Regeringens proposition

20001/012:76

Från anstalt till frihet

Prop.

200010/012:76

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 februarixx m 2001.

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Vikten av att kriminalvårdens arbete inriktas på att förhindra återfall i

brott har allt mer kommit att uppmärksammas. Det finns ett behov av att

ytterligare intensifiera och strukturera arbetet med att förbereda de

intagna för frigivningen. Mot den bakgrunden föreslås i propositionen en

treårig försöksverksamhet med en sådan inriktning. Det innebär bl.a. att

frigivningssituationen utreds och planeras på ett strukturerat sätt och i

samarbete med berörda myndigheter, organisationer och enskilda. En

samlad lagreglering av denna innebörd föreslås i propositionen.

Inom ramen för försöksverksamheten skall det också vara möjligt att i

vissa fall genomföra frigivningsförberedelser utanför anstalten. Detta blir

möjligt genom att intagna som avtjänar långa fängelsestraff ges möjlighet

att, under vissa förutsättningar, avtjäna den sista tiden av straffet genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll. Målsättningen på sikt är

att alla intagna, som har behov av det, skall kunna få någon form av

strukturerad, successiv övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet.

I propositionen föreslås också att Kriminalvårdsstyrelsen skall ges

möjlighet att till de lokala kriminalvårdsmyndigheterna delegera sin

beslutanderätt när det gäller verkställighet med intensivövervakning som

ersättning för korta fängelsestraff. Vidare görs i propositionen

bedömningen att det, åtminstone för närvarande, inte finns tillräckliga

skäl att lagreglera möjligheten att använda intensivövervakning i

samband med permissioner.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

Innehållsförteckning

Fel! Bokmärket är inte definierat.

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll 10

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Frigivningsförberedelser 11

4.1 Kriminalvårdens ansvar för att minska återfall i brott 11

4.2 Verkställigheten skall redan från början vara inriktad på

frigivningsförberedelser 12

4.3 Övergången från anstalt till frihet kan förbättras 12

5 Intensivövervakning med elektronisk kontroll 13

5.1 Från försöksverksamhet till en permanent

verkställighetsform 13

5.2 Formerna för verkställigheten 14

5.3 Utvärdering av försöksverksamheten 14

5.4 Straffsystemkommitténs förslag 15

6 Frigivningsförberedelserna intensifieras och struktureras 16

7 Försök med intensivövervakning med elektronisk kontroll som ett

led i frigivningsförberedelserna 18

7.1 En försöksverksamhet inleds 18

7.2 Långtidsdömda omfattas av försöksverksamheten 20

7.3 Verkställighetens närmare innehåll 23

7.4 Den dömde skall inte betala någon avgift 26

7.5 Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om verkställighet genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll 26

7.6 Kriminalvårdsstyrelsens möjligheter att delegera

beslutsfattandet 29

7.7 Övervakningsnämnden beslutar om

intensivövervakningens upphörande 29

7.8 Den dömde är inskriven vid anstalten fram till tidpunkten

för villkorlig frigivning 30

8 Intensivövervakning i samband med permissioner 31

9 Lagtekniska frågor 32

10 Ekonomiska konsekvenser 33

11 Utvärdering 35

12 Författningskommentar 35

12.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt 35

12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll 39

Bilaga 1 Lagförslagen i departementspromemorian 39

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 45

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 46

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 51

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 februari 2001 56

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

2. lag om ändring i lagen (1994:451) om intensivövervakning med

elektronisk kontroll.

2

3 Lagtext

Regeringen har lämnat följande förslag till lagtext.

3.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt

dels att 16 § skall upphöra att gälla,

dels att 7, 35, 39, och 58 58 a och 59 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 33 33 b och

56 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Vid fördelning av de intagna mellan öppna och slutna anstalter skall

följande iakttas.

En intagen bör placeras i en öppen anstalt, om inte placering i en sluten

anstalt är nödvändig av säkerhetsskäl eller för att den intagne skall få

möjlighet till sådant arbete eller sådan undervisning, utbildning eller

särskild behandling som inte lämpligen kan ordnas i en öppen anstalt.

Vid bedömningen av om det av säkerhetsskäl är nödvändigt med

placering i en sluten anstalt skall bland andra omständigheter beaktas om

det finns risk för att den intagne skall avvika eller fortsätta med brottslig

verksamhet. Vidare skall den som kan befaras missbruka eller på annat

sätt ta befattning med narkotika under verkställigheten företrädesvis

placeras i en sluten anstalt.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§.

Om det finns särskilda skäl skall

sådana villkor beslutas också för

annan intagen som dömts till

fängelse i lägst två år.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner, vistelser och verk-

ställighet utanför anstalt enligt 11,

14, 32, 33 a och 34 §§. Om det

finns särskilda skäl skall sådana

villkor beslutas också för annan

intagen som dömts till fängelse i

lägst två år.

Prövning av vilka särskilda villkor som skall gälla för verkställigheten

enligt tredje stycket skall ske så snart verkställigheten påbörjas eller

annars så snart behov därav uppkommer. Villkoren skall omprövas när

det finns anledning till det.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§

som strider mot de särskilda

villkoren får inte meddelas.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner, vistelser och

verkställighet utanför anstalt enligt

11, 14, 32, 33 a och 34 §§ som

strider mot de särskilda villkoren

får inte meddelas.

33 §

Under den sista tiden i anstalt

skall förberedelserna för den

intagnes frigivning vara särskilt

inriktade på konkreta åtgärder för

att underlätta övergången till ett

liv i frihet.

Den intagnes bostads- och

sysselsättningssituation samt hans

eller hennes behov av stöd- och

behandlingsinsatser efter frigiv-

ningen skall utredas. Utredningen

skall syfta till att den intagne vid

frigivningen i möjligaste mån skall

ha sin försörjning ordnad genom

arbete eller på annat sätt och att

han eller hon skall ha tillgång till

bostad. Om den intagne behöver

undervisning, utbildning eller

ekonomiskt, socialt eller medi-

cinskt stöd efter frigivningen skall

åtgärder vidtas så att dessa behov,

så långt som möjligt, kan

tillgodoses.

Förutsättningarna för att bevilja

den intagne frigång enligt 11 §,

verkställighet utanför anstalt

enligt 33 a § eller vistelse utanför

anstalt enligt 34 § skall särskilt

övervägas.

Förberedelserna skall ske i nära

samverkan med den intagne och i

samarbete med berörda myndig-

heter, organisationer och enskilda

personer som kan främja den

intagnes anpassning i samhället.

Åtgärder och ställningstagan-

den enligt denna paragraf skall

dokumenteras.

33 a §

En intagen som avtjänar

fängelse i lägst två år kan, för att

underlätta hans eller hennes

anpassning i samhället, medges att

avtjäna högst fyra månader av

straffet omedelbart före villkorlig

frigivning genom verkställighet

utanför anstalt. Verkställigheten

skall ske genom intensivöver-

vakning med elektronisk kontroll.

Medgivande till sådan verk-

ställighet får inte lämnas om det

kan befaras att den intagne

kommer att avvika, återfalla i brott

eller missbruka alkohol, narkotika

eller andra beroendeframkallande

medel eller om särskilda skäl i

övrigt talar mot verkställighet

utanför anstalt.

Av 7 § följer att beslut enligt

denna bestämmelse inte får strida

mot de särskilda villkor som gäller

för verkställigheten.

33 b §

I fråga om formerna för

verkställighet enligt 33 a § till-

lämpas 3, 4, 6 och 7 §§ samt 8 §

första stycket 1 4 och andra

stycket lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll.

Vid bedömningen av vilka

villkor och föreskrifter som skall

gälla för verkställigheten skall

särskilt beaktas att syftet med

verkställighet enligt 33 a § är att

underlätta den intagnes anpass-

ning i samhället.

35 §

Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot

någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han

eller hon vill bli underrättad om följande:

 i vilken anstalt den intagne befinner sig,

 om den intagne förflyttas till öppen anstalt,

 om den intagne får permission enligt 32 §,

 om den intagne vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37 eller 43 §§,

 om den intagne avtjänar en

del av straffet genom verk-

ställighet utanför anstalt enligt

33 a §,

 om den intagne friges,

 om den intagne rymmer, och

 om den intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse

utanför anstalten.

En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad

vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad

bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig.

Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den

intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angående frigivning

skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som

möjligt. Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med

hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.

39 §

Tid för vistelse utanför anstalt

enligt 11 §, 14 § andra stycket

eller 32, 34 eller 37 § räknas in i

verkställighetstiden, om inte sär-

skilda skäl talar mot det.

Tid för vistelse eller verk-

ställighet utanför anstalt enligt

11 §, 14 § andra stycket eller 32,

33 a, 34 eller 37 § räknas in i verk-

ställighetstiden, om inte särskilda

skäl talar mot det.

56 a §

Frågan om den intagne med

tillämpning av 33 a § skall få

undergå verkställighet utanför

anstalt prövas på skriftlig ansökan

av denne.

Den lokala kriminalvårds-

myndigheten skall verka för att

intagna som kan komma i fråga

för verkställighet enligt 33 a §

informeras om innehållet i lagen

(1994:451) om intensivöver-

vakning med elektronisk kontroll

och skall ombesörja den utredning

som behövs för prövningen av en

ansökan om sådan verkställighet.

I fråga om verkställighet enligt

33 a § och upphörande av sådan

verkställighet tillämpas i övrigt

13 § första stycket första meningen

samt andra och tredje styckena,

14 16 §§, 17 § första stycket samt

18 20 §§ lagen om intensivöver-

vakning med elektronisk kontroll.I

fråga om beslut om verkställighet

enligt 33 a § och upphörande av

sådan verkställighet tillämpas 9

10 §§, 13 § första stycket första

meningen, andra och tredje

styckena, 14 16 §§, 17 § första

stycket samt 18 20 §§ lagen

(1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll. Kriminalvårds-

styrelsen får dock inte föreskriva

att frågan om verkställighet enligt

33 a § skall prövas av en lokal

kriminalvårdsmyndighet.

