligen diskuteras om inte också annat kreditmissbruk än sådant

som förekommit hos företag under Finansinspektionens tillsyn borde kunna läggas

till grund för kreditupplysningar om privatpersoner. Det gäller framför allt

missbruk av kontokortskrediter lämnade av sådana företag inom handeln som inte

är kreditmarknadsbolag. Sådana former av kreditmissbruk faller i dag delvis

under den dispens som Datainspektionen har meddelat.

 Risken för att information om det sist berörda slaget av kreditmissbruk blir

oriktig talar emellertid mot att det blir generellt tillåtet att ta in sådan

information i kreditupplysningar om privatpersoner. Till detta kommer att de

flesta företag inom handeln lämnar sina krediter genom kreditmarknadsbolag och

att övriga krediter är i sammanhanget mindre betydelsefulla.

 En särskild fråga är om dispensmöjligheten enligt 7 § andra stycket bör

behållas. Det kan finnas skäl att från fall till fall tillåta att kreditupplys-

ningar om privatpersoner innehåller uppgifter om missbruk av krediter hos andra

företag än sådana som står under Finansinspektionens tillsyn. Det kan också

uppstå situationer då paragrafens restriktioner beträffande betalningsförsummel-

ser framstår som alltför stränga. Dispensmöjligheten bör därför behållas.

 Lagrådet har föreslagit att dispensbestämmelsen liksom hittills skall ges

formen av ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringens bestämmande,

Datainspektionen att meddela föreskrifter om undantag. Avsikten är emellertid

inte att Datainspektionen skall ges normgivningsrätt utan endast få möjlighet

att meddela dispens för särskilda företag, om än dispensen skall kunna göras

generellt giltig för det berörda företaget (jfr avsnitt 6.4 angående

inspektionens rätt att meddela villkor). Det är också så som dispensmöjligheten

för Datainspektionen hittills har fungerat (jfr 5 § kreditupplysningsför-

ordningen, 1981:955). Mot den bakgrunden bör bestämmelsen innefatta en

delegering av dispensrätten direkt till Datainspektionen. För tydlighets skull

bör dock lagtexten justeras något jämfört med förslaget i lagrådsremissen.

 Regeringen återkommer i författningskommentaren något till kravet att

kreditmissbruket skall vara allvarligt.

 I avsnitt 7 har bestämmelsen i 6 § kreditupplysningslagen behandlats.

Bestämmelsen innebär bl.a. att uppgifter om brottslighet får användas endast

efter medgivande av Datainspektionen. Som framhållits tidigare kan ett

kreditmissbruk utgöra brottsligt förfarande, t.ex checkbedrägeri. Detta bör inte

hindra att informationen tas in i kreditupplysningar i enlighet med vad som nyss

har förordats. Det bör sålunda vara generellt tillåtet att låta

kreditupplysningar innehålla uppgifter om allvarliga missbruk av bankkonton och

vissa andra krediter. Och det bör gälla även om det av uppgifterna framgår att

den omfrågade personen har begått brott.

 När det gäller kreditupplysningar om juridiska personer och om näringsidkare

och därmed likställda har inte integritetshänsynen samma betydelse som vid

kreditupplysningar om privatpersoner. Här är det särskilt viktigt att kreditup-

plysningarna kan baseras på ett så fylligt underlag som möjligt. Även om det

självfallet måste eftersträvas att den information som lämnas om ett företag är

korrekt och rättvisande, får det inom företagssektorn accepteras att kreditupp-

lysningarna innehåller uppgifter som är behäftade med en viss osäkerhet.

 Med hänsyn till det anförda finns det inte, lika litet som vid kreditupp-

lysningslagens tillkomst, anledning att i lagen ställa upp några särskilda

begränsningar i kreditupplysningsföretagens möjligheter att använda sig av

uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk som juridiska personer

och näringsidkare har gjort sig skyldiga till. Exempelvis uppgifter om ansök-

ningar om betalningsföreläggande bör således liksom i dag kunna användas. Det

finns beträffande denna grupp inte heller anledning att kräva att ett

kreditmissbruk skall vara allvarligt för att information skall få lämnas om det.

8.2 Utlämnande för kreditupplysningsändamål av uppgifter för vilka

tystnadsplikt gäller

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I kreditupplysningslagen införs en bestäm- |

| melse om att regler om tystnadsplikt i bankers, |

| kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet inte |

| hindrar att uppgifter om kreditengagemang, |

| betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för |

| kreditupplysningsändamål inom en krets som i huvudsak utgörs av |

| dessa företag samt kreditupplysningsföretag. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med den

skillnaden att den krets inom vilken informationen får utväxlas enligt

utredningen bör vara något mer begränsad (se betänkandet s. 151 f.).

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser - däribland Bankföreningen

Finansbolagens Förening, Stadshypotek, Upplysningscentralen och Soliditet -

tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Andra remissinstanser anser

att förslaget borde ha varit mer långtgående. Sålunda menar bl.a.

Industriförbundet, Grossistförbundet och Företagarnas Riksorganisation att även

företagen inom handeln bör få tillgång till dessa uppgifter. Därvid framhålls

att ett system liknande det som finns i Tyskland - den s.k. Schufa-modellen -

bör kunna prövas. Även Konkurrensverket anser att en Schufa-modell bör

övervägas. Finansinspektionen, Fondhandlarföreningen och Försäkringsförbundet

menar att hypoteksinstituten, försäkringsbolagen och värdepappersbolagen bör

inkluderas i den krets inom vilken informationen får utväxlas.

Skälen för regeringens förslag:

Bakgrund

I kreditupplysningslagen finns inga bestämmelser som begränsar kredit-

upplysningsföretagens möjligheter att samla in och lämna ut uppgifter om

kreditengagemang. Uppgifter om vad den som söker en kredit tidigare har för

kreditengagemang kan i viss utsträckning hämtas ur allmänt tillgängliga källor.

Sålunda kan uppgifter om fastighetsinteckningar erhållas från inskrivnings-

myndigheterna och uppgifter om underskott i förvärvskälla från skattemyndig-

heterna. Uppgifter om juridiska personers kreditengagemang kan också erhållas

via företagens årsredovisningar.

 Uppgifter om krediter som har beviljats fysiska personer utan säkerhet i

fastighet eller motsvarande är emellertid inte allmänt tillgängliga. Det gäller

exempelvis information om banklån och kontokortskrediter. Som har nämnts i

avsnitt 8.1 har Datainspektionen med stöd av 7 § andra stycket gett

Upplysningscentralen och Soliditet tillstånd att föra register beträffande

kreditengagemang av detta slag.

 I realiteten har endast Upplysningscentralen kunnat upprätta ett kredit-

engagemangsregister. Detsamma gäller för övrigt beträffande register över

kreditmissbruk. Anledningen härtill är att bl.a. bankerna ansett sig förhindrade

att lämna ut uppgifter av detta slag till Soliditet av det skälet att den

tystnadsplikt som följer av kreditupplysningslagen, enligt deras mening, är

svagare än den tystnadsplikt som följer av bestämmelserna i bankrörelselagen,

den s.k. banksekretessen.

 I bestämmelsen om tystnadsplikt i 14 § kreditupplysningslagen stadgas att den

som är eller har varit verksam i kreditupplysningsverksamhet inte obehörigen får

röja vad han till följd därav fått veta om enskildas personliga förhållanden

eller om yrkes- eller affärshemligheter. Bankrörelselagens (1987:617)

bestämmelse om tystnadsplikt finns i lagens 1 kap. 10 §. I bestämmelsen sägs att

enskildas förhållande till banker inte får obehörigen röjas. På motsvarande sätt

anges i 1 kap. 5 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag att enskildas

förhållande till kreditmarknadsbolag inte får obehörigen röjas. I den tidigare

gällande lagen (1988:606) om finansbolag angavs att den som är eller har varit

verksam i ett finansbolag inte får obehörigen röja vad han därvid fått veta om

någon annans affärsförhållande eller personliga förhållande (26 §).

 Frågan om innebörden av den tystnadsplikt som gällde hos banker och

finansbolag jämförd med tystnadsplikten enligt kreditupplysningslagen blev

föremål för tämligen omfattande argumentation i ett mål i Marknadsdomstolen.

Näringsfrihetsombudsmannen (NO) väckte i mars 1992 talan mot affärsbankerna och

av dessa ägda finansbolag, sparbankerna samt Sveriges Föreningsbank. NO yrkade

att samtliga banker och bankägda finansbolag skulle åläggas vid vite att

tillhandahålla Soliditet uppgifter om beviljade krediter samt om missbruk av

checkräkningskrediter och personkonton på samma villkor som Upplysningscentralen

fick tillgång till dem. Bankerna bestred yrkandet. Huvudfrågan i målet var om

särbehandlingen av Upplysningscentralen i förhållande till Soliditet var befogad

med hänsyn till tystnadsplikten hos banker och finansbolag eller om det var

fråga om en otillåten konkurrensbegränsning.

 Enligt bankerna skilde sig tystnadsplikten enligt bankrörelselagen i två

avseenden från den tystnadsplikt som hade gällt om uppgifterna funnits hos

Soliditet. Det ena var att tystnadsplikten hos bankerna var absolut i den be-

märkelsen att den inte innefattade något skaderekvisit och det andra var att

ingen meddelarfrihet rådde för uppgifter som omfattades av denna tystnadsplikt.

Bankerna menade att båda dessa skillnader var motiverade av syftet med

tystnadsplikten enligt bankrörelselagen, nämligen att värna förtroendet för

bankerna. Detta medförde enligt deras uppfattning att den ifrågasatta

konkurrensbegränsningen var en sådan med avsikt förbunden del av särregleringen

som gjorde det försvarligt att inte lämna ut uppgifterna i fråga till Soliditet,

även om det skulle anses ha en konkurrensbegränsande effekt. Bankerna åberopade

också att deras kreditengagemangsregister samtidigt utgjorde kundregister och

att de hade ett legitimt intresse av att sådana företagshemligheter inte röjdes.

 Marknadsdomstolen fann att bankernas vägran att lämna ut uppgifter till

Soliditet utgjorde en konkurrensbegränsning i den då gällande konkurrenslagens

mening och en diskriminering av Soliditet. Domstolen ansåg att Soliditets

näringsutövning försvårades av diskrimineringen samt att bankernas förfarande

påverkade prisbildningen och hämmade effektiviteten på kreditupplysnings-

marknaden. Med hänvisning till Kreditupplysningsutredningens pågående arbete

bedömde domstolen emellertid att ett åläggande för bankerna att lämna ut de

begärda uppgifterna skulle komma att föregripa statsmakternas ställningstagande

i lagstiftningsärendet. I den situationen ansågs bankernas vägran att lämna upp-

gifterna inte vara otillbörlig från allmän synpunkt på det sätt som krävdes för

ingripande enligt den tidigare konkurrenslagen. NO:s talan lämnades därför utan

bifall. En utförlig redogörelse för målet återfinns i avsnitt 10 i betänkandet,

s. 93 f.

 Sammanfattningsvis kan det sägas att uppgifter om kreditengagemang,

betalningsförsummelser och kreditmissbruk är av stor betydelse i kredit-

upplysningssammanhang, att endast Upplysningscentralen av landets kre-

ditupplysningsföretag har tillgång till uppgifterna, att detta har stor bety-

delse från konkurrenssynpunkt samt att den centrala lagstiftningsfrågan i

sammanhanget är om en effektiv konkurrens i nu angivet avseende kan uppnås utan

oacceptabla ingrepp i personlig integritet och tystnadsplikt.

En ökad tillgång till uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och

kreditmissbruk

När en kreditgivare står inför att pröva om en sökt kredit skall beviljas är det

betydelsefullt för kreditgivaren att ha kännedom om vilka kreditengagemang som

den kreditsökande har tidigare. Flera remissinstanser har också framhållit att

uppgifter om kreditengagemang utgör en viktig del av underlaget för

kreditbedömningar. Även uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk

anses vara av stor betydelse i kreditupplysningssammanhang.

 Med tanke på den vikt som sålunda tillmäts denna information är en ordning där

endast ett av företagen på kreditupplysningsmarknaden - Upplysningscentralen -

har möjlighet att förmedla information om bl.a. kreditengagemang hämmande för

konkurrensen. Vidare motverkas etablerandet av en effektiv

kreditupplysningsmarknad.

 Enligt utredningen talar skäl för att ett förfarande som innebär att Upp-

lysningscentralen men inte andra kreditupplysningsföretag får information från

banker och kreditmarknadsbolag om kreditengagemang strider mot 6 §

konkurrenslagen (1993:20). Det saknas anledning för regeringen att ta ställning

till denna fråga. Däremot måste det för framtiden övervägas om det finns

förutsättningar att sprida tillgången till uppgifter om kreditengagemang,

betalningsförsummelser och kreditmissbruk. Inledningsvis begränsas övervägandena

till uppgifter om kreditengagemang.

 När denna fråga prövas måste beaktas inte bara integritetshänsyn och

önskemålet om en effektiv kreditupplysningsmarknad. Av betydelse är också att de

uppgifter som det är fråga om kan vara känsliga uppgifter för banker och andra

kreditinstitut genom att de kan avslöja företagens kundregister och därmed ha

karaktären av företagshemligheter.

 I 14 § kreditupplysningslagen anges att den som är eller varit verksam i

kreditupplysningsverksamhet inte obehörigen får röja vad han till följd därav

fått veta om enskildas personliga förhållanden eller om yrkes- eller

affärshemligheter. Även om den tystnadsplikt som följer av denna bestämmelse i

något avseende kan anses mindre sträng än den tystnadsplikt som gäller för

banker och kreditmarknadsbolag, ger den enligt regeringens mening ett

tillräckligt gott skydd för såväl kreditinstituten som för deras kunder. Som

utredningen funnit bör därför alla kreditupplysningsföretag kunna ges tillgång

till uppgifter om kreditengagemang. En annan fråga är hur uppgifterna skall få

lämnas ut i kreditupplysningsverksamheten. Härmed sammanhänger frågan om vilka

företag som i övrigt skall kunna få ta del av uppgifterna utan hinder av regler-

na om tystnadsplikt. Som redovisats i avsnitt 8.1 får informationen i dag,

enligt det tillstånd som Datainspektionen lämnat, spridas endast inom en sluten

användargrupp. Utredningen har föreslagit att en motsvarande reglering införs i

lagen. Förslaget har fått ett i allt väsentligt positivt remissbemötande. Även

regeringen anser att detta är den lämpligaste lösningen.

 Frågan är då hur den slutna användargruppen närmare bör avgränsas. Ett nära

till hands liggande kriterium för en sådan avgränsning är att utgå från företag

som står under myndighetstillsyn. Denna tillsyn får anses ge en viss garanti för

att uppgifterna hanteras enligt gällande föreskrifter.

 Det bör vidare enligt regeringens mening inte finnas något hinder mot att

lämna ut uppgifterna om det råder en tillfredsställande tystnadsplikt för de

företag som tar emot uppgifterna. Om man begränsar kretsen av mottagare till

kreditgivare i vars verksamhet det råder en författningsreglerad tystnadsplikt

som ger ett tillräckligt gott skydd mot fortsatt spridning, bör en

tillfredsställande ordning kunna uppnås.

 Såväl banker som kreditmarknadsbolag står, som nämnts, under Finansinspek-

tionens tillsyn. Som framgått omfattas också deras verksamhet av

författningsreglerad tystnadsplikt. Banker och kreditmarknadsbolag bör således -

i likhet med vad som är fallet enligt de nu meddelade tillstånden - kunna ges

tillgång till uppgifter om kreditengagemang.

 Svenska Fondhandlarföreningen har framhållit att värdepappersbolag som fått

tillstånd att lämna kredit ingår i kretsen av professionella kreditgivare och

därför har samma skäl som bl.a. bankerna att ha tillgång till denna information.

Detta gäller enligt föreningen oavsett att värdepappersbolagens krediter i

normalfallet lämnas mot standardiserade former av säkerheter i finansiella

instrument. Även Sveriges Försäkringsförbund har pekat på att försäkringsbolagen

i viss utsträckning bedriver kreditgivning till såväl privatpersoner som

företag. Såsom nämnts anser också Finansinspektionen att det bör övervägas om

inte kretsen kan utvidgas med hypoteksinstitut och sådana försäkringsföretag och

värdepappersbolag som har rätt att lämna kredit. Den verksamhet som bedrivs av

denna grupp av företag står i likhet med bankers och kreditmarknadsbolags

verksamhet under Finansinspektionens tillsyn.

 När det gäller värdepappersbolagen finns en bestämmelse om tystnadsplikt i

1 kap. 8 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. I bestämmelsen sägs att en

styrelseledamot eller befattningshavare hos ett värdepappersbolag eller ett

utländskt värdepappersföretag, vilken i den egenskapen får kunskap om en

uppdragsgivares affärsförhållanden eller personliga förhållanden, inte

obehörigen får röja vad han har fått veta och inte heller utnyttja kunskapen i

strid med uppdragsgivarens intressen. Den tystnadsplikt som följer av denna

bestämmelse ger ett tillräckligt skydd mot oönskad spridning av uppgifterna (jfr

prop. 1978/79:9 s. 191 och 1990/91:142 s. 156 f.).

 Med hänsyn till det anförda finns det enligt regeringens mening förut-

sättningar för att låta värdepappersbolagen ingå i den slutna användargruppen.

 När det gäller försäkringsbolagen finns i försäkringsrörelselagen (1982:713)

endast en bestämmelse som tar sikte på frågor om tystnadsplikt. Den återfinns i

7 kap. 20 § och innebär ett förbud mot utlämnande av uppgifter ur personregister

till den som enligt försäkringstagarens dispositioner är förmånstagare. I övrigt

saknas författningsreglerad tystnadsplikt.

 Frågan om införande av en allmän bestämmelse om tystnadsplikt i försäkrings-

rörelselagen har varit föremål för diskussion vid flera tillfällen, se bl.a.

Försäkringsverksamhetskommitténs genomgång och förslag i betänkandet

Försäkringsväsendet i framtiden (SOU 1987:58) s. 363 f. Kommittén anförde bl.a.

att det beträffande behovet av en lagfäst allmän sekretess på försäkringsområdet

kunde konstateras att det redan i dag, förutom i viss mindre utsträckning

förekommande reglerad försäkringssekretess, också finns en s.k. oreglerad

försäkringssekretess. Försäkringsbolagen iakttar nämligen utan direkt stöd av

lag en tystnadsplikt gentemot sina kunder. Utan att ha gjort några särskilda

undersökningar kunde kommittén konstatera att det i mycket liten utsträckning

torde förekomma att uppgifter som lämnats till försäkringsbolag yppas till

obehöriga. Allmänna missförhållanden beträffande sekretessen kunde således,

enligt kommittén, inte åberopas som skäl för att föreslå en lagfäst försäkrings-

sekretess (s. 380 f. i kommitténs betänkande). Efter att ytterligare ha

redovisat sina överväganden fann kommittén att det ändå fanns skäl att föreslå

en allmän sekretessbestämmelse. Någon sådan bestämmelse har emellertid inte

införts i lagen.

 I likhet med bankerna, kreditmarknadsbolagen och värdepappersbolagen står

försäkringsbolagen under tillsyn av Finansinspektionen. Detta förhållande utgör,

som tidigare anförts, en viss garanti för en korrekt informationsbehandling. Som

framgått saknas emellertid författningsreglerad tystnadsplikt jämförbar med den

som gäller för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Det saknas

därmed ett författningsskydd mot fortsatt spridning av informationen. Med hänsyn

till den vikt som enligt vad som tidigare framhållits bör fästas vid förekomsten

av en tystnadsplikt när det gäller att bestämma hur den slutna användargruppen

närmare bör avgränsas, finner regeringen att det inte finns förutsättningar att

låta försäkringsbolagen ingå i denna grupp.

 Regeringen kommer i annat sammanhang att överväga om en lagfäst tystnadsplikt

på försäkringsområdet bör införas. Om en sådan bestämmelse införs, finns det

inte något hinder mot att försäkringsbolagen får ingå i den slutna

användargruppen.

 När det gäller hypoteksinstituten förhåller det sig så att såväl stads- som

landshypoteksinstitutionerna ombildats och numera utgör kreditmarknadsbolag. De

ingår därmed i den föreslagna slutna användargruppen.

