Regeringens proposition

1995/96:2

Lag om byggande av järnväg

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 29 juni 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att byggande av järnväg regleras i en särskild

lagstiftning, kopplad till naturresurslagen och med nära anknytning till plan-

och bygglagen. Lagstiftningen innebär bl.a. krav på miljökonsekvensbeskrivningar

vid byggande av järnvägar och en rätt till inlösen av mark för järnvägsändamål i

vissa fall. I propositionen föreslås vidare lättnader i

fastighetsbildningslagens skydds- och marköverföringsregler vid byggande för

järnvägsändamål i vissa fall samt en ändring i vattenlagen. Slutligen föreslås

vissa följdändringar i naturresurslagen och i anläggningslagen.

 Lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Lag om byggande av järnväg ......................... 5

 2.2 Lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) 11

 2.3 Lag om ändring i vattenlagen (1983:291)............. 13

 2.4 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m................................... 14

 2.5 Lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)....... 15

3 Ärendet och dess beredning................................. 17

4 Bakgrund................................................... 19

5 Nuvarande förhållanden..................................... 22

6 Lagstiftning för markanvändning............................ 22

 6.1 Naturresurslagen.................................... 22

 6.2 Plan- och bygglagen................................. 25

 6.3 Fastighetsbildningslagen............................ 26

 6.4 Anläggningslagen.................................... 27

 6.5 Expropriationslagen................................. 28

7 Järnvägsbyggandet i kommunal fysisk planering.............. 29

8 Behovet av en ny lagstiftning.............................. 31

9 Lagens tillämpningsområde.................................. 32

10 Järnvägsplan............................................... 33

 10.1 Allmänt............................................. 33

 10.2 Järnvägsplanens innehåll............................ 34

 10.3 Samråd.............................................. 35

 10.4 Utställning......................................... 37

 10.5 Fastställelse av järnvägsplanen..................... 37

 10.6 Järnvägsplanens giltighetstid....................... 40

11 Tillfälligt ianspråktagande av mark m.m.................... 41

12 Inlösen av mark m.m........................................ 42

13 Undantag för järnvägsändamål från fastighetsbildningslagens skydds-

 regler m.m................................................. 44

14 Järnvägsplan för avstängning av plankorsningar............. 46

15 Kostnadseffekter........................................... 47

16 Författningskommentarer.................................... 48

 16.1 Förslaget till lag om byggande av järnväg .......... 48

 16.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

 (1970:988) ......................................... 58

 16.3 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) 59

 16.4 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m................................... 59

 16.5 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

 59

Bilaga 1 Lagförslag i promemorian Ds 1994:65 Lag om

 järnvägsplanering....................................60

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser.....................70

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag..........................71

Bilaga 4 Lagrådets yttrande...................................83

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 juni 1995.... 87

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om byggande av järnväg,

 2. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

 3. lag om ändring i vattenlagen (1983:291),

 4. lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m.,

 5. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Lag om byggande av järnväg

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 § Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnvägstrafik. Till en

spåranläggning hör spår och de övriga fasta anordningar som behövs för spårens

bestånd, drift eller brukande, signal- och säkerhetsanläggningar i övrigt,

trafikledningsanläggningar samt anordningar för elförsörjning av trafiken.

 Vad som föreskrivs om järnväg tillämpas också på tunnelbana och spårväg.

2 § Med byggande av järnväg avses att anlägga en ny järnväg samt att lägga om

spår i en ny sträckning, lägga ut ytterligare spår och på annat sätt bygga om en

järnväg.

3 § Vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av

järnväg skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas.

Vid planläggning, byggande och underhåll av järnväg skall hänsyn tas till både

enskilda och allmänna intressen.

4 § Vid planläggning och byggande av järnväg skall tillses, att järnvägen får

ett sådant läge och utförande att ändamålet med järnvägen vinns med minsta

intrång och olägenhet utan oskälig kostnad.

5 § Inom område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser får en

järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med

planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

 En järnväg får inte byggas så att syftet med skyddsföreskrifter eller andra

särskilda bestämmelser för användning av bebyggelse, mark eller vatten

motverkas. Om det finns särskilda skäl får regeringen, eller den myndighet som

regeringen bestämmer, medge undantag från sådana bestämmelser.

6 § Om en fastighet har upplåtits med tomträtt, skall vad som i denna lag är

föreskrivet om fastighetsägaren eller fastigheten tillämpas på tomträttshavaren

eller tomträtten.

7 § I denna lag förstås med särskild rätt till fastighet nyttjanderätt,

servitut och rätt till elektrisk kraft samt liknande rätt.

2 kap. Järnvägsplan m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg skall upprätta en järnvägsplan. En

järnvägsplan behöver dock inte upprättas för anläggande av industrispår och

hamnspår uteslutande på egen fastighet. En järnvägsplan får upprättas för

avstängning av plankorsning, även när denna åtgärd inte är att betrakta som byg-

gande av järnväg.

 I de delar som planen medför att mark eller särskild rätt till mark kan komma

att tas i anspråk enligt 4 kap. 1 § skall planen utformas så att de fördelar som

kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda.

2 § I järnvägsplanen skall den mark och de särskilda rättigheter anges som

behöver tas i anspråk för järnvägen och för byggandet av järnvägen. Om mark

behöver tas i anspråk med tillfällig nyttjanderätt, skall det av planen framgå

vilken mark som avses och under vilken tid den skall nyttjas. Planen skall

innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m.

 De skyddsåtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förebygga

störningar och andra olägenheter från trafiken eller anläggningen skall anges

särskilt i planen. Till planen skall en genomförandebeskrivning fogas. I

beskrivningen skall de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och

fastighetsrättsliga åtgärder som behövs för ett samordnat och ändamålsenligt

genomförande av planen redovisas.

3 § Till järnvägsplanen skall en fastighetsförteckning fogas. I fastighets-

förteckningen skall, i den mån de berörs av planen, redovisas

 1. fastigheter och ägare till dessa,

 2. mark- och vattenområden som är samfällda för flera fastigheter samt ägare

till dessa fastigheter,

 3. innehavare av annan särskild rätt än bostadsrätt och hyresrätt,

 4. gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149) och

samfälligheter enligt vattenlagen (1983:291) samt ägarna till de fastigheter som

deltar i anläggningarna och samfälligheterna,

 5. vägsamfälligheter och vägföreningar.

 Om en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter förvaltar samfällighet, särskild rätt eller gemensam-

hetsanläggning, skall föreningen anges i stället för ägare eller innehavare.

4 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av berörda länsstyrelser innan

den tas in i järnvägsplanen.

5 § Den som upprättar en järnvägsplan skall samråda i fråga om järnvägens

sträckning och förslaget i övrigt med berörda fastighetsägare, kommuner och

länsstyrelser samt med andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. De

synpunkter som har framförts vid samrådet samt kommentarer och förslag med

anledning av synpunkterna skall redovisas i en samrådsredogörelse.

6 § Avser en järnvägsplan endast ändring av den plan som gäller för ett ännu

inte färdigställt järnvägsbygge, får ett efter omständigheterna förenklat sam-

rådsförfarande tillämpas.

 Ägare till sådan mark som kan komma att tas i anspråk eller till sådant

vattenområde som kan komma att påverkas skall alltid ges tillfälle att yttra

sig. Detsamma gäller innehavare av särskild rätt till sådan mark eller sådant

vattenområde.

7 § Banverket skall ställa ut en järnvägsplan för granskning.

 En järnvägsplan som enbart avser ombyggnad av järnväg behöver dock ställas ut

endast

 1. om ombyggnaden bedöms komma att medföra betydande påverkan på miljön,

hälsan eller hushållningen med naturresurser, eller

 2. om någon annans mark behöver tas i anspråk eller särskild rättighet behöver

upphävas eller begränsas och ett sådant ianspråktagande eller upphävande eller

en sådan begränsning inte skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och

innehavare av särskild rätt.

 Vad som sägs i andra stycket gäller också i fråga om en järnvägsplan som

endast innefattar ändring av planen för ett järnvägsbygge som ännu inte är

färdigställt.

8 § En järnvägsplan fastställs av Banverket efter samråd med berörda

länsstyrelser. Om Banverket och en länsstyrelse har olika uppfattningar, skall

Banverket hänskjuta frågan om att fastställa planen till regeringens prövning.

Om det i annat fall finns särskilda skäl, får Banverket hänskjuta frågan till

regeringens prövning.

 Om planen innebär att mark eller särskild rätt kan tas i anspråk enligt 4 kap.

1 §, skall Banverket särskilt pröva om de fördelar som kan vinnas med planen

överväger de olägenheter som denna orsakar enskilda. Av beslutet att fastställa

planen skall framgå om planen ger rätt till sådant ianspråktagande.

9 § Ett beslut att fastställa en järnvägsplan upphör att gälla om

järnvägsbygget inte har påbörjats inom fem år från utgången av det år då

beslutet vann laga kraft.

10 § Har ett beslut att fastställa en järnvägsplan upphävts eller annars upphört

att gälla och begär därefter samma sökande att en i huvudsak överensstämmande

järnvägsplan skall fastställas, får planen fastställas endast om det finns

synnerliga skäl.

11 § När en järnväg byggs får endast oväsentliga avvikelser göras från

järnvägsplanen.

12 § Om byggande av en järnväg eller avstängning av en plankorsning medför att

en enskild väg behöver byggas eller att ändrade förhållanden uppstår som

väsentligt inverkar på väghållningen för en sådan väg, skall den som bygger

eller innehar järnvägen, om det behövs, begära förrättning enligt

anläggningslagen (1973:1149) för att ordna väghållningen för den enskilda

vägen.

13 § Ett beslut att fastställa en järnvägsplan skall upphävas, helt eller

delvis, om förhållandena efter beslutet har ändrats så att förutsättningarna för

att fastställa planen inte längre föreligger. Har beslutet meddelats av

regeringen skall regeringen upphäva det. I annat fall skall Banverket upphäva

beslutet. Banverket får dock hänskjuta frågan om upphävande av beslutet till

regeringens prövning.

3 kap. Tillfälligt ianspråktagande av mark, m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg kan av länsstyrelsen ges rätt att få

tillträde till en fastighet för att verkställa mätning eller stakning,

undersökning av grund eller annan förberedande åtgärd för byggande av järnvägen.

Om sådan rätt ges skall den som avser att bygga järnvägen underrätta

fastighetsägaren om beräknad tidpunkt för tillträde. I en trädgård, park eller

liknande plantering får träd eller buskar inte skadas eller fällas utan

fastighetsägarens samtycke. Även i övrigt skall skada så långt möjligt undvikas.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att åtgärderna skall

kunna genomföras.

2 § På den järnvägsmark som anges i en fastställd järnvägsplan får inte utan

tillstånd av Banverket uppföras byggnader, göras tillbyggnader, utföras andra

anläggningar eller vidtas andra åtgärder som väsentligt kan försvåra områdets

användning för järnvägsändamål. Förbudet gäller från det att beslut att

fastställa järnvägsplanen meddelas och upphör att gälla om beslut meddelas att

upphäva fastställelsebeslutet eller om planen annars upphör att gälla.

 Förbudet är inte tillämpligt i fråga om åtgärder som lagligen har påbörjats

innan förbudet började gälla.

 Om åtgärder vidtagits i strid med första stycket, får Banverket vidta de

åtgärder som behövs för rättelse. Polismyndigheten skall lämna det biträde som

behövs för att rättelse skall kunna ske.

3 § Om mark i närheten av järnvägsmarken i en fastställd järnvägsplan avsatts

för upplag eller liknande ändamål i samband med byggandet av järnvägen, skall

länsstyrelsen på begäran av den som avser att bygga järnvägen besluta att marken

får tas i anspråk med nyttjanderätt för den tid som angetts i planen. I samband

med beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

4 § Om träd eller buskar intill järnvägsmark medför olägenheter för trafik-

eller driftsäkerheten på järnvägen, får länsstyrelsen besluta att de skall

avlägsnas eller beskäras genom järnvägsinnehavarens försorg. I samband med

beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

4 kap. Inlösen och ersättning

1 § Den som i enlighet med en gällande järnvägsplan skall bygga en järnväg som

tillgodoser ett allmänt transportbehov får lösa sådan mark som enligt planen

inte endast tillfälligt skall användas för järnvägsändamål.

 Besväras sådan mark som får lösas enligt första stycket av särskild rätt, får

rättigheten lösas.

2 § Om fastighetsägaren begär det, skall den som i enlighet med en gällande

järnvägsplan skall bygga en sådan järnväg som avses i 1 § lösa sådan mark som

enligt planen inte endast tillfälligt skall användas för järnvägsändamål.

3 § Om tillstånd enligt 3 kap. 2 § vägrats, är fastighetsägaren och innehavare

av särskild rätt till fastigheten berättigade till ersättning av den som avser

att bygga järnvägen för den skada de lider på grund av att pågående

markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.

4 § Den som avser att bygga en järnväg skall ersätta skador till följd av

åtgärder som avses i 3 kap. 1 § och skador till följd av att han förvärvat rätt

att nyttja mark enligt 3 kap. 3 §. Järnvägsinnehavaren skall ersätta skador till

följd av åtgärder som avses i 3 kap. 4 §.

5 § I den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag skall i mål om

inlösen och ersättning bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719)

tillämpas. Vad som sägs i 4 kap. 3 § expropriationslagen skall tillämpas i fråga

om värdeökning som ägt rum under tiden från dagen tio år före den då talan om

inlösen väcktes. Ogillas talan i mål som väckts av en fastighetsägare eller den

som innehar särskild rätt till en fastighet, tillämpas bestämmelserna i 15 kap.

6 § plan- och bygglagen (1987:10) i fråga om rättegångskostnaderna.

6 § Talan om inlösen får väckas även om beslutet att fastställa järnvägsplanen

inte har vunnit laga kraft.

5 kap. Överklagande m.m.

1 § Banverkets beslut får överklagas hos regeringen. Beslut enligt

3 kap. 2 § överklagas dock hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

2 § Länsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens godkännande enligt 2 kap. 4 § får dock inte överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

3 § Banverket och kommuner får överklaga länsstyrelsens beslut. Kommuner,

trafikhuvudmän enligt lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv

persontrafik och regionplaneorgan enligt 7 kap. plan- och bygglagen (1987:10)

får överklaga Banverkets beslut.

4 § I ett beslut om tillstånd får förordnas att beslutet skall gälla

omedelbart.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 Lagen gäller inte för byggande av sådan delsträcka av en järnväg för vilken

mark- eller byggnadsarbete påbörjats före ikraftträdandet eller för vilken

ansökan om expropriationstillstånd inkommit senast fyra månader före

ikraftträdandet. Om en järnväg inte kan delas upp i delsträckor, gäller vad nu

sagts för hela järnvägen.

2.2 Lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

 dels att 5 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 kap. 8 b och

8 c §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap.

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Fastighetsreglering som begärts Fastighetsreglering som begärts

av sakägare får genomföras endast av sakägare får genomföras endast om

om den är nödvändig för att en den är nödvändig för att en fastighet

fastighet som tillhör sökanden som tillhör sökanden skall

skall förbättras. Kravet på att förbättras. Kravet på att

fastigheten skall förbättras gäller fastigheten skall förbättras gäller

inte om regleringen har begärts inte om regleringen har begärts av

av en samfällighetsförening och en samfällighetsförening och berör

berör en samfällighet som inte en samfällighet som inte längre är

längre är av gemensam betydelse för av gemensam betydelse för del-

delägarfastigheterna. Kravet ägarfastigheterna. Kravet gäller

gäller inte heller om inte heller om

fastighetsregleringen behövs för fastighetsregleringen behövs för

att få fastigheten att stämma att få fastigheten att stämma bättre

bättre överens med gällande överens med gällande detaljplan,

detaljplan eller fastighetsplan. fastighetsplan eller järnvägsplan.

 Har regleringen påkallats av annan än sakägare eller innebär ansökan av

sakägare att regleringen, för att ej möta hinder enligt 4 § andra stycket, skall

göras mer omfattande än som krävs för att sökandens fastighet skall förbättras,

får regleringen ej äga rum, om de sakägare som har ett väsentligt intresse i

saken mera allmänt motsätter sig regleringen och har beaktansvärda skäl för det.

Vid prövningen av sådan fråga skall främst deras mening beaktas som har störst

nytta av regleringen.

 Andra stycket gäller icke, om behovet av fastighetsreglering är synnerligen

angeläget.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

--------------------------------------------------------------------

 8 b §

 Mark som enligt lagen

 (1995:000) om byggande av järnväg

 får inlösas för järnvägsändamål får

 överföras genom fastighetsreglering

 trots bestämmelserna i 5 kap. 7

 och 8 §§. Detsamma gäller i fråga om

 bildande av servitut på sådan mark

 och upphävande av servitut som

 besvärar sådan mark.

 8 c §

 Om en del av en fastighet efter

 sådan fastighetsreglering som

 avses i 8 b § inte lämpligen skulle

 kunna användas tillsammans med

 fastigheten i övrigt eller

 självständigt, skall

 fastighetsdelen på

 fastighetsägarens begäran genom

 fastighetsregleringen överföras

 till den fastighet som järnvägen

 skall byggas på.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.3 Lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § vattenlagen (1983:291) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 4 §1

--------------------------------------------------------------------

Den som vill utföra

 1. en vattenreglering,

 2. en vattentäkt för allmän vattenförsörjning, allmän värmeförsörjning eller

bevattning,

 3. ett markavvattningsföretag,

--------------------------------------------------------------------

4. ett vattenföretag som behövs för 4. ett vattenföretag som behövs

allmän väg, allmän farled, allmän för allmän väg, allmän farled, allmän

hamn eller allmän flottled eller hamn eller allmän flottled,

 5. ett vattenföretag som behövs 5. ett vattenföretag som behövs

för att motverka förorening genom för att motverka förorening genom

avloppsvatten avloppsvatten eller

 6. ett vattenföretag som behövs

 för järnväg

har för ändamålet rådighet som anges i 1 §.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1984:913.

2.4 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i 2 och 3 kap. Bestämmelserna i 2 och 3 kap.

skall tillämpas enligt vad som är skall tillämpas enligt vad som är

föreskrivet i plan- och bygglagen föreskrivet i plan- och bygglagen

(1987:10), vattenlagen (1987:10), vattenlagen

(1983:291), miljöskyddslagen (1983:291), miljöskyddslagen

(1969:387), naturvårdslagen (1969:387), naturvårdslagen

(1964:822), lagen (1985:620) om (1964:822), lagen (1985:620) om

vissa torvfyndigheter, väglagen vissa torvfyndigheter, väglagen

(1971:948), lagen (1902:71 s.1), (1971:948), lagen (1902:71 s.1),

innefattande vissa bestämmelser innefattande vissa bestämmelser om

om elektriska anläggningar, lagen elektriska anläggningar, lagen

(1978:160) om vissa rörledningar, (1978:160) om vissa rörledningar,

luftfartslagen (1957:297), luftfartslagen (1957:297),

minerallagen (1991:45), lagen minerallagen (1991:45), lagen

(1966:314) om kontinentalsoc- (1966:314) om kontinentalsockeln,

keln, lagen (1983:293) om lagen (1983:293) om inrättande,

inrättande, utvidgning och utvidgning och avlysning av allmän

avlysning av allmän farled och farled och allmän hamn, lagen

allmän hamn och lagen (1992:1140) (1992:1140) om sveriges ekono-

om sveriges ekonomiska zon. miska zon och lagen (1995:000) om

 byggande av järnväg.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1146.

2.5 Lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

 Härigenom föreskrivs att 18 och 29 §§ anläggningslagen (1973:1149)1 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 18 §

 Rätt att begära förrättning enligt denna lag har

 1. ägaren av en fastighet som skall delta i anläggningen,

 2. ägaren av en fastighet som enligt en detaljplan helt eller till viss del

skall användas för allmän plats för vilken kommunen inte är huvudman eller för

trafikanläggning som är gemensam för flera fastigheter,

 3. kommunen,

 4. hyresgästorganisation.

 En samfällighetsförening får, efter beslut av föreningsstämman, begära en

förrättning som angår gemensamhetsanläggning under föreningens förvaltning.

 Länsstyrelsen kan begära förrättning för inrättande av anläggning som styrelsen

finner vara av större betydelse från allmän synpunkt.

 Vid expropriation eller liknande tvångsförvärv får förvärvaren begära

förrättning för inrättande av sådan anläggning varigenom olägenhet av förvärvet

kan undanröjas, minskas eller förebyggas.

--------------------------------------------------------------------

 Om rätt för väghållare att begära Bestämmelser om rätt för väghållare

förrättning enligt denna lag finns och den som bygger eller innehar

bestämmelser i 20 a § och 25 § järnväg att begära förrättning enligt

tredje stycket väglagen denna lag finns i

(1971:948). 20 a § och 25 § tredje stycket

 väglagen (1971:948) samt i 2 kap.

 12 § lagen (1995:000) om byggande

 av järnväg.

 En samfällighetsförening som förvaltar en exploateringssamfällighet enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan får begära förrättning enligt denna

lag, om åtgärden syftar till att genomföra sådan samverkan.

 29 §

 Förrättningskostnaderna skall, om anläggningsbeslut meddelats, fördelas mellan

ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen efter vad som är

skäligt.

 Om en förrättning har påkallats enligt 20 a § eller 25 § tredje stycket

väglagen (1971:948) skall staten svara för förrättningskostnaderna.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

--------------------------------------------------------------------

 Om en förrättning har begärts

 enligt 2 kap. 12 § lagen

 (1995:000) om byggande av järnväg,

 skall den som begärt förrättningen

 svara för förrättningskostnaderna.

 I övrigt tillämpas 2 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) på

förrättning enligt denna lag.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Enligt 1988 års trafikpolitiska beslut (prop. 1987/88:50 bil.1, bet.

1987/88:TU20, rskr. 1987/88:297) skall en ökad satsning ske på järnvägen som ett

miljövänligt kollektivt transportmedel.

 I enlighet med 1993 års infrastrukturproposition (prop. 1992/93:176, bet.

1992/93:TU35, rskr. 1992/93:346) skall under en tioårsperiod 32 miljarder kronor

användas för investeringar i järnvägens infrastruktur.

 Den planerade järnvägsutbyggnaden kräver i många fall att ny mark tas i

anspråk. Vissa befintliga järnvägar skall rustas upp med delvis nya

spårsträckningar och dubbelspår. Snabbtåg införs i allt större utsträckning på

de mest trafikerade sträckningarna, vilket medför särskilda krav på uträtning av

kurvor och nivåutjämning. En del nya järnvägar kommer att anläggas. Det har mot

denna bakgrund bedömts som angeläget att det tillskapas en lagstiftning som upp-

ställer krav på upprättande av miljökonsekvensbeskrivningar vid järnvägsbyggande

och inordnar järnvägsbyggandet i övrig samhällsplanering. Det har av samma skäl

bedömts som angeläget att förbättra markåtkomstmöjligheterna för järn-

vägsändamål.

 För närvarande saknas i lag fastställda krav på samhällelig kontroll, plane-

ring och styrning av järnvägsbyggandet.

 Markförvärv för järnvägsändamål sker dels genom frivilliga överlåtelser, dels

tvångsvis genom expropriation och genom fastighetsbildningsåtgärder.

 Expropriationsförfarandet har, i brist på annan lagstiftning, ibland kommit

att användas som ett planeringsinstrument. Detta är av flera skäl olämpligt.