58

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 §§

meddelas av kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 a §§

medelas av Kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut i frågor på vilka första stycket är tillämpligt gäller omedelbart,

om inte något annat förordnas.

58 a §

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse utom anstalt skall

överlämnas till regeringens pröv-

ning, om det är påkallat med

hänsyn till rikets säkerhet eller till

risken för att den intagne under

verkställigheten i anstalt med-

verkar till brott som innefattar

användande av våld, hot eller

tvång för politiska syften.

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse eller verkställighet

utanför anstalt skall överlämnas

till regeringens prövning, om det

är påkallat med hänsyn till rikets

säkerhet eller till risken för att den

intagne under verkställigheten i

anstalt medverkar till brott som

innefattar användande av våld, hot

eller tvång för politiska syften.

59 §

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse utanför anstalt för en

intagen för vilken regeringen har

meddelat förordnande enligt 31 §

överklagas dock hos regeringen.

Detsamma gäller andra beslut av

styrelsen enligt denna lag än som

nu har angetts.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse eller verkställighet utanför

anstalt för en intagen för vilken

regeringen har meddelat förord-

nande enligt 31 § överklagas dock

hos regeringen. Detsamma gäller

andra beslut av styrelsen enligt

denna lag än som nu har angetts.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

I fråga om överklagande av beslut som avses i 49 § första meningen

finns bestämmelser i 38 kap. brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. och gäller till och med den

30 september 2004. Lagen skall dock även därefter tillämpas på

verkställighet utanför anstalt som pågår eller som har beslutats när lagen

upphör att gälla. En ansökan om verkställighet utanför anstalt enligt

33 a § som har gjorts innan lagen upphört att gälla skall prövas enligt

lagen. Beslutas det i sådant fall om verkställighet enligt 33 a § skall lagen

fortsätta att tillämpas på denna verkställighet

3.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1994:451) om intensivövervakning

med elektronisk kontroll skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan i stället skall

prövas av en regionmyndighet. Har

ett beslut fattats av en

regionmyndighet får det ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår

får påkalla styrelsens prövning,

om beslutet gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan i stället skall

prövas av en lokal kriminalvårds-

myndighet. Har ett beslut fattats av

en lokal kriminalvårdsmyndighet

får det ändras av styrelsen. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning, om beslutet

gått honom eller henne emot.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

4

5 Ärendet och dess beredning

Det är väl känt att omständigheterna i samband med frigivningen från

fängelse har stor betydelse när det gäller risken för återfall i brott. Det är

därför angeläget att åtgärder vidtas för att på olika sätt underlätta de

intagnas övergång från anstalt till frihet. Mot den bakgrunden har det

inom Justitiedepartementet utarbetats en promemoria med förslag till en

försöksverksamhet med ett intensifierat arbetssätt inom kriminalvården

och möjlighet för långtidsdömda att * som ett led i frigivningsförberedel-

serna * avtjäna de sista månaderna av straffet genom intensivöver-

vakning med elektronisk kontroll.

Departementspromemorian Från anstalt till frihet (Ds 2000:37) har

remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning

av remissvaren finns tillgänglig i ärendet (dnr Ju 2000/2959).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 14 december 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 4. Lagrådet har haft synpunkter av framför allt lagteknisk

karaktär. Regeringen har justerat lagförslagen efter Lagrådets

synpunkter. Vidare har vissa redaktionella ändringar gjorts. Regeringen

återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten och 9 och 12.1.

6 Frigivningsförberedelser

6.1 Kriminalvårdens ansvar för att minska återfall i brott

Medvetenheten om behovet av att på olika sätt förebygga brott har vuxit

sig allt starkare. Kriminalvårdens ansvar för det återfallsförebyggande

arbetet har också uppmärksammats allt mer. En stor del av dem som

friges från fängelsestraff återfaller i brott. Det är en angelägen uppgift för

samhället att på olika sätt försöka förändra denna situation.

Kriminalvårdens brottsförebyggande ansvar kan sägas vara tudelat.

Dels skall kriminalvården genom ett långtgående säkerhetstänkande, där

samhällsskyddsaspekter tillmäts stor vikt, förhindra att intagna begår

brott under straffverkställigheten. Dels skall kriminalvården tillvarata de

möjligheter till påverkan och förändring som anstaltsvistelsen ger för att

minska riskerna för återfall efter frigivningen. Ofta är det fråga om att

finna en lämplig balans mellan dessa båda intressen.

För att förbättra de intagnas möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet

och droger erbjuder kriminalvården utbildning, arbetsträning, social

färdighetsträning samt olika påverkans- och behandlingsprogram. De

insatser som görs inom kriminalvården kan emellertid inte ses isolerade

utan måste för att kunna fylla sitt syfte utgöra del av en större helhet.

Det innebär bl.a. att behandlingsplaneringen måste ta sikte på den

intagnes situation efter frigivningen. Kriminalvårdens insatser måste

också kunna fullföljas och följas upp även efter frigivningen och metoder

måste utvecklas för att underlätta för den intagne att vidmakthålla

uppnådda resultat efter frigivningen. I arbetet med frigivnings-

förberedelser måste dessa frågor fokuseras.

6.2 Verkställigheten skall redan från början vara inriktad

på frigivningsförberedelser

Av 4 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår att

verkställigheten i anstalt redan från början skall inriktas på insatser som

förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten, om detta kan ske

utan att kravet på samhällsskydd eftersätts. Enligt 6 § förordningen

(1974:248) om kriminalvård i anstalt (KvaF) skall en behandlingsplan

upprättas för varje intagen. Planen skall vara inriktad på åtgärder som är

ägnade att främja den intagnes anpassning i samhället och att förbereda

honom eller henne för tillvaron utanför anstalten. Varje intagen skall

också ha en kontaktman på anstalten och det är denne som ansvarar bl.a.

för utformningen av behandlingsplanen och för frigivningsförberedel-

serna i stort (Grundnorm för kontaktmannaskap och kontaktmanna-

utbildning, KVS 9511-0323).

Vid förberedande av den intagnes frigivning skall eftersträvas att han

eller hon har en lämplig sysselsättning och bostad efter frigivningen samt

tillgång till de olika former av stöd m.m. som det kan finnas behov av

(16 § KvaL). Enligt 11 § KvaF skall förberedelsen av den villkorliga

frigivningen om det behövs ske genom att den lokala kriminalvårds-

myndigheten samråder med berörda myndigheter, organisationer och

enskilda personer som kan främja den intagnes anpassning i samhället.

6.3 Övergången från anstalt till frihet kan förbättras

Brottsförebyggande rådet (BRÅ) har på regeringens uppdrag kartlagt

kriminalvårdens och andra myndigheters arbete med att förbereda

frigivningssituationen för de intagna. I BRÅ-rapporten Frigivning från

fängelse (1998:6) konstateras att intagna i anstalt har allvarligare sociala

problem än befolkningen i stort men också jämfört med andra kategorier

dömda personer. Ett flertal hinder för optimala frigivningsförberedelser

identifieras och BRÅ:s slutsats är att förbättringar bör övervägas bl.a.

vad avser samarbetet mellan olika berörda myndigheter. Som en

fortsättning på regeringsuppdraget driver BRÅ för närvarande projektet

 Från anstalt till livet i frihet där syftet är att undersöka på vilket sätt

kriminalvården och andra myndigheter arbetar för att minska risken för

återfall bland olika grupper av anstaltsklienter. Som ett första led har

BRÅ studerat hur anstalterna arbetat med en grupp intagna under

anstaltstiden och hur de intagnas sociala och personliga situation såg ut

cirka en månad före frigivning. Resultaten har presenterats i en

delrapport hösten 2000 (Från anstalt till livet i frihet, BRÅ-rapport

2000:20). I rapporten identifierar BRÅ ett antal områden där

kriminalvården bör förstärka sina insatser. Det gäller bl.a. arbetet med

behandlingsplanering och dokumentationen av det. En andra delrapport

planeras till mars 2001.

Kriminologiska institutionen vid Stockholms universitet har med stöd

av Kriminalvårdsstyrelsen gjort en kartläggning av personer som dömts

till fängelse med särskild inriktning på att utröna under vilka

förhållanden dessa personer lever när de befinner sig ute i samhället och

om det finns skillnader mot befolkningen i övrigt. Resultaten

publicerades av kriminalvården år 1999 i rapporten Fångars levnads-

förhållanden. Rapporten visar på avsevärda skillnader mellan fångarna

och normalbefolkningen. Som exempel kan nämnas följande.

 En av sju fångar saknar fullbordad grundskoleutbildning eller

motsvarande, jämfört med en av hundra i normalbefolkningen.

 Före frihetsberövandet var tre av fyra av de dömda utan anställning,

jämfört med tre av tio i normalbefolkningen.

 Tre av tio fångar saknade egen bostad före frihetsberövandet, jämfört

med fyra av hundra i normalbefolkningen.

I ett levnadsnivåperspektiv framstår fångarna, enligt författarna, som

en grupp förlorare i välfärdssamhället.

Det är, bl.a. mot bakgrund av dessa resultat, uppenbart att ytterligare

ansträngningar måste göras för att underlätta de intagnas övergång från

anstaltsliv till ett liv i frihet. I denna proposition föreslås att insatser med

denna inriktning skall intensifieras och struktureras. Som ett led i denna

strävan föreslås en försöksverksamhet med bl.a. verkställighet genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll i slutskedet av ett

långvarigt straff för att det skall vara möjligt att genomföra frigivnings-

förberedelser även utanför anstalt.