 Frågan om en ombildning har varit föremål för diskussion även för Svenska

skeppshypotekskassans del. Någon ombildning har dock ännu ej skett. Frågan är då

om skeppshypotekskassan ändå bör ingå i den krets inom vilken uppgifter om

kreditengagemang kan utväxlas.

 Skeppshypotekskassan står under Finansinspektionens tillsyn men saknar för sin

verksamhet författningsreglerad tystnadsplikt. Med hänsyn härtill bör

skeppshypotekskassan - av samma skäl som försäkringsbolagen - inte ingå i den

slutna användargruppen.

 En särskild fråga är om även utländska banker samt motsvarigheterna till

kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag bör ha tillgång till uppgifter om

kreditengagemang. När det gäller sådana företag som har svenskt tillstånd att

driva verksamhet av aktuellt slag här i landet skall frågan självfallet besvaras

jakande.

 När det gäller utländska företag som inte har sådant tillstånd, bör man göra

skillnad mellan företag inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

som bedriver verksamhet här i landet med stöd av sin hemlandsauktorisation och

andra utländska företag av detta slag.

 Det skulle strida mot förbudet mot diskriminering på nationell grund (artikel

6 första stycket Romfördraget) att utesluta banker och andra företag med hemvist

inom EES från möjligheten att ta del av information av detta slag. Företag från

EES-området bör alltså ha samma rätt som motsvarande svenska företag att få del

av uppgifter om kreditengagemang. Det finns också beträffande dessa företag

anledning att utgå från att deras verksamhet omfattas av en tystnadsplikt

liknande den som gäller för motsvarande svenska företag. Annorlunda förhåller

det sig beträffande banker och andra företag från länder utanför EES, som inte

har svenskt tillstånd att driva verksamhet här i landet. Dessa bör inte få del

av den aktuella informationen på samma sätt som motsvarande inhemska företag.

 Lagrådet har i sitt yttrande utgått från att avsikten varit att Sveriges

riksbank - som i dag ingår i frikretsen - skall ingå i den slutna

användargruppen.

 Sveriges riksbank har inte haft något att erinra mot utredningens förslag om

en sluten användargrupp inom vilken bl.a. uppgifter om kreditengagemang kan

utväxlas. Och enligt utredningens förslag ingick, som framgått, Riksbanken inte

i användargruppen. Riksbankens inställning får ses mot bakgrund av att dess

uppgifter - som Riksbanken framhållit i sitt remissvar - genom lagen (1988:1385)

om Sveriges riksbank renodlats till centralbanksuppgifter som inte innefattar

någon lånerörelse i vilken kreditupplysningsförmedling ingår.

 Med hänsyn till den renodlade funktion som Riksbanken sålunda har i dag finns

det enligt regeringens mening inte skäl att låta Riksbanken ingå i den slutna

användargruppen.

 Flera remissinstanser med anknytning till företagen inom handeln framhåller

att även denna kategori av företag, av vilka många sysslar med försäljning på

kredit, har ett stort behov av att i samband med kreditgivning och andra

ekonomiska riskbedömningar få tillgång till uppgifter om bl.a. kreditengagemang.

 Företagen inom handeln omfattas inte av någon författningsreglerad

tystnadsplikt. De står inte heller under tillsyn. Det finns mot denna bakgrund

inte förutsättningar att i kreditupplysningslagen föreskriva att företag utanför

den ovan beskrivna användargruppen skall kunna ges tillgång till information med

det känsliga innehåll som det här är fråga om.

 Flera remissinstanser har i anslutning till önskemålet om att även företagen

inom handeln skall få tillgång till uppgifter om bl.a. kreditengagemang

framhållit att ett system byggt på den tyska s.k. Schufa-modellen bör övervägas.

 I Tyskland tillämpas ett system med slutna användarkretsar inom vilka

information sprids. I en sådan krets ingår banker och liknande kreditinstitut

men även andra företag kan bli medlemmar. En förutsättning är dock att företaget

sysslar med mer långsiktig kreditgivning. Den som ansöker om kredit hos

exempelvis en bank får underteckna en klausul ( Schufa-klausul ) som innebär att

han eller hon förklarar sig införstådd med att uppgifter om bl.a.

kreditengagemang sprids i enlighet med Schufas regler. Ett liknande system

förekommer i England.

 Ett system av beskrivet slag grundas på att den som söker kredit medger att

information sprids inom användarkretsen enligt vissa överenskomna bestämmelser.

Ett sådant system utgör i betydande grad en privaträttslig lösning som inte

självklart bör regleras i författning. Härtill kommer - såsom närmare angetts i

avsnitt 3 - att det pågående arbetet i Datalagskommittén med att överväga hur

EG:s dataskyddsdirektiv bör införlivas med svensk rätt innebär att frågor med

koppling till direktivet i huvudsak bör hållas utanför detta lagstiftningsärende

(jfr dock avsnitt 7). Därvid är särskilt att beakta att bl.a frågan om samtycke

generellt skall krävas för databehandling av uppgifter om fysiska personer

behandlas i direktivet.

 Det finns med hänsyn till det anförda inte skäl att nu överväga en ordning

liknande Schufa-systemet. Det kan dock finnas anledning att återkomma till

frågan, exempelvis i samband med en utvärdering av de nu föreslagna

lagändringarna.

 Sammanfattningvis bör alltså tystnadsplikt inte hindra att uppgifter om

kreditengagemang utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en sluten

användargrupp. Gruppen bör bestå av banker, kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag samt kreditupplysningsföretag. Även vissa utländska företag

bör få tillgång till informationen.

 De skäl som i det föregående anförts till stöd för ökad tillgång till upp-

gifter om kreditengagemang gör sig också gällande i fråga om uppgifter om

betalningsförsummelser och kreditmissbruk. Även sådan information bör därför få

spridas inom den slutna användargruppen utan hinder av eventuell tystnadsplikt.

 En bestämmelse i kreditupplysningslagen med detta innehåll medför inte i och

för sig att bankerna, kreditmarknadsbolagen och värdepappersbolagen blir

skyldiga att lämna ut informationen, endast att de inte på grund av

tystnadsplikt är förhindrade att göra det.

 Grossistförbundet och Företagarnas Riksorganisation har ställt sig tveksamma

till om den förordade lösningen är tillräcklig för att förmå bl.a. bankerna att

lämna ut uppgifter av ifrågavarande slag även till andra

kreditupplysningsföretag än Upplysningscentralen.

 Bankföreningen och Finansbolagens Förening har i sina remissvar inte haft

något att erinra mot utredningens förslag i denna del. Det finns därför

anledning att utgå från att bl.a. bankerna, efter det att frågan om

tystnadsplikt fått sin lösning, kommer att på lika villkor lämna ut information

av aktuellt slag till samtliga kreditupplysningsföretag.

 Om något kreditinstitut trots allt skulle välja att lämna ut information om

exempelvis kreditengagemang endast till ett eller ett par kreditupplysnings-

företag, bör förfarandet kunna prövas enligt konkurrenslagen.

 Med hänsyn till det anförda anser regeringen att det saknas skäl att i lagen

föreskriva en skyldighet att lämna ut informationen.

 Även om information i enlighet med vad som nu har förordats bör kunna lämnas

ut inom en vidare krets än som är fallet i dag, kan det diskuteras hur

detaljerat detta uppgiftslämnande behöver och bör vara. Bl.a. intresset av att

så långt som möjligt skydda kreditinstitutens företagshemligheter talar mot att

ingående information om varje särskild kredit lämnas ut. Det bör i allmänhet

vara tillräckligt att information lämnas om en persons samlade kreditengagemang,

eventuellt uppdelade på olika huvudtyper av krediter, t.ex. banklån och

kontokortskrediter. Det saknas anledning för regeringen att närmare gå in på hur

sådana sammanställningar skall kunna åstadkommas.

 Den föreslagna lösningen innebär att den tystnadsplikt som gäller enligt

bankrörelselagen, lagen om kreditmarknadsbolag och lagen om värdepappersrörelse

inte hindrar att uppgifter i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål.

En erinran om det bör tas in i bestämmelserna om tystnadsplikt i de aktuella

lagarna.

9 Skyldigheten att lämna en kreditupplysningskopia

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Alla fysiska personer - även näringsidkare |

| och därmed jämställda personer - skall ha rätt att i en kreditupp-|

| lysningskopia inte bara få besked om vilka faktiska uppgifter |

| som lämnats om dem utan också om vilka omdömen och råd som har |

| lämnats och om vem som har begärt kreditupplysningen (beställar-|

| uppgift). När det gäller juridiska personer införs däremot inte nå-|

| gon rätt till vare sig en kreditupplysningskopia eller en |

| beställaruppgift. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 191 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser - däribland Datainspektionen och

Företagarnas Riksorganisation - tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

erinran, medan några - däribland Soliditet och Upplysningscentralen - avstyrker

förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: När en kreditupplysning om en privatperson

lämnas ut skall, enligt 11 § kreditupplysningslagen, den som avses med

upplysningen samtidigt och kostnadsfritt tillställas ett skriftligt meddelande

om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom

(kreditupplysningskopia). Den omfrågade skall också underrättas om vem som har

begärt upplysningen (beställaruppgift). Denna information anges regelmässigt på

kreditupplysningskopian.

 En person som är näringsidkare har en motsvarande rätt att kostnadsfritt

erhålla ett meddelande om vilka faktiska uppgifter som lämnas om honom eller

henne. En näringsidkare har däremot inte rätt att få veta vilka omdömen och råd

som lämnas eller vem som har begärt upplysningen. Detsamma gäller för en person

som, utan att vara näringsidkare, har ett så väsentligt inflytande i någon viss

näringsverksamhet att en uppgift om personens egna förhållanden behövs för att

belysa verksamhetens ekonomiska ställning.

 En juridisk person har inte någon laglig rätt att få vare sig en kreditupplys-

ningskopia eller en beställaruppgift när en kreditupplysning om den juridiska

personen lämnas.

 Under senare år har det väckts ett flertal riksdagsmotioner med krav på att

kreditupplysningslagen skall ändras så att fler får rätt till beställaruppgift.

Motionerna har i första hand tagit sikte på sådana fysiska personer som är

näringsidkare eller knutna till en näringsverksamhet. Vid behandlingen av

motionerna har näringsutskottet framhållit att det gäller å ena sidan att skydda

enskilda personers integritet mot otillbörligt intrång, å andra sidan att värna

om möjligheterna till en effektiv kreditupplysningsverksamhet som kan förebygga

missriktad kreditgivning och andra icke önskvärda dispositioner. Motionerna har

avslagits med motiveringen att den gällande ordningen representerar en rimlig

avvägning mellan dessa två intressen. Därvid har framhållits att in-

tegritetsskyddet, i enlighet med grundtankarna bakom kreditupplysningslagen, i

första hand har ansetts gälla för de personer som är föremål för

kreditupplysning. Men det kan också, har det påpekats, betraktas som en form av

integritetsskydd att upplysningar om en näringsidkares vederhäftighet i

ekonomiskt hänseende kan inhämtas utan att beställaren behöver röja sig för den

han begär upplysning om (se bl.a. bet. 1991/92:NU9).

 När frågan senast behandlades i riksdagen ansåg emellertid näringsutskottet,

mot bakgrund bl.a. av att det hade gått nära fem år sedan frågan senast remiss-

behandlades, att det borde uppdras åt Kreditupplysningsutredningen att ta upp

frågan om näringsidkares rätt till beställaruppgift till prövning. Ytterligare

en anledning till en förnyad prövning ansågs vara att det ekonomiska läget hade

medfört att näringsidkare numera oftare blev föremål för kreditupplysningar (se

bet. 1992/93:NU22). Riksdagen ställde sig bakom betänkandet (rskr. 1992/93:213).

 Fysiska personer som är näringsidkare eller på annat sätt knutna till

näringsverksamhet har, som nämnts, rätt till en kreditupplysningskopia som ger

besked om vilken faktisk information som har lämnats ut om dem. De får däremot

inte veta vilka råd och omdömen som har lämnats eller vem som har beställt upp-

gifterna.

 Ett av de oftast framförda argumenten för att införa en rätt till

beställaruppgift är att det för den omfrågade personen är förknippat med obehag

att inte veta vem som har beställt en kreditupplysning och därmed fått tillgång

till integritetskänsliga uppgifter om honom eller henne. Det har därvid särskilt

uttryckts en oro för att uppgifterna i kreditupplysningen kan komma att användas

till annat än bedömning av vederhäftigheten i ekonomiskt hänseende (jfr 2 §),

t.ex. för att tillfredsställa beställarens nyfikenhet eller för brottsliga

syften. Det obehag och den oro som många näringsidkare sålunda sagt sig känna

utgör med hänsyn till den känsliga information som det är fråga om ett intrång i

deras personliga integritet.

 Som Upplysningscentralen påpekar uppställer kreditupplysningslagen inte något

krav på att legitima skäl skall föreligga vid beställning av kreditupplysningar

om näringsidkare. Sålunda gäller bestämmelsen i 9 § endast för

kreditupplysningar avseende fysiska personer som inte är näringsidkare eller

näringsanknutna. Sådana kreditupplysningar får inte lämnas ut om det finns

anledning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den

som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kreditavtal eller någon annan

liknande anledning har behov av upplysningen.

 Härmed är dock inte sagt att det är önskvärt att kreditupplysningar om

näringsidkare begärs av vilket skäl som helst. Av definitionen av kredit-

upplysning i 2 § framgår att med kreditupplysning avses uppgifter m.m. som

lämnas till ledning för bedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet

i övrigt i ekonomiskt hänseende. Möjligheten att med stöd av

kreditupplysningslagen få upplysningar om andra personer är följaktligen inte

tänkt att stå till buds för andra syften än för att göra ekonomiska bedömningar

av den omfrågade. En rätt för näringsidkare att få en beställaruppgift kan

motverka att kreditupplysningar begärs av ren nyfikenhet eller av något annat

skäl som inte har med en ekonomisk bedömning av den omfrågade att göra.

 En rätt till beställaruppgift har också den fördelen att näringsidkaren får

möjlighet att rätta felaktiga eller missvisande uppgifter direkt hos

beställaren. Upplysningscentralen och Soliditet framhåller i det sammanhanget

att 12 § kreditupplysningslagen redan i dag föreskriver en skyldighet för

kreditupplysningsföretagen att utreda påståenden om felaktiga eller missvisande

uppgifter. Enligt regeringens mening förtar dock inte den utredningsskyldighet

som föreskrivs i 12 § den fördel som ligger i att en näringsidkare som får en

beställaruppgift snabbt och enkelt kan ta kontakt direkt med beställaren av en

kreditupplysning och rätta till felaktiga eller missvisande uppgifter. En

kreditupplysning kan också, utan att direkt vara oriktig eller missvisande, ge

en ofullständig bild av näringsidkarens ekonomiska situation.Om näringsidkaren

vet vem beställaren är kan han direkt till denne lämna uppgifter som komplette-

rar underlaget för bedömningen. Denna möjlighet kan vara av stor betydelse inte

minst för småföretagare.

 Till stöd för den nuvarande ordningen har särskilt framförts att en rätt för

näringsidkare att få en beställaruppgift kan verka återhållande på benägenheten

att begära kreditupplysningar. Det kan vara känsligt, har det sagts, för en

näringsidkare att kontrollera ett existerande kundförhållande på grund av att

han befarar att kunden kan ha svårt att klara av sina åtaganden. Det kan också

vara känsligt att begära en kreditupplysning om en företagare med avsikt att

undersöka om det i framtiden kan vara av intresse att göra affärer med

företaget. Detta gäller inte minst när det är fråga om att undersöka förut-

sättningarna för att förvärva den omfrågades företag.

 Upplysningscentralen och Soliditet framhåller i anslutning härtill att ett

krav på beställaruppgifter till näringsidkare motverkar en effektivisering av

kreditupplysningsverksamheten. De pekar därvid på risken för att en sådan

ordning leder till en ovillighet att lämna kredit och till sämre kreditvillkor.

 Bland vissa företagare betraktas det redan i dag som en naturlig åtgärd att

undersöka en motparts - eller en tilltänkt motparts - ekonomiska situation. Det

finns enligt regeringens mening anledning att sträva efter att detta synsätt

slår igenom på bredare front. De farhågor som uttryckts om att den föreslagna

ordningen kan få en återhållande verkan på benägenheten att begära

kreditupplysningar utgör mot denna bakgrund inte något avgörande skäl mot att

rätten till beställaruppgift utvidgas till att avse även näringsidkare.

 I vissa sammanhang, som i fråga om det ovan angivna exemplet där en

kreditupplysning begärs som en förberedelse till ett beslut att förvärva den

omfrågades företag, kan den presumtive förvärvaren dock ha goda skäl för att

inte vilja avslöja sin identitet. I ett sådant fall kan en ordning med

beställaruppgift därför ha en återhållande effekt på benägenheten att begära

kreditupplysningar. Betydelsen härav bör dock inte överdrivas eftersom den

viktigaste informationen inför ett företagsförvärv många gånger finns

tillgänglig på annat sätt, exempelvis genom offentliga bokslutshandlingar.

 Upplysningscentralen har som ytterligare ett argument mot att beställaruppgift

lämnas i näringsidkarsammanhang anfört att en sådan ordning skulle komma att

leda till att kreditgivare i större omfattning än hittills kommer att utnyttja

kronofogdemyndigheternas register eftersom kreditgivarnas identitet då inte

behöver avslöjas.

 Att kreditgivare i stället för att begära kreditupplysningar väljer att in-

hämta uppgifter från offentligt tillgängliga källor är ett naturligt inslag i

ett samhälle med utbredd offentlighet i fråga om uppgifter hos myndigheter. Vad

Upplysningscentralen anfört om att fler kreditgivare kan komma att vända sig

till kronofogdemyndigheterna utgör därför inget tungt vägande skäl mot ett krav

på beställaruppgift även beträffande näringsidkare.

 Finansbolagens Förening, Inkassoföreningen, Upplysningscentralen och Soliditet

hävdar också att ett krav på beställaruppgift även till näringsidkare skulle

vara unikt för Europa. Skyldigheten av avslöja sin identitet skulle, menar de,

kunna få negativa konsekvenser för svenska företag i den internationella

handeln.

 Det helt övervägande antalet företag som driver handel internationellt torde

vara juridiska personer. Så länge en kreditupplysning avser enbart den juridiska

personen innebär inte det föreslagna kravet på beställaruppgift någon

förändring. Betydelsen av att ett sådant krav införs torde därför under alla

förhållande vara begränsad i fråga om svenska företags möjligheter att hävda sig

i den internationella handeln. Härtill kommer att det i vissa andra länder,

t.ex. i Finland och Norge, är möjligt även för näringsidkare att få uppgifter om

vem som har begärt en kreditupplysning om dem. Det föreslagna systemet skulle i

så måtto inte bli unikt för Sverige.

 De invändningar som har anförts mot en ordning med beställaruppgift

beträffande alla fysiska personer kan inte frånkännas betydelse. Regeringen

anser dock att skälen för en sådan ordning är så starka att en rätt till

beställaruppgift nu bör införas för alla fysiska personer. Särskilt bety-

delsefull är därvid den omständigheten att den nuvarande ordningen uppenbarligen

vållar betydande obehag och irritation och av många uppfattas som ett obehörigt

intrång i den personliga integriteten. En större öppenhet med avseende på

kreditupplysningar avseende fysiska personer måste ses som en allmänt önskvärd

utveckling. Även näringsidkare och näringsanknutna personer bör sålunda ha rätt

till beställaruppgift i samband med att de får ett meddelande enligt 11 §

(kreditupplysningskopia).

 De skäl som anförts till stöd för ett krav på beställaruppgift gör sig i viss

mån gällande även i fråga om rätten till besked om vilka råd och omdömen som

lämnats. Särskilt integritetsaspekten är viktig men även den omständigheten att

en person får anses ha ett berättigat intresse att få veta vilka omdömen och råd

som lämnas om honom i kommersiella sammanhang.