Expropriationslagen är inte utformad på ett sådant sätt att den underlättar ett

enhetligt och strategiskt samordnat genomförande av ur allmän synpunkt önskvärda

järnvägsprojekt. Lagen är i huvudsak inriktad på förhållandet mellan den

enskilde och det allmänna och lämpar sig inte för en avvägning mellan motstående

allmänna intressen. Det händer att oenighet mellan olika intressenter visar sig

först i samband med yttranden över ansökan om expropriationstillstånd, vilket

kan medföra att delar av projekteringsarbetet måste göras om.

 Inte heller de fastighetsbildningsåtgärder som i dag är tillgängliga tillgodo-

ser de krav på effektivitet, insyn och enhetlighet som bör uppfyllas.

 Redan i mitten av 1970-talet begärde statens järnvägar, SJ, att regeringen

skulle utreda frågan om tillskapande av en ny lagstiftning för att enklare kunna

ta i anspråk mark för järnvägsändamål. Någon ny lagstiftning kom inte till

stånd, främst därför att man då inte kunde förutse en framtida järnvägsutbyggnad

av någon omfattning. Mot bakgrund av att den nya synen på järnvägen som tran-

sportmedel ansågs kunna motivera en särreglering, upprättades inom

Kommunikationsdepartementet under år 1989 promemorian (Ds 1989:69)

Markanvändning för järnväg. Promemorian remitterades till ett antal

remissinstanser. I promemorian föreslogs bl.a. att ett arbetsplaneförfarande

efter mönster från väglagen (1971:948) skulle införas för järnvägsbyggen, att en

särskild, med vägrätten besläktad, expropriativ rätt, kallad banrätt, skulle

införas samt att Banverket under vissa förutsättningar skulle ges rätt att av

säkerhetsskäl besluta om avstängning av järnvägsövergångar. Förslaget fick ett

blandat mottagande. Särskilt förslaget om reglering av avstängningsfrågorna,

vilka för närvarande hanteras genom fastighetsbildningsåtgärder, väckte stark

kritik från ett flertal av remissinstanserna och ansågs inte tillgodose de krav

på rättssäkerhet som måste uppställas.

 Remissutfallet på promemorians förslag i planeringsdelen var positivt. Det

rådde bland en majoritet av remissinstanserna enighet om att en ökad

samhällsstyrning av järnvägsbyggandet var angelägen. En relativt stor andel av

remissinstanserna instämde även i bedömningen att det, av flera skäl, kunde

finnas anledning att införa en rationellare markåtkomstmöjlighet för järnvägar.

Motståndet mot det i promemorian framlagda förslaget i markåtkomstdelen var dock

stort, inte minst från de juridiska instanserna, och den allmänna uppfattningen

var att förslaget krävde en grundlig omarbetning.

 Frågan om en "banlag" har under de efterföljande åren varit föremål för

beredning inom regeringskansliet. En arbetsgrupp bestående av tjänstemän från

Justitie-, Kommunikations- och Miljödepartementen samt tjänstemän från

Banverket, Boverket och Lantmäteriverket har beretts tillfälle att analysera,

utvärdera och lämna synpunkter på tidigare producerat utredningsmaterial och på

ett utkast till promemorian

(Ds 1994:65) Lag om järnvägsplanering, som utarbetades inom

Kommunikationsdepartementet under våren 1994. Promemorian har remissbehandlats.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1.

 Den fortsatta beredningen av promemorian och remissutfallet har lett till nya

författningsförslag i markåtkomstdelen. På grund härav har även ett förslag till

lagrådsremiss remitterats.

 En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2.

 Remissyttrandena och sammanställningar av dessa finns tillgängliga i

Kommunikationsdepartementets ärende (diarienummer K94/1273/RS).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 24 maj 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet

har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen instämmer i Lagrådets

synpunkter och har följt Lagrådets förslag.

 Lagrådet har vidare i anslutning till sin behandling av förslagen i 2 kap. 8 §

och 3 kap. 2 § lagen om byggande av järnväg uttalat att en lösning som innebär

att en från Banverket fristående myndighet fastställer planerna och beviljar

tillstånd skulle vara att föredra, men att den föreslagna ordningen kan godtas

tills vidare, under förutsättning att, såsom regeringen förutskickat i

lagrådsremissen, frågan tas upp till ytterligare övervägande i samband med

ställningstagande till pågående utredningar om ny instansordning för miljö- och

planlagstiftning.

 Lagrådets granskning har också föranlett vissa redaktionella ändringar i

lagtexten. Kommentarer till Lagrådets synpunkter återfinns i

författningskommentarerna.

4 Bakgrund

Sedan ett par år tillbaka pågår en intensiv utbyggnad av järnvägen i Sverige.

Även i framtiden kommer mark att behövas för att bygga ut och förbättra

järnvägen. Riksdagen har fastslagit att det är angeläget att skilda trafikslag i

möjligaste mån får konkurrera på lika villkor. Ändamålsenliga instrument för

markåtkomst är av stor betydelse för ett trafikslags konkurrensförmåga. För

byggande av allmänna vägar innefattar väglagen ett för vägbyggaren enkelt och

snabbt förfarande för markförvärv som i stor utsträckning även leder till

resultat som de berörda uppfattar som acceptabla.

 I diskussionen om en ny järnvägslagstiftning har från olika håll hävdats att

det saknas anledning att göra skillnad mellan markanskaffning för allmänna vägar

och för järnväg. Det finns onekligen likheter mellan dessa trafikslag, men man

bör i sammanhanget inte bortse från att det även finns en nog så viktig skillnad

mellan järnvägar och i varje fall andra vägar än motorvägar. Vägen är som regel

öppen och tillgänglig för alla trafikanter, den har många tillfarter och

avfarter och den medför oftast nyttoeffekter för de kringboende. Så är långt

ifrån alltid fallet med järnvägen, som ju trafikeras endast av speciella företag

och har en på många sätt begränsad tillgänglighet. Man bör räkna med att

järnvägsbyggen i högre utsträckning än vägbyggen lokalt uppfattas som ingrepp

som inte kompenseras av någon direkt nyttoeffekt. Detta är ett förhållande som,

liksom den omständigheten att medborgarna i dag ställer högre krav på rätts-

säkerhet vid expropriativa förfaranden än vid vägrättens tillkomst, talar för en

mer ingående och mer kvalificerad prövning vid tvångsförvärv av mark för järn-

vägsändamål.

 Under Sveriges närmande till EU uppmärksammades vad Sveriges åtaganden enligt

Europakonventionen innebär vid olika tvångsvisa förvärv från enskilda,

framförallt rätten till domstolsprövning för enskilda som drabbas av ingrepp.

Fri- och rättighetskommittén (Ju 1992:01) har gjort en översyn av viss

lagstiftning som berörs av Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen. Kom-

mittén har i sitt slutbetänkande, (SOU 1994:117) Domstolsprövning av

förvaltningsärenden, utrett frågan om utvidgade möjligheter till domstols-

kontroll av förvaltningsbeslut bör införas. Kommitténs slutsats är bl.a. att

regeringen bör vara den instans som prövar överklaganden endast när man

eftersträvar en politisk styrning av praxis eller när det gäller tillstånd till

verksamhet som kan vara av allmänt intresse ur miljö- eller samhällsekonomisk

synpunkt. Kommittén föreslår att lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut permanentas och att en rätt till muntlig förhandling i rätt-

sprövningsärenden införs.

 När det gäller frågan om införande av förbättrade markåtkomstmöjligheter för

järnväg är en grundläggande förutsättning att ett markåtkomstinstrument med

expropriativa inslag innehåller en möjlighet till domstolsprövning.

 I denna proposition föreslås såvitt avser markåtkomstfrågan en rätt, för såväl

järnvägsbyggare som fastighetsägare, till inlösen av järnvägsmark i vissa fall

samt vissa lättnader i fastighetsbildningslagens skyddsregler och

förbättringsvillkor.

 Prövning av en järnvägs lokalisering innefattar bedömningar av

lämplighetsfrågor av sådant slag att de bör avgöras av förvaltningsmyndigheter

och, i varje fall på ett tidigt planeringsstadium, kunna överprövas av regerin-

gen.

 Den tidigare regeringen har i den numera återkallade propositionen om en

miljöbalk anfört att planeringsprocessen för trafikanläggningar och trafikleder

behöver utvecklas. Regeringen har genom tilläggsdirektiv gett

Miljöorganisationsutredningen, numera Miljöbalksutredningen (M 1993:04), i

uppdrag att utveckla och komplettera tidigare förslag till miljöbalk i olika

hänseenden. De tankegångar rörande planeringsprocessen för infrastruktur som

kommer till uttryck i den återkallade propositionen är emellertid fortfarande

relevanta och återges därför här i sammandrag.

Beslutsprocessen för trafikanläggningar och trafikleder måste ge utrymme för att

allsidigt bedöma konsekvenser och för att finna i alla avseenden hållbara

lösningar.

 Samspelet dels mellan planering av trafikanläggningar och trafikleder och

kommunernas planering för markanvändningen som helhet, dels mellan ekonomisk

sektors- och verksamhetsplanering och den fysiska planeringen behöver utvecklas.

Samtidigt måste rättssäkerhet och berörda allmänna intressen tillgodoses.Vidare

behöver systemet med miljökonsekvensbeskrivningar utvecklas, dels för att belysa

olika alternativ tidigt i beslutsprocessen, dels för att i beslutsprocessens

senare led ge stöd för en lämplig detaljlokalisering och detaljutformning av

trafikanläggningar och trafikleder. I propositionen anfördes att en lagstiftning

för planering av järnvägar bör införas.

 Enligt miljöbalkspropositionen borde trafikanläggningar och trafikleder

normalt kunna prövas på ett tillfredsställande sätt inom det ordinarie systemet

enligt respektive speciallagstiftning under förutsättning att planeringssystem,

metoder och former för samverkan mellan stat och kommun utvecklats på det sätt

som ovan beskrivits. Enskilda trafikanläggningar och delar av trafikleder som

kan medföra en från nationell eller regional synpunkt betydande påverkan på

miljön eller hushållningen med naturresurser m.m. bör tillåtlighetsprövas av

regeringen efter beslut om förbehåll. Projekt som kan vara aktuella för

tillåtlighetsprövning bör anmälas av trafikverken i samband med deras

redovisning till regeringen av vilka projekt som föreslås ingå i 10-årsplanerna

och vid de treåriga revideringarna av planerna. Statliga myndigheter bör i

övrigt anmäla till regeringen om de bedömer att ett projekt som inte anmäls av

trafikverken bör tillåtlighetsprövas av regeringen.

 Den kommunala översiktsplanen kan spela en viktig roll i samordningsarbetet

genom dess möjlighet att åskådliggöra hur samspelet mellan bebyggelse och trafik

kan utvecklas på ett sätt som är lämpligt i ett långsiktigt

hushållningsperspektiv. I avsnitt 5 nedan redovisas möjligheterna att med

befintlig lagstiftning utveckla planeringsprocessen. Plan- och byggutredningen

har lämnat förslag som vid ett genomförande ytterligare kan förbättra

förutsättningarna. Regeringen har nyligen avlämnat en proposition med förslag

till ändringar i plan- och bygglagen (PBL) som bl.a. innebär att

översiktsplaneringen förstärks och att miljökonsekvensbeskrivning skall

upprättas om en detaljplan medger en användning av mark, byggnader eller andra

anläggningar som innebär betydande påverkan på miljön, hälsan eller

hushållningen med naturresurser.

 Boverket har regeringens uppdrag att i samråd med Statens naturvårdsverk,

Riksantikvarieämbetet och Svenska kommunförbundet utveckla användningen av

miljökonsekvensbeskrivningar i planeringsprocessen. Arbetet inriktas bl.a. mot

att utveckla miljökonsekvensbeskrivningar som ett stöd för en bred prövning.

 En långsiktig målsättning med infrastrukturlagstiftningen är att åstadkomma en

allsidig och effektiv prövning med en god förankring i länsstyrelsernas och

kommunernas planering redan i ett tidigt skede av planeringsprocessen. I detta

sammanhang har man, mot bakgrund av Fri- och rättighetskommitténs slutsatser,

att ta ställning till i vilken utsträckning och i vilka former

lokaliseringsbeslut bör prövas av myndigheter, domstolar och regering samt hur

allmänhetens krav på inflytande i planprocessen kan tillgodoses.

 Tillskapandet av en planeringslagstiftning för järnvägar utgör ett viktigt

steg i utvecklingen av planeringsprocessen för trafikanläggningar och

trafikleder. Avvägningen mellan allmänna och enskilda intressen bör göras efter

samma kriterier när man bygger järnvägar som när man bygger vägar. Likartade

krav på hänsynstagande till andra allmänna intressen bör uppställas. Väglagens

regler om utarbetande av planer för ny- och ombyggnadsprojekt bör i princip

kunna överföras till järnvägsområdet. Härigenom uppnås att planeringen av järn-

vägar inordnas i existerande system för samhällsplanering.

 Möjligheterna till insyn och samråd i tidigare planeringsskeden på vägsidan

har utretts i särskild ordning. En promemoria som innefattar förslag om

införande av ett system för en tidigare prövning av vägplaner har

remissbehandlats. Remissutfallet är mycket blandat och delvis starkt kritiskt.

Förslaget har ännu inte lett till några lagstiftningsåtgärder. Förslaget innebär

att en ytterligare, mer översiktlig, byggnadsplan skulle upprättas för

vägbyggen. Denna översiktliga plan skulle kunna överklagas till regeringen medan

den slutliga arbetsplanen skulle överklagas till fastighetsdomstol. För det fall

förslaget - efter den ytterligare analys och bearbetning som blir nödvändig -

genomförs, kommer förfarandet sannolikt att kunna överföras även till

järnvägssidan.

 I avvaktan på förändringar i sektorslagstiftningen eller i PBL kan denna lags

bestämmelser om översiktsplan utnyttjas för att belysa alternativ och beskriva

konsekvenserna av planerade järnvägssträckningar och att därefter lägga fast den

valda sträckningen i områdesbestämmelser. Det som regeringen i PBL-propositionen

föreslår i fråga om en förstärkt och aktuell översiktsplanering samt i fråga om

miljökonsekvensbeskrivningar kommer att stärka dessa möjligheter.

5 Nuvarande förhållanden

Staten äger huvuddelen av järnvägsfastigheterna. SJ förvaltar fastighetsin-

nehavet medan Banverket har dispositionsrätten till den del av statens spåran-

läggningar som räknas till infrastrukturen. Det finns även i begränsad

utsträckning järnvägar avsedda för allmän trafik som ägs av andra än staten.

Dessutom finns industri- och museijärnvägar.

 Spårvägstrafik av någon omfattning finns i Göteborgs- och Stockholmsregionerna

samt i Norrköping. I Stockholmsregionen finns även annan lokal spårtrafik,

främst i form av tunnelbanan.

 Enligt lagen (1985:1075) om rätt att anlägga enskilda järnvägar m.m. har var

och en rätt att anlägga en enskild järnväg, tunnelbana eller spårväg för allmän

trafik. Enligt järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) krävs tillstånd för annan än

SJ eller Banverket att driva spåranläggningar, spårtrafik eller särskild

trafikledningsverksamhet.

 Banverket tillämpar sedan ett par år tillbaka ett frivilligt förfarande med

upprättande av planhandlingar vilka remitteras till berörda myndigheter och

kommuner samt, i förekommande fall, utgör del av ansökningshandlingarna för

expropriationstillstånd. I enlighet med riksdagens beslut med anledning av prop.

1990/91:90 En god livsmiljö upprättar Banverket vid projektering av nya

järnvägar och vid väsentliga ombyggnader miljökonsekvensbeskrivningar. Enligt 3

§ förordningen (1989:67) om plan för stomjärnvägar skall en sådan plan, som

upprättas av Banverket, innehålla en miljökonsekvensbeskrivning.

6 Lagstiftning för markanvändning

6.1 Naturresurslagen

Lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., NRL, är en grundläggande

lag om hushållning med mark- och vattenområden. Bestämmelserna i 2 och 3 kap.

NRL skall tillämpas när mål och ärenden enligt de i 1 kap. 2 § NRL uppräknade

s.k. NRL-anknutna lagarna (bl.a. PBL och väglagen) avgörs. Detta innebär bl.a.

att vissa angivna allmänna intressen skall beaktas vid myndighetsbeslut om mark-

och vattenanvändning.

 Enligt NRL skall marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt användas så

att en från ekologisk, social och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god

hushållning främjas (1 kap. 1 §).

 I 2 kap. 2, 3 och 5 - 9 §§ ges bestämmelser om skydd för mark- och

vattenområden som inte alls eller endast obetydligt är påverkade av

exploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön (2 §), som är särskilt

känsliga från ekologisk synpunkt (3 §), som har betydelse för rennäringen eller

yrkesfisket eller för vattenbruk (5 §), som har betydelse från allmän synpunkt

på grund av områdenas natur- eller kulturvärden eller med hänsyn till

friluftslivet (6 §), som innehåller värdefulla ämnen eller material (7 §), som

är särskilt lämpliga för anläggningar för industriell produktion,

energiproduktion, energidistribution, kommunikationer, vattenförsörjning eller

avfallshantering (8 §) eller som har betydelse för totalförsvaret (9 §). Dessa

mark- och vattenområden skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan

inverka negativt på de angivna intressena.

 Områden som är av riksintresse för de ändamål som nämns i 5-9 §§ ges ett

särskilt starkt skydd. Dessa områden skall skyddas mot åtgärder som kan innebära

påtaglig skada på riksintresset.

 Enligt 4 § är jord- och skogsbruk näringar av nationell betydelse och även

jordbruks- och skogsmark skyddas.

 I 2 kap. 1 och 10 §§ finns avvägningsbestämmelser till ledning för

myndigheternas beslut i fall med konkurrens mellan olika slag av mark- och

vattenanvändning. Enligt 1 § skall företräde ges sådan användning som medför en

från allmän synpunkt god hushållning. I 10 § regleras det fallet att ett område

är av riksintresse för flera oförenliga ändamål. Företräde skall då ges åt det

eller de ändamål som på lämpligaste sätt främjar en långsiktig hushållning med

marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt.

 Bestämmelserna i 3 kap. avser vissa områden i landet som, med hänsyn till de

natur- och kulturvärden som finns i områdena, i sin helhet är av riksintresse.

Dessa områden anges i 2 - 6 §§. Bl.a. anges vissa kustområden och skärgårdar,

Öland, Gotland, samt vissa sjöar, älvdalar och fjällområden. Enligt 6 § skyddas

också vissa vattenområden och älvsträckor mot vattenföretag för kraftändamål.

 Inom de angivna områdena får exploateringsföretag och andra ingrepp i miljön

komma till stånd endast om hinder inte möter mot de mera preciserade områdesvisa

bestämmelserna och om det kan ske på ett sätt som inte påtagligt skadar

områdenas natur- och kulturvärden. Bestämmelserna i kapitlet utgör emellertid

inte hinder för bl.a. utvecklingen av tätorter eller av det lokala näringslivet.

 I en kommunal översiktsplan enligt PBL skall bl.a. redovisas hur kommunen

avser att tillgodose riksintressen enligt NRL (4 kap. 1 §).

 Enligt förordningen (1993:191) om tillämpning av NRL skall de centrala

förvaltningsmyndigheter som inom sina verksamhetsområden har uppsikt över

hushållningen med naturresurser tillhandahålla länsstyrelserna underlag för

tillämpning av bestämmelserna om riksintressen i NRL (1 §). De skall även lämna

uppgifter till länsstyrelserna om områden som myndigheten bedömer vara av

riksintresse enligt 2 kap. NRL (2 §). Länsstyrelsen skall enligt 6 kap 1 § NRL

ställa samman utredningar, program och annat planeringsunderlag som har

betydelse för hushållningen med naturresurser i länet och som finns hos statliga

myndigheter. Länsstyrelsen är skyldig att på begäran tillhandahålla sådant

planeringsunderlag åt kommuner och myndigheter som skall tillämpa NRL.

 Länsstyrelserna skall enligt förordningen ta de initiativ som behövs för att

bestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL skall beaktas i tidiga skeden av planerings-

och beslutsprocesserna. Därvid skall länsstyrelserna särskilt verka för att

riksintressen tas till vara i kommunala planer enligt PBL samt vid prövning av

mål och ärenden enligt de NRL-anknutna lagarna (3 §). Den myndighet som skall

tillämpa bestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL i ett ärende skall i sitt beslut ange

om den prövade anläggningen eller åtgärden går att förena med en från allmän

synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna enligt dessa

bestämmelser samt med den för området gällande regionplanen eller kommunala

översiktsplanen (5 §).

 Enligt 5 kap. 1 § NRL skall en ansökan om tillstånd enligt 4 kap. innehålla en

miljökonsekvensbeskrivning. Dessutom får regeringen, eller den myndighet som

regeringen bestämmer, med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 2 §, föreskriva att det

i ärenden enligt någon av de s.k. NRL-anknutna lagarna skall upprättas en

miljökonsekvensbeskrivning. Bestämmelser med krav på

miljökonsekvensbeskrivningar har också införts i bl.a. väglagen, vattenlagen

(1983:291), minerallagen (1991:45) samt i plan- och bygglagen. Kravet på

miljökonsekvensbeskrivningar i miljöskyddslagen har ändrats för att

överensstämma med övrig lagstiftning som är knuten till NRL. I förordningen

(1993:445) om miljökonsekvensbeskrivningar (MKB-förordningen) finns kravet för

lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, lagen (1902:71 s.1) innefattande

vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, lagen (1978:160) om vissa

rörledningar, luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om kontinentalsockeln

och lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled

och allmän hamn. Utanför NRL-området finns krav på miljökonsekvensbeskrivningar

i b.la. lagen (1977:439) om kommunal energiplanering, lagen (1970:244) om

allmänna vatten- och avloppsanläggningar, strålskyddslagen (1980:220) och lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

 Enligt 5 kap. 3 § NRL skall miljökonsekvensbeskrivningen möjliggöra en samlad

bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på

miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser.En miljökonsekvensbeskrivning

skall utgöra underlag för sådana beslut vid vilka 2 och 3 kap. NRL skall

tillämpas. Grundläggande utgångspunkter för tillämpningen av 2 och 3 kap.

återfinns i 1 kap. 1 § NRL. Där sägs att marken, vattnet och den fysiska miljön

i övrigt skall användas så att en från ekologisk, social och samhällsekonomisk

synpunkt långsiktigt god hushållning främjas. Detta innebär att en miljökonse-

kvensbeskrivning enligt 5 kap. NRL skall belysa konsekvenserna i en rad skilda

hänseenden, bl.a. sociala och samhällsekonomiska i den mån det är relevant för

bedömningen av god hushållning enligt NRL.

 År 1987 infördes i väglagen krav på att en arbetsplan för byggande av väg även

skall innefatta en miljökonsekvensbeskrivning. Väglagens

miljökonsekvensbeskrivning är emellertid inte kopplad till NRL. Genom

föreskrifter utfärdade av Vägverket har kraven på beskrivningens innehåll dock

anpassats till de krav som MKB-förordningen uppställer.

 Miljöbalksutredningen överväger om bestämmelserna i NRL skall tas in i

miljöbalken. I den tidigare regeringens miljöbalksproposition föreslogs att en

miljökonsekvensbeskrivning skall göras för anläggningar som kräver tillstånd

enligt balken samt att regeringen får föreskriva att det i ärenden enligt någon

av de lagar som anges i 2 kap. 1 § miljöbalken (de nu NRL-anknutna lagarna)

skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning. Enligt propositionen skulle, i

den utsträckning det kan behövas, även alternativa lösningar och noll-alternativ

miljökonsekvensbeskrivas. Miljöbalksutredningen överväger vidare hur regler om

samråd med allmänhet och berörda myndigheter i ett tidigt skede, med möjlighet

att påverka utformningen av miljökonsekvensbeskrivningen, skall utformas.