7 Intensivövervakning med elektronisk kontroll

7.1 Från försöksverksamhet till en permanent

verkställighetsform

Den 1 augusti 1994 inleddes i Sverige en försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll (se prop. 1993/94:184, bet.

1993/94:JuU28, rskr. 1993/94:322, lagen [1994:451] om försöks-

verksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll samt

förordningen [1994:1060] i samma ämne). Försöksverksamheten innebar

inledningsvis att den som dömts till fängelse i högst två månader och var

bosatt inom något av fem utvalda frivårdsdistrikt kunde få verkställa sitt

fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Försöksverksamheten utvidgades den 1 januari 1997 till att gälla hela

landet och fängelsestraff på upp till tre månader (se prop. 1995/96:156).

Fr.o.m. den 1 januari 1999 är försöksverksamheten permanentad (se

prop. 1997/98:96).

7.2 Formerna för verkställigheten

Verkställighet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll sker

under ledning av den lokala kriminalvårdsmyndigheten, i praktiken

frivården. Verkställigheten innebär att den dömde förbjuds att lämna sin

bostad annat än för vissa, av frivården, bestämda ändamål och på särskilt

angivna tider. Sådana ändamål kan vara arbete, studier, behandling eller

deltagande i kriminalvårdens programverksamhet. Det krävs att den

dömde har någon form av sysselsättning som kan schemaläggas men det

behöver inte vara ett ordinarie, avlönat arbete. Det kan också vara fråga

om en samhällstjänstliknande sysselsättning som frivården ordnar eller

en sysselsättningsfrämjande åtgärd som arbetsförmedlingen erbjuder.

Frivården kan även meddela andra föreskrifter för verkställigheten. Att

utegångsförbudet efterlevs kontrolleras med elektroniska hjälpmedel och

genom frivårdens hembesök. I samband med hembesöken kontrolleras

också att alkohol- och drogförbudet efterlevs.

Det elektroniska kontrollsystemet består av tre delar; en sändare som

den övervakade bär runt fotleden, en mottagare som placeras i den

övervakades bostad och ansluts till telenätet samt en centraldator hos

kriminalvården. Om den övervakade, under tid då han eller hon har

utegångsförbud, avlägsnar sig längre från mottagaren än sändarens

räckvidd medger informerar mottagaren via telenätet centraldatorn om

det inträffade. Frivården kan då vidta erforderliga åtgärder.

Sedan försöksverksamheten inleddes har de tekniska förutsättningarna

för intensivövervakningen blivit allt bättre. Efter en upphandling under

hösten 1999 har kriminalvården träffat avtal om ett nytt övervaknings-

system som testas under slutet av år 2000 och början av år 2001. Med

detta system kommer det bl.a. att vara möjligt att övervaka vissa klienter

elektroniskt även under arbetstid.

7.3 Utvärdering av försöksverksamheten

På regeringens uppdrag har Brottsförebyggande rådet (BRÅ) utvärderat

den utvidgade försöksverksamheten med intensivövervakning.

Utvärderingen redovisas i BRÅ:s rapport, Intensivövervakning med

elektronisk kontroll (1999:4). Av rapportens sammanfattning framgår

bl.a. följande.

- 7 739 personer påbörjade sin verkställighet med intensiv-

övervakning under åren 1997 och 1998. För 357 personer, ca sex

procent, avbröts verkställigheten på grund av misskötsamhet,

vanligen i form av överträdelse av alkohol- och drogförbudet eller

avvikelse.

- Kontrollnivån med avseende på den tid som den dömde befann sig

i hemmet var hög. Oanmälda hembesök utfördes i genomsnitt tre

gånger per vecka.

- Kontrollen under sysselsättningstiden var inte tillfredsställande,

enligt BRÅ. BRÅ föreslog därför skärpta krav på kontrollerbara

sysselsättningsplatser i kombination med en kraftig ökning av

frivårdens arbetsplatsbesök. I genomsnitt vistades de dömda på

respektive sysselsättningsplats ca 30 timmar per vecka.

- Ca 90 procent av de dömda deltog i frivårdens påverkansprogram,

i genomsnitt ca tre timmar per vecka. Utöver sysselsättning och

programverksamhet vistades de dömda utanför hemmet för

utevistelser, personliga ärenden m.m. i genomsnitt ca tre timmar

per vecka.

- Frivårdens erfarenheter av arbetet med intensivövervakning var

positiva. Frivården ansåg dock att det fanns behov av att förbättra

tekniken och kontrollsituationen på sysselsättningsplatserna.

- De dömda och deras sammanboende var generellt sett mycket

positiva till intensivövervakning med elektronisk kontroll. Över 90

procent av de dömda skulle föredra denna verkställighetsform

framför fängelse om de skulle dömas till samma straff en gång till.

Motsvarande siffra för de sammanboende var ca 80 procent. Båda

grupper var mycket nöjda med frivårdens bemötande.

- Kostnaden för intensivövervakning var 500 850 kronor mindre per

dygn än för fängelse. Systemet innebar också samhälls- och

privatekonomiska vinster eftersom den dömde vanligtvis kunde

fortsätta sitt ordinarie arbete och därmed undvika inkomstbortfall.

- BRÅ konstaterar att intensivövervakning med elektronisk kontroll

är en i huvudsak lika ingripande verkställighetsform som fängelse

men utan de negativa verkningar som fängelsevistelsen har. Det är

också en mindre resurskrävande verkställighetsform än fängelse.

7.4 Straffsystemkommitténs förslag

Regeringen tillsatte år 1992 den s.k. Straffsystemkommittén. En av

kommitténs huvuduppgifter var att överväga möjligheterna att

vidareutveckla olika alternativ till fängelsestraffet. I sitt betänkande Ett

reformerat straffsystem (SOU 1995:91) föreslår kommittén en

genomgripande förändring av påföljdssystemet som bl.a. innebär att

elektronisk övervakning införs i det ordinarie straffsystemet.

I betänkandet behandlar kommittén även den villkorliga frigivningen

och övergången till vistelse utanför anstalt. Kommittén föreslår att ett

försök skall inledas med utslussning från anstalt genom intensiv-

övervakning, ett s.k. back-door system. Något konkret förslag läggs dock

inte fram i den delen.

I sitt resonemang konstaterar kommittén bl.a. att back-door systemet

skulle innebära en möjlighet till gradvis utslussning från längre

fängelsestraff. Under den första tiden efter anstaltsvistelsen skulle flera

åtgärder, som inte är möjliga på en anstalt, kunna vidtas i syfte att

underlätta övergången till ett liv i frihet. Samtidigt skulle kriminalvården

ha mycket god kontroll över att den dömde uppfyller sina förpliktelser.

Möjligheten till verkställighet utanför anstalt skulle, enligt kommittén,

sannolikt också fungera som en "morot" för de intagna och på så sätt

främja skötsamheten på anstalterna. Sammanfattningsvis anser kom-

mittén att det är angeläget att införa ett sådant system i Sverige.

Kommitténs bedömning är att införandet bör föregås av en försöks-

verksamhet på motsvarande sätt som tidigare försök med intensiv-

övervakning.

De remissinstanser som yttrat sig över kommitténs synpunkter när det

gäller utslussning genom intensivövervakning med elektronisk kontroll

har ställt sig positiva till införandet av en sådan försöksverksamhet.

8 Frigivningsförberedelserna intensifieras och

struktureras

Regeringens förslag: Kriminalvårdens insatser för att förbereda de

intagna för frigivningen och underlätta övergången från anstaltsliv till ett

liv i frihet skall under en försöksperiod intensifieras och struktureras. En

bestämmelse av den innebörden tas in i lagen (1974:203) om kriminal-

vård i anstalt.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Kriminalvårdsstyrelsen är positiv till det

fördjupade arbetet med frigivningsförberedelser som föreslås och delar

målsättningen på sikt att alla intagna, med behov av det, bör ha någon

form av strukturerad övergång från anstalt till frihet. Även de övriga

remissinstanserna har i allt väsentligt varit positiva till förslaget. Flera

remissinstanser, däribland Riksdagens ombudsmän, har emellertid

betonat att kriminalvården inte har möjlighet eller till uppgift att bistå

den intagne med bostad, arbete osv. inför frigivningen.

Skälen för regeringens förslag: En viktig grundläggande princip i

svensk kriminalvårdslagstiftning är att kriminalvården i anstalt skall

utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas. Verk-

samheten i anstalt skall redan från början inriktas på åtgärder som

förbereder den intagne för frigivningen, 4 § lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt (KvaL). Den behandlingsplan som skall upprättas

för varje intagen inom tre veckor från intagningen i anstalt skall också

vara inriktad på situationen efter frigivning och åtgärder som kan

förbättra denna, 6 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt

(KvaF) och 38 § Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter (KVVFS

1998:8). Förslagen i denna proposition innebär inte någon förändring i

detta sätt att arbeta med behandlingsplanering och frigivningsför-

beredelser under hela verkställigheten.

Mot slutet av verkställighetstiden är det emellertid naturligt att

frigivningsförberedelserna får en mer praktisk inriktning och att olika

åtgärder vidtas för att underlätta själva övergången från anstaltsliv till ett

liv i frihet. Att denna övergång, i vart fall vid längre frihetsstraff, utgör

ett kritiskt moment är väl känt. Det är därför önskvärt att utveckla former

som möjliggör en successiv övergång. Enligt gällande rätt finns i

huvudsak två alternativ till en sådan successiv övergång; s.k. frigång

enligt 11 § KvaL och placering enligt 34 § KvaL.

Frigång innebär att den intagne mot slutet av verkställigheten får

tillstånd att vistas utanför anstalten under arbetstid för att t.ex. utföra

arbete, utbilda sig eller få behandling. Enligt Kriminalvårdsstyrelsens

praxis bör frigång endast i undantagsfall medges för längre tid än sex

månader.