 Kreditupplysningsföretagen bör i kreditupplysningar inte lämna andra råd och

omdömen än sådana som de kan stå för inför såväl beställaren av upplysningen som

den omfrågade. De farhågor som några av remissinstanserna - däribland

Upplysningscentralen och Soliditet - framfört om att kreditupplysningsföretagen

skulle tvingas bli försiktigare i sina råd och omdömen avseende näringsidkare om

dessa fick rätt till besked om de råd och omdömen som lämnats utgör mot den

bakgrunden inte något vägande skäl mot den föreslagna lösningen. Detsamma gäller

vad dessa remissinstanser anfört om att det uppkommer en risk för diskussioner

mellan kreditupplysningsföretagen och de omfrågade personerna om lämnade råd och

omdömen.

 I likhet med andra fysiska personer bör därför även näringsidkare och

näringsanknutna personer få reda på inte bara vilka faktiska uppgifter som har

lämnats om dem utan också vilka omdömen och råd som kreditupplysningen har

innehållit.

 Även juridiska personer kan ha ett intresse av att få veta vilka uppgifter som

har lämnats om dem och vem som har beställt upplysningen. Det kan bl.a. vara av

vikt för juridiska personer lika väl som för enskilda näringsidkare att snabbt

kunna rätta felaktiga eller missvisande uppgifter direkt hos beställaren.

 När det gäller juridiska personer finns emellertid inte något behov att med

hänsyn till integritetsskyddsintressen låta den omfrågade få besked om att en

kreditupplysning lämnats och om innehållet i denna. Inte heller har det i

diskussionerna rörande dessa frågor höjts några röster för att en sådan rätt för

juridiska personer skulle införas. Av betydelse är vidare att

ett utökat uppgiftslämnande i fråga om juridiska personer skulle medföra

kraftigt ökade kostnader för kreditupplysningsföretagen och därmed för

kreditupplysningsverksamheten som sådan, eftersom juridiska personer för

närvarande inte har rätt att få vare sig kreditupplysningskopior eller beställa-

ruppgifter.

 Med hänsyn till det anförda anser regeringen i likhet med utredningen att de

juridiska personerna även i fortsättningen bör stå utanför bestämmelserna i 11 §

kreditupplysningslagen. Någon laglig rätt för dem till kreditupplysningskopior

eller beställaruppgifter bör alltså inte införas.

10 Ikraftträdande m.m.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997. De föreskrifter som

Datainspektionen har meddelat med stöd av de äldre bestämmelserna bör gälla även

fortsättningsvis.

 I 3 § fjärde stycket föreslås en bestämmelse som innebär att kreditinstitut

som enligt 3 § andra stycket 1, 2, 4, eller 5 har rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd skall

anmäla till Datainspektionen om de avser att bedriva kreditupplys-

ningsverksamhet. Anmälningen skall göras två månader i förväg.

 Vissa av instituten ingår för närvarande i frikretsen och omfattas därmed inte

av lagen. Ett sådant institut kan således i dag driva kreditupp-

lysningsverksamhet inom frikretsen utan tillstånd. Om institutet avser att

fortsätta med verksamheten efter det att de nya bestämmelserna har trätt i

kraft, kommer lagens regler att gälla. Verksamheten kommer därmed att stå under

tillsyn av Datainspektionen. För att ge inspektionen möjlighet att meddela de

villkor som behövs för verksamheten och i övrigt utöva sin tillsyn bör de

ifrågavarande instituten åläggas att inom två månader från det att de föreslagna

ändringarna träder i kraft anmäla till Datainspektionen att institutet avser att

fortsätta med sin verksamhet. En övergångsbestämmelse med detta innehåll bör

införas.

 Vidare behövs en övergångsbestämmelse som anknyter till en ändring i 6 §. I

uppräkningen i 6 § andra stycket första meningen anges för närvarande uppgifter

om åtgärder enligt lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt

utvecklingsstörda. Denna lag har upphävts och ersatts först av lagen (1985:568)

om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. och därefter av lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Sistnämnda lag bör

ersätta lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda i

uppräkningen i 6 § andra stycket. I övergångsbestämmelserna bör anges att

bestämmelsen i 6 § andra stycket första meningen även gäller i fråga om en

uppgift om att någon har varit föremål för en åtgärd enligt lagen (1967:940)

angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller lagen (1985:568) om

särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

11 Kostnadsmässiga konsekvenser

Förslaget om att frikretsen skall avskaffas medför att kreditupplysningslagens

regler blir tillämpliga även när banker och vissa andra kreditinstitut bedriver

kreditupplysningsverksamhet. Genom att de aktuella instituten föreslås kunna

bedriva kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd

medför avskaffandet av frikretsen dock inte någon ökad tillståndsprövning för

Datainspektionen. Inte heller bör omfattningen av Finansinspektionens

tillståndsprövning avseende kreditinstituten nämnvärt påverkas av förslaget.

 Datainspektionens tillsyn kommer som en konsekvens av frikretsens avskaffande

att avse även de nyss berörda kreditinstituten. Den kreditupplysningsverksamhet

som bedrivs av kreditinstituten i egen regi får emellertid antas vara av

begränsad omfattning även i framtiden. Ökningen av Datainspektionens

arbetsbelastning bör med hänsyn härtill bli endast marginell. Till detta skall

läggas att det också föreslås att Datainspektionen skall ha rätt att ta ut

avgifter för tillsynen.

 Förslaget om ökade möjligheter att utväxla information om betalnings-

försummelser, kreditengagemang och kreditmissbruk innebär att dessa frågor får

sin reglering direkt i lagen. Någon särskild dispensprövning av Datainspektionen

behövs därmed inte längre. Det bör i någon mån förenkla inspektionens arbete.

 Ett annat förslag som här också bör beröras är att inte bara privatpersoner

utan också personer som är näringsidkare eller på annat sätt anknutna till

näringsverksamhet skall få rätt till s.k. beställaruppgifter. Med hänsyn till

att beställaruppgifter - på samma sätt som när det är fråga om privatpersoner -

kan lämnas på de kreditupplysningskopior som redan med dagens system skickas ut,

blir kreditupplysningsföretagens ökade kostnader för beställaruppgifter

begränsade.

 Genom att kreditupplysningslagen blir tillämplig även på Upplysningscentralens

bankinterna verksamhet kommer den i lagen föreskrivna skyldigheten att lämna

kreditupplysningskopior och beställaruppgifter att åvila Upplysningscentralen

även i fråga om denna del av verksamheten. Enligt Datainspektionens föreskrifter

åligger det emellertid Upplysningscentralen att redan i dag iaktta en sådan

ordning. Någon kostnadsökning bör därför inte uppkomma.

 Sammanfattningsvis finns det anledning att utgå från att förslagen inte kommer

att leda till någon kostnadsökning för Datainspektionens eller

Finansinspektionens del och att de därmed ryms inom befintliga ramar. Vidare

blir de ökade kostnader för företagen som förslaget om beställaruppgift kan leda

till begränsade.

12 Författningskommentar

12.1 Förslaget till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

1 § Denna lag gäller kreditupplysningsverksamhet som innebär att någon, utom i

enstaka fall, lämnar kreditupplysningar mot ersättning eller som ett led i

näringsverksamhet. Lagen gäller också annan kreditupplysningsverksamhet, om den

är av större omfattning.

 Lagen gäller inte när en myndighet lämnar ut uppgifter med stöd av lag,

förordning eller ett särskilt beslut av regeringen eller en myndighet som

regeringen har bestämt.

 Lagen gäller inte heller för förmedling av kreditupplysningar mellan företag

inom samma koncern, utom när upplysningen lämnas av ett företag som har

tillstånd av Datainspektionen enligt 3 § första stycket.

Första stycket lämnats oförändrat. Det innehåller bestämmelser om kre-

ditupplysningslagens tillämpningsområde (se prop. 1973:155 s. 136 f. och

1980/81:10).

 I andra stycket anges att lagen inte gäller för myndigheters uppgifts-

utlämnande när det sker med stöd av lag, förordning eller ett särskilt beslut av

regeringen eller en myndighet som regeringen bestämt. Bakgrunden till denna

bestämmelse har behandlats i avsnitt 5.2.2.

 Undantaget innebär att uppgiftsutlämnandet faller utanför lagen även om

informationen kan användas av mottagaren som underlag för kreditbedömningar och

andra liknande beslut. Som exempel på fall när undantaget aktualiseras kan

nämnas när inskrivningsmyndigheterna lämnar ut gravationsbevis,

kronofogdemyndigheterna uppgifter ur utsökningsregistret och Patent- och

registreringsverket uppgifter ur bolagsregistret.

 Det förhållandet att myndigheternas uppgiftsutlämnande faller utanför

kreditupplysningslagen innebär t.ex. att förbudet i 6 § mot att lämna ut vissa

känsliga uppgifter om enskilda inte är tillämpligt. Sekretesslagen (1980:100)

innehåller dock begränsningar i rätten att lämna ut information. Dessa regler

kan ibland ge motsvarande resultat och sålunda hindra utlämnande. Några

begränsningar finns dock inte när det gäller exempelvis kronofogdemyndighetens

möjligheter att lämna ut uppgifter om ansökningar om betalningsföreläggande (jfr

7 § kreditupplysningslagen).

 En annan effekt av att myndigheternas utlämnande av uppgifter faller utanför

kreditupplysningslagen är att reglerna om beställaruppgift inte gäller (jfr

11 §). Det stämmer med den allmänna principen att den som begär en uppgift från

en myndighet har rätt att vara anonym. Vidare kan nämnas att den som förekommer

i en myndighets register inte har någon rätt till insyn eller rättelse på det

sätt som föreskrivs i kreditupplysningslagen. En sådan rätt föreligger däremot

enligt datalagen, om uppgifterna ADB-behandlas hos myndigheten.

 I tredje stycket finns fortfarande en bestämmelse som behandlar förmedling av

kreditupplysningar inom en koncern. Huvudregeln är alltjämt att lagen inte är

tillämplig när uppgifter förmedlas mellan företag inom samma koncern. Emellertid

föreslås nu en ändring som innebär att lagen gäller i de fall då det företag som

lämnar upplysningen är ett kreditupplysningsföretag som behöver särskilt

tillstånd för verksamheten. Bestämmelsen träffar således de egentliga

kreditupplysningsföretagen. Beträffande bakgrunden till denna bestämmelse

hänvisas till vad som anförts i avsnitt 5.2.3.

 Om däremot exempelvis en bank eller ett annat kreditinstitut som ingår i en

koncern förmedlar kreditupplysningar till andra företag inom koncernen, gäller

koncernundantaget fullt ut. Sådan förmedling omfattas följaktligen inte av

kreditupplysningslagen.

2 § Med kreditupplysning avses i denna lag uppgifter, omdömen eller råd som

lämnas till ledning för bedömning av någon annans kreditvärdighet eller

vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Uppgifter, omdömen eller råd som

lämnas till någon för att användas i dennes kreditupplysningsverksamhet anses

dock inte som kreditupplysning.

 Med näringsidkare avses i denna lag även den som, utan att driva

näringsverksamhet, har ett så väsentligt inflytande i en viss verksamhet att

uppgifter om hans egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens

ekonomiska ställning.

I första stycket har endast en viss språklig modernisering skett av definitionen

av begreppet kreditupplysning. I bestämmelsen anges sålunda att med

kreditupplysning avses uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för

bedömning av någon annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i

ekonomiskt hänseende.

 I förtydligande syfte har lagts till att uppgifter m.m. som lämnas till någon

för att användas i dennes kreditupplysningsverksamhet inte anses som kreditupp-

lysning (se avsnitt 5.2.1). Förtydligandet är avsett att markera att uppgifter

som lämnas till kreditupplysningsföretagen för att där läggas till grund för

information som lämnas vidare inte faller under begreppet kreditupplysning. En

kreditupplysning lämnas i stället som regel till en person eller ett företag som

sysslar med kreditgivning eller någon annan verksamhet som innefattar en

ekonomisk riskbedömning.

 Av förslaget i 1 § andra stycket framgår att myndigheters utlämnande av

uppgifter inte omfattas av kreditupplysningslagen.

 Till andra stycket har förts en bestämmelse som tidigare hade sin motsvarighet

i en definition av personupplysning i första stycket (se nedan). Bestämmelsen

hänger samman med att det ibland i lagen gäller olika regler för å ena sidan

kreditupplysningar beträffande privatpersoner och å andra sidan

kreditupplysningar om personer med anknytning till näringsverksamhet. Den senare

kategorin omtalas i lagtexten genomgående som näringsidkare. I förevarande

bestämmelse anges att därmed avses även sådana personer som, utan att driva

näringsverksamhet, har ett så väsentligt inflytande i en viss verksamhet att

uppgifter om deras egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens

ekonomiska ställning.

 I 7-9 §§ finns uttrycket kreditupplysningar om fysiska personer som inte är

näringsidkare . Sådana kreditupplysningar utgör personupplysningar enligt lagens

nuvarande terminologi. Detta begrepp - personupplysningar - föreslås slopat i

lagen. Bakgrunden härtill är att begreppet lätt kan missförstås och att det inte

överensstämmer med datalagens terminologi.

3 § Kreditupplysningsverksamhet får bedrivas endast efter tillstånd av Datain-

spektionen.

 Datainspektionens tillstånd behövs dock inte för följande företag, om deras

grundläggande tillstånd omfattar kreditupplysningsverksamhet:

 1. en svensk bank,

 2. ett utländskt bankföretag som har tillstånd att driva verksamhet i Sverige

enligt 1 kap. 4 § bankrörelselagen (1987:617),

 3. ett utländskt bankföretag som driver verksamhet i Sverige enligt 1 kap. 5 §

bankrörelselagen,

 4. ett kreditmarknadsbolag,

 5. ett utländskt kreditinstitut som har tillstånd att driva finansie-

ringsverksamhet i Sverige enligt 2 kap. 8 § lagen (1992:1610) om kreditmark-

nadsbolag eller

 6. ett utländskt kreditinstitut som driver verksamhet i Sverige enligt 2 kap.

9 § lagen om kreditmarknadsbolag.

 Ett företag som avses i andra stycket 1, 2, 4 eller 5 får börja bedriva

kreditupplysningsverksamhet två månader efter det att Datainspektionen har tagit

emot en anmälan från företaget om att det avser att bedriva sådan verksamhet.

 Tillstånd behövs inte för kreditupplysningsverksamhet, i den mån den bedrivs

genom offentliggörande av kreditupplysning på ett sådant sätt som avses i tryck-

frihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen.

I första stycket kvarstår huvudregeln att kreditupplysningsverksamhet får

bedrivas endast efter tillstånd av Datainspektionen. Skälen för att behålla det

nuvarande tillståndssystemet har redovisats i avsnitt 6.1.

 Ett tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet gäller tills vidare. Den

tidigare bestämmelsen att tillstånd fick meddelas för högst tio år i sänder

upphörde att gälla den 1 januari 1993.

 I andra stycket anges vilka slag av företag som inte behöver tillstånd av

Datainspektionen för att driva kreditupplysningsverksamhet här i landet (se

överväganden i avsnitt 6.2). Det gäller svenska banker och kreditmarknadsbolag

samt motsvarande utländska kreditinstitut som har tillstånd att driva verksamhet

här i landet eller som har sitt ursprung i något EES-land och har auktorisation

från hemlandet.

 Undantagen för svenska banker och kreditmarknadsbolag behöver inte kommenteras

närmare (punkterna 1 och 4).

 Utländska banker och andra kreditinstitut kan få tillstånd av regeringen resp.

Finansinspektionen att bedriva verksamhet här i landet (punkterna 2 och 5). Om

detta tillstånd inrymmer en rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet här i

landet, behöver instituten inget särskilt tillstånd från Datainspektionen.

 Utländska banker och andra kreditinstitut från EES (punkterna 3 och 6) får

driva kreditupplysningsverksamhet utan särskilt tillstånd här i landet under två

förutsättningar. Dels krävs att ett särskilt underrättelseförfarande genomförts,

dels måste kreditinstitutets hemlandsauktorisation omfatta rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet.

 Utländska banker och andra kreditinstitut från EES har på samma sätt möjlighet

att efter ett underättelseförfarande driva verksamhet i Sverige genom att från

sitt hemland tillhandahålla bank- eller finansieringstjänster. Om institutet i

sitt hemland har rätt att lämna kreditupplysningar, får det göra detta också som

en gränsöverskridande (cross-border) tjänst utan särskilt svenskt tillstånd att

bedriva kreditupplysningsverksamhet.

 En förutsättning för att instituten skall få driva kreditupplysningsverksamhet

i Sverige är att deras grundläggande tillstånd omfattar kreditupplysnings-

verksamhet. Detta sägs sist i andra stycket. Vissa av de utländska instituten

har tillstånd både från sitt hemland och från Sverige (punkterna 2 och 5). Som

framgått ovan är det i de fallen det svenska tillståndet som måste inrymma en

rätt att driva kreditupplysningsverksamhet.

 I tredje stycket har tagits in en bestämmelse som hänger samman med behovet

att kunna meddela villkor avseende verksamheten även i fråga om de banker och

andra kreditinstitut som enligt andra stycket 1, 2, 4 eller 5 har rätt att

bedriva kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd (se

avsnitt 6.4). Eftersom Datainspektionen beträffande dessa företag inte gör någon

tillståndsprövning ges inspektionen inte tillfälle att i samband med tillståndet

meddela de villkor för verksamheten som behövs. För att Datainspektionen skall

få möjlighet att besluta om villkor och utöva tillsyn enligt lagen har en

bestämmelse om anmälningsskyldighet införts. Banker och andra kreditinstitut som

avser att bedriva krediupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande

tillstånd skall anmäla detta till Datainspektionen minst två månader innan

verksamheten påbörjas. Om en bank eller ett kreditinstitut bedriver

kreditupplysningsverksamhet utan att en sådan anmälan gjorts, kan ansvar enligt

19 § första stycket 1 komma i fråga.

 För banker m.fl. som bedriver kreditupplysningsverksamhet när de nya reglerna

träder i kraft gäller en särskild övergångsbestämmelse som innebär att en

anmälan skall ske inom två månader från ikraftträdandet (se punkt 3 i

övergångsbestämmelserna).

 För banker och andra kreditinstitut från EES som önskar bedriva verksamhet i

Sverige med stöd av sitt grundläggande tillstånd gäller som tidigare framgått

redan ett underrättelseförfarande enligt bankrörelselagen och lagen om

kreditmarknadsbolag. Uppgifter om den verksamhet som dessa institut avser att

bedriva här i landet lämnas till Finansinspektionen. Dessa uppgifter, som

Datainspektionen kan behöva för att meddela villkor och för tillsynen i övrigt,

skall Finansinspektionen vidarebefordra till Datainspektionen. Se vidare avsnitt

6.4.

 Av fjärde stycket framgår att tillstånd liksom hittills inte krävs då kre-

ditupplysningsverksamhet bedrivs genom offentliggörande av kreditupplysning på

sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets-

grundlagen.

4 § Tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet får meddelas endast om

verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt.

 Datainspektionen får besluta om villkor för hur ett företags kreditupplys-

ningsverksamhet skall bedrivas och om skyldighet för ett företag att anmäla

ändring av förhållanden som har betydelse för rätten att bedriva verksamheten.

I första stycket, som lämnats oförändrat, anges vad som krävs för Data-

inspektionens tillstånd. Sedan den 1 januari 1993 ställs inte något krav på

behov av verksamheten. Sedan detta datum kan även utländska kreditupplysnings-

företag få Datainspektionens tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet i

Sverige. För ett sådant tillstånd gäller samma förutsättningar som för svenska

kreditupplysningsföretag.

 I andra stycket anges att Datainspektionen får besluta om villkor för hur ett

företags kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas. Vidare ges inspektionen

rätt att besluta om skyldighet att anmäla ändring av förhållanden av betydelse

för rätten att bedriva verksamheten.

 I förhållande till förslaget i lagrådsremissen har bestämmelsen justerats i

anledning av vad Lagrådet anfört. Syftet med denna justering är att markera att

Datainspektionen endast har möjlighet att besluta om villkor för ett visst

företag och inte generellt för kreditupplysningsverksamhet. Någon

normgivningsrätt överlämnas således inte till Datainspektionen genom

bestämmelsen. Se vidare avsnitt 6.4.

 Bestämmelsen har vidare anpassats till den nya situationen att vissa företag

står under tillsyn utan att de behöver Datainspektionens tillstånd för

verksamheten. Datainspektionens möjlighet att besluta om villkor med stöd av

bestämmelsen är sålunda inte inskränkt till de fall då inspektionen beviljat

tillstånd utan gäller även i fråga om banker och andra kreditinstitut som enligt

3 § andra stycket är befriade från krav på särskilt tillstånd.

 När det gäller kreditupplysningsföretag torde det även fortsättningsvis bli

vanligast att Datainspektionen meddelar huvuddelen av villkoren i samband med

att tillstånd till verksamheten beviljas.

 För att möjliggöra för inspektionen att besluta om villkor för verksamheten

hos de företag som inte behöver ett särskilt kreditupplysningstillstånd införs

en anmälningsskyldighet (se 3 § tredje stycket ovan och punkt 3 i

övergångsbestämmelserna).

5 a § Vad som gäller om tystnadsplikt i bankers, kreditmarknadsbolags och

värdepappersbolags verksamhet hindrar inte att uppgifter om lämnade krediter,

betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål

inom en krets som utgörs av dessa företag samt sådana företag som har tillstånd

av Datainspektionen enligt 3 § första stycket.

 I den krets som anges i första stycket ingår även utländska bankföretag som

avses i 1 kap. 4 och 5 §§ bankrörelselagen (1987:617), kreditinstitut som avses

i 2 kap. 8 och 9 §§ lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag samt utländska

företag som avses i 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse.

 Bestämmelser om användningen av uppgifter om betalningsförsummelser och

kreditmissbruk finns även i 7 §.

I paragrafen, som är ny, sägs i första stycket att vad som gäller om tystnads-

plikt i bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet inte

hindrar att uppgifter om lämnade krediter och om betalningsförsummelser och

kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av

dessa företag samt kreditupplysningsföretag som avses i 3 § första stycket.

Vilka företag som utgör banker anges i 1 § andra stycket bankrörelselagen

(1987:617). Begreppet kreditmarknadsbolag definieras i 1 § 2 lagen (1992:1610)

om kreditmarknadsbolag. På motsvarande sätt definieras begreppet värde-

pappersbolag i 1 § 2 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

 Övervägandena avseende paragrafen finns i avsnitt 8.2. Paragrafens lydelse har

justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt Lagrådet bör i sammanhang som

detta uttrycket "tystnadsplikt" användas och inte "sekretess".

 Den föreslagna bestämmelsen innebär till stor del en kodifiering av nuvarande

praxis. Banker och vissa andra kreditinstitut utväxlar sålunda redan nu

uppgifter om kreditengagemang genom förmedling av Upplysningscentralen. Ett

motsvarande informationsutbyte förekommer beträffande grava kreditmissbruk.En

viktig nyhet är emellertid att den krets som får ta emot uppgifterna har

preciserats. Av särskild betydelse är att det i bestämmelsen klarläggs att

tystnadsplikten inte hindrar att uppgifterna lämnas ut till kreditupplysnings-

företag.

 Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra att uppgifter om kreditengagemang,

betalningsförsummelser och kreditmissbruk i ökad utsträckning skall kunna

utnyttjas i kreditupplysningar trots att de kan omfattas av tystnadsplikt.

Information av detta slag har hittills förmedlats endast av

Upplysningscentralen. Bestämmelsen innebär att samtliga kreditupplysningsföretag

kan få del av informationen. Därmed förbättras konkurrenssituationen på

kreditupplysningsmarknaden (se avsnitt 8.2).

 Ingenting hindrar att kreditinstituten samordnar sitt utlämnande av uppgifter

- exempelvis genom ett serviceorgan - och att det i fråga om kreditengagemang

endast lämnas ut uppgifter om en persons samlade engagemang, eventuellt

uppdelade på olika huvudtyper av krediter. Härigenom kan undvikas att uppgifter

som är att anse som företagshemligher behöver avslöjas.

 Bestämmelsen gäller endast när uppgifter av det berörda slaget lämnas för

kreditupplysningsändamål. Det innebär att uppgifterna - för att tystnadsplikten

skall genombrytas - skall användas av mottagaren antingen för att göra en egen

kreditbedömning eller för att lägga dem till grund för kreditupplysningar. Det

behöver alltså inte vara så att just de uppgifter som trots tystnadsplikt lämnas

ut utgör kreditupplysningar enligt definitionen i 2 § första stycket. Även

exempelvis information som lämnas till kreditupplysningsföretagen för att där

läggas till grund för kreditupplysningar omfattas sålunda av bestämmelsen.

 De regler om tystnadsplikt som annars gäller sätts ur spel bara så långt att

de berörda uppgifterna kan lämnas ut till ett företag som ingår i den angivna

kretsen. Huruvida uppgifterna får spridas till företag utanför denna krets får

avgöras genom en tolkning i varje enskilt fall av tillämpliga regler (se avsnitt

8.2 om dessa regler om tystnadsplikt). Inget hindrar att kreditinstituten

träffar avtal om begränsningar i kreditupplysningsföretagens rätt att utnyttja

den erhållna informationen. Konkurrenslagens regler måste dock självfallet

iakttas.

 Som närmare berörts i avsnitt 8.2 innebär bestämmelsen inte någon skyldighet

att lämna ut information. Det finns sålunda utrymme för bl.a. bankerna att - i

likhet med vad som i dag är fallet beträffande kreditengagemang - bara lämna ut

uppgifter om borgens- och blancokrediter. Även i fråga om sådana begränsningar

måste naturligtvis konkurrenslagens regler iakttas.

 Informationsutbytet avseende missbrukade krediter omfattar för närvarande

missbrukade personkonton och checklönekonton i bank samt missbrukade

kontokortskrediter. Med stöd av bestämmelsen kan även information om missbruk av

andra typer av krediter utväxlas.

 Endast svenska regler om tystnadsplikt sätts ur spel genom vad som sägs i

paragrafen. Ett utländskt företag som bedriver verksamhet här i landet med

svenskt tillstånd eller med stöd av sin hemlandsauktorisation kan därför vara

bundet av hemlandets regler.

 Emellertid framgår av den bestämmelse som tagits in i andra stycket att även

vissa utländska banker och andra utländska kreditinstitut ingår i den krets inom

vilken informationen får utväxlas. Detsamma gäller för vissa utländska

motsvarigheter till de svenska värdepappersbolagen. Det är fråga om utländska

företag som antingen har tillstånd av Finansinspektionen att driva verksamhet

här i landet eller driver verksamhet här med stöd av en auktorisation från ett

EES-land.

 Den föreslagna bestämmelsen uppställer inget krav på att ett kreditmissbruk

skall vara allvarligt för att en uppgift om det skall få lämnas inom den berörda

kretsen. Av 7 § andra stycket följer dock att en kreditupplysning som avser en

privatperson inte får innehålla uppgifter om andra kreditmissbruk än sådana som

är allvarliga. En viss sållning av uppgifter om kreditmissbruk kan därför behöva

göras innan de lämnas ut som kreditupplysningar. Det bör observeras att en

uppgift som enligt 7 § inte får lämnas ut inte heller får lagras (7 § sista

stycket).

 I 7 § föreskrivs också begränsningar beträffande möjligheten att använda

upplysningar om privatpersoners betalningsförsummelser i kreditupplysnings-

sammanhang.

 I tredje stycket har tagits in en hänvisning till 7 §. Innebörden härav är att

de begränsningar som gäller enligt 7 § avser även kreditupplysningar inom den

krets som anges i första stycket i förevarande paragraf.

6 § Uppgifter om en persons ras, etniska ursprung, politiska uppfattning,

religiösa eller filosofiska övertygelse eller sexualliv får inte samlas in,

lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverksamhet.

 Uppgifter om sjukdom, hälsotillstånd eller liknande får inte utan medgivande

av Datainspektionen samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverk-

samhet. Detsamma gäller uppgifter om att någon misstänks eller har dömts för

brott eller har avtjänat straff eller undergått någon annan påföljd för brott

eller har varit föremål för någon åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620),

lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård,

lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade, 11-14 §§ polislagen (1984:387), lagen (1976:511)

om omhändertagande av berusade personer m.m. eller utlänningslagen (1989:529).

 Ett medgivande som avses i andra stycket får lämnas endast om det finns

synnerliga skäl.

 Vad som anges i andra stycket hindrar inte att uppgifter om betalningsförsum-

melser, kreditmissbruk eller näringsförbud samlas in, lagras eller lämnas ut i

kreditupplysningsverksamhet.

I första stycket har vissa mindre ändringar gjorts i syfte att anpassa be-

stämmelsen till vad som anges i artikel 8 i EG:s dataskyddsdirektiv

(överväganden, se avsnitt 7). Uppräkningen av sådana känsliga uppgifter som inte

får förekomma i kreditupplysningssammanhang har utökats med uppgifter om

filosofisk övertygelse. Därutöver har det tidigare uttrycket hudfärg ersatts av

det vidare begreppet etniskt ursprung. Uppgifter om sexualliv har lagts till.

 I andra och tredje styckena har redaktionella och språkliga ändringar gjorts,

varjämte en korrigering skett i uppräkningen av lagar i andra stycket. Den

sistnämnda ändringen berörs också i författningskommentaren till

övergångsbestämmelserna.

 Undantagsbestämmelsen i fjärde stycket har utvidgats (se avsnitt 8.1).

Bakgrunden till detta är att uppgifter om betalningsförsummelser och

kreditmissbruk i likhet med uppgifter om näringsförbud kan vara uppgifter om

brott enligt andra stycket. I bestämmelsen anges nu därför att andra styckets

förbud mot behandling av uppgifter om brott inte hindrar att uppgifter om

betalningsförsummelser, kreditmissbruk eller näringsförbud samlas in, lagras

eller lämnas ut i kreditupplysningsverksamhet.

 I 7 § föreskrivs vissa begränsningar beträffande möjligheterna att ta in

uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i kreditupplysningar om

privatpersoner.

7 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte

innehålla uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som

 1. har slagits fast genom en domstols eller en annan myndighets avgörande

eller åtgärd eller

 2. har lett till inledande av skuldsanering enligt skuldsaneringslagen

(1994:334) eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord.

 Kreditupplysningar som avses i första stycket får inte heller innehålla

uppgifter om kreditmissbruk, utom när krediten har lämnats av ett företag som

står under Finansinspektionens tillsyn och kredittagaren i avsevärd utsträckning

överskridit gällande kreditgräns eller på något annat sätt allvarligt missbrukat

krediten.

 Om det finns särskilda skäl, får Datainspektionen besluta att ett företag

skall undantas helt eller delvis från bestämmelserna i första och andra styck-

ena.

 Uppgifter som enligt bestämmelserna i första och andra styckena inte får

lämnas ut får inte heller lagras i register som används i kreditupplysnings-

verksamhet.

I första stycket anges vilka uppgifter om betalningsförsummelser som får tas in

i kreditupplysningar om privatpersoner. Bestämmelsen är i sak oförändrad.

Begreppet personupplysning har utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren

till 2 §). I stället talas nu om kreditupplysningar om fysiska personer som inte

är näringsidkare. Av 2 § andra stycket följer att med näringsidkare jämställs

vissa andra fysiska personer som har nära anknytning till en viss

näringsverksamhet.

 Kreditupplysningar beträffande näringsidkare och därmed likställda fysiska

personer samt beträffande juridiska personer får liksom tidigare innehålla

upplysningar även om andra betalningsförsummelser än sådana som anges i första

stycket.

 I ett nytt andra stycke har tagits in en bestämmelse om s.k. kreditmissbruk

(överväganden, se avsnitt 8.1). Det anges att kreditupplysningar om privat-

personer inte heller får innehålla uppgifter om kreditmissbruk, utom när

krediten har lämnats av ett företag under Finansinspektionens tillsyn och det är

fråga om ett allvarligt missbruk. Med kreditmissbruk avses i detta sammanhang

att någon utnyttjar en kredit utan att vara berättigad till det. En vanlig form

av kreditmissbruk - särskilt när det gäller kontokortskrediter - är

överskridande av en kreditgräns. Denna form av missbruk nämns särskilt i

bestämmelsen. Sålunda anges att ett kreditmissbruk är allvarligt bl.a. om

kredittagaren i avsevärd utsträckning överskridit gällande kreditgräns.

 Men även andra former av kreditmissbruk kan vara allvarliga på det sätt som

avses i bestämmelsen. Sålunda bör - på motsvarande sätt som enligt

Datainspektionens nuvarande föreskrifter (se avsnitt 8.1) - ett allvarligt

missbruk anses föreligga om falska förutsättningar presenterats inför

beviljandet av krediten.

 På samma sätt som i fråga om uppgifter om betalningsförsummelser saknas

lagliga begränsningar i kreditupplysningsföretagens rätt att ta in uppgifter om

kreditmissbruk i kreditupplysningar som avser juridiska personer eller

företagare och därmed likställda.

 En betalningsförsummelse eller ett kreditmissbruk kan innebära en brottslig

handling. I 6 § fjärde stycket anges att denna omständighet inte hindrar att en

uppgift om försummelsen eller missbruket tas in i en kreditupplysning.

 I tredje stycket har tagits in en motsvarighet till den dispensregel som för

närvarande finns i andra stycket. Enligt bestämmelsen får Datainspektionen, om

det finns särskilda skäl, besluta att ett företag helt eller delvis skall

undantas från bestämmelserna i första och andra styckena. När det gäller

kreditmissbruk kan dispens sålunda lämnas såväl beträffande kravet på att

krediten skall ha lämnats av ett företag under Finansinspektionens tillsyn som i

fråga om kravet att missbruket skall vara allvarligt. Ordet föreskriva har bytts

ut mot besluta. Någon saklig ändring är inte avsedd. Vidare har lagtexten

justerats med anledning av ett påpekande från Lagrådet så att det numera tydligt

framgår att en dispens bara kan ges till ett särskilt företag och inte för

kreditupplysningsverksamhet generellt.

 Enligt fjärde stycket, som motsvarar sista meningen i det nuvarande första

stycket, gäller att sådana uppgifter om privatpersoners betalningsförsummelser

och kreditmissbruk som inte får tas in i kreditupplysningar inte heller får

lagras i register som används i kreditupplysningsverksamhet.

8 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte

innehålla uppgifter om omständigheter eller förhållanden som är av betydelse för

bedömningen av personens vederhäftighet i ekonomiskt hänseende, om tre år

förflutit från utgången av det år då omständigheten inträffade eller

förhållandet upphörde. Uppgifter som inte får lämnas ut skall efter den angivna

tiden gallras ut ur register som används i kreditupplysningsverksamhet.

Gallringen skall göras så snart det kan ske och i vart fall innan en upplysning

lämnas om den som uppgiften avser.

Paragrafen har ändrats som en följd av att uttrycket personupplysning

utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren till 2 §). Någon saklig

ändring är inte avsedd.

 I övrigt har paragrafen moderniserats språkligt.

9 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte

lämnas ut, om det finns anledning att anta att upplysningen kommer att användas

av någon annan än den som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kreditavtal

eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen. Vad som nu har

sagts gäller inte offentliggörande av en kreditupplysning på ett sådant sätt som

avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen.

Även 9 § har ändrats som en följd av att uttrycket personupplysning utmönstrats

ur lagen (jfr författningskommentaren till 2 §). Inte heller här är någon saklig

ändring avsedd.

 I övrigt har paragrafen moderniserats språkligt.

11 § När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, skall till den som

avses med upplysningen samtidigt och kostnadsfritt sändas ett skriftligt

meddelande om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller rörande

honom och om vem som har begärt upplysningen.

 Detta gäller inte kreditupplysningar som lämnas genom offentliggörande på ett

sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrande-

frihetsgrundlagen.

Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt för fysiska personer att få kreditup-

plysningskopior och beställaruppgifter. De nuvarande skillnaderna mellan å ena

sidan privatpersoner och å andra sidan fysiska personer som är näringsidkare

eller näringsanknutna har tagits bort. Angående skälen härför, se avsnitt 9.

 Alla fysiska personer, således även näringsidkare och därmed likställda (se 2

§ andra stycket), har enligt den nya lydelsen av första stycket rätt att utan

kostnad få ett skriftligt meddelande om dels vilka uppgifter, omdömen och råd

som har lämnats ut i en kreditupplysning om dem, dels vem som har begärt

kreditupplysningen. Samtidigt som kreditupplysningen lämnas ut skall

kreditupplysningsföretaget sända meddelandet till den person som upplysningen

avser.

 Juridiska personer har ingen motsvarande rätt att få kreditupplysningskopior

eller beställaruppgifter.

 Andra stycket motsvarar paragrafens nuvarande tredje stycke. Reglerna om

kreditupplysningskopior och beställaruppgifter gäller inte när en kre-

ditupplysning har lämnats genom ett offentliggörande i tryckt skrift. I stycket

har lagts till att de angivna reglerna inte heller gäller när det är fråga om

ett sådant offentliggörande som avses i yttrandefrihetsgrundlagen.

 I övrigt har endast vissa språkliga ändringar gjorts i paragrafen.

17 § Om den som har rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet åsidosätter en

bestämmelse i denna lag eller ett villkor som har meddelats med stöd av 4 §

andra stycket, får Datainspektionen förelägga honom att vidta rättelse, besluta

om att ändra ett villkor som tidigare meddelats, eller meddela ett nytt villkor.

 Om rättelse inte kan åstadkommas på något annat sätt, såvitt gäller någon som

har tillstånd enligt 3 § första stycket, får Datainspektionen återkalla till-

ståndet. Detsamma gäller, om förutsättningarna för tillståndet i övrigt inte

längre föreligger.

 Om ett företag som avses i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 inte vidtar

rättelse, skall Datainspektionen underrätta Finansinspektionen.

 Om ett företag som avses i 3 § andra stycket 3 eller 6 inte vidtar rättelse,

skall Datainspektionen underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland.

Om rättelse ändå inte sker, får Datainspektionen förbjuda företaget att göra nya

åtaganden här i landet. Innan förbud meddelas skall inspektionen underrätta den

behöriga myndigheten i företagets hemland. I brådskande fall får inspektionen

meddela förbud utan föregående underrättelse till hemlandsmyndigheten. Denna

skall då underrättas så snart det kan ske.

Paragrafen behandlar Datainspektionens möjligheter att vidta åtgärder i fall där

den som bedriver kreditupplysningsverksamhet inte följer lagens regler eller

beslut som har meddelats med stöd av 4 § andra stycket. Paragrafen har anpassats

till att lagen i fortsättningen skall gälla för även andra företag än tidigare

(se avsnitt 6 samt författningskommentaren till 3 §).

 I första stycket anges att Datainspektionen i första hand kan förelägga

företaget att vidta rättelse, ändra meddelade villkor eller meddela nya villkor.

Inspektionen kan således ändra eller meddela nya villkor beträffande såväl de

egentliga kreditupplysningsföretagen som banker och andra kreditinstitut. Och

detta gäller oberoende av om det är fråga om svenska eller utländska företag

eller institut.

 Av andra stycket framgår vidare att Datainspektionen, när det gäller de

egentliga kreditupplysningsföretagen, som en yttersta sanktionsmöjlighet kan

återkalla ett meddelat tillstånd.

 För banker och andra kreditinstitut som bedriver kreditupplysningsverksamhet

med stöd av sitt grundläggande tillstånd gäller, som tidigare framgått, att

någon särskild tillståndsprövning inte görs av Datainspektionen. Dessa institut

driver verksamheten med stöd av oktroj av regeringen eller auktorisation av

Finansinspektionen. Datainspektionen har beträffande dessa institut inte någon

rätt att återkalla ett meddelat tillstånd. I tredje stycket har i stället

föreskrivits en skyldighet för Datainspektionen att underrätta

Finansinspektionen om institutet inte vidtar rättelse (se avsnitt 6.4). Rent

allmänt gäller också att Datainspektionen, som ett led i det föreslagna

samrådsförfarandet, fortlöpande bör hålla Finansinspektionen underrättad om de

fall där banker eller andra kreditinstitut åsidosatt lagens bestämmelser eller

villkor som meddelats med stöd av lagen.

 När det gäller utländska banker och andra kreditinstitut från EES finns

särskilda bestämmelser om tillsynen i fjärde stycket. Bestämmelserna motsvarar

vad som i dag gäller enligt 17 a §.

 Bestämmelserna innebär att, om ett kreditinstitut från EES inte vidtar

rättelse, Datainspektionen i första hand skall underrätta en behörig myndighet i

det felande företagets hemland. Om missförhållandena trots denna åtgärd

fortsätter, får Datainspektionen självständigt ingripa genom att förbjuda

företaget att göra nya åtaganden här i landet. Dessa frågor har närmare

behandlats i prop. 1992/93:89 s. 123 f. I brådskande fall får Datainspektionen

meddela förbud utan föregående underrättelse.

18 § Regeringen får föreskriva om skyldighet för den som bedriver kreditupplys-

ningsverksamhet att betala avgift för Datainspektionens tillsynsverksamhet

enligt denna lag.

 Avgift påförs av Datainspektionen.

Paragrafen, som är ny, handlar om finansiering av Datainspektionens

tillsynsverksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.

 I första stycket sägs att regeringen får föreskriva om skyldighet för den som

bedriver kreditupplysningsverksamhet att betala avgift för Datainspektionens

tillsyn enligt kreditupplysningslagen.

 I andra stycket stadgas att avgift påförs av Datainspektionen.

19 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet

 1. bedriver kreditupplysningsverksamhet utan att ha rätt till det enligt 3 §,

 2. bryter mot 6-9 §§, 13 § första stycket eller andra stycket första meningen

eller 16 § tredje stycket,

 3. bryter mot ett villkor som har meddelats enligt 4 § andra stycket, 13 §

andra stycket andra meningen eller 17 § första stycket, eller

 4. lämnar en osann uppgift i sådana fall som avses i 10 § eller 16 § andra

stycket eller i ett meddelande enligt 11 §.

 Till böter döms den som genom oriktiga uppgifter uppsåtligen föranleder att

någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet, i annat fall än som avses i 9 §

andra meningen, lämnar ut en kreditupplysning utan att ha grund till detta

enligt 9 §. Till samma straff döms den som genom att utnyttja uppgifter hos

någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet uppsåtligen bereder sig tillgång

till en kreditupplysning utan att ha grund till detta enligt 9 §. I ringa fall

döms dock inte till ansvar.

Den enda ändringen i paragrafen av någon saklig betydelse är den som gjorts i

punkt 1. Ändringen föranleds av att lagens tillämpningsområde vidgats så att

ytterligare en del företag - bl.a. banker - nu omfattas av lagens bestämmelser.

Vidare har uttrycket personupplysning ersatts med kreditupplysning till följd av

att begreppet personupplysning utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren

till 2 §). I övrigt har språkliga ändringar gjorts.

20 § Har kreditupplysningsverksamhet bedrivits av någon som inte haft rätt till

det enligt 3 §, skall register som använts i verksamheten förklaras förverkade

om det inte är uppenbart obilligt. Detsamma gäller, om register överlåtits eller

upplåtits i strid med 13 § första stycket eller om vad som bestämts enligt 13 §

andra stycket andra meningen inte följts.

I paragrafen har gjorts en ändring i första meningen till följd av det utvidgade

tillämpningsområdet. Därutöver har endast vissa språkliga ändringar gjorts.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Föreskrifter som har meddelats av Datainspektionen med stöd av äldre

bestämmelser gäller även efter ikraftträdandet, om inte annat beslutas av

inspektionen.

 3. Företag som avses i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 och som vid lagens

ikraftträdande bedriver kreditupplysningsverksamhet får fortsätta med

verksamheten, om företaget inom två månader från lagens ikraftträdande anmäler

till Datainspektionen att det avser att fortsätta att bedriva verksamheten.

 4. Bestämmelsen i 6 § andra stycket andra meningen gäller även i fråga om

uppgifter om att någon har varit föremål för åtgärder enligt lagen (1967:940)

angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller lagen (1985:568) om

särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

De föreslagna ändringarna i kreditupplysningslagen föreslås träda i kraft den 1

juli 1997.

 I punkten 2 i övergångsbestämmelserna anges att föreskrifter som har meddelats

av Datainspektionen med stöd av äldre bestämmelser gäller även efter det att de

föreslagna bestämmelserna har trätt i kraft. Dessa föreskrifter blir därmed att

jämställa med villkor som meddelas med stöd av de föreslagna nya bestämmelserna.

 Punkten 3 avser sådana banker och andra kreditinstitut som enligt vad som

anges i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 skall ha rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet med stöd av ett grundläggande svenskt tillstånd av

regeringen eller Finansinspektionen. Vissa av instituten ingår i dag i den s.k.

frikretsen. Sedan denna har avskaffats kommer även dessa institut att stå under

Datainspektionens tillsyn enligt kreditupplysningslagen. För att dessa företag

skall få bedriva kreditupplysningsverksamhet även efter lagens ikraftträdande

krävs att de anmäler till Datainspektionen att de avser att fortsätta med

verksamheten. Anmälningsförfarandet medför att Datainspektionen får tillfälle

att meddela de villkor som behövs för verksamheten.

 I punkten 4 anges att bestämmelsen i 6 § andra stycket andra meningen gäller

även i fråga om uppgifter om att någon har varit föremål för åtgärder enligt

lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller

lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

Bakgrunden till denna övergångsbestämmelse är att lagen (1967:940) angående

omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda har upphävts och ersatts först av

lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. och

därefter av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

Av lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om

psykiskt utvecklingsstörda m.fl. och lagen (1993:388) om införande av lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade framgår att omsorger

med stöd av de äldre lagarna i vissa fall kan förekomma trots att lagarna numera

är upphävda. Övergångsbestämmelsen innebär att förbudet mot att i kreditupp-

lysningsammanhang använda uppgifter om åtgärder av detta slag fortfarande

gäller.

12.2 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

1 kap.

10 §

 Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket. Detsamma gäller en revisor som bryter mot förbudet i

3 kap. 14 § första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter.

 I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser som innebär att

vad som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter

i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål.

I den föreslagna 5 a § i kreditupplysningslagen anges att vad som gäller om

tystnadsplikt i bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet

inte hindrar att uppgifter om lämnade krediter, betalningsförsummelser och

kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av

dessa företag samt sådana företag som har tillstånd av Datainspektionen enligt 3

§ första stycket. En erinran om denna begränsning av tystnadsplikten har tagits

in i fjärde stycket i förevarande paragraf.

12.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

1 kap.

5 §

 Enskildas förhållanden till kreditmarknadsbolag får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket.

 I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser som innebär att

vad som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter

i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål.

I fjärde stycket finns en erinran om begränsningen av tystnadsplikten enligt

5 a § kreditupplysningslagen.

12.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

1 kap.

8 §

 En styrelseledamot eller befattningshavare hos ett värdepappersbolag, vilken i

den egenskapen får kunskap om en uppdragsgivares affärsförhållanden eller

personliga förhållanden, får inte obehörigen röja vad han har fått veta och inte

heller utnyttja kunskapen i strid med uppdragsgivarens intresse.

 I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser som innebär att

vad som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter

i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål.

I andra stycket finns, på motsvarande sätt som i bestämmelserna om tystnadsplikt

i bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag, en erinran om begränsningen

av tystnadsplikten enligt 5 a § kreditupplysningslagen.

Sammanfattning av Kreditupplysningsutredningens slutbetänkande (SOU 1993:110)

Integritet och effektivitet på kreditupplysningsområdet

Utredningen har haft i uppdrag att se över 1973 års kreditupplysningslag

(1973:1173). En huvuduppgift för utredningen har varit att undersöka hur

intresset av en effektiv kreditupplysningsverksamhet kan främjas utan att

hänsynen till personlig integritet och sekretess träds för när. En annan uppgift

har varit att pröva i vad mån utvecklingen i fråga om data- och

informationsteknik påkallar ändringar i kreditupplysningslagen.

 Utredningen har dessutom haft i uppdrag att undersöka hur den svenska

lagstiftningen skall anpassas till EG:s regler och därutöver i vilken ut-

sträckning utländska företag bör ges möjlighet att bedriva kreditupp-

lysningsverksamhet i Sverige.

 Den sist nämnda delen av utredningsuppdraget har redovisats i delbetänkandet

(SOU 1992:22) EES-anpassning av kreditupplysningslagen. Utredningen föreslog där

bl.a. att man skulle avskaffa det gällande förbudet för utlänningar och

utländska företag att bedriva kreditupplysningsverksamhet i Sverige. Särskilda

bestämmelser föreslogs för det fallet att ett kreditinstitut från ett annat EES-

land än Sverige hade en hemlandsauktorisation som innefattade rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet. Kreditinstitutet skulle då, utan särskilt

tillstånd, få bedriva sådan verksamhet även i Sverige.

 De förslag som utredningen lade fram i delbetänkandet har lagts till grund för

lagstiftning.

 I det slutbetänkande som nu läggs fram föreslår utredningen en rad nya

ändringar i kreditupplysningslagen. Ändringsförslagen berör bl.a. lagens

tillämpningsområde, vilka uppgifter om fysiska personer som bör få förekomma i

kreditupplysningssammanhang och rätten till insyn i kreditupplysningsföretagens

verksamhet. Utredningen lägger också fram förslag som är avsedda att stärka

konkurrensen på kreditupplysningsområdet.

 För närvarande är det bortåt trettio företag som bedriver kreditupplysnings-

verksamhet i Sverige. Marknaden domineras av två företag, Upplysningscentralen

(UC), som ägs av bankerna, och Soliditet, som ingår i den internationella Dun &

Bradstreet-koncernen.

 Kreditupplysningsverksamhet bedrivs till stor del med hjälp av automatisk

databehandling. Det innebär att kreditupplysningsföretagen är skyldiga att följa

inte bara kreditupplysningslagen utan också datalagen. Utredningen anser det

emellertid önskvärt att kreditupplysningslagen så fullständigt som möjligt

reglerar vad som skall gälla på kreditupplysningsområdet. Utredningen förordar

därför att det tas in vissa bestämmelser om datahantering i

kreditupplysningslagen, motsvarande en del av de föreskrifter som för närvarande

finns i datalagen.

 Kreditupplysningslagen innehåller i dag regler om en s.k. frikrets. Kre-

ditupplysningar som förmedlas inom denna krets faller utanför lagens

föreskrifter. Till frikretsen hör främst banker och vidare sådana kredit-

upplysningsföretag som står under Finansinspektionens tillsyn, dvs. i praktiken

UC. Andra kreditupplysningsföretag, t.ex. Soliditet, står utanför frikretsen.

Detsamma gäller finansbolagen.

 Intresset av att åstadkomma ett gott integritetsskydd talar för att kre-

ditupplysningslagen får en så generell tillämpning som möjligt. Behålls

frikretsen, kommer en stor del av kreditupplysningsverksamheten att falla

utanför lagens skyddssystem. Under senare år har allt fler typer av kre-

ditinstitut kommit att ingå i frikretsen, och dess omfång kommer att öka

ytterligare, om finansbolagen - eller i framtiden kreditmarknadsbolagen - i

enlighet med sina önskemål inkluderas.

 Utredningen föreslår att man slopar systemet med en frikrets och låter

kreditupplysningslagen gälla beträffande alla företag som bedriver

kreditupplysningsverksamhet. I den mån det behövs speciella regler för banker

och andra kreditinstitut, kan detta åstadkommas inom ramen för kredit-

upplysningslagen.

 De största kreditupplysningsföretagen för i dag register över en mycket stor

del av den svenska befolkningen. Uppgifter samlas in och lagras oavsett om de

behövs med anledning av en aktuell kreditprövning eller ej. Utredningen

diskuterar om man inte, för att stärka integritetsskyddet, bör begränsa den

nuvarande registreringsverksamheten och exempelvis införa ett krav på samtycke

från den enskilde för att han eller hon skall kunna registreras. Utredningen har

emellertid kommit fram till att ett sådant system, liksom andra liknande

inskränkningar i registreringen av uppgifter, skulle innebära så stora praktiska

problem att de inte bör genomföras.

 Kreditupplysningslagen innehåller för närvarande en rad bestämmelser som

begränsar möjligheterna att använda känsliga uppgifter i kreditupp-

lysningssammanhang. Så t.ex. råder ett principiellt förbud mot att ta in

uppgifter om brottslighet och om sjukdom, hälsotillstånd m.m. i kredit-

upplysningar. Utredningen föreslår att detta förbud behålls i stort sett

oförändrat. Den nuvarande möjligheten för Datainspektionen att ge dispens från

förbudet tas emellertid bort.

 Enligt vad som har kommit fram under utredningsarbetet är det av stort

intresse för olika kreditgivare att få reda på vad den som ansöker om en kredit

har för kreditengagemang. För närvarande utväxlas uppgifter om kreditengagemang

enbart inom en sluten användarkrets, som består av banker och finansbolag.

Förmedlingen av uppgifterna sker via UC. Andra kreditupplysningsföretag, t.ex.

Soliditet, har inte tillgång till uppgifterna. Vidare gäller till följd av avtal

som har ingåtts mellan bankerna och finansbolagen samt UC att information om

kreditengagemang inte får spridas till företag utanför den slutna

användarkretsen. Kreditgivare inom t.ex. handeln kan alltså inte få del av

uppgifterna.

 Det angivna systemet beträffande förmedling av uppgifter om kreditengagemang

grundar sig på hänsyn till bank- och finansbolagssekretessen. Utredningen har

emellertid funnit att man - utan att sekretesshänsynen alltför mycket äventyras

- bör kunna låta en större krets av företag få del av informationen. För detta

talar intresset av att få till stånd en effektiv kreditupplysningsverksamhet.

Ett förfarande som innebär att UC men inte andra kreditupplysningsföretag får

information om kreditengagemang torde också stå i strid mot den nya konkurrens-

lagen.

 Utredningen föreslår att det i kreditupplysningslagen förs in en bestämmelse

om att reglerna om banksekretess m.m. inte hindrar att uppgifter om lämnade

krediter utväxlas inom en krets som utgörs av banker och andra kreditinstitut

samt kreditupplysningsföretag. Det föreslås inte någon regel om skyldighet för

kreditinstituten att lämna ut den berörda informationen. Utredningen förutsätter

emellertid att alla kreditupplysningsföretag i fortsättningen skall behandlas

lika och att alltså inte bara UC skall få del av uppgifter om kreditengagemang.

 Utredningen anser att kreditinstituten liksom hittills bör kunna träffa avtal

om begränsningar i kreditupplysningsföretagens rätt att utnyttja den erhållna

informationen.

 För närvarande gäller vissa inskränkningar i kreditupplysningsföretagens

möjligheter att ta in uppgifter om betalningsförsummelser i kreditupplysningar

om privatpersoner. Det skall i princip vara fråga om betalningsförsummelser som

har slagits fast av domstol. I utredningsförslaget kvarstår dessa regler i stort

sett oförändrade. Utredningen föreslår emellertid en kompletterande regel om att

kredit-upplysningar om privatpersoner inte får innehålla uppgifter om

kreditmissbruk i andra fall än då krediten har lämnats av en bank eller ett

annat kreditinstitut och missbruket är gravt. Uppgifter om betalningsför-

summelser och kreditmissbruk föreslås - på samma sätt som har föreslagits

beträffande uppgifter om kreditengagemang - utan hinder av sekretess kunna

utväxlas inom en krets som utgörs av banker och andra kreditinstitut samt

kreditupplysningsföretag.

 I linje med vad som för närvarande gäller enligt datalagen förordar ut-

redningen att det i kreditupplysningslagen förs in en allmän bestämmelse om att

uppgifter om fysiska personer skall gallras ut ur kreditupplysningsregister, när

uppgifterna inte längre behövs med hänsyn till ändamålet med registret. Den

nuvarande regeln om att kreditupplysningar om privatpersoner inte får innehålla

uppgifter om ekonomiska förhållanden m.m. som är äldre än tre år behålls

oförändrad.

 Utredningen föreslår att var och en, på samma sätt som i dag, skall ha rätt

att mot skälig avgift få besked om de uppgifter som finns lagrade om honom hos

ett kreditupplysningsföretag. Beskedet skall innehålla information om från

vilken källa uppgifterna har hämtats. I enlighet med vad som nu föreskrivs i

datalagen skall fysiska personer kunna få besked kostnadsfritt en gång per år.

 När en kreditupplysning om en privatperson lämnas ut, skall, enligt

kreditupplysningslagens nuvarande regler, den som avses med upplysningen

samtidigt och kostnadsfritt få ett skriftligt meddelande om de uppgifter,

omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom (kreditupplysningskopia).

Den omfrågade skall också underrättas om vem som har begärt upplysningen

(beställaruppgift). En person som är näringsidkare eller på annat sätt knuten

till ett företag har en motsvarande rätt att få besked om vilka faktiska

uppgifter som har lämnats om honom. Han har däremot inte rätt att få veta vilka

omdömen och råd som har lämnats och han har inte heller rätt att få någon

beställaruppgift.

 Under utredningsarbetet har framkommit att det ofta är en källa till

irritation att näringsidkare omfrågas utan att de kan få veta vem beställaren

är. En rätt för näringsidkare att erhålla beställaruppgift har, konstaterar

utredningen, bl.a. den fördelen att de liksom privatpersoner får möjlighet att

rätta felaktiga och missvisande uppgifter direkt hos beställaren.

 Mot bakgrund av det anförda förordar utredningen att näringsidkare och

näringsanknutna fysiska personer skall få samma rätt till kreditupplys-

ningskopior och beställaruppgifter som privatpersoner. När det gäller juridiska

personer föreslås inte några motsvarande regler.

 För närvarande gäller som huvudregel att kreditupplysningsverksamhet får

bedrivas bara efter tillstånd av Datainspektionen. Utredningen föreslår att

tillståndskravet behålls och att Datainspektionen skall stå kvar som

tillståndsmyndighet. Banker och andra kreditinstitut skall dock kunna bedriva

kreditupplysningsverksamhet utan tillstånd från Datainspektionen, om de enligt

sitt grundläggande tillstånd har rätt att bedriva sådan verksamhet.

 Datainspektionen föreslås också få huvudansvaret för tillsynen på

kreditupplysningsområdet. Tillsynsansvaret beträffande banker och andra

kreditinstitut skall dock även i fortsättningen att ligga hos Finansinspektionen

då det gäller dessa instituts kreditupplysningsverksamhet.

 De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Kreditupplysningsutredningens författningsförslag

Förslag till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

 Härigenom föreskrivs i fråga om kreditupplysningslagen (1973:1173)

 dels att 17 a § i paragrafens lydelse enligt lagen (1992:1616) om ändring i

kreditupplysningslagen skall betecknas 18 § och ha följande lydelse,

 dels att 1 och 3 §§ i dess lydelse enligt lagen (1992:1616) om ändring i

kreditupplysningslagen skall ha följande lydelse,

 dels att 2, 4-11, 13-20, 22 och 23 §§ samt rubriken före 5 § skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5a och 18 a §§, av

följande lydelse,

 dels att närmast före 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14 och 23 §§ skall införas nya

rubriker av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

Inledande bestämmelser

 1 §

 Denna lag gäller kreditupplysningsverksamhet som innebär att någon, utom i

enstaka fall, lämnar kreditupplysningar mot ersättning eller som ett led i

näringsverksamhet. Lagen gäller också annan kreditupplysningsverksamhet, om den

är av större omfattning.

--------------------------------------------------------------------

 Lagen omfattar inte förmedling I lagen avses med kreditupplys-

av kreditupplysningar inom en ning uppgift, omdöme eller råd som

krets som utgörs av Sveriges lämnas till ledning för mottagarens

riksbank och sådana kreditinrätt- bedömning för egen del av annans

ningar eller för kreditupplys- kreditvärdighet eller vederhäftig-

ningsverksamhet inrättade företag het i övrigt i ekonomiskt hänseen-

som står under Finansin- de.

spektionens tillsyn och inte är Med näringsidkare avses i lagen

kreditmarknadsbolag enligt lagen även sådana fysiska personer som,

(1992:1610) om kreditmarknads- utan att vara näringsidkare, har

bolag. ett så väsentligt inflytande i en

 Lagen gäller inte heller förmed- viss näringsverksamhet att upp-

ling av kreditupplysningar gifter om deras egna förhållanden

mellan företag inom samma kon- behövs för att belysa verksamhetens

cern. ekonomiska ställning.

2 §

--------------------------------------------------------------------

 I lagen avses med Lagen gäller inte när en myn-

kreditupplysning: uppgift, omdöme dighet lämnar ut uppgifter med stöd

eller råd som lämnas till ledning av lag, förordning eller särskilt

för bedömning av annans kredit- beslut av regeringen eller

värdighet eller vederhäftighet i myndighet som regeringen har

övrigt i ekonomiskt hänseende, bestämt.

personupplysning: kreditupplys- Lagen omfattar inte heller

ning om annan enskild person än förmedling av uppgifter mellan

den som är näringsidkare eller an- företag inom samma koncern utom i

nars har så väsentligt inflytande sådana fall då det företag som lämnar

i viss näringsverksamhet att upp- uppgifterna har tillstånd enligt

gift om hans egna förhållanden be- 3 § första stycket att bedriva kre-

hövs för att belysa verksamhetens ditupplysningssverksamhet.

ekonomiska ställning.

Tillstånd m.m

 3 §

--------------------------------------------------------------------

Kreditupplysningsverksamhet får Kreditupplysningsverksamhet får

bedrivas endast efter tillstånd bedrivas endast efter tillstånd av

av datainspektionen. Datainspektionen. Tillstånd får

 meddelas endast om verksamheten

 kan antas bli bedriven på ett sak-

 kunnigt och omdömesgillt sätt.

--------------------------------------------------------------------

 Något tillstånd behövs dock inte Tillstånd av Datainspektionen

för behövs dock inte för följande

 1. ett utländskt bankföretag som kreditinstitut, under förutsättning

driver verksamhet med stöd av att kreditupplysningsverksamhet

1 kap. 5 § bankrörelselagen omfattas av institutets grundläg-

(1987:617), om kreditupplys- gande tillstånd, nämligen

ningsverksamhet omfattas av det 1. en bank med svensk oktroj,

i hemlandet meddelade tillståndet 2. ett utländskt bankföretag som

att driva bankrörelse, har tillstånd att driva verksamhet

 2. ett utländskt kreditinstitut i Sverige enligt 1 kap. 4 § bankrö-

som driver verksamhet med stöd av relselagen (1987:617),

2 kap. 9 § lagen (1992: 1610) om 3. ett utländskt bankföretag som

kreditmarknadsbolag, om kredit- driver verksamhet i Sverige

upplysningsverksamhet omfattas enligt 1 kap. 5 § bankrörelselagen,

av det i hemlandet meddelade 4. ett kreditmarknadsbolag,

tillståndet att driva finans- 5. ett utländskt kreditinstitut

ieringsverksamhet. som har tillstånd att driva fi-

 nansieringsverksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 8 § lagen (1992:1-

 610) om kreditmarknadsbolag eller

 6. ett utländskt kreditinstitut

 som driver verksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 9 § lagen om kredit-

 marknadsbolag.

 Tillstånd behövs ej för kreditupplysningsverksamhet, i den mån den bedrivs

genom offentliggörande av kreditupplysning på sådant sätt som avses i tryckfri-

hetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen.

 4 §

--------------------------------------------------------------------

 Tillstånd att bedriva

kreditupplysningsverksamhet får

meddelas endast om verksamheten

kan antas bli bedriven på ett

sakkunnigt och omdömesgillt sätt.

 Tillstånd får förenas med före- Datainspektionen får förena till-

skrift om hur verksamheten skall stånd enligt 3 § första stycket med

bedrivas och om skyldighet att villkor för hur verksamheten skall

anmäla ändring av förhållanden som bedrivas och om skyldighet att

har haft betydelse för till- anmäla ändring av förhållanden som

ståndet. har haft betydelse för tillståndet.

 Finansinspektionen får meddela

 villkor för hur banker och andra

 kreditinstitut som avses i 3 §

 andra stycket skall bedriva

 kreditupplysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

Verksamhetens bedrivande Allmänt om kreditupplysningsverk-

m.m. samhet

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Kreditupplysningsverksamhet Kreditupplysningsverksamhet

skall bedrivas så att den ej le- skall bedrivas så att den inte

der till otillbörligt intrång i leder till otillbörligt intrång i

personlig integritet genom in- personlig integritet eller till

nehållet i de upplysningar som att oriktiga eller missvisande

förmedlas eller på annat sätt elleruppgifter lagras eller lämnas ut.

till att oriktiga eller miss-

visande uppgifter lagras eller

lämnas ut.

--------------------------------------------------------------------

Automatisk databehandling får an-

vändas i verksamheten. Vidare får

registrering av personnummer

ske.

 Den som har rätt att bedriva

kreditupplysningsverksamhet är

ansvarig för databehandlingen och

skall vidta lämpliga tekniska och

organisatoriska säkerhetsåtgärder

för att hindra att behandlingen

sker på ett otillåtet sätt och att

uppgifterna utsätts för otillåten

insyn.

 I fråga om fysiska personer

gäller att uppgifter, omdömen och

råd får samlas in, lagras och läm-

nas ut i kreditupplysningsverk-

samhet endast om det är påkallat

av kreditupplysningsändamål och

med de begränsningar i övrigt som

följer av denna lag eller av

villkor som har meddelats med

stöd av lagen.

5 a §

Vad som gäller om sekretess i

bankers och andra kreditinsti-

tuts verksamhet hindrar inte att

uppgifter om lämnade krediter och

om betalningsförsummelser och

kreditmissbruk utväxlas för

kreditupplysningsändamål inom en

krets som utgörs av sådana banker

och andra kreditinstitut samt

kreditupplysningsföretag som

avses i 3 §.

 I fråga om användningen av

uppgifter om betalningsförsum-

melser och kreditmissbruk finns

ytterligare bestämmelser i 7 §.

--------------------------------------------------------------------

 Vissa känsliga uppgifter

 6 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om någons politiska Uppgift om en persons ras, et-

eller religiösa uppfattning, ras niska ursprung, politiska upp-

eller hudfärg får icke insamlas, fattning, religiösa eller filoso-

lagras eller vidarebefordras i fiska övertygelse, sjukdom, häl-

kreditupplysningsverksamhet. sotillstånd och liknande eller

 Uppgift om att någon misstänks sexualliv får inte samlas in,

eller har dömts för brott eller lagras eller lämnas ut i kredit-

har avtjänat straff eller un- upplysningsverksamhet. Detta

dergått annan påföljd för brott gäller även uppgift om att någon

eller har varit föremål för åtgärd misstänks eller har dömts för brott

enligt socialtjänstlagen eller har avtjänat straff eller

(1980:620), lagen (1990:52) med undergått annan påföljd för brott

särskilda bestämmelser om vård av eller har varit föremål för åtgärd

unga, lagen (1988:870) om vård av enligt socialtjänstlagen

missbrukare i vissa fall, lagen (1980:620), lagen (1990:52) med

(1991:1128) om psykiatrisk tvång- särskilda bestämmelser om vård av

svård, lagen (1991:1129) om unga, lagen (1988:870) om vård av

rättspsykiatrisk vård, lagen missbrukare i vissa fall, lagen

(1967:940) angående omsorger om (1991:1128) om psykiatrisk tvångs-

vissa psykiskt utvecklingsstörda, vård, lagen (1991:1129) om rätts-

11-14 §§ polislagen (1984:387), psykiatrisk vård, lagen (1967:940)

lagen (1976:511) om omhänderta- angående omsorger om vissa psy-

gande av berusade personer m.m. kiskt utvecklingsstörda, 11-14 §§

eller utlänningslagen (1989:529) polislagen (1984:387), lagen

får ej utan medgivande av datain- (1976:511) om omhändertagande av

spektionen insamlas, lagras berusade personer m.m. eller

eller vidarebefordras i kredit- utlänningslagen (1989:529).

upplysningsverksamhet. Detsamma

gäller uppgift om sjukdom, hälso-

tillstånd eller liknande.

 Medgivande som avses i andra

stycket får lämnas endast om syn-

nerliga skäl föreligger.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som anges i andra stycket Vad som anges i första stycket

utgör ej hinder för att uppgift om utgör ej hinder för att uppgift om

näringsförbud insamlas, lagras betalningsförsummelse, kreditmiss-

eller vidarebefordras i bruk eller näringsförbud samlas in,

kreditupplysningsverksamhet. lagras eller lämnas ut i kreditup-

 plysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Uppgifter om betalningsförsummelse

 m.m.

 7 §

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej inne- Kreditupplysningar om fysiska

hålla uppgift om annan betal- personer som inte är näringsidkare

ningsförsummelse än sådan som får inte innehålla uppgift om andra

fastslagits genom domstols eller betalningsförsummelser än sådana som

annan myndighets avgörande eller 1. har fastslagits genom dom-

åtgärd eller som lett till betal- stols eller annan myndighets

ningsinställelse, konkursansökan avgörande eller åtgärd eller

eller ackord. 2. har lett till betalningsin-

 ställelse, konkursansökan eller ac-

 kord.

 En kreditupplysning som avses i

 första stycket får inte heller

 innehålla uppgift om kreditmiss-

 bruk, utom då krediten har lämnats

 av en bank eller ett annat kre-

 ditinstitut och missbruket är gr-

 avt. Finansinspektionen får med-

 dela närmare föreskrifter om i

 vilka fall ett sådant missbruk är

 att anse som gravt.

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller, efter rege- Datainspektionen eller, såvitt

ringens bestämmande, datainspek- gäller banker och andra kreditin-

tionen får föreskriva undantag frånstitut, Finansinspektionen får

bestämmelserna i första stycket, föreskriva undantag från bestäm-

om det finns särskilda skäl. melserna i första och andra styck-

 ena, om det finns särskilda skäl.

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift som enligt det sagda Uppgift som enligt det sagda ej

ej får lämnas ut får icke heller får lämnas ut får inte heller lagras

lagras. i register som används i kredit-

 upplysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Äldre uppgifter

 8 §

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej inne- Uppgifter om fysiska personer i

hålla uppgift om omständighet register som används i kreditupp-

eller förhållande som är av be- lysningsverksamhet skall gallras

tydelse för bedömningen av någons ut ur registret när de inte längre

vederhäftighet i ekonomiskt hän- behövs med hänsyn till ändamålet med

seende, om tre år förflutit från registret.

utgången av det år då omständigheten Kreditupplysningar om fysiska

inträffade eller förhållandet upp- personer som inte är näringsidkare

hörde. Uppgift som enligt det får inte innehålla uppgift om om-

sagda ej får lämnas ut skall efter ständighet eller förhållande som är

den angivna tiden gallras ut ur av betydelse för bedömningen av

register som används i kreditupp- personens vederhäftighet i ekono-

lysningsverksamhet. Gallringen miskt hänseende, om tre år förflutit

skall göras så snart det kan ske från utgången av det år då omständig-

och i vart fall innan upplysning heten inträffade eller förhållandet

lämnas om den som uppgiften upphörde. Uppgift som inte får läm-

avser. nas ut skall efter den angivna

 tiden gallras ut ur register som

 används i kreditupplysningsverk-

 samhet. Gallringen skall göras så

 snart det kan ske och i vart fall

 innan upplysning lämnas om den som

 uppgiften avser.

--------------------------------------------------------------------

 Utlämnande av kreditupplys-

 ningar

 9 §

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej lämnas Kreditupplysningar om fysiska

ut, om det finns anledning anta personer som inte är näringsidkare

att upplysningen kommer att får inte lämnas ut, om det finns

användas av någon annan än den som anledning anta att upplysningen

på grund av ingånget eller ifråga- kommer att användas av någon annan

satt kreditavtal eller av än den som på grund av ingånget

liknande anledning har behov av eller ifrågasatt kreditavtal eller

upplysningen. Vad nu sagts gäller av liknande anledning har behov

ej offentliggörande av personupp- av upplysningen. Vad som nu sagts

lysning på sådant sätt som avses i gäller inte offentliggörande av

tryckfrihetsförordningen och kreditupplysning på sådant sätt som

yttrandefrihetsgrundlagen. avses i tryckfrihetsförordningen

 och yttrandefrihetsgrundlagen.

--------------------------------------------------------------------

 Insyn och rättelse

 10 §

--------------------------------------------------------------------

 Var och en har rätt att mot skä- Var och en har rätt att mot skä-

lig avgift hos den som bedriver lig avgift hos den som bedriver

kreditupplysningsverksamhet få kreditupplysningsverksamhet få

skriftligt besked om huruvida skriftligt besked om huruvida det

det i verksamheten finns upp- i verksamheten finns uppgifter

gifter lagrade om honom och, om lagrade om honom och, om det

det finns sådana uppgifter, vad finns sådana uppgifter, varifrån de

de har för innehåll. inhämtats och vad de har för

 innehåll. En fysisk person har rätt

 till kostnadsfritt besked en gång

 om året.

 Begäran från en fysisk person om

 besked enligt första stycket skall

 framställas skriftligen och vara

 egenhändigt undertecknad.

 Besked enligt första stycket

 skall lämnas senast en månad efter

 det att begäran har gjorts.

 11 §

--------------------------------------------------------------------

 När personupplysning lämnas, När en kreditupplysning om en

skall den som avses med upp- fysisk person lämnas ut, skall den

lysningen samtidigt och kost- som avses med upplysningen sam-

nadsfritt tillställas ett tidigt och kostnadsfritt till-

skriftligt meddelande om de ställas ett skriftligt meddelande

uppgifter, omdömen och råd som om de uppgifter, omdömen och råd

upplysningen innehåller rörande som upplysningen innehåller rörande

honom och om vem som har begärt honom och om vem som har begärt

upplysningen. upplysningen.

 När annan kreditupplysning

rörande enskild person lämnas,

skall den som avses med upplys-

ningen samtidigt och kostnads-

fritt tillställas ett skriftligt

meddelande om de uppgifter som

upplysningen innehåller rörande Första stycket gäller inte kre-

honom. ditupplysning som lämnas genom

 Första och andra styckena gäller offentliggörande i tryckt skrift

ej kreditupplysning som lämnas eller annan skrift som avses i

genom offentliggörande i tryckt 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen

skrift eller annan skrift som eller sådant offentliggörande som

avses i 1 kap. 5 § tryck- avses i 1 kap. 1 § yttrande-

frihetsförordningen. frihetsgrundlagen.

 12 §

 Förekommer anledning till misstanke att en uppgift i kreditupplysning som

lämnats under den senaste tolvmånadersperioden eller i register som används i

kreditupplysningsverksamhet är oriktig eller missvisande, skall den som bedriver

verksamheten utan dröjsmål vidta skäliga åtgärder för att utreda förhållandet.

 Visar sig uppgiften vara oriktig eller missvisande, skall den, om den

förekommer i register, rättas, kompletteras eller uteslutas ur registret. Har

uppgiften tagits in i en kreditupplysning som lämnats på annat sätt än som avses

i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, skall rättelse eller

komplettering så snart det kan ske tillställas var och en som under den senaste

tolvmånadersperioden fått del av uppgiften. Har uppgiften under den senaste

tolvmånadersperioden lämnats i periodisk skrift eller i en kreditupp-

lysningsverksamhet som bedrivs genom återkommande offentliggöranden enligt

yttrandefrihetsgrundlagen, skall rättelse eller komplettering så snart det kan

ske införas i ett följande nummer av skriften eller motsvarande form av

offentliggörande enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Vad som sägs i detta stycke

gäller dock icke, om uppgiften uppenbarligen saknar betydelse för bedömningen av

vederbörandes vederhäftighet i ekonomiskt hänseende.

 Har en fråga om rättelse eller liknande åtgärd tagits upp efter framställning

från den som uppgiften avser, skall denne kostnadsfritt underrättas om huruvida

sådan åtgärd vidtagits.

--------------------------------------------------------------------

 Överlåtelse och upplåtelse av

 register

 13 §

--------------------------------------------------------------------

 Register som används i kredit- Register som används i kredit-

upplysningsverksamhet får överlåtasupplysningsverksamhet får överlåtas

eller upplåtas till annan endast eller upplåtas till annan endast

efter medgivande av Datainspek- efter medgivande av Datainspek-

tionen. tionen eller, såvitt gäller

 kreditupplysningsregister som förs

 av banker och andra

 kreditinstitut, Finansinspektio-

 nen.

--------------------------------------------------------------------

 Den som upphör att bedriva kre- Den som upphör att bedriva kre-

ditupplysningsverksamhet eller ditupplysningsverksamhet eller

som avser att flytta sådan verk- som avser att flytta sådan verk-

samhet till ett annat land eller samhet till ett annat land eller

att kassera ett register som att kassera ett register som

används i sådan verksamhet skall används i sådan verksamhet skall

anmäla detta till anmäla detta till Datainspektionen

datainspektionen. Inspektionen eller, såvitt gäller banker och

föreskriver i sådana fall hur det andra kreditinstitut, Finansin-

skall förfaras med register som spektionen. Datainspektionen

berörs av åtgärden. eller Finansinspektionen meddelar

 i sådana fall villkor för hur det

 skall förfaras med register som

 berörs av åtgärden.

--------------------------------------------------------------------

 Tystnadsplikt

 14 §

--------------------------------------------------------------------

 Den som är eller har varit Den som är eller har varit verk-

verksam i kreditupplysnings- sam i kreditupplysningsverksamhet

verksamhet får inte obehörigen röjafår inte obehörigen röja eller ut-

eller utnyttja vad han till följd nyttja vad han till följd därav fått

därav fått veta om enskildas veta om enskildas personliga

personliga förhållanden eller om eller ekonomiska förhållanden eller

yrkes- eller affärshemligheter. om yrkes- eller affärshemligheter.

Tillsyn m.m.

 15 §

--------------------------------------------------------------------

 Datainspektionen utövar tillsyn Tillsynen över att lagen efter-

över efterlevnaden av denna lag. levs utövas av Datainspektionen

 såvitt gäller företag som avses i 3 §

 första stycket och av Finansin-

 spektionen såvitt gäller företag som

 avses i 3 § andra stycket.

 Tillsynen skall utövas så, att den icke vållar större kostnad eller olägenhet

än som är nödvändig.

--------------------------------------------------------------------

 Datainspektionen och Finansin-

 spektionen skall samråda i till-

 synsfrågor.

 16 §

--------------------------------------------------------------------

 Datainspektionen har rätt att Datainspektionen har rätt att

företa inspektion hos den som företa inspektion hos den som har

bedriver kreditupplysningsverk- tillstånd enligt 3 § första stycket

samhet och att ta del av samt- att bedriva kreditupplys-

liga handlingar som rör verksam- ningsverksamhet och att ta del av

heten. samtliga handlingar som rör verk-

 samheten.

 Den som bedriver kreditupplys- Den som har sådant tillstånd

ningsverksamhet skall lämna data- skall lämna Datainspektionen de

inspektionen de upplysningar om upplysningar om verksamheten som

verksamheten som inspektionen inspektionen begär för sin tillsyn.

begär för sin tillsyn. I fråga om banker och andra

 kreditinstitut finns bestämmelser

 om undersökning och skyldighet att

 lämna upplysningar i 7 kap. 1 §

 bankrörelselagen (1987:617) och 5

 kap. 1 § lagen (1992:1610) om

 kreditmarknadsbolag.

 Bedrivs kreditupplysningsverksamhet genom offentliggörande av kreditupplysning

på sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund-

lagen skall den som bedriver verksamheten inom en vecka efter offentliggörandet

se till att Datainspektionen kostnadsfritt får del av det som offentliggjorts.

 17 §

--------------------------------------------------------------------

 Om den som fått tillstånd att Om den som fått tillstånd enligt

bedriva kreditupplysningsverk- 3 § första stycket att bedriva kre-

samhet åsidosätter bestämmelse i ditupplysningsverksamhet åsido-

denna lag eller en föreskrift som sätter någon bestämmelse i denna lag

meddelats med stöd av lagen, får eller ett villkor som har med-

datainspektionen i mån av behov delats med stöd av lagen, får

ändra föreskrift som tidigare Datainspektionen i mån av behov

meddelats eller meddela ny före- ändra ett villkor som tidigare har

skrift. Om inte rättelse kan meddelats eller meddela ett nytt

åstadkommas på något annat sätt, fårvillkor. Om inte rättelse kan å-

datainspektionen återkalla till- stadkommas på något annat sätt, får

ståndet. Detsamma gäller, om Datainspektionen återkalla till-

förutsättningarna för tillståndet iståndet. Detsamma gäller, om förut-

övrigt inte längre föreligger. sättningarna för tillståndet i övrigt

 inte längre föreligger.

--------------------------------------------------------------------

17 a § 18 §

--------------------------------------------------------------------

 Om en bank eller ett annat kre-

 ditinstitut åsidosätter bestämmel-

 serna i denna lag eller villkor

 som har meddelats med stöd av

 lagen, får Finansinspektionen i mån

 av behov ändra ett villkor som

 tidigare har meddelats eller

 meddela ett nytt villkor.

 Om rättelse inte kan åstadkommas

 på något annat sätt, får Finans-

 inspektionen, såvitt gäller sådana

 banker och andra kreditinstitut

 som avses i 3 § andra stycket 1,

 2, 4 eller 5 förbjuda kredit-

 institutet att bedriva kreditup-

 plysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Om ett företag som avses i Om en bank eller ett annat

3 § andra stycket överträder denna kreditinstitut som avses i 3 §

lag eller föreskrift som med- andra stycket 3 eller 6 inte vid-

delats med stöd av lagen får tar rättelse, skall Finansinspek-

Datainspektionen förelägga tionen underrätta behörig myndighet

företaget att vidta rättelse. i institutets hemland. Om rättelse

 Om företaget inte följer före- ändå inte sker, får Finansinspektio-

läggandet, skall Datainspektionen nen förbjuda institutet att göra

underrätta behörig myndighet i nya åtaganden här i landet. Innan

institutets hemland. förbud meddelas skall inspektionen

 Om rättelse ändå inte sker, får underrätta behörig myndighet i in-

Datainspektionen förbjuda stitutets hemland. I brådskande

institutet att göra nya åtaganden fall får inspektionen meddela

här i landet. Innan förbud med- förbud utan föregående underrättelse

delas skall inspektionen under- till hemlandsmyndigheten. Denna

rätta behörig myndighet i in- skall underrättas så snart det kan

stitutets hemland. I brådskande ske.

fall får inspektionen meddela

förbud utan föregående underrättelse

till hemlandsmyndigheten. Denna

skall underrättas så snart det kan

ske.

--------------------------------------------------------------------

 18 a §

 Regeringen får föreskriva om

 skyldighet för den som bedriver

 kreditupplysningsverksamhet

 enligt 3 § första stycket att be-

 tala avgift för Datainspektionens

 tillsynsverksamhet enligt denna

 lag.

 Avgift påförs av Datainspek-

 tionen.

--------------------------------------------------------------------

Straff och skadestånd m.m.

 19 §

--------------------------------------------------------------------

 Till böter eller fängelse i högst Till böter eller fängelse i högst

ett år döms den som uppsåtligen ett år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 1. bedriver kreditupplysnings- 1. bedriver kreditupplysnings-

verksamhet utan föreskrivet till- verksamhet utan att ha rätt till

stånd, det enligt 3 §,

 2. bryter mot 6-9 §, 13 § första 2. bryter mot 6-9 §, 13 § första

stycket eller andra stycket för- stycket eller andra stycket första

sta meningen eller 16 § tredje meningen eller 16 § fjärde stycket,

stycket, 3. bryter mot ett villkor som

 3. bryter mot föreskrift som meddelats enligt 4 §, 13 § andra

meddelats enligt 4 § andra stycket andra meningen 17 § eller

stycket, 13 § andra stycket andra 18 § första stycket, eller

meningen eller 17 §, eller 4. lämnar osann uppgift i sådana

 4. lämnar osann uppgift i sådana fall som avses i 10 § första styck-

fall som avses i 10 § eller 16 § et eller 16 § andra stycket eller

andra stycket eller i ett med- i ett meddelande enligt 11 §.

delande enligt 11 §.

--------------------------------------------------------------------

 Till böter döms den som genom Till böter döms den som genom

oriktiga uppgifter uppsåtligen oriktiga uppgifter uppsåtligen för-

föranleder att någon som bedriver anleder att någon som bedriver

kreditupplysningsverksamhet, i kreditupplysningsverksamhet, i

annat fall än som aves i 9 § andra annat fall än som aves i 9 § andra

meningen, lämnar ut en personupp- meningen, lämnar ut en kreditupp-

lysning utan att ha grund till lysning utan att ha grund till

detta enligt 9 §. Till samma detta enligt 9 §. Till samma

straff döms den som genom att ut- straff döms den som genom att ut-

nyttja uppgifter hos någon som nyttja uppgifter hos någon som

bedriver kreditupplysningsverk- bedriver kreditupplysningsverk-

samhet uppsåtligen bereder sig samhet uppsåtligen bereder sig

tillgång till en personupplysning tillgång till en kreditupplysning

utan att ha grund till detta en- utan att ha grund till detta en-

ligt 9 §. I ringa fall döms dock ligt 9 §. I ringa fall döms dock

inte till ansvar. inte till ansvar.

 Den som har överträtt ett

 vitesföreläggande som har meddelats

 enligt 22 § får inte dömas till

 straff för en handling som om-

 fattas av förbudet.

 20 §

--------------------------------------------------------------------

 Har kreditupplysningsverksam- Har kreditupplysningsverksam-

het bedrivits utan föreskrivet het bedrivits utan föreskrivet

tillstånd, skall register som an- tillstånd, skall register som an-

vänts i verksamheten förklaras för-vänts i verksamheten förklaras för-

verkat, om det ej är uppenbart verkat, om det ej är uppenbart

obilligt. Detsamma gäller, om obilligt. Detsamma gäller, om

register överlåtits eller upplåtitsregister överlåtits eller upplåtits

i strid med 13 § första stycket i strid med 13 § första stycket

eller om föreskrift som meddelats eller om villkor som meddelats

enligt 13 § andra stycket andra enligt 13 § andra stycket andra

meningen ej följts. meningen ej följts.

 21 §

 Den som bedriver kreditupplysningsverksamhet skall ersätta skada som till

följd av verksamheten tillfogas någon genom otillbörligt intrång i hans

personliga integritet eller genom att oriktig uppgift lämnas om honom, om icke

den som bedriver verksamheten kan visa att tillbörlig omsorg och varsamhet

iakttagits. Vid bedömande om och i vad mån skada har uppstått tages hänsyn även

till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.

 22 §

--------------------------------------------------------------------

 Om den som bedriver kreditupp- Om den som bedriver kreditupp-

lysningsverksamhet inte fullgör lysningsverksamhet åsidosätter vad

vad som åligger honom enligt 10, som åligger honom enligt denna lag

11 eller 12 §, får datain- eller villkor som har meddelats

spektionen förelägga vite. Det- med stöd av lagen får Datainspek-

samma gäller, om den som bedriver tionen eller, såvitt gäller banker

sådan verksamhet underlåter att och andra kreditinstitut,

lämna tillgång till handling eller Finansinspektionen för att få

att lämna upplysning i fall som rättelse till stånd förelägga den som

avses i 16 § första eller andra bedriver verksamheten vite.

stycket.

--------------------------------------------------------------------

 Överklagande

 23 §

--------------------------------------------------------------------

 Talan mot datainspektionens Datainspektionens och Finans-

beslut föres hos regeringen genom inspektionens beslut enligt denna

besvär. Justitiekanslern får föra lag får överklagas till länsrätten.

talan för att tillvarataga Justitiekanslern får föra talan för

allmänna intressen. att ta tillvara allmänna

 intressen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 Föreskrifter som har meddelats av Datainspektionen med stöd av äldre

bestämmelser gäller, om inte annat beslutas av inspektionen, även efter

ikraftträdandet, dock längst till utgången av juni 1995.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet (SOU 1973:110) Integritet och

effektivitet på kreditupplysningsområdet avgetts av Sveriges riksbank,

Justitiekanslern, Hovrätten för Nedre Norrland, Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Stockholms län, Domstolsverket, Datainspektionen, Kommerskollegium,

Riksgäldskontoret, Finansinspektionen, Riksskatteverket, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Konkurrensverket, Konsumentverket, Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Svenska Bankföreningen, Finansbolagens Förening, Sveriges

Industriförbund, Grossistförbundet Svensk Handel, Sveriges Köpmannaförbund,

Företagarnas Riksorganisation, Kooperativa Förbundet, Svenska Petroleum-

institutet, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Fondhandlarföreningen, Stads-

hypotek AB, Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges Advokatsamfund, Svenska

Inkassoföreningen, Svenska Kreditmannaföreningen i Stockholm,

Upplysningscentralen UC AB och Dun & Bradstreet Soliditet AB. Vidare har Svenska

Postorderföreningen avgett ett yttrande.

 Riksskatteverket har bifogat yttranden av Kronofogdemyndigheten i Jönköpings

län och det s.k. INDEX-projektet.

 Motorbranschens Riksförbund, Sveriges Allmänna Hypoteksbank, Svenska

Skeppshypotekskassan, Föreningen för Köpmannakonton, Industrins Finansförening,

Sveriges Bankkunders Riksförbund och AB Svensk Upplysningstjänst har beretts

tillfälle att avge yttrande men avstått från att yttra sig.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

 Härmed föreskrivs1 i fråga om kreditupplysningslagen (1973:1173)2

 dels att 17 a § skall upphöra att gälla,

 dels att 1-4, 6-9, 11, 15, 17, 19 och 20 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 a och 18 §§, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §3Denna lag gäller kreditupplysningsverksamhet som innebär att någon, utom i

enstaka fall, lämnar kreditupplysningar mot ersättning eller som ett led i

näringsverksamhet. Lagen gäller också annan kreditupplysningsverksamhet, om den

är av större omfattning.

--------------------------------------------------------------------

 Lagen omfattar inte förmedling Lagen gäller inte när en myndig-

av kreditupplysningar inom en het lämnar ut uppgifter med stöd av

krets som utgörs av Sveriges lag, förordning eller ett särskilt

riksbank och sådana kredit- beslut av regeringen eller en

inrättningar eller för myndighet som regeringen har

kreditupplysningsverksamhet in- bestämt.

rättade företag som står under

Finansinspektionens tillsyn och

inte är kreditmarknadsbolag

enligt lagen (1992:1610) om

kreditmarknadsbolag.

 Lagen gäller inte heller förmed- Lagen gäller inte heller för för-

ling av kreditupplysningar mel- medling av kreditupplysningar

lan företag inom samma koncern. mellan företag inom samma koncern,

 utom när upplysningen lämnas av ett

 företag som har tillstånd av

 Datainspektionen enligt 3 § första

 stycket.

2 §

--------------------------------------------------------------------

 I lagen avses med Med kreditupplysning avses i

kreditupplysning: uppgift, omdöme denna lag uppgifter, omdömen eller

eller råd som lämnas till ledning råd som lämnas till ledning för

för bedömning av annans kredit- bedömning av någon annans kredit-

värdighet eller vederhäftighet i värdighet eller vederhäftighet i

övrigt i ekonomiskt hänseende, övrigt i ekonomiskt hänseende.

personupplysning: kreditupplys- Uppgifter, omdömen eller råd som

ning om annan enskild person än lämnas till någon för att användas i

den som är näringsidkare eller an- dennes kreditupplysnings-

nars har så väsentligt inflytande verksamhet anses dock inte som

i viss näringsverksamhet att upp- kreditupplysning.

gift om hans egna förhållanden be- Med näringsidkare avses i denna

hövs för att belysa verksamhetens lag även den som, utan att driva

ekonomiska ställning. näringsverksamhet, har ett så

 väsentligt inflytande i en viss

 verksamhet att uppgifter om hans

 egna förhållanden behövs för att

 belysa verksamhetens ekonomiska

 ställning.

3 §4Kreditupplysningsverksamhet får bedrivas endast efter tillstånd av

Datainspektionen.

--------------------------------------------------------------------

 Något tillstånd behövs dock inte Datainspektionens tillstånd be-

för hövs dock inte för följande företag,

 1. ett utländskt bankföretag som om deras grundläggande tillstånd

driver verksamhet med stöd av omfattar kreditupplys-

1 kap. 5 § bankrörelselagen ningsverksamhet:

(1987:617), om kreditupplys- 1. en svensk bank,

ningsverksamhet omfattas av det 2. ett utländskt bankföretag som

i hemlandet meddelade tillståndet har tillstånd att driva verksamhet

att driva bankrörelse, i Sverige enligt 1 kap. 4 § bank-

 2. ett utländskt kreditinstitut rörelselagen (1987:617),

som driver verksamhet med stöd av 3. ett utländskt bankföretag som

2 kap. 9 § lagen (1992:1610) om driver verksamhet i Sverige

kreditmarknadsbolag, om kredit- enligt 1 kap. 5 § bankrörelselagen,

upplysningsverksamhet omfattas 4. ett kreditmarknadsbolag,

av det i hemlandet meddelade 5. ett utländskt kreditinstitut

tillståndet att driva som har tillstånd att driva fi-

finansieringsverksamhet. nansieringsverksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 8 § lagen (1992:1-

 610) om kreditmarknadsbolag eller

 6. ett utländskt kreditinstitut

 som driver verksamhet i Sverige

 enligt 2 kap. 9 § lagen om kredit-

 marknadsbolag.

 Ett företag som avses i andra

 stycket 1, 2, 4 eller 5 får börja

 bedriva kreditupplysningsverksam-

 het två månader efter det att Data-

 inspektionen har tagit emot en

 anmälan från företaget om att det

 avser att bedriva sådan verksam-

 het.

 Tillstånd behövs ej för kredit- Tillstånd behövs inte för kredit-

upplysningsverksamhet, i den mån upplysningsverksamhet, i den mån

den bedrivs genom offentliggöran- den bedrivs genom offentliggörande

de av kreditupplysning på sådant av kreditupplysning på ett sådant

sätt som avses i tryckfrihetsför- sätt som avses i tryckfrihetsför-

ordningen och yttrandefrihets- ordningen eller yttrandefri-

grundlagen. hetsgrundlagen.

4 §5Tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet får meddelas endast om

verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt.

--------------------------------------------------------------------

 Tillstånd får förenas med före- Datainspektionen får besluta om

skrift om hur verksamheten skall villkor för hur kreditupplysnings-

bedrivas och om skyldighet att verksamhet skall bedrivas och om

anmäla ändring av förhållanden som skyldighet att anmäla ändring av

har haft betydelse för till- förhållanden som har betydelse för

ståndet. rätten att bedriva verksamheten.

--------------------------------------------------------------------

 5 a §

 Vad som gäller om sekretess i

 bankers, kreditmarknadsbolags och

 värdepappersbolags verksamhet

 hindrar inte att uppgifter om läm-

 nade krediter, betalningsförsum-

 melser och kreditmissbruk utväxlas

 för kreditupplysningsändamål inom en

 krets som utgörs av dessa företag

 samt sådana företag som har

 tillstånd av Datainspektionen

 enligt 3 § första stycket.

 I den krets som anges i första

 stycket ingår även utländska bank-

 företag som avses i 1 kap. 4 och

 5 §§ bankrörelselagen (1987:617),

 kreditinstitut som avses i

 2 kap. 8 och 9 §§ lagen (1992:1610)

 om kreditmarknadsbolag samt

 utländska företag som avses i

 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen

 (1991:981) om värdepappersrörelse.

 Bestämmelser om användningen av

 uppgifter om betalningsförsum-

 melser och kreditmissbruk finns

 även i 7 §.

6 §6

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om någons politiska Uppgifter om en persons ras,

eller religiösa uppfattning, ras etniska ursprung, politiska

eller hudfärg får icke insamlas, uppfattning, religiösa eller

lagras eller vidarebefordras i filosofiska övertygelse eller

kreditupplysningsverksamhet. sexualliv får inte samlas in,

 lagras eller lämnas ut i kreditup-

 Uppgift om att någon misstänks plysningsverksamhet.

eller har dömts för brott eller Uppgifter om sjukdom, hälsotill-

har avtjänat straff eller un- stånd eller liknande får inte utan

dergått annan påföljd för brott medgivande av Datainspektionen

eller har varit föremål för åtgärd samlas in, lagras eller lämnas ut

enligt socialtjänstlagen i kreditupplysningsverksamhet.

(1980:620), lagen (1990:52) med Detsamma gäller uppgifter om att

särskilda bestämmelser om vård av någon misstänks eller har dömts för

unga, lagen (1988:870) om vård av brott eller har avtjänat straff

missbrukare i vissa fall, lagen eller undergått någon annan påföljd

(1991:1128) om psykiatrisk tvång- för brott eller har varit föremål för

svård, lagen (1991:1129) om någon åtgärd enligt socialtjänstlagen

rättspsykiatrisk vård, lagen (1980:620), lagen (1990:52) med

(1967:940) angående omsorger om särskilda bestämmelser om vård av

vissa psykiskt utvecklingsstörda, unga, lagen (1988:870) om vård av

11-14 §§ polislagen (1984:387), missbrukare i vissa fall, lagen

lagen (1976:511) om omhänderta- (1991:1128) om psykiatrisk tvångs-

gande av berusade personer m.m. vård, lagen (1991:1129) om

eller utlänningslagen (1989:529) rättspsykiatrisk vård, lagen

får ej utan medgivande av datain- (1993:387) om stöd och service

spektionen insamlas, lagras till vissa funktionshindrade, 11-

eller vidarebefordras i kredit- 14 §§ polislagen (1984:387), lagen

upplysningsverksamhet. Detsamma (1976:511) om omhändertagande av

gäller uppgift om sjukdom, hälso- berusade personer m.m. eller

tillstånd eller liknande. utlänningslagen (1989:529).

 Medgivande som avses i andra Ett medgivande som avses i and-

stycket får lämnas endast om syn- ra stycket får lämnas endast om det

nerliga skäl föreligger. finns synnerliga skäl.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som anges i andra stycket Vad som anges i andra stycket

utgör ej hinder för att uppgift om hindrar inte att uppgifter om be-

näringsförbud insamlas, lagras el- talningsförsummelser, kreditmiss-

ler vidarebefordras i kreditupp- bruk eller näringsförbud samlas in,

lysningsverksamhet. lagras eller lämnas ut i kredit-

 upplysningsverksamhet.

7 §7

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får inte inne- Kreditupplysningar om fysiska

hålla uppgift om annan betal- personer som inte är näringsidkare

ningsförsummelse än sådan som får inte innehålla uppgifter om

fastslagits genom domstols eller andra betalningsförsummelser än

annan myndighets avgörande eller sådana som

åtgärd eller som lett till 1. har slagits fast genom en

inledande av skuldsanering domstols eller en annan myndig-

enligt skuldsaneringslagen hets avgörande eller åtgärd eller

(1994:334) eller till be- 2. har lett till inledande av

talningsinställelse, konkursansö- skuldsanering enligt skuldsane-

kan eller ackord. Uppgift som ringslagen (1994:334) eller till

enligt det sagda inte får lämnas betalningsinställelse, konkursansö-

ut får inte heller lagras. kan eller ackord.

 Kreditupplysningar som avses i

 första stycket får inte heller

 innehålla uppgifter om kredit-

 missbruk, utom när krediten har

 lämnats av ett företag som står

 under Finansinspektionens tillsyn

 och kredittagaren i avsevärd

 utsträckning överskridit gällande

 kreditgräns eller på något annat sätt

 allvarligt missbrukat krediten.

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller, efter rege- Om det finns särskilda skäl, får

ringens bestämmande, datainspek- Datainspektionen besluta om un-

tionen får föreskriva undantag fråndantag från bestämmelserna i första

bestämmelserna i första stycket, och andra styckena.

om det finns särskilda skäl. Uppgifter som enligt bestämmel-

 serna i första och andra styckena

 inte får lämnas ut får inte heller

 lagras i register som används i

 kreditupplysningsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

8 §8

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej inne- Kreditupplysningar om fysiska

hålla uppgift om omständighet personer som inte är näringsidkare

eller förhållande som är av be- får inte innehålla uppgifter om om-

tydelse för bedömningen av någons ständigheter eller förhållanden som

vederhäftighet i ekonomiskt hän- är av betydelse för bedömningen av

seende, om tre år förflutit från personens vederhäftighet i eko-

utgången av det år då omständighetennomiskt hänseende, om tre år för-

inträffade eller förhållandet upp- flutit från utgången av det år då om-

hörde. Uppgift som enligt det ständigheten inträffade eller för-

sagda ej får lämnas ut skall efter hållandet upphörde. Uppgifter som

den angivna tiden gallras ut ur inte får lämnas ut skall efter den

register som används i kreditupp- angivna tiden gallras ut ur

lysningsverksamhet. Gallringen register som används i kreditupp-

skall göras så snart det kan ske lysningsverksamhet. Gallringen

och i vart fall innan upplysning skall göras så snart det kan ske

lämnas om den som uppgiften och i vart fall innan en upplys-

avser. ning lämnas om den som uppgiften

 avser.

9 §9

--------------------------------------------------------------------

 Personupplysning får ej lämnas Kreditupplysningar om fysiska

ut, om det finns anledning anta personer som inte är näringsidkare

att upplysningen kommer att får inte lämnas ut, om det finns

användas av någon annan än den som anledning att anta att upplys-

på grund av ingånget eller ifråga- ningen kommer att användas av någon

satt kreditavtal eller av annan än den som på grund av ett

liknande anledning har behov av ingånget eller ifrågasatt kredi-

upplysningen. Vad nu sagts gäller tavtal eller av någon liknande an-

ej offentliggörande av personupp- ledning har behov av upplysning-

lysning på sådant sätt som avses i en. Vad som nu har sagts gäller

tryckfrihetsförordningen och inte offentliggörande av en kredi-

yttrandefrihetsgrundlagen. tupplysning på ett sådant sätt som

 avses i tryckfrihetsförordningen

 eller yttrandefrihetsgrundlagen.

11 §10

--------------------------------------------------------------------

 När personupplysning lämnas, När en kreditupplysning om en

skall den som avses med upplys- fysisk person lämnas ut, skall

ningen samtidigt och kostnads- till den som avses med

fritt tillställas ett skriftligt upplysningen samtidigt och

meddelande om de uppgifter, kostnadsfritt sändas ett

omdömen och råd som upplysningen skriftligt meddelande om de upp-

innehåller rörande honom och om gifter, omdömen och råd som upp-

vem som har begärt upplysningen. lysningen innehåller rörande honom

 och om vem som har begärt

 När annan kreditupplysning upplysningen.

rörande enskild person lämnas,

skall den som avses med upplys-

ningen samtidigt och kostnads-

fritt tillställas ett skriftligt

meddelande om de uppgifter som

upplysningen innehåller rörande

honom.

 Första och andra styckena gäller Detta gäller inte kreditupplys-

ej kreditupplysning som lämnas ningar som lämnas genom offent-

genom offentliggörande i tryckt liggörande på ett sådant sätt som

skrift eller annan skrift som avses i tryckfrihetsförordningen

avses i 1 kap. 5 § tryck- eller yttrandefrihetsgrundlagen.

frihetsförordningen.

17 §11

--------------------------------------------------------------------

 Om den som fått tillstånd att Om den som har rätt att bedriva

bedriva kreditupplysningsverk- kr editupplysning s v erksamhet åsido -

samhet åsidosätter någon bestämmelsesätter en bestämmelse i denna lag

i denna lag eller en föreskrift eller ett villkor som har

som meddelats med stöd av lagen, meddelats med stöd av lagen, får

får Datainspektionen i mån av Datainspektionen förelägga honom

behov ändra en föreskrift som att vidta rättelse, besluta om att

tidigare meddelats eller meddela ändra ett villkor som tidigare

en ny föreskrift. Om inte rättelse meddelats eller meddela ett nytt

kan åstadkommas på något annat sätt,villkor.

får Datainspektionen återkalla Om rättelse inte kan åstadkommas

tillståndet. Detsamma gäller, om på något annat sätt, såvitt gäller nå-

förutsättningarna för tillståndet igon som har tillstånd enligt 3 §

övrigt inte längre föreligger. första stycket, får Data-

 inspektionen återkalla tillståndet.

 Detsamma gäller, om förutsättning-

 arna för tillståndet i övrigt inte

 längre föreligger.

 Om ett företag som avses i 3 §

 andra stycket 1, 2, 4 eller 5

 inte vidtar rättelse, skall

 Datainspektionen underrätta

 Finansinspektionen.

 Om ett företag som avses i 3 §

 andra stycket 3 eller 6 inte vid-

 tar rättelse, skall Datainspek-

 tionen underrätta den behöriga myn-

 digheten i företagets hemland. Om

 rättelse ändå inte sker, får Datain-

 spektionen förbjuda företaget att

 göra nya åtaganden här i landet.

 Innan förbud meddelas skall in-

 spektionen underrätta den behöriga

 myndigheten i företagets hemland.

 I brådskande fall får inspektionen

 meddela förbud utan föregående

 underrättelse till hemlandsmyndig-

 heten. Denna skall då underrättas så

 snart det kan ske.

--------------------------------------------------------------------

 18 §

 Regeringen får föreskriva om

 skyldighet för den som bedriver

 kreditupplysningsverksamhet att

 betala avgift för Datainspektio-

 nens tillsynsverksamhet enligt

 denna lag.

 Avgift påförs av Datainspektio-

 nen.

19 §12

--------------------------------------------------------------------

 Till böter eller fängelse i högst Till böter eller fängelse i högst

ett år döms den som uppsåtligen ett år döms den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 1. bedriver kreditupplysnings- 1. bedriver kreditupplysnings-

verksamhet utan föreskrivet till- verksamhet utan att ha rätt till

stånd, det enligt 3 §,

 2. bryter mot 6-9 §, 13 § första 2. bryter mot 6-9 §§, 13 § första

stycket eller andra stycket för- stycket eller andra stycket första

sta meningen eller 16 § tredje meningen eller 16 § tredje styck-

stycket, et,

 3. bryter mot föreskrift som 3. bryter mot ett villkor som

meddelats enligt 4 § andra har meddelats enligt 4 §, 13 § and-

stycket, 13 § andra stycket andra ra stycket andra meningen eller

meningen eller 17 §, eller 17 § första stycket, eller

 4. lämnar osann uppgift i sådana 4. lämnar en osann uppgift i

fall som avses i 10 § eller 16 § sådana fall som avses i 10 § eller

andra stycket eller i ett medde- 16 § andra stycket eller i ett

lande enligt 11 §. meddelande enligt 11 §.

--------------------------------------------------------------------

 Till böter döms den som genom Till böter döms den som genom

oriktiga uppgifter uppsåtligen oriktiga uppgifter uppsåtligen för-

föranleder att någon som bedriver anleder att någon som bedriver

kreditupplysningsverksamhet, i kreditupplysningsverksamhet, i

annat fall än som avses i 9 § annat fall än som avses i 9 § andra

andra meningen, lämnar ut en meningen, lämnar ut en kreditupp-

personupplysning utan att ha lysning utan att ha grund till

grund till detta enligt 9 §. Till detta enligt 9 §. Till samma

samma straff döms den som genom straff döms den som genom att ut-

att utnyttja uppgifter hos någon nyttja uppgifter hos någon som

som bedriver bedriver kreditupplysningsverk-

kreditupplysningsverksamhet upp- samhet uppsåtligen bereder sig

såtligen bereder sig tillgång till tillgång till en kreditupplysning

en personupplysning utan att ha utan att ha grund till detta

grund till detta enligt 9 §. I enligt 9 §. I ringa fall döms dock

ringa fall döms dock inte till inte till ansvar.

ansvar.

20 §13

--------------------------------------------------------------------

 Har Har kreditupplysningsverksamhet

kreditupplysningsverksamhet bedrivits av någon som inte haft

bedrivits utan föreskrivet rätt till det enligt 3 §, skall

tillstånd, skall register som register som använts i verksam-

använts i verksamheten förklaras heten förklaras förverkade om det

förverkat, om det ej är uppenbart inte är uppenbart obilligt.

obilligt. Detsamma gäller, om Detsamma gäller, om register

register överlåtits eller upplåtitsöverlåtits eller upplåtits i strid

i strid med 13 § första stycket med 13 § första stycket eller om

eller om föreskrift som meddelats villkor som meddelats enligt 13 §

enligt 13 § andra stycket andra andra stycket andra meningen inte

meningen ej följts. följts.

________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Föreskrifter som har meddelats av Datainspektionen med stöd av äldre

bestämmelser gäller även efter ikraftträdandet, om inte annat beslutas av

inspektionen.

 3. Företag som avses i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 och som vid lagens

ikraftträdande bedriver kreditupplysningsverksamhet får fortsätta med

verksamheten, om företaget inom två månader från lagens ikraftträdande anmäler

till Datainspektionen att det avser att fortsätta att bedriva verksamheten.

 4. Bestämmelsen i 6 § andra stycket första meningen gäller även i fråga om

uppgifter om att någon har varit föremål för åtgärder enligt lagen (1967:940)

angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda eller lagen (1985:568) om

särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.

**FOOTNOTES**

1 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av

den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med

avseende på behandling av personuppgifter och om det fria

flödet av sådana uppgifter (EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 31,

Celex 395L0046).

2 Lagen omtryckt 1981:737.

3 Senaste lydelse 1992:1616.

4 Senaste lydelse 1992:1616.

5 Senaste lydelse 1992:1110.

6 Senaste lydelse 1991:1959.

7 Senaste lydelse 1994:340.

8 Senaste lydelse 1981:737.

9 Senaste lydelse 1991:1563.

10 Senaste lydelse 1981:737.

11 Senaste lydelse 1992:1110.

12 Senaste lydelse 1981:737.

13 Senaste lydelse 1981:737.

2 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 10 § bankrörelselagen (1987:617) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

10 §1Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket. Detsamma gäller en revisor som bryter mot förbudet i

3 kap. 14 § första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 sekretess enligt första stycket

 inte hindrar att uppgifter i

 vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1992:1613.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 5 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

5 §Enskildas förhållanden till kreditmarknadsbolag får inte obehörigen röjas.

 I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

 Ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken skall inte följa för den som bryter mot

förbudet i första stycket.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 sekretess enligt första stycket

 inte hindrar att uppgifter i

 vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

 Härmed föreskrivs att 1 kap. 8 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse skall

ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

8 §1En styrelseledamot eller befattningshavare hos ett värdepappersbolag, vilken

i den egenskapen får kunskap om en uppdragsgivares affärsförhållanden eller

personliga förhållanden, får inte obehörigen röja vad han har fått veta och inte

heller utnyttja kunskapen i strid med uppdragsgivarens intresse.

--------------------------------------------------------------------

 I 5 a § kreditupplysningslagen

 (1973:1173) finns bestämmelser som

 innebär att vad som gäller om

 sekretess enligt första stycket

 inte hindrar att uppgifter i

 vissa fall utväxlas för

 kreditupplysningsändamål.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:2015.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-12-06

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet

Johan Munck, regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 24 oktober 1996 (Justitiedepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173),

2. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

3. lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag,

4. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet

Göran Lambertz.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

1 §

Enligt den föreslagna nya lydelsen av paragrafens andra stycke gäller lagen inte

när en myndighet lämnar ut uppgifter med stöd av lag, förordning eller ett

särskilt beslut av regeringen eller en myndighet som regeringen har bestämt. Som

exempel på fall när undantaget aktualiseras nämns i författningskommentaren när

inskrivningsmyndigheterna lämnar ut gravationsbevis, kronofogdemyndigheterna

uppgifter ur utsökningsregistret och Patent- och registreringsverket uppgifter

ur bolagsregistret.

 Det har emellertid förekommit att myndigheter sålt personuppgifter eller

sammanställningar av sådana uppgifter utan uttryckligt författningsstöd. Frågan

om behovet av en reglering av detta slags försäljningar behandlades i prop.

1990/91:60 om offentlighet, integritet och ADB. Resultatet av

lagstiftningsarbetet i den delen blev en ändring i 7 § första stycket 3

datalagen (1973:289). Ändringen innebär att myndigheter inte utan medgivande av

den registrerade får försälja uppgifter ur personregister annat än i enlighet

med lag, förordning eller särskilt beslut av regeringen.

 Datalagen är emellertid tillämplig endast på personuppgifter i register som

förs med hjälp av ADB. Det kan tänkas att någon myndighet för

kreditupplysningsändamål säljer sammanställningar av uppgifter som inte ingår i

ett personregister, utan att det föreligger skyldighet att lämna ut uppgifterna

i denna form enligt bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet. I den

mån en sådan försäljning inte har stöd i en författning eller ett särskilt

regeringsbeslut, blir undantaget i det föreslagna andra stycket av 1 § inte

tillämpligt, med följd att myndigheten kan bli skyldig att söka tillstånd att

bedriva kreditupplysningsverksamhet. Detta måste gälla även med avseende på

uppgifter av det slag som enligt det förut anförda är avsedda att omfattas av

undantagsbestämmelsen. Att lagens integritetsskyddande bestämmelser blir

tillämpliga i sådana fall är enligt Lagrådets mening rimligt, men det ligger i

sakens natur att vanskliga gränsdragningsfrågor kan uppkomma.

4 §

Bestämmelsen i andra stycket föreslås i lagrådsremissen ändrad dels genom att

ordet "föreskrift" byts ut mot "villkor", dels genom att anpassning görs med

hänsyn till att undantagen enligt 3 § andra stycket från kravet på särskilt

tillstånd av Datainspektionen utökas.

Utbytet av ordet föreskrift motiveras i författningskommentaren med att Lagrådet

i ett annat lagstiftningsärende - hänvisning görs till prop. 1989/90:119 s. 80 -

hade förordat att ordet föreskrift i princip används bara när det är fråga om

normgivning. I det åsyftade lagstiftningsärendet, som gällde lagstiftning om

övervakningskameror m.m., hade i lagrådsremissen genomgående använts

uttryckssättet att länsstyrelsen utfärdar föreskrifter, och detta även i fall

när det var fråga om villkor som knöts till tillstånd att använda

övervakningskamera och angav vad tillståndshavaren hade att iaktta i det ena

eller andra hänseendet. För sådant fall förordade Lagrådet att ordet villkor

användes i lagtexten i stället för ordet föreskrift.

 Med den nu föreslagna bestämmelsen har avsetts att ge Datainspektionen

möjlighet att närmare reglera hur kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas och

i vad mån anmälan vid ändrade förhållanden skall göras dels i samband med att

tillstånd till kreditupplysningsverksamhet beviljas, dels ock fristående från

tillståndsförfarandet med avseende på företag som inte behöver särskilt kre-

ditupplysningstillstånd.

 Vad gäller den situationen att reglering skall ske i samband med

tillståndsgivning finns det enligt Lagrådets uppfattning samma skäl som i

ärendet om övervakningskameror att använda uttrycket villkor i stället för

föreskrift. När Datainspektionen fristående från tillståndsgivning skall kunna

besluta om hur kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas m.m. är det inte på

samma sätt naturligt att generellt hänföra besluten till ställningstaganden i

särskilt fall, även om ett sådant beslut kan rikta sig till ett visst företag

som gjort anmälan om sin verksamhet och beslutet kanske har liknande innehåll

som villkor som meddelats ett annat företag i samband med tillståndsgivning. Det

ligger i stället närmare till hands att betrakta bestämmelsen i aktuell del som

ett bemyndigande att besluta om bindande normer av i princip generell karaktär.

För denna normgivningssituation är enligt Lagrådets mening ordet föreskrift

adekvat.

 Med utgångspunkt i att den ifrågavarande lagbestämmelsen till viss del handlar

om normgivning blir den inte i föreslagen utformning väl förenlig med 8 kap. 11

§ regeringsformen, som ju inte ger stöd för delegation av normgivningsmakt

direkt från riksdagen till en förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen.

 På grund av det anförda förordar Lagrådet att andra stycket i paragrafen ges

ändrad lydelse enligt följande:

 "Tillstånd får förenas med villkor för hur kreditupplysningsverksamhet skall

bedrivas och om skyldighet att anmäla ändring av förhållanden som har betydelse

för rätten att bedriva verksamheten. Regeringen eller, efter regeringens

bestämmande, Datainspektionen får i samma hänseenden meddela föreskrifter för

företag som enligt 3 § andra stycket får bedriva kreditupplysningsverksamhet

utan tillstånd av inspektionen."

5 a §

I första stycket föreslås en regel enligt vilken den sekretess som gäller i

bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet inte hindrar att

uppgifter av visst slag utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en angiven

krets. Det får förutsättas att regeln avsetts ta sikte även på Sveriges riksbank

(jfr 1 § andra stycket i nuvarande lydelse). Då emellertid riksbanken inte är

någon bank i den mening som avses i bankrörelselagen (1987:617), bör riksbanken

nämnas särskilt i stycket.

 Efter tillkomsten av sekretesslagen (1980:100) har uttrycket "sekretess" i

lagstiftningssammanhang brukat reserveras för sådan tystnadsplikt som följer av

den lagen medan sådana förbud att röja uppgifter som gäller endast för enskilda

eller för såväl offentliga funktionärer som enskilda har brukat kallas regler om

tystnadsplikt (se t.ex. prop. 1979/80:2 del A s 403, 487 och 504). Skall denna

terminologi följas bör ordet "sekretess" bytas ut mot "tystnadsplikt".

 Lagrådet föreslår med hänvisning till det anförda att första stycket får

följande lydelse:

 Vad som gäller om tystnadsplikt i Sveriges riksbanks samt bankers,

kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet hindrar inte att

uppgifter om lämnade krediter, betalningsförsummelser och kreditmissbruk

utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av dessa

inrättningar samt sådana företag som har tillstånd av Datainspektionen enligt 3

§ första stycket.

 I remissen föreslås att 1 kap. 10 § bankrörelselagen, 1 kap. 5 § lagen

(1992:1610) om kreditmarknadsbolag och 1 kap. 8 § lagen (1991:981) om vär-

depappersrörelse kompletteras med en erinran om innehållet i förevarande

paragraf. Eftersom sekretessen i riksbankens verksamhet följer av sek-

retesslagen, föreslår Lagrådet att en motsvarande erinran fogas till 8 kap. 8 §

nämnda lag, som är den sekretessbestämmelse för riksbanken som här närmast är

aktuell.

7 §

I paragrafens tredje stycke föreslås en motsvarighet till det nuvarande andra

styckets bemyndigande, vilket ger regeringen eller, efter regeringens bes-

tämmande, Datainspektionen möjlighet att, om det finns särskilda skäl, fö-

reskriva undantag från regleringen i första stycket. Den föreslagna lag-

bestämmelsen anger att Datainspektionen vid särskilda skäl får besluta om

undantag från bestämmelserna i första och andra styckena.

 I lagrådsremissens allmänna motivering (avsnitt 8.1) diskuteras om dis-

pensmöjligheten enligt nuvarande andra stycket skall behållas, varvid över-

vägandena utmynnar i att detta bör bli fallet. Vad som anförs i anslutning

därtill och i författningskommentaren ger inte stöd för annat än att

dispensmöjligheten avses skola utnyttjas enligt samma mönster som hittills,

nämligen genom att generella föreskrifter meddelas för visst eller vissa

företag. Det kan inte heller praktiskt sett finnas grund för antagande att

dispensbesluten fortsättningsvis skulle fattas från fall till fall i det

enskilda kreditupplysningsärendet.

 Det anförda leder Lagrådet till slutsatsen att den aktuella bestämmelsen för

att vara förenlig med 8 kap. 11 § regeringsformen (se ovan under 4 §) liksom

hittills bör ha formen av ett bemyndigande för regeringen eller, efter

regeringens bestämmande, Datainspektionen att meddela föreskrifter om undantag.

Lagrådet föreslår att bestämmelsen jämkas i enlighet härmed.

17 §

Om vad Lagrådet förordat under 4 § godtas, bör första stycket kompletteras så

att också åsidosättande av en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen kan

leda till sanktion i form av föreläggande av Datainspektionen om rättelse.

19 §

Godtas Lagrådets förslag under 4 § bör första stycket 3. kompletteras så att

även överträdelse av en föreskrift som har meddelats enligt 4 § andra stycket

omfattas av straffbestämmelsen.

Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

1 kap.

10 §

Under hänvisning till vad Lagrådet anfört vid 5 a § kreditupplysningslagen

förordar Lagrådet att i det nya andra stycket ordet sekretess byts ut mot

 tystnadsplikt . Alternativt kan orden vad som gäller om sekretess enligt

utgå.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag

1 kap.

5 §

Lagrådet föreslår att remissens förslag justeras på samma sätt som ovan

förordats vid 1 kap. 10 § bankrörelselagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

1 kap.

8 §

Även detta förslag bör justeras på samma sätt som ovan förordats vid 1 kap. 10 §

bankrörelselagen.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 februari 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:65 Ändringar i kreditupplysningslagen.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i 6 § 395L0046

kredit-

upplysningslagen

(1973:1173)