 I propositionen föreslogs vidare att de i miljöbalken intagna bestämmelserna

om miljökonsekvensbeskrivningar och miljökvalitetsnormer skulle göras

tillämpliga på de till balken anknutna lagarna.

6.2 Plan- och bygglagen

Plan- och bygglagen (1987:10), PBL, innehåller regler om planer och deras

styrande verkan. I avsnitt 7 nedan redogörs närmare för hur järnvägsfrågorna

hanteras i den kommunala planeringen. PBL slår fast att det är en kommunal

angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten (1 kap. 2 §).

Länsstyrelsen har tillsyn över planväsendet i länet och skall samverka med kom-

munerna i deras planläggning.

 Enligt PBL skall varje kommun ha en aktuell översiktsplan som omfattar hela

kommunen. Översiktsplanen skall bl.a. ange hur kommunen avser att tillgodose

riksintressen enligt NRL (1 kap. 3 § och 4 kap.). I detaljplan skall redovisas

bl.a. allmänna platser och kvartersmark för t.ex. anläggningar för trafik (1

kap. 3 § och 5 kap.). Detaljplanen kan vidare redovisa bl.a. markreservat för

trafik- och väganordningar (5 kap. 7 § punkten 10). Genom områdesbestämmelser

kan grunddragen för användningen av markområden för kommunikationsleder och

andra jämförliga ändamål regleras för att säkerställa att syftet med över-

siktsplanen uppnås eller att ett riksintresse enligt NRL tillgodoses (5 kap. 16

§). Lagen innehåller också särskilda regler om regionplanering (7 kap.) och om

åtgärder som kräver bygglov (8 kap.).

 Kommunen har enligt PBL rätt att lösa mark som enligt en detaljplan skall

användas för allmänna platser för vilka kommunen är huvudman eller för annat än

enskilt byggande, om markens användning för avsett ändamål ändå inte kan anses

säkerställd (6 kap. 17 §). Om fastighetsägaren begär det är kommunen skyldig att

lösa sådan mark (14 kap.

1 §).

 Plan- och byggutredningen (M 1992:03) har i sitt delbetänkande (SOU 1994:36)

Miljö och fysisk planering, lämnat förslag som rör ökad miljöhänsyn i planering

och byggande. Bl.a. föreslås att översiktsplanen skall redovisa

miljöförhållanden av betydelse för en långsiktigt god hushållning med

naturresurserna samt konsekvenserna av större förändringar i mark- och

vattenanvändningen. Vidare föreslås att miljökonsekvensbeskrivningar skall

upprättas för detaljplaner med betydande inverkan på miljön. Regeringen har i en

proposition den 24 maj 1995, prop. 1994/95:230, lagt fram de förslag till

författningsändringar i dessa delar som betänkandet föranlett. Utredaren har

även haft till uppgift att se över formerna för den statliga kontrollen av

kommunernas beslut enligt PBL och därvid överväga alternativ som innebär att

regeringen enklare och tidigare kan pröva frågor om riksintressen och andra

väsentliga allmänna intressen. Utredningens överväganden i dessa avseenden har

redovisats i delbetänkandet (SOU 1994:134) Överprövning av beslut i plan- och

byggärenden. I betänkandet föreslår utredaren, i samråd med

Miljöorganisationsutredningen, att Koncessionsnämnden för miljöskydd omvandlas

till en miljödomstol, som bl.a. skall ha till uppgift att pröva överklaganden av

länsstyrelsens beslut i enskilda ärenden enligt plan- och bygglagen och en

kommande miljöbalk. Såvitt avser den statliga kontrollen, och formerna för

statens beslutsfattande, föreslår utredaren

- i avvaktan på en utvärdering av miljöskyddskommitténs förslag till

komplettering av överprövningsgrunderna i 12 kap. - inga större förändringar.

Regeringen har ännu inte tagit ställning till utredarens förslag i dessa delar.

6.3 Fastighetsbildningslagen

I 5 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988), FBL, finns bestämmelser om bl.a.

fastighetsreglering. Genom fastighetsreglering kan mark överföras från en

fastighet till en annan samt servitut bildas, upphävas eller ändras.

Fastighetsreglering beslutas vid förrättning av fastighetsbildningsmyndigheten

(FBM).

 En fastighetsregleringsåtgärd berör ofta såväl allmänna som enskilda

intressen. Regelsystemet i FBL bygger på principen att fastighetsbildningen är

en enskild angelägenhet. Det allmännas inflytande är emellertid i vissa lägen

mycket starkt. I 3 kap. FBL finns bestämmelser som avser att tillgodose de

allmänna intressena. Enligt 3 kap. 1 § krävs att en fastighet som ombildas

eller nybildas blir varaktigt lämpad för sitt ändamål.

 FBL:s utgångspunkt är att sakägarna skall komma överens, men lagen möjliggör

även under vissa förutsättningar regleringar mot en sakägares vilja. Ett första

villkor är att regleringen skall vara nödvändig för förbättring av sökandens

fastighet (förbättringsvillkoret i 5 kap. 5 § första stycket). Ett annat villkor

är det s.k. båtnadsvillkoret i 5 kap. 4 §, vilket innebär att regleringen skall

leda till en lämpligare fastighetsindelning eller mer ändamålsenlig

markanvändning. Dessutom krävs att fördelarna av regleringen överväger de

kostnader och olägenheter som den medför.

 Det finns en gräns för hur mycket en fastighetsägare är skyldig att tåla. En

fastighet får enligt 5 kap. 8 § inte minskas eller ändras så att den i mindre

mån än före regleringen lämpar sig för det ändamål som den är avsedd att

användas till. I bestämmelsen föreskrivs också att en fastighets s. k.

graderingsvärde inte får minskas väsentligt.

 Rätt att påkalla fastighetsreglering har en ägare av en fastighet som berörs

av regleringen. Vid expropriation eller liknande tvångsförvärv får förvärvaren

begära fastighetsreglering i skadeförebyggande syfte.

 För att ett servitut skall få ändras eller upphävas krävs som regel att det

hindrar ett ändamålsenligt utnyttjande av den tjänande fastigheten eller dess

användning i enlighet med plan. Plankorsningar mellan väg och järnväg anses i

praxis medföra sådana olägenheter att de hindrar ett ändamålsenligt utnyttjande

av järnvägsfastigheten.

 Genom en ändring i fastighetsbildningslagen, som trädde i kraft den 1 januari

1993 (prop. 1991/92:127, bet. 1992/93:BoU1, rskr. 1992/93:36, SFS 1992:1212),

har bestämmelserna om fastighetsreglering ändrats så att det har blivit lättare

att överföra markområden som enligt beslutad detaljplan skall användas för

allmän plats med kommun som huvudman samt att bilda servitut för vissa

trafikanläggningar. Detta utvecklas närmare i avsnitt 13.

 En fastighetsägare som avstår mark eller blir av med ett servitut är

berättigad till ersättning (5 kap. 10 §). Vid regleringsåtgärder där marken

skulle ha kunnat tas i anspråk genom expropriation eller annat liknande

tvångsförvärv skall ersättningen bestämmas enligt reglerna i expropriationslagen

(5 kap. 10 a § första stycket). Ersättning skall i princip utgå för

marknadsvärdeminskning och övrig skada. På motsvarande sätt ersätts förlust av

servitut.

 Talan mot fastighetsbildningsmyndighetens beslut enligt

fastighetsbildningslagen förs vid fastighetsdomstol.

6.4 Anläggningslagen

I anläggningslagen (1973:1149) finns bestämmelser om gemensamhetsanläggningar,

dvs. anläggningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser

ändamål av stadigvarande betydelse för dem (1 §). Ett exempel på en sådan

anläggning är en för flera fastigheter gemensam utfartsväg till allmän väg. En

gemensamhetsanläggning inrättas genom förrättning av

fastighetsbildningsmyndigheten (4 §).

 Rätt att påkalla förrättning enligt anläggningslagen tillkommer bl.a.

förvärvaren vid expropriation eller liknande tvångsförvärv för inrättande av

sådan anläggning som skulle undanröja, minska eller förebygga olägenhet av

förvärvet (18 §).

 Talan mot fastighetsbildningsmyndighetens beslut enligt anläggningslagen kan

föras vid fastighetsdomstol.

6.5 Expropriationslagen

Tvångsvis ianspråktagande av mark och upphävande eller begränsning av särskild

rätt till fastighet regleras särskilt i expropriationslagen (1972:719) och i

expropriationskungörelsen (1972:727). Expropriation får bl.a. ske för att bereda

utrymme för anläggning för transport och samfärdsel. Författningarna innehåller

bestämmelser om tillstånd till expropriation och ekonomisk ersättning samt om

förfarande och genomförande av expropriation.

 Enligt expropriationslagen får en fastighet som tillhör annan än staten tas i

anspråk genom expropriation med äganderätt, nyttjanderätt eller servitutsrätt.

Genom expropriation får även särskild rätt, bl.a. nyttjanderätt och

servitutsrätt, till en fastighet upphävas eller begränsas (1 kap. 1 och 2 §§).

Exproprieras en fastighet med äganderätt upphör som regel även en frivilligt

upplåten särskild rätt i fastigheten att gälla.

 Till de tillåtna expropriationsändamålen hör att bereda utrymme för

anläggningar som tillgodoser ett allmänt behov av transport, samfärdsel eller

annan kommunikation (2 kap. 2 §).

 Fråga om expropriationstillstånd skall som regel prövas av regeringen, som

bestämmer vad expropriationen skall omfatta och med vilken rätt expropriationen

skall ske (3 kap. 4 §). Ansökan skickas för yttrande till berörda länsstyrelser

som skall höra fastighetsägare, kommuner och övriga berörda sakägare innan man

avger sitt yttrande. Tillstånd till expropriation skall inte ges om ändamålet

lämpligen bör tillgodoses på annat sätt eller om olägenheterna av expropriatio-

nen från allmän eller enskild synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas. Ett

expropriationstillstånd förfaller om saken inte har fullföljts genom ansökan om

stämning hos domstol inom ett år från det att ett tillstånd beviljades (3 kap. 6

§). Regeringen skall upphäva ett tillstånd om förhållandena sedan tillståndet

meddelades ändrats så att förutsättningarna för tillståndet inte längre

föreligger. Frågan om upphävande tas upp efter anmälan av den domstol som

handlägger expropriationsmålet. Anmälan får göras endast om en fastighetsägare

har visat sannolika skäl för att tillståndet skall upphävas (3 kap. 10 §).

 Första instans i expropriationsmål är fastighetsdomstolen. Vid rättegången

avgörs främst frågor om ersättning och tillträde. Huvudregeln är att ersättning

motsvarande marknadsvärdet skall utgå (4 kap. 1 §). Den påverkan som själva

expropriationen kan ha haft på värdet och s.k. förväntningsvärden skall inte

medräknas. Om den exproprierande åtagit sig att vidta åtgärd för att minska ex-

propriationens skadeverkan skall hänsyn tas till det vid bestämmande av ersätt-

ningen (4 kap. 1 § andra stycket).

 Expropriationen är fullbordad när samtliga frågor i saken är slutligt avgjorda

och den exproprierande betalat ersättningen eller på annat sätt fullgjort vad

som åligger honom (6 kap. 9 §).

 Vid såväl expropriation som fastighetsreglering kan skadebegränsande åtgärder

utföras. Fastighetsbildningsmyndigheten kan besluta om exempelvis markbyten för

att samla en fastighets markinnehav på en sida om järnvägen så att behovet av

järnvägsövergång faller bort, eller besluta att en ersättningsväg och en annan

anslutning till allmän väg skall byggas gemensamt eller som

gemensamhetsanläggning för flera fastigheter.

7 Järnvägsbyggandet i kommunal fysisk planering

Enligt PBL skall varje kommun i en översiktsplan ange grunddragen för hur mark-

och vattenområden är avsedda att användas samt för bebyggelseutvecklingen.

Översiktsplanen skall också redovisa hur kommunen avser att tillgodose

riksintressen enligt NRL. Syftet är att behandla de långsiktiga och strategiska

frågorna om markanvändning och bebyggelse. Planen saknar rättsverkan, men

förutsätts vara ett viktigt instrument för att kommunen skall kunna omsätta sitt

politiska program i riktlinjer för planläggning och utveckling av bebyggelse och

andra anordningar, såsom trafikförsörjning och transportsystem. Planen skall

utgöra underlag för såväl beslut enligt PBL som enligt andra lagar knutna till

NRL.Översiktsplanen är kommunomfattande, men består vanligen av skilda delar,

dels en översiktlig redovisning med kartor för hela kommunen, dels s.k.

fördjupningar för delområden, såsom tätorter, kustområden etc.

 Under arbetet med översiktsplanen skall samråd ske med bl.a. länsstyrelsen och

andra som har ett väsentligt intresse av förslaget. Innan planen antas av

kommunfullmäktige skall den ställas ut. Länsstyrelsen har i egenskap av

företrädare för staten en central roll under arbetet med översiktsplanen. Under

samrådet skall länsstyrelsen bl.a. verka för att riksintressen tillgodses och

för att mellankommunala frågor samordnas samt ta tillvara statens intressen.

Länsstyrelsen förutsätts därvid samordna olika statliga myndigheters synpunkter

och göra nödvändiga avvägningar mellan skilda statliga intressen. I samband med

utställningen av planförslaget skall länsstyrelsen avge ett granskningsyttrande,

som skall fogas till översiktsplanen. Av granskningsyttrandet skall framgå om

förslaget inte tillgodoser riksintressen, om mellankommunala frågor inte har

samordnats på ett lämpligt sätt eller om bebyggelse blir olämplig med hänsyn

till de boendes och övrigas hälsa och säkerhet.

 Det är av flera skäl lämpligt att utnyttja den kommunala översiktsplaneringen

för att i tidiga skeden studera eller behandla lokaliseringen av

järnvägssträckningar och andra kommunikationsleder.

Översiktsplanen och dess kunskapsunderlag kan belysa de anspråk och intressen

som riktas mot olika områden, bl.a. som underlag för en bred analys av

miljökonsekvenserna. Det kommunomfattande perspektivet och kopplingen till

bebyggelseutvecklingen ger möjligheter att genom fördjupning av översiktsplanen

belysa alternativa sträckningar och därvid analysera sambanden mellan

bebyggelsestruktur och den planerade bebyggelseutvecklingen.

 Reglerna för förfarandet då översiktsplanen upprättas erbjuder former för

samlade diskussioner med såväl länsstyrelsen som en bredare allmänhet inför

ställningstagande i fullmäktige. Länsstyrelsens lagstadgade uppgifter under

översiktsplanearbetet ger möjligheter att få en samlad bild av olika statliga

anspråk och intressen samt besked om i vilken utsträckning studerade

sträckningar kommer i konflikt med motstående riksintressen. Den antagna

översiktsplanen, inklusive granskningsyttrandet, kan fungera som en

överenskommelse mellan stat och kommun och därmed läggas till grund för

efterföljande planering och projektering.

 Järnvägsändamålet kan fastställas genom att kommunen upprättar och antar en

detaljplan som får rättsverkan. Detaljplanen får bl.a. reglera placering och

utformning av olika anordningar samt eventuella skyddsåtgärder för att motverka

störningar på omgivningen. Planen får dock inte göras mer detaljerad än vad som

är nödvändigt med hänsyn till syftet med planen. Åtgärder som kräver lov enligt

PBL får inte utföras i strid mot detaljplanen. Vidare finns bestämmelser i ett

stort antal lagar om att beslut enligt dessa inte får strida mot detaljplan

enligt PBL. PBL innehåller vidare bestämmelser om kommunens rättigheter och

skyldigheter i fråga om inlösen och upplåtelse av mark för att genomföra planen.

Detaljplanen kan kompletteras med en fastighetsplan i syfte att genomföra

detaljplanen och underlätta den efterföljande fastighetsbildningen.

 Under förutsättning att järnvägsändamålet har tagits upp i kommunens

översiktsplan eller är ett riksintresse enligt NRL kan områdesbestämmelser

upprättas och antas för att lägga fast en järnvägssträckning. Även om

områdesbestämmelser varken ger byggrätt eller rättigheter att lösa in mark

hindras åtgärder som kräver bygglov samt fastighetsbildning i strid mot

bestämmelserna. Därigenom kan "korridorer" för vissa bansträckningar

säkerställas i avvaktan på upprättande och fastställande av en plan för

järnvägen. Eftersom områdesbestämmelser går att överklaga till länsstyrelse och

regering kan de medge viss möjlighet till s.k. tidig prövning.

 I likhet med vad som gäller för översiktsplanen har länsstyrelsen ansvaret för

att ta tillvara statens intressen vid upprättande av detaljplan och

områdesbestämmelser. Länsstyrelsen skall, bl.a. om ett riksintresse enligt NRL

inte tillgodoses, pröva och upphäva kommunens beslut att anta sådana planer och

bestämmelser.

 I de fall kommunen inte vill medverka till att säkerställa järnvägsändamålet

finns möjligheter för regeringen att förelägga kommunen att anta, ändra eller

upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser, om det behövs för att till-

godose ett riksintresse eller åstadkomma en lämplig mellankommunal samordning.

Denna möjlighet har emellertid aldrig utnyttjats.

8 Behovet av en ny lagstiftning

Behovet av en lagstiftning för järnvägsplanering och av en effektivisering av

markåtkomstinstrumenten för järnvägsändamål har kraftigt förstärkts genom de

satsningar på järnvägen som transportslag som beslutats. Även riksdagen har

begärt att regeringen lämnar förslag till en särskild järnvägslagstiftning, för

att göra det möjligt att på ett smidigt, kostnadseffektivt och ändå rättssäkert

sätt genomföra de beslutade järnvägssatsningarna.

 Det nuvarande förfarandet vid byggande av järnvägar har klara brister när det

gäller anknytningen till övrig samhällsplanering och miljölagstiftning, två om-

råden vilka enligt de trafikpolitiska riktlinjerna från 1988 särskilt skall upp-

märksammas. Det saknas instrument för långsiktighet i planeringen. Samspelet

mellan de olika regelsystem som styr användningen av mark och vatten är delvis

oklart, vilket gör reglerna svåra att tillämpa. Enligt de trafikpolitiska rikt-

linjerna skall investeringsbeslut föregås av långsiktig och noggrann planering.

Kravet på samråd och samverkan mellan olika sektorsmyndigheter och mellan olika

nivåer understryks.

 Förfarandet för byggande av järnvägar bör inordnas i det system för

samhällsplanering som redan finns genom bl.a. NRL och PBL. En ökad skyldighet

att upprätta miljökonsekvensbeskrivningar och ta hänsyn till miljön vid

exempelvis lokalisering av vissa järnvägar följer av rådets direktiv 85/337/EEG

om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, vari

uppställs krav på att miljökonsekvensbeskrivningar upprättas vid vissa järnvägs-

byggen. Sverige har varit bundet av direktivet alltsedan EES-avtalet trädde i

kraft. Kravet uppfylls i dag såvitt avser Banverkets byggande genom ett

riksdagsbeslut som ålägger Banverket att upprätta miljökonsekvensbeskrivningar

vid nybyggnad och större ombyggnad, men kravet bör på sikt tillgodoses genom

lagstiftningsåtgärder, samordnade med NRL

 Mark för järnvägsändamål förvärvas i stor utsträckning på frivillig väg. I de

fall tvångsförvärv blir nödvändiga sker dessa till den helt övervägande delen

genom ansökan om tillstånd till expropriation, ett förfarande som är både

tidsödande och kostsamt. Enligt regeringens uppfattning framstår det därför som

alltmer tydligt att en bättre markåtkomstmöjlighet även för järnvägsändamål

behöver tillskapas.

 Fastighetsbildningslagens skyddsregler medför att denna mer sällan går att

använda för tvångsvisa markförvärv. Som närmare kommer att utvecklas nedan anser

regeringen att det är motiverat att undanta markbehov enligt en järnvägsplan

från dessa regler, och att i lagen om byggande av järnväg införa en rätt för

järnvägsbyggare och fastighetsägare att få mark inlöst. Det kan förmodas att

järnvägsbyggaren oftast väljer att i första hand använda sig av

fastighetsbildningslagen, eftersom det i regel ändå behövs en förrättning för

markbyten och olika servitutsåtgärder. För den enskilde fastighetsägaren som

berörs av markbehovet kan det vara en fördel att kunna välja mellan att begära

inlösen eller fastighetsreglering.

9 Lagens tillämpningsområde

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen bör gälla obligatoriskt för allt byg-|

| gande av järnväg, utom industrispår och hamnspår uteslutande på |

| egen fastighet, samt för byggande av tunnelbana och spårväg. Den|

| skall kunna tillämpas även för byggande av annan spåranläggning och|

| vid avstängning av plankorsning. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att lagen skall gälla för samtliga

järnvägar och för tunnelbana och spårväg utanför detaljplanelagt område.

 Remissinstanserna: Halmstads kommun ifrågasätter kravet på järnvägsplan för

industrispår inom detaljplanelagt område, speciellt inom rena industri- och

hamnområden.

 Stockholms kommun är tveksam till att en ny sektorslagstiftning tillskapas och

förordar att järnvägsbyggandet i stället hanteras inom ramen för PBL. Kommunen

anser vidare att det kunde övervägas att låta lagen omfatta även tunnelbana och

spårväg inom detaljplanelagt område, under förutsättning att kommunen beslutar

att järnvägsplan skall användas.

 Svenska Kommunförbundet anser att järnvägsutbyggnader inom detaljplan inte bör

omfattas av generellt krav på arbetsplan. Risken för dubbel planläggning och

oklarheter är uppenbar. Länsstyrelsen i Stockholms län ifrågasätter om

arbetsplan behövs när man samtidigt gör en detaljplan. I varje fall bör det

klargöras hur processen skall bedrivas när man tar fram arbetsplan och

detaljplan parallellt. Även Boverket och Banverket har motsatt sig ett generellt

krav på järnvägsplan inom detaljplanelagt område.

 Skälen för regeringens förslag: De möjligheter som erbjuds genom den kommunala

planeringen och som redovisats ovan i avsnitt 7 innebär enligt regeringens

mening att lokalisering och utformning av järnvägsanläggningar i många fall

kommer att ske med kommunala planer enligt PBL. Den kommunala

översiktsplaneringen kan lämpligen utnyttjas för att i tidiga skeden bedöma

järnvägssträckningar i förhållande till andra anspråk och intressen. Markens

användning för järnvägsändamål och den närmare utformningen av olika anordningar

skulle för vissa områden med fördel kunna regleras genom detaljplan enligt PBL.

Av stor betydelse för avgränsningen av lagens tillämpningsområde är emellertid

att Regeringsrätten i ett avgörande, RÅ 1993:2, fastslagit att endast

anläggningar som kan omfattas av kraven i 3 kap. PBL måste utföras i enlighet

med bestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser. Anläggningar som inte

är angivna i 8 kap. PBL kan utföras utan att bestämmelser i detaljplan behöver

iakttas. Detta innebär att eventuella utformnings- eller skyddsbestämmelser,

exempelvis bullervallar, som fastslås i en detaljplan inte är bindande för en

järnvägsbyggare. Att, såsom Banverket påpekat, kommunen i ett avtal med

järnvägsbyggaren kan kräva att sådana villkor respekteras kan inte gentemot

motstående enskilda och andra allmänna intressen anses bota denna brist. Frågan

behöver utredas vidare. Tills vidare bör enligt regeringens uppfattning lagens

tillämpningsområde omfatta inte bara alla järnvägar utan även alla tunnelbanor

och spårvägar. När det däremot gäller industrispår och hamnspår som byggs

uteslutande på egen fastighet, eller på fastighet som innehas med tomträtt, kan

det knappast anses motiverat att föreskriva ett särskilt planförfarande.

10 Järnvägsplan

10.1 Allmänt

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Till grund för byggande av sådan järnväg som|

| omfattas av lagen skall alltid finnas en järnvägsplan. Järn- |

| vägsplan får även upprättas för avstängning av plankorsning, även om|

| denna åtgärd inte är att anse som byggande av järnväg. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, utom såvitt avser byggande

av spårväg och tunnelbana inom detaljplanelagt område. Planen benämns i

promemorian "arbetsplan".

 Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser som yttrat sig i denna

fråga har varit positiva till att järnvägsbyggandet hanteras inom en

planprocess. Banverket och Lantmäteriverket har ifrågasatt om inte planen bör

betecknas "järnvägsplan" eller "banplan" för att undvika förväxlingsrisk med

vägarbetsplan.

 Skälen för regeringens förslag: En av bristerna med det nuvarande systemet för

planering och genomförande av järnvägsbyggande är att det saknas formellt

bindande rutiner för spridande av information till berörda intressenter och för

förankring av förslagen. Från samhällsplaneringssynpunkt är det förstås viktigt

att statliga och kommunala myndigheter samordnar sin planering. För berörda en-

skilda är det väsentligt att så tidigt som möjligt få insyn i planerna.

Förfarandet med upprättande av överklagningsbara planer möjliggör information om

och insyn i järnvägsbyggandet för enskilda och myndigheter. En möjlighet att an-

vända sig av plan bör finnas även vid avstängning av plankorsning. En

järnvägsplan måste vara så pass detaljerad och noggrann att den i sin helhet kan

följas utan annat än oväsentliga avvikelser. Det skulle leda för långt att göra

varje detaljändring beroende av att en ny plan upprättas och eventuellt ställs

ut och fastställs. Alla avvikelser från plan som inte kan anses oväsentliga bör

emellertid föranleda att järnvägsplanen justeras. Visar det sig nödvändigt att

frångå en plan i större utsträckning bör först en ny järnvägsplan för hela eller

en del av järnvägsbygget ställas ut och fastställas.

10.2 Järnvägsplanens innehåll

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Järnvägsplanen skall innehålla en miljökonse-|

| kvensbeskrivning enligt 5 kap. NRL. Till planen skall fogas en |

| fastighetsförteckning och en genomförandebeskrivning. Planen |

| skall redovisa vilken mark som, permanent respektive |

| tillfälligt, behöver tas i anspråk för byggandet av järnvägen. |

| Nödvändiga skyddsåtgärder och försiktighetsmått skall framgå av |

| planen. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte i någon större utsträckning

kommenterat planens innehåll.

 Kammarrätten i Jönköping har efterlyst en närmare definition av begreppen

"skyddsåtgärder", "försiktighetsmått" och "genomförandebeskrivning".

Riksantikvarieämbetet har påpekat att även konsekvenserna för kulturhistoriskt

intressanta stationsmiljöer och riskerna för strukturella barriäreffekter bör

uppmärksammas i miljökonsekvensbeskrivningen. Länsstyrelsen i Stockholms län

anser att en risk- och konsekvensanalys bör ingå i alla järnvägsplaner och

påtalar att även störningar från anläggningen, inte endast från trafiken, bör

redovisas. Skogsstyrelsen efterlyser en konsekvensbeskrivning med avseende även

på andra intressen än miljöintressen. Göteborgs kommun vill understryka vikten

av att miljökonsekvensbeskrivningen även behandlar frågan om transport av

farligt gods. Stockholms tingsrätt har påpekat att även vägsamfälligheter och

vägföreningar bör redovisas i fastighetsförteckningen.

 Skälen för regeringens förslag: Järnvägsplanen skall innehålla en miljö-

konsekvensbeskrivning. Därmed skapas förutsättningar för att järnvägsplanerna

redovisar projekt vars inverkan på miljö, säkerhet, hälsa och hushållning med

naturresurser har analyserats ingående i enlighet med bestämmelserna i 5 kap.

NRL samt att miljökonsekvenserna och säkerhetsaspekterna beaktas på ett tidigt

stadium i planeringen. Härigenom kommer Sverige att, även författningsmässigt,

uppfylla EG:s krav på att miljökonsekvensbeskrivningar skall göras vid byggande

av järnvägslinjer för fjärrtrafik och av andra anläggningar för spårbunden

trafik som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Innehållet i en konse-

kvensbeskrivning bör givetvis anpassas till vad som är rimligt med hänsyn till

projektets omfattning. Den särskilda problematik som kan finnas med transporter

av farligt gods är naturligtvis, som Göteborgs kommun påpekat, angelägen att

redovisa i beskrivningen. I konsekvensbeskrivningen skall vidare bl.a. redovisas

fysiska förändringar, t.ex. på stationsmiljöer, som följer av projektet, direkt

eller indirekt. Även störningar från anläggningen, exempelvis i form av

barriäreffekter, ändrade hydrologiska förhållanden och ändrad landskapsbild

skall redovisas.

 Järnvägsplanen skall vidare innehålla uppgift om den mark som behöver tas i

anspråk för byggandet av järnvägen. En fastighetsförteckning skall fogas till

planen.

 I miljökonsekvensbeskrivningen skall redovisas järnvägsprojektets inverkan på

hälsa och säkerhet. Behov av skyddsåtgärder och försiktighetsmått skall redovi-

sas i planen. I vilken mån det är befogat att låta en risk- och konsekvensanalys

ingå i planen får bedömas från fall till fall. Det får, liksom på vägsidan, även

bli en fråga för praxis att närmare avgränsa begreppen "skyddsåtgärder" och

"försiktighetsmått". I praktiken torde tolkningsproblem runt dessa begrepp

sällan uppstå. En del sådana åtgärder förutsätter emellertid samverkan med

fastighetsägarna. Såvitt avser behovet av sådana åtgärder kan planen endast ange

inriktning och mål för åtgärderna, varför möjligheterna att uppnå sam-

förståndslösningar tidigt måste övervägas. Framstår dessa möjligheter som osäkra

bör man överväga att i stället inrikta sig på att föreskriva åtgärder som den

som bygger järnvägen har rådighet över.

 Den genomförandebeskrivning som skall fogas till planen skall, i likhet med

vad som gäller beträffande genomförandeskrivning enligt 6 kap. 1 § i PBL,

redovisa de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och fastighetsrättsliga

åtgärder som behövs för ett ändamålsenligt genomförande av planen. Detta bör

direkt framgå av lagtexten.

 I planen skall även anges i vad mån och under vilken tid mark behöver tas i

anspråk tillfälligt för upplag, transportväg eller liknande under byggnadstiden.

10.3 Samråd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid utarbetande av en järnvägsplan skall |

| samråd ske med berörda fastighetsägare, kommuner, länsstyrelser |

| och andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Samrådsför-|

| farandet kan förenklas vid ändringar av planer för ej färdigställda|

| järnvägsbyggen. De synpunkter som har framförts vid samrådet och|

| kommentarer och förslag med anledning av synpunkterna skall |

| redovisas i en samrådsredogörelse. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Promemorians förslag avviker från regeringens såtillvida

att det i promemorian föreslogs att ett förenklat samrådsförfarande även skulle

kunna tillämpas vid alla ombyggnader av järnväg och beträffande byggande av

sådan järnväg som redovisats i detaljplan eller områdesbestämmelser. I

promemorian uppställdes inget krav på upprättande av en samrådsredogörelse.

 Remissinstanserna: Svea hovrätt har föreslagit att bestämmelser om vad som

skall redovisas vid samrådet tas in i lagen. Stockholms tingsrätt har föreslagit

att en hänvisning görs till PBL:s bestämmelser om samråd och utställning m.m. SJ

har påpekat att även trafikutövare bör anges som samrådsparter. Lantmäteriverket

och Stockholms tingsrätt har anfört att fastighetsbildningsmyndigheten, liksom

vid samråd enligt 5 kap. 20 § PBL, bör vara obligatorisk samrådspart.

Lantbrukarnas Riksförbund, LRF, har motsatt sig att samråd med

fastighetsbildningsmyndigheten skall få ske. Landstingsförbundet har förordat

att berörda landsting skall omfattas av angivet samråd.

 Skälen för regeringens förslag: Samrådsförfarandet omfattar, liksom vid

vägbyggen, frågor om bansträckning och genomförande i övrigt av byggnadsprojek-

tet. Samråd skall ske med berörda fastighetsägare, länsstyrelser och kommuner

samt med andra som kan antas ha ett väsentligt intresse i saken - myndigheter,

lokala organ och sammanslutningar samt delägare i samfälligheter och

rättighetshavare. Det är i flertalet fall naturligt och nödvändigt att samråda

med exempelvis trafikutövare, trafikhuvudmän och landsting. Likaså är det

naturligt och nödvändigt att på ett tidigt stadium samråda med

fastighetsbildningsmyndigheten i de talrika fall där ett behov av

fastighetsbildningsåtgärder kan förutses. Självklart måste

fastighetsbildningsmyndigheten kunna förutsättas hantera dessa frågor så att

inget jävsförhållande uppstår i ett senare handläggningsskede. Det finns

emellertid enligt regeringens uppfattning ingen anledning att föreskriva att

samråd alltid skall ske med dessa organ. Samrådet skall ge en allsidig

genomlysning av projektet och, inte minst, dess miljökonsekvenser. En viktig

fråga att ta upp vid samrådet är därför innehållet i och utformningen av den

miljökonsekvensbeskrivning som håller på att upprättas. Närmare föreskrifter om

samrådsförfarandet kommer att meddelas i förordning. Av lagtexten bör emellertid

framgå att samrådet, och de synpunkter, kommentarer och förslag som blivit

följden av samrådet, skall dokumenteras i en samrådsredogörelse. Detta är

nödvändigt inte minst som underlag för fastställelsebeslutet. Kraven på

innehållet i samrådsredogörelsen överensstämmer, på inrådan av Lagrådet, med den

nya lydelse av 5 kap. 22 § PBL som regeringen föreslår i prop. 1994/95:230. I de

speciella fall där samråd enligt järnvägsbyggnadslagen nyligen ägt rum bör det

finnas en möjlighet till ett efter omständigheterna förenklat samrådsförfarande.

Däremot visar erfarenheterna att det samråd som beträffande byggande av

järnvägar sker enligt PBL:s regler vanligen är alltför översiktligt och

ofullständigt för att kunna ersätta ett ordinärt samrådsförfarande avseende

järnvägsplanen.

10.4 Utställning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En järnvägsplan skall, med vissa undantag, |

| ställas ut för granskning. Utställningsförfarandet skall skötas av|

| Banverket, som även har att ta ställning till om utställning i |

| ett enskilt fall kan underlåtas. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att en järnväg som redovisats i

detaljplan eller områdesbestämmelser kunde undantas från kravet på utställning.

Vidare föreslogs en mer vidsträckt möjlighet att underlåta att ställa ut en

arbetsplan avseende ombyggnad av järnväg.

 Remissinstanserna: Naturvårdsverket har anfört att utställning bör ske även av

sådan arbetsplan som avser byggande av järnväg som redovisats i detaljplan eller

områdesbestämmelser så länge det inte i PBL finns motsvarande krav på

miljökonsekvensbeskrivning. Vidare bör enligt verkets uppfattning även

ombyggnadsprojekt som bedöms medföra betydande miljökonsekvenser ställas ut.

Örebro och Varbergs kommuner har påpekat att områdesbestämmelser i regel inte

har en sådan detaljeringsgrad att utställning bör underlåtas av det skälet att

järnvägen redovisats i sådana bestämmelser.

 Skäl för regeringens bedömning: Regeringen delar de anförda kommunernas

bedömning att områdesbestämmelser inte generellt kan förväntas vara så utförliga

och detaljerade att utställning kan underlåtas av den orsaken att järnvägen

redovisats i sådana bestämmelser. Inte heller kan den redovisning som för

närvarande görs beträffande järnvägsbyggande i detaljplan anses vara tillräcklig

för att kunna ersätta ett krav på utställning av järnvägsplanen. Regeringen har

i prop. 1994/95:230 föreslagit riksdagen att plan- och byggutredningens förslag

om utvidgning av kravet på miljökonsekvensbeskrivningar genomförs. Det kan

därför bli aktuellt att ta upp frågan till förnyat övervägande. Regeringen delar

Naturvårdsverkets uppfattning att ombyggnadsprojekt som bedöms komma att medföra

betydande miljökonsekvenser alltid bör bli föremål för utställning.

 Utställningsförfarandet får förutsättas hanteras av berörd region hos

Banverket.

10.5 Fastställelse av järnvägsplanen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Järnvägsplanerna skall fastställas av |

| Banverket. Vid oenighet mellan Banverket och en länsstyrelse |

| skall frågan om fastställelse prövas av regeringen. Om det annars|

| föreligger särskilda skäl har Banverket möjlighet att hänskjuta |

| frågan om fastställelse till regeringen. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag övensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: En hel del remissinstanser har haft invändningar mot att

Banverket skall fastställa planerna. Svea hovrätt har ifrågasatt om inte

planerna är att betrakta som normbeslut, vilket skulle innebära att, för att

regeringsformens krav skall vara uppfyllda, endast regeringen skulle kunna

fastställa planerna. En del instanser, Länsstyrelsen i Stockholms län, Varbergs

kommun och LRF, har i stället förordat att länsstyrelsen skall fastställa

planerna. Övriga har inte ansett sig kunna lämna något förslag till alternativ

fastställande myndighet. Boverket och Svenska Kommunförbundet har förordat att

frågan behandlas samordnat med miljöorganisationsutredningen. Några instanser,

däribland Hovrätten för Övre Norrland och Stockholms tingsrätt har uttryckt

tveksamhet men förklarat sig tills vidare, i huvudsak av effektivitetsskäl,

acceptera lösningen. Göteborgs kommun har föreslagit att Banverket skall åläggas

att alltid hänskjuta andra järnvägsbyggares planer till regeringen. Upplands

Väsby kommun har föreslagit att situationer då Banverket och kommuner har olika

uppfattning skall behandlas på samma sätt som de fall då Banverket och

länsstyrelsen har olika uppfattning.

 Skälen för regeringens förslag: Frågan om planers konstitutionella natur har

behandlats i tidigare lagstiftningsärenden, framför allt i förarbetena till

kungörandelagen (1976:633) (prop. 1975/76:112 s. 63 ff.) och senast i

förarbetena till PBL (prop. 1985/86:1, s. 87 ff., bil. 1 s. 209 ff.), där såväl

Lagrådet som departementschefen för ett utförligt resonemang kring olika planers

konstitutionella natur. Frågan behandlas ytterligare av Lagrådet i ett av

bostadsutskottet inhämtat yttrande över förslag till vissa ändringar i PBL-

propositionens förslag (bet. BoU 1986/87: 1, bil. 12).

 En plans konstitutionella natur är mer oklar ju mer översiktlig och

övergripande den är och ju mindre preciserad kretsen av sakägare framstår. De

planer i PBL-systemet som särskilt tilldrog sig Lagrådets intresse var

översiktsplanerna, men även vissa kategorier av områdesbestämmelser och

detaljplaner bedömde Lagrådet som tveksamma. Av Lagrådets yttrande till

bostadsutskottet framgår att Lagrådet klart bedömer att PBL-planerna med de av

utskottet förordade jämkningarna är att bedöma som förvaltningsbeslut och inte

som normgivning. De här föreslagna järnvägsplanerna får i sammanhanget anses

likställda med detaljplaner och det saknas anledning att konstitutionellt göra

en från detaljplanerna avvikande bedömning av dem.

 Det kan naturligtvis ifrågasättas om det är en lämplig ordning att Banverket,

som är en sektorsmyndighet, skall fastställa såväl egna som andra

järnvägsbyggares planer. Ur principiell synvinkel vore en lösning som innebar

att en från Banverket fristående myndighet - gärna sektorövergripande eller

åtminstone gemensam för flera trafikslag - fastställde planerna, mer

tilltalande. Samma problematik föreligger på vägsidan. Frågan om val av

fastställelsemyndighet har också anknytning till frågan om tidigare prövning av

infrastrukturprojekt och bör tas upp till ytterligare övervägande i samband med

ställningstagande till Miljöorganisationsutredningens och PBL-utredningens

förslag. Även Kommunikationskommittén (K 1995:01) har i uppdrag att redovisa

förslag till förändringar av den politiska förankringen på olika nivåer i

planeringssystemet. Slutligen bör man beakta de ställningstaganden som blir

följden av Regionberedningens förslag.

 En grundläggande målsättning för ett planeringsarbete är att det kan

genomföras på ett effektivt sätt. En väg att uppnå detta mål är att huvudmannen

själv, inom ramen för en samrådsprocess, upprättar planen och att den sedan

fastställs av berörd sektorsmyndighet. Problemet för järnvägsplanernas del är

att Banverket, som ju inte heller har den strikta avgränsning mellan regional

och central verksamhet som Vägverket har, har dubbla roller, dels som huvudman,

dels som central sektorsmyndighet.

 Banverkets organisation är för närvarande föremål för översyn, i syfte att

bl.a. renodla Banverkets myndighetsroll. Problematiken med sektorsmyndigheternas

skilda roller bör utredas vidare i särskild ordning.

 Det kan enligt regeringens uppfattning ifrågasättas om det vore en lämplig

lösning att hos någon i dag befintlig myndighet, exempelvis länsstyrelserna,

bygga upp en så omfattande specialkompetens som behövs för att fastställa planer

för järnväg. Detta skulle i praktiken sannolikt leda till att länsstyrelserna

blev hänvisade till att anlita Banverkets personal för ändamålet. Lösningen

skulle, bl.a. på grund av det särskilda system för investeringsplanering som där

finns, inte heller vara lämplig att överföra till väglagen. Härtill kommer att

järnvägarna i regel är länsövergripande.

 Regeringens slutsats är att det i dagsläget, i avvaktan framförallt på en

fortsatt analys av lämpligheten av inrättande av miljödomstolar på olika nivåer

och av länsstyrelsernas framtida roll, saknas anledning att hantera

fastställelse av en järnvägsplan på annat sätt än en arbetsplan för väg.

 När det gäller Banverkets befattning med fastställelseprövning av andra

järnvägsbyggares planer är det av betydelse att Banverket kan hänskjuta

fastställelseprövningen till regeringen om det finns särskilda skäl. Det får

förutsättas att Banverket i de enskilda fall verket anser sig ha ett

partsintresse när fråga uppkommer om fastställelse av en annan järnvägsbyggares

plan, finner att särskilda skäl att hänskjuta prövningen till regeringen

föreligger. Särskilda skäl kan också tänkas föreligga när järnvägsbygget under

samrådsprocessens gång visat sig starkt strida mot ett annat samhällsintresse.

 Om förutsättningar för fastställelse inte längre föreligger skall beslutet om

fastställelse upphävas helt eller delvis. Även frågan om upphävande av en plan

bör Banverket kunna hänskjuta till regeringen. För det fall ett fastställelse-

beslut förfallit eller upphävts får ett nytt fastställelsebeslut av samma

innebörd som det tidigare fattas endast i undantagsfall.

10.6 Järnvägsplanens giltighetstid

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Giltighetstiden för ett beslut om |

| fastställelse av en järnvägsplan bör begränsas till fem år, utan|

| möjlighet till förlängning. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna fråga, LRF och

Villaägarnas riksförbund har av rättssäkerhetskäl förordat en giltighetstid på

tre år. Villaägarnas riksförbund har härutöver föreslagit en möjlighet till

förlängning med två år om särskilda skäl föreligger.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian Markanvändning för järnväg (Ds

1989:69) föreslogs att ett beslut om fastställelse av en arbetsplan skulle vara

giltigt i två år. Flera remissinstanser bedömde två år vara en för kort giltig-

hetstid för att det skulle finnas rimliga möjligheter att genomföra planen. De

förordade en giltighetstid på fem år i enlighet med vad som gäller enligt

väglagen.

 Ur rättssäkerhetssynpunkt är det nödvändigt att begränsa den tid under vilken

ett beslut om fastställelse av en järnvägsplan skall gälla. En järnvägsplan

enligt nu föreslagen lagstiftning medför en rätt till inlösen av mark och den

kan även i andra avseenden begränsa enskildas förfoganderätt över sin egendom,

påverka marknadsvärden i negativ riktning m.m.

 Som flera remissinstanser påpekade vid remittering av den tidigare promemorian

är en tvåårig giltighetstid emellertid inte realistisk. Det tekniska projekte-

ringsarbetet vid järnvägsbyggen är komplicerat och det är inte ekonomiskt

försvarbart att färdigställa detaljprojektering innan ett fastställelsebeslut

föreligger. Upphandlingen är tidskrävande och avser arbeten och materiel av vitt

skilda slag. Vidare kan man många gånger uppnå betydande samordningsvinster

genom ett samordnat genomförande av planer för järnvägsbyggen och vägbyggen. Att

planera en sådan samordning kan ta viss tid i anspråk. En femårig giltighetstid

framstår mot bakgrund av dessa omständigheter som mer verklighetsanpassad. Någon

möjlighet till förlängning bör däremot inte finnas.

11 Tillfälligt ianspråktagande av mark m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: På liknande sätt som vid vägbyggen skall den|

| som avser att bygga en järnväg efter beslut av länsstyrelsen ha |

| rätt till tillträde till en fastighet för att vidta förberedande|

| åtgärder för byggande av järnvägen. Åtgärder inom järnvägsmark som|

| väsentligt kan försvåra områdets användning för järnvägsändamål får inte|

| utföras utan Banverkets tillstånd. Mark i närheten av järnvägsmark|

| kan efter beslut av länsstyrelsen få tas i anspråk med |

| nyttjanderätt för upplag, tillfällig väg m.m. Efter beslut av |

| länsstyrelsen får hotande eller skymmande träd m.m beskäras eller|

| avlägsnas. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. I promemorian

föreslogs att Banverket skulle ges rätt att besluta om tillträde för

förberedande undersökningar.

 Remissinstanserna: Kammarrätten i Jönköping konstaterar att de föreslagna

bestämmelserna innebär betydande inskränkningar i den enskilde fastighetsägarens

rådighet och anser att konsekvenserna av dessa inskränkningar bör utredas

ytterligare. LRF anser att frågor om tillfällig nyttjanderätt till mark och

trädfällning m.m. angår järnvägsbyggnationens genomförande och inte hör hemma i

en lag om planprövning. Dessa frågor bör, som i dag, hanteras inom ramen för en

fastighetsbildningsförrättning.LRF anser vidare, liksom Svenska Kommunförbundet,

att det bör införas en lagstadgad skyldighet för järnvägsbyggaren att underrätta

fastighetsägaren när fråga uppkommer om tillträde till en fastighet för

förberedande åtgärder. Länsstyrelsen i Stockholms län föreslår att en möjlighet

att bilda tillfälliga servitut för järnvägsändamål tillskapas i

fastighetsbildningslagen. Länsstyrelsen anser vidare att rätt att fälla träd och

ersättning för detta bör behandlas vid förrättning i stället för i särskilt

beslut av länsstyrelsen. Sveriges Fastighetsägareförbund anser att begreppet

"järnvägsmark" är för snävt tilltaget. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

anser att det fått en alltför vidlyftig utformning. Stockholms tingsrätt anser

att nyttjanderätt för upplag m.m bör kunna uppkomma i och med

planfastställelsen. Lantmäteriverket har ifrågasatt om bestämmelsen om

byggnadsförbud på järnvägsmark behövs, eftersom järnvägsmarken skall tas i

anspråk med äganderätt.

 Skäl för regeringens förslag: Den som avser att bygga en järnväg har givetvis

ett behov av att kunna få tillträde till fastigheter för diverse förberedande

åtgärder, exempelvis mätning, stakning, grundundersökning och översiktliga

arkeologiska undersökningar. I promemorian föreslogs att Banverket skulle kunna

besluta i fråga om tillstånd till sådana åtgärder. Enligt regeringens

uppfattning är det lämpligare att länsstyrelsen tilldelas denna beslutanderätt,

som ju kommer att utövas på ett mycket tidigt stadium i en

järnvägsbyggnadsprocess.

 För att säkerställa att ett byggande enligt en lagakraftvunnen järnvägsplan

kan verkställas finns det vidare, liksom på vägsidan, ett behov av ett förbud

mot att utan tillstånd uppföra byggnader eller vidta andra för järnvägens

ändamål försvårande åtgärder på mark som omfattas av järnvägsplan. Sådant

tillståndsbeslut bör, i de sällsynta fall det kan bli aktuellt, kunna meddelas

av Banverket. Bestämmelsen syftar till att säkerställa marken under en eventuell

mellantid mellan fastställelse av järnvägsplanen och markåtkomst med äganderätt

eller, vilket ju även kan bli fallet, genom upplåtelse av nyttjanderätt.

 Den som bygger järnväg med stöd av en fastställd järnvägsplan kan förutsättas

ofta ha ett behov av att skaffa sig nyttjanderätt till mark i närheten av

spårområdet för tillfälliga upplag, uppställning av maskiner, tillfälliga vägar

m.m. under den tid som byggandet pågår. Behov av sådana nyttjanderätter skall

framgå av järnvägsplanen och de bör med stöd av denna kunna upplåtas av

länsstyrelsen. Rättsläget när det gäller möjligheten att med stöd av

fastighetsbildningslagen bilda tillfälliga servitut får betraktas som osäkert.

Därför behövs en specialreglering i detta hänseende.

 Det finns slutligen ett behov av att kunna avlägsna eller beskära buskar och

träd som hotar trafik- eller driftsäkerheten på järnväg. I flertalet fall har SJ

och Banverket träffat frivilliga uppgörelser med fastighetsägarna i dessa

frågor. En rätt att i vissa fall få avlägsna eller beskära buskar och träd bör

införas i den nya lagen. Motsvarande reglering finns på vägsidan. Beslut fattas

lämpligen av länsstyrelsen.

 Som vissa remissinstanser påpekat innebär bestämmelserna om tillfälligt

markutnyttjande rådighetsinskränkningar för markägarna. Betydelsen härav skall

emellertid inte överdrivas; man bör hålla i minnet att det handlar om

tillfälliga inskränkningar och att markägarna givetvis har rätt till ersättning

för samtliga skador och förluster som kan uppkomma i samband med tillfälligt

markutnyttjande. Som LRF och Kommunförbundet föreslagit bör en

underrättelseskyldighet till fastighetsägaren om beräknat tillträde för

förberedande åtgärder tas in i lagtexten.

12 Inlösen av mark m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Mark som enligt fastställd järnvägsplan skall|

| användas för järnväg som tillgodoser ett allmänt transportbehov får|

| inlösas av den som skall bygga järnvägen. Fastighetsägare skall ha|

| rätt att påkalla att järnvägsbyggaren löser in fastighet som enligt|

| järnvägsplan skall användas för sådan järnväg. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorian innehöll inga förslag till inlösenbestämmelser. Det remitterade

förslaget till lagrådsremiss innehöll en mer vidsträckt formulerad inlösenrätt.

 Remissinstanserna: LRF har avstyrkt förslaget och anser att det inte bör

finnas två parallella förfaranden för markåtkomst för järnvägar. Även Sveriges

Advokatsamfund har avstyrkt förslaget, i huvudsak med motivering att ett

administrativt beslut inte bör förenas med en sådan rättsverkan som rätt till

markinlösen. Svea hovrätt har påpekat att järnvägsbyggarens inlösenrätt, för att

inte strida mot regeringsformens regler till skydd för äganderätten, bör

inskränkas till markförvärv som krävs för att tillgodose angelägna allmänna

intressen. Lantmäteriverket har ifrågasatt om rätten för fastighetsägaren att

begära markinlösen behövs, med hänsyn till järnvägsplanens begränsade

giltighetstid.

 Skälen för regeringens förslag: Som närmare utvecklats i det föregående är det

av flera skäl angeläget att tillskapa smidigare markåtkomstmöjligheter för

järnväg. Järnvägen utgör i stora delar ett nationellt intresse. Inte minst av

miljöskäl är det ett angeläget samhällsintresse att beslutade

järnvägsinvesteringar verkligen kan genomföras, och det på ett kostnadseffektivt

sätt.

 Det är nödvändigt att kunna förvärva mark tvångsvis och det framstår som

rimligt att - efter förebild från PBL - möjlighet till markåtkomst för

järnvägsändamål kan säkerställas i järnvägsbyggnadslagen. Härigenom erbjuds en

möjlighet för såväl järnvägsbyggare som fastighetsägare att, om man inte lyckas

träffa en frivillig uppgörelse, välja om man vill gå vidare genom ett

förrättningsförfarande enligt FBL eller genom att, enligt järnvägsbyggnadslagens

regler, väcka talan om inlösen vid fastighetsdomstol. Inte minst sett ur

fastighetsägarens perspektiv är det en fördel att, genom att begära antingen

fastighetsreglering eller inlösen, snabbt kunna få ersättning för den skada som

ianspråktagandet av marken innebär. Trots att planen har en begränsad

giltighetstid får det anses ligga ett självständigt värde i att

fastighetsägaren, på ett tidigt stadium eller som reaktion på ett initiativ av

järnvägsbyggaren, har möjlighet att begära inlösen vid domstol.

 Av central betydelse för frågan om inlösenrätt för järnvägsbyggaren är att

järnvägsplanen, enligt vad som stadgas i 2 kap. 1 § efter förebild från 5 kap. 2

§ andra stycket PBL, när marklösen kan bli aktuell alltid skall utformas så att

de fördelar som kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar

enskilda. I praktiken lär detta få till följd att endast angelägna allmänna

intressen kan ges företräde framför enskilda intressen. Till undvikande av

missförstånd bör dock direkt av inlösenparagrafen framgå att rätt till marklösen

endast föreligger för sådan järnväg som tillgodoser ett allmänt transportbehov

och där rätt till expropriation redan i dag föreligger enligt 2 kap. 2 §

expropriationslagen.I de fall resterande del av en fastighet som delvis skall

användas för järnvägsändamål till följd av järnvägsföretaget lider synnerligt

men, är fastighetsägaren i och för sig berättigad till full ersättning för

skadan. Det framstår emellertid som rimligt att järnvägsbyggaren, om fastig-

hetsägaren föredrar en sådan lösning, kan åläggas att inlösa även denna del.

Genom hänvisningen i 4 kap. 5 § blir 3 kap 8 § expropriationslagen om rätt till

inlösen av fastighetsdel i vissa fall tillämplig även på mark som omfattas av

järnvägsplan.

13 Undantag för järnvägsändamål från fastighetsbildningslagens skyddsregler

m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det s.k. förbättringsvillkoret i 5 kap. 5 §|

| FBL skall inte gälla om fastighetsreglering sker för att få en |

| fastighet att stämma bättre överens med järnvägsplan. Mark som |

| skulle kunna inlösas enligt järnvägsbyggnadslagen undantas från |

| skyddsreglerna i 5 kap. 7 och 8 §§ FBL. Skyddsreglerna skall |

| inte heller tillämpas vid upphävande av servitut som besvärar |

| sådan mark. En utökad möjlighet att, i vissa undantagsfall, |

| överföra mark mellan fastigheter införs. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Förslaget till ändring av 5 kap. 5 § FBL fanns inte med i

promemorian. Det fanns dock med i den remitterade lagrådsremissen. I promemorian

föreslogs att även mark som enligt detaljplan är avsedd för järnvägsändamål

skulle undantas från skyddsreglerna. Såväl promemorian som den remitterade

lagrådsremissen innehöll en något mer vidsträckt inlösenrätt.

 Remissinstanserna: Ett relativt stort antal remissinstanser har inte

kommenterat promemorians förslag. En del instanser, däribland Banverket och

Svenska Kommunförbundet, har i första hand förordat att en "banrätt", likställd

med vägrätten, införs i järnvägsplaneringslagen. Kammarrätten i Jönköping,

Sveriges Advokatsamfund, LRF och Villaägarnas Riksförbund har avstyrkt

förslaget. Sju remissinstanser, bl.a. Hovrätten för Övre Norrland,

Domstolsverket och Lantmäteriverket, har uttryckligen tillstyrkt förslaget.

Såvitt aver förslagen i den remitterade lagrådsremissen har Göta hovrätt

avstyrkt den nya 5 kap 8 c § i FBL eftersom den utgör ett avsteg från reglerna

i 3 kap. FBL. Lantmäteriverket har anfört att ändringen i 5 kap. 5 § är

överflödig med hänsyn till järnvägsplanens begränsade giltighetstid.

 Bakgrund: Förrättningsförfarande enligt FBL tillämpas i stor utsträckning vid

järnvägsutbyggnad och vid avstängningar av plankorsningar. Genom

fastighetsreglering kan mark tas i anspråk för järnväg och vägservitut avseende

passage av järnväg upphävas. Samtidigt kan markbyten genomföras och nya

vägsträckningar upplåtas i syfte att minimera intrånget för berörda

fastighetsägare.

 Möjligheterna att använda fastighetsreglering på beskrivet sätt är emellertid

inte obegränsade. Det föreligger i princip hinder mot sådana tvångsvisa

fastighetsregleringar som innebär att bebyggd mark tas i anspråk eller som

medför värdeminskning av viss storlek (se avsnitt 6.3). Efter en lagändring som

trädde i kraft den 1 januari 1993 (prop. 1991/92:127, bet. 1992/93:BoU1, rskr.

1992/93:36) får mark som enligt beslutad detaljplan utlagts som allmän plats för

vilken kommun är huvudman överföras till kommunen utan hinder av dessa

inskränkningar (5 kap. 8 a §). Ändringen motiverades huvudsakligen med att

frågan om marköverföringens tillåtlighet och omfattning i dessa fall i princip

redan är avgjord genom detaljplanen, vars föreskrifter fastighetsbildnings-

myndigheten är bunden av (3 kap. 2 § FBL). Eftersom marköverföring i dessa fall

alltid kan komma till stånd genom inlösen enligt PBL bedömdes skyddsreglerna i 5

kap 7 och 8 §§ FBL i dessa plangenomförandefall inte vara ändamålsenliga.

Avgränsningen av författningsändringen gjordes med bedömning av i vilka

situationer markanvändningen för det i planen angivna ändamålet verkligen kunde

anses säkerställd, en förutsättning för tvångsvis marköverföring genom inlösen

enligt PBL.

 Skälen för regeringens förslag: Även byggandet av järnvägar kommer i och med

införandet av en lagstiftning om lokaliseringsprövning m.m. att bedömas i en

planprocess som förutsätter medverkan från berörda samhällsorgan och ger

möjlighet till avvägningar gentemot andra allmänna och enskilda intressen. En

järnvägsplan för en järnväg som tillgodoser ett allmänt transportbehov bör

medföra samma rättsverkan som tidigare nämnda detaljplaner, d.v.s. rätt till

marklösen.

 Enligt FBL finns även andra grunder för utökade tvångsmöjligheter. T.ex. får

inlösen enligt FBL göras av mark som enligt en antagen fastighetsplan skall

bilda en tomt.

 Även vid förrättningar enligt anläggningslagen är det förrättningslantmätaren

som, med stöd av 12 §, avgör om inlösen får ske. Kravet är bl.a. att

anläggningen är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt.

 Enligt ledningsrättslagen (12 §) får mark tas i anspråk utan hinder av

intrångets storlek, om ledningen enligt ett beslut av koncessionsmyndighet skall

dras fram över fastigheten. Inlösenreglerna är desamma som i anläggningslagen.

 Järnvägsplaner för sådana järnvägar som tillgodoser ett allmänt transportbehov

bör kunna likställas med tidigare nämnda detaljplaner och medföra undantag från

skyddsreglerna i 5 kap. 7 och 8 §§ FBL. Samma undantag bör kunna medges vid

avstängningar av plankorsningar, som ju regelmässigt utgör stora trafiksäker-

hetsproblem vilka det allmänna, och då närmast Banverket, har ett särskilt

samhällsansvar att åtgärda.

 Med stöd av bestämmelserna i 5 kap. 6 § FBL kan annan mark än den som tas i

anspråk för järnvägen komma att överföras mellan olika angränsande fastigheter,

i syfte att åstadkomma ett fastighetsmässigt bra slutresultat. Undantagsvis kan

en fastighet komma att avskäras genom den nya järnvägen utan att lämpligen kunna

läggas till en annan fastighet eller kunna användas självständigt.

Fastighetsdelen kan t.ex. gränsa till järnvägen på den ena sidan och i övrigt

vara omgiven av vattendrag. Ett annat exempel är när restfastigheten blir i hög

grad onyttig för ägaren genom kraftiga störningar från tågtrafik m.m. - s.k.

företagseffekter.

 Fastighetsägaren är i och för sig ersättningsberättigad för uppkommen

ekonomisk skada. Av hänsyn till fastighetsägaren bör emellertid i denna

situation en garanterad möjlighet för denne finnas att initiera att den onyttiga

fastigheten eller fastighetsdelen överförs till den fastighet på vilken

järnvägen skall byggas. En bestämmelse som möjliggör detta bör därför införas.

För att en sådan bestämmelse skall kunna tillämpas krävs givetvis att

fastighetsägarens begäran sker inom ramen för den pågående förrättningen.

 Vid bestämmande av ersättning tillämpas reglerna i 5 kap. 10 § och 10 a §

första och andra styckena samt 11 och 12 §§ FBL. Det bör kunna förutsättas att

de allmänna lämplighetsvillkoren i 3 kap. FBL som regel inte kommer att medföra

hinder för den fastighetsbildning som kan bli följden av inlösenbestämmelsen.

 Någon regel som innebär en utvidgad lösenrätt för järnvägsfastighetens ägare

motsvarande 3 kap. 8 § andra stycket expropriationslagen är inte nödvändig.

Sådan utvidgning bör kunna ske inom ramen för de allmänna regleringsvillkoren i

5 kap. FBL.

 Fastighetsregleringar som syftar till att nå bättre överensstämmelse med

järnvägsplan bör, i konsekvens med vad som gäller för detaljplaner, undantas

från förbättringsvillkoret i 5 kap. 5 § FBL.

 Av de skäl som anförts ovan under avsnitt 10.3 och 10.4 bör inte heller i

detta sammanhang detaljplaner för järnvägsändamål likställas med järnvägsplaner.

14 Järnvägsplan för avstängning av plankorsningar

Inte minst satsningen på höghastighetståg ställer höga krav på säkerhet vid

järnvägsövergångar. Det finns fortfarande ett stort antal plankorsningar mellan

väg och järnväg i Sverige. De utgör ett stort trafiksäkerhetsproblem.

Plankorsningarna stängs i dag vanligen genom beslut vid förrättning enligt FBL.

Det har emellertid visat sig att stängningstakten blivit avsevärt lägre än

beräknat. I de fall när man inte lyckats nå överenskommelser med sakägarna, och

förrättningsmannen fattat ett tvångsbeslut, har behandlingen av överklaganden,

ofta på grund av värdeminskningsproblematiken i 5 kap. 8 § FBL, medfört att

förfarandet dragit ut på tiden.

 Med de författningändringar som nu föreslås bör man kunna räkna med att

avstängningarna kommer att kunna hanteras betydligt snabbare än i dag. Det

förhållandet att avstängningar redovisas i planen, medför att rätt till förtida

tillträde kan medges enligt 5 kap. 30 a § FBL.

 Enligt vad som förslås i järnvägsbyggnadslagen blir det inte i alla lägen

obligatoriskt att upprätta en järnvägsplan vid avstängningar utan endast om

åtgärden görs i samband med en åtgärd som är att betrakta som byggande av

järnväg. Banverket skall å andra sidan alltid ha möjlighet att upprätta en plan

för en avstängning. Det får förutsättas att Banverket alltid samråder med

kommunen, länsstyrelsen och andra berörda innan man beslutar om att ett

järnvägsplaneförfarande skall användas i ett icke-obligatoriskt fall.

Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget i denna del.

 Den föreslagna ändringen beträffande fastighetsskyddet i 5 kap. 8 § FBL

innebär att fastighetsskyddet genombryts vid upphävande av servitut som besvärar

järnvägsmark, vilket givetvis underlättar prövningen av eventuella

överklaganden.

15 Kostnadseffekter

Det är oundvikligt att den nya lagen om byggande av järnväg medför vissa

kostnadseffekter för det allmänna. Som nämnts ovan tillämpar Banverket i dag ett

frivilligt förfarande med remittering och utställning av banutredningar för

nybyggnadsprojekt och större spåromläggningar. Dessa banutredningar görs på ett

tidigt stadium och redovisar vanligen ett antal alternativa spårsträckningar.

Sannolikt kommer detta förfarande att användas även fortsättningsvis. Det är

även tänkbart att förfarandet kan komma att författningsregleras som ett sätt

för tidig prövning på järnvägssidan.

 Järnvägsplaneförfarandet enligt den nya lagen kommer att medföra ökade

administrationskostnader för Banverket. Det kan förutsättas att en viss

personalförstärkning, såväl centralt som regionalt, kommer att behövas. Å andra

sidan kan planeringsförfarandet förväntas komma att innebära

effektivitetsvinster, bl.a. i form av snabbare handläggning och möjlighet till

tidigareläggning av projekt. De nya genomförandereglerna kommer sannolikt också

att medföra lägre kostnader för markåtkomst. De årliga tillkommande kostnaderna

för Banverket bör inte komma att överstiga fem miljoner kronor, vilka skall

finansieras inom Banverkets totala verksamhetsram.

 Den nya lagen kommer vidare att medföra en viss tillströmning av

regeringsärenden i form av överklagade beslut av Banverket. Detta bör uppvägas

av att regeringen kommer att behöva handlägga betydligt färre

expropriationsärenden och, om förslag i dessa delar realiseras, kommer att

avlastas besvärsärenden på andra verksamhetsområden.

 Länsstyrelserna kommer att få vissa nya ärenden till följd av de besluts-

befogenheter som tilldelas dem i 3 kap. lagen om byggande av järnväg. Det kan

dock förmodas att dessa ärenden inte blir fler än att de kan hanteras utan

resursförstärkning. Detta inte minst som det kan förväntas att antalet

expropriationsansökningar kommer att minska väsentligt, vilket innebär en viss

avlastning för länsstyrelserna.

 Inlösenreglerna, liksom de föreslagna lättnaderna i fastighetsbildningslagens

skydds- och marköverföringsregler och tillståndsbesluten enligt

järnvägsbyggnadslagen, kan komma att leda till ett något ökat antal mål och

ärenden hos berörda domstolar. För länsrätternas del torde inte ärendena komma

att bli fler än att de kan hanteras med nuvarande resurser. För

fastighetsdomstolarnas del är måltillströmningen något mer svårbedömd. De nya

målen kan emellertid, under förutsättning att föreslagna ändringar i FBL kommer

till stånd, förväntas vara av tämligen enkel beskaffenhet, varför det inte

heller är sannolikt att fastighetsdomstolarna, eller fastighetsöverdomstolarna,

kommer att behöva förstärkning till följd av föreslagna ändringar.

16 Författningskommentarer

16.1 Förslaget till lag om byggande av järnväg

1 kap. Allmänna bestämmelser för byggande av järnväg

1 § Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnvägstrafik. Till en

spåranläggning hör spår och de övriga fasta anordningar som behövs för spårens

bestånd, drift eller brukande, signal- och säkerhetsanläggningar i övrigt,

trafikledningsanläggningar samt anordningar för elförsörjning av trafiken.

 Vad som föreskrivs om järnväg tillämpas också på tunnelbana och spårväg

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Någon generell

definition av begreppet järnväg finns inte i någon författning. Vissa

spåranläggningar är att bedöma som järnvägar. Frågan har diskuterats i prop.

1983/84:117 med förslag till järnvägstrafiklag, m.m., s. 33 och 100. Gräns-

dragningen mellan järnväg och spårväg och därmed sammanhängande problematik har

senast behandlats i prop. 1990/91:1 om säkerhet vid järnväg, tunnelbana och

spårväg m.m., s. 26 f. Definitionen av spåranläggningar i 1 § överensstämmer med

definitionen i 2 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157).

2 § Med byggande av järnväg avses att anlägga en ny järnväg samt att lägga om

spår i en ny sträckning, lägga ut ytterligare spår och på annat sätt bygga om en

järnväg.

Här anges vad som menas med uttrycket byggande av järnväg. Endast

byggnadsåtgärder av en viss storlek och art på en befintlig järnväg bör bedömas

som ombyggnad av järnväg. Detta innebär bl.a. att de flesta avstängningar av

plankorsningar inte är att betrakta som ombyggnad av järnväg. Paragrafens

lydelse har jämkats som Lagrådet föreslagit, så att det tydligare framgår att

omläggning av spår i ny sträckning och utläggning av nya spår utgör särskilda

former av ombyggnad.

3 § Vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av

järnväg skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas.

Vid planläggning, byggande och underhåll av järnväg skall hänsyn tas till både

enskilda och allmänna intressen.

Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 a § och 4 § andra stycket väglagen. Såsom ett

par remissinstanser, bl.a. Boverket, påpekat, bör ingen exemplifiering av

allmänna intressen göras i lagtexten. En sådan exemplifiering ger närmast

intryck av att vissa allmänna intressen är viktigare än andra. Allmänna

intressen är exempelvis trafiksäkerhet, trafikförsörjning, hushållning med

naturresurser, miljöskydd, hälsoskydd, kulturmiljövård och naturvård.

Ytterligare exempel på allmänna intressen kan hämtas från 2 kap. PBL samt 2 och

3 kap. NRL.

4 § Vid planläggning och byggande av järnväg skall tillses, att järnvägen får

ett sådant läge och utförande att ändamålet med järnvägen vinns med minsta

intrång och olägenhet utan oskälig kostnad.

I paragrafen uppställs en allmän aktsamhetsregel, i stort sett motsvarande 13 §

väglagen.

5 § Inom område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser får en

järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med

planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

 En järnväg får inte byggas så att syftet med skyddsföreskrifter eller andra

särskilda bestämmelser för användning av bebyggelse, mark eller vatten

motverkas. Om det finns särskilda skäl får regeringen, eller den myndighet som

regeringen bestämmer, medge undantag från sådana bestämmelser.

Paragrafen motsvarar närmast 14 § väglagen. Dess andra stycke har efter förslag

från Riksantikvarieämbetet fått en utformning som är något mindre fokuserad på

naturvårdsintressen. Paragrafen innebär bl.a. att järnvägsbyggande samordnas med

regelsystemet i PBL. Härigenom garanteras kommunernas beslutanderätt över

markanvändningen.

6 § Om en fastighet har upplåtits med tomträtt, skall vad som i denna lag är

föreskrivet om fastighetsägaren eller fastigheten tillämpas på tomträttshavaren

eller tomträtten.

Paragrafen motsvarar i tillämpliga delar 16 kap. 5 § PBL.

7 § I denna lag förstås med särskild rätt till fastighet nyttjanderätt,

servitut och rätt till elektrisk kraft samt liknande rätt.

Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 2 § i expropriationslagen.

2 kap. Järnvägsplan m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg skall upprätta en järnvägsplan. En

järnvägsplan behöver dock inte upprättas för anläggande av industrispår och

hamnspår uteslutande på egen fastighet. En järnvägsplan får upprättas för

avstängning av plankorsning, även när denna åtgärd inte är att betrakta som byg-

gande av järnväg.

 I de delar som planen medför att mark eller särskild rätt till mark kan komma

att tas i anspråk enligt 4 kap. 1 § skall planen utformas så att de fördelar som

kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda.

2 § I järnvägsplanen skall den mark och de särskilda rättigheter anges som

behöver tas i anspråk för järnvägen och för byggandet av järnvägen. Om mark

behöver tas i anspråk med tillfällig nyttjanderätt, skall det av planen framgå

vilken mark som avses och under vilken tid den skall nyttjas. Planen skall

innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m.

 De skyddsåtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förebygga

störningar och andra olägenheter från trafiken eller anläggningen skall anges

särskilt i planen. Till planen skall en genomförandebeskrivning fogas. I

beskrivningen skall de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och

fastighetsrättsliga åtgärder som behövs för ett samordnat och ändamålsenligt

genomförande av planen redovisas.

3 § Till järnvägsplanen skall en fastighetsförteckning fogas. I fastighets-

förteckningen skall, i den mån de berörs av planen, redovisas

 1. fastigheter och ägare till dessa,

 2. mark- och vattenområden som är samfällda för flera fastigheter samt ägare

till dessa fastigheter,

 3. innehavare av annan särskild rätt än bostadsrätt och hyresrätt,

 4.gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149) och

samfälligheter enligt vattenlagen (1983:291) samt ägarna till de fastigheter som

deltar i anläggningarna och samfälligheterna,

 5. vägsamfälligheter och vägföreningar.

 Om en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter förvaltar samfällighet, särskild rätt eller gemensam-

hetsanläggning, skall föreningen anges i stället för ägare eller innehavare.

I paragraferna har upptagits vissa bestämmelser om järnvägsplan och dess

innehåll. Av 1 § första stycket framgår att en järnvägsplan är obligatorisk vid

byggande av järnväg, utom för byggande på egen fastighet av industrispår och

hamnspår. Av 1 kap. 6 § följer att fastighet som innehas med tomträtt likställs

med egen fastighet. Även avstängning av en plankorsning kan ibland med fördel

hanteras inom en planprocess. Av järnvägplanen skall bl.a. framgå det behov av

upplag, trädfällningar, stängningar av plankorsningar m.m. som kan föreligga.

Järnvägsplanen skall även innehålla förslag till erforderliga skyddsåtgärder

eller andra försiktighetsmått som behövs för att förebygga störningar från

trafiken eller anläggningen. Efter mönster från PBL skall en

genomförandebeskrivning fogas till planen. Som Lagrådet påpekat saknas anledning

att, såsom i lagrådsremissens lagförslag, särskilt föreskriva att en förening

enligt vattenlagen i vissa fall skall anges i järnvägsplanens

fastighetsförteckning, eftersom även en sådan förening omfattas av lagen

(1973:1150) om förvaltning av samfälligheter.

4 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av berörda länsstyrelser innan

den tas in i järnvägsplanen.

Paragrafen motsvarar 24 § andra stycket vägkungörelsen. Bestämmelsen i

vägkungörelsen infördes mot bakgrund av riksdagens beslut (prop. 1990/91:90,

bet. 1990/91:BoU18, rskr. 1990/91:342) om införande av krav på

miljökonsekvensbeskrivningar vid vägplanering. Eftersom Vägverket fastställer

arbetsplan för väg ansågs det lämpligt att en annan myndighet bedömer om

miljökonsekvensbeskrivningen är tillräcklig eller behöver kompletteras.

 Miljökonsekvensbeskrivningen skall behandlas av länsstyrelsen innan den tas in

i järnvägsplanen och innan planen i förekommande fall ställs ut. Ett godkännande

innebär att länsstyrelsen anser att beskrivningen utgör ett tillräckligt

underlag för att en samlad bedömning av den planerade anläggningens,

verksamhetens eller åtgärdens inverkan på miljön, hälsan och hushållningen med

naturresurser skall kunna göras. Godkännandet innebär endast att beskrivningens

kvalitet godkänns och innefattar inget ställningstagande till om

miljökonsekvenserna kan godtas eller till om ett projekt bör genomföras.

Godkännandet går inte att överklaga. Ändringar i ett planförslag som medför

ändrade miljökonsekvenser bör givetvis medföra att en reviderad

miljökonsekvensbeskrivning upprättas och överlämnas till länsstyrelsen för

förnyat godkännande.

5 § Den som utarbetar en järnvägsplan skall samråda i fråga om järnvägens

sträckning och förslaget i övrigt med berörda fastighetsägare, kommuner och

länsstyrelser samt andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Resultatet

av samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har framförts skall

redovisas i en samrådsredogörelse.

6 § Avser en järnvägsplan endast ändring av den plan som gäller för ett ännu

inte färdigställt järnvägsbygge, får ett efter omständigheterna förenklat sam-

rådsförfarande tillämpas.

 Ägare till sådan mark som kan komma att tas i anspråk eller till sådant

vattenområde som kan komma att påverkas skall alltid ges tillfälle att yttra

sig. Detsamma gäller innehavare av särskild rätt till sådan mark eller sådant

vattenområde.

Paragraferna motsvarar närmast 16 § väglagen. De innehåller regler om

samrådsförfarandet. Med berörda fastighetsägare avses här ägare till sådana

fastigheter som kan komma att helt eller delvis tas i anspråk för järnvägen. I 6

§ behandlas förutsättningarna för att ett förenklat samrådsförfarande skall få

tillämpas. Närmare regler för samrådsförfarandet får anses ha en sådan endast

utfyllande karaktär att de bör kunna meddelas i förordning. Av särskilt värde

är, såsom Svea hovrätt påpekat, att miljökonsekvensbeskrivningen, i den

utvecklingsfas den befinner sig, redovisas vid samrådet.

7 § Banverket skall ställa ut en järnvägsplan för granskning.

 En järnvägsplan som enbart avser ombyggnad av järnväg behöver dock ställas ut

endast

 1. om ombyggnaden bedöms komma att medföra betydande påverkan på miljön,

hälsan eller hushållningen med naturresurser, eller

 2. om någon annans mark behöver tas i anspråk eller särskild rättighet behöver

upphävas eller begränsas och ett sådant ianspråktagande eller upphävande eller

en sådan begränsning inte skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och

innehavare av särskild rätt.

 Vad som sägs i andra stycket gäller också i fråga om en järnvägsplan som

endast innefattar ändring av planen för ett järnvägsbygge som ännu inte är

färdigställt.

Paragrafen behandlar utställningsförfarandet och motsvarar närmast 17 §

väglagen. Paragrafen har närmare behandlats i avsnitt 10.4. Det är Banverket som

har att bedöma om kriterierna för att underlåta att ställa ut en plan är

uppfyllda. Närmare regler för utställningsförfarandet kommer att meddelas i

förordning.

8 § En järnvägsplan fastställs av Banverket efter samråd med berörda

länsstyrelser. Om Banverket och en länsstyrelse har olika uppfattning, skall

Banverket hänskjuta frågan om att fastställa planen till regeringens prövning.

Om det i annat fall finns särskilda skäl, får Banverket hänskjuta frågan till

regeringens prövning.

 Om planen innebär att mark eller särskild rätt kan tas i anspråk enligt 4 kap.

1 §, skall Banverket särskilt pröva om de fördelar som kan vinnas med planen

överväger de olägenheter som denna orsakar enskilda. Av beslutet att fastställa

planen skall framgå om planen ger rätt till sådant ianspråktagande.

9 § Ett beslut att fastställa en järnvägsplan upphör att gälla om

järnvägsbygget inte har påbörjats inom fem år från utgången av det år då

beslutet vann laga kraft.

10 § Har ett beslut att fastställa en järnvägsplan upphävts eller annars upphört

att gälla och begär därefter samma sökande att en i huvudsak överensstämmande

järnvägsplan skall fastställas, får planen fastställas endast om det finns

synnerliga skäl.

Paragraferna har sin förebild närmast i 18 § väglagen. Regleringen innebär att

Banverket kommer att fastställa såväl sina egna som andra järnvägsbyggares

järnvägsplaner. Denna fråga har närmare behandlats i avsnitt 10.5.

 Om Banverket och en länsstyrelse har olika uppfattning i fråga om

fastställelse av en plan skall frågan hänskjutas till regeringens prövning. Ban-

verket har även i annat fall möjlighet att hänskjuta en fråga om fastställelse

av järnvägsplan till regeringens prövning, om det föreligger särskilda skäl för

detta. Sådana särskilda skäl kan ibland förmodas föreligga beträffande sådana

planer som inte upprättats av Banverket.

 I samband med fastställelsen skall Banverket särskilt bedöma om de fördelar

som kan vinnas med planen överväger de olägenheter planen orsakar enskilda om

mark eller särskild rättighet kan komma att tas i anspråk.

 Giltighetstiden för ett fastställelsebeslut är begränsad till fem år. Endast i

undantagsfall blir det möjligt att återkomma med en ny ansökan beträffande samma

projekt.

11 § När en järnväg byggs får endast oväsentliga avvikelser göras från

järnvägsplanen.

Paragrafen motsvarar delvis 20 § väglagen. Frågan vad som är att betrakta som en

oväsentlig avvikelse kan inte besvaras generellt, utan måste överlämnas till

praxis.

12 § Om byggande av en järnväg eller avstängning av en plankorsning medför att

en enskild väg behöver byggas eller att ändrade förhållanden uppstår som

väsentligt inverkar på väghållningen för en sådan väg, skall den som bygger

eller innehar järnvägen, om det behövs, begära förrättning enligt

anläggningslagen (1973:1149) för att ordna väghållningen för den enskilda

vägen.

Paragrafen motsvarar närmast 20 a § väglagen. Med väghållning avses enligt 1

kap. 3 § lagen (1939:608) om enskilda vägar byggande av väg, vägunderhåll och

vinterväghållning.

13 § Ett beslut att fastställa en järnvägsplan skall upphävas, helt eller

delvis, om förhållandena efter beslutet har ändrats så att förutsättningarna för

att fastställa planen inte längre föreligger. Har beslutet meddelats av

regeringen skall regeringen upphäva det. I annat fall skall Banverket upphäva

beslutet. Banverket får dock hänskjuta frågan om upphävande av beslutet till

regeringens prövning.

Genom bestämmelsen, som saknar motsvarighet i väglagen men har likheter med 3

kap. 10 § expropriationslagen, införs en möjlighet att upphäva ett meddelat

fastställelsebeslut vid ändrade förutsättningar. De ändrade förutsättningarna

kan exempelvis bestå i ändrade investeringsbeslut eller oförutsedda fall av

skador på motstående samhällsintressen.Om järnvägsplanen prövats av regeringen

ankommer det på regeringen att pröva frågan om upphävande. Banverket kan

hänskjuta frågan om upphävande till regeringen.

3 kap. Tillfälligt ianspråktagande av mark m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg kan av länsstyrelsen ges rätt att få

tillträde till en fastighet för att verkställa mätning eller stakning,

undersökning av grund eller annan förberedande åtgärd för byggande av järnvägen.

Om sådan rätt ges skall den som avser att bygga järnvägen underrätta

fastighetsägaren om beräknad tidpunkt för tillträde. I en trädgård, park eller

liknande plantering får träd eller buskar inte skadas eller fällas utan

fastighetsägarens samtycke. Även i övrigt skall skada så långt möjligt undvikas.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att åtgärderna skall

kunna genomföras.

Paragrafen motsvarar 34 § väglagen och innehåller regler om rätt till tillträde

till en fastighet för förberedande undersökningar och åtgärder inför ett

järnvägsbygge. Även översiktliga arkeologiska undersökningar kan vara att bedöma

som förberedande åtgärder. Om tillträdesrätt skulle vägras kan, liksom enligt

motsvarande bestämmelse i väglagen, biträde av polismyndigheten påkallas.

Eftersom det inte kan uteslutas att ett behov av personella ingripanden kan

uppkomma, bör polismyndighet och inte kronofogdemyndigheten biträda vid

genomförande av åtgärderna. I allmänhet sker naturligtvis tillträde i

samförstånd med ägare och brukare av fastigheten. Tvångsvisa tillträden skall

betraktas som en yttersta utväg.

2 § På den järnvägsmark som anges i en fastställd järnvägsplan får inte utan

tillstånd av Banverket uppföras byggnader, göras tillbyggnader, utföras andra

anläggningar eller vidtas andra åtgärder som väsentligt kan försvåra områdets

användning för järnvägsändamål. Förbudet gäller från det att beslut att

fastställa järnvägsplanen meddelas och upphör att gälla om beslut meddelas att

upphäva fastställelsebeslutet eller om planen annars upphör att gälla.

 Förbudet är inte tillämpligt i fråga om åtgärder som lagligen har påbörjats

innan förbudet började gälla.

 Om åtgärder vidtagits i strid med första stycket, får Banverket vidta de

åtgärder som behövs för rättelse. Polismyndigheten skall lämna det biträde som

behövs för att rättelse skall kunna ske.

Paragrafen motsvarar närmast 48 och 72 §§ väglagen och har motiverats i avsnitt

11. Med järnvägsmark avses mark för järnvägsspår, banvall med tillhörande diken,

slänter samt underhålls-, skydds- och säkerhetszoner.

3 § Om mark i närheten av järnvägsmarken i en fastställd järnvägsplan avsatts

för upplag eller liknande ändamål i samband med byggandet av järnvägen, skall

länsstyrelsen på begäran av den som avser att bygga järnvägen besluta att marken

får tas i anspråk med nyttjanderätt för den tid som angetts i planen. I samband

med beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

Bestämmelsen motsvarar närmast 35 § väglagen och ger järnvägsbyggaren möjlighet

att skaffa sig tillfällig nyttjanderätt till mark intill järnvägsmarken för

upplag, tillfällig väg eller liknande i samband med byggande av en järnväg. En

förutsättning för ett upplåtelsebeslut är att markbehovet finns angivet i en

fastställd järnvägsplan.

4 § Om träd eller buskar intill järnvägsmark medför olägenheter för trafik-

eller driftsäkerheten på järnvägen, får länsstyrelsen besluta att de skall

avlägsnas eller beskäras genom järnvägsinnehavarens försorg. I samband med

beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

Paragrafen, som motsvarar 53 § väglagen, ger länsstyrelsen rätt att bestämma att

träd som hotar att falla över spår eller ledningar eller som skymmer sikten

exempelvis vid plankorsningar, får fällas eller beskäras. Trädfällningsrätt kan

även upplåtas som servitut vid en eventuell fastighetsbildningsförrättning. I

samband med beslutet kan länsstyrelsen föreskriva villkor av olika slag, t.ex.

för att säkerställa att enskilda intressen inte kränks eller utsätts för

olägenheter i oskälig utsträckning.

4 kap. Inlösen och ersättning

1 § Den som i enlighet med en gällande järnvägsplan skall bygga en järnväg som

tillgodoser ett allmänt transportbehov får lösa sådan mark som enligt planen

inte endast tillfälligt skall användas för järnvägsändamål.

 Besväras sådan mark som får lösas enligt första stycket av särskild rätt, får

rättigheten lösas.

2 § Om fastighetsägaren begär det, skall den som i enlighet med en gällande

järnvägsplan skall bygga en sådan järnväg som avses i 1 § lösa sådan mark som

enligt planen inte endast tillfälligt skall användas för järnvägsändamål.

Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt 12.

3 § Om tillstånd enligt 3 kap. 2 § vägrats, är fastighetsägaren och innehavare

av särskild rätt till fastigheten berättigade till ersättning av den som avser

att bygga järnvägen för den skada de lider på grund av att pågående

markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.

Paragrafen motsvarar närmast 61 § väglagen men begränsar inte som detta lagrum

ersättningsskyldigheten till särskilt långvariga förbud.

4 § Den som avser att bygga en järnväg skall ersätta skador till följd av

åtgärder som avses i 3 kap 1 § och skador till följd av att han förvärvat rätt

att nyttja mark enligt 3 kap. 3 §. Järnvägsinnehavaren skall ersätta skador till

följd av åtgärder som avses i 3 kap. 4 §.

Paragrafen upptar bestämmelser om skadeståndsskyldighet vid olika ingrepp i fas-

tigheter intill järnvägsmarken eller under förberedelserna av ett järnvägsbygge.

5 § I den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag skall i mål om

inlösen och ersättning bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719)

tillämpas. Vad som sägs i 4 kap. 3 § expropriationslagen skall tillämpas i

fråga om värdeökning som ägt rum under tiden från dagen tio år före den då talan

om inlösen väcktes. Ogillas talan i mål som väckts av en fastighetsägare eller

den som innehar särskild rätt till en fastighet, tillämpas bestämmelserna i 15

kap. 6 § plan- och bygglagen (1987:10) i fråga om rättegångskostnaderna.

Paragrafen motsvarar PBL:s bestämmelser om ersättning och tillämpning av

expropriationslagens bestämmelser i mål om inlösen och ersättning, i första hand

14 kap. 9 § och 15 kap. 1 §. Anspråk på ersättning eller krav på inlösen skall

väckas vid fastighetsdomstolen.

6 § Talan om inlösen får väckas även om beslutet att fastställa järnvägsplanen

inte har vunnit laga kraft.

Paragrafen motsvarar 15 kap. 2 § PBL.

5 kap. Överklagande m.m.

1 § Banverkets beslut får överklagas hos regeringen. Beslut enligt

3 kap. 2 § överklagas dock hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Paragrafen motsvarar närmast 73 och 75 §§ väglagen.

 Beslut om fastställande av järnvägsplaner innefattar huvudsakligen

lämplighetsavgöranden och är ofta av politisk karaktär. Enligt svensk

rättstradition och tidigare gällande riktlinjer är dessa beslut inte av sådan

art att de bör överprövas av domstol. Den sakligt sett lämpligaste lösningen är

enligt regeringens bedömning att de överklagas och prövas i administrativ

ordning, detta inte minst med tanke på att regeringen i vissa fall föreslås ha

rätt att fastställa järnvägsplaner. Frågan bör tas upp till förnyat övervägande

när miljöorganisationsutredningen

(M 1993:04) avgett sitt betänkande.

 Den föreslagna ordningen innebär att beslut, som berör enskildas rätt och i

viss mån kan inskränka fastighetsägares rådighet till sin fastighet, överklagas

hos förvaltningsmyndighet. Genom lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut, vilken för närvarande är tidsbegränsad och senast har

förlängts till att gälla till utgången av år 1997 (prop. 1994/95:27, bet.

1994/95:JuU6, rskr. 1994/95:165), kan den enskilde sakägaren av domstol få

prövat om ett beslut av regeringen strider mot någon rättsregel. Fri- och

rättighetskommittén har i sitt slutbetänkande (SOU 1994:11) Domstolsprövning av

förvaltningsärenden föreslagit att rättsprövningslagen permanentas och att en

rätt till muntlig förhandling i rättsprövningsärenden införs. De slutsatser som

beredningen av detta betänkande leder till blir naturligtvis av stor betydelse

för utformning av överklaganderegler i lagstiftning av den administrativa art

som järnvägsbyggnadslagen utgör. Det kan också förutsättas att

överklagandereglerna kommer att få en annan utformning för det fall ett system

med s.k. tidig prövning införs. Likaså kan de vidare övervägandena kring

tillskapandet av en miljödomstol komma att få betydelse även för överklaganden

av järnvägsplaner.

 Banverkets beslut i fråga om tillstånd till åtgärder på järnvägsmarken är av

den karaktären att de bör överprövas av förvaltningsdomstol. Om det inte finns

särskilda skäl för att överklagande skall ske till kammarrätt skall, enligt vad

som framgår av förarbetena till 14 § i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar i dess lydelse från den

1 oktober 1994 (prop. 1993/94:133, bet. 1993/94:JuU24, rskr. 1993/94:319) i

författning anges att överklagande skall ske till allmän förvaltningsdomstol.

Enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar innebär detta att

överklagande skall ske till länsrätt.

 Enligt samma proposition införs, genom ändringar i förvaltnings-

processlagen (1971:291), en möjlighet att föreskriva krav på prövningstillstånd

vid överklagande från länsrätt till kammarrätt. Sådana krav skall tas in i de

materiella författningarna. Beslut enligt järnvägsbyggnadslagen bör omfattas av

krav på prövningstillstånd vid överklagande från länsrätt.

2 § Länsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens godkännande enligt 2 kap. 4 § får dock inte överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Paragrafen motsvarar 74 § första stycket väglagen.

 Samma principer som redovisats i kommentaren till 5 kap. 1 § bör gälla vid

överklagande av länsstyrelsens beslut.

3 § Banverket och kommuner får överklaga länsstyrelsens beslut. Kommuner,

trafikhuvudmän enligt lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv

persontrafik och regionplaneorgan enligt 7 kap. plan- och bygglagen (1987:10)

får överklaga Banverkets beslut.

Bestämmelsen motsvarar delvis överklagandebestämmelserna i väglagen. Det får

härutöver anses motiverat att en trafikhuvudman eller ett regionplaneorgan har

möjlighet att överklaga Banverkets beslut. Däremot instämmer regeringen med de

remissinstanser som funnit det vara principiellt felaktigt att, som föreslogs i

promemorian, tillerkänna Naturvårdsverket en särställning som besvärsmyndighet.

Det ankommer på länsstyrelserna att bevaka och samordna statens intressen.

4 § I ett beslut om tillstånd får förordnas att beslutet skall gälla

omedelbart.

Beslut enligt denna lag blir vanligen gällande när de vinner laga kraft.

Regeringen delar Lagrådets uppfattning att detta inte behöver framgå av

lagtexten. Enligt väglagen föreligger en möjlighet att förordna om omedelbar

verkställighet av vissa beslut, vissa beslut gäller dessutom omedelbart utan

särskilt förordnande (77 §). Det finns även på järnvägssidan ett behov av en

möjlighet att kunna förordna om omedelbar verkställighet av tillståndsbeslut

enligt 3 kap. Detta bör gälla både Banverkets och länsstyrelsens beslut. Skäl

för sådant förordnande kan exempelvis vara att det handlar om överklaganden som

uppenbarligen inte kommer att bifallas eller att beslutet berör ett delprojekt i

ett omfattande projekt där planering eller genomförande av övriga projekt

riskerar att äventyras eller orimligt fördyras av ett uppehåll. Om ett beslut

som får verkställas omedelbart överklagas, har besvärsinstansen möjlighet att

inhibera vidare verkställighet.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1996. För att inte effektivitets-

förluster skall uppstå bör lagen inte tillämpas för byggande av sådan delsträcka

av ett järnvägsobjekt för vilken mark- eller byggnadsarbete påbörjats före

ikraftträdandet eller för vilken tillstånd till expropriation sökts senast fyra

månader före ikraftträdandet. Vad som avses med ett järnvägsobjekt respektive

delsträcka torde sällan föranleda tolkningsproblem. För Banverkets

järnvägsbyggande kan ledning för objektens avgränsning och uppdelning sökas i

gällande stomnätsplan. Som Lagrådet påpekat kan det förekomma järnvägsbyggen som

inte kan uppdelas i delsträckor. Till undvikande av oklarheter bör det därför

uttryckligen stadgas att vad som gäller för delsträcka i sådant fall gäller för

hela järnvägen.

16.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Förslaget har närmare utvecklats i avsnitt 13. Det innebär att 5 kap. 5 § FBL

ändras och att två nya paragrafer införs i samma kapitel. En av de nya

paragraferna innebär dels att ett undantag från vissa skyddsregler i 5 kap.

fastighetsbildningslagen införs för de fall när mark som skulle kunna ha inlösts

enligt järnvägsbyggnadslagen skall överföras genom fastighetsreglering eller

eller när servitut skall bildas på sådan mark, dels att ett undantag från dessa

skyddsregler medges när det gäller upphävande av servitut som belastar sådan

mark, t.ex. upphävande av överfartsrättighet.

 Den andra nya paragrafen medför en utökad möjlighet att, i undantagsfall,

överföra mark mellan fastigheter. Syftet med denna utökade överföringsmöjlighet

är att trygga fastighetsägarens rätt att - i samband med förrättning för

byggande av järnväg - få sådan mark som genom förrättningen blir i hög grad

onyttig för honom överförd till järnvägsfastigheten.

16.3 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

Den som vill utföra ett vattenföretag som behövs för järnväg ges genom ett

tillägg i vattenlagen samma rådighet som t.ex. den som vill utföra ett

vattenföretag som behövs för allmän väg. Förslaget fanns med i promemorian.

Bortsett från en lagteknisk synpunkt har remissinstanserna inte haft någon

erinran mot förslaget. Ur effektivitetssynpunkt är det angeläget att den som

avser att bygga en järnväg som innefattar ett vattenföretag, t.ex. ett brobygge,

kan få tillåtligheten av detta prövat på ett tidigt stadium, innan alltför stort

arbete och kapital lagts ned i projektet. I dagsläget saknas laglig möjlighet

att söka tillstånd till vattenföretag för den som avser att bygga järnväg på

mark han ännu inte äger eller på annat sätt förfogar över.

16.4 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

Ändringen innebär att lagen om byggande av järnväg tas med bland de lagar som

uppräknas i 1 kap. 2 § och härigenom knyts till NRL:s hushållningsbestämmelser.

16.5 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Ändringen innebär dels att det i 18 § anläggningslagen införs en hänvisning till

2 kap. 12 § i järnvägsbyggnadslagen, i vilket lagrum det föreskrivs en

skyldighet i vissa fall för den som bygger eller innehar en järnväg att begära

förrättning enligt anläggningslagen, dels att det i 29 § föreskrivs att den som

enligt järnvägsbyggnadslagen påkallat förrättning har att svara för

förrättningskostnaderna.

Promemorians lagförslag

1. Förslag till

lag om järnvägsplanering

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Allmänna bestämmelser för byggande av järnväg

1 § Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnväg samt

spåranläggning för spårväg och tunnelbana inom områden som inte omfattas av de-

taljplan eller områdesbestämmelser.

2 § Med byggande av järnväg avses anläggning av en ny järnväg, omläggning av

järnväg i en ny sträckning samt ombyggnad av en järnväg och utläggning av

ytterligare spår.

3 § Vid planläggning och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg skall

lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Vid byggande

och underhåll av järnväg skall tillbörlig hänsyn tas till enskilda intressen och

till allmänna intressen, såsom trafiksäkerhet, miljöskydd, naturvård och

kulturmiljövård.

4 § Vid planläggning och byggande av järnväg skall järnvägen ges ett sådant

läge och utförande att ändamålet med järnvägen vinns med minsta intrång och

olägenhet utan oskälig kostnad.

5 § Inom område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser får en

järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med

planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

 En järnväg får inte byggas så att naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda

bestämmelser för användning av mark motverkas. Om det finns särskilda skäl får

regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, medge undantag från

sådana bestämmelser.

2 kap. Arbetsplan m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg skall upprätta en arbetsplan. En

arbetsplan får upprättas för avstängning av plankorsning, även om denna åtgärd i

det enskilda fallet inte är att betrakta som byggande av järnväg.

 I arbetsplanen skall den mark anges som behöver tas i anspråk för järnvägen

och för byggandet av järnvägen. Om mark behöver tas i anspråk med tillfällig

nyttjanderätt, skall det av planen framgå vilken mark som avses och under vilken

tid den skall tas i anspråk. Planen skall innehålla en miljökonsekvensbeskriv-

ning enligt 5 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., samt

de uppgifter som i övrigt behövs. De skyddsåtgärder och försiktighetsmått som

behövs för att förebygga störningar och andra olägenheter från trafiken skall

anges särskilt. Planen skall även innehålla en genomförandebeskrivning.

 Arbetsplanen skall innehålla en fastighetsförteckning. I fastighetsför-

teckningen skall, i den mån de berörs av planen, redovisas

 1. fastigheter,

 2. mark som är samfälld för flera fastigheter och andra områden samt

 3. ägare till och innehavare av annan särskild rätt än bostadsrätt och

hyresrätt.

2 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av länsstyrelsen innan den tas

in i arbetsplanen.

3 § Vid utarbetande av en arbetsplan skall samråd i fråga om järnvägens

sträckning och förslaget i övrigt ske med berörda fastighetsägare, kommuner och

länsstyrelser samt andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken.

4 § Avser en arbetsplan endast ombyggnad av en järnväg eller byggande av sådan

järnväg som är redovisad i detaljplan eller förutsatt i områdesbestämmelser, får

ett efter omständigheterna förenklat samrådsförfarande tillämpas. Ett sådant

förfarande får även tillämpas om arbetsplanen endast innefattar ändring av

planen för ett ännu inte färdigställt järnvägsbygge.

 Ägare och innehavare av särskild rätt till sådan mark som kan komma att tas i

anspråk eller till sådant vattenområde som kan komma att påverkas skall alltid

ges tillfälle att yttra sig.

5 § Banverket skall ställa ut en arbetsplan för granskning.

En arbetsplan för en järnväg som är redovisad i detaljplan behöver inte ställas

ut.

 Inte heller behöver en arbetsplan som endast avser ombyggnad av en järnväg

ställas ut, om inte annans mark behöver tas i anspråk eller servitut eller annan

särskild rättighet behöver upphävas eller begränsas eller om ett sådant

ianspråktagande eller upphävande eller en sådan begränsning skriftligen

medgivits av berörda fastighetsägare och innehavare av servitut eller annan

särskild rätt. Under samma förutsättningar kan Banverket låta bli att ställa ut

en arbetsplan som innefattar endast ändring av planen för ett järnvägsbygge som

ännu inte är färdigställt.

6 § En arbetsplan fastställs av Banverket efter samråd med berörda

länsstyrelser. Om Banverket och en länsstyrelse har olika uppfattning skall

Banverket hänskjuta frågan om att fastställa planen till regeringens prövning.

Om det i annat fall finns särskilda skäl får Banverket hänskjuta frågan till

regeringens prövning.

 Ett beslut om att fastställa en arbetsplan upphör att gälla om inte det i

arbetsplanen angivna järnvägsbygget har påbörjats inom fem år från utgången av

det år, då beslutet vann laga kraft.

 Har beslut om att fastställa en arbetsplan upphävts eller annars upphört att

gälla och begär därefter samma sökande som tidigare på nytt att i huvudsak samma

arbetsplan skall fastställas får planen fastställas endast om det finns

synnerliga skäl.

7 § När en järnväg byggs får endast oväsentliga avvikelser göras från

arbetsplanen.

8 § Om byggande av en järnväg eller avstängning av en plankorsning enligt en

lagakraftvunnen arbetsplan medför att en enskild väg behöver byggas eller att

ändrade förhållanden uppstår som väsentligt inverkar på väghållningen för en

sådan väg, skall den som bygger eller innehar järnvägen, om det behövs, begära

förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149) för att ordna den enskilda

väghållningen.

9 § Ett beslut om att fastställa en arbetsplan skall upphävas av Banverket helt

eller delvis om förhållandena efter beslutet har ändrats så att förutsättningar-

na för att fastställa planen inte längre föreligger.

3 kap. Tillfälligt ianspråktagande av mark, m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg samt den som för dennes räkning utför

arbete, kan hos Banverket begära tillstånd att få tillträde till en fastighet

för att verkställa mätning eller stakning, undersökning av grund eller annan

förberedande åtgärd för byggande av järnvägen. I en trädgård, park eller

liknande plantering får träd inte skadas eller fällas utan fastighetsägarens

samtycke. Även i övrigt skall skada så långt möjligt undvikas.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för genomförande av

åtgärderna.

2 § Inom den järnvägsmark som anges i en fastställd arbetsplan får inte utan

tillstånd av Banverket uppföras byggnader, göras tillbyggnader, utföras andra

anläggningar eller vidtas andra sådana åtgärder som kan väsentligt försvåra

områdets användning för järnvägsändamål. Förbudet gäller inte längre om beslutet

att fastställa planen upphävs eller annars upphör att gälla.

 Förbudet gäller inte i fråga om åtgärder som lagligen har påbörjats innan

förbudet trädde i kraft.

 Om tillstånd saknas får Banverket vidta de åtgärder

som behövs för rättelse. Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för

att åtgärderna skall kunna vidtas.

3 § Om mark i närheten av järnvägsmarken avsatts i en fastställd arbetsplan för

upplag eller liknande ändamål i samband med byggandet av järnvägen, skall

länsstyrelsen på begäran av den som avser att bygga järnvägen fatta beslut om

att marken får tas i anspråk med nyttjanderätt för den tid som angetts i planen.

4 § Om träd intill järnvägsmark medför olägenheter för trafik- och

driftsäkerheten på järnvägen, får länsstyrelsen besluta att träden skall

avlägsnas eller kvistas genom järnvägsinnehavarens försorg. I samband med

beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

4 kap. Ersättning m.m.

1 § Om tillstånd enligt 3 kap. 2 § vägrats är fastighetsägaren och innehavare

av servitut eller annan särskild rätt till fastigheten berättigade till

ersättning av den som avser att bygga järnvägen för den skada de lider på grund

av att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av

fastigheten.

2 § Den som avser att bygga en järnväg enligt denna lag skall ersätta skador

till följd av att han förvärvat rätt att nyttja mark i närheten av

järnvägsmarken för upplag eller liknande ändamål i samband med byggandet av

järnvägen.

 Skador till följd av åtgärder som avses i 3 kap. 1 eller 4 § skall ersättas av

den som är ansvarig för åtgärderna.

3 § Har överenskommelse inte träffats om ersättning enligt detta kapitel,

skall den som vill göra anspråk på ersättning väcka talan vid fastighetsdoms-

tolen.

 Även den som avser att bygga järnväg kan på samma sätt begära prövning av

ersättning till fastighetsägare eller annan sakägare.

5 kap. Överklagande m.m.

1 § Banverkets beslut enligt 3 kap. 1 eller 2 § får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Övriga beslut av Banverket enligt denna lag får överklagas

hos regeringen.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

2 § Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

3 § Banverket och kommuner får överklaga länsstyrelsens beslut enligt denna

lag. Statens Naturvårdsverk, kommuner, trafikhuvudmän enligt lagen (1978:438) om

huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik och regionplaneorgan enligt 7

kap. plan- och bygglagen (1987:10) får överklaga Banverkets beslut enligt denna

lag.

4 § Ett beslut enligt denna lag blir gällande när det vinner laga kraft. I ett

beslut om tillstånd får förordnas att det skall gälla omedelbart.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 Lagen gäller inte för byggande av järnväg som påbörjats före ikraftträdandet

och inte heller för byggande av sådan järnväg för vilken ansökan om

expropriationstillstånd inkommit före ikraftträdandet.

2. Förslag till

Lag om ändring i fastighetsbildningslagen

 (1970:988)

 Härigenom föreskrivs att det i fastighetsbildningslagen (1970:988)1 skall

införas två nya paragrafer, 5 kap. 8 b och 8 c §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap.

--------------------------------------------------------------------

 8 b §

 Mark som enligt lagakraftvunnen

 arbetsplan enligt lagen

 (1994:000) om järnvägsplanering

 eller detaljplan är avsedd för

 järnvägsändamål får överföras genom

 fastig-hetsreglering eller

 upplåtas genom servitut utan

 hinder av bestämmelserna i 5 kap.

 7 och 8 §§. Detsamma gäller i fråga

 om upphävande av servitut som

 besvärar sådan mark.

 8 c §

 Om en del av en fastighet efter

 sådan fastighetsreglering som

 avses i 8 b § inte lämpligen skulle

 kunna användas tillsammans med

 fastighetens övriga delar eller

 självständigt, skall

 fastighetsdelen på

 fastighetsägarens begäran överföras

 till den fastighet som järnvägen

 skall byggas på.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

3. Förslag till

 Lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § vattenlagen (1983:291) skall ha följande

lydelse

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 4 §1

--------------------------------------------------------------------

 Den som vill utföra Den som vill utföra

 1. en vattenreglering, 1. en vattenreglering,

 2. en vattentäkt för allmän vat- 2. en vattentäkt för allmän vat-

tenförsörjning, allmän värmeförsörj- tenförsörjning, allmän värmeförsörjning

ning eller bevattning, eller bevattning,

 3. ett markavvattnings-företag, 3. ett markavvattnings-företag,

 4. ett vattenföretag som behövs 4. ett vattenföretag som behövs

för allmän väg, allmän farled, allmän för allmän väg, allmän farled, allmän

hamn eller allmän flottled eller hamn eller allmän flottled

 5. ett vattenföretag som behövs 5. ett vattenföretag som behövs

för att motverka förorening för att motverka förorening

genom avloppsvatten har för genom avloppsvatten eller

ändamålet rådighet som avses i 1 §. 6. ett vattenföretag som behövs

 för järnväg

 har för ändamålet rådighet som avses

 i 1 §.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1984:913.

4. Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i 2 och 3 kap. Bestämmelserna i 2 och 3 kap.

skall tillämpas enligt vad som är skall tillämpas enligt vad som är

föreskrivet i plan- och bygglagen föreskrivet i plan- och bygglagen

(1987:10), vattenlagen (1987:10), vattenlagen

(1983:291), miljöskyddslagen (1983:291), miljöskyddslagen

(1969:387), naturvårdslagen (1969:387), naturvårdslagen

(1964:822), lagen (1985:620) om (1964:822), lagen (1985:620) om

vissa torvfyndigheter, väglagen vissa torvfyndigheter, väglagen

(1971:948), lagen (1902:71 s.1) (1971:948), lagen (1902:71 s.1)

innefattande vissa bestämmelser innefattande vissa bestämmelser om

om elektriska anläggningar, lagen elektriska anläggningar, lagen

(1978:160) om vissa rörledningar, (1978:160) om vissa rörledningar,

luftfartslagen (1957:297), luftfartslagen (1957:297),

minerallagen (1991:45), lagen minerallagen (1991:45), lagen

(1966: 314) om kontinentalsoc- (1966: 314) om kontinentalsockeln

keln och lagen (1983:293) om och lagen (1983:293) om

inrättande, utvidgning och inrättande, utvidgning och

avlysning av allmän farled och avlysning av allmän farled och

allmän hamn allmän hamn, lagen (1992:1140) om

och lagen (1992:1140) om Sveri- Sveriges ekonomiska zon och lagen

ges ekonomiska zon. (1994:000) om järnvägsplanering.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1146.

5. Förslag till

Lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

 Härigenom föreskrivs att 18 och 29 §§ anläggningslagen (1973:1149)1 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 18 §

 Rätt att begära förrättning enligt denna lag har

 1. ägaren av en fastighet som skall delta i anläggningen,

 2. ägaren av en fastighet som enligt en detaljplan helt eller till viss del

skall användas för allmän plats för vilken kommunen inte är huvudman eller för

trafikanläggning som är gemensam för flera fastigheter,

 3. kommunen,

 4. hyresgästorganisation.

 En samfällighetsförening får, efter beslut av

föreningsstämman, begära en förrättning som angår gemensamhetsanläggning under

föreningens förvaltning. Länsstyrelsen kan begära förrättning för inrättande av

anläggning som styrelsen finner vara av större betydelse från allmän synpunkt.

 Vid expropriation eller liknande tvångsförvärv får förvärvaren begära

förrättning för inrättande av sådan anläggning varigenom olägenhet av förvärvet

kan undanröjas, minskas eller förebyggas.

--------------------------------------------------------------------

 Om rätt för väghållare att påkalla Bestämmelser om rätt för väghållare

förrättning enligt denna lag finns och den som bygger eller innehar

bestämmelser i 20 a § och 25 § järnväg att begära förrättning enligt

tredje stycket väglagen denna lag finns i 20 a § och 25 §

(1971:948) tredje stycket väglagen (1971:948)

 samt i 2 kap. 8 § lagen (1994:000)

 om järnvägsplanering.

 En samfällighetsförening som förvaltar en exploateringssamfällighet enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan får begära förrättning enligt denna

lag, om åtgärden syftar till att genomföra sådan samverkan.

 29 §

 Förrättningskostnaderna skall, om anläggningsbeslut meddelats, fördelas mellan

ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen efter vad som är

skäligt.

 Om en förrättning har påkallats enligt 20 a § eller 25 § tredje stycket

väglagen (1971:948) skall staten svara för förrättningskostnaderna.

--------------------------------------------------------------------

 Om en förrättning har begärts

 enligt 2 kap. 8 § lagen (1994:000)

 om järnvägsplanering skall den som

 begärt förrättningen svara för

 förrättningskostnaderna.

 I övrigt tillämpas 2 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) på

förrättning enligt denna lag.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

Remissyttranden över departementspromemorian (Ds 1994:65) Lag om

järnvägsplanering och över förslag till lagrådsremiss Lag om byggande av järnväg

Efter remiss har yttranden över promemorian avgivits av Hovrätten för Övre

Norrland, Kammarrätten i Jönköping, Domstolsverket, Banverket, Statens

järnvägar, Vägverket, Järnvägsinspektionen, Riksantikvarieämbetet,

Jordbruksverket, Skogsstyrelsen, Boverket, Lantmäteriverket, Rikspolisstyrelsen,

Naturvårdsverket, Landstingsförbundet, Kommunförbundet, Länsstyrelserna i

Stockholms och Östergötlands län, LRF, Skogsägarnas riksförbund, Sveriges

advokatsamfund, Sveriges fastighetsägareförbund, Villaägarnas riksförbund,

Halmstads, Älmhults, Upplands Väsby, Västerås, Göteborgs, Stockholms, Örebro och

Varbergs kommuner, Kommundirektionen i Örnsköldsviks kommun och RailForum.

Yttranden över förslaget till lagrådsremiss har avgivits av Svea hovrätt, Göta

hovrätt, Kammarrätten i Göteborg, Kammarrätten i Sundsvall, Stockholms

tingsrätt, Domstolsverket, Justitiekanslern, Boverket, Lantmäteriverket,

Riksantikvarieämbetet, Banverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen

i Göteborgs och Bohus län, Svenska Kommunförbundet, Sveriges Advokatsamfund och

Lantbrukarnas Riksförbund.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om byggande av järnväg

 Härigenom föreskrivs följande

1 kap. Allmänna bestämmelser för byggande av järnväg

1 § Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnväg, spårväg och

tunnelbana.

2 § Med byggande av järnväg avses anläggning av en ny järnväg, omläggning av

järnväg i en ny sträckning samt ombyggnad av en järnväg och utläggning av

ytterligare spår.

3 § Vid planläggning och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg skall

lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Vid

planläggning, byggande och underhåll av järnväg skall hänsyn tas till både en-

skilda och allmänna intressen.

4 § Vid planläggning och byggande av järnväg skall järnvägen ges ett sådant

läge och utförande att ändamålet med järnvägen vinns med minsta intrång och

olägenhet utan oskälig kostnad.

5 § Inom område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser får en

järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med

planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

 En järnväg får inte byggas så att syftet med skyddsföreskrifter eller andra

särskilda bestämmelser för användning av bebyggelse, mark eller vatten

motverkas. Om det finns särskilda skäl får regeringen, eller den myndighet som

regeringen bestämmer, medge undantag från sådana bestämmelser.

6 § Om en fastighet har upplåtits med tomträtt, skall vad som i denna lag är

föreskrivet om fastighetsägaren eller fastigheten tillämpas på tomträttshavaren

eller tomträtten.

7 § I denna lag förstås med särskild rätt till fastighet nyttjanderätt,

servitut och rätt till elektrisk kraft samt liknande rätt.

2 kap. Järnvägsplan m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg skall upprätta en järnvägsplan. En

järnvägsplan behöver inte upprättas för byggande av industrispår och hamnspår

uteslutande på egen fastighet. En järnvägsplan får upprättas för avstängning av

plankorsning, även om denna åtgärd i det enskilda fallet inte är att betrakta

som byggande av järnväg.

 I de delar som planen medför att mark eller särskild rätt till mark kan komma

att tas i anspråk enligt 4 kap. 1 § skall planen utformas så att de fördelar som

kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda.

2 § I järnvägsplanen skall den mark och de särskilda rättigheter anges som

behöver tas i anspråk för järnvägen och för byggandet av järnvägen. Om mark

behöver tas i anspråk med tillfällig nyttjanderätt, skall det av planen framgå

vilken mark som avses och under vilken tid den skall nyttjas. Planen skall

innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m. samt de uppgifter som i övrigt behövs för att

genomföra företaget.

 De skyddsåtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förebygga

störningar och andra olägenheter från trafiken eller anläggningen skall anges

särskilt i planen. Till planen skall en genomförandebeskrivning fogas. I

genomförandebeskrivningen skall de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och

fastighetsrättsliga åtgärder som behövs för ett samordnat och ändamålsenligt

genomförande av planen redovisas.

3 § Till järnvägsplanen skall en fastighetsförteckning fogas. I fastighets-

förteckningen skall, i den mån de berörs av planen, redovisas

 1. fastigheter och ägare till dessa,

 2. mark- eller vattenområden som är samfällda för flera fastigheter samt ägare

till dessa fastigheter,

 3. innehavare av servitut eller av annan särskild rätt än bostadsrätt och

hyresrätt,

 4.gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149) eller

samfällighet enligt vattenlagen (1983:291) samt ägarna till de fastigheter som

deltar i respektive anläggning,

 5. vägsamfälligheter och vägföreningar.

 Om en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter förvaltar samfällighet, särskild rätt eller gemensam-

hetsanläggning, skall föreningen anges i stället för ägare eller innehavare.

Motsvarande gäller vid föreningsförvaltning enligt vattenlagen (1983:291).

4 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av berörda länsstyrelser innan

den tas in i järnvägsplanen.

5 § Den som utarbetar en järnvägsplan skall samråda i fråga om järnvägens

sträckning och förslaget i övrigt med berörda fastighetsägare, kommuner och

länsstyrelser samt andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Resultatet

av samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har framförts skall

redovisas i en samrådsredogörelse.

6 § Avser en järnvägsplan endast ändring av planen för ett ännu inte färdig-

ställt järnvägsbygge, får ett efter omständigheterna förenklat samrådsförfarande

tillämpas.

 Ägare och innehavare av särskild rätt till sådan mark som kan komma att tas i

anspråk eller till sådant vattenområde som kan komma att påverkas skall alltid

ges tillfälle att yttra sig.

7 § Banverket skall ställa ut en järnvägsplan för granskning.

 En järnvägsplan som endast avser ombyggnad av järnväg skall ställas ut

 1. om ombyggnaden bedöms komma att medföra betydande påverkan på miljön,

hälsan eller hushållningen med naturresurser, eller

 2. om någon annans mark behöver tas i anspråk eller särskild rättighet behöver

upphävas eller begränsas och ett sådant ianspråktagande eller upphävande eller

en sådan begränsning inte skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och

innehavare av särskild rätt.

 Under samma förutsättningar skall Banverket ställa ut en järnvägsplan som

innefattar endast ändring av planen för ett järnvägsbygge som ännu inte är

färdigställt.

8 § En järnvägsplan fastställs av Banverket efter samråd med berörda

länsstyrelser. Om Banverket och en länsstyrelse har olika uppfattning, skall

Banverket hänskjuta frågan om att fastställa planen till regeringens prövning.

Om det i annat fall finns särskilda skäl, får Banverket hänskjuta frågan till

regeringens prövning.

 Om planen helt eller delvis skall medföra att mark eller särskild rättighet

kan tas i anspråk enligt 4 kap. 1 §, skall Banverket särskilt pröva om de

fördelar som kan vinnas med planen överväger de olägenheter som detta orsakar

enskilda. I så fall skall av beslutet att fastställa planen framgå att planen

ger rätt till sådant ianspråktagande.

9 § Ett beslut om att fastställa en järnvägsplan upphör att gälla om det i

planen angivna järnvägsbygget inte har påbörjats inom fem år från utgången av

det år då beslutet vann laga kraft.

10 § Har ett beslut om att fastställa en järnvägsplan upphävts eller annars upp-

hört att gälla och begär därefter samma sökande att i huvudsak samma

järnvägsplan skall fastställas, får planen fastställas endast om det finns

synnerliga skäl.

11 § När en järnväg byggs får endast oväsentliga avvikelser göras från

järnvägsplanen.

12 § Om byggande av en järnväg eller avstängning av en plankorsning medför att

en enskild väg behöver byggas eller att ändrade förhållanden uppstår som

väsentligt inverkar på väghållningen för en sådan väg, skall den som bygger

eller innehar järnvägen, om det behövs, begära förrättning enligt

anläggningslagen (1973:1149) för att ordna väghållningen av den enskilda vägen.

13 § Ett beslut om att fastställa en järnvägsplan skall, helt eller delvis,

upphävas av regeringen eller Banverket om förhållandena efter beslutet har

ändrats så att förutsättningarna för att fastställa planen inte längre

föreligger. Har beslutet meddelats av regeringen skall regeringen upphäva det. I

annat fall skall Banverket upphäva beslutet. Banverket får hänskjuta frågan om

upphävande av beslutet till regeringens prövning.

3 kap. Tillfälligt ianspråktagande av mark, m.m.

1 § Den som avser att bygga en järnväg kan hos länsstyrelsen begära tillstånd

att få tillträde till en fastighet för att verkställa mätning eller stakning,

undersökning av grund eller annan förberedande åtgärd för byggande av järnvägen.

Om tillstånd meddelas skall den som avser att bygga järnvägen underrätta

fastighetsägaren om beräknad tidpunkt för tillträde. I en trädgård, park eller

liknande plantering får träd eller buskar inte skadas eller fällas utan

fastighetsägarens samtycke. Även i övrigt skall skada så långt möjligt undvikas.

 Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för genomförande av

åtgärderna.

2 § Inom den järnvägsmark som anges i en fastställd järnvägsplan får man inte

utan tillstånd av Banverket uppföra byggnader, göra tillbyggnader, utföra andra

anläggningar eller vidta andra åtgärder som väsentligt kan försvåra områdets

användning för järnvägsändamål. Förbudet gäller inte längre om beslutet att

fastställa planen upphävs eller annars upphör att gälla.

 Förbudet gäller inte i fråga om åtgärder som lagligen har påbörjats innan

förbudet trädde i kraft.

 Om tillstånd saknas får Banverket vidta de åtgärder som behövs för rättelse.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att åtgärderna skall

kunna vidtas.

3 § Om mark i närheten av järnvägsmarken i en fastställd järnvägsplan avsatts

för upplag eller liknande ändamål i samband med byggandet av järnvägen, skall

länsstyrelsen på begäran av den som avser att bygga järnvägen fatta beslut om

att marken får tas i anspråk med nyttjanderätt för den tid som angetts i planen.

I samband med beslutet får länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

4 § Om träd eller buskar intill järnvägsmark medför olägenheter för trafik- och

driftsäkerheten på järnvägen, får länsstyrelsen besluta att de skall avlägsnas

eller kvistas genom järnvägsinnehavarens försorg. I samband med beslutet får

länsstyrelsen meddela de villkor som behövs.

4 kap. Inlösen och ersättning

1 § Den som i enlighet med en gällande järnvägsplan skall bygga en järnväg som

tillgodoser ett allmänt transportbehov får lösa sådan mark som enligt planen

annat än tillfälligt skall användas för järnvägsändamål.

 Besväras sådan mark som enligt första stycket får lösas av särskild rätt, får

rättigheten lösas.

2 § Om fastighetsägaren begär det, skall den som i enlighet med en gällande

järnvägsplan skall bygga en sådan järnväg som avses i 1 § lösa sådan fastighet

eller del av fastighet som enligt planen annat än tillfälligt skall användas för

järnvägsändamål.

3 § Om tillstånd enligt 3 kap. 2 § vägrats, är fastighetsägaren och innehavare

av särskild rätt till fastigheten berättigade till ersättning av den som avser

att bygga järnvägen för den skada de lider på grund av att pågående

markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.

4 § Den som avser att bygga en järnväg enligt denna lag skall ersätta skador

till följd av åtgärder som avses i 3 kap. 1 § och skador till följd av att han

har förvärvat rätt att nyttja mark i närheten av järnvägsmarken för upplag eller

liknande ändamål i samband med byggandet av järnvägen. Järnvägsinnehavaren skall

ersätta skador till följd av åtgärder som avses i 3 kap. 4 §.

5 § I den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag skall i mål om

inlösen eller ersättning bestämmelserna i expropriationslagen (1972:719)

tillämpas. Vad som sägs i 4 kap. 3 § expropriationslagen skall tillämpas i fråga

om värdeökning som ägt rum under tiden från dagen tio år före den då talan om

inlösen väcktes. Ogillas talan i mål som väckts av annan än den som avser att

bygga en järnväg, tillämpas dock bestämmelserna i 15 kap. 6 § plan- och

bygglagen (1987:10) i fråga om rättegångskostnaderna.

6 § Talan om inlösen får väckas även om beslutet att fastställa järnvägsplanen

inte har vunnit laga kraft.

5 kap. Överklagande m.m.

1 § Banverkets beslut, utom beslut enligt 3 kap. 2 §, får överklagas hos

regeringen. Beslut enligt 3 kap. 2 § får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

2 § Länsstyrelsens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Länsstyrelsens godkännande enligt 2 kap. 4 § får inte

överklagas.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

3 § Banverket och kommuner får överklaga länsstyrelsens beslut enligt denna

lag. Kommuner, trafikhuvudmän enligt lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss

kollektiv persontrafik och regionplaneorgan enligt 7 kap. plan- och bygglagen

(1987:10) får överklaga Banverkets beslut enligt denna lag.

4 § Ett beslut enligt denna lag blir gällande när det vinner laga kraft. I ett

beslut om tillstånd får förordnas att det skall gälla omedelbart.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 Lagen gäller inte för byggande av sådan delsträcka av ett järnvägsobjekt för

vilken mark- eller byggnadsarbete påbörjats före ikraftträdandet och inte heller

för byggande av sådan delsträcka för vilken ansökan om expropriationstillstånd

inkommit senast fyra månader före ikraftträdandet.

2 Lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)2

 dels att 5 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 kap. 8 b och

8 c §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap.

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Fastighetsreglering som begärts Fastighetsreglering som begärts

av sakägare får genomföras endast av sakägare får genomföras endast om

om den är nödvändig för att en den är nödvändig för att en fastighet

fastighet som tillhör sökanden som tillhör sökanden skall

skall förbättras. Kravet på att förbättras. Kravet på att

fastigheten skall förbättras gäller fastigheten skall förbättras gäller

inte om regleringen har begärts inte om regleringen har begärts av

av en samfällighetsförening och en samfällighetsförening och berör

berör en samfällighet som inte en samfällighet som inte längre är

längre är av gemensam betydelse för av gemensam betydelse för del-

delägarfastigheterna. Kravet ägarfastigheterna. Kravet gäller

gäller inte heller om inte heller om

fastighetsregleringen behövs för fastighetsregleringen behövs för

att få fastigheten att stämma att få fastigheten att stämma bättre

bättre överens med gällande överens med gällande detaljplan,

detaljplan eller fastighetsplan. fastighetsplan eller järnvägsplan.

 Har regleringen påkallats av annan än sakägare eller innebär ansökan av

sakägare att regleringen, för att ej möta hinder enligt 4 § andra stycket, skall

göras mer omfattande än som krävs för att sökandens fastighet skall förbättras,

får regleringen ej äga rum, om de sakägare som har ett väsentligt intresse i

saken mera allmänt motsätter sig regleringen och har beaktansvärda skäl för det.

Vid prövningen av sådan fråga skall främst deras mening beaktas som har störst

nytta av regleringen.

 Andra stycket gäller icke, om behovet av fastighetsreglering är synnerligen

angeläget.

**FOOTNOTES**

2 Lagen omtryckt 1992:1212.

--------------------------------------------------------------------

 8 b §

 Mark som enligt lagen

 (1995:000) om byggande av järnväg

 får inlösas för järnvägsändamål får

 överföras genom fastighetsreglering

 eller upplåtas genom servitut

 trots bestämmelserna i 5 kap. 7

 och 8 §§. Detsamma gäller i fråga om

 upphävande av servitut som besvärar

 sådan mark.

 8 c §

 Om en del av en fastighet efter

 sådan fastighetsreglering som

 avses i 8 b § inte lämpligen skulle

 kunna användas tillsammans med

 fastighetens övriga delar eller

 självständigt, skall

 fastighetsdelen på

 fastighetsägarens begäran överföras

 till den fastighet som järnvägen

 skall byggas på.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § vattenlagen (1983:291) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 4 §1

--------------------------------------------------------------------

Den som vill utföra

 1. en vattenreglering,

 2. en vattentäkt för allmän vattenförsörjning, allmän värmeförsörjning eller

bevattning,

 3. ett markavvattningsföretag,

--------------------------------------------------------------------

4. ett vattenföretag som behövs för 4. ett vattenföretag som behövs

allmän väg, allmän farled, allmän för allmän väg, allmän farled, allmän

hamn eller allmän flottled eller hamn eller allmän flottled,

 5. ett vattenföretag som behövs 5. ett vattenföretag som behövs

för att motverka förorening genom för att motverka förorening genom

avloppsvatten avloppsvatten eller

 6. ett vattenföretag som behövs

 för järnväg

har för ändamålet rådighet som anges i 1 §.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1984:913.

4 Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i 2 och 3 kap. Bestämmelserna i 2 och 3 kap.

skall tillämpas enligt vad som är skall tillämpas enligt vad som är

föreskrivet i plan- och bygglagen föreskrivet i plan- och bygglagen

(1987:10), vattenlagen (1987:10), vattenlagen

(1983:291), miljöskyddslagen (1983:291), miljöskyddslagen

(1969:387), naturvårdslagen (1969:387), naturvårdslagen

(1964:822), lagen (1985:620) om (1964:822), lagen (1985:620) om

vissa torvfyndigheter, väglagen vissa torvfyndigheter, väglagen

(1971:948), lagen (1902:71 s.1), (1971:948), lagen (1902:71 s.1),

innefattande vissa bestämmelser innefattande vissa bestämmelser om

om elektriska anläggningar, lagen elektriska anläggningar, lagen

(1978:160) om vissa rörledningar, (1978:160) om vissa rörledningar,

luftfartslagen (1957:297), luftfartslagen (1957:297),

minerallagen (1991:45), lagen minerallagen (1991:45), lagen

(1966:314) om kontinentalsoc- (1966:314) om kontinentalsockeln,

keln, lagen (1983:293) om lagen (1983:293) om inrättande,

inrättande, utvidgning och utvidgning och avlysning av allmän

avlysning av allmän farled och farled och allmän hamn, lagen

allmän hamn och lagen (1992:1140) (1992:1140) om Sveriges ekono-

om Sveriges ekonomiska zon. miska zon och lagen (1995:000) om

 byggande av järnväg.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1146.

5 Lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

 Härigenom föreskrivs att 18 och 29 §§ anläggningslagen (1973:1149)1 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 18 §

 Rätt att begära förrättning enligt denna lag har

 1. ägaren av en fastighet som skall delta i anläggningen,

 2. ägaren av en fastighet som enligt en detaljplan helt eller till viss del

skall användas för allmän plats för vilken kommunen inte är huvudman eller för

trafikanläggning som är gemensam för flera fastigheter,

 3. kommunen,

 4. hyresgästorganisation.

 En samfällighetsförening får, efter beslut av föreningsstämman, begära en

förrättning som angår gemensamhetsanläggning under föreningens förvaltning.

 Länsstyrelsen kan begära förrättning för inrättande av anläggning som styrelsen

finner vara av större betydelse från allmän synpunkt.

 Vid expropriation eller liknande tvångsförvärv får förvärvaren begära

förrättning för inrättande av sådan anläggning varigenom olägenhet av förvärvet

kan undanröjas, minskas eller förebyggas.

--------------------------------------------------------------------

 Om rätt för väghållare att begära Bestämmelser om rätt för väghållare

förrättning enligt denna lag finns och den som bygger eller innehar

bestämmelser i 20 a § och 25 § järnväg att begära förrättning enligt

tredje stycket väglagen denna lag finns i

(1971:948). 20 a § och 25 § tredje stycket

 väglagen (1971:948) samt i 2 kap.

 12 § lagen (1995:000) om byggande

 av järnväg.

 En samfällighetsförening som förvaltar en exploateringssamfällighet enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan får begära förrättning enligt denna

lag, om åtgärden syftar till att genomföra sådan samverkan.

 29 §

 Förrättningskostnaderna skall, om anläggningsbeslut meddelats, fördelas mellan

ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen efter vad som är

skäligt.

 Om en förrättning har påkallats enligt 20 a § eller 25 § tredje stycket

väglagen (1971:948) skall staten svara för förrättningskostnaderna.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

--------------------------------------------------------------------

 Om en förrättning har begärts

 enligt 2 kap. 12 § lagen

 (1995:000) om byggande av järnväg,

 skall den som begärt förrättningen

 svara för förrättningskostnaderna.

 I övrigt tillämpas 2 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) på

förrättning enligt denna lag.

__________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde den 1995-06-08

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet

Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 24 maj 1995 (Kommunikationsdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om byggande av järnväg,

2. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

3. lag om ändring i vattenlagen (1983:291),

4. lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m.,

5. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Brita Saxton.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om byggande av järnväg

1 kap.

1 §

Denna paragraf innehåller en definition av termen järnväg. Där anges att med

järnväg avses i lagen spåranläggning för järnväg, spårväg och tunnelbana.

Termen järnväg torde inte i andra sammanhang omfatta spårväg och tunnelbana. I t

ex järnvägstrafiklagen (1985:192) och järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) behand-

las sålunda spårväg och tunnelbana såsom sidoställda med järnväg. Mot bakgrund

härav anser Lagrådet att det i förevarande lag bör undvikas en terminologi som

innebär att ordet järnväg ges en annan och vidare innebörd.

I 2 § järnvägssäkerhetslagen anges vad som hör till spåranläggningar. Av

författningskommentaren synes framgå att det förutsatts att ordet spåranläggning

i den nu förevarande paragrafen skall ha samma innebörd som angetts i den

bestämmelsen. Man kan emellertid inte utan vidare utgå från att en sådan

överensstämmelse kommer att föreligga. Innebörden av nämnda term bör därför

anges i bestämmelsen, antingen på samma sätt som i 2 § järnvägssäkerhetslagen

eller genom en hänvisning till den bestämmelsen.

Med hänsyn till vad nu sagts förordar Lagrådet att 1 § ges följande lydelse:

"Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnvägstrafik. Till en

spåranläggning hör spår och de övriga fasta anordningar som behövs för spårens

bestånd, drift eller brukande, signal- och säkerhetsanläggningar i övrigt,

trafikledningsanläggningar samt anordningar för elförsörjning av trafiken.

Vad som föreskrivs om järnväg tillämpas också på tunnelbana och spårväg."

2 §

I denna paragraf anges vad uttrycket byggande av järnväg har för innebörd. Det

föreskrivs sålunda att med byggande av järnväg avses anläggning av en ny

järnväg, omläggning av järnväg i en ny sträckning samt ombyggnad av en järnväg

och utläggning av ytterligare spår.

Lagrådet har inte någon erinran mot att det nämnda uttrycket definieras i

lagtexten. Lydelsen av bestämmelsen bör emellertid jämkas. Bl.a. bör beaktas att

omläggande av spår i ny sträckning och utläggande av ytterligare spår får ses

som särskilda former av ombyggnad av järnväg. Mot bakgrund härav förordar

Lagrådet att bestämmelsen ges följande lydelse:

"Med byggande av järnväg avses att anlägga en ny järnväg samt att lägga om spår

i en ny sträckning, lägga ut ytterligare spår och på annat sätt bygga om en

järnväg."

2 kap.

3 §

Av första stycket framgår att till järnvägsplan skall fogas en fastighets-

förteckning i vilken bl.a. skall redovisas fastigheter och deras ägare. Enligt

andra stycket första meningen skall, om en samhällighetsförening enligt lagen om

förvaltning av samfälligheter (1973:1150) förvaltar samfällighet, särskild rätt

eller gemensamhetsanläggning, föreningen anges i stället för ägare eller

innehavare. I en andra mening föreskrivs att motsvarande gäller förenings-

förvaltning enligt vattenlagen (1983:291).

Vid tillämpning av samfällighetslagen skall enligt 1 § som samfällighet anses

bl.a. samfällighet enligt vattenlagen. Föreskriften i förevarande paragraf andra

stycket andra meningen saknar därför självständig betydelse vid sidan av

bestämmelsen i första meningen. Lagrådet förordar att andra meningen får utgå.

5 §

Enligt första meningen skall den som utarbetar en järnvägsplan samråda i fråga

om järnvägens sträckning och förslaget i övrigt med bl.a. berörda

fastighetsägare. Resultatet av samrådet och förslag med anledning av de

synpunkter som har framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse.

I en till Lagrådet nyligen överlämnad remiss med förslag till lag om ändring i

plan- och bygglagen hade i 5 kap. 21 § andra stycket föreslagits bestämmelser

motsvarande andra meningen i förevarande paragraf. Lagrådet förordade vid sin

granskning att bestämmelserna i förtydligande syfte skulle ges en annan

utformning. Regeringen har i prop. 1994/95:230 följt Lagrådets förslag. Den nu

föreslagna andra meningen bör utformas i enlighet härmed. I paragrafen bör också

i övrigt göras vissa redaktionella ändringar.

Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att förevarande paragraf ges

följande lydelse:

"Den som upprättar en järnvägsplan skall samråda i fråga om järnvägens

sträckning och förslaget i övrigt med berörda fastighetsägare, kommuner och

länsstyrelser samt med andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. De

synpunkter som har framförts vid samrådet samt kommentarer och förslag med

anledning av synpunkterna skall redovisas i en samrådsredogörelse."

8 §

Enligt denna paragraf fastställs en järnvägsplan av Banverket efter samråd med

berörda länsstyrelser. Bestämmelsen innebär att Banverket skall fastställa både

egna och andra järnvägsbyggares planer. En hel del remissinstanser har haft

invändningar mot förslaget i denna del. Se även 2 kap. 7 §.

I lagrådsremissen anförs att det naturligtvis kan ifrågasättas om den föreslagna

ordningen är lämplig. Det sägs också att en lösning som innebär att en från

Banverket fristående myndighet fastställer planerna vore mer tilltalande. På

närmare angivna grunder förordas emellertid att utredningsförslaget godtas i

dagsläget. Enligt remissen bör dock frågan om val av fastställelsemyndighet tas

upp till ytterligare övervägande i samband med ställningstagande till

Miljöorganisationsutredningens och PBL-utredningens förslag.

Lagrådet delar för sin del uppfattningen att en lösning som innebär att en från

Banverket fristående myndighet fastställer planerna skulle vara att föredra. På

de skäl som anförs i remissen bör den föreslagna ordningen emellertid kunna

godtas tills vidare. Lagrådet förutsätter då att frågan tas upp på nytt i

samband med att ställning tas till resultatet av det i remissen nämnda

utredningsarbetet.

I sammanhanget finns skäl att erinra om de uppgifter som Banverket skall ha

enligt 3 kap. 2 § i förevarande lagförslag. Enligt den paragrafen gäller bl.a.

att det inte är tillåtet att utan Banverkets tillstånd vidta vissa åtgärder på

järnvägsmark som anges i en fastställd järnvägsplan. Även här gäller att

Banverket har att besluta såväl i egen sak som i angelägenheter som rör andra

järnvägsbyggare.

De invändningar som kan riktas mot att Banverket skall fastställa såväl egna som

andra järnvägsbyggares planer har givetvis en viss bärkraft också när det gäller

de uppgifter som verket tilldelas enligt 3 kap. 2 §. Även denna ordning bör bli

föremål för omprövning, när ytterligare underlag erhållits.

5 kap.

4 §

Enligt paragrafens första mening blir ett beslut enligt lagen gällande när det

vinner laga kraft. Enligt andra meningen får i ett beslut om tillstånd förordnas

att det skall gälla omedelbart.

Lagrådet har ingen erinran mot att regleringen ges den sakliga innebörd som

föreslås. Lagrådet förordar emellertid att första meningen får utgå som

överflödig. Av andra meningen framgår tillräckligt tydligt att huvudregeln är

att ett beslut blir gällande först när det vinner laga kraft. Det skall

tilläggas att det torde överensstämma med rådande lagstiftningspraxis att inte

ta upp någon motsvarighet till första meningen.

Övergångsbestämmelserna

I andra stycket av övergångsbestämmelserna anges att den nya lagen inte gäller

för byggande av sådan delsträcka av ett järnvägsobjekt för vilken mark- eller

byggnadsarbete påbörjats före ikraftträdandet och inte heller för byggande av

sådan delsträcka för vilken ansökan om expropriationstillstånd inkommit senast

fyra månader före ikraftträdandet.

Lagrådet har inte någon erinran mot att de sålunda angivna fallen undantas från

den nya lagens tillämpning. Det synes emellertid kunna inträffa att ett mindre

järnvägsbygge inte kan delas upp på olika delsträckor utan får betraktas som en

odelbar enhet. Vad som i den föreslagna övergångsbestämmelsen sägs om delsträcka

bör i sådant fall gälla hela järnvägsbygget. För att det inte skall råda någon

oklarhet i detta hänseende bör en uttrycklig bestämmelse tas upp i saken.

På grund av det anförda och med några redaktionella jämkningar av den föreslagna

bestämmelsen förordar Lagrådet att andra stycket ges följande lydelse:

"Lagen gäller inte för byggande av sådan delsträcka av en järnväg för vilken

mark- eller byggnadsarbete påbörjats före ikraftträdandet eller för vilken

ansökan om expropriationstillstånd inkommit senast fyra månader före

ikraftträdandet. Om en järnväg inte kan delas upp i delsträckor, gäller vad nu

sagts för hela järnvägen."

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 juni 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:2 Lag om byggande av järnväg.