En placering utanför anstalten enligt 34 § KvaL kan vara aktuell om

den intagne på så sätt kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan

antas underlätta hans anpassning i samhället. Normalt är det fråga om en

placering på någon vård- eller behandlingsinrättning.

Idealiskt sett bör den successiva övergången från anstalt till frihet

innebära att frigivningsförberedelserna kan fortsätta utanför anstalten.

Systemet med s.k. halvvägshus där intagna bor under slutskedet av

verkställigheten med större frihet och i huvudsak självhushåll möjliggör

en sådan ordning. Halvvägshus förekommer i andra länder i strukturerade

former. I Sverige finns viss verksamhet med denna inriktning inom

ramen för 34 § KvaL. Verksamheten bör dock kunna utvecklas

ytterligare. Detta torde kunna ske med stöd av gällande rätt men

regeringen kommer också att följa kriminalvårdens arbete i frågan och

överväga eventuella lagändringar.

Att använda verkställighet genom intensivövervakning som ett led i

frigivningsförberedelserna är ytterligare en möjlighet att åstadkomma

den önskvärda övergången från anstalt till frihet. Regeringen anser det

angeläget att pröva en sådan metod och lämnar i denna proposition

förslag om detta (se avsnitt 7).

Målsättningen bör vara att det för varje intagen med en längre strafftid

skall finnas planering för en strukturerad övergång från anstalt till frihet.

I normalfallet bör det innebära någon form av placering eller aktivitet

åtminstone delvis utanför anstalten. Detta kommer dock inte att vara

möjligt för alla intagna t.ex. på grund av säkerhetsskäl eller bristande

motivation hos den intagne. För alla intagna bör emellertid gälla att den

aktuella frigivningssituationen utreds och att erforderliga kontakter med

andra myndigheter, organisationer och enskilda personer tas. Syftet bör

vara att, när behov finns, hjälpa den intagne att bygga upp fungerande

nätverk både av social och samhällsstödjande karaktär.

När frigivningen förbereds skall kriminalvården redan enligt gällande

rätt verka för att den intagne efter frigivningen har tillgång till bl.a.

försörjning, bostad, utbildning och stöd av olika slag efter frigivningen

(16 § KvaL). I 11 § KvaF slås fast att det är den lokala kriminalvårds-

myndigheten som skall förbereda den villkorliga frigivningen och att

samråd skall ske bl.a. med andra myndigheter. (Se även avsnitt 4.2).

Skall den intagne stå under övervakning efter frigivningen handhas

övervakningen av den lokala kriminalvårdsmyndigheten. Det är normalt

frivården som har kontakterna och lokalkännedomen på den intagnes

hemort. Det är därför självklart att frigivningen måste förberedas i nära

samverkan mellan anstalt och frivård och att denna samverkan måste

intensifieras mot slutet av verkställigheten i anstalt.

Det är viktigt att kriminalvårdens åligganden när det gäller de intagnas

övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet tydliggörs och lyfts fram,

vilket också föreslagits i promemorian. Riksdagens ombudsmän har

påpekat att det finns en risk för att förslaget leder till att alltför stora

förhoppningar ställs till kriminalvårdens möjligheter att ordna bostad,

arbete osv. till de intagna. Det är därför angeläget att särskilt poängtera

att den s.k. normaliseringsprincipen innebär att det är de vanliga

samhällsorganen som ansvarar för de intagnas behov av arbete, vård,

bostad m.m., på samma sätt som för medborgare i allmänhet.

Kriminalvården har inte till uppgift att tillgodose sådana behov och har

inte heller resurser till detta. Vad som däremot bör krävas av

kriminalvården är att man under verkställigheten och inför frigivningen

på ett aktivt sätt verkar för att sådana behov identifieras och, i möjligaste

mån, tillgodoses. Det innebär att kriminalvården måste förmedla

kontakter mellan den intagne och olika samhällsorgan men också att

kriminalvården måste vara drivande när det gäller att utveckla formerna

för samarbetet med de andra huvudmännen.

Åtgärder och ställningstaganden i det enskilda fallet bör dokumenteras.

Detta är viktigt för att uppnå struktur och enhetlighet men också av

uppföljnings- och utvärderingsskäl. Det bör ankomma på regeringen eller

den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter

om hur dokumentationen skall ske.

Riktlinjerna för arbetet med att underlätta de intagnas övergång från

anstalt till frihet bör vara reglerade i lag. Regeringen föreslår därför att en

ny paragraf införs i KvaL och att denna placeras i anslutning till 34 § och

de bestämmelser om verkställighet genom intensivövervakning med

elektronisk kontroll som föreslås i avsnitt 7. Detta innebär att 16 § KvaL,

som också behandlar förberedelser för frigivningen, kan upphävas. Den

föreslagna regleringen bör prövas under en försöksperiod i enlighet med

vad som närmare utvecklas i avsnitt 7.1.

9 Försök med intensivövervakning med

elektronisk kontroll som ett led i

frigivningsförberedelserna

9.1 En försöksverksamhet inleds

Regeringens förslag: En treårig försöksverksamhet skall inledas med

verkställighet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Intensivövervakningen skall vara ett led i frigivningsförberedelserna och

det intensifierade arbetet för en strukturerad övergång från anstalt till

frihet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt varit

positiva till förslaget. Kriminalvårdsstyrelsen välkomnar möjligheten att

använda intensivövervakning med elektronisk kontroll som ett led i

frigivningsförberedelserna. Rikspolisstyrelsen anser att det ligger ett

särskilt värde i att intensivövervakning med elektronisk kontroll används

för att under kontrollerade former låta intagna få en stegvis övergång till

ett liv i frihet. Endast Riksåklagaren har uttryckt tveksamhet till

förslaget. Han har hänvisat till att behovet av att minska fängelsestraffets

negativa skadeverkningar inte gör sig gällande beträffande den aktuella

målgruppen samt att det finns risk att trovärdigheten i verkställighets-

formen påverkas negativt.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare anförts finns ett behov

av att vidareutveckla formerna för övergången från anstaltsliv till ett liv i

frihet. Detta behov är särskilt starkt för intagna med långa strafftider. De

behöver en period i slutet av verkställigheten där de successivt anpassas

till ett liv i frihet. En sådan ordning kan sägas ligga i linje med kravet i

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) att verkställigheten i

anstalt skall vara utformad på ett sådant sätt att den intagnes anpassning i

samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas

(4 §). Samtidigt måste utslussningen utformas på ett sådant sätt att

verkställigheten av fängelsestraffet inte urholkas. Verkställigheten måste

uppfattas som trovärdig. Utslussningen måste därför ske i strikt

kontrollerade former. Tekniken med elektronisk övervakning erbjuder

här ett alternativ.

Erfarenheterna av det nuvarande systemet med intensivövervakning

med elektronisk kontroll är mycket goda. Det framgår bl.a. av den

utvärdering av försöksverksamheten med intensivövervakning som

Brottsförebyggande rådet (BRÅ) har gjort, se avsnitt 5.3, och kon-

staterades också i samband med att försöksverksamheten permanentades

(prop. 1997/98:96 s. 113). Verkställighetsformen har kommit att få en

hög trovärdighet vilket är mycket positivt. Regeringen kan i och för sig

förstå Riksåklagarens oro över att trovärdigheten i intensivövervakning

som verkställighetsform skulle kunna påverkas negativt om försöks-

verksamheten inte slår väl ut. Dessa farhågor bör dock inte överdrivas

och de bör inte heller medföra att man avstår från att pröva tekniken på

ett sätt som kan bidra till att ytterligare utveckla innehållet i

straffverkställigheten.

Tekniken med övervakning genom elektronisk kontroll gör det möjligt

att fortsätta förberedelserna för den intagnes frigivning utanför anstalten.

Ett sådant system har ett flertal såväl praktiska som psykologiska

fördelar. Det möjliggör för den intagne att tillbringa den sista tiden före

villkorlig frigivning utanför anstalten och ägna sig åt arbete eller någon

annan form av sysselsättning och att i övrigt bygga upp sin tillvaro

samtidigt som han eller hon kan stå under effektiv övervakning och få del

av den hjälp och det stöd som frivården tillsammans med andra ansvariga

myndigheter kan erbjuda. Detta innebär stora möjligheter till social och

personlig träning under kontrollerade former. Den intagnes övergång från

anstaltsliv till ett liv i frihet kan på så sätt underlättas.

Erfarenheterna av intensivövervakning med elektronisk kontroll som

verkställighetsform vid korta fängelsestraff kommer givetvis att vara till

stor nytta när intensivövervakning används som ett led i frigiv-

ningsförberedelserna. Det regelverk som finns kan i huvudsak tillämpas

även i dessa fall. Det finns emellertid flera skillnader mellan den grupp

lagöverträdare som dömts till korta fängelsestraff och den grupp som

avtjänar långa straff till största delen i anstalt, t.ex. vad gäller

institutionaliseringseffekter och tillgången till bostad, sysselsättning och

positiva nätverk. Dessa skillnader måste särskilt uppmärksammas och

bedömas. En försöksverksamhet kan ge värdefulla kunskaper om och

erfarenheter av hur intensivövervakning med elektronisk kontroll kan

fungera som övergång mellan anstalt och frihet.

Kriminalvårdsstyrelsen har på regeringens uppdrag i en nyligen

publicerad rapport (Frigivningsförberedelser, oktober 2000) redovisat hur

man inom kriminalvården arbetar med planering av de intagnas

frigivning. Styrelsen har även pekat ut vissa problemområden och lämnat

förslag till förbättringar. Inom BRÅ pågår också ett projekt med fokus på

kriminalvårdens arbete med frigivningsförberedelser i anstalt och hur

frivården sedan tar över arbetet med stöd och kontroll av klienterna (se

avsnitt 4.3). En första delrapport har nyligen publicerats (Från anstalt till

livet i frihet, BRÅ-rapport 2000:20) och ytterligare en rapport planeras

till mars 2001. Resultatet av dessa undersökningar kommer att studeras

noga och eventuellt resultera i ytterligare förslag när det gäller arbetet

med frigivningsförberedelser. Hela frigivningssituationen är alltså

föremål för övervägande och det är därför lämpligt att de förändringar

som föreslås i denna proposition prövas under en försöksperiod.

När det gäller försöksperiodens längd skall å ena sida beaktas att det

redan finns kunskaper om och erfarenheter av själva systemet med

intensivövervakning. Å andra sidan måste försökstiden ha viss längd för

att åtgärderna skall kunna utvärderas och bedömas på ett adekvat sätt.

Med hänsyn till det sistnämnda torde krävas en försökstid på tre år.

9.2 Långtidsdömda omfattas av försöksverksamheten

Regeringens förslag: Den som avtjänar fängelse i lägst två år skall efter

ansökan och individuell prövning kunna medges att avtjäna högst fyra

månader av straffet, omedelbart före villkorlig frigivning, genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt varit

positiva till förslaget. Några instanser har dock uttryckt farhågor om att

urvalsprocessen kan innebära att de intagna som har störst behov av den

föreslagna verkställigheten är den grupp som kommer att ha sämst

möjligheter att få den. Brottsförebyggande rådet har ansett att ett års

frihetsberövande och däröver i sig bör kunna motivera behov av en

successiv utslussning, även om synliga sociala anpassningsproblem

saknas.

Skälen för regeringens förslag: Behovet av en strukturerad, successiv

övergång från anstalt till frihet och möjlighet till frigivningsförberedelser

utanför anstalten gör sig särskilt starkt gällande i fråga om de

långtidsdömda. I vart fall under försöksperioden bör möjligheten att

verkställa sista delen av straffet genom intensivövervakning med

elektronisk kontroll begränsas till dem som avtjänar domar på fängelse i

två år eller mer eller, om flera straff verkställs samtidigt, fängelsestraff

på sammanlagt minst två år. Under år 1999 frigavs 893 personer efter

strafftider på två år eller mer. Hur många av dessa som skulle kunnat

komma i fråga för verkställighet genom intensivövervakning är

svårbedömt, 118 av dem skulle utvisas och hade därför inte varit aktuella

(se nedan). De krav som bör ställas när det gäller säkerhet och personliga

förutsättningar innebär sannolikt att ytterligare ett antal kan räknas bort.

Gruppen torde sammantaget vara så liten att det inte är nödvändigt eller

önskvärt att ha några geografiska begränsningar för försöksverk-

samheten. Effekterna av tvåårsgränsen bör dock särskilt studeras under

försöksverksamheten så att man därefter kan bedöma om tillämpnings-

området bör utvidgas.

Sedan den 1 januari 1999 gäller som huvudregel att villkorlig

frigivning skall ske när två tredjedelar av strafftiden har avtjänats

(26 kap. 6 § första stycket brottsbalken). Det finns emellertid fortfarande

intagna med långa strafftider som verkställer sina straff enligt äldre

regler och därmed har möjlighet till villkorlig frigivning efter halvtid.

Denna grupp bör också kunna komma i fråga för verkställighet genom

intensivövervakning. Det är viktigt att verkställigheten är noga planerad

och att den intagne har god tid att förbereda sin ansökan. När det gäller

den grupp som kan komma i fråga för halvtidsfrigivning krävs därför

särskild framförhållning eftersom beslutet om halvtidsfrigivning normalt

fattas när bara sex månader återstår till frigivningsdagen.

Inom ramen för det nuvarande systemet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll kan en dom på fängelse på upp till tre månader

verkställas utanför anstalt i denna form. På grund av reglerna om

villkorlig frigivning innebär det att den effektiva tiden med

intensivövervakning i normalfallet är högst två månader. Som skäl för

den valda tidsbegränsningen har anförts bl.a. att längre tider av

intensivövervakning skulle innebära större påfrestningar för de dömda

och att det skulle vara svårt att upprätthålla de rigorösa reglerna som

gäller för verkställigheten i mer än ett par månader (prop. 1997/98:96

s. 110). För att uppnå syftet med den successiva övergången till livet i

frihet och möjligheten till frigivningsförberedelser utanför anstalt torde i

många fall behövas en längre tid än två månader. Intensivövervakning

som ett led i frigivningsförberedelserna bör därför kunna användas under

en något längre period än intensivövervakning som ersättning för ett kort

fängelsestraff. Detta kan motiveras också av att andelen icke övervakad

tid bör kunna vara större och dessutom utökas under verkställighetens

gång, se vidare avsnitt 7.3. För att möjliggöra individuellt anpassade

lösningar föreslås att intensivövervakningstiden kan vara upp till fyra

månader. Avgörande för verkställighetens exakta längd bör vara de

personliga behoven och förutsättningarna i varje enskilt fall. Alltför korta

tider bör dock vara uteslutna av praktiska skäl. Mindre än en månad torde

bara vara aktuellt i rena undantagsfall.

Vid bedömningen av om verkställighet genom intensivövervakning

skall medges i det enskilda fallet bör de riktlinjer som gäller för

verkställigheten av korta fängelsestraff genom intensivövervakning vara

vägledande (se 2 § lagen [1994:451] om intensivövervakning med

elektronisk kontroll [IövL], prop. 1997/98:96 s. 113 ff och prop.

1993/94:184 s. 34 ff). Särskild hänsyn måste emellertid tas till att det här

är fråga om personer som är dömda för allvarlig brottslighet till långa

straff. Såsom Brottsoffermyndigheten anfört innebär det att samhälls-

skyddsaspekterna måste tillmätas stor vikt och att riskbedömningar måste

utgöra en viktig del av den individuella prövningen. Det blir en uppgift

för den beslutande myndigheten att utveckla de närmare formerna för

dessa riskbedömningar. Verkställighet genom intensivövervakning under

slutskedet av ett straff bör liksom frigång enligt 11 § lagen (1974:203)

om kriminalvård i anstalt (KvaL) inte komma i fråga om det kan

befaras att den intagne kommer att avvika, återfalla i brott eller ägna sig

åt missbruk. Syftet med riskbedömningen blir att bedöma om någon

sådan risk föreligger. Självfallet får ett beslut om sådan verkställighet

inte heller stå i strid mot de särskilda villkor som gäller för

verkställigheten enligt 7 § tredje stycket KvaL.

För att intensivövervakningen överhuvudtaget skall kunna komma till

stånd krävs, liksom vid korta fängelsestraff, i princip att den intagne har

tillgång till bostad, telefon, elektricitet och ordnad sysselsättning. Många

långtidsdömda kan antas sakna dessa förutsättningar. Det fordras därför, i

de flesta fall, en aktiv och målinriktad insats från de intagna som vill

komma i fråga för detta övergångsalternativ. Givetvis krävs också aktivt

bistånd från kriminalvårdens sida och inte minst från socialtjänst,

bostadsförmedling, arbetsförmedling m.fl. Arbetet med att bygga upp

förutsättningar för att den sista delen av straffet skall kunna verkställas

genom intensivövervakning bör utgöra en del av de frigivnings-

förberedelser som skall pågå under hela straffverkställigheten.

Intensivövervakningsperioden i sig kan betraktas som förberedelsernas

slutfas. Eftersom avsikten med verkställigheten med intensivövervakning

är att underlätta den intagnes anpassning i samhället skulle i och för sig

kunna ifrågasättas om de intagna som redan har arbete, bostad och en

ordnad situation i övrigt skall anses ingå i försöksverksamhetens

målgrupp. Enbart ett sådant förhållande bör dock inte vara avgörande.

Behovet av en successiv övergång från anstalt till frihet måste bedömas

med utgångspunkt i förhållandena i varje enskilt fall. Övergången till ett

liv utanför anstalt kan många gånger vara svår och problemfylld även för

den vars yttre sociala förhållanden är goda. Rent allmänt kan således

sägas att ett flerårigt frihetsberövande i sig kan innebära att det finns

behov av anpassningsfrämjande åtgärder som den nu aktuella.

De uttalanden som gjorts i förarbetena till IövL är i stor utsträckning

tillämpliga även på den nu aktuella verkställigheten. Det innebär bl.a.

följande. Den som sammanbor med den intagne måste samtycka till att

verkställigheten sker i bostaden. Vikten av att sammanboendes intressen

tillvaratas betonades särskilt när försöksverksamheten med intensiv-

övervakning permanentades (prop. 1997/98:96 s. 114). Har brottet riktats

mot en familjemedlem bör verkställigheten inte ske i det gemensamma

hemmet. En utlänning som skall utvisas bör inte verkställa någon del av

ett fängelsestraff med intensivövervakning. Framstår det som orealistiskt

att den intagne skall kunna hantera intensivövervakning utgör detta också

ett särskilt skäl mot verkställighet utanför anstalt. Det kan också finnas

andra fall då brottets karaktär eller gärningsmannens person gör att det

skulle te sig direkt oförsvarligt att bifalla en ansökan. Det bör emellertid

framhållas att syftet med den föreslagna verkställigheten genom

intensivövervakning skall vara att främja den intagnes anpassning i

samhället. Bara om verkställigheten kan antas fylla ett sådant syfte bör

den beviljas.

I fråga om intensivövervakning som verkställighetsform vid korta

fängelsestraff gäller den begränsningen att om den dömde tidigare har

verkställt straff genom intensivövervakning så måste i princip tre år ha

förflutit utan att denne gjort sig skyldig till nya brott innan sådan

verkställighet på nytt kan beviljas. Riksåklagaren har ansett att

bestämmelsen bör tillämpas även i de nu aktuella fallen. Eftersom

verkställighet genom intensivövervakning som ett led i frigivnings-

förberedelserna förutsätter en strafftid på minst två år kommer det att gå

förhållandevis lång tid mellan tillfällena då sådan verkställighet kan vara

aktuell. Det innebär att behovet av en liknande begränsning inte på

samma sätt gör sig gällande i dessa fall. Tidigare erfarenheter av

intensivövervakning, som ersättning för ett kort fängelsestraff eller som

övergångsalternativ, får dock betydelse för bedömningen av om

intensivövervakning skall beviljas. Har t.ex. tidigare verkställigheter

avbrutits på grund av misskötsamhet är det en omständighet som talar

mot att en ny ansökan skall beviljas.

En särskild fråga är om det skall vara möjligt att kombinera olika

övergångsalternativ. Eftersom det som skall eftersträvas är en

individuellt anpassad lösning för att öka den intagnes möjligheter att leva

ett liv utan kriminalitet och droger bör sådana kombinationer inte vara

uteslutna under försöksverksamheten. Med de nu aktuella övergångs-

alternativen är det huvudsakligen kombinationer av frigång eller § 34-

placering och intensivövervakning som kan komma i fråga. Av 34 §

tredje stycket KvaL framgår visserligen att placeringar enligt paragrafen i

regel inte skall påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behand-

lingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden.

Bestämmelsen tar emellertid sikte på normalfallen och syftet är att

förhindra att en intagen tvingas fullfölja strafftiden på anstalt efter en

§ 34-vistelse (prop. 1986/87:106 s. 58 och 81). En välmotiverad intagen

som själv önskar och bedöms ha förutsättningar att t.ex. först genomgå

behandling för sitt missbruk under en § 34-placering och därefter avsluta

verkställigheten med intensivövervakning med elektronisk kontroll bör

kunna få en sådan utslussning. Däremot torde det inte vara aktuellt att

inleda utslussningen med intensivövervakning och avsluta den med

frigång eller en § 34-placering. Hur misskötsamhet i samband med en

form av verkställighet utanför anstalt skall påverka möjligheterna att

komma i fråga för ett annat alternativ kan inte anges generellt utan måste

avgöras från fall till fall. Olika effekter av kombinationsmöjligheterna

bör särskilt uppmärksammas under försöksperioden.

9.3 Verkställighetens närmare innehåll

Regeringens förslag: I fråga om formerna för verkställigheten skall

bestämmelserna i lagen (1994:451) om intensivövervakning med

elektronisk kontroll tillämpas. Syftet att verkställigheten skall bidra till

den dömdes återanpassning i samhället måste dock särskilt beaktas i den

praktiska tillämpningen, t.ex. när villkor och föreskrifter ställs upp.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt varit

positiva till förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Försöksverksamheten med

intensivövervakning vid övergången från anstalt till frihet har, som

tidigare konstaterats, stora likheter med verkställigheten av korta

fängelsestraff. När det gäller formerna för kontroll, tillsyn och den

dömdes åligganden kan därför i allt väsentligt hänvisas till

bestämmelserna i lagen om intensivövervakning med elektronisk

kontroll. Det innebär först och främst att det är den lokala

kriminalvårdsmyndigheten som har huvudansvaret för verkställigheten.

Detta är naturligt med tanke på den erfarenhet och kompetens på området

som byggts upp där. En skillnad jämfört med situationen vid

intensivövervakning som ersättning för korta fängelsestraff är att det är

nödvändigt med täta kontakter och ett nära samarbete mellan frivården

och den intagnes anstalt. Det gäller framför allt under planerings- och

utredningsfasen men också därefter. Om det är möjligt med hänsyn till de

geografiska förhållandena är det också tänkbart att anstaltspersonal i

vissa fall har en aktiv roll även under intensivövervakningsperioden. En

annan skillnad ligger i det uttalade syftet med att verkställa den sista

delen av straffet utanför anstalt, nämligen att den dömdes återanpassning

i samhället skall främjas. Detta bör komma till uttryck i de närmare

föreskrifter för verkställigheten som Kriminalvårdsstyrelsen kommer att

utfärda och i det praktiska arbetet med de dömda. Det får dock inte ske

på ett sådant sätt att trovärdigheten äventyras.

Som framgår av lagen om intensivövervakning med elektronisk

kontroll förbjuds den dömde att lämna sin bostad under verkställigheten

utanför anstalt annat än för vissa, av den lokala kriminalvårds-

myndigheten bestämda, ändamål och på särskilt angivna tider. Att

förbudet efterlevs kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Under

verkställighetstiden kan olika åtgärder sättas in för att underlätta för den

dömde att anpassa sig till ett liv i frihet, bl.a. har den lokala

kriminalvårdsmyndigheten möjlighet att meddela olika föreskrifter (se

avsnitt 5.2).

Som grupp betraktat skiljer sig deltagarna i den nu aktuella

försöksverksamheten i flera avseenden från de som verkställer korta

fängelsestraff genom intensivövervakning. Syftet att förbereda de intagna

för ett liv i frihet utan kriminalitet och droger är också specifikt för den

verkställighet som nu föreslås. Dessa skillnader bör få vissa praktiska

konsekvenser för verkställigheten framför allt vad gäller kriminalvårdens

arbete med de dömda, t.ex. vid hembesöken och i samband med att det

individuella övervakningsschemat görs upp.

Den som verkställt större delen av ett långt fängelsestraff på anstalt bör

i de flesta fall ha genomgått den programverksamhet som han eller hon

har behov av. Icke desto mindre torde det finnas ett stort behov av stöd

och hjälp från kriminalvården. Risken för isolering är sannolikt betydligt

större än för den som verkställer ett kort straff. Den övervakade bör

därför ges stöd och uppmuntran när det gäller att hålla kontakten med

barn och andra anhöriga och att bygga upp ett positivt socialt nätverk i

den mån ett sådant inte redan existerar. Samarbetet och kontakterna med

olika frivilligorganisationer är i det sammanhanget mycket viktiga.

Kriminalvården bör också verka för att den övervakade upprätthåller

kontakterna med det nätverk av myndighetsrepresentanter från t.ex.

socialtjänst, bostadsförmedling och arbetsförmedling som han eller hon

bör ha byggt upp under verkställigheten. Kriminalvårdens hembesök och

övriga kontakter med den dömde kan mot denna bakgrund förväntas få

ett något annorlunda och mer kurativt innehåll när det gäller denna

grupp. Brottsförebyggande rådet har pekat på de problem som

kriminalvårdens användning av externa kontrollörer kan innebära i det

sammanhanget. Med externa kontrollörer avses icke-kriminalvårds-

anställda som kriminalvården av ekonomiska, organisatoriska eller andra

skäl i vissa fall anlitar för att göra hembesök och därmed

sammanhängande kontroller hos de som verkställer straff genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll, jfr 6 § andra stycket lagen

(1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IövL).

Användningen av sådana externa kontrollörer bör givetvis övervägas

särskilt noga i de nu aktuella fallen. Under förutsättning att de som

anlitas är personer med kunskaper, fallenhet och intresse för uppgiften

torde några principiella hinder mot en sådan ordning emellertid inte

föreligga.

Riksförbundet frivilliga samhällsarbetare har pekat på lekmanna-

övervakarens möjligheter att hjälpa till med att bygga upp och/eller

utveckla ett positivt socialt nätverk runt den dömde. Förbundet anser att

lekmannaövervakaren bör vara tillsatt redan innan verkställigheten

utanför anstalt inleds. Regeringen delar helt förbundets uppfattning om

den betydelse en lekmannaövervakare kan ha i dessa avseenden. Det är

också självklart att lekmannaövervakarens möjligheter att påverka och

hjälpa den intagne ökar ju tidigare under verkställigheten han eller hon

får kontakt med den intagne. Frågan om lekmannaövervakarens roll och

tillsättning i de fall straffverkställigheten avslutas med intensivöver-

vakning är dock en fråga som bör behandlas i de närmare föreskrifter för

verkställigheten som Kriminalvårdsstyrelsen kommer att utfärda och inte

i den aktuella lagstiftningen.

En omständighet som måste beaktas när verkställigheten utformas är

att den dömde under slutet av sin anstaltsvistelse sannolikt varit inne i

ordinarie permissionsgång. Riksåklagaren anser att det bör ske genom att

möjligheten till normalpermissioner finns kvar även under verkställig-

heten genom intensivövervakning. Kriminalvårdsstyrelsen däremot anser

att ett system med en gradvis nedtrappning av den övervakade tiden

ersätter behovet av permissioner. Enligt regeringens uppfattning ligger

det närmast till hands att behovet av fri tid beaktas när det individuella

övervakningsschemat görs upp. I de flesta fall, och under förutsättning av

skötsamhet, bör den icke övervakade tiden kunna utökas vartefter * som

ett viktigt led i den successiva övergången från anstalt till frihet.

Överhuvudtaget måste syftet med verkställigheten, nämligen den

dömdes återanpassning i samhället, särskilt beaktas när det individuella

övervakningsschemat görs upp. Såsom Föreningen Sveriges frivårds-

tjänstemän påpekat bör här finnas utrymme för större flexibilitet och

individuella lösningar än vid intensivövervakning som ersättning för

korta fängelsestraff. Det är exempelvis önskvärt att den långtidsdömdes

möjligheter att odla positiva sociala kontakter med familj och andra, söka

arbete och utveckla olika fritidsintressen osv. underlättas. Generellt gäller

dock att balansen mellan fri och övervakad tid noga måste övervägas så

att verkställigheten inte urholkas på ett sätt som gör att dess trovärdighet

kan ifrågasättas. Frivårdsföreningen har också lämnat förslag till hur den

fria tiden successivt kan utökas. På samma sätt som vid

intensivövervakning som ersättning för korta fängelsestraff gäller

emellertid att detaljer av det slaget inte bör vara reglerade i lag.

9.4 Den dömde skall inte betala någon avgift

Regeringens bedömning: Den som verkställer en del av sitt

fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll

som ett led i förberedelserna för frigivning bör inte betala någon sådan

avgift som avses i 5 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med

elektronisk kontroll.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Brottsförebyggande rådet har ifrågasatt varför

den nu aktuella gruppen dömda skall behandlas annorlunda när det gäller

avgiften enligt 5 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med

elektronisk kontroll (IövL) än de som verkställer ett kort fängelsestraff

genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. De remissinstanser

i övrigt som uttalat sig i frågan har delat promemorians bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 5 § IövL skall den dömde

betala 50 kronor per verkställighetsdag om det är motiverat med hänsyn

till hans eller hennes möjligheter att erhålla inkomst under verkställig-

hetstiden. Som skäl för avgiftens införande anfördes att det framstår som

orättvist att den som verkställer sitt straff utanför anstalt skall kunna få

stora ekonomiska fördelar jämfört med den som avtjänar straffet i anstalt

och alltså inte kan behålla sin vanliga inkomst (prop. 1993/94:184 s. 19).

Till skillnad från de som verkställer korta fängelsestraff genom

intensivövervakning har den nu aktuella gruppen dömda suttit i fängelse

under lång tid och kan typiskt sett antas ha mycket dåliga ekonomiska

förutsättningar. Vid övriga övergångsalternativ utgår inte heller någon

särskild avgift. Övervägande skäl talar därför enligt regeringens

bedömning för att 5 § IövL inte skall tillämpas under försöksperioden

med intensivövervakning som ett led i frigivningsförberedelserna.

9.5 Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om verkställighet

genom intensivövervakning med elektronisk kontroll

Regeringens förslag: Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om verkställighet

genom intensivövervakning med elektronisk kontroll som ett led i

frigivningsförberedelserna.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Av remissinstanserna är det endast Kriminal-

vårdsnämnden som har invänt mot förslaget. Nämnden anser att den och

inte Kriminalvårdsstyrelsen bör besluta om den föreslagna verkställig-

heten genom intensivövervakning. Som skäl för det anför nämnden att de

aktuella besluten i praktiken innebär att det av domstolen bestämda

straffet byts ut och att de därför bör fattas av en domstol eller domstols-

liknande nämnd och inte en administrativ myndighet. Nämnden pekar

vidare på de komplikationer det kan innebära att olika myndigheter

beslutar om verkställigheten genom intensivövervakning och om § 34-

placeringar.

Skälen för regeringens förslag: Försöksverksamheten med intensiv-

övervakning som ett led i frigivningsförberedelserna har stora likheter

med verkställighet av korta fängelsestraff genom intensivövervakning. I

det senare fallet är det Kriminalvårdsstyrelsen som fattar beslut om att

verkställigheten får inledas (9 § lagen [1994:451] om intensiv-

övervakning med elektronisk kontroll [IövL]). Den verkställighet som nu

föreslås kommer emellertid att utgöra ett alternativ för övergången från

anstalt till frihet på samma sätt som frigång och placering enligt 34 §

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). I fråga om frigång

beslutar Kriminalvårdsstyrelsen (58 § KvaL) och i fråga om § 34-

placeringar (för den aktuella målgruppen) beslutar Kriminalvårds-

nämnden (54 § KvaL). Detta innebär att det i fråga om vilken myndighet

som skall besluta om verkställighet enligt 33 a § finns i princip två

alternativ; antingen skall beslutet fattas av Kriminalvårdsstyrelsen eller

av Kriminalvårdsnämnden.

Kriminalvårdsnämnden inrättades i samband med brottsbalkens

införande. Från början skulle nämnden vara besvärsinstans för övervak-

ningsnämndernas beslut i frågor rörande fängelsedömda. Kriminalvårds-

nämnden har också kommit att bli första instans i frågor om villkorlig

frigivning och § 34-placeringar för långtidsdömda. Inom nämnden finns

således stor kompetens och lång erfarenhet när det gäller individuella

risk- och farlighetsbedömningar. Sedan möjligheten till halvtids-

frigivning avskaffades den 1 januari 1999 har emellertid Kriminalvårds-

nämndens största arbetsuppgift försvunnit och nämndens arbetssituation

därmed väsentligt förändrats. Det är mot den bakgrunden nödvändigt att

noga överväga nämndens roll i framtiden. Detta är en komplex fråga som

i sin tur aktualiserar ett antal nya frågeställningar. Dessutom finns ett

generellt behov av att se över beslutsvägarna inom kriminalvården. Det

finns inte något underlag för att i detta sammanhang göra de erforderliga

ställningstagandena till dessa frågor.

De prövningar som Kriminalvårdsstyrelsen har att göra t.ex. vid

fastställande av de särskilda villkor som skall gälla för verkställigheten

för de som avtjänar långa fängelsestraff (7 § KvaL) gör att erfarenheten

och kompetensen när det gäller riskbedömningar även här är mycket stor.

Inom Kriminalvårdsstyrelsen finns också erfarenheten av intensiv-

övervakning som verkställighetsform och de speciella förutsättningar

som gäller för den.

Kriminalvårdsstyrelsen är, till skillnad från Kriminalvårdsnämnden, en

rent administrativ myndighet. Kriminalvårdsnämnden har framhållit att

de nu aktuella besluten i praktiken innebär att det straff som bestämts av

domstolen byts ut mot en annan påföljd och att besluten därför bör fattas

av en domstol eller domstolsliknande nämnd och inte av en administrativ

myndighet. Något principiellt hinder mot att anförtro en administrativ

myndighet beslutanderätten i sådana frågor finns emellertid inte.

Kriminalvårdsstyrelsen beslutar redan i dag om intensivövervakning med

elektronisk kontroll som ersättning för korta fängelsestraff. Enligt den

europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna (Europakonventionen) har var och en då hans

eller hennes civila rättigheter eller skyldigheter berörs rätt att få sin sak

prövad av en domstol. Kriminalvårdsstyrelsens beslut kan överklagas till

allmän förvaltningsdomstol vilket innebär att konventionens krav är

uppfyllda. Möjligheten till domstolsprövning liksom möjligheten att i

föreskrifter och allmänna råd förtydliga olika beslutskriterier medför

också fördelar när det gäller utvecklingen av en fast praxis. Kriminal-

vårdsnämndens beslut kan inte överklagas.

Skall beslut om den aktuella verkställigheten fattas av Kriminalvårds-

styrelsen innebär det att olika myndigheter kommer att besluta om

intensivövervakning respektive § 34-placeringar för den aktuella gruppen

intagna. I normalfallet bör en sådan ordning inte leda till komplikationer

eftersom det kommer att framgå av planeringen för verkställighetens

slutfas hur en eventuell kombination av de olika övergångsalternativen

bör se ut. Det kan emellertid tänkas att frågan om verkställighet genom

intensivövervakning i något fall uppkommer i ett sent skede, då en § 34-

vistelse redan inletts. I sådana fall krävs att de inblandade myndigheterna

samarbetar för att förberedelserna för den intagnes frigivning skall bli så

bra som möjligt. Såsom Kriminalvårdsstyrelsen framhållit kommer

kriminalvården * till skillnad från vid § 34-placeringar * att behålla hela

kontrollen och det fulla ansvaret för verkställighetens innehåll under

intensivövervakningsperioden. Detta är ett förhållande som kan motivera

att skilda beslutsordningar gäller. Som tidigare framgått (se avsnitt 7.2)

är emellertid olika effekter av möjligheten att kombinera övergångs-

alternativ en av de frågor som bör studeras under försöksperioden.

Sammanfattningsvis är skillnaderna mellan de aktuella myndigheterna

vad gäller kompetens, erfarenhet och karaktär inte av sådan art att någon

av dem utgör ett självklart val. I övrigt finns skäl som kan anföras för

Kriminalvårdsnämnden som beslutsmyndighet (t.ex. att nämnden

beslutar om § 34-placeringarna) och skäl som kan anföras för

Kriminalvårdsstyrelsen som beslutsmyndighet (t.ex. kriminalvårdens

erfarenhet av beslut om verkställighet genom intensivövervakning som

ersättning för korta fängelsestraff). Valet av beslutsmyndighet förutsätter

en samlad bedömning av dessa omständigheter och en allmän

lämplighetsavvägning. Som tidigare konstaterats måste Kriminalvårds-

nämndens framtida roll och arbetsuppgifter övervägas i särskild ordning.

Mot den bakgrunden är det enligt regeringens mening mindre lämpligt att

nu ålägga nämnden nya arbetsuppgifter med de konsekvenser det får för

organisationen. Regeringen gör därför bedömningen att Kriminalvårds-

styrelsen bör fatta de aktuella besluten under försöksperioden. Valet av

beslutsmyndighet är emellertid en av de frågor som kan komma att kräva

ett förnyat ställningstagande i samband med ett eventuellt permanentande

av försöksverksamheten.

Beslutet om verkställighet genom intensivövervakning förutsätter på

samma sätt som vid verkställighet av korta fängelsestraff genom

intensivövervakning en ansökan av den intagne och en utredning av

förutsättningarna i det enskilda fallet (jfr 9 och 10 §§ lagen [1994:451]

om intensivövervakning med elektronisk kontroll). Det är naturligt att

den lokala kriminalvårdsmyndigheten, som sedan också handhar själva

verkställigheten, utför utredningen. En väsentlig skillnad jämfört med

verkställigheten av korta fängelsestraff genom intensivövervakning är

emellertid att sökanden i det nu aktuella fallet befinner sig på en anstalt.

Detta innebär att utredningen måste ske i mycket nära samarbete mellan

frivården och anstalten och att det till stor del kommer att vara

anstaltspersonalen som tillhandahåller underlag för utredningen. Det

geografiska avståndet mellan anstalten och frivården (i den intagnes

hemkommun) kan dessutom vara stort. Detta är ett förhållande som redan

nu komplicerar arbetet med frigivningsförberedelser och som kriminal-

vården måste hitta former att bemästra.

9.6 Kriminalvårdsstyrelsens möjligheter att delegera

beslutsfattandet

Regeringens förslag: Kriminalvårdsstyrelsen ges möjlighet att till de

lokala kriminalvårdsmyndigheterna delegera beslut om intensivöver-

vakning som ett alternativ till korta fängelsestraff.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig över

förslaget har inte haft någonting att invända.

Skälen för regeringens förslag: Kriminalvårdsstyrelsens beslutande-

rätt i ärenden om intensivövervakning framgår av 9 § lagen (1994:451)

om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IövL). Paragrafen ger

Kriminalvårdsstyrelsen möjlighet att föreskriva att frågan i stället skall

prövas av en regionmyndighet och den möjligheten har i praktiken

utnyttjats av Kriminalvårdsstyrelsen. Den 15 februari 2000 avskaffades

regionmyndigheterna inom kriminalvården och beslut enligt 9 § IövL har

därefter fattats av Kriminalvårdsstyrelsen. Styrelsen har hemställt om att

få möjlighet att delegera sin beslutanderätt till de lokala kriminal-

vårdsmyndigheterna.

I samband med att försöksverksamheten med intensivövervakning

inleddes uttalade dåvarande departementschefen att Kriminalvårds-

styrelsen delegationsrätt åtminstone under försöksperioden borde

begränsas till regionmyndigheterna (prop. 1993/94:184 s.26). Kriminal-

vårdsstyrelsen har anfört att man på lokal nivå numera är väl förtrogen

med systemet med intensivövervakning, att den juridiska kompetensen

på lokal nivå har stärkts i den nya organisationen och att en relativt fast

praxis på området har utbildats. Med hänsyn till detta torde hinder inte

möta mot en utvidgad delegationsmöjlighet. När det gäller intensiv-

övervakning som ett led i frigivningsförberedelserna gör sig som

tidigare framhållits säkerhetsskyddsaspekterna särskilt gällande. Det är

mot den bakgrunden och då det är fråga om en försöksverksamhet inte

lämpligt att besluten i dessa fall fattas på lokal nivå. Regeringen avser

därför att införa den begränsningen i Kriminalvårdsstyrelsens generella

delegationsrätt enligt förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt.

9.7 Övervakningsnämnden beslutar om intensiv-

övervakningens upphörande

Regeringens förslag: Övervakningsnämnden skall besluta om

intensivövervakningens upphörande.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig över förslaget

har inte haft någonting att invända.

Skälen för regeringens förslag: Vid verkställighet av korta

fängelsestraff genom intensivövervakning skall verkställighetsbeslutet

upphävas bl.a. om den dömde åsidosätter vad som åligger honom och

åsidosättandet inte är av mindre betydelse (14 § lagen [1994:451] om

intensivövervakning med elektronisk kontroll [IövL]). Kravet på

skötsamhet är i praktiken mycket högt. Detsamma bör gälla när den sista

delen av ett fängelsestraff verkställs genom intensivövervakning Precis

som i verkställighetsfallet bör den lokala kriminalvårdsmyndigheten ha

möjlighet att fatta interimistiska beslut (se 16 § IövL).

Det är övervakningsnämnden som, efter anmälan av den lokala

kriminalvårdsmyndigheten, prövar frågan om upphävande av beslut om

verkställighet utanför anstalt (15 § IövL). Eftersom övervaknings-

nämnden normalt bemyndigats av Kriminalvårdsnämnden att besluta om

placering av den intagne enligt 34 § KvaL har övervakningsnämnden

också i dessa fall möjlighet att besluta om placeringens upphörande.

Övervakningsnämnden bör besluta också om upphörande av

verkställigheten när intensivövervakning används som ett led i

frigivningsförberedelserna. En sådan lösning är mest ägnad att främja en

enhetlig praxis i frågan. Även i detta hänseende bör således en

hänvisning göras till bestämmelserna i IövL.

Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet

utanför anstalt skall upphävas eller tills vidare inte skall gälla skall den

dömde föras till en kriminalvårdsanstalt för att fortsätta verkställigheten

av straffet där (17 § första stycket IövL). Kan det bedömas ske utan fara

för att den dömde avviker får polismyndigheten i stället förelägga den

dömde att själv inställa sig vid kriminalvårdsmyndigheten (17 § andra

stycket IövL). Det senare alternativet bör inte vara öppet när

intensivövervakning används under slutskedet av ett fängelsestraff.

Övervakningsnämndens beslut bör, precis som när intensiv-

övervakningen ersätter ett kort fängelsestraff, kunna överklagas till

Kriminalvårdsnämnden (19 § andra stycket IövL).

9.8 Den dömde är inskriven vid anstalten fram till

tidpunkten för villkorlig frigivning

Regeringens bedömning: Den dömde bör fortsätta att vara inskriven vid

anstalten när den sista delen av straffet verkställs genom intensiv-

övervakning med elektronisk kontroll.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig har inte haft

någonting att invända mot promemorians bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Precis som vid frigång och § 34-

placeringar bör den som deltar i försöksverksamheten med intensiv-

övervakning som ett led i frigivningsförberedelserna vara inskriven vid

anstalten fram till tidpunkten för villkorlig frigivning. Det innebär att han

eller hon i socialförsäkringshänseende etc. behandlas på samma sätt som

vid verkställighet i anstalt. Utgångspunkten är att de intagna som slussas

ut genom intensivövervakning skall arbeta och ha inkomster så att de

själva kan betala sin hyra och andra omkostnader. När så inte är fallet har

kriminalvården emellertid på samma sätt som vid frigång och § 34-

placeringar ett kostnadsansvar som utgår från hur förhållandena hade

varit om den dömde vistats i anstalten. Som exempel kan nämnas att om

den som har frigång inte får avtalsenlig lön, full ersättning från annan

myndighet eller inte har beviljats särskilt vuxenstudiestöd skall

kriminalvårdsmyndigheten, enligt Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter,

betala timersättning motsvarande studier i anstalten, studiematerial,

kursavgifter, nödvändiga resor samt sörja för den intagnes kost (46 §

Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter, KVVFS 1998:8). När det

gäller intensivövervakning som ett led i frigivningsförberedelserna

kommer kostnadsansvaret emellertid att bli mer omfattande, bl.a.

tillkommer kostnader för boende. Det bör ankomma på Kriminalvårds-

styrelsen att med stöd av bemyndigandet i 43 § förordningen (1974:248)

om kriminalvård i anstalt meddela de närmare bestämmelser som behövs

för att kriminalvården skall kunna fullgöra sitt kostnadsansvar i dessa

fall.

10 Intensivövervakning i samband med

permissioner

Regeringens bedömning: Det finns för närvarande inte tillräckliga skäl

att lagreglera möjligheterna att använda intensivövervakning i samband

med permissioner.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar promemorians

bedömning. Brottsoffermyndigheten och Sveriges Domareförbund anser

att det finns anledning att i ett senare sammanhang överväga frågan om

intensivövervakning i samband med permissioner ytterligare.

Skälen för regeringens bedömning: Under senare tid har

permissionsinstitutet och dess tillämpning diskuterats intensivt i olika

sammanhang. Inom kriminalvården har en särskild utredning granskat de

långtidsdömdas utevistelser och funnit bl.a. att tillämpningen av gällande

regelverk varit mycket generös och att planeringen och kontrollen av

utevistelser varit bristfällig (Långtidsdömdas utevistelser, 1999 års

permissionsutredning). I debatten har intensivövervakning med

elektronisk kontroll framförts som ett alternativ när det gäller att höja

graden av kontroll under permissioner.

Enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt får en permission

förenas med de villkor beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet

eller annat som anses nödvändiga. Om noggrann tillsyn behövs kan det

föreskrivas att den intagne skall vara ställd under bevakning under

permissionen (32 §). Kriminalvårdens permissionsutredning har funnit

att det i många fall saknats adekvata villkor vid de långtidsdömdas

utevistelser. Utredningen föreslår därför att kriminalvårdens permissions-

föreskrifter skall ändras så att det därav framgår att permissionsvillkor

skall meddelas och att villkoren i större utsträckning också skall gälla

under hela verkställigheten.

Som framgått av avsnitt 5.2 innebär intensivövervakningen med

elektronisk kontroll att kriminalvården larmas om den övervakade lämnar

sitt hem under tid då han har utegångsförbud. Systemet med

intensivövervakning medger i sig inte möjlighet till kontroll av den

dömdes förehavanden på sådan tid som inte omfattas av utegångs-

förbudet. Något hinder mot att begå brott utgör systemet således inte. De

kontroll- och stödeffekter som skulle kunna uppnås med intensiv-

övervakning torde vidare i de flesta fall kunna uppnås genom en utökad

användning av möjligheten att ställa villkor vid permission, t.ex. om

vistelseadress, anmälningsplikt hos polis- eller kriminalvårdsmyndighet

och hembesök av kriminalvårdspersonal. Den utredning som måste

föregå intensivövervakningen och installationen av det tekniska systemet

är dessutom resurskrävande och torde inte stå i proportion till de vinster

som eventuellt kan uppnås jämfört med andra alternativ.

Kriminalvården arbetar för närvarande intensivt med att följa upp och

genomföra de förslag som framförts av den ovannämnda permissions-

utredningen. Resultatet av det arbetet följs noga av Justitiedepartementet.

Mot denna bakgrund finns det, åtminstone för närvarande, inte anledning

att närmare överväga en lagreglering av möjligheten att använda

intensivövervakning med elektronisk kontroll vid permissioner.

11 Lagtekniska frågor

Det är viktigt att den föreslagna försöksverksamheten med intensifierade

frigivningsförberedelser mot slutet av verkställigheten och användningen

av intensivövervakning som ett led i förberedelserna ses som en del i en

större helhet där övