Regeringens proposition

1999/2000:9

Vissa punktskatte- och tullfrågor, m.m.

Prop.

1999/2000:9

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 oktober 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att regeringen i fråga om viss fartygslinje skall få

medge undantag från de begränsningar som enligt lagen om

proviantering av fartyg och luftfartyg gäller för den skattefria

försäljningen ombord på färjor i trafik mellan Sverige och Norge.

Vissa ändringar i bestämmelserna om förenklat ledsagardokument

föreslås i lagarna om alkohol- och tobaksskatt. Syftet med ändringarna är

att kunna tillämpa ett förenklat förfarande för näringsidkare som

regelmässigt transporterar beskattade varor via Sverige eller något annat

EU-land.

Vidare föreslås att straffbestämmelsen i fordonsskattelagen ändras så

att det vid utdömande av ansvar för brukande av oskattat fordon skall

krävas att det föreligger uppsåt eller oaktsamhet.

Ett EU-direktiv om kvalitetskrav på bensin och dieselolja genomförs i

svensk lagstiftning fr.o.m. den 1 januari 2000. Detta föranleder vissa

justeringar av det befintliga miljöklassystemet. I samband därmed införs

en ny miljöklass på bensin som oljebolagen har åtagit sig att introducera

på marknaden så att den finns tillgänglig till kommande årsskifte. De

differentierade skattesatser som har samband med dessa miljöklasser

justeras. Lagen om skatt på energi ändras så att omärkt, tjock

eldningsolja beskattas på samma sätt som dieselolja när den används för

drift av motordrivna fordon.

Det föreslås också att enhetliga energiskattesatser för gasol, metan och

naturgas införs i lagen om skatt på energi. Syftet är att dessa bränslen

skall beskattas på samma sätt oberoende av användning.

Den övergångsvis gällande begränsningsregeln avseende koldioxid-

skatteuttaget för den energiintensiva tillverkningsindustrin, den s.k. 1,2-

procentsregeln, föreslås gälla ytterligare ett år.

I propositionen föreslås att i lagen (1999:673) om skatt på avfall införs

en avdragsrätt för biobränsleaskor med viss halt av radioaktivt cesium.

Vidare föreslås att den dröjsmålsränta som tas ut vid för sen betalning

av tull och annan skatt och avgift som tas ut för varor vid import skall

beräknas enligt bestämmelserna i 19 kap. 8 § skattebetalningslagen

(1997:483) i stället för enligt bestämmelserna i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift.

Ett förtydligande föreslås vad gäller möjligheten att utan skatte-

konsekvenser överföra en pensionsförsäkrings värde till en annan

pensionsförsäkring. En justering föreslås också i lagen (1998:1600) om

beskattningen vid överlåtelser till underpris när det gäller ombildning av

sparbanker.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 7

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 8

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 9

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen 10

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 12

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 14

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg 15

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:673) om

skatt på avfall 16

2.9 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

(1988:327) 18

2.10 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 20

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 26

2.12 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 31

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift 32

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:604) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 33

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1600) om

beskattningen vid överlåtelser till underpris 38

2.16 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:000) 39

3 Ärendet och dess beredning 41

4 Förenklat förfarande för näringsidkare som transporterar

beskattade varor via Sverige 45

5 Privatinförsellagen anpassas till att taxfreeförsäljningen inom

EU har upphört 47

6 Skattefri försäljning ombord på färjor i trafik mellan Sverige

och Norge 48

7 Ändringar i fordonsskattelagen 49

7.1 Straffbestämmelsen i fordonsskattelagen 49

7.2 Provkörning av fordon vid tillsyn enligt

produktsäkerhetslagen och haveriundersökning 50

8 Nya kvalitetskrav och justerade miljöklasser på bensin och

dieselbränslen 51

8.1 Bakgrund 51

8.1.1 Europaparlamentets och rådets direktiv

98/70/EG om kvaliteten på bensin och

dieselbränslen och om ändring av rådets

direktiv 93/12/EEG 51

8.1.2 Gällande svensk bränslelagstiftning 53

8.2 Anpassning av miljöklassystemet för bensin och

dieselolja till nya EU-regler 53

9 Skattesatsjusteringar för de olika miljöklasserna på bensin och

dieselolja 56

10 Beskattning av eldningsolja som används för fordonsdrift 57

11 Enhetlig energiskatt för gasol, metan och naturgas oavsett

användningsområde 58

12 Begränsning av koldioxidskatteuttaget avseende företag i kalk-

och cement- branscherna m.m. 61

13 Befrielse från avfallsskatt för cesiumhaltiga askor 62

14 Dröjsmålsränta vid för sen betalning av tull 66

14.1 Bakgrund 66

14.2 Beräkningen av dröjsmålsräntan 68

14.3 Eftergift av dröjsmålsränta 69

15 Övriga frågor 70

15.1 Överföring av en pensionsförsäkrings värde till en

annan pensionsförsäkring 70

15.2 Undantag från uttagsbeskattning vid ombildning av

sparbank till bankaktiebolag 72

16 Finansiella effekter 73

17 Författningskommentar 75

17.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 75

17.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 75

17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 75

17.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen 75

17.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 76

17.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 76

17.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg 76

17.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:673) om

skatt på avfall 77

17.9 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen

(1988:327) 77

17.10 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken 77

17.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 78

17.12 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 79

17.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift 80

17.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:604) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 80

17.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1600) om

beskattningen vid överlåtelser till underpris 80

17.16 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:000) 80

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser beträffande

promemorian om beskattningen av gasol, metan och

naturgas 82

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser beträffande

promemorian om befrielse från avfallsskatt för

cesiumhaltiga askor 83

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 84

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 105

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 oktober 1999 110

 Rättsdatablad 111

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

2. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

3. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen,

5. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

6. lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter,

7. lag om ändring i lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och

luftfartyg,

8. lag om ändring i lagen (1999:673) om skatt på avfall,

9. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

10. lag om ändring i miljöbalken,

11. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

12 lag om ändring i tullagen (1994:1550),

13 lag om ändring i lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift,

14. lag om ändring i lagen (1999:604) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370),

15. lag om ändring i lagen (1998:1600) om beskattningen vid

överlåtelser till underpris,

16. lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:000).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att 1 kap 2 § lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Vissa bestämmelser i denna lag

gäller också för överlastavgift,

fordonsskatt, växtförädlingsavgift,

tillfällig förmögenhetsskatt,

miljöavgift och skatt på

alkoholdrycker och tobaksvaror

enligt vad som föreskrivs i lagen

(1972:435) om överlastavgift,

vägtrafikskattelagen (1973:601),

utsädeslagen (1976:298) och lagen

(1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för

livförsäkringsbolag,

understödsföreningar och

pensionsstiftelser,

fordonsskattelagen (1988:327),

lagen (1990:613) om miljöavgift

på utsläpp av kväveoxider vid

energiproduktion samt lagen

(1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen.

Vissa bestämmelser i denna lag

gäller också för överlastavgift,

fordonsskatt, växtförädlingsavgift,

tillfällig förmögenhetsskatt,

miljöavgift och skatt på

alkoholdrycker och tobaksvaror

enligt vad som föreskrivs i lagen

(1972:435) om överlastavgift,

vägtrafikskattelagen (1973:601),

utsädeslagen (1976:298) och lagen

(1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för

livförsäkringsbolag,

understödsföreningar och

pensionsstiftelser,

fordonsskattelagen (1988:327),

lagen (1990:613) om miljöavgift

på utsläpp av kväveoxider vid

energiproduktion samt lagen

(1994:1565) om beskattning av

viss privatinförsel.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 26 a § skall upphöra att gälla,

dels att 26 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

Den som ansvarar för en

transport av beskattade varor skall

upprätta ett förenklat

ledsagardokument

1. vid transport till en

näringsidkare i ett annat EG-land,

2. vid transport till en svensk ort

via ett annat EG-land.

Förenklat ledsagardokument

som avses i första stycket skall

åtfölja varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

Förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument enligt första

stycket 2 får ersättas av andra

förenklade förfaranden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att 25 a § skall upphöra att gälla,

dels att 25 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

Den som ansvarar för en

transport av beskattade varor skall

upprätta ett förenklat

ledsagardokument

1. vid transport till en

näringsidkare i ett annat EG-land,

2. vid transport till en svensk ort

via ett annat EG-land.

Förenklat ledsagardokument

som avses i första stycket skall

åtfölja varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

Förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument enligt första

stycket 2 får ersättas av andra

förenklade förfaranden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

För resande som

är bosatt i annat land än

Sverige, eller

är bosatt i Sverige och där

inresan sker med luftfartyg i

yrkesmässig trafik eller

utlandsvistelsen har varat längre

än 20 timmar eller där varorna

beskattats i annat land som är

medlem i Europeiska unionen,

skall skatt enligt 1 § inte tas ut

till den del införseln uppgår till

högst följande kvantiteter

1. 1 liter spritdryck eller

3 liter starkvin,

2. 5 liter vin,

3. 15 liter starköl,

4. 300 cigaretter eller

150 cigariller eller

75 cigarrer eller

400 gram röktobak.

För tobaksvara skall skatt,

oavsett vad som anges i första

stycket, inte tas ut till den del

införseln uppgår till högst 40

cigaretter eller 20 cigarrer eller

cigariller eller 100 gram röktobak.

Skatt enligt 1 § skall inte tas ut

till den del införseln uppgår till

högst följande kvantiteter

1. 1 liter spritdryck eller

3 liter starkvin,

2. 5 liter vin,

3. 15 liter starköl,

4. 300 cigaretter eller

150 cigariller eller

75 cigarrer eller

400 gram röktobak.

Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt 20 år att föra in

spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 § alkohollagen

(1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte fyllt 18 år att

föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen (1993:581).

Vad som enligt denna paragraf

gäller för resande som är bosatt i

Sverige skall även gälla den som

utför arbete på det fartyg eller

luftfartyg som inresan sker med,

även om denne är bosatt i annat

land.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3 och 7 §§ lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1998:397) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas

enligt lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror

från land som är medlem i

Europeiska unionen,

2. varor som skall beskattas

enligt lagen (1994:1565) om

beskattning av viss privatinförsel,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv-eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och

liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738),

teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av

åldersgränsen i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om det

finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer,

att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för

människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller

felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda,

13. barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel

och utförsel av barnpornografi,

14. varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga

varor.

7 §

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller att

deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror

från ett land som är medlem i

Europeiska unionen, fullgjorts

riktigt och fullständigt, samt för

kontroll av att gällande villkor för

in- eller utförsel av sådana varor

som anges i 3 § 1 och 3 14

uppfyllts, får en tulltjänsteman

undersöka

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller att

deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av viss privatinförsel, fullgjorts

riktigt och fullständigt, samt för

kontroll av att gällande villkor för

in- eller utförsel av sådana varor

som anges i 3 § 1 och 3 14

uppfyllts, får en tulltjänsteman

undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende

kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff

för varusmuggling.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5 § lagen (1998:506) om punktskatte-

kontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineral-

oljeprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

5 §

Om skattskyldighet har inträtt enligt lagen (1994:1564) om alkoholskatt

eller lagen (1994:1563) om tobaksskatt för en enligt 4 § omhändertagen

alkohol- eller tobaksvara, skall Tullverket besluta om skatten på varan.

Skatt skall tas ut enligt de skattesatser som anges i nämnda lagar.

Saknas tillräckliga uppgifter för

att fastställa skatten får denna tas

ut med ett belopp som framgår av

1 § lagen (1994:1565) om beskatt-

ning av privatinförsel av alkohol-

drycker och tobaksvaror från land

som är medlem i Europeiska

unionen.

Saknas tillräckliga uppgifter för

att fastställa skatten får denna tas

ut med ett belopp som framgår av

1 § lagen (1994:1565) om beskatt-

ning av viss privatinförsel.

Beslut enligt första stycket får inte fattas om varorna i fråga omfattas

av ett beskattningsbeslut enligt lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs.

 Är den skattskyldige inte känd, eller har han inte betalat skatten trots

anmaning därom, skall mottagaren ges tillfälle att lösa ut en vara som

omhändertagits enligt 4 § genom att betala ett belopp som motsvarar

skatten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:446) om proviantering av

fartyg och luftfartyg att 6 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror får inte avse

spritdrycker, vin eller starköl på

fartygslinje mellan svensk hamn

från norska gränsen i norr till och

med Lysekil i söder och norsk

hamn från och med Risör i väster

till svenska gränsen i öster.

Proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror för försäljning

ombord får inte avse spritdrycker,

vin eller starköl på fartygslinje

mellan svensk hamn från norska

gränsen i norr till och med Lysekil

i söder och norsk hamn från och

med Risör i väster till svenska

gränsen i öster.

På en sådan fartygslinje får obeskattad försäljning inte överstiga 20

cigaretter eller 10 cigariller eller cigarrer eller 50 gram andra tobaksvaror

per passagerare.

Regeringen får medge undantag

från bestämmelserna i första och

andra styckena i fråga om viss

fartygslinje.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2. Den nya lydelsen av 6 § första stycket skall dock tillämpas för tid

från och med den 1 juli 1999.

3. Undantag som regeringen medger enligt 6 § tredje stycket får

omfatta tid från och med den 1 juli 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:673) om

skatt på avfall

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1999:673) om skatt på avfall

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

I en deklaration som avser avfallsskatt får avdrag göras för skatt på

1. avfall som

a) förts ut från anläggningen, dock inte lak- och reningsvatten och inte

heller gas som har bildats vid nedbrytning av organiskt avfall,

b) använts för driften av anläggningen,

c) använts för konstruktionsarbeten inom anläggningen eller för att där

åstadkomma en miljösäker deponering eller förvaring,

2. förorenad jord från marksanering,

3. muddermassor från sanering och fördjupning av vattenområden,

4. avfall från sanering av upplag för farligt avfall,

5. slam från behandling av lakvatten från anläggning där gips

deponeras,

6. avfall från rening av kommunalt avloppsslam som förorenats på

grund av verksamhet vid Falu koppargruva,

7. asbesthaltigt avfall,

8. fluor- och svavelhaltigt avfall från rökgasrening vid tillverkning av

järnmalmspellets,

9. grönlutslam från kausticeringsprocesser,

10. returfiberavfall och avsvärtningsslam från upparbetning av

returpapper samt askor från eldning av avsvärtningsslam,

11. slam från framställning av dikalciumfosfat, kalciumklorid och

natriumfosfat,

12. kalciumfluoridslam från framställning av aluminiumfluorid,

13. gipsslam från framställning av uppkolningsmedel,

14. elfilterstoft från framställning av kalciumkarbid,

15. slagger från metallurgiska processer,

16. stoft och slam från rening av gaser från framställning av råstål och

råjärn,

17. oljehaltigt glödskalsslam,

18. metallhydroxidslam,

19. stoft och slam från rening av rökgaser och processvatten vid

framställning av koppar, zink och bly,

20. katodrester, elektrofilterstoft, blästerstoft och kolavfall från

framställning av aluminium,

21. stoft och slam från rening av rökgaser från framställning av

ferrolegeringar,

22. gjuterisand,

23. avfall från rensprocessen vid

upparbetning av återvunnet glas.

23. avfall från rensprocessen vid

upparbetning av återvunnet glas,

24. biobränsleaska, vars halt av

cesium-137 uppgår till minst fem

kilobecquerel per kilogram och

som förts in till en avfallsanlägg-

ning som uppfyller de krav som

Statens strålskyddsinstitut fastlagt

för deponering av sådan aska.

Avdrag enligt första stycket 1 c får dock inte göras för skatt på avfall

som använts för mellantäckning.

Vid fastställandet av halten

cesium-137 enligt första stycket 24

skall askans torrvikt användas.

2.9 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

(1988:327)

Härigenom föreskrivs att 5, 79 och 81 §§ fordonsskattelagen

(1988:327) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

5 §

Med skattevikt avses den vikt efter vilken fordonsskatten beräknas.

Skattevikten utgör för

personbil, motorcykel, traktor

eller motorredskap

tjänstevikten

buss, lastbil, tung terrängvagn

eller annan släpvagn än

påhängsvagn

totalvikten, dock högst den

bruttovikt med vilken fordonet får

föras på väg som hänförs till

bärighetsklass 1 enligt 106 §

vägtrafikkungörelsen (1972:603)

påhängsvagn

den del av fordonets totalvikt

som vilar på dess fasta axel eller

fasta axlar, dock högst den

bruttovikt med vilken fordonet får

föras på väg som hänförs till

bärighetsklass 1 enligt 106 §

vägtrafikkungörelsen.

Kan en buss, lastbil, tung terrängvagn eller släpvagn förses med två

eller flera olika karosserier, beräknas skattevikten efter det karosseri som

ger högst totalvikt för fordonet. I fråga om lastbil som kan förses med

anordning för påhängsvagn beräknas dock skattevikten efter fordonets

totalvikt med sådan anordning.

Föreslagen lydelse

5 §

Med skattevikt avses den vikt efter vilken fordonsskatten beräknas.

Skattevikten utgör för

personbil, motorcykel, traktor

eller motorredskap

tjänstevikten

buss, lastbil, tung terrängvagn

eller annan släpvagn än

påhängsvagn

totalvikten, dock högst den

bruttovikt med vilken fordonet får

föras på väg som hänförs till

bärighetsklass 1 enligt 4 kap. 11 §

trafikförordningen (1998:1276)

påhängsvagn

den del av fordonets totalvikt

som vilar på dess fasta axel eller

fasta axlar, dock högst den

bruttovikt med vilken fordonet får

föras på väg som hänförs till

bärighetsklass 1 enligt 4 kap. 11 §

trafikförordningen.

Kan en buss, lastbil, tung terrängvagn eller släpvagn förses med två

eller flera olika karosserier, beräknas skattevikten efter det karosseri som

ger högst totalvikt för fordonet. I fråga om lastbil som kan förses med

anordning för påhängsvagn beräknas dock skattevikten efter fordonets

totalvikt med sådan anordning.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

79 §

Brukas ett fordon i strid mot

64 § sedan fordonets

registreringsskyltar har tagits om

hand enligt 78 §, döms ägaren till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Till samma straff döms ägaren

till ett avställt fordon som brukas,

om fordonets registreringsskyltar

har tagits om hand enligt 78 § och

brukandeförbud skulle ha gällt för

fordonet enligt 64 § om fordonet

hade varit skattepliktigt.

Brukas ett fordon på annat sätt i

strid mot 64 §, döms ägaren till

penningböter.

Om ägaren visar att han

iakttagit vad som ankommit på

honom för att hindra att fordonet

brukades, är han fri från ansvar.

En ägare av ett fordon som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

brukar fordonet eller låter det

brukas i strid mot 64 § sedan

fordonets registreringsskyltar har

tagits om hand enligt 78 §, döms

till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Första stycket gäller även när

ett avställt fordon brukas, om

fordonets registreringsskyltar har

tagits om hand enligt 78 § och

brukandeförbud skulle ha gällt för

fordonet enligt 64 § om fordonet

hade varit skattepliktigt.

En ägare av ett fordon som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

brukar fordonet eller låter det

brukas på annat sätt i strid mot 64

§, döms till penningböter.

81 §

Bestämmelserna i 79 § första-

tredje styckena gäller även föraren,

om han kände till att fordonet inte

fick brukas. Detta gäller dock inte

när fordonet provkörs vid

besiktning eller inspektion enligt

35 § fordonskungörelsen

(1972:595).

Bestämmelserna i 79 § gäller

även föraren, om han kände till att

fordonet inte fick brukas. Detta

gäller dock inte när fordonet

provkörs vid besiktning,

inspektion, tillsyn eller

haveriundersökning enligt 35 §

fordonskungörelsen (1972:595).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.10 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om miljöbalken

dels att bilagan till balken skall upphöra att gälla,

dels att 14 kap. 22 § och 29 kap. 8 § skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall införas två nya bilagor, bilaga 1 och 2, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

22 §

Bensin som är avsedd för

motordrift eller uppvärmning och

som innehåller högst 0,013 gram

bly per liter vid 15ºC skall av den

som tillverkar eller yrkesmässigt

till Sverige för in sådan bensin

delas in i och tillhandahållas i de

miljöklasser som anges i bilaga till

denna balk.

Bensin som är avsedd för

motordrift eller uppvärmning skall

av den som tillverkar eller

yrkesmässigt till Sverige för in

sådan bensin delas in i och

tillhandahållas i de miljöklasser

som anges i bilaga 1 till denna

balk. Bensin som är avsedd för

motordrift och som omfattas av nr

2710 00 27, 2710 00 29, 2710 00

32, 2710 00 34 eller 2710 00 36 i

Kombinerade nomenklaturen (KN-

nr) enligt förordningen (EEG)

2658/87, men som inte uppfyller

miljöspecifikationerna i miljöklass

2, får inte saluföras.

Dieselbrännolja och fotogen,

med undantag för flygfotogen, som

är avsedd för motordrift skall av

den som tillverkar eller

yrkesmässigt till Sverige för in

sådana motorbränslen delas in i

och tillhandahållas i de

miljöklasser som anges i bilaga 2

till denna balk. Dieselbrännolja

som omfattas av nr 2710 00 66 i

Kombinerade nomenklaturen (KN-

nr) enligt förordningen (EEG)

2658/87 och som är avsedd att

användas i sådana motorfordon

som avses i direktiv 70/220/EEG

och 88/77/EEG, men som inte

uppfyller miljöspecifikationerna för

miljöklass 3, får inte saluföras.

29 kap.

8 §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Till böter eller fängelse i högst två år döms den som med uppsåt eller

av oaktsamhet bryter mot

1. föreskrift för totalförsvaret meddelad med stöd av 1 kap. 5 §, om

överträdelse av den lagbestämmelse från vilken avvikelse har föreskrivits

är straffbelagd,

2. i beslut om naturreservat eller kulturreservat angivna inskränkningar

i rätten att använda mark enligt 7 kap. 5 § andra eller tredje stycket,

3. förbud att bedriva verksamhet eller vidta åtgärder inom

biotopskyddsområde enligt 7 kap. 11 §,

4. föreskrifter som behövs för särskilt skydd för djur eller växter enligt

7 kap. 12 §,

5. förbud att inom strandskyddsområde uppföra ny byggnad eller vidta

annan åtgärd i strid mot 7 kap. 16 §,

6. föreskrifter om försiktighetsmått inom miljöskyddsområde

meddelade med stöd av 7 kap. 20 §,

7. föreskrifter om inskränkning inom vattenskyddsområde meddelade

med stöd av 7 kap. 22 §,

8. interimistiskt förbud enligt 7 kap. 24 § första stycket,

9. föreskrifter om förbud till skydd för djur- och växtarter meddelade

med stöd av 8 kap. 1 eller 2 §,

10. föreskrifter om förbud eller föreskrifter om särskilda villkor för att

sätta ut djur- eller växtarter meddelade med stöd av 8 kap. 3 §,

11. föreskrifter meddelade med stöd av 8 kap. 4 § genom att ta sådan

befattning med djur, växter, ägg, rom, bon eller produkter av djur eller

växter som strider mot en sådan föreskrift eller mot ett villkor i beslut i

enskilt fall,

12. föreskrifter eller beslut om förbud mot utsläpp av avloppsvatten

m.m. meddelade med stöd av 9 kap. 4 §,

13. föreskrifter om försiktighetsmått vid miljöfarlig verksamhet

meddelade med stöd av 9 kap. 5 §,

14. inskränkningar, villkor eller anmälningsskyldighet föreskrivna

beträffande miljöriskområde enligt 10 kap. 12 §,

15. skyldighet att underhålla en vattenanläggning enligt 11 kap. 17 §

första stycket eller 20 § första stycket eller 21 § första stycket,

16. förbud att påbörja en verksamhet enligt 12 kap. 6 § tredje stycket,

17. förbud till skydd för naturmiljön enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket,

18. särskilda föreskrifter om utredning och försiktighetsmått vid

genteknisk verksamhet meddelade med stöd av 13 kap. 8 eller 11 §,

19. förbud att sprida bekämpningsmedel från luftfartyg enligt 14 kap.

18 § andra stycket,

20. förbud att sprida bekämpningsmedel mot lövsly enligt 14 kap. 19 §

första stycket,

21. föreskrifter som avser förbränning, handel, överlåtelse eller

införsel av bränslen meddelade med stöd av 14 kap. 21 §,

21 a. förbud att saluföra bensin

eller dieselbrännolja enligt 14 kap.

22 §,

22. föreskrifter i fråga om hantering, införsel eller utförsel av kemiska

produkter eller biotekniska organismer meddelade med stöd av 14 kap.

24 §,

23. förbud att hantera, föra in eller föra ut kemisk produkt eller

bioteknisk organism enligt 14 kap. 25 §,

24. förbud mot dumpning eller förbränning av avfall enligt 15 kap.

31 §,

25. skyldighet att göra anmälan eller lämna uppgifter enligt rådets

förordning (EEG) nr 2455/92 av den 23 juli 1992 om export och import

av vissa farliga kemikalier, senast ändrat genom kommissionens

förordning (EG) nr 237/97 av den 27 juni 1997 eller att lämna uppgifter

enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om

bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen,

26. förbud eller skyldighet att lämna uppgifter enligt rådets förordning

(EG) nr 3093/94 av den 15 december 1994 om ämnen som bryter ned

ozonskiktet,

27. bestämmelser om transport och därigenom transporterar avfall i

strid mot rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om

övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från

Europeiska gemenskapen, senast ändrat genom rådets förordning (EG) nr

120/97 av den 20 januari 1997,

28. en bestämmelse eller mot villkor i beslut i enskilt fall som

meddelats med stöd av rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9

december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom

kontroll av handeln med dem, senast ändrat genom rådets förordning

(EG) nr 938/97 av den 26 maj 1997 såvitt avser import till Sverige,

export och reexport från Sverige, handel med artificiellt förökade växter,

transport och transitering eller köp, försäljning och annan kommersiell

åtgärd.

För försök till brott mot första stycket 24 döms till ansvar enligt

23 kap. brottsbalken.

Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte, om ansvar kan

ådömas enligt 1 eller 2 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Bilaga 1 till miljöbalken

Miljöklasser för bensin Bilaga 1

Krav

Miljöklass 1

Motorbensin

Miljöklass 1

Alkylatbensin

Miljöklass 2

Researchoktantal, lägst

95

95

Motoroktantal, lägst

85

85

Ångtryck enligt Reid, högst

kilopascal

70a/95b

65

70a/95b

Ångtryck enligt Reid, lägst

kilopascal

45a/65b

50

Destillation:

 Förångat vid 70ºC, volymhalt

procent

15 42

 Förångat vid 100ºC, lägst

volymhalt procent

47a/50b

46c

46

 Förångat vid 100ºC, högst

volymhalt procent

72c

 Förångat vid 150ºC, lägst

volymhalt procent

75

75

 Förångat vid 180ºC, lägst

volymhalt procent

95

Slutkokpunkt, högst ºC

205

200

Olefiner, högst volymhalt procent

13,0

0,5

18,0d

Aromater, högst volymhalt procent

42,0

0,5

42,0

Bensen, högst volymhalt procent

1,0

0,1

1,0

Cykloalkaner, högst volymhalt

procent

0,5

n-Hexan, högst volymhalt procent

0,5

Syre, högst masshalt procent

2,7

2,7

Oxygenater:

 Metanol, högst volymhalt

procent, stabiliseringsmedel måste

tillsättas

3

3

 Etanol, högst volymhalt procent,

stabiliseringsmedel kan vara

nödvändigt

5

5

 Isopropylalkohol, högst

volymhalt procent

10

10

 Tertiär-butylalkohol, högst

volymhalt procent

7

7

 Isobutylalkolhol, högst

volymhalt procent

10

10

 Etrar som innehåller fem eller

flera kolatomer per molekyl, högst

volymhalt procent

15

15

Andra oxygenatere, högst

volymhalt procent

10

10

Svavel, högst

milligram per kilogram

50

50

150

Bly, högst gram per liter

0,005

0,002

0,005

Fosfor

Inte mätbar

Densitet vid 15ºC,

kilogram per kubikmeter

680 720

Bensin i miljöklass 1 skall uppfylla skäliga funktionskrav vad avser renhet för

insugnings- respektive insprutningsventiler. Bensin i miljöklass 1 avsedd för

fordon med katalytisk avgasrening får ej innehålla askbildande ämnen.

aAvser tiden fr.o.m. den 16 maj t.o.m. den 31 augusti i X-,Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 maj t.o.m. den 15 september för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under b är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

bAvser tiden fr.o.m. den 16 oktober t.o.m. den 31 mars i X-, Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 november t.o.m. den 15 mars för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under a är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

cOm temperaturökningen i intervallet 45 72 procent förångat understiger tio

grader C

gäller i stället att T50-värdet (temperaturen vid volymhalten 50 procent

förångat) skall

ligga mellan 90ºC och 105ºC.

dMed undantag för blyfri bensin regular (ett minsta motoroktantal [MON] på 81

och ett

minsta researchoktantal [RON] på 91) för vilken olefinhalten skall vara en

volymhalt på

högst 21 procent. Dessa gränsvärden hindrar inte att blyfri bensin med lägre

oktantal än

vad som anges i denna bilaga får saluföras.

eAndra primära alkoholer och etrar, vilkas destillationsslutkokpunkt inte

överstiger den

destillationsslutkokpunkt som angetts i nationella standarder, eller, där sådana

 saknas, i

industriella specifikationer för motorbränslen.

Bilaga 2 till miljöbalken

Miljöklasser för dieselolja Bilaga 2

Krav

Miljöklass 1

Miljöklass 2

Miljöklass 3

Cetanindex, lägst

50

47

Cetantal, lägst

51a

51a

51

Densitet vid 15ºC, lägst kilogram

per kubikmeter

800

800

Densitet vid 15ºC, högst kilogram

per kubikmeter

820

820

845

Destillation:

 begynnelsekokpunkt, lägst C

 vid 95 procent destillat, högst C

180

285

180

295

360

Aromatiska kolväten, högst

volymhalt procent

5

20

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst volymhalt procent

Inte mätbarb

0,1b

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst masshalt procent

11c

Svavel, högst

milligram per kilogram

10

50

350

a Gäller dieselbrännoljor som omfattas av nr 2710 00 66 i Kombinerade

nomenklaturen

(KN-nr) enligt förordningen (EEG) 2658/87.

b Enligt Svensk Standard 15 51 16.

c Enligt IP 391.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi

dels att 2 kap. 6 § och 6 kap 8 a § skall upphöra att gälla,

dels att 2 kap. 1 och 5 §§, 4 kap. 1 § och 6 kap. 8 § skall ha följande

lydelse,

dels att punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen (1997:479) om

ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi skall ha följande lydelse.

2 kap.

1 §

Nuvarande lydelse

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra

stycket, betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 2

3 kr 61 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 47 öre

per liter

b) miljöklass 3

3 kr 68 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 54 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

4 kr 27 öre

per liter

86 öre

per liter

5 kr 13 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350 C,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350 C,

tillhörig

miljöklass 1

1 614 kr per m3

1 058 kr per m3

2 672 kr per m3

miljöklass 2

1 840 kr per m3

1 058 kr per m3

2 898 kr per m3

miljöklass 3

2 138 kr per m3

1 058 kr per m3

3 196 kr per m3

4.

ur 2711 12 11

2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 kr 01 öre

per liter

56 öre

per liter

1 kr 57 öre

per liter

b) annat ändamål än som

avses under a

145 kr per

1 000 kg

1 112 kr per

1 000 kg

1 257 kr per

1 000 kg

5.

ur 2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas som används

för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

Föreslagen lydelse

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra

stycket, betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 1

3 kr 61 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 47 öre

per liter

b) miljöklass 2

3 kr 64 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 50 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

4 kr 27 öre

per liter

86 öre

per liter

5 kr 13 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350 C,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350 C,

tillhörig

miljöklass 1

1 624 kr per m3

1 058 kr per m3

2 682 kr per m3

miljöklass 2

1 750 kr per m3

1 058 kr per m3

2 808 kr per m3

miljöklass 3 eller inte

tillhör någon miljöklass

2 048 kr per m3

1 058 kr per m3

3 106 kr per m3

4.

ur 2711 12 11

2711 19 00

Gasol

145 kr per

1 000 kg

1 112 kr per

1 000 kg

1 257 kr per

1 000 kg

5.

ur 2711 29 00

Metan

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt

12 § första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som

motsvarar skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets

olika användningssätt.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall de i

första stycket angivna

skattebeloppen räknas om enligt

10 §.

För kalenderåret 2001 och

efterföljande kalenderår skall de i

första stycket angivna

skattebeloppen räknas om enligt

10 §.

5 §

Till miljöklass 1 hör oljor som

beskattas enligt 1 § första stycket 3

b och som har ett kokintervall

(destillationsintervall) av olika

bredd mellan 180 och 285 C vid

95 procent destillat, en densitet

mellan 800 och 820 kilogram per

kubikmeter vid 15 C och

innehåller högst 0,001 viktprocent

svavel och högst 5 volymprocent

aromatiska kolväten. Sådana oljor

får inte innehålla klart mätbara

polycykliska aromatiska kolväten

och måttet på den naturliga

tändvilligheten (cetanindex) får

inte understiga 50.

Till miljöklass 2 hör andra oljor

än sådana som avses i första

stycket och som beskattas enligt

1 § första stycket 3 b, om de har

ett destillationsintervall av olika

bredd mellan 180 och 295 C vid

95 procent destillat, en densitet

mellan 800 och 820 kilogram per

kubikmeter vid 15 C och

innehåller högst 0,005 viktprocent

svavel och högst 20 volymprocent

aromatiska kolväten. Halten

polycykliska aromatiska kolväten

får inte överstiga 0,1

volymprocent och cetanindex får

inte understiga 47.

Till miljöklass 3 hör övriga oljor

som beskattas enligt 1 § första

stycket 3 b.

Kraven för miljöklass 1 och 2

för bränslen som beskattas enligt

1 § första stycket 1 anges i bilaga

1 till miljöbalken.

Kraven för miljöklass 1, 2 och 3

för dieselolja som beskattas enligt

1 § första stycket 3 b anges i

bilaga 2 till miljöbalken. Dessa

krav tillämpas även för andra

bränslen som beskattas enligt

nämnda lagrum.

4 kap.

1 §

Skyldig att betala energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt

(skattskyldig) för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som i Sverige tillverkar eller bearbetar bränsle eller annan som

godkänts som upplagshavare enligt 3 §,

2. varumottagare som avses i 6 eller 7 §,

3. skatterepresentant enligt vad som anges i 8 §,

4. den som i annat fall än som avses i 1 3 från ett annat EG-land till

Sverige för in eller tar emot leverans av bränsle, om bränslet skall

användas för annat än privat ändamål,

5. den som från ett annat EG-land säljer och levererar bränsle till en

köpare i Sverige genom distansförsäljning enligt 9 §,

6. annan än upplagshavare som importerar bränsle från tredje

land,

7. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som säljer eller

förbrukar bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall

betalas med högre belopp, och

8. den som för privat ändamål för in bränsle till Sverige enligt vad som

anges i 11 §.

Vad som sägs i första stycket 7

tillämpas även i fråga om bränsle

för vilket antingen ingen skatt har

betalats eller skatt har betalats

enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a,

och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används

för privat ändamål, eller

b) i båt för vilken

fartygstillstånd meddelats enligt

fiskelagen (1993:787), när båten

används för privat ändamål.

Vad som sägs i första stycket 7

tillämpas även i fråga om bränsle

för vilket antingen ingen skatt har

betalats eller skatt har betalats

enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a,

och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används

för privat ändamål,

b) i båt för vilken

fartygstillstånd meddelats enligt

fiskelagen (1993:787), när båten

används för privat ändamål, eller

c) i motordrivet fordon i de fall

bränslet ger mindre än 85

volymprocent destillat vid 350ºC .

Skattskyldighet föreligger inte för bränsle som förs in till Sverige

1. i normal bränsletank på motordrivet fordon eller till fordonet

kopplad släpvagn, fartyg eller luftfartyg som används yrkesmässigt om

bränslet är avsett att användas i motor på fordonet, släpvagnen, fartyget

eller luftfartyget under transporten, eller

2. under sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten enligt 9 kap. 1 §.

Den som är skattskyldig enligt första stycket 4 skall, innan transporten

av bränslet från det andra EG-landet påbörjas, lämna en redovisning över

bränslet till beskattningsmyndigheten samt hos beskattningsmyndigheten

ställa säkerhet för betalning av skatten.

6 kap.

8 §

Den som ansvarar för

transporten av beskattat bränsle

enligt 1 kap. 3 a § till en mottagare

i ett annat EG-land skall upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall följa

bränslet under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid distansförsäljning enligt 9 §.

Den som ansvarar för en

transport av beskattat bränsle som

avses i 1 kap. 3 a § skall upprätta

ett förenklat ledsagardokument,

1. vid transport till en

näringsidkare i ett annat EG-land,

2. vid transport till en svensk ort

via ett annat EG-land.

Förenklat ledsagardokument

som avses i första stycket skall

följa bränslet under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid distansförsäljning enligt 9 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2.12 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att ordet dröjsmålsavgift i 33, 39 och 106 §§ skall bytas ut mot

 dröjsmålsränta ,

dels att 30 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

30 §

Om tull inte betalas inom före-

skriven tid, skall dröjsmålsavgift

tas ut enligt lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift.

Vad som föreskrivs i tullag-

stiftningen om tull tillämpas även

beträffande dröjsmålsavgift enligt

första stycket.

Bestämmelserna om dröjsmåls-

ränta och befrielse från dröjsmåls-

ränta i artikel 232 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 tillämpas även

på annan skatt än tull och avgift

som skall tas ut för varor vid

import.

Dröjsmålsräntan skall beräknas

på det sätt som anges i 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsräntan är minst

100 kronor. Om det ursprungligen

obetalda beloppet är mindre än

100 kronor, får dröjsmålsränta

dock endast tas ut med

motsvarande belopp.

Vad som föreskrivs i tullag-

stiftningen om tull tillämpas även

beträffande dröjsmålsränta.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser skall

dock gälla beträffande dröjsmålsavgift som beslutats av Tullverket före

ikraftträdandet.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift

Härigenom föreskrivs att 1 och 7 §§ lagen (1997:484) om dröjsmåls-

avgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Den som är betalningsskyldig

för skatt, tull, avgift eller ränta och

som inte i rätt tid och på rätt sätt

fullgör betalningsskyldigheten

skall, i de fall det särskilt före-

skrivs, betala en avgift (dröjsmåls-

avgift) enligt de grunder som

anges i denna lag.

Den som är betalningsskyldig

för skatt, avgift eller ränta och som

inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör

betalningsskyldigheten skall, i de

fall det särskilt föreskrivs, betala

en avgift (dröjsmålsavgift) enligt

de grunder som anges i denna lag.

7 §

Ett beslut om dröjsmålsavgift

får överklagas på det sätt som

gäller för överklagande av beslut

om den skatt, tull, avgift eller ränta

som föranlett dröjsmålsavgiften.

Ett beslut om dröjsmålsavgift

får överklagas på det sätt som

gäller för överklagande av beslut

om den skatt, avgift eller ränta

som föranlett dröjsmålsavgiften.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser skall

dock gälla beträffande dröjsmålsavgift som beslutats av Tullverket före

ikraftträdandet.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:604) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 31 §

kommunalskattelagen (1928:370) i dess lydelse enligt lagen (1999:604)

om ändring i nämnda lag och ikraftträdandebestämmelserna till lagen

(1999:604) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 31 §

1. Med pension förstås dels belopp, som annorledes än i följd av

försäkring utgår på grund av föregående tjänsteförhållande, dels belopp,

som på grund av lagen (1962:381) om allmän försäkring utgår i form av

folkpension eller tilläggspension, dels belopp som utgår på grund av

pensionsförsäkring, dels belopp som utbetalas från pensionssparkonto till

pensionsspararen, till förmånstagare på grund av förmånstagarför-

ordnande, till den som erhållit rätten till pension genom bodelning, till

make eller bröstarvinge på grund av jämkning av förmånstagarför-

ordnande samt vid återbetalning enligt 13 kap. 4 § äktenskapsbalken, dels

kapital hänförligt till pensionsförsäkring vilken antingen överlåts till för-

säkringsgivare som inte meddelar pensionsförsäkring enligt denna lag

eller överförs till sådan del av försäkringsgivarens verksamhet som inte

avser pensionsförsäkring enligt denna lag.

Med pensionsförsäkring förstås försäkring, som inte medför rätt till

andra försäkringsbelopp än ålderspension, sjukpension eller efterlevande-

pension. För att en försäkring skall anses som pensionsförsäkring fordras

vidare, om inte annat följer av sjuttonde stycket, att försäkringen med-

delats i en här i landet bedriven försäkringsrörelse för vilken skatt-

skyldighet föreligger enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

pensionsmedel respektive lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Med

försäkrad avses den på vars liv försäkringen tagits eller, i fråga om

sjukpension, den vars arbetsoförmåga försäkringen avser. Med tjänste-

pensionsförsäkring förstås pensionsförsäkring, som har samband med

tjänst och för vilken den försäkrades arbetsgivare åtagit sig att ansvara

för betalning av hela avgiften. Med tjänstepensionsförsäkring förstås

också pensionsförsäkring, som - om en anställd avlidit - tagits av den

anställdes arbetsgivare till förmån för den anställdes efterlevande och för

vilken försäkring arbetsgivaren åtagit sig att ansvara för betalning av hela

avgiften.

I fråga om annan pensionsförsäkring än tjänstepensionsförsäkring skall

försäkringstagaren vara den försäkrade. Har försäkringstagaren eller hans

make eller person med vilken han sammanbor under äktenskapsliknande

förhållanden barn under 20 år, får han ta försäkring avseende efter-

levandepension på sin makes eller den sammanboendes liv, om barnet

insätts som förmånstagare. Om särskilda skäl föreligger kan skatte-

myndigheten medge att dödsboet efter skattskyldig som bedrivit närings-

verksamhet i Sverige får ta försäkring avseende efterlevandepension.

Som förutsättning för att medgivande skall lämnas gäller att den

efterlevande saknar betryggande pensionsskydd och att försäkringen tas i

samband med att boet upphör med driften i förvärvskällan. Motsvarande

gäller om den avlidne drivit verksamheten genom förmedling av juridisk

person.

Ålderspension får inte börja utgå vid lägre ålder än 55 år. Utbetalning

får dock ske dessförinnan till den som fått rätt till förtidspension enligt

lagen om allmän försäkring. Om det i annat fall finns särskilda skäl, får

skattemyndigheten besluta att pension får börja utgå vid lägre ålder.

Ålderspension får utgå högst så länge den försäkrade lever, men under

den försäkrades livstid lägst fem år eller, om försäkringen skall upphöra

när den försäkrade fyller 65 år, lägst tre år. Pensionen får under den

första femårsperiod under vilken den utbetalas inte utgå med annat än

samma belopp vid varje utbetalningstillfälle eller med stigande pensions-

belopp.

För ålderspension som utgår enligt allmän pensionsplan gäller, om den

skall upphöra innan den försäkrade avlider, vad därom utfästs enligt

planen. Vad som avses med allmän pensionsplan framgår av 4 § lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Med allmän pen-

sionsplan avses emellertid även

- pensionsutfästelser som ryms inom vad som enligt en allmän pen-

sionsplan är sedvanligt inom branschen för arbetstagare med mot-

svarande uppgifter, dock i fråga om avsättning i balansräkning endast i

förening med kreditförsäkring,

- pensionsutfästelser för vilka kommunal eller statlig borgen eller

liknande garanti tecknats, samt

- pensionsutfästelser i enlighet med pensionsavtal som på arbets-

tagarsidan godkänts av sådan organisation som enligt lagen (1976:580)

om medbestämmande i arbetslivet anses som central arbetstagar-

organisation.

Förmånstagare får inte insättas till annan ålderspensionsförsäkring än

tjänstepensionsförsäkring. Till tjänstepensionsförsäkring avseende

ålderspension skall anställd, som då försäkringsavtalet ingicks var den

försäkrade, vara förmånstagare.

Med sjukpension förstås pension som utgår till den försäkrade högst så

länge denne är arbetsoförmögen eller har nedsatt arbetsförmåga.

Sjukpension får upphöra tidigast fem år efter det försäkringsavtalet

träffades. I fråga om förmånstagare gäller föreskrifterna i föregående

stycke.

Med efterlevandepension förstås pension

1. som efter den försäkrades död utgår till den försäkrades make,

varmed i detta sammanhang förstås person med vilken den försäkrade

varit gift eller sammanbott under äktenskapsliknande förhållanden,

2. som efter den försäkrades död utgår till barn till den försäkrade eller

barn till person som angivits under 1,

3. som utgår till efterlevande på grund av försäkring som tagits av

dödsbo efter medgivande enligt tredje stycket, varvid pension får utgå

som om den avlidne varit försäkrad, eller

4. som utgår på grund av försäkring som tagits av arbetsgivare till

förmån för anställds efterlevande med stöd av andra stycket sista

meningen, varvid pension får utgå som om den avlidne varit försäkrad.

Efterlevandepension får utgå högst så länge den efterlevande lever och

får under den första femårsperiod under vilken den utbetalas inte utgå

med annat än samma belopp vid varje utbetalningstillfälle eller med

stigande pensionsbelopp. Efterlevandepension får under den efter-

levandes livstid inte upphöra förrän fem år förflutit efter den försäkrades

död med följande undantag:

1. Efterlevandepension till person som avses i föregående stycke 1, får

upphöra när denne ingår nytt äktenskap.

2. Har den försäkrade avlidit mindre än fem år före den tidpunkt då

försäkringen annars skulle ha upphört, får efterlevandepension upphöra

vid sistnämnda tidpunkt.

3. Om utbetalning av efterlevandepension till barn under 20 år

påbörjats, får pensionen upphöra när barnet fyller 20 år.

4. Har försäkring avseende efterlevandepension till barn tagits på

sådan persons liv som avses i föregående stycke 1, skall pensionen

upphöra senast när barnet fyller 20 år.

Som förmånstagare till försäkring avseende efterlevandepension får

endast insättas person till vilken efterlevandepension kan utgå enligt

nionde och tionde styckena.

Försäkringsvillkor, som med hänsyn till bestämmelserna i denna lag är

avgörande för frågan huruvida försäkringen är att anse som pensions-

försäkring, skall tas in i försäkringsavtalet. Detta skall dessutom inne-

hålla villkor att försäkringen inte får pantsättas eller belånas och inte

heller ändras på sådant sätt att den inte längre uppfyller de föreskrifter,

som anges för pensionsförsäkring i denna lag, eller i andra fall än nedan

föreskrivs överlåtas eller återköpas. Avtalet får inte innehålla villkor som

är oförenligt med bestämmelserna om pensionsförsäkring i denna lag.

Under den försäkrades livstid får pensionsförsäkring endast överlåtas

1. till följd av anställningsförhållande, därvid försäkringen före eller

efter överlåtelsen skall ha karaktär av tjänstepensionsförsäkring,

2. på grund av utmätning liksom vid ackord eller konkurs eller

3. genom bodelning.

Ny ägare till pensionsförsäkring skall omedelbart underrätta försäk-

ringsgivaren om förvärvet av försäkringen.

Återköp av pensionsförsäkring får utan hinder av bestämmelserna i

denna lag ske,

1. om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst ett basbelopp enligt

lagen om allmän försäkring och försäkringen inte är förenad med ett

oåterkalleligt förmånstagarförordnande samt premier för försäkringen

inte har betalats senare än 10 år före återköpet, eller

2. om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst 30 procent av ett

basbelopp enligt lagen om allmän försäkring.

Om det i annat fall än som avses i föregående stycke finns synnerliga

skäl för återköp och sådant får ske enligt försäkringsavtalet och

försäkringstekniska riktlinjer, får återköp medges av skattemyndigheten.

Bestämmelserna i förevarande lag hindrar inte heller

1. återbetalning enligt 13 kap. 4 § äktenskapsbalken av försäkrings-

tagarens tillgodohavande, eller

2. en överföring av hela för-

säkringens värde direkt till en

pensionsförsäkring som försäk-

ringstagaren tecknar hos samma

eller annan försäkringsgivare med

samma person som försäkrad.

Överföringen skall i så fall inte

anses som ett belopp som enligt

första stycket utgår på grund av

pensionsförsäkring och inte heller

som en betalning av avgift för

pensionsförsäkring.

2. en överföring av hela

pensionsförsäkringens värde direkt

till en pensionsförsäkring som

meddelats i en här i landet

bedriven försäkringsrörelse för

vilken skattskyldighet föreligger

enligt lagen (1990:661) om

avkastningsskatt på pensionsmedel

respektive lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt och som

försäkringstagaren tecknar i

samband med överföringen hos

samma eller annan för-

säkringsgivare med samma person

som försäkrad. Överföringen skall

i så fall inte anses som ett belopp

som enligt första stycket utgår på

grund av pensionsförsäkring och

inte heller som en betalning av

avgift för pensionsförsäkring.

Försäkring som huvudsakligen avser ålders-, sjuk- eller efterlevande-

pension och som har meddelats i försäkringsrörelse vilken inte bedrivs

från fast driftställe i Sverige skall anses som pensionsförsäkring, om den

försäkrade var bosatt utomlands när avtalet ingicks och där medgavs

avdrag, skattereduktion eller liknande skattelättnad för inbetalda premier.

Detsamma gäller försäkring av nämnda slag som arbetsgivare betalt

premier för under den försäkrades bosättning eller förvärvsarbete i

utlandet utan att betalningen räknats som inkomst för den försäkrade vid

beskattningen i detta land. Ett sådant förvärvsarbete skall vara den

försäkrades huvudsakliga förvärvsverksamhet. Skattemyndigheten får,

om särskilda skäl finns i annat fall än som avses i detta stycke, medge att

försäkring meddelad i försäkringsrörelse vilken inte bedrivs från fast

driftställe i Sverige skall anses som pensionsförsäkring. Om en för-

säkring beskattats som pensionsförsäkring med stöd av detta stycke, kan

försäkringen inte övergå till kapitalförsäkring.

Med kapitalförsäkring förstås annan livförsäkring än pensions-

försäkring. Till kapitalförsäkring hänförs mot statens grupplivförsäkring

svarande förmån från kommun, även om förmånen inte utgår på grund av

försäkring.

Försäkring som enligt denna lag är att hänföra till pensionsförsäkring

får anses såsom kapitalförsäkring, om förbehåll härom intagits i avtalet

vid dess ingående.

Premiebefrielseförsäkring skall anses tillhöra samma slag av

försäkring som huvudförsäkringen.

 För att sjuk- eller olycksfallsförsäkring skall anses ha tagits i samband

med tjänst fordras, att premier för försäkringen skall betalas av

arbetsgivaren. Vidare fordras att anmälan görs till försäkringsanstalten

om att försäkringen har tagits i samband med tjänst.

Till livränta räknas även höjning av livräntan och sådant tillägg till

denna som skall utgå under livräntans fortsatta bestånd.

Såvitt gäller kraven enligt denna anvisningspunkt, att en ålders- eller

efterlevandepension under den första femårsperioden inte utgår med

annat än samma belopp vid varje utbetalningstillfälle eller med stigande

belopp, bortses i fråga om försäkring enligt 2 kap. 3 b § första stycket

klass 3 försäkringsrörelselagen (1982:713) från sådana förändringar av

beloppen som föranleds av kursutvecklingen på fondandelarna.

Beslut som skattemyndighet meddelat avseende medgivande enligt

tredje, fjärde, sextonde eller sjuttonde stycket av denna anvisningspunkt

får överklagas hos Riksskatteverket. Riksskatteverkets beslut får inte

överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1

januari 2000 och tillämpas första

gången vid 2001 års taxering. Vad

som sägs i de nya föreskrifterna

om försäkringsavtalet och försäk-

ringstekniska riktlinjer gäller

under åren 2000 och 2001 i stället

försäkringstekniska grunder när

försäkringsgivaren tillämpar punk-

ten 2 av övergångsbestämmelserna

till lagen (1999:600) om ändring i

försäkringsrörelselagen

(1982:713).

Denna lag träder i kraft den 31

december 1999 och tillämpas för-

sta gången vid 2001 års taxering.

Vad som sägs i de nya före-

skrifterna om försäkringsavtalet

och försäkringstekniska riktlinjer

gäller under åren 2000 och 2001 i

stället försäkringstekniska grunder

när försäkringsgivaren tillämpar

punkten 2 av övergångsbestäm-

melserna till lagen (1999:600) om

ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713).

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1600) om

beskattningen vid överlåtelser till underpris

Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1998:1600) om beskattningen vid

överlåtelser till underpris skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §

Överlåtaren och förvärvaren skall vara en fysisk person, eller ett

handelsbolag.

En svensk stiftelse eller en

svensk ideell förening får inte vara

förvärvare. En ideell förening som

är skattskyldig för all sin

verksamhet får dock förvärva en

tillgång från en annan ideell

förening.

En svensk stiftelse eller en

svensk ideell förening får inte vara

förvärvare. En stiftelse får dock

vid ombildning av sparbank till

bankaktiebolag enligt 8 kap.

sparbankslagen (1987:619)

förvärva aktier i bankaktiebolaget.

Vidare får en ideell förening som

är skattskyldig för all sin

verksamhet förvärva en tillgång

från en annan ideell förening.

Denna lag träder i kraft den 31 december 1999.

2.16 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:000)

Härigenom föreskrivs att 23 kap. 14 § och 58 kap. 18 §

inkomstskattelagen (1999:000) skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1999/2000:2

Föreslagen lydelse

23 kap.

14 §

Överlåtaren och förvärvaren skall vara en fysisk person, eller ett

svenskt handelsbolag.

En svensk stiftelse eller en

svensk ideell förening får inte vara

förvärvare. En förening som inte

omfattas av undantag från

skattskyldighet i 7 kap. får dock

förvärva en tillgång från en annan

ideell förening.

En svensk stiftelse eller en

svensk ideell förening får inte vara

förvärvare. En stiftelse får dock

vid ombildning av sparbank till

bankaktiebolag enligt 8 kap.

sparbankslagen (1987:619)

förvärva aktier i bankaktiebolaget.

Vidare får en förening som inte

omfattas av undantag från

skattskyldighet i 7 kap. förvärva

en tillgång från en annan ideell

förening.

58 kap.

18 §

En pensionsförsäkring får återköpas trots bestämmelserna i detta

kapitel, om det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst 30 procent av

prisbasbeloppet. Återköp får också ske om

1. det tekniska återköpsvärdet uppgår till högst ett prisbasbelopp,

2. försäkringen inte är förenad med ett oåterkalleligt förmånstagar-

förordnande, och

3. premier för försäkringen inte har betalats under de senaste tio åren.

Om det i andra fall finns synnerliga skäl för återköp och sådant får ske

enligt försäkringsavtalet och försäkringstekniska riktlinjer, får återköp

medges av skattemyndigheten.

Bestämmelserna i detta kapitel

hindrar inte återbetalning enligt 13

kap. 4 § äktenskapsbalken av för-

säkringstagarens tillgodohavande.

De hindrar inte heller en över-

föring av hela försäkringens värde

direkt till en pensionsförsäkring

som försäkringstagaren tecknar

hos samma eller annan försäk-

ringsgivare med samma person

som försäkrad. Överföringen skall

i så fall inte anses som pension

enligt 10 kap. 5 § första stycket 4

och inte heller som en betalning av

premier för pensionsförsäkring.

Bestämmelserna i detta kapitel

hindrar inte återbetalning enligt 13

kap. 4 § äktenskapsbalken av för-

säkringstagarens tillgodohavande.

De hindrar inte heller en över-

föring av hela pensionsförsäk-

ringens värde direkt till en annan

pensionsförsäkring än som avses i

5 § om försäkringstagaren tecknar

den i samband med överföringen

hos samma eller annan för-

säkringsgivare med samma person

som försäkrad. Överföringen skall

i så fall inte anses som pension

enligt 10 kap. 5 § första stycket 4

och inte heller som en betalning av

premier för pensionsförsäkring.

3 Ärendet och dess beredning

Frågor med anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU har upphört

Den 1 juli 1999 upphörde den skattefria försäljningen vid resor inom EU.

I samband därmed trädde en rad lagändringar i kraft vars syfte var att

anpassa lagen (1994:1563) om tobaksskatt (tobaksskattelagen), lagen

(1994:1564) om alkoholskatt (alkoholskattelagen) och

mervärdesskattelagen (1994:200) till den nya situationen. Utöver dessa

ändringar infördes en ny lag (1999:445) om exportbutiker och en ny lag

(1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg

(provianteringslagen). Förslagen lades fram i prop. 1998/99:86 Ändrade

skatteregler med anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör. I

propositionen uttalade regeringen att den avsåg att överväga möjligheten

att ingå bilaterala överenskommelser med andra EU-länder om

förenklade förfaranden för näringsidkare som regelbundet och ofta

transporterar varor mellan två orter i ett EU-land via ett annat EU-land

(s. 65). Därefter har Danmark och Storbritannien kontaktat

Finansdepartementet och uttryckt önskemål om att träffa sådana

överenskommelser. Mot den bakgrunden föreslås vissa ändringar i

tobaksskattelagen och alkoholskattelagen i syfte att möjliggöra

överenskommelser om förenklade förfaranden.

Med anledning av att Tullverket har påpekat att regeringen enligt

provianteringslagen, till skillnad från tidigare lagstiftning, saknar

möjlighet att medge dispens från de begränsningar som gäller för den

skattefria försäljningen ombord på färjor i trafik mellan Sverige och

Norge tar regeringen upp även denna fråga.

Dessutom föreslås vissa justeringar i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land

som är medlem i Europeiska unionen (privatinförsellagen) med

anledning av att den skattefria försäljningen vid resor inom EU har

upphört.

Förslagen har utformats i samråd med Riksskatteverket och Tullverket,

som inte har haft något att invända i sak.

Fordonsskatt

Den 1 juli 1994 ändrades 1 kap. 2 § brottsbalken på så sätt att stadgandet

om att i balken beskriven gärning skall, om inte annat sägs, anses som

brott endast om den begås uppsåtligen görs generellt tillämpligt, dvs.

även specialstraffrätten omfattas av detta stadgande.

I en övergångsbestämmelse anges att lagändringen skall tillämpas på

samtliga straffbestämmelser i annan lag eller författning än brottsbalken

först från och med den 1 juli 1999. Eftersom giltighetstiden för den

nämnda övergångsbestämmelsen numera löpt ut tar regeringen upp

frågan om det vid utdömande av ansvar för brukande av obeskattat

fordon enligt 79 § fordonsskattelagen (1988:327) skall krävas uppsåt

eller om det även bör utdömas ansvar vid oaktsamhet.

Vägverket har i en skrivelse till Kommunikationsdepartementet påtalat

att verket inte har rätt att provköra fordon vid haveristudier eller

marknadskontroller enligt EU:s produktdirektiv om fordonet inte får

brukas enligt fordonsskattelagen på grund av obetald skatt. Vägverket har

föreslagit att fordonsskattelagen skall ändras så att det blir tillåtet att

bruka ett fordon, trots att brukandeförbud gäller, vid tillsyn enligt

produktsäkerhetslagen och haveriundersökning. I propositionen föreslår

regeringen en sådan ändring.

Förslaget om ändring i fordonsskattelagen har utarbetats i samråd med

Riksskatteverket och Vägverket samt vad gäller ändringen i

straffbestämmelsen även Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen.

Energiskatt

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG (EGT L 350

28.12.1998 s. 58, Celex 398 L 0070) om kvaliteten på bensin och

dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG skall

genomföras i svensk lagstiftning genom ändringar i miljöbalken.

Direktivet har föregåtts av ett omfattande arbete inom det s.k. Auto/oil-

programmet som syftar till skärpningar av avgasutsläppen från

motorfordon och kvaliteten på bensin och dieselbränslen. Direktivet

medför vidare att det befintliga miljöklassystemet för bensin och

dieselolja behöver justeras. Dessutom införs en ny miljöklass på bensin

som är ett resultat av överläggningar mellan Naturvårdsverket och

Svenska Petroleum Institutet (SPI) som initierades av ett uppdrag till

Naturvårdsverket i regeringens regleringsbrev i december 1996. Verket

rapporterade uppdraget i januari 1998 (dnr M98/56/7).

Förslaget om att beskatta tjock eldningsolja som används för

fordonsdrift har föranletts av en skrivelse från Riksskatteverket den 22

februari 1999. Skrivelsen har remitterats till Tullverket och SPI.

Tullverket hade inte någon erinran mot förslaget att utvidga

tillämpningsområdet för lagen om skatt på energi. SPI ansåg att en

märkning av eldningsoljan inte var motiverad och hade ett förslag till

teknisk lösning.

Skattelättnader för naturgas som drivmedel tillämpas i dag genom s.k.

pilotprojektsdispenser, som efter ansökan meddelats de skattskyldiga i

särskilda regeringsbeslut med stöd av 2 kap. 12 § lagen (1994:1776) om

skatt på energi, LSE. Tre företag, som svarar för i princip all distribution

av naturgas som drivmedel i Sverige, har för perioden 1995 - 1999 på

detta sätt beviljats nedsättning av energiskatten till en nivå som 1995

motsvarade den energiskatt som gällde för naturgas som användes för

uppvärmningsändamål. För de efterföljande åren har skattesatsen

justerats i förhållande till konsumentprisindex. Vid beredning av

bolagens förnyade ansökningar om pilotprojektsdispenser för kommande

perioder har behovet av en mer långsiktig och permanent skattelösning

för naturgasens del uppmärksammats. Dessa synpunkter gör sig gällande

även för gasol och metan.

Mot bakgrund av de förhållanden som redogjorts för ovan har inom

Finansdepartementet utarbetats en promemoria om införandet av enhet-

liga energiskattesatser för gasol, metan och naturgas. Promemorians

lagförslag är detsamma som regeringens. Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1.

En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi1999/1215).

Cementa AB och Svenska Kalkföreningen har i separata framställ-

ningar till regeringen den 16 resp. 23 februari 1999 hemställt att

giltigheten av den i dag övergångsvis gällande begränsningsregeln för

koldioxidskatteuttaget inom den energiintensiva tillverkningsindustrin,

den s.k. 1,2-procentsregeln, förlängs med åtminstone tre år.

Lagförslagen om ändringar i miljöbalken och lagen om skatt på energi

har under hand beretts med Riksskatteverket, SPI och Naturvårdsverket.

Hänsyn till deras synpunkter har tagits i det slutliga förslaget.

Avfallsskatt

Riksdagen har beslutat att en ny lag om skatt på avfall skall träda i kraft

den 1 januari 2000 (prop. 1998/99:84, bet. 1998/99:SkU20, rskr.

1998/99:258, SFS 1999:673). Regeringen hade i propositionen bedömt

att skatt borde tas ut även på biobränsleaska med hög halt av radioaktivt

cesium. Skatteutskottet ansåg dock vid sin behandling att det borde

finnas en möjlighet att göra avdrag för cesiumhaltig aska och föreslog att

regeringen skulle återkomma till riksdagen med förslag som tillgodoser

detta syfte. Riksdagen gav genom sitt beslut i den delen regeringen detta

till känna.

En promemoria om befrielse från avfallsskatt för cesiumhaltiga askor

har utarbetats inom Finansdepartementet. Promemorians lagförslag är i

allt väsentligt detsamma som regeringens. I promemorian föreslås att

avfallsskatt inte skall tas ut på biobränsleaska, som innehåller minst 5

kilobecquerel cesium-137 per kilogram aska och som förts in till en

avfallsanläggning som uppfyller de krav som Statens strålskyddsinstitut

beslutat för att deponering av sådan aska skall få ske där. Promemorian

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi1999/2332).

Dröjsmålsränta vid för sen betalning av tull

Med stöd av regeringens bemyndigande den 19 december 1996

tillkallade det statsråd som har ansvar för tullväsendet en särskild

utredare med uppdrag att göra en översyn av den tullagstiftning som

faller inom Finansdepartementets ansvarsområde (dir. 1996:103).

Utredningen, som antog namnet Tullagsutredningen (Fi 1997:03), har

avlämnat delbetänkandet SOU 1998:127 Tullagens överklaganderegler

m.m. vid en omorganisation av Tullverket i oktober 1998 samt slut-

betänkandet SOU 1999:54 En ny tullag i maj 1999.

Enligt artikel 232 i rådets förordning (EEG) 2913/92 av den 12 oktober

1992 om inrättande av en tullkodex för gemenskapen (tullkodexen),

skall dröjsmålsränta debiteras när tullbeloppet inte har betalats inom

föreskriven tid. I 30 § tullagen (1994:1550) anges, att om tull inte betalas

inom föreskriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484)

om dröjsmålsavgift. Generaltullstyrelsen föreslog i en framställning till

regeringen den 3 juli 1997 bl.a. att 30 § tullagen skulle ändras på så sätt

att en kostnadsränta som beräknas enligt 19 kap. 8 § första meningen

skattebetalningslagen (1997:483) skall tas ut i stället för dröjsmålsavgift

enligt lagen om dröjsmålsavgift vid för sen betalning av tull och annan

skatt eller avgift som tas ut enligt tullagstiftningen. Styrelsen anförde

bl.a. att tillämpningen av räntesatserna i 2 § lagen om dröjsmålsavgift

ibland leder till oskäligt höga dröjsmålsavgifter, särskilt vid korta

dröjsmål. Styrelsen föreslog också att bestämmelser skulle införas som

ger styrelsen möjlighet att medge befrielse från kostnadsränta beträffande

annan skatt än tull och avgift som tas ut på varor vid införsel om det

finns synnerliga skäl. Regeringen överlämnade genom beslut den 16

oktober 1997 (Dnr Fi98/1418) ärendet till Tullagsutredningen.

Tullagsutredning har behandlat Generaltullstyrelsens framställning i

sitt slutbetänkande. Utredningen föreslår att det i den nya tullagen tas in

en bestämmelse av vilken det framgår dels att betämmelserna om

dröjsmålsränta i artikel 232 gäller även beträffande annan skatt som tas

ut vid import, dels att dröjsmålsränta skall beräknas enligt 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen.

Tullagsutredningens slutbetänkande har under sommaren remitterats

till ett stort antal remissinstanser. Med hänsyn till omfattningen av

lagstiftningsärendet kommer proposition kunna lämnas tidigast under

våren 2000. Frågorna om dröjsmålsränta har ansetts vara av sådan natur

att de bör behandlas redan nu i höst.

Övriga frågor

Ett förtydligande föreslås i kommunalskattelagen (1928:370) och i den

av regeringen i prop. 1999/2000:2 föreslagna inkomstskattelagen vad

gäller möjligheten att göra överföringar mellan pensionsförsäkringar.

Vidare föreslås en justering i lagen (1998:1600) om beskattningen vid

överlåtelser till underpris respektive i 23 kap. om underprisöverlåtelser i

den föreslagna inkomstskattelagen. Justeringen innebär att reglerna också

skall tillämpas i fråga om stiftelser vid ombildning av sparbanker till

bankaktiebolag.

Förslagen har upprättats inom Finansdepartementet och synpunkter på

dessa förslag har under hand inhämtats från Riksskatteverket.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 23 september 1999 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 4. Regeringens lagförslag har utformats i enlighet med vad

Lagrådet förordat.

Skyldigheten att betala dröjsmålsränta vid för sen betalning av tull och

möjligheterna till eftergift av räntan framgår av artikel 232 i tullkodexen.

De föreslagna ändringarna av de svenska bestämmelserna om

dröjsmålsränta innebär i sak endast att grunden för beräkning av räntan

ändras. Den bestämmelse som enligt föreslaget skall ligga till grund för

beräkningen av dröjsmålsräntan, 19 kap. 8 § skattebetalningslagen, har

redan granskats av Lagrådet under arbetet med utformningen av

skattebetalningslagen. Regeringen finner därför att den aktuella frågan

om dröjsmålsränta är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande i

denna fråga skulle sakna betydelse. Övriga föreslagna lagändringar är av

sådan lagteknisk enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse. Något yttrande har därför inte inhämtats beträffande nyss

nämnda lagförslag.

4 Förenklat förfarande för näringsidkare som

transporterar beskattade varor via Sverige

Regeringens förslag: Förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument för nationella transporter via andra EU-länder får

ersättas av andra förenklade förfaranden.

Skälen för regeringens förslag: I prop. 1998/99:86 Ändrade

skatteregler med anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör

redogjorde regeringen för hur gällande skatteregler bör tolkas om

alkohol- och tobaksvaror säljs ombord på fartyg och luftfartyg. I korthet

innebär tolkningen att för varor som tas ombord i Sverige utgår svensk

skatt. För varor som tas ombord i ett annat medlemsland gäller det

landets skatt. Om varorna i det senare fallet säljs på svenskt territorium

skall svensk skatt tas ut men om sådan försäljning inte sker utlöses ingen

beskattning i Sverige. Sistnämnda slutsats bygger på en tolkning av

artikel 7 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om

allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

och övervakning av sådana varor (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex

392L0012), det s.k. cirkulationsdirektivet.

Färjerederier och flygbolag som vill undvika att betala svensk

punktskatt för varor som tagits ombord i ett annat EU-land måste alltså

upphöra med försäljningen innan fartyget når svenskt territorium. Även

om försäljning inte sker i destinationslandet innebär förflyttningen av

varorna ett krav på att ledsagardokument skall upprättas. Av punkten 7 i

artikel 7 i cirkulationsdirektivet framgår nämligen att när

punktskattepliktiga varor som redan frisläppts för konsumtion i en

medlemsstat skall flyttas till en bestämmelseort i samma medlemsstat via

en annan medlemsstats territorium skall de åtföljas av ett förenklat

ledsagardokument. I punkten 8 finns ytterligare krav för sådana

leveranser.

Emellertid finns i punkten 9 en möjlighet att underlätta hanteringen i

nu angivna fall. Där föreskrivs att om punktskattepliktiga varor ofta och

regelbundet flyttas på det sätt som anges i punkten 7 kan

medlemsstaterna, genom bilaterala avtal, tillåta förenklingar som avviker

från punkterna 7 och 8. I prop. 1998/99:86 Ändrade skatteregler med

anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör uttalade

regeringen att den avsåg att överväga denna möjlighet och ta kontakt med

i vart fall de medlemsländer dit en mer omfattande trafik förekommer för

att diskutera sådana avtal. Hittills har kontakter tagits med Danmark och

Storbritannien. Båda dessa länder har uttryckt önskemål om att ingå

bilaterala avtal om förenklingar som avviker från kravet på förenklat

ledsagardokument vid nationella transporter via ett annat EU-land.

Enligt 26 a § lagen om tobaksskatt och 25 a § lagen om alkoholskatt

skall transporter av beskattade varor till en svensk ort via ett annat EU-

land åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Bestämmelserna är

endast tillämpliga i fall varorna har beskattats i Sverige. Lagarna om

alkohol- och tobaksskatt uppställer alltså inga krav på att varor som t.ex.

beskattats i Danmark och som därefter transporteras mellan två danska

orter via Sverige skall åtföljas av ett förenklat ledsagardokument.

För att Sverige skall kunna ingå bilaterala överenskommelser om

förenklingar i enlighet med punkten 9 i artikel 7 cirkulationsdirektivet

måste det finnas regler som gör det möjligt för berörda näringsidkare att

använda andra förfaranden än förfarandet med förenklat

ledsagardokument. Lagrådet har anfört att det inte behövs något

uttryckligt bemyndigande från riksdagen för att regeringen skall kunna

meddela föreskrifter om förenklade ledsagardokument. Regeringen delar

denna bedömning. I lagarna om tobaksskatt och alkoholskatt finns dock

uttryckliga regler om förenklat ledsagardokument. Eftersom lag endast

får ändras genom lag måste i lagarna finnas uttryckliga regler om

möjligheten att använda andra förfaranden än det i lagarna föreskrivna. I

enlighet med vad Lagrådet anfört föreslår därför regeringen att det i

aktuella lagar tas in bestämmelser om att vid nationella transporter via

andra EU-länder får förfarandet med förenklat ledsagardokument ersättas

av andra förenklade förfaranden.

Enligt 10 kap. 1 § regeringsformen (RF) är behörigheten att ingå

internationella överenskommelser förbehållen regeringen. Som framgår

av 10 kap. 2 § RF krävs i vissa fall att riksdagen godkänner en

överenskommelse. Fordras exempelvis en lagändring eller anslagsbeslut

för att Sverige skall kunna fullgöra sina åtaganden enligt

överenskommelsen, måste regeringen inhämta riksdagens godkännande.

Dessutom krävs att riksdagen godkänner överenskommelser av större

vikt, även om de inte förutsätter någon åtgärd inom riksdagens

behörighetsområde.

Genom att förfarandet med förenklat ledsagardokument föreslås få

ersättas med andra förenklade förfaranden vad gäller nationella

transporter via andra EU-länder krävs ingen lagändring för att Sverige

skall kunna fullgöra sina åtaganden enligt en sådan överenskommelse

som avses i artikel 7.9 i cirkulationsdirektivet. Något anslagsbeslut krävs

inte heller för att Sverige skall kunna fullgöra sina åtaganden enligt en

sådan överenskommelse. Med hänsyn till det nu sagda och till att fråga

inte är om överenskommelser av större vikt krävs inte riksdagens

godkännande. När så är fallet kan regeringen enligt 10 kap. 3 § RF

uppdra åt en förvaltningsmyndighet att ingå internationella

överenskommelser. Regeringen har för avsikt att uppdra åt

Riksskatteverket att ingå nu aktuella överenskommelser.

Som tidigare nämnts uppställer lagarna om alkohol- och tobaksskatt

inga krav på förenklat ledsagardokument när varor, som beskattats i ett

annat EU-land, transporteras till en ort i detta land via Sverige. Det kan

t.ex. röra sig om ett färjerederi som provianterar varor i Tyskland och

säljer dessa på en färjelinje mellan Sverige och Tyskland. I sådana fall

tas inte svensk punktskatt ut om rederierna väljer att stoppa försäljningen

innan färjan når svenskt territorium, vilket rederierna förmodligen gör

eftersom de tyska punktskatterna är betydligt lägre än de svenska. När

varor regelbundet transporteras via Sverige på nu angivet sätt skulle

kontrollen av att inga varor säljs på svenskt territorium underlättas om

beskattningsmyndigheten hade uppgift om vilka aktörer som

transporterar varor via Sverige. I lagrådsremissen föreslogs därför att

regeringen skulle bemyndigas att meddela föreskrifter om

anmälningsskyldighet för den som transporterar varor, som beskattats i

ett annat EU-land, till en ort i detta land via Sverige. Lagrådet har dock

anfört att eftersom anmälningsskyldigheten inte är sanktionerad kan

regeringen besluta om dylika föreskrifter utan bemyndigande från

riksdagen. Regeringen delar denna bedömning. Regeringen kommer

alltså att meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet i nu aktuella fall

eller överlåta åt Riksskatteverket att meddela föreskrifter i ämnet.

Förslagen föranleder ändringar i 26 § lagen om tobaksskatt och i 25 §

lagen om alkoholskatt. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den

1 januari 2000.

5 Privatinförsellagen anpassas till att

taxfreeförsäljningen inom EU har upphört

Regeringens förslag: Lagen om beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen anpassas till att taxfreeförsäljningen inom EU upphörde den 1

juli 1999.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 juli 1999 upphörde

taxfreeförsäljningen inom EU. Det innebär att det inte längre är möjligt

att köpa alkoholdrycker och tobaksvaror utan skatt vid resor till andra

EU-länder. I 2 § lagen om beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen (privatinförsellagen) görs skillnad mellan personer som är

bosatta i Sverige och personer som inte är det. För att personer som är

bosatta i Sverige skall få föra in varor som köpts skattefritt krävs

antingen att inresan sker med luftfartyg i yrkesmässig trafik eller att

utlandsvistelsen har varat längre än 20 timmar. Några sådana

begränsningar finns inte för personer som är bosatta utanför Sverige.

Syfte med nuvarande ordning är att begränsa svenskars möjlighet att

handla taxfree vid kortare utlandsresor med fartyg. Sedan den 1 juli 1999

kan dock den som reser till Sverige från ett annat EU-land inte förvärva

obeskattade varor. Den skillnad som görs i privatinförsellagen mellan

personer som är bosatta i Sverige och personer som inte är det har alltså

spelat ut sin roll och bör därför tas bort. Detta uppnås genom en ändring i

2 § andra stycket privatinförsellagen.

Enligt privatinförsellagen skall vad som gäller för person som är bosatt

i Sverige även gälla den som utför arbete på det fartyg eller luftfartyg

som inresan sker med, även om denne är bosatt i ett annat land. Eftersom

skillnaden tas bort mellan personer som är bosatta i Sverige och personer

som inte är det bör även denna bestämmelse utgå.

För tydlighetens skull bör nämnas att eftersom Åland inte tillhör EG:s

skatteområde kan skattefri försäljning fortfarande ske ombord på resor

mellan Sverige och Åland (se prop. 1998/99:86 s. 36). För den som varit

på Åland gäller dock lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import

(se 1 kap. 3 §). När det gäller alkoholdrycker och tobaksvaror framgår av

3 kap. 8 § nämnda lag att frihet från skatt kan medges en resande som är

bosatt i Sverige endast om inresan sker med luftfartyg i yrkesmässig

trafik eller om utlandsvistelsen varit längre än 20 timmar eller om

varorna beskattats i Åland. Dessa begränsningar kommer alltså även i

fortsättningen att gälla för personer som kommer till Sverige från Åland.

De nu föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

6 Skattefri försäljning ombord på färjor i trafik

mellan Sverige och Norge

Regeringens förslag: Regeringen ges befogenhet att i fråga om viss

fartygslinje medge undantag från de begränsningar som gäller för den

skattefria försäljningen ombord på färjor i trafik mellan Sverige och

Norge.

Skälen för regeringens förslag: I prop. 1998/99:86 Ändrade

skatteregler med anledning av att taxfreeförsäljningen inom EU upphör

bedömde regeringen att den nordiska provianteringsöverenskommelsen

har spelat ut sin roll när det gäller att begränsa den skattefria

försäljningen på resor mellan å ena sidan Sverige och Danmark och å

andra sidan Sverige och Finland och att överenskommelsen därför på sikt

bör sägas upp. Däremot ansåg regeringen att överenskommelsen

fortfarande har aktualitet när det gäller fartygstrafiken till Norge. De

begränsningar i förhållande till Norge som följer av överenskommelsen

fördes därför över från förordningen (1994:1694) om viss proviantering

m.m. till den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg (se

prop. 1998/99:86, s. 76-77)

Den nordiska provianteringsöverenskommelsen (NPÖ) mellan

Danmark, Finland, Norge och Sverige har gällt sedan år 1969. Vilka

obeskattade varor som får provianteras i syfte att försäljas från kiosker

eller liknande försäljningsställen ombord regleras i artikel 3 och beror på

om det är fråga om en kort eller lång rutt. Till korta rutter räknas rutter i

Öresund och vissa rutter mellan Sverige och Norge. På korta rutter får

proviantering endast ske med tobaksvaror, choklad och konfektyrer. På

andra rutter kan spritdrycker med en alkoholhalt av högst 60

volymprocent, vin, öl, tobaksvaror, cigarrettpapper, choklad- och

konfektyrvaror och parfymer, kosmetiska preparat och toalettmedel

provianteras. Dessa begränsningar finns sedan den 1 juli 1999 i 6 § lagen

om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Enligt förordningen om viss proviantering m.m. fick regeringen medge

dispens från de begränsningar som gäller för korta rutter mellan Sverige

och Norge. Det finns ingen färjelinje mellan Sverige och Norge som

meddelats dispens enligt provianteringsförordningen. Däremot finns det

ett beslut från 1987 i vilket regeringen medger att färjelinjen Sandefjord-

Strömstad behandlas som en lång rutt enligt artikel 3 i NPÖ.

Övergångsbestämmelserna till provianteringsförordningen kan tolkas på

så sätt att beslutet skall fortsätta att gälla som ett medgivande om

undantag från begränsningarna i provianteringsförordningen.

Den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg innehåller

emellertid ingen befogenhet för regeringen att medge undantag från de

begränsningar som enligt 6 § nämnda lag gäller för korta rutter mellan

Sverige och Norge. Beslutet från 1987 förhandlades fram tillsammans

med Norge, dvs. även den norska regeringen har i ett beslut från samma

år medgett undantag från de begränsningar som följer av NPÖ. Mot den

bakgrunden är det inte lämpligt att Sverige ensidigt väljer att avskaffa

möjligheten att få dispens från begränsningarna för korta rutter. Det kan i

och för sig finnas skäl att ta kontakt med Norge för att diskutera den

framtida utformningen av provianteringsbestämmelserna för trafiken

mellan länderna. I avvaktan på resultatet av sådana diskussioner bör dock

regeringen i likhet med vad som tidigare gällt få befogenhet att medge

dispens från begränsningarna för korta rutter. En bestämmelse härom bör

därför införas i 6 § lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Eftersom dispens bör kunna medges från och med den 1 juli 1999 bör det

i övergångsbestämmelserna föreskrivas att dispenser som regeringen

meddelar får omfatta tid från och med nämnda datum.

7 Ändringar i fordonsskattelagen

7.1 Straffbestämmelsen i fordonsskattelagen

Regeringens förslag: För att ansvar skall kunna utdömas om ett

fordon brukats utan att fordonsskatten betalats skall krävas att det

föreligger uppsåt eller oaktsamhet.

Skälen för regeringens förslag: För att ansvar skall kunna utdömas

för en straffbar gärning krävs en beskrivning av gärningsmannens

förhållande till gärningen. En gärning kan utföras med vetskap om att

detta är straffbart. I sådana fall föreligger uppsåt. Vid åtskilliga brott

krävs det emellertid inte uppsåt utan det räcker med att gärningsmannen

har varit oaktsam. Vid strikt ansvar kan ansvar utdömas även om varken

uppsåt eller oaktsamhet skulle föreligga.

I avsnitt 3 ovan anförs att det i 1 kap. 2 § brottsbalken numera

presumeras att det krävs uppsåt för att kunna utdöma ansvar även i

specialstraffrätten. För det fall lagstiftaren vill att oaktsamhet skall vara

tillräckligt för att ansvar skall kunna utdömas i en specialstraffrättslig

bestämmelse måste således detta särskilt anges i straffbestämmelsen.

I 79 § fordonsskattelagen anges att för det fall ett fordon brukas utan

att skatten betalats kan ansvar utdömas och en påföljd ges i form av böter

eller fängelse. Det anges emellertid inte om det krävs uppsåt eller

oaktsamhet för att kunna utdöma ansvar. Bestämmelsen har närmast

tillämpats som om strikt ansvar förelegat. Straffbestämmelsen i 79 §

fordonsskattelagen bör utformas i enlighet med de nya principerna som

framgår av 1 kap. 2 § brottsbalken. Det finns dock inte skäl att avvika i

någon större utsträckning från den tidigare tillämpningen av

straffbestämmelsen. Ett krav på uppsåt för att ansvar skall kunna

utdömas får således anses vara för högt ställt. Regeringen anser att

ansvar vid brukande av obeskattat fordon skall kunna utdömas även vid

oaktsamhet. För att ansvar skall kunna utdömas om ett fordon brukats

utan att fordonsskatten betalats skall därför krävas att det föreligger

uppsåt eller oaktsamhet.

I fjärde stycket i 79 § fordonsskattelagen anges att om ägaren visar att

han iakttagit vad som ankommer på honom för att hindra att fordonet

brukas, är han fri från ansvar. Detta stycke skall ses i ljuset av att ansvar,

innan detta stycke tillkom, utdömdes oavsett förhållandena i det enskilda

fallet. Fjärde stycket infördes för att undvika oskäliga resultat med ett

strikt ansvar. Eftersom ansvaret inte längre skall vara strikt, kan stycket

således utgå.

Någon särskild övergångsbestämmelse föreslås inte. Enligt allmänna

straffrättsliga principer gäller i huvudsak att straff skall bestämmas efter

den lag som gällde när gärningen företogs. Om en annan lag gäller när

dom meddelas skall den nya lagen tillämpas, om den leder till lindrigare

straff.

7.2 Provkörning av fordon vid tillsyn enligt

produktsäkerhetslagen och haveriundersökning

Regeringens förslag: I fordonsskattelagen införs en bestämmelse

som tillåter att ett fordon provkörs vid tillsyn enligt

produktsäkerhetslagen (1988:1604) och haveriundersökning trots att

brukandeförbud gäller för fordonet på grund av obetald skatt.

Skälen för regeringens förslag: I 35 § fordonskungörelsen

(1972:595) föreskrivs att fordon i vissa fall får provköras trots att hinder

mot fordonets brukande föreligger enligt den kungörelsen,

bilregisterkungörelsen (1972:599) eller bilavgasförordningen

(1991:1481).

Enligt 81 § fordonsskattelagen skall under vissa omständigheter

föraren av ett fordon, som brukas trots att brukandeförbud gäller för

fordonet på grund av obetald skatt, dömas till ansvar. I lagrummet finns

dock ett undantag från ansvar när fordonet provkörs vid besiktning eller

inspektion enligt 35 § fordonskungörelsen.

Inom Vägverket utförs sedan en tid tillbaka haveristudier efter svårare

trafikolyckor. I dessa studier ingår bl.a. att utföra tekniska

undersökningar av fordon som har varit inblandade i olyckorna. I vissa

fall kan det därvid vara nödvändigt att provköra fordonet.

Vägverket utövar även tillsyn enligt produktsäkerhetslagen, s.k.

marknadskontroll, såvitt avser fordon och utrustning till dessa. För att

kunna utföra dessa kontroller på bästa sätt kan ett fordon behöva

provköras.

För närvarande medger inte fordonskungörelsen och

fordonsskattelagen att provkörning i nu nämnda syften sker av fordon

beträffande vilka brukandeförbud föreligger. Enligt regeringens mening

är detta inte en tillfredsställande ordning. Regeringen föreslår därför att

81 § fordonsskattelagen ändras så att provkörning av ett fordon för vilket

brukandeförbud på grund av obetald skatt föreligger, medges i samband

med haveriundersökningar och tillsynsverksamhet enligt

produktsäkerhetslagen.

Regeringen har för avsikt att samtidigt som en eventuell ändring i

enlighet med det nu redovisade förslaget utfärdas göra erforderliga

ändringar i 35 § fordonskungörelsen.

8 Nya kvalitetskrav och justerade miljöklasser

på bensin och dieselbränslen

8.1 Bakgrund

8.1.1 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG om

kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av

rådets direktiv 93/12/EEG

I juni 1996 presenterade EG-kommissionen för Europaparlamentet och

rådet ett förslag till direktiv som reglerar kvaliteten på bensin och diesel-

olja (KOM(96)248 slutlig). Förslaget ingick i det s.k. Auto/oil-

programmet som avser sammanlagt fem direktiv. Auto/oil-programmet

syftar till att dels genom skärpningar av avgasutsläppen i motorfordon,

dels genom att ställa kvalitetskrav på fordonsbränslen, uppnå de av EU

uppställda målen för luftkvalitet i storstäder.

I juni 1997 fattade rådet beslut om innehållet i kommissionens förslag

avseende kvalitetskrav på fordonsbränslen. Europaparlamentets

uppfattning avvek från rådets beslut, varvid förlikningsdiskussioner

inleddes. Dessa avslutades den 29 juni 1998 och direktivförslaget antogs

slutligen av rådet den 17 september 1998.

Sverige var under hela förhandlingsprocessen drivande för att

kvalitetskraven i direktivet skulle skärpas, särskilt avseende svavelhalten.

Detta arbete resulterade i skärpta krav på svavelhalten i bensin från och

med år 2000 och ytterligare skärpta krav på svavelhalterna från och med

år 2005. De bränslen som redan i dag används i Sverige för motorfordon

uppfyller dock mer långtgående kvalitetskrav än vad direktivet

föreskriver.

Enligt direktivets definition av bensin omfattar detta begrepp alla

flyktiga mineraloljor som är avsedda för användning i

förbränningsmotorer med styrd tändning för framdrivning av fordon och

som omfattas av nummer 2710 00 27, 2710 00 29, 2710 00 32,

2710 00 34 och 2710 00 36 i Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt

förordningen (EEG) 2658/87. Direktivet avser med dieselbränslen

gasoljor som omfattas av KN-nr 2710 00 66 och som används för sådana

motorfordon som avses i direktiv 70/220/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom

avgaser från motorfordon samt direktiv 88/77/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gasformiga

föroreningar från dieselmotorer som används i fordon.

Bestämmelserna i direktiv 98/70/EG skall tillämpas i samtliga

medlemsländer från och med den 1 januari år 2000. Från och med

nämnda dag måste den bensin och dieselbrännolja som används i

motorfordon och som saluförs åtminstone uppfylla direktivets bindande

kravnivåer i enlighet med bilaga I respektive II i direktivet. En ytterligare

skärpning införs från och med den 1 januari 2005 i enlighet med bilaga

III och IV. Direktivet medger dock medlemsstaterna att redan från och

med den 1 januari år 2000 tillåta försäljning av bensin och diesel som

uppfyller de strängare miljökraven enligt specifikationerna i bilaga III

respektive IV.

Direktiv 98/70/EG tillåter medlemsstaterna att för dieselbrännoljor

som används i mobila maskiner som inte är avsedda att användas på väg

(s.k. arbetsmaskiner) och i jordbrukstraktorer kräva samma högsta

tillåtna svavelhalt som fastställts i direktiv 98/70/EG eller den svavelhalt

som fastställts för dieselbränslen i direktiv 93/12/EEG.

Direktivet innehåller ett förbud mot försäljning av blyad motorbensin

från den 1 januari 2000. För användning i äldre fordon av karakteristiskt

slag finns möjlighet för medlemsstaterna att tillåta försäljning av blyad

bensin i mindre mängd och för distribution via särskilda intressegrupper.

Medlemsstaterna har under vissa förutsättningar möjlighet att ansöka

hos kommissionen om undantag från förbudet mot försäljning av blyad

bensin och införande av kraven på svavelhalter i bensin och dieselbränn-

olja.

Medlemsstaterna får kräva användning av bränslen med striktare

miljöspecifikationer än direktivet anger inom bestämda områden för

delar av eller hela fordonsparken. Ansökan sker hos kommissionen enligt

den ordning direktivet föreskriver och skall vara motiverad av miljö-

eller hälsoskäl.

De obligatoriska kraven i bilaga III och IV kommer att kompletteras

med andra miljöspecifikationer som utarbetas av kommissionen och som

skall överlämnas till rådet och Europaparlamentet senast den 31

december 1999.

8.1.2 Gällande svensk bränslelagstiftning

Grundläggande bestämmelser om bränslen finns för närvarande i

miljöbalken (1998:808). I 14 kap. 22 § miljöbalken stadgas att bensin

som används som motorbränsle skall delas in i miljöklasser enligt en

bilaga till balken. Före den 1 januari 1999 återfanns motsvarande

bestämmelse i 6 a § lagen (1985:426) om kemiska produkter.

Miljöbalken omfattar även den reglering som tidigare återfanns i lagen

(1976:1054) om svavelhaltigt bränsle.

Enligt 14 kap. 21 § miljöbalken har regeringen rätt att meddela

föreskrifter om bränslen beträffande kvalitet och egenskaper,

förbränning, handel, överlåtelse eller införsel om det behövs för att

motverka utsläpp i luften av ämnen som kan vara farliga för människors

hälsa eller miljön. Bestämmelsen är straffsanktionerad genom 29 kap. 8 §

21 miljöbalken, vari stadgas att den som med uppsåt eller av oaktsamhet

bryter mot föreskrifter som avser förbränning, handel, överlåtelse eller

införsel av bränslen meddelade med stöd av 14 kap. 21 § döms till böter

eller fängelse i högst två år.

Bensin delas in i miljöklass 2 och 3 enligt bilagan till miljöbalken. För

miljöklass 2 finns två kategorier av bensin för fordon med eller utan

katalytisk avgasrening. Dieselolja delas in i tre miljöklasser vilket

framgår av lagen (1994:1776) om skatt på energi. Miljöklasserna för

bensin och dieselolja är kopplade till differentierade skatter enligt lagen

om skatt på energi.

Detaljerade bestämmelser om svavelhalt i olika bränslen finns i

förordningen (1998:946) om svavelhaltigt bränsle. I 6 § den förordningen

finns bl.a. en bestämmelse om högsta tillåtna svavelhalt i dieselbrännolja

som används till motorfordon. Beträffande tillsyn gäller från den 1

januari 1999 förordningen (1998:900) om tillsyn enligt miljöbalken.

Naturvårdsverket har det centrala tillsynsansvaret och meddelar

ytterligare föreskrifter om verkställigheten enligt förordningen om

svavelhaltigt bränsle.

I förordningen (1985:838) om motorbensin finns bestämmelser om

högsta tillåtna halt av blyföreningar i bensin, vilket innebär att det i

praktiken råder förbud mot blyad bensin i Sverige. Naturvårdsverket har

enligt förordningen (1998:900) om tillsyn enligt miljöbalken det centrala

tillsynsansvaret och meddelar ytterligare föreskrifter för verkställigheten

enligt förordningen om motorbensin.

8.2 Anpassning av miljöklassystemet för bensin och

dieselolja till nya EU-regler

Regeringens förslag: Miljöbalkens regler om bensin och dess

indelning i miljöklasser anpassas till kraven i rådets direktiv 98/70 EG

om kvaliteten på bensin och dieselbränslen. Direktivets förbud mot

försäljning av blyad bensin införs och sanktioneras genom en

straffbestämmelse. Vidare införs en miljöklass 1 bensin med högre

kvalitetskrav än vad direktivet föreskriver. De obligatoriska kraven

för dieselbrännoljor införs i en ny bilaga 2 till miljöbalken.

Skälen för regeringens förslag: Miljöbalken innehåller i dag regler

om bensin och dess indelning i miljöklasser. Genom Auto/oildirektivet

införs obligatoriska kravnivåer som kommer att utgöra en del av det

svenska miljöklassystemet. Det är därför naturligt att införa direktivets

krav för bensin i miljöbalkens nuvarande bilaga. Vad gäller dieselbränn-

olja finns bestämmelserna om miljöklassindelning för närvarande i lagen

om skatt på energi där dessa enbart kopplats till skattesatser. För att

uppnå ett enhetligt och samlat miljöklassystem för såväl bensin som

dieselbrännolja bör de obligatoriska kraven för dieselbrännolja i stället

framgå av miljöbalkens regelsystem. Av dessa skäl samt för att uppnå en

heltäckande överensstämmelse med det skattepliktiga området i lagen om

skatt på energi föreslås därför vissa ändringar i 14 kap. 22 § miljöbalken.

Vidare föreslås en uppdatering av nuvarande bilaga och införande av en

ny bilaga 2, innehållande miljöklasserna för dieselbrännolja.

Den föreslagna bilaga 1 till miljöbalken anger det nya

miljöklassystemet för bensin. Direktivets krav införs i miljöklass 2 som

lägsta tillåtna kravnivå vid försäljning av bensin. Dessa krav innebär

förbättringar jämfört med nuvarande krav för miljöklass 2-bensin. En

helt ny miljöklass införs, miljöklass 1, som innehåller högre kvalitetskrav

än vad direktivet föreskriver. Miljöklass 1 utgörs av ett frivilligt åtagande

från svensk oljeindustri om att införa bensin med en betydligt lägre

svavelhalt och en lägre olefinhalt än vad direktivet kräver. Svavelhalten i

miljöklass 1 motsvarar direktivets krav för år 2005. Regeringen gav i

Naturvårdsverkets regleringsbrev i december 1996 verket i uppdrag att i

överläggningar med oljebranschen komma överens om ett frivilligt

åtagande avseende introduktion av en bättre bensinkvalitet än miljöklass

2. Rapportering av uppdraget skedde den 7 januari 1998 (dnr. M98/56/7).

Överläggningarna resulterade i att Svenska Petroleum Institutets (SPI:s)

medlemsföretag åtog sig att ersätta nuvarande miljöklass 2-bensin i hela

landet under hösten 1998 med miljöklass 1 bensin.

Genom proposition 1998/99:22 Sekretess för vissa uppgifter hos

uppdragsmyndigheter m.m. infördes nya övergångsperioder för växlingar

i ångtrycket mellan vinter- och sommarbensin. Övergångsperioderna för

Svealand och Götaland ändras nu därför att det visat sig kunna

uppkomma vissa tekniska problem med nuvarande tidsperioder. Samma

övergångsperioder bör gälla även för miljöklass 2-bensin. Det saknas

anledning att för miljöklass 2 tillämpa annan reglering av ångtrycket för

vinter- och sommarbensin. Vad gäller alkylatbensin kommer den även i

fortsättningen att regleras i en särskild tabell som tillhör miljöklass 1. En

mindre justering av värdet på volymhalten förångat bränsle vid 100oC

införs för att nå överensstämmelse med det värde direktivet föreskriver.

Vidare införs ett gränsvärde för högsta tillåtna volymhalt för

cykloalkaner som överensstämmer med Svensk Standard för alkylat (SS

15 54 61 Motorbränslen Specialbensin för motordrivna arbetsredskap).

Av den föreslagna ändringen i 14 kap. 22 § första stycket miljöbalken

följer att miljömässigt sämre bensin än sådan som uppfyller kraven enligt

miljöklass 2 i bilaga 1 inte får saluföras. Detta innebär samtidigt att

direktivets förbud mot försäljning av blyad bensin införs, vilket inte

innebär någon praktisk skillnad från gällande svensk reglering.

I det till Lagrådet remitterade lagförslaget saknades en bestämmelse

om sanktion för det fall förbudet mot saluförande av bensin som inte

uppfyller direktivets krav överträds. I sitt yttrande har Lagrådet föreslagit

att en straffbestämmelse tas in i lagen. Lagrådet har motiverat detta med

att bestämmelsen i 14 kap. 21 § miljöbalken som ger regeringen rätt att

meddela föreskrifter i fråga om bränslen avseende bl.a. bränslets kvalitet

och överlåtelse är straffsanktionerad genom 29 kap. 8 § 21. miljöbalken

och att det skulle vara egendomligt om regeringens föreskrifter om

bränslen skulle vara straffsanktionerade men inte det direkt i lagen

intagna saluförbudet. Regeringen ansluter sig till lagrådets bedömning.

En straffbestämmelse vid överträdelse av saluförbudet i 14 kap 22 § bör

därför införas i 29 kap. 8 § miljöbalken.

Bilaga 2 anger det nya miljöklassystemet för dieselbrännolja. Miljö-

klass 1 och 2 kvarstår oförändrade. De enda ändringar som införs är

direktivets måttenhet för svavel i syfte att uppnå enhetlighet med miljö-

klass 3. Måttenheten för polycykliska aromatiska kolväten (PAH) ändras

inte i miljöklass 1 och 2 till den som används i direktivet och som införs i

miljöklass 3. Mätmetoderna och definitionen är olika och en omräkning

kan inte göras. Direktivets obligatoriska kravnivå motsvarar miljöklass 3.

Med hänsyn till de mer långtgående svenska miljökrav som även

fortsättningsvis kommer att ställas på dieselbrännolja i miljöklass 1 och 2

möter Sverige redan genom miljöklass 2 direktivets krav på svavelhalt

för år 2005.

Skyldigheten i 14 kap 22 § miljöbalken att indela bensin i miljöklasser

bör utvidgas även till dieselbränslen och fotogen avsedd för motordrift

med undantag för flygfotogen. I paragrafen bör införas ett förbud mot att

saluföra sådan dieselbrännolja avsedd för motordrift som omfattas av

direktivet och som inte uppfyller kraven i miljöklass 3. På motsvarande

sätt som beträffande bensin uppfylls härmed direktivets krav på förbud

mot försäljning av dieselbränslen som inte uppfyller de fastställda

miljöspecifikationerna. Genom den föreslagna ändringen av 29 kap. 8 §

miljöbalken kommer detta förbud att straffsanktioneras på samma sätt

som beträffande bensin. Förslagen kommer också att innebära

förordningsändringar i förordningen (1985:838) om motorbensin och

förordningen (1998:946) om svavelhaltigt bränsle.

Det har inte bedömts nödvändigt för Sveriges del att utnyttja de

undantag från förbudet mot blyad bensin som tillhandahålls i direktivet.

Redan enligt dagens regler råder i praktiken ett förbud mot blyad bensin i

Sverige och något behov av sådana undantag har inte framkommit. Inte

heller möjligheten att kräva användning av bränslen med striktare

miljöspecifikationer inom bestämda geografiska områden bedöms bli

aktuell för Sveriges del eftersom lika stränga miljöklasser bör gälla både

i storstäder och på landsbygden. Med hänsyn till oljeindustrins frivilliga

åtagande att redan i dag införa bensin som uppfyller kraven i miljöklass 1

kommer i praktiken bensinen i Sverige att uppfylla striktare

miljöspecifikationer än inom den övriga gemenskapen.

Förslagen föranleder ändringar i 14 kap. 22 § och 29 kap. 8 §

miljöbalken. Vidare upphävs bilagan till balken samtidigt som det införs

två nya bilagor, bilaga 1 och 2.

9 Skattesatsjusteringar för de olika

miljöklasserna på bensin och dieselolja

Regeringens förslag: Skattesatsskillnaden mellan de två

miljöklasserna på bensin minskas från sju till tre öre per liter för att

uppnå en närmare överensstämmelse med skillnaden i

tillverkningskostnader. För dieselolja av miljöklass 2 och 3 sänks

skattesatserna av samma skäl med nio öre per liter. För att

skattesänkningen för dessa miljöklasser inte skall påverka

skatteinkomsterna höjs skatten på dieselolja av miljöklass 1 med ett

öre per liter.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande finns det endast

bensin av miljöklass 2 på den svenska marknaden. Oljebolagen har åtagit

sig att introducera en ny bensinkvalitet som uppfyller de nya

miljöklass 1-kraven så att den har ersatt miljöklass 2 redan vid

kommande årsskifte. Det finns då ingen anledning att ändra den

nuvarande skattesatsen för den bensin som finns på marknaden när den

nya miljöklassen ersätter den gamla. Det finns därför skäl att anta att

denna förändring inte kommer att få några budgeteffekter av betydelse.

Merkostnaderna för tillverkning av den förbättrade bensinkvaliteten

varierar mellan 0 och 5 öre per liter enligt oljebolagens beräkningar.

Denna variation beror på att ombyggnadskostnaderna påverkas av

olikheter i raffinaderiernas befintliga tekniska utrustning. För att behålla

styrningen mot den bättre miljöklassen bör skattesatsen för den nya

miljöklass 2 vara några ören högre per liter och om möjligt i nivå med

merkostnaderna. Regeringen föreslår därför att skattesatsen för

miljöklass 2-bensin sätts tre öre högre per liter än miljöklass 1. Dagens

skatteskillnad mellan miljöklasserna är sju öre per liter.

För dieselolja svarar miljöklass 1, som är den bästa kvaliteten, för

90 % av försäljningen, miljöklass 2 säljs inte alls och således svarar

miljöklass 3 för 10 %. Försäljningsuppgifterna avser år 1998.

Oljebolagen har påpekat att dagens skatteskillnad mellan miljöklass 1

och 3 är större än skillnaden i tillverkningskostnader och att det är

motiverat att närma dessa skillnader till varandra. Merkostnaden för att

tillverka miljöklass 1 jämfört med miljöklass 3 varierar enligt uppgift

mellan 30 och 40 öre per liter. Skatteskillnaden är i dag 52 öre per liter.

Det kan därför finnas skäl att minska denna skillnad. Om skillnaden blir

för liten finns det dock en risk för att försäljningen av miljöklass 3 ökar

vilket inte är önskvärt. En minskning av skillnaden med 10 öre per liter

bör inte öka försäljningen av dieselolja av miljöklass 3. Regeringen anser

att den nuvarande skatteskillnaden mellan miljöklass 1 och 3 bör minska

och bli av samma storleksordning som skillnaden i tillverkningskostnad.

En lämplig avvägning bör kunna vara en sänkning med tio öre per liter.

En motsvarande sänkning för miljöklass 2 görs samtidigt, men torde

sakna betydelse därför att det är osannolikt att denna kvalitet på nytt

uppträder på marknaden. Regeringen föreslår därför att skattesatserna för

dieselolja av miljöklass 2 och 3 sänks med nio öre per liter. För att

kompensera det skattebortfall som därigenom kan beräknas uppstå

föreslår regeringen att skattesatsen för dieselolja av miljöklass 1 höjs

med ett öre per liter. Därigenom minskar skillnaden med tio öre per liter.

Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 1 och 5 §§ lagen om skatt på

energi. Dessutom medför det att 2 kap 6 § kan upphävas.

Den rättsliga grunden för differentiering av skattesatserna för bensin

och dieselolja utgörs av ett rådsbeslut (rådets beslut 97/425/EG, EGT nr

L 182, 10.7.1997, s22) om tillåtelse för medlemsstaterna att avvika från

mineraloljedirektivet (direktiv 92/81 och 82/EEG). Såvitt avser bensin

löper undantaget ut vid 1999 års utgång om inte rådet på förslag från

kommissionen innan dess fattar enhälligt beslut om förlängning. För

dieselolja gäller istället att undantaget automatiskt förlängs för påföljande

tvåårsperiod om inte rådet fattar enhälligt beslut om ändring innan dess.

En översyn av de s.k. 8.4-undantagen pågår inom kommissionen.

Regeringen återkommer med förslag för det fall grunden för de svenska

skattedifferentieringarna ändras genom EU-beslut.

10 Beskattning av eldningsolja som används för

fordonsdrift

Regeringens förslag: Lagen om skatt på energi ändras så att omärkt,

tjock eldningsolja beskattas på samma sätt som dieselolja när den

används för drift av motordrivna fordon.

Bakgrunden till regeringens förslag: Riksskatteverket har i en

skrivelse till Finansdepartementet den 22 februari 1999 hemställt att

lagen om skatt på energi ändras så att lågbeskattad, omärkt tjock

eldningsolja inte kan användas för fordonsdrift utan att den högbeskattas.

Bakgrunden är att det vid skattekontroll har uppmärksammats att ett

företag i södra Sverige säljer en speciellt anpassad tjock eldningsolja för

fordonsdrift och att de nuvarande bestämmelserna inte medger att skatt

tas ut efter den högre skattesats som annars gäller för sådan användning.

Den aktuella oljan har varit föremål för klassificering av Tullverket och

bedömts vara hänförlig till KN-nr 2710 00 74. Oljan uppges innehålla

tillsats av rapsmetylester, RME.

Riksskatteverkets skrivelse har remitterats till Tullverket och Svenska

Petroleum Institutet. Tullverket har inte något att erinra mot

Riksskatteverkets förslag till utökning av lagens tillämpningsområde.

Svenska Petroleum Institutet anser att det är kostsamt och inte särskilt

meningsfullt att färga produkter som rimligtvis inte kan användas i

dieselmotorer för fordonsdrift. Såvitt institutet kan finna är den enklaste

åtgärden att i lagen ändra destillationsgränsen från 85 % vid 350ºC till

85 % vid 400ºC. Detta leder dock till en avvikelse i förhållande till

tulltaxans destillationsgräns för tjockoljor.

Skälen för regeringens förslag: När lagen om skatt på energi infördes

behandlades frågan om behovet av att märka tjocka eldningsoljor för att

kunna kontrollera att de inte användes för motorfordonsdrift. (prop.

1994/95:54 s. 87). Det ansågs då att dessa ofta mörka, tjocka oljor inte

lämpade sig för fordonsdrift och de undantogs därför från

märkningskravet. De förbuds- och avgiftsbestämmelser som infördes för

lågbeskattade, märkta oljor blev då inte tillämpliga för de omärkta, tjocka

oljorna. Inte heller infördes några regler som gjorde det möjligt att vid

fordonsdrift ta ut skattesatsskillnaden mellan låg- och högbeskattad olja.

För att undanröja möjligheten till skatteplanering bör den som säljer

eller förbrukar tjock eldningsolja för fordonsdrift blir skattskyldig och

därmed skyldig att betala den skatteskillnad som finns mellan hög- och

lågbeskattad olja. Regeringen anser att dessa ändringar bör kunna få

avsedd effekt och att det, som Svenska Petroleum Institutet framhåller,

inte är särskilt meningsfullt att märka tjockoljor som normalt inte kan

används i fordonsmotorer. Regeringen anser vidare att de föreslagna

åtgärderna är att föredra framför att ändra destillationsgränsen 85 %

destillat från 350ºC till 400ºC därför att det då skulle uppkomma en ny

gränsdragning inom KN-nr 2710 00 74 vilket bör undvikas.

Förslaget föranleder ändringar i 4 kap. 1 § lagen om skatt på energi.

11 Enhetlig energiskatt för gasol, metan och

naturgas oavsett användningsområde

Regeringens förslag: Dagens reglering med differentierade energi-

skattesatser för gasol, metan och naturgas slopas. I stället införs enhet-

liga energiskattesatser som motsvarar den nivå som i dag tas ut för

respektive bränsle när det används för uppvärmning.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksskatteverket, Statens energimyndighet, Väg-

verket, Svenska Gasföreningen och Sydgas AB tillstyrker förslaget. AB

Volvo och SAAB lämnar promemorians förslag om enhetliga energi-

skattesatser utan erinran, men anser den skattehöjning förslaget innebär

vara olycklig. Svenska Petroleum Institutet är av uppfattningen att de

föreslagna skattesatserna borde tidsbegränsas samt anmärker att förslaget

inte synes ligga i linje med Skatteväxlingskommitténs modell. Natur-

vårdsverket anför att skattesatserna långsiktigt inte torde kunna ligga på

de föreslagna nivåerna, men att större skatteskillnader än vad som

motsvarar miljöfördelarna kan vara rimliga under ett övergångsskede.

Kommunikationsforskningsberedningen anför att en grundläggande

princip i svensk transportpolitik är att kostnaderna för de externa effekter

trafiken orsakar skall internaliseras i transportkostnaderna samt att, innan

beslut fattas om energiskatten, en bedömning bör göras av vad en

implementering av denna princip skulle innebära. Svenska

Bioenergiföreningen avstyrker förslaget.

Bakgrunden till regeringens förslag: Lagen (1994:1776) om skatt på

energi, LSE, trädde i kraft i samband med Sveriges medlemskap i

Europeiska unionen den 1 januari 1995. Genom lagen genomfördes

rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av

strukturerna för punktskatter på mineraloljor (EGT nr L 316, 31.10.1992,

s. 12, Celex 392L0081), det s.k. mineraloljedirektivet, ändrat genom

rådets direktiv 94/74/EG (EGT nr L 365, 31.12.1994, s. 46, Celex

394L0074), samt rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om

tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (EGT nr L 316,

31.10.1992, s. 19, Celex 392L0082), det s.k. skattesatsdirektivet.

I skattesatsdirektivet föreskrivs minimiskattenivåer för punktskatt på

mineraloljor. För gasol och metan anges minimiskatten vid drivmedels-

användning till 100 ecu per 1 000 kg. För uppvärmning är minimi-

skattesatsen 0. Gasol och metan är definitionsmässigt mineralolje-

produkter, medan någon direkt reglering för naturgas inte finns i

direktivet. Av artikel 1.3 i mineraloljedirektivet följer dock att alla

produkter som är avsedda att användas som motorbränsle skall beskattas.

Den skattesats som uttas skall då vara den som gäller för motsvarande

motorbränsle. Naturgas består till övervägande del av metan, varför det

faller sig naturligt att skattemässigt behandla naturgas på samma sätt som

metan. Den svenska beskattningen är också i dag utformad på detta sätt.

Enligt gemenskapsrätten skall således Sverige ta ut punktskatt på

gasol, metan och naturgas med minst 100 ecu per 1 000 kg då bränslena

används som drivmedel och med minst 0 ecu per 1 000 kg då de används

för uppvärmning. Minimiskattesatsen för gasol som drivmedel är således

928 kr per 1 000 kg (1 ecu = 1 euro = 9,28 kr ). För naturgas och metan

motsvarar minimiskattesatsen för drivmedelsanvändning 656 kr per

1 000 m3, vilket är den mängdenhet som i LSE används för dessa

bränslen.

Den i LSE angivna energiskattesatsen för gasol är 1 kr 01 öre per liter -

vilket motsvarar 2 020 kr per 1 000 kg - för drivmedelsanvändning och

145 kr per 1 000 kg för annan användning. Med annan användning avses

drift av stationära motorer och uppvärmning. Den koldioxidskatt som tas

ut är 56 öre per liter för drivmedelsanvändning och 1 112 kr per 1 000 kg

för annan användning. Dessa båda skattesatser är i princip likvärdiga.

Koldioxidskatten skall vara lika hög vare sig bränslet används som

drivmedel eller för uppvärmning. De i LSE angivna energiskattesatserna

för naturgas och metan är 1 678 kr per 1 000 m3 för

drivmedelsanvändning respektive 241 kr per 1 000 m3 för annan

användning. Den koldioxidskatt som tas ut är i båda fallen 792 kr per

1 000 m3.

Med stöd av 2 kap. 1 § tredje stycket och 10 § LSE har regeringen i

förordningen (1998:1626) om fastställande av omräknade belopp för

energiskatt och koldioxidskatt för år 1999 justerat skattesatserna. De för

år 1999 i praktiken gällande energiskattesatserna för naturgas och metan

är 1 663 kr per 1 000 m3 för drivmedelsanvändning respektive 239 kr per

1 000 m3 för annan användning. Koldioxidskattesatsen är i bägge fallen

785 kr per 1 000 m3. Den sammanlagda punktskatt som tas ut för gasol,

metan och naturgas, såväl för drivmedelsanvändning som för annan

användning, överstiger således med god marginal gällande minimiskatte-

nivåer.

I artikel 8.2 d i mineraloljedirektivet stadgas att medlemsstaterna i

fråga om pilotprojekt för teknisk utveckling av mer miljövänliga

produkter, särskilt när det gäller bränslen från förnybara källor, kan

tillämpa skattebefrielse eller skattereduktion för punktskatten på

mineraloljor eller andra produkter som är underkastade

skattemyndigheternas kontroll. Denna regel har införlivats med svensk

rätt genom 2 kap. 12 § LSE. Redan i förarbetena till lagen (se prop.

1994/95:54 s. 59) angavs, med syftning på pilotprojektsbestämmelsen, att

introduktionen av naturgas som drivmedel inte skulle komma att störas

eftersom möjligheten att ge skattelättnader skulle komma att omfatta hela

den verksamhet som bedrevs inom området.

Regeringen har med stöd av den s.k. pilotprojektsbestämmelsen för

perioden 1995 - 1999 beviljat nedsättning av energiskatten på naturgas

för drivmedelsanvändning till en nivå som 1995 motsvarade

energiskatten för uppvärmning. Skattesatsen har för de aktuella åren

justerats med hänsyn till utvecklingen av konsumentprisindex. Denna

justering har utgått från 1995 års energiskattesats, vilket fått till följd att

höjningar av skattebeloppen i LSE för naturgas inte fått genomslag i den

energiskattesats som i praktiken tillämpas för all fordonsanvändning av

naturgas med stöd av pilotprojektsbestämmelsen. Den energiskattesats

som för pilotprojektens del gäller för 1999 uppgår till 191 kr per 1 000

m3. Den energiskattesats som för uppvärmningsändamål tillämpas för

1999 uppgår till 239 kr per 1 000 m3. Regeringen har inte haft att ta

ställning till någon ansökan om pilotprojektsdispens avseende metan eller

gasol, varför de i författningstexten angivna skattesatserna också är de i

praktiken gällande.

Underhandskontakter mellan Finansdepartementet och de företag som

innehar pilotprojektsdispens avseende naturgas har utvisat att den

sammanlagda mängd naturgas som förbrukats som drivmedel i dessa

projekt år 1997 uppgick till ca 7 000 000 m3. Enligt uppgift från

bilbranschen finns i Sverige i dag omkring 1 100 fordon som drivs med

naturgas. Branschen räknar med att siffran skall stiga till omkring 15 000

fordon år 2005.

Enligt uppgift från Svenska Gasföreningen finns det i dag i stort sett

ingen marknad för gasol som drivmedel. Den marknad, som

distributörerna av propan i dag är intresserade av, är företrädesvis

marknaden för bilflottor i tätortstrafik.

Skälen för regeringens förslag: Gasol, metan och naturgas är

visserligen fossila bränslen, men har i förhållande till andra fossila

bränslen vissa miljöfördelar - såsom lägre koldioxidemissioner - som gör

bränslena intressanta som ett alternativ till konventionella drivmedel.

Framför allt naturgas som drivmedel röner ett allt större intresse. Den

svenska naturgasanvändningen på fordonssidan är visserligen i dag

alltjämt blygsam, sett i förhållande till den totala

drivmedelsförbrukningen. Det är dock av vikt att energibeskattningen för

naturgasens del utformas på ett sådant sätt att den fortsatta

introduktionen av detta bränsle inte försvåras, utan att förutsättningar ges

för fortsatt utveckling på området.

Regeringen anser mot den angivna bakgrunden att det är angeläget att

skapa goda förutsättningar i form av långsiktiga och stabila skatteregler

för naturgasens del. I stället för att ge skattelättnader med tillämpning av

pilotprojektsbestämmelsen, bör därför den särskilda energiskattesatsen

för drivmedelsanvändning i LSE slopas. Energiskattesatsen för naturgas

föreslås således sättas till en och samma nivå, oavsett användnings-

område. Denna nivå bör utgöras av den som i dag tas ut när naturgas

används för uppvärmning. Motsvarande bör gälla för metan.

Den nu gällande energiskattesatsen för naturgas och metan uppgår till

239 kr per 1 000 m3. Sammantaget med koldioxidskatten överstiger den

nivån gällande minimiskattenivå enligt skattesatsdirektivet. Som bl.a.

framkommit vid underhandskontakter mellan Finansdepartementet och

tjänstemän vid kommissionen innehåller inte heller i övrigt

gemenskapsrätten bestämmelser som skulle lägga hinder i vägen för att

tillämpa en och samma skattesats för naturgas för uppvärmning

respektive drivmedelsanvändning.

Den föreslagna åtgärden innebär, för dagens innehavare av pilot-

projektsdispens avseende naturgas, en höjning av den sammanlagda

energi- och koldioxidskatten med knappt fem procent. Denna höjning

bedöms inte nämnvärt påverka förutsättningarna för den fortsatta intro-

duktionen i Sverige av naturgas som drivmedel.

Det resonemang som ovan förts beträffande naturgas och metan gör sig

i stort också gällande för gasol. De miljömässiga skillnaderna mellan

naturgas och gasol är minimala. Det finns således skäl att även för gasol

införa en enhetlig energiskattesats och därvid låta skattenivån motsvara

den som i dag gäller för uppvärmning.

De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

Eftersom gällande pilotprojektsdispenser för naturgas upphör vid

utgången av år 1999, kan därför en naturlig övergång till det nya

systemet ske.

Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 1 § LSE.

12 Begränsning av koldioxidskatteuttaget

avseende företag i kalk- och cement-

branscherna m.m.

Regeringens förslag: Den i dag övergångsvis gällande begränsnings-

regeln avseende kalk- och cementbranscherna m.m., den s.k. 1,2-pro-

centsregeln, förlängs ytterligare ett år.

Bakgrunden till regeringens förslag: Möjlighet till skattenedsättning

för den energiintensiva tillverkningsindustrin har i olika former funnits

sedan 1950-talet. Från 1974 och fram till den 1 juli 1997 utformades

nedsättningsreglerna som en takregel, där ett företags kostnader för

energi

skatter begränsades till en bestämd procent av saluvärdet. Från och med

1993 har procentsatsen varit 1,2 %.

1992 års energiskattereform innebar att för tillverkningsindustrin

slopades den allmänna energiskatten på bränslen och el samtidigt som

koldioxidskatten, vid bränsleförbrukning inom dessa sektorer,

reducerades till 25 % av den generella nivån. Härigenom minskade

betydelsen av nedsättningssystemet. Övergångsvis behölls dock en

möjlighet till ytterligare nedsättning av koldioxidskatten (1,2-

procentsregeln). Avsikten var att nedsättningssystemet skulle avskaffas

helt och hållet år 1995.

I samband med att lagen (1994:1776) om skatt på energi trädde i kraft

den 1 januari 1995 förlängdes 1,2-procentsregeln tills vidare. Den

begränsades till att endast gälla företag som tillverkar andra mineraliska

ämnen än metaller, dvs. cement, glas och kalk. Fr.o.m. den 1 juli 1995

skedde en ytterligare begränsning, genom att mineraloljeprodukter

uteslöts från tillämpningen. Detta var en följd av att de tidigare reglerna

var oförenliga med mineraloljedirektivet. Efter lagändringen kom 1,2-

procentsregeln främst att avse kolbränslen och naturgas.

Den 1 juli 1997 höjdes skatteuttaget för tillverkningsindustrin till 50 %

av koldioxidskattenivån. En särskild nedsättningsregel infördes för att

begränsa effekterna för den energiintensiva industrin, den s.k. 0,8-

procentsregeln. I prop. 1996/97:29 uttalades emellertid att det trots den

föreslagna lägre nivån, som åstadkoms genom den nya 0,8-procents-

regeln, fanns vissa företag inom framför allt cement- och

kalkbranscherna som skulle få en skattebelastning som allvarligt hotade

den bedrivna verksamheten. I syfte att lindra övergången till en högre

skattenivå samt att ge dessa företag en möjlighet att anpassa sig efter de

nya reglerna, föreslogs därför att bestämmelsen om nedsättning av

koldioxidskatten för den del av skattebelastningen som översteg 1,2 % av

försäljningsvärdet skulle behållas fram till den 1 januari 2000. Riksdagen

beslutade i enlighet härmed.

Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att energi- och

koldioxidbeskattningen har en utformning som ger goda förutsättningar

för den svenska industrin att konkurrera internationellt. I avvaktan på den

pågående energiskatteöversynen bör 1,2-procentsregeln förlängas

ytterligare ett år.

Den föreslagna ändringen föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

13 Befrielse från avfallsskatt för cesiumhaltiga

askor

Regeringens förslag: Avfallsskatt skall inte tas ut på biobränsleaska,

som innehåller minst fem kilobecquerel cesium-137 per kilogram aska

(torrvikt) och som förts in till en avfallsanläggning som uppfyller de

krav som Statens strålskyddsinstitut fastlagt för deponering av sådan

aska.

Promemorians förslag: Stämmer i allt väsentligt överens med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Närings- och teknikutvecklingsverket, Länsstyrel-

sen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i

Västernorrlands län, Gävle kommun, Sundsvalls kommun, Skogsindustri-

erna, Svenska Fjärrvärmeföreningen, Sveriges Industriförbund, Skogs-

styrelsen och Ragn-Sells AB tillstyrker promemorians förslag. Sundsvalls

kommun påpekar dock att det föreligger problem med mätmetoder.

Statens energimyndighet konstaterar att kunskapen om vad som händer

med cesium-137 i marken efter återföring av biobränsleaskor med hög

koncentration av cesium för närvarande är bristfällig och motsätter sig

därför inte att biobränsleaskor med hög koncentration av cesium-137

undantas från avfallsskatt till dess kunskapsbristerna undanröjts. Svenska

Kraftverksföreningen anser att principerna för mätning av cesium-

innehållet i den aska som skall deponeras skall ha klarlagts innan lagen

träder i kraft samt att gränsen för skattebefrielse bör sättas med sådan

marginal i förhållande till 5 kBq per kg att Statens strålskyddsinstituts

princip om säker strålmiljö kan säkerställas.

Riksskatteverket och Naturvårdsverket avstyrker förslaget. Som skäl

framför dessa båda myndigheter bl.a. att förslaget endast berör en mycket

liten del av den totala mängden biobränsleaska och att en skattebefrielse

skulle kunna leda till betydande kontrollsvårigheter. Naturvårdsverket

anför vidare att om samma synsätt applicerades även på andra avfallsslag

och andra miljöfarliga ämnen, skulle avfallsskatten kunna bli ett mycket

komplicerat och kostsamt administrativt system.

Bakgrunden till regeringens förslag: Den totala bruttoenergitill-

förseln i Sverige uppgick år 1996 till 485 TWh. Härav svarade träd-

bränslen för 74 TWh, eller ca 15 %. Trädbränslen används huvudsakligen

för värmeproduktion dels inom industrin, dels i fjärrvärmeverk. Årligen

uppkommer ca 300 000 ton biobränsleaska, varav enligt uppskattning

från Statens strålskyddsinstitut (SSI) 110 000 ton finns tillgänglig för att

lägga på deponi eller för askåterföring.

Vid biobränsleeldning är träddelar det vanligaste bränslet. Det består

av en blandning av bark, kvistar, barr eller löv och ved. En vanlig form

av träddelar som används som bränsle är GROT (grenar och toppar), som

lämnas kvar på avverkningsplatserna efter att träden fällts och stamveden

förts bort till skogsindustrin.

Till följd av radioaktivt nedfall kan växtmaterial, som används som

biobränsle vid energiutvinning, innehålla ökade koncentrationer av radio-

aktivt cesium, dvs. cesium-137. För Sveriges del gäller detta särskilt i de

delar av landet som fick mest nedfall efter Tjernobylolyckan, men i

någon grad också i andra delar av landet till följd av kärnvapenproven på

1960-talet. Cesium-137 koncentreras i restprodukterna efter förbränning.

Spridning av dessa restprodukter i omgivningen kan skapa ansamlingar

av koncentrerad aktivitet.

Mängden cesium-137 i biobränslet är beroende av bl.a. geografisk

fördelning av det ursprungliga nedfallet, jordarts- och markförhållanden,

vegetationstyp, ålder och stamtäthet. Ungefär 80 % av mängden cesium-

137 i naturen finns i de översta jordlagren samt i buskar och sly. Genom

avverkning av skog kommer därför endast mellan 5 och 20 % av det

cesium som finns på det avverkade skogsområdet att föras bort. Skogs-

avverkning ger alltså enbart en mycket marginell effekt på cesiuminne-

hållet i skogsekosystemet.

Cesiet som har tagits upp i bl.a. träd koncentreras efter förbränning i

t.ex. värmeverk i restprodukterna i form av kondensvatten och aska.

Askan kan deponeras eller återföras till skogen som vitaliseringsgödning.

Eftersom askan innehåller höga koncentrationer av cesium är det dock

olämpligt att den återförs till skogen.

Riksdagen beslutade i juni 1999 att en ny lag om skatt på avfall skall

träda i kraft den 1 januari 2000 (prop. 1998/99:84, bet. 1998/99:SkU20,

rskr. 1998/99:258, SFS 1999:673). Avfallsskatt skall tas ut med 250 kr

per ton på avfall som deponeras.

Regeringen hade i propositionen bedömt att biobränsleaskor med hög

cesiumhalt inte borde befrias från skatt (se prop. 1998/99:84 s. 67 f.).

Regeringen hade härvid anfört följande: Eftersom det inte finns något

alternativt omhändertagande som kan främjas genom avfallsskatten,

skulle det vara önskvärt att de askor, vars egenskaper inte ryms inom

SSI:s policy, undantas från beskattning. Ett sådant undantag kommer

dock att medföra betydande kontrollproblem. Dessutom rör det sig om

mycket små volymer i förhållande till den totala mängden biobränsle-

askor, enligt uppgifter från SSI 750 - 3000 ton per år. Mot den bak-

grunden är det inte rimligt att undanta dessa askor.

Vid riksdagsbehandlingen beredde skatteutskottet miljö- och jord-

bruksutskottet tillfälle att avge yttrande över propositionen jämte

följdmotioner. Miljö- och jordbruksutskottet yttrade, så vitt nu är av

intresse, följande (bet. 1998/99:MJU2y s. 18): Som anförs i motion

Sk26 (s) kan växtmaterial som används som biobränsle innehålla

radioaktivt cesium, främst till följd av Tjernobylolyckan. Därvid ger

eldning med biobränsle från den förorenade skogsmarken en möjlighet

att föra bort cesium från skogen. Det innebär att marken renas på ett

snabbare sätt än som följer av den naturliga avklingningen som sker i

naturen i samband med sönderfallet av de radioaktiva atomkärnorna. Om

askan från sådan förbränning beläggs med deponiskatt finns en risk att

skog som påverkats av cesiumnedfall inte avverkas eller kommer till

användning för energiändamål. Utskottet delar motionärernas uppfattning

att det bör finnas en möjlighet att göra avdrag för cesiumhaltig aska.

Frågan om hur detta lagtekniskt skall lösas är bl.a. beroende av det arbete

som pågår inom Strålskyddsinstitutet såvitt avser förutsättningarna för

återföring av cesiumhaltiga askor till skogen. Utskottet föreslår därför att

regeringen återkommer till riksdagen med förslag i enlighet med

synpunkterna i motion Sk26. Detta bör med anledningen av motionen ges

regeringen till känna . Skatteutskottet anslöt sig till miljö- och

jordbruksutskottets uppfattning (bet. 1998/99:SkU20 s. 12). Riksdagen

beslutade i enlighet med vad utskottet anfört.

Skälen för regeringens förslag: Biobränsleaskor, som innehåller en

halt av 5 kBq eller mer cesium-137 per kg aska (torrvikt), härefter

benämnda cesiumaskor, skall enligt punkt 3 i SSI:s policy av den 22

februari 1999 deponeras på deponier som är särskilt iordningställda för

detta ändamål. Sådan aska skall således inte komma i fråga för

askåterföring på skogsmark, förrän Cs-137 avklingat och halten sjunkit

till mindre än 5 kBq per kg (torrvikt). Som regeringen tidigare uttalat (se

prop. 1998/99:84 s. 68) finns det inte något alternativ till deponering för

dessa askor, vilket talar för skattebefrielse.

En förutsättning för att skattebefrielse skall kunna införas bör dock

vara att skattefriheten åstadkoms på ett sådant sätt att missbruk i

möjligaste mån stävjas och att beskattningsmyndigheten ges rimliga

möjligheter att bedriva kontrollverksamhet. Mängderna cesiumaska är i

dag tämligen begränsade. Enligt SSI:s beräkningar uppgår de till mellan

750 och 3 000 ton per år. Det motsvarar avfallsskatteintäkter på mellan

187 500 och 750 000 kr per år. Den totala mängden biobränsleaska i

landet beräknas dock uppgå till en mångdubbelt större volym, nämligen

runt 300 000 ton. Risk finns att även annan biobränsleaska än cesiumaska

kan komma att redovisas under en skattefri post. Det är mot den

bakgrunden viktigt att en skattefrihet för cesiumaska omgärdas av sådana

regler att riskerna för sådant skattefusk begränsas. Dessa synpunkter

delas, som framgått ovan, av Riksskatteverket och Naturvårdsverket och

dessa remissinstanser har mot den bakgrunden avstyrkt promemorians

förslag.

I samråd med Naturvårdsverket arbetar för närvarande SSI med att ta

fram krav på de deponier där omhändertagande skall ske av den aska som

enligt institutets policy skall deponeras. Enligt uppgift beräknas detta

arbete vara klart under hösten 1999. Vad som är av särskilt intresse är att

lakvattenhanteringen på deponierna sköts på ett ändamålsenligt sätt,

eftersom cesium-137 är mycket vattenlösligt. Deponering av cesiumaska

beräknas huvudsakligen ske på ett mindre antal avfallsanläggningar i

Gävle- och Sundsvallsområdena.

Om skattebefrielse skall införas bör, som skatteutskottet funnit, denna

åstadkommas genom avdrag i skattedeklarationen och inte genom att den

aktuella askan undantas från skatteplikt.

Den som bedriver verksamheten på en avfallsanläggning är skyldig att

för beskattningsmyndigheten visa att han har rätt att göra avdrag för

skatt. Detta innebär att det skulle åligga den skattskyldige att visa att

cesiumhalten i den mängd avfall som omfattas av avdragsyrkandet

uppgår till minst 5 kBq per kg. Det är av detta skäl betydelsefullt att det

är möjlig att mäta cesiumhalten på ett såväl tillförlitligt som inte alltför

kostsamt sätt. Sådan mätning kan i dag endast ske vid laboratorieanalys

och till en kostnad av ca 1 000 kr per prov. SSI arbetar dock med att ta

fram en metod som gör det möjligt att på plats kunna mäta cesiumhalten

på ett enkelt och betydligt billigare sätt. Denna metod beräknas vara

färdigutvecklad under hösten 1999.

Mängden cesiumaska är förhållandevis liten. Med hänsyn härtill samt

till vad som framkommit om möjliga kontrollåtgärder gör regeringen

numera den bedömningen att det bör finnas möjligheter att minska

riskerna för skattefusk i det aktuella fallet. Regeringen finner därför skäl

att föreslå en ändring i lagen om skatt på avfall som innebär skattefrihet

för cesiumaskor. Mängden avfall som kommer att omfattas av det

aktuella avdraget bör dock noga följas upp och om mer omfattande

missbruk sker bör förutsättningarna för skattebefrielse analyseras på nytt.

Riksskatteverket bör i samråd med SSI utfärda närmare anvisningar i

form av föreskrifter eller rekommendationer om förfarandet vid mätning

av cesiumhalten i askan.

Förslaget föranleder att en ny punkt 24 införs i 10 § första stycket

lagen om skatt på avfall. Vidare införs ett nytt tredje stycke i nämnda

paragraf. Ändringen bör träda i kraft vid samma tidpunkt som lagen

börjar tillämpas, dvs. den 1 januari 2000.

14 Dröjsmålsränta vid för sen betalning av tull

14.1 Bakgrund

I artikel 232.1 b i tullkodexen stadgas att dröjsmålsränta skall debiteras

utöver tullbeloppet om detta inte har betalats inom föreskriven tid.

Räntesatsen för dröjsmålsräntan får vara högre än räntesatsen för

kreditränta. Den får däremot inte vara lägre än denna räntesats. I artikel

232.2 i samma förordning stadgas att tullmyndigheterna får avstå från att

kräva dröjsmålsränta om det på grund av gäldenärens situation är

sannolikt att det skulle medföra allvarliga ekonomiska eller sociala

svårigheter, om beloppet inte överstiger en nivå som fastställs enligt

kommittéförfarandet eller om tullen betalas inom fem dagar efter

utgången av den föreskrivna tidsfristen för betalning. Enligt 30 § första

stycket i den svenska tullagen skall, om tull inte betalas inom föreskriven

tid, dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift.

Enligt 30 § andra stycket tullagen skall vad som föreskrivs i

tullagstiftningen om tull tillämpas även beträffande dröjsmålsavgift

enligt första stycket. Av 1 och 10 §§ tullagen framgår att bestämmelsen

om dröjsmålsavgift gäller också då annan skatt än tull eller avgift som tas

ut för varor vid import inte betalas inom föreskriven tid.

Enligt 1 § lagen om dröjsmålsavgift skall, i de fall det särskilt

föreskrivs, den som är betalningsskyldig för skatt, tull, avgift eller ränta

och som inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör betalningsskyldigheten,

betala en avgift (dröjsmålsavgift) enligt de grunder som anges i lagen.

Av 2 § samma lag framgår att dröjsmålsavgift normalt tas ut med

1. två procent på belopp som betalas före utgången av den månad då

beloppet skall betalas (förfallomånaden),

2. fyra procent på belopp som betalas under första månaden efter

förfallomånaden,

3. sex procent på belopp som betalas under andra månaden efter

förfallomånaden,

4. sex procent, med tillägg av en procentenhet för varje påbörjad

ytterligare månad, på belopp som betalas efter andra månaden efter

förfallomånaden.

Dröjsmålsavgift tas dock ut med två procent på belopp som betalas

inom tio dagar från den dag då beloppet skulle ha betalats.

Dröjsmålsavgiften är minst 100 kr. Om det ursprungligen obetalade

beloppet är mindre än 100 kr, får dröjsmålsavgift dock endast tas ut med

motsvarande belopp.

I 6 § lagen om dröjsmålsavgift finns en bestämmelse om befrielse från

avgift. Om det finns särskilda skäl, får den myndighet som har beslutat

om avgiften befria den betalningsskyldige helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsavgift.

I författningskommentaren till 30 § tullagen anfördes bl.a. att de

gällande reglerna om dröjsmålsavgift uppfyllde de krav som ställs i

artikel 232 på en dröjsmålsränta, varför de borde behållas. Vidare angavs

att det inte i förslaget fanns med någon bestämmelse om att

tullmyndigheten skulle få medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsavgift om det fanns särskilda skäl,

eftersom möjligheterna till och villkoren för befrielse från dröjsmålsränta

anges i artikel 232.2 i tullkodexen och det inte syntes finnas utrymme för

några särskilda skäl utöver dem som anges där.

Generaltullstyrelsen har i den framställning som överlämnades till

Tullagsutredningen föreslagit att 30 § tullagen skall ändras på så sätt att

en kostnadsränta som beräknas enligt 19 kap. 8 § första meningen

skattebetalningslagen skall tas ut i stället för dröjsmålsavgift enligt lagen

om dröjsmålsavgift vid för sen betalning av tull och annan skatt eller

avgift som tas ut enligt tullagstiftningen. Generaltullstyrelsen anför i

huvudsak följande. Tillämpningen av räntesatserna i 2 § lagen om

dröjsmålsavgift leder ibland till att oskäligt höga dröjsmålsavgifter tas ut.

Särskilt vid korta dröjsmål upplevs avgiften som betungande av

företagen. Vidare kommer i och med att skattebetalningslagen träder i

kraft den avgift, eller ränta, som tas ut vid för sen betalning av

mervärdesskatt vid omsättning inom landet att beräknas på ett annat sätt

än den avgift som tas ut vid för sen betalning av mervärdesskatt vid

import, vilken betalas i samma ordning som tull. För den tull och annan

skatt eller avgift som tas ut för varor vid införsel och som betalas till

tullmyndighet bör gälla samma ränte- eller avgiftssystem vid för sen

betalning som för den mervärdesskatt som skall erläggas vid omsättning

inom landet. Detta gäller även bestämmelserna om befrielse från

dröjsmålsavgift. Generaltullstyrelsen kan enligt den nuvarande svenska

lagstiftningen inte fatta beslut om befrielse beträffande annan skatt eller

avgift. Generaltullstyrelsen bör kunna medge befrielse från

dröjsmålsavgift vid för sen betalning till tullmyndighet av andra skatter

än tull samt avgifter, exempelvis mervärdesskatt, på samma grunder som

gäller för sent erlagd mervärdesskatt på omsättning inom landet.

14.2 Beräkningen av dröjsmålsräntan

Regeringens förslag: Dröjsmålsräntan beräknas enligt 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen. Bestämmelsen i 30 § tullagen utformas så att

det tydligt framgår att den grundläggande bestämmelsen om

dröjsmålsränta i artikel 232 i tullkodexen skall tillämpas även

beträffande annan skatt än tull och avgift som tas ut för varor vid

import. Räntan tas ut med minst 100 kr, utom i fall då det

ursprungligen obetalda beloppet inte uppgår till 100 kr; då tas räntan

ut med motsvarande belopp.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Stockholms län anser att förslaget är

lovvärt och synes, förutom fördelen att dröjsmålsränta kommer att

beräknas lika inom tull- och skattelagstiftningen, ge rimligare konse-

kvenser för de tullskyldiga än det nuvarande systemet. Länsrätten drar

också slutsatsen att den föreslagna ordningen också kan leda till att

antalet mål om dröjsmålsränta minskar vid länsrätterna.

Kommerskollegium tillstyrker förslaget då påföljderna vid försenad

betalning därigenom blir mer rimliga än som kan bli fallet enligt de

hittillsvarande reglerna. Sveriges Industriförbund välkomnar förslaget,

även om förbundet anser att räntesatsen, basränta plus 15 procentenheter,

är onödigt hög. Förbundet menar att förändringen är angelägen och

därför bör genomföras skyndsamt. Svenska Handelskammarförbundet

välkomnar förslaget, då förbundet anser att dröjsmålsavgiften som den

beräknas i nuvarande tullag måste beskrivas som oskäligt hög och

betungande för företagen. Även Kammarrätten i Stockholm, Inspektionen

för strategiska produkter, Svensk Handel, Sveriges Redareförening,

Sveriges Transportindustriförbund och TULL-KUST tillstyrker förslaget.

Statskontoret har inget att erinra mot förslaget i sig, men efterlyser ett

förslag till finansiering. Riksrevisionsverket motsätter sig i och för sig

inte förslaget, men påpekar att det inte framgår av betänkandet hur en

förändring eventuellt skulle påverka incitamenten att betala i tid och

anför bl.a. följande. Dessa [incitament] kan i förlängningen också

påverka både förutsättningarna för Tullverkets administration och

tidpunkten för uppbördens leverans till statskassan och EU. Därför

efterlyses ett resonemang om hur konstruktionen av systemet och hur

dröjsmålsräntans föreslagna nivå inverkar på betalningsincitamenten och

de kostnader dessa medför. Övriga remissinstanser har inget att invända

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: De nu gällande bestämmelserna om

dröjsmålsavgift kan som Generaltullstyrelsen framfört leda till oskäligt

höga avgifter, särskilt vid korta dröjsmål. Som exempel kan nämnas att

två dagars försening av betalningen av ett tullbelopp på 50 000 kr kan

leda till 1 000 kr i dröjsmålsavgift. Dessa höga avgifter vid korta

dröjsmål upplevs som mycket betungande av de berörda företagen,

särskilt småföretagen. En ränta som beräknas enligt 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen framstår som betydligt mer rimlig; enligt det

lagrummet beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar basräntan

plus 15 procentenheter. Basräntan motsvarar, enligt 19 kap. 3 §

skattebetalningslagen, den räntesats som gäller för sexmånaders

statsskuldväxlar. I dag är basräntan tre procent. I det nyss nämnda

exemplet skulle med en sådan beräkning och ett gränsbelopp på 100 kr

 dröjsmålsräntan i stället uppgå till 100 kr. Till detta kommer, som

utredningen anför, fördelen med att dröjsmålsräntan vid för sen betalning

av tull och annan skatt och avgift vid import skulle komma att beräknas

enligt samma bestämmelser som kostnadsräntan vid för sen betalning av

exempelvis mervärdesskatt vid omsättning inom landet. En ytterligare

fördel är att det är både enklare och tydligare att ha en enhetligt

beräknad, löpande ränta än den nuvarande dröjsmålsavgiften. Vidare

innebär, som påpekas i förarbetena till skattebetalningslagen (prop.

1996/97:100, del 1, s. 346), den omständigheten att kostnaden inte ökar

trappstegsvis utan är direkt knuten till antalet dagar som betalningen är

försenad ett incitament för den betalningsskyldige att göra sina

inbetalningar så snart som möjligt; påtryckningen på den

betalningsskyldige att betala är densamma över tiden. Det bör påpekas att

dröjsmålsräntan även om beräkningsgrunden ändras på föreslaget sätt

kommer att vara en kännbar sanktion.

Eftersom den grundläggande bestämmelsen om dröjsmålsränta finns i

artikel 232 i tullkodexen, bör bestämmelsen i tullagen såvitt avser tull

endast reglera det sätt på vilket dröjsmålsräntan skall beräknas. När det

gäller de andra skatterna och avgifterna bör i paragrafen anges att

bestämmelserna i artikel 232 skall tillämpas även beträffande dem.

14.3 Eftergift av dröjsmålsränta

Regeringens förslag: Någon särskild eftergiftsbestämmelse införs

inte i tullagen. I stället utformas bestämmelsen om dröjsmålsränta i

30 § tullagen så, att det framgår att eftergiftsbestämmelsen i artikel

232.2 i tullkodexen också gäller beträffande annan skatt än tull och

avgifter.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Sveriges advokatsamfund anser att det vore

önskvärt att lagen på ett bättre sätt tydliggör den enskildes rätt. Förbundet

anför i huvudsak följande. Det är lovvärt att det på ett tydligt sätt anges i

lagen att den svenska tullagstiftningen i första hand består av

bestämmelserna i tullkodexen och tillämpningskodexen. Genom den

parallella tillämpningen av EG-normerna och den interna svenska

lagstiftningen i form av lagar, förordningar och tullförfattningar uppstår

emellertid ett synnerligen komplicerat regelverk. Det borde därför tydligt

markeras att det i EG-regelverket också finns ett antal regler som syftar

till att ta till vara den enskildes rätt. I övrigt har ingen remissinstans

något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 232.2 i tullkodexen innehåller

en eftergiftsbestämmelse som är direkt tillämplig såvitt avser tull. Något

utrymme för ytterligare, nationella eftergiftsbestämmelser finns inte vad

gäller tull. Det framstår som mest praktiskt att eftergiftsbestämmelsen i

tullkodexen också görs tillämplig beträffande de andra skatterna och

avgifterna som tas ut för varor vid import. Genom den av utredningen

föreslagna lydelsen av 30 § tullagen blir visserligen hela artikel 232, och

således också eftergiftsbestämmelsen i andra punkten, tillämplig på

annan skatt och avgift. Som advokatsamfundet påpekat kan det dock

finnas ett värde i att det tydligt framgår av 30 § tullagen att det även finns

bestämmelser om eftergift i den bakomliggande EG-rättsliga

bestämmelsen. Paragrafen bör därför innehålla en hänvisning till

bestämmelserna om dröjsmålsränta och befrielse från dröjsmålsränta i

artikel 232. Det kan tilläggas att de krav som denna

eftergiftsbestämmelse uppställer för att eftergift skall medges torde ligga

på samma nivå som de synnerliga skäl som krävs för att befrielse från

kostnadsränta skall medges enligt 19 kap. 11 § skattebetalningslagen.

15 Övriga frågor

15.1 Överföring av en pensionsförsäkrings värde till en

annan pensionsförsäkring

Regeringens förslag: Möjligheten att utan skattekonsekvenser

överföra en pensionsförsäkrings värde till en annan pensionsför-

säkring skall uttryckligen endast gälla om överföringen görs till en

pensionsförsäkring som har meddelats i en svensk försäkringsrörelse

eller en utländsk försäkringsrörelse som bedrivs från fast driftställe i

Sverige.

Skälen för regeringens förslag: Livförsäkringar delas upp i två grupper

vid inkomstbeskattningen. För kapitalförsäkringar medges inte avdrag

för de inbetalda premierna och utfallande belopp beskattas inte. För

pensionsförsäkringar däremot är premierna avdragsgilla och utfallande

belopp beskattas. De regler som karaktäriserar och avgränsar de olika

försäkringsslagen finns i punkt 1 av anvisningarna till 31 § kommunal-

skattelagen (1928:370), KL. Livförsäkringar som inte uppfyller villkoren

för det långsiktiga pensionssparandet hänförs till gruppen kapitalför-

säkringar.

Ett grundläggande villkor för att en försäkring skall vara pensions-

försäkring är att den meddelats i en svensk försäkringsrörelse eller en

utländsk försäkringsrörelse med fast driftställe i Sverige. Därmed avses

både en verksamhet som drivs av en inhemsk försäkringsgivare och i en

utländsk försäkringsgivares filial i Sverige. Det innebär att försäkringar

som meddelats i en försäkringsrörelse som inte bedrivs från fast

driftställe i Sverige som huvudregel är kapitalförsäkringar. Under vissa

förutsättningar kan dock utländska försäkringar anses som pensions-

försäkringar. De krav som uppställs framgår av sjuttonde stycket av

anvisningspunkten. I syfte att underlätta arbetskraftens rörlighet över

gränserna har i detta stycke, vid sidan av den befintliga

dispensmöjligheten, införts bestämmelser (prop. 1995/96:231, bet.

1996/97:SkU4, SFS 1996:1240) som innebär att vissa utländska för-

säkringar med pensions-ändamål skall anses som pensionsförsäkringar

om de har tecknats under bosättning eller förvärvsarbete utomlands.

Ett annat krav på pensionsförsäkringar är att de inte får återköpas annat

än i vissa undantagsfall. Denna återköpsbegränsning avser att säkerställa

pensionsförsäkringens karaktär av långsiktigt pensionssparande.

För att tillgodose konkurrensen och valfriheten på livförsäkrings-

området har riksdagen dock beslutat att det i inkomstskattereglerna skall

godtas att värdet av en pensionsförsäkring får föras över direkt till en

annan pensionsförsäkring med samma person som försäkrad utan hinder

av inskränkningarna för återköp av pensionsförsäkringar (prop.

1998/99:87, bet.1998/99:FiU28, SFS 1999:604). Ändringen innebär att

överföringen inte skall utgöra en skattepliktig intäkt och inte heller

medföra avdragsrätt för pensionsspararen. De nya bestämmelserna träder

i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången vid 2001 års

taxering.

Fråga har uppkommit om en överföring som här avses också skulle

kunna ske till en sådan utländsk försäkring som enligt sjuttonde stycket

av punkt 1 av anvisningarna till 31 § KL anses som en pensionsför-

säkring.

I sistnämnda proposition uppställs en rad krav på försäkringen för att

överföring skall få ske. En förutsättning är att det nya avtalet kan ses som

en direkt fortsättning av det gamla livförsäkringsavtalet. Den nya för-

säkringen skall vara av motsvarande slag som den tidigare försäkringen

och försäkringens behållning skall överföras direkt från den gamla för-

säkringsgivaren till den nya. Det anges att det åligger den försäkrings-

givare med vilken avtal ursprungligen har träffats att kontrollera att det

föreligger ett avtal som uppfyller de krav som gäller för att försäkringen

skall anses som en pensionsförsäkring innan försäkringens värde över-

förs.

För att utländska försäkringar skall anses som pensionsförsäkringar

förutsätts i sjuttonde stycket av punkt 1 av anvisningarna till 31 § KL att

en rad omständigheter som är knutna till den försäkrade individen före-

ligger. Utgångspunkten har varit att denna bedömning skall göras av

skattemyndigheten. Som framgår av det tidigare sagda överlämnas

genom det av riksdagen nyligen antagna förslaget i prop. 1998/99:87

bedömningen av om det nya försäkringsavtalet uppfyller kraven för att

anses som pensionsförsäkring till den ursprungliga försäkringsgivaren.

Någon möjlighet till rättelse om denna försäkringsgivare gör en felaktig

bedömning finns inte. En felaktig bedömning kan få mycket långtgående

negativa konsekvenser för försäkringstagaren. En sådan ordning

förutsätter därför att det nya avtalet i sig uppfyller kraven för att vara en

pensionsförsäkring. Av nämnda proposition framgår vidare att syftet med

att tillåta en överföring mellan försäkringar har varit att uppnå samma

möjlighet till överföring som redan gäller för det individuella

pensionssparandet i banker och andra värdepappersinstitut. Sådana pen-

sionssparavtal kan flyttas mellan pensionssparinstitut utan att erhållna

skatteförmåner förloras. I sådana fall förutsätts dock att kontot förs av ett

svenskt pensionssparinstitut eller av ett utländskt instituts filial i Sverige.

Mot denna bakgrund anser regeringen att den nya bestämmelsen bör

förtydligas så att det klart framgår att en överföring endast kan ske till en

försäkring som har meddelats i en svensk försäkringsrörelse eller en

utländsk försäkringsrörelse som bedrivs från fast driftställe i Sverige.

Förslaget föranleder ändringar i punkt 1 av anvisningarna till 31 § KL

och i 58 kap. 18 § i den av regeringen i prop. 1999/2000:2 föreslagna

inkomstskattelagen.

15.2 Undantag från uttagsbeskattning vid ombildning av

sparbank till bankaktiebolag

Regeringens förslag: Ombildning enligt 8 kap. sparbankslagen

(1987:619) av en sparbank till ett bankaktiebolag skall inte föranleda

uttagsbeskattning. Reglerna i lagen (1998:1600) om beskattningen vid

överlåtelser till underpris skall vara tillämpliga på ett sådant

förfarande.

Skälen för regeringens förslag: Den nu gällande sparbankslagen

(1987:619) infördes 1987. När lagen infördes fanns inga möjligheter för

en sparbank att byta associationsform. Det hade bl.a. sin grund i att

sparbankerna inte har någon ägare och att det därför var svårt att hitta en

lämplig ordning för ombildning. Problemet löstes år 1991 och nya regler

för ombildning infördes (prop. 1990/91:136, bet. 1990/91:NU34, SFS

1991:371). Enligt 8 kap. 1 § sparbankslagen skall en ombildning från

sparbank till bankaktiebolag ske enligt följande. Sedan

sparbanksstämman fattat beslut om att sparbanken skall ombildas till

aktiebolag skall sparbankernas tillgångar och skulder föras över till ett

särskilt bildat eller redan etablerat bankaktiebolag. Sparbanken får som

ersättning aktier i bankaktiebolaget. Sparbanken skall sedan, utan

ersättning, föra över aktierna till en av sparbanken instiftad eller befintlig

stiftelse vars huvudsakliga ändamål skall vara att främja sparsamhet i

Sverige. Sparbanken är upplöst när åtgärderna registrerats. Stiftelsen kan

i sin tur överlåta aktierna i bankaktiebolaget till ett holdingbolag mot

betalning i nyemitterade aktier.

I prop. 1990/91:136 s. 24 f. diskuteras bl.a. skattekonsekvenserna av en

sådan ombildning. Föredragande statsrådet konstaterade att enligt då

gällande regler för uttagsbeskattning i punkt 1 av anvisningarna till 22 §

kommunalskattelagen (1928:370, KL) skall uttagsbeskattning ske om

tillgångar som ingår i en näringsverksamhet överlåts till ett pris som

understiger marknadsvärdet. Om särskilda skäl förelåg kunde dock

uttagsbeskattning underlåtas. Särskilda skäl kunde enligt praxis finnas

vid vissa företagsombildningar. Föredragande statsrådet ansåg därför att

särskilda skäl mot uttagsbeskattning förelåg i den nu aktuella

ombildningssituationen. Han konstaterade vidare, såvitt fortfarande är av

intresse, att skattskyldighet för gåvoskatt inte torde föranledas av

ifrågavarande transaktioner men att stämpelskatt kommer i fråga för

fastigheter som förs över från sparbanken till sparbanksaktiebolaget

enligt lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter.

1992 års företagsskatteutredning har sett över skattereglerna vid

omstruktureringar. I sitt slutbetänkande Omstruktureringar och

beskattning (SOU 1998:1) föreslog utredningen att den praxis som

utbildats om när uttagsbeskattning inte skulle ske skulle ersättas av en

konkret lagreglering i en ny lag om underprisöverlåtelser. Omarbetade

uttagsbeskattningsregler skulle tas in i punkterna 1 a och 1 b av

anvisningarna till 22 § KL. Utredningens förslag har lagts till grund för

lagstiftning (prop. 1998/99:15, bet. 1998/99SkU5, SFS 1600 1606).

Bestämmelserna gäller för överlåtelser som skett efter ikraftträdandet den

1 januari 1999.

I lagen (1998:1600) om beskattningen vid överlåtelser till underpris,

UPL, finns regler om undantag från uttagsbeskattning. Om UPL är

tillämplig utlöser en överlåtelse av en tillgång mot en ersättning som

motsvarar högst det skattemässiga värdet inte några

beskattningskonsekvenser. Överlåtaren anses i sådana fall ha avyttrat

tillgången till det skattemässiga värdet vilket också motsvarar

förvärvarens anskaffningsvärde.

För att UPL skall vara tillämplig krävs att ett antal villkor är uppfyllda,

t.ex. när det gäller underskott hos förvärvaren, kvalificerade andelar osv.

Om ett villkor inte är uppfyllt skall i stället för UPL reglerna om

uttagsbeskattning i punkterna 1 a och 1 b av anvisningarna till 22 § KL

tillämpas.

Av 18 § andra stycket framgår att ett villkor för att UPL skall vara

tillämplig är att förvärvaren inte är en svensk stiftelse. Ombildningar som

sker enligt 8 kap. sparbankslagen omfattas sålunda inte av reglerna i UPL

såvitt avser överlåtelser av aktierna i bankaktiebolaget till en stiftelse.

Uttagsbeskattning kommer sannolikt att avsevärt försvåra eller

omöjliggöra en ombildning av en sparbank. Detta har aldrig varit

lagstiftarens avsikt när UPL infördes. Bestämmelserna i 18 § UPL bör

därför kompletteras så att ombildningar enligt 8 kap. sparbankslagen

omfattas av lagen. Den nu föreslagna justeringen som uteslutande kan

vara till fördel för de skattskyldiga bör gälla med retroaktiv verkan från

ingången av år 1999.

UPL föreslås upphävas den i januari 2000 och ersättas av 23 kap. i den

föreslagna inkomstskattelagen (1999:000, IL) i propositionen om ny

inkomstskattelag (prop. 1999/2000:2). IL föreslås träda i kraft den 1

januari 2000 och tillämpas första gången vid 2002 års taxering.

Motsvarande justering bör därför också göras i 23 kap. 14 § andra stycket

IL.

16 Finansiella effekter

Förslaget i avsnitt 4 om att ge regeringen befogenhet att meddela

föreskrifter om förenklade förfaranden för den som regelbundet och ofta

transporterar beskattade varor via något annat EU-land kommer

förmodligen på sikt att leda till minskade administrationskostnader för de

aktörer som väljer att använda sig av förfarandet. Även

beskattningsmyndighetens administrationskostnader kan komma att

minska något till följd av förslaget. Däremot påverkar inte förslaget

intäkterna från alkohol- eller tobaksskatten.

Den lagtekniska justering i privatinförsellagen som föreslås i avsnitt 5

förväntas inte leda till minskade skatteintäkter.

I avsnitt 6 föreslås dels att ett förtydligande görs beträffande de

begränsningar som gäller för den skattefria försäljningen ombord på

färjor i trafik mellan Sverige och Norge, dels att regeringen skall få

medge undantag från nämnda begränsningar. Regeringen kommer alltså i

fråga om viss fartygslinje att kunna besluta att skattefri försäljning får

ske ombord. Ett sådant beslut skulle i och för sig kunna leda till

minskade intäkter från alkohol- och tobaksskatten. Det är dock inte

möjligt att nu bedöma hur ett sådant beslut skulle påverka

skatteintäkternas storlek. Det är emellertid sannolikt att intäkterna endast

kommer att påverkas högst marginellt.

De skattesatsjusteringar som föreslås i avsnitt 9 för bensin och diesel-

olja är utformade för att vara neutrala med avseende på budgeteffekter.

Förslaget i avsnitt 11 om enhetliga energiskatter för gasol, metan och

naturgas bedöms inte ha några nämnvärda statsfinansiella effekter.

Den förlängning av den s.k. 1,2-procentsregeln på ett år som föreslås i

avsnitt 12 innebär att den relativt obetydliga ökning av skatteintäkterna,

som regelns upphörande skulle ha medfört, uteblir under år 2000.

Förslaget i kapitel 13 om avdragsrätt för cesiumaskor kommer att

innebära försumbara skatteintäktsbortfall.

Dröjsmålsavgifterna vid för sen betalning av tull och annan skatt eller

avgift som tas ut för varor vid import uppgick under år 1997 till ca 30,2

miljoner kronor och under år 1998 till ca 40,9 miljoner kronor.

Förslaget att dröjsmålsräntan skall beräknas på samma sätt som

kostnadsräntan vid för sen betalning enligt 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen i stället för enligt lagen om dröjsmålsavgift innebär

att dröjsmålsränta kommer att tas ut med lägre belopp än i dag, särskilt

vad gäller kortare dröjsmål. Förslaget innebär således en

inkomstminskning. Tullagsutredningen har, för att ge ett begrepp om

relationen mellan dröjsmålsavgiften och den föreslagna dröjsmålsräntan,

gjort en beräkning på grundval av de fall där dröjsmålsavgift utgick

under det första halvåret 1997. Enligt utredningens beräkningar skulle

inkomsten av dröjsmåls- ränta bli ca 20 miljoner kronor lägre per år om

räntan beräknats enligt skattebetalningslagens regler. Detta avspeglar

dock, som nyss sagts, förhållandena under 1997. Det är svårt att

förutsäga effekterna av förslaget, särskilt i ljuset av de pågående arbetena

inom Tullverket med förenkling av procedurer och förbättrad information

som i det långa loppet torde kunna förväntas medföra bl.a. färre

betalningsdröjsmål.

De ekonomiska konsekvenser som förslaget i avsnitt 14.2 om

ombildning av sparbanker innebär har tagits i beaktande när

regeländringarna för omstruktureringar infördes år 1998 (prop.

1998/99:15 s. 268 f.).

Några finansiella effekter av övriga förslag kan inte förutses.

Sammanfattningsvis anser regeringen att förslagen inte medför några

statsfinansiella konsekvenser.

17 Författningskommentar

17.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

1 kap.

2 §

Ändringen är föranledd av att det i prop. 1998/99:127 föreslås att lagen

om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från

land som är medlem i Europeiska unionen skall byta namn till lag om

beskattning av viss privatinförsel.

17.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

26 §

Bestämmelsen i första stycket 2 har flyttats över till förevarande paragraf

från 26 a §. Övriga bestämmelser i 26 a § flyttas över till förordningen

(1994:1613) om tobaksskatt. I ett nytt andra stycke föreskrivs i fråga om

nationella transporter via andra EU-länder att förfarandet med förenklat

ledsagardokument får ersättas med andra förenklade förfaranden. Skälen

härför redovisas i avsnitt 4. Övriga ändringar i förevarande paragraf är av

redaktionell karaktär.

17.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

25 §

Bestämmelsen i första stycket 2 har flyttats över till förevarande paragraf

från 25 a §. Övriga bestämmelser i 25 a § flyttas över till förordningen

(1994:1614) om alkoholskatt. I ett nytt andra stycke föreskrivs i fråga om

nationella transporter via andra EU-länder att förfarandet med förenklat

ledsagardokument får ersättas med andra förenklade förfaranden. Skälen

härför redovisas i avsnitt 4. Övriga ändringar i förevarande paragraf är av

redaktionell karaktär.

17.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen

2 §

Ändringen i första stycket innebär att den skillnad som görs i lagen

mellan personer som är bosatta i Sverige och personer som inte är det tas

bort. Eftersom taxfreeförsäljningen inom EU har upphört finns det inte

längre skäl att ha olika regler för dessa två personkategorier (se vidare

avsnitt 5). Den som reser till Sverige från ett annat EU-land kan numera

endast köpa beskattade varor. I sådana fall skall skatt tas ut i fall

införseln överstiger i paragrafen angivna kvantiteter. Detta gäller oavsett

var personen i fråga har sitt hemvist.

Bestämmelsen i nuvarande andra stycket utgör ett undantag från den

s.k. 20-timmarsregeln i första stycket. Undantaget gäller endast för

tobaksvaror och kan endast tillämpas i fråga om varor som köpts utan

skatt. Den s.k. 20-timmarsregeln gäller endast för personer bosatta i

Sverige. Eftersom olika regler inte längre skall gälla för personer som är

bosatta i Sverige och personer som inte är det tas andra stycket bort.

Enligt nuvarande fjärde stycket jämställs ombordanställda utan hemvist

i Sverige med personer som är bosatta här. Eftersom olika regler inte

längre skall gälla för personer som är bosatta i Sverige och personer som

inte är det kommer bestämmelsen att förlora sin betydelse. Fjärde stycket

föreslås därför utgå.

17.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

3 och 7 §§

Ändringarna är föranledda av att det i prop. 1998/99:127 föreslås att

lagen om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen skall byta

namn till lag om beskattning av viss privatinförsel.

17.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

3 kap.

5 §

Ändringen är föranledd av att det i prop. 1998/99:127 föreslås att lagen

om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från

land som är medlem i Europeiska unionen skall byta namn till lag om

beskattning av viss privatinförsel.

17.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg

6 §

Ändringen i första stycket görs för att förtydliga att begränsningarna i

stycket endast gäller proviantering för försäljning ombord.

Genom det nya andra stycket ges regeringen befogenhet att medge

undantag från begränsningarna i första och andra styckena i fråga om

viss fartygslinje. Skälen härför redovisas i avsnitt 6.

17.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:673) om

skatt på avfall

10 §

I första stycket införs en ny punkt 24. Enligt denna får, i en deklaration

som avser avfallsskatt, avdrag göras för biobränsleaska, vars halt av

cesium-137 uppgår till minst fem kilobecquerel per kilogram och som

förts in till en avfallsanläggning som uppfyller de krav som Statens

strålskyddsinstitut fastlagt för deponering av sådan aska.

I det nya tredje stycket anges att, vid fastställandet av en

biobränsleaskas nivå av radioaktivitet, askans torrvikt skall användas.

Detta beror på att gränsvärdet fem kilobecquerel per kilogram, som tagits

fram av Statens strålskyddsinstitut, utgår från torrvikten. För att avdrag

enligt första stycket 24 skall medges skall således halten av cesium-137 i

askan vara minst fem kilobecquerel per kilogram torrsubstans. Sedan det

fastställts att en askas nivå av radioaktivitet uppnår gränsvärdet, omfattar

dock avdragsrätten även askans vatteninnehåll.

17.9 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen

(1988:327)

5 §

Ändringen är föranledd av att vägtrafikkungörelsen (1972:603) upphört

att gälla och ersatts av trafikförordningen (1998:1276).

79 §

Ändringen innebär att det vid utdömande av ansvar för brukande av

obeskattat fordon skall krävas att det föreligger uppsåt eller oaktsamhet.

81 §

I paragrafen görs dels en ändring som innebär att det blir tillåtet att ett

fordon provkörs vid tillsyn enligt produktsäkerhetslagen, dels en ändring

som är föranledd av att fjärde stycket i 79 § föreslås utgå.

17.10 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

14 kap.

22 §

Paragrafens första stycke reglerar, i likhet med dess nuvarande lydelse,

skyldigheten att indela bensin avsedd för motordrift eller uppvärmning i

miljöklasser. På samma sätt som tidigare hänvisas till en bilaga för

kvalitetskraven för de olika miljöklasserna. Den andra meningen i

paragrafens första stycke är ny och innebär att bensin av det slag som

omfattas av direktivet men som inte uppfyller miljöspecifikationerna i

miljöklass 2 inte får saluföras. Detta medför att blyhaltig bensin i

enlighet med direktivets krav inte får saluföras, vilket för Sveriges del

inte innebär någon ändring jämfört med vad som är förhållandet i dag.

Paragrafens andra stycke är nytt och innebär en skyldighet att indela

dieselbrännolja och fotogen som är avsedd för motordrift i miljöklasser.

Undantag har skett för flygfotogen därför att det inte finns förutsättningar

att föra in sådan fotogen i miljöklassystemet. På motsvarande sätt som

för bensin hänvisas till en bilaga för kvalitetskraven för de olika miljö-

klasserna. I det andra styckets andra mening anges att dieselbrännoljor av

det slag som omfattas av direktivet men som inte uppfyller

miljöspecifikationerna för miljöklass 3 inte får saluföras. För

avgränsningen av de dieselbrännoljor som omfattas av saluförbudet har

direktivets definition valts, eftersom direktivet inte definierar berörda

motorfordon på samma sätt som begreppet motorfordon i den svenska

fordonskungörelsen och en uppräkning direkt i lagtexten av alla berörda

fordonsslag har bedömts som alltför utrymmeskrävande.

29 kap.

8 §

Paragrafen innehåller straffbestämmelser för överträdelse av en rad

bestämmelser i miljöbalken. Straffet är i samtliga fall böter eller fängelse

i högst två år. Den nya punkt 21 a i första stycket innebär att denna

straffsanktion blir tillämplig vid överträdelse av förbudet att saluföra

bensin eller dieselbrännolja enligt 14 kap. 22 §. Paragrafen är utformad

på inrådan av lagrådet.

17.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

2 kap.

1 §

I första stycket införs i punkten 1 a den nya miljöklass 1-bensinen

samtidigt som miljöklass 2-bensinen flyttas till punkten 1 b och

miljöklass 3 slopas. I punkten 2 återfinns bensin som inte uppfyller

miljöklasskraven. I punkterna 4-6 införs de nya enhetliga

energiskattesatserna för gasol, metan respektive naturgas.

I tredje stycket ändras startåret för indexomräkningen av

skattesatserna.

5 §

I paragrafens första stycke hänvisas till den nya bilaga 1 till miljöbalken

som innehåller miljöklasskraven för bensin. Det är självfallet så att

miljöklass 1-bränsle som också uppfyller kraven i miljöklass 2 skall

beskattas enligt den lägsta skattesatsen. I lagens äldre lydelse återfanns

bestämmelserna om bensin i 6 § som nu upphävs.

I paragrafen andra stycke hänvisas till den nya bilaga 2 till miljöbalken

som innehåller miljöklasskraven för dieselolja. Krav har nu också införts

i miljöklass 3 som tidigare saknade sådana krav. Eftersom miljöklass 3-

kraven inte är obligatoriska för dieseloljor generellt utan endast för

användning i vissa fordonsslag fordras det att också bränslen som inte

uppfyller miljöklasskraven blir beskattade i miljöklass 3. Av styckets

andra mening följer att miljöklasskraven även skall tillämpas vid

bestämmandet av energiskattesats för andra bränslen än dieselolja som i

skattehänseende behandlas som högbeskattad olja. Avsikten är att

härigenom uppnå en heltäckande överensstämmelse mellan

miljöklasskraven och det skattepliktiga området enligt lagen om skatt på

energi. I likhet med bensin skall dieselolja som uppfyller kraven i flera

miljöklasser beskattas enligt den lägsta skattesatsen.

4 kap.

1 §

I paragrafens andra stycke kompletteras uppräkningen av de som blir

skattskyldiga därför att de har använt obeskattat eller lågbeskattat

bränsle. Skälet till att motordrivna fordon också skall ingå i

uppräkningen framgår av motiveringarna i kapitel 10. Bestämmelsen har

endast gjorts tillämplig på tjock olja. Om bestämmelsen också omfattade

märkt olja skulle alla fordonsägare som ertappas med att olovligt köra på

sådan olja bli skattskyldiga. För dessa bör det liksom för närvarande vara

tillräckligt med det befintliga sanktionssystemet.

6 kap.

8 §

I syfte att upprätthålla en enhetlig lagstiftning för de harmoniserade

punktskatterna görs motsvarande redaktionella ändringar i förevarande

paragraf som i 26 § lagen om tobaksskatt respektive 25 § lagen om

alkoholskatt.

Bestämmelsen i första stycket 2 har med vissa redaktionella ändringar

flyttats över från 6 kap. 8 a §. Övriga bestämmelser i nämnda paragraf

flyttas över till förordningen (1994:1784) om skatt på energi.

17.12 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

30 §

När det gäller tull finns den grundläggande bestämmelsen om

dröjsmålsränta i artikel 232 i tullkodexen. Den enda komplettering som

behövs i nationell rätt är en bestämmelse om beräkningen av

dröjsmålsräntan. Bestämmelsen om dröjsmålsränta är emellertid avsedd

att omfatta även de andra skatter och avgifter som tas ut för varor vid

import. Därför anges i första stycket att bestämmelserna om

dröjsmålsränta och befrielse från dröjsmålsränta i artikel 232 i

tullkodexen även tillämpas på sådan annan skatt och avgift. I andra

stycket följer så bestämmelsen om beräkningen av dröjsmålsräntan;

beräkningen skall ske på det sätt som anges i 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen.

Paragrafen innehåller inte någon särskild eftergiftsbestämmelse,

eftersom artikel 232.2 innehåller en sådan som är direkt tillämplig

beträffande tull och som även blir tillämplig beträffande de andra

skatterna och avgifterna genom bestämmelsen i paragrafens första

stycke.

17.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift

1 och 7 §§

Ordet tull har med anledning av de föreslagna ändringarna i

bestämmelserna om dröjsmålsränta i tullagen tagits bort.

17.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:604) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Anvisningarna till 31 §

Punkt 1

Ändringen är ett förtydligande som innebär att det uttryckligen framgår

att överföringen endast kan ske till en försäkring som meddelats i en

svensk försäkringsrörelse eller en utländsk försäkringsrörelse som

bedrivs från fast driftställe i Sverige och att den nya försäkringen skall

tecknas i samband med överföringen. Ikraftträdandebestämmelserna änd-

ras med anledning av att den nya inkomstskattelagen föreslås träda i kraft

och kommunalskattelagen bli upphävd den 1 januari 2000 (prop.

1999/2000:2).

17.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1600) om

beskattningen vid överlåtelser till underpris

18 §

Lagen (1998:1600) om beskattningen vid överlåtelser till underpris skall

gälla vid ombildning av sparbank till bankaktiebolag, om förvärvaren är

en sådan stiftelse som avses i 8 kap. sparbankslagen (1987:619). En

andra mening med denna innebörd har därför lagts till i andra stycket.

17.16 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:000)

23 kap.

14 §

Bestämmelserna i 23 kap. om underprisöverlåtelser skall gälla vid

ombildning av sparbank till bankaktiebolag om förvärvaren är en sådan

stiftelse som avses i 8 kap. sparbankslagen (1987:619). En andra mening

med denna innebörd har därför lagts till i andra stycket.

58 kap.

18 §

Ändringen är ett förtydligande som innebär att det uttryckligen framgår

att överföringen endast kan ske till en försäkring som meddelats i en

svensk försäkringsrörelse eller en utländsk försäkringsrörelse som

bedrivs från fast driftställe i Sverige och att den nya försäkringen skall

tecknas i samband med överföringen.

Förteckning över remissinstanser beträffande

promemorian om beskattningen av gasol, metan och

naturgas

Efter remiss har följande lämnat yttrande över promemorians förslag:

Riksskatteverket, Statens energimyndighet, Kommunikationsforsknings-

beredningen, Naturvårdsverket, Vägverket, Svenska Gasföreningen,

Svenska Petroleum Institutet, Göteborg Energi AB, Lunds Energi AB,

Sydgas AB, Helsingborgs Energi AB, Vattenfall Naturgas AB, AB

Volvo, SAAB och Svenska Bioenergiföreningen.

Förteckning över remissinstanser beträffande

promemorian om befrielse från avfallsskatt för

cesiumhaltiga askor

Efter remiss har följande lämnat yttrande över promemorians förslag:

Riksskatteverket, Närings- och teknikutvecklingsverket, Statens energi-

myndighet, Statens strålskyddsinstitut, Skogsstyrelsen, Naturvårds-

verket, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Västernorr-

lands län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Gävle kommun, Sundsvalls

kommun, Sandvikens kommun, Härnösands kommun, Sveriges lant-

bruksuniversitet, Svenska Renhållningsverksföreningen, Ragn-Sells AB,

WMI Sellbergs AB, Skogsindustrierna, Svenska Fjärrvärmeföreningen,

Svenska Kraftverksföreningen, Naturskyddsföreningen, Svenska Bio-

energiföreningen, Sveriges Industriförbund, Sågverkens Riksförbund,

Återvinningsindustrierna.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

 tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt att

26 och 26 a §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

Den som ansvarar för en

transport av beskattade varor skall

upprätta ett förenklat

ledsagardokument

1. vid transport till en

näringsidkare i ett annat EG-land,

2. vid transport till en svensk ort

via ett annat EG-land.

Förenklat ledsagardokumentet

som avses i första stycket skall

åtfölja varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Riksskatteverket får föreskriva att

förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument enligt första

stycket 2 får ersättas av andra

förenklade förfaranden.

26 a §

Bestämmelserna i 26 § om

förenklat ledsagardokument

tillämpas även vid transport av

beskattade varor mellan två

svenska orter, om transporten sker

via ett annat EG-land.

Den som ansvarar för transport

enligt första stycket skall, innan

transporten påbörjas, anmäla

varorna till

beskattningsmyndigheten.

Den som tar emot varor som

transporterats enligt första stycket

skall senast 15 dagar efter

utgången av den kalendermånad

under vilken han tagit emot

varorna till

beskattningsmyndigheten lämna en

bekräftelse på detta.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Riksskatteverket får föreskriva om

anmälningsskyldighet för den som

transporterar varor, som

beskattats i ett annat EG-land, till

en ort i detta EG-land via Sverige.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

 alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

att 25 och 25 a §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

Den som ansvarar för en

transport av beskattade varor skall

upprätta ett förenklat

ledsagardokument

1. vid transport till en

näringsidkare i ett annat EG-land,

2. vid transport till en svensk ort

via ett annat EG-land.

Förenklat ledsagardokumentet

som avses i första stycket skall

åtfölja varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Riksskatteverket får föreskriva att

förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument enligt första

stycket 2 får ersättas av andra

förenklade förfaranden.

25 a §

Bestämmelserna i 25 § om

förenklat ledsagardokument

tillämpas även vid transport av

beskattade varor mellan två

svenska orter, om transporten sker

via ett annat EG-land.

Den som ansvarar för transport

enligt första stycket skall, innan

transporten påbörjas, anmäla

varorna till

beskattningsmyndigheten.

Den som tar emot varor som

transporterats enligt första stycket

skall senast 15 dagar efter

utgången av den kalendermånad

under vilken han tagit emot

varorna till

beskattningsmyndigheten lämna en

bekräftelse på detta.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Riksskatteverket får föreskriva om

anmälningsskyldighet för den som

transporterar varor, som

beskattats i ett annat EG-land, till

en ort i detta EG-land via Sverige.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

 beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

 tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

 unionen

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

För resande som

är bosatt i annat land än

Sverige, eller

är bosatt i Sverige och där

inresan sker med luftfartyg i

yrkesmässig trafik eller

utlandsvistelsen har varat längre

än 20 timmar eller där varorna

beskattats i annat land som är

medlem i Europeiska unionen,

skall skatt enligt 1 § inte tas ut

till den del införseln uppgår till

högst följande kvantiteter

1. 1 liter spritdryck eller

3 liter starkvin,

2. 5 liter vin,

3. 15 liter starköl,

4. 300 cigaretter eller

150 cigariller eller

75 cigarrer eller

400 gram röktobak.

För tobaksvara skall skatt,

oavsett vad som anges i första

stycket, inte tas ut till den del

införseln uppgår till högst 40

cigaretter eller 20 cigarrer eller

cigariller eller 100 gram röktobak.

Skatt enligt 1 § skall inte tas ut

till den del införseln uppgår till

högst följande kvantiteter

1. 1 liter spritdryck eller

3 liter starkvin,

2. 5 liter vin,

3. 15 liter starköl,

4. 300 cigaretter eller

150 cigariller eller

75 cigarrer eller

400 gram röktobak.

Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt 20 år att föra in

spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 § alkohollagen

(1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte fyllt 18 år att

föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen (1993:581).

Vad som enligt denna paragraf

gäller för resande som är bosatt i

Sverige skall även gälla den som

utför arbete på det fartyg eller

luftfartyg som inresan sker med,

även om denne är bosatt i annat

land.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:446) om

 proviantering av fartyg och luftfartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:446) om proviantering av

fartyg och luftfartyg att 6 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror får inte avse

spritdrycker, vin eller starköl på

fartygslinje mellan svensk hamn

från norska gränsen i norr till och

med Lysekil i söder och norsk

hamn från och med Risör i väster

till svenska gränsen i öster.

Proviantering med obeskattade

gemenskapsvaror och med icke-

gemenskapsvaror för försäljning

ombord får inte avse spritdrycker,

vin eller starköl på fartygslinje

mellan svensk hamn från norska

gränsen i norr till och med Lysekil

i söder och norsk hamn från och

med Risör i väster till svenska

gränsen i öster.

På en sådan fartygslinje får obeskattad försäljning inte överstiga 20

cigaretter eller 10 cigariller eller cigarrer eller 50 gram andra tobaksvaror

per passagerare.

Regeringen får medge undantag

från bestämmelserna i första och

andra styckena i fråga om viss

fartygslinje.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. De nya bestämmelserna

skall dock tillämpas för tid från och med den 1 juli 1999.

5 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

 (1988:327)

Härigenom föreskrivs att 79 § fordonsskattelagen (1988:327) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

79 §

Brukas ett fordon i strid mot

64 § sedan fordonets

registreringsskyltar har tagits om

hand enligt 78 §, döms ägaren till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

Till samma straff döms ägaren

till ett avställt fordon som brukas,

om fordonets registreringsskyltar

har tagits om hand enligt 78 § och

brukandeförbud skulle ha gällt för

fordonet enligt 64 § om fordonet

hade varit skattepliktigt.

Brukas ett fordon på annat sätt i

strid mot 64 §, döms ägaren till

penningböter.

Om ägaren visar att han

iakttagit vad som ankommit på

honom för att hindra att fordonet

brukades, är han fri från ansvar.

En ägare av ett fordon som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

brukar fordonet eller låter det

brukas i strid mot 64 § sedan

fordonets registreringsskyltar har

tagits om hand enligt 78 §, döms

till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Första stycket gäller även när

ett avställt fordon brukas, om

fordonets registreringsskyltar har

tagits om hand enligt 78 § och

brukandeförbud skulle ha gällt för

fordonet enligt 64 § om fordonet

hade varit skattepliktigt.

En ägare av ett fordon som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

brukar fordonet eller låter det

brukas på annat sätt i strid mot 64

§, döms till penningböter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

6 Förslag till lag om ändring i miljöbalken (1998:808)

Härigenom föreskrivs i fråga om miljöbalken (1998:808)

dels att bilagan till balken skall upphöra att gälla,

dels att 14 kap. 22 § skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall införas två nya bilagor, bilaga 1 och 2, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

22 §

Bensin som är avsedd för

motordrift eller uppvärmning och

som innehåller högst 0,013 gram

bly per liter vid 15ºC skall av den

som tillverkar eller yrkesmässigt

till Sverige för in sådan bensin

delas in i och tillhandahållas i de

miljöklasser som anges i bilaga till

denna balk.

Bensin som är avsedd för

motordrift eller uppvärmning skall

av den som tillverkar eller

yrkesmässigt till Sverige för in

sådan bensin delas in i och

tillhandahållas i de miljöklasser

som anges i bilaga 1 till denna

balk. Bensin som är avsedd för

motordrift och som omfattas av nr

2710 00 27, 2710 00 29, 2710 00

32, 2710 00 34 eller 2710 00 36 i

Kombinerade nomenklaturen (KN-

nr) enligt förordningen (EEG)

2658/87, men som inte uppfyller

miljöspecifikationerna i miljöklass

2, får inte saluföras.

Dieselbrännolja och fotogen,

med undantag för flygfotogen, som

är avsedd för motordrift skall av

den som tillverkar eller

yrkesmässigt till Sverige för in

sådana motorbränslen delas in i

och tillhandahållas i de

miljöklasser som anges i bilaga 2

till denna balk. Dieselbrännolja

som omfattas av nr 2710 00 66 i

kombinerade nomenklaturen (KN-

nr) enligt förordningen (EEG)

2658/87 och som är avsedd att

användas i sådana motorfordon

som avses i direktiv 70/220/EEG

och 88/77/EEG, men som inte

uppfyller miljöspecifikationerna för

miljöklass 3, får inte saluföras.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Bilaga 1 till miljöbalken

Miljöklasser för bensin Bilaga 1

Krav

Miljöklass 1

Motorbensin

Miljöklass 1

Alkylatbensin

Miljöklass 2

Researchoktantal, lägst

95

95

Motoroktantal, lägst

85

85

Ångtryck enligt Reid, högst

kilopascal

70a/95b

65

70a/95b

Ångtryck enligt Reid, lägst

kilopascal

45a/65b

50

Destillation:

 Förångat vid 70ºC, volymhalt

procent

15 42

 Förångat vid 100ºC, lägst

volymhalt procent

47a/50b

46c

46

 Förångat vid 100ºC, högst

volymhalt procent

72c

 Förångat vid 150ºC, lägst

volymhalt procent

75

75

 Förångat vid 180ºC, lägst

volymhalt procent

95

Slutkokpunkt, högst ºC

205

200

Olefiner, högst volymhalt procent

13,0

0,5

18,0d

Aromater, högst volymhalt procent

42,0

0,5

42,0

Bensen, högst volymhalt procent

1,0

0,1

1,0

Cykloalkaner, högst volymhalt

procent

0,5

n-Hexan, högst volymhalt procent

0,5

Syre, högst masshalt procent

2,7

2,7

Oxygenater:

 Metanol, högst volymhalt

procent, stabiliseringsmedel måste

tillsättas

3

3

 Etanol, högst volymhalt procent,

stabiliseringsmedel kan vara

nödvändigt

5

5

 Isopropylalkohol, högst

volymhalt procent

10

10

 Tertiär-butylalkohol, högst

volymhalt procent

7

7

 Isobutylalkolhol, högst

volymhalt procent

10

10

 Etrar som innehåller fem eller

flera kolatomer per molekyl, högst

volymhalt procent

15

15

Andra oxygenatere, högst

volymhalt procent

10

10

Svavel, högst

milligram per kilogram

50

50

150

Bly, högst gram per liter

0,005

0,002

0,005

Fosfor

Inte mätbar

Densitet vid 15ºC,

kilogram per kubikmeter

680 720

Bensin i miljöklass 1 skall uppfylla skäliga funktionskrav vad avser renhet för

insugnings- respektive insprutningsventiler. Bensin i miljöklass 1 avsedd för

fordon med katalytisk avgasrening får ej innehålla askbildande ämnen.

aAvser tiden fr.o.m. den 16 maj t.o.m. den 31 augusti i X-,Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 maj t.o.m. den 15 september för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under b är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

bAvser tiden fr.o.m. den 16 oktober t.o.m. den 31 mars i X-, Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 november t.o.m. den 15 mars för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under a är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

cOm temperaturökningen i intervallet 45 72 procent förångat understiger tio

grader C

gäller i stället att T50-värdet (temperaturen vid volymhalten 50 procent

förångat) skall

ligga mellan 90ºC och 105ºC.

dMed undantag för blyfri bensin regular (ett minsta motoroktantal [MON] på 81

och ett

minsta researchoktantal [RON] på 91) för vilken olefinhalten skall vara en

volymhalt på

högst 21 procent. Dessa gränsvärden hindrar inte att blyfri bensin med lägre

oktantal än

vad som anges i denna bilaga får saluföras.

eAndra primära alkoholer och etrar, vilkas destillationsslutkokpunkt inte

överstiger den

destillationsslutkokpunkt som angetts i nationella standarder, eller, där sådana

 saknas, i

industriella specifikationer för motorbränslen.

Bilaga 2 till miljöbalken

Miljöklasser för dieselolja Bilaga 2

Krav

Miljöklass 1

Miljöklass 2

Miljöklass 3

Cetanindex, lägst

50

47

Cetantal, lägst

51a

51a

51

Densitet vid 15ºC, lägst kilogram

per kubikmeter

800

800

Densitet vid 15ºC, högst kilogram

per kubikmeter

820

820

845

Destillation:

 begynnelsekokpunkt, lägst C

 vid 95 procent destillat, högst C

180

285

180

295

360

Aromatiska kolväten, högst

volymhalt procent

5

20

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst volymhalt procent

Inte mätbarb

0,1b

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst masshalt procent

11c

Svavel, högst

milligram per kilogram

10

50

350

a Gäller dieselbrännoljor som omfattas av nr 2710 00 66 i Kombinerade

nomenklaturen

(KN-nr) enligt förordningen (EEG) 2658/87.

b Enligt Svensk Standard 15 51 16.

c Enligt IP 391.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt

 på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi

dels att 2 kap. 1, 5 och 6 §§ och 4 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två bilagor, bilaga 1 och 2, av följande

lydelse.

2 kap.

1 §

Nuvarande lydelse

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra

stycket, betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 2

3 kr 61 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 47 öre

per liter

b) miljöklass 3

3 kr 68 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 54 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

4 kr 27 öre

per liter

86 öre

per liter

5 kr 13 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350oC,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350o C,

tillhörig

miljöklass 1

1 614 kr per m3

1 058 kr per m3

2 672 kr per m3

miljöklass 2

1 840 kr per m3

1 058 kr per m3

2 898 kr per m3

miljöklass 3

2 138 kr per m3

1 058 kr per m3

3 196 kr per m3

4.

ur 2711 12 11

2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 kr 01 öre

per liter

56 öre

per liter

1 kr 57 öre

per liter

b) annat ändamål än som

avses under a

145 kr per

1 000 m3

1 112 kr per

1 000 m3

1 257 kr per

1 000 m3

5.

ur 2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas som används

för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

Föreslagen lydelse

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra

stycket, betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 1

3 kr 61 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 47 öre

per liter

b) miljöklass 2

3 kr 64 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 50 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

4 kr 27 öre

per liter

86 öre

per liter

5 kr 13 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger

mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350oC,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350o C,

tillhörig

miljöklass 1

1 624 kr per m3

1 058 kr per m3

2 682 kr per m3

miljöklass 2

1 750 kr per m3

1 058 kr per m3

2 808 kr per m3

miljöklass 3 eller inte

tillhör någon miljöklass

2 048 kr per m3

1 058 kr per m3

3 106 kr per m3

4.

ur 2711 12 11

2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 kr 01 öre

per liter

56 öre

per liter

1 kr 57 öre

per liter

b) annat ändamål än som

avses under a

145 kr per

1 000 m3

1 112 kr per

1 000 m3

1 257 kr per

1 000 m3

5.

ur 2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00,

2711 21 00

Naturgas som används

för

a) drift av motordrivet

fordon, fartyg eller

luftfartyg

1 678 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

2 470 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som

avses under a

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702

eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00

2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt

12 § första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som

motsvarar skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets

olika användningssätt.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall de i

första stycket angivna

skattebeloppen räknas om enligt

10 §.

För kalenderåret 2001 och

efterföljande kalenderår skall de i

första stycket angivna

skattebeloppen räknas om enligt

10 §.

5 §

Till miljöklass 1 hör oljor som

beskattas enligt 1 § första stycket 3

b och som har ett kokintervall

(destillationsintervall) av olika

bredd mellan 180 och 285 C vid

95 procent destillat, en densitet

mellan 800 och 820 kilogram per

kubikmeter vid 15 C och

innehåller högst 0,001 viktprocent

svavel och högst 5 volymprocent

aromatiska kolväten. Sådana oljor

får inte innehålla klart mätbara

polycykliska aromatiska kolväten

och måttet på den naturliga

tändvilligheten (cetanindex) får

inte understiga 50.

Till miljöklass 2 hör andra oljor

än sådana som avses i första

stycket och som beskattas enligt

1 § första stycket 3 b, om de har

ett destillationsintervall av olika

bredd mellan 180 och 295 C vid

95 procent destillat, en densitet

mellan 800 och 820 kilogram per

kubikmeter vid 15 C och

innehåller högst 0,005 viktprocent

svavel och högst 20 volymprocent

aromatiska kolväten. Halten

polycykliska aromatiska kolväten

får inte överstiga 0,1

volymprocent och cetanindex får

inte understiga 47.

Till miljöklass 3 hör övriga oljor

som beskattas enligt 1 § första

stycket 3 b.

Kraven för miljöklass 1, 2 och 3

för dieselolja som beskattas enligt

1 § första stycket 3 b anges i

bilaga 2. Dessa krav tillämpas

även för andra bränslen som

beskattas enligt nämnda lagrum.

6 §

Kraven för miljöklass 2 och 3

för bränslen som beskattas enligt

1 § första stycket 1 anges i bilagan

till miljöbalken.

Kraven för miljöklass 1 och 2

för bränslen som beskattas enligt

1 § första stycket 1 anges i bilaga

1.

4 kap.

1 §

Skyldig att betala energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt

(skattskyldig) för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som i Sverige tillverkar eller bearbetar bränsle eller annan som

godkänts som upplagshavare enligt 3 §,

2. varumottagare som avses i 6 eller 7 §,

3. skatterepresentant enligt vad som anges i 8 §,

4. den som i annat fall än som avses i 1 3 från ett annat EG-land till

Sverige för in eller tar emot leverans av bränsle, om bränslet skall

användas för annat än privat ändamål,

5. den som från ett annat EG-land säljer och levererar bränsle till en

köpare i Sverige genom distansförsäljning enligt 9 §,

6. annan än upplagshavare som importerar bränsle från tredje

land,

7. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som säljer eller

förbrukar bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall

betalas med högre belopp, och

8. den som för privat ändamål för in bränsle till Sverige enligt vad som

anges i 11 §.

Vad som sägs i första stycket 7

tillämpas även i fråga om bränsle

för vilket antingen ingen skatt har

betalats eller skatt har betalats

enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a,

och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används

för privat ändamål, eller

b) i båt för vilken

fartygstillstånd meddelats enligt

fiskelagen (1993:787), när båten

används för privat ändamål.

Vad som sägs i första stycket 7

tillämpas även i fråga om bränsle

för vilket antingen ingen skatt har

betalats eller skatt har betalats

enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a,

och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används

för privat ändamål,

b) i båt för vilken

fartygstillstånd meddelats enligt

fiskelagen (1993:787), när båten

används för privat ändamål, eller

c) i motordrivet fordon i de fall

bränslet ger mindre än 85

volymprocent destillat vid 350ºC .

Skattskyldighet föreligger inte för bränsle som förs in till Sverige

1. i normal bränsletank på motordrivet fordon eller till fordonet

kopplad släpvagn, fartyg eller luftfartyg som används yrkesmässigt om

bränslet är avsett att användas i motor på fordonet, släpvagnen, fartyget

eller luftfartyget under transporten, eller

2. under sådana omständigheter att förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten enligt 9 kap. 1 §.

Den som är skattskyldig enligt första stycket 4 skall, innan transporten

av bränslet från det andra EG-landet påbörjas, lämna en redovisning över

bränslet till beskattningsmyndigheten samt hos beskattningsmyndigheten

ställa säkerhet för betalning av skatten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Bilaga 1 till lagen (1994:1776) om skatt på energi

Miljöklasser för bensin Bilaga 1

Krav

Miljöklass 1

Motorbensin

Miljöklass 1

Alkylatbensin

Miljöklass 2

Researchoktantal, lägst

95

95

Motoroktantal, lägst

85

85

Ångtryck enligt Reid, högst

kilopascal

70a/95b

65

70a/95b

Ångtryck enligt Reid, lägst

kilopascal

45a/65b

50

Destillation:

 Förångat vid 70ºC, volymhalt

procent

15 42

 Förångat vid 100ºC, lägst

volymhalt procent

47a/50b

46c

46

 Förångat vid 100ºC, högst

volymhalt procent

72c

 Förångat vid 150oC, lägst

volymhalt procent

75

75

 Förångat vid 180ºC, lägst

volymhalt procent

95

Slutkokpunkt, högst ºC

205

200

Olefiner, högst volymhalt procent

13,0

0,5

18,0d

Aromater, högst volymhalt procent

42,0

0,5

42,0

Bensen, högst volymhalt procent

1,0

0,1

1,0

Cykloalkaner, högst volymhalt

procent

0,5

n-Hexan, högst volymhalt procent

0,5

Syre, högst masshalt procent

2,7

2,7

Oxygenater:

 Metanol, högst volymhalt

procent, stabiliseringsmedel måste

tillsättas

3

3

 Etanol, högst volymhalt procent,

stabiliseringsmedel kan vara

nödvändigt

5

5

 Isopropylalkohol, högst

volymhalt procent

10

10

 Tertiär-butylalkohol, högst

volymhalt procent

7

7

 Isobutylalkolhol, högst

volymhalt procent

10

10

 Etrar som innehåller fem eller

flera kolatomer per molekyl, högst

volymhalt procent

15

15

Andra oxygenatere, högst

volymhalt procent

10

10

Svavel, högst

milligram per kilogram

50

50

150

Bly, högst gram per liter

0,005

0,002

0,005

Fosfor

Inte mätbar

Densitet vid 15ºC,

kilogram per kubikmeter

680 720

Bensin i miljöklass 1 skall uppfylla skäliga funktionskrav vad avser renhet för

insugnings- respektive insprutningsventiler. Bensin i miljöklass 1 avsedd för

fordon med katalytisk avgasrening får ej innehålla askbildande ämnen.

aAvser tiden fr.o.m. den 16 maj t.o.m. den 31 augusti i X-,Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 maj t.o.m. den 15 september för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under b är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

bAvser tiden fr.o.m. den 16 oktober t.o.m. den 31 mars i X-, Y-, Z-, AC- och

BD-län samt

fr.o.m. den 1 november t.o.m. den 15 mars för övriga län. För övrig tid än den

som anges

här eller under a är följande gränsvärden tillåtna: Ångtryck vid 37,8ºC högst 95

 och lägst

45 kilopascal samt Förångat vid 100ºC, lägst 47 procents volymhalt.

cOm temperaturökningen i intervallet 45 72 procent förångat understiger tio

grader C

gäller i stället att T50-värdet (temperaturen vid volymhalten 50 procent

förångat) skall ligga

mellan 90ºC och 105ºC.

dMed undantag för blyfri bensin regular (ett minsta motoroktantal [MON] på 81

och ett

minsta researchoktantal [RON] på 91) för vilken olefinhalten skall vara en

volymhalt på

högst 21 procent. Dessa gränsvärden hindrar inte att blyfri bensin med lägre

oktantal än

vad som anges i denna bilaga får saluföras.

eAndra primära alkoholer och etrar, vilkas destillationsslutkokpunkt inte

överstiger den

destillationsslutkokpunkt som angetts i nationella standarder, eller, där sådana

 saknas, i

industriella specifikationer för motorbränslen.

Bilaga 2 till lagen (1994:1776) om skatt på energi

Miljöklasser för dieselolja Bilaga 2

Krav

Miljöklass 1

Miljöklass 2

Miljöklass 3

Cetanindex, lägst

50

47

Cetantal, lägst

51a

51a

51

Densitet vid 15ºC, lägst kilogram per

kubikmeter

800

800

Densitet vid 15ºC, högst kilogram

per kubikmeter

820

820

845

Destillation:

 begynnelsekokpunkt, lägst C

 vid 95 procent destillat, högst C

180

285

180

295

360

Aromatiska kolväten, högst

volymhalt procent

5

20

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst volymhalt procent

Inte mätbarb

0,1b

Polycykliska aromatiska kolväten,

högst masshalt procent

11c

Svavel, högst

milligram per kilogram

10

50

350

aGäller dieselbrännoljor som omfattas av nr 2710 00 66 i Kombinerade

nomenklaturen

(KN-nr) enligt förordningen (EEG) 2658/87.

b Enligt Svensk Standard 15 51 16.

c Enligt IP 391.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-10-05

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 23 september 1999 (Finansdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

2. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

3. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privat-

 införsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

 medlem i Europeiska unionen,

4. lag om ändring i lagen (1999:446) om proviantering av fartyg

 och luftfartyg,

5. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

6. lag om ändring i miljöbalken,

7. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Petter

Classon, hovrättsassessorn Mikael[REDACTED_EFTERNAMN] och sakkunnige Lars
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om tobaksskatt

26 §

Ett av förslagen innebär att i 26 § förs in ett nytt tredje stycke av följande

lydelse: "Regeringen eller efter regeringens bemyndigande

Riksskatteverket får föreskriva att förfarandet med ett förenklat

ledsagardokument enligt första stycket 2 får ersättas av andra förenklade

förfaranden." Vid föredragningen inför Lagrådet anfördes att den

föreslagna delegationen hade stöd i 8 kap. 7 § första stycket 3

regeringsformen ("in- eller utförsel av varor").

Användandet av ledsagardokument är ett EG-rättsligt krav och syftar

till att underlätta skattekontrollen (prop. 1994/95:56 s. 97). Återbetalning

av skatt sker sedan sökanden till beskattningsmyndigheten gett in bl.a. ett

av mottagaren undertecknat och återsänt exemplar av det förenklade

ledsagardokumentet (29 § tredje stycket lagen om tobaksskatt). Med

hänsyn till ledsagardokumentets funktion torde det naturligaste vara att

hänföra reglerna om sådant dokument till föreskrifterna om förfarandet

vid uttagande av tobaksskatt.

Till föreskrifter om skatt räknas inte bara de materiella reglerna utan

också de regler som avser grunderna för taxerings- och

uppbördsförfarandet (prop. 1973:90 s. 302). Kravet på upprättande av

ledsagardokument är knappast av det slag att det kan anses tillhöra

"grunderna" för lagens uppbördsförfarande. Regeringsformens

föreskrifter om skattelags beslutande är därför inte tillämpliga i fallet.

I 8 kap. regeringsformen finns inte någon regel som uttryckligen avser

föreskrifter om förfarandet hos myndighet. Reglerna i 8 kap. 13 § anses

dock utgöra ett stöd för att regeringen äger besluta dylika föreskrifter.

Regeringen kan göra detta som verkställighetsföreskrifter eller som ett

utflöde av den s.k. restkompetensen (jfr[REDACTED_EFTERNAMN], Normgivnings-

makten enligt 1974 års regeringsform, 2 u. 1989, s. 168 f.). Något

uttryckligt bemyndigande i lagen om tobaksskatt för att regeringen skall

kunna utnyttja dessa möjligheter är inte erforderligt.

I lagen om tobaksskatt finns uttryckliga regler om förenklat ledsagar-

dokument. Av det föreslagna bemyndigandet i tredje stycket av 26 §

framgår att dessa regler kan komma att ändras genom föreskrifter av

lägre valör. Eftersom lag endast får ändras genom lag (8 kap. 17 §

regeringsformen), måste i lagen finnas en uttrycklig regel om

möjligheten att använda andra förfaranden än det i lagen föreskrivna. På

grund av det anförda bör det föreslagna tredje stycket ersättas med en

bestämmelse av förslagsvis följande lydelse: "Förfarandet med ett

förenklat led-sagardokument enligt första stycket 2 får ersättas av andra

förenklade förfaranden."

26 a §

De föreslagna ändringarna i paragrafen innefattar bl.a. att regeln om

anmälningsskyldighet i andra stycket upphävs och ersätts av ett

bemyndigande. Anmälningsskyldigheten torde utgöra en del av

förfarandet. Den är inte sanktionerad och kan därför inte hänföras till

något förhållande som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen. Som ovan

utvecklats, äger rege-ringen med stöd av 8 kap. 13 § regeringsformen

antingen som verkställighetsföreskrifter eller som ett utflöde av

restkompetensen besluta för-faranderegler på skatterättens område som

inte avser grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet. Det

föreslagna bemyndigandet är således inte erforderligt. Förevarande

paragraf bör därför upphävas. Detta föranleder en ändring även av

ingressen.

Förslaget till lag om ändring i lagen om alkoholskatt

25 §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 26 § lagen om tobaksskatt.

25 a §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 26 a § lagen om tobaks-

skatt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om proviantering av fartyg

och luftfartyg

Övergångsbestämmelsen

Enligt övergångsbestämmelsen skall de nya bestämmelserna tillämpas

för tid från och med den 1 juli 1999. Avsikten med övergångs-

bestämmelsen är att regeringens beslut om undantag enligt det före-

slagna tredje stycket i 6 § skall kunna avse tid från och med den angivna

tidpunkten. Detta kommer emellertid inte till klart uttryck i

bestämmelsen. Lagrådet föreslår därför att övergångsbestämmelsen får

följande lydelse: "Undantag som regeringen medger enligt 6 § tredje

stycket får omfatta tid från och med den 1 juli 1999."

Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

14 kap. 22 §

Paragrafen har genom hänvisningar till olika KN-nr och EG-direktiv

blivit svårbegriplig. Det kan synas beklagligt att föreskrifter i en av

balkarna i Sveriges rikes lag inte kan uttryckas enkelt och klart.

Bestämmelsen skulle emellertid bli ohanterligt lång, om innebörden av

de olika hänvisningarna skulle anges i klartext. Förslaget har utformats

för att EG-direktivet om kvaliteten på bensin och dieselbränslen skall

överföras till svensk lag på ett tillräckligt klart och precist sätt. Detta får

godtas. Liknande hänvisningar finns för övrigt redan i de bestämmelser

om ansvar för överträdelse av EG-förordningar som finns intagna i 29

kap. 8 § 25-28.

Paragrafen innehåller förbud mot saluförande av bränslen som inte

uppfyller miljöspecifikationerna för miljöklass 2 för bensin eller

miljöklass 3 för dieselolja. Enligt EG-direktivet skall medlemsstaterna

"säkerställa" att sådant saluförande inte kan ske. I lagrådsremissen

diskuteras inte hur förbudet skall sanktioneras. Däremot upplyses att

bestämmelsen i 14 kap. 21 §, som ger regeringen rätt att meddela

föreskrifter i fråga om bränslen avseende bl.a. bränslets kvalitet och

överlåtelse, är straffsanktionerad genom 29 kap. 8 § 21. Sistnämnda

ansvarsbestämmelse kan inte tillämpas vid överträdelse av det föreslagna

saluförbudet i förevarande paragraf och nuvarande lydelse av paragrafen,

motsvarande första stycket första meningen, är inte straffsanktionerad.

Det skulle vara egendomligt om rege-ringens föreskrifter om bränslen

skulle vara straffsanktionerade men däremot inte det direkt i lagen

intagna saluförbudet i fråga om vissa bränslen. Lagrådet föreslår att en

straffbestämmelse tas in i 29 kap. 8 §.

29 kap. 8 §

I enlighet med vad nyss anförts förordar Lagrådet att i första stycket i

paragrafen införs en ny punkt, 21 a, med följande lydelse:

"21 a. förbud att saluföra bensin eller dieselbrännolja enligt 14 kap. 22

§,".

Förslaget föranleder en ändring även av ingressen.

Övergångsbestämmelsen

Denna överensstämmer med motsvarande övergångsbestämmelse i

förslaget till lag om ändring i lagen om skatt på energi. Där har den sin

givna innebörd enligt skatterätten och är dessutom nödvändig för att

tillgodose förbudet mot retroaktiv skattelagstiftning i 2 kap. 10 § andra

stycket regeringsformen. Det är däremot oklart vad en sådan

bestämmelse betyder i förevarande sammanhang. Under föredragningen

har angetts att den exempelvis skulle kunna medge att bränsle som finns i

lager före ikraftträdandet skulle kunna få saluföras även därefter. Detta

låter sig emellertid inte utläsas av bestämmelsen och om så vore fallet

skulle en sådan reglering vara svår att kontrollera. Dessutom har upplysts

att sådana bränslen som enligt den föreslagna lydelsen inte får saluföras

redan har försvunnit från marknaden. Den föreslagna

övergångsbestämmelsen synes alltså inte fylla någon praktisk funktion.

Lagrådet föreslår att den får utgå. Om, som Lagrådet nyss föreslagit,

saluförbudet straffsanktioneras, medför 5 § lagen om införande av

brottsbalken att ett saluförande före ikraftträdandet förblir osanktionerat.

Förslaget till lag om ändring i lagen om skatt på energi

2 kap. 5 och 6 §§ samt bilagorna

I lagrådsremissen föreslås att likalydande bilagor beträffande miljö-

klasser för bensin respektive dieselolja skall tas in i miljöbalken och i

förevarande lag. Av hävd anses det i lagstiftningsarbetet att samma

föreskrift inte får tas in i två olika lagrum (s.k. dubblyr). Även bortsett

från att den som känner till detta måste tro att det finns några skillnader

mellan bilagorna medför en sådan lagstiftningsteknik dubbelarbete och

framför allt risken för att bestämmelserna skall få skilda lydelser vid

ändringar i ettdera lagkomplexet. Det påstådda värdet av att

miljöklassbilagorna lätt finns tillgängliga i anslutning till respektive

lagstiftning synes ringa, eftersom det dels är normalt att mer än en lag

måste beaktas i olika tillämpningsfrågor, dels förevarande bestämmelser

riktar sig till ett litet antal specialister. Lagrådet avstyrker en sådan

oprövad lagteknisk nyhet.

Föreskrifter om bränslens indelning i miljöklasser synes ha sin

naturliga placering i miljöbalken. De föreslagna bilagorna bör därför utgå

ur förevarande lag. I stället bör här en hänvisning göras till bilagorna i

miljöbalken såsom nu sker i 6 §. Bestämmelserna i 5 och 6 §§, som redan

med förslagets utgångspunkter borde ha fått byta plats, kan lämpligen

sammanföras till en paragraf, 5 §, av förslagsvis följande lydelse:

"Kraven för miljöklass 1 och 2 för bränslen som beskattas enligt 1 §

första stycket 1 anges i bilaga 1 till miljöbalken.

Kraven för miljöklass 1, 2 och 3 för dieselolja som beskattas enligt 1 §

första stycket 3 b anges i bilaga 2 till miljöbalken. Dessa krav tillämpas

även för andra bränslen som beskattas enligt nämnda lagrum."

6 § kan därmed upphävas.

Lagrådets förslag föranleder ändringar även av ingressen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 oktober 1999

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:9 Vissa punktskatte- och

tullfrågor, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

miljöbalken

398L0070

1 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:127.

 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG om kvaliteten på bensin

och

dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG (EGT L 350,

28.12.1998,

s.58, Celex 398L0070).

 Denna paragraf föreslås också ändrad i proposition 1999/2000:1.

 Denna paragraf föreslås också ändrad i proposition 1998/99:127.

 Kurs per den 1 oktober 1998 (EGT nr C 303, 2.10.1998, s. 1)

 Statens strålskyddsinstitut Dnr 822/504/99

1 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1998/99:127.

 Denna paragraf föreslås också ändrad i proposition 1999/2000:1.

 Denna paragraf föreslås också ändrad i proposition 1998/99:127.

Prop. 1999/2000:9

5

1

Prop. 1999/2000:9

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:9

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:9

Bilaga 3

110

110

Prop. 1999/2000:9

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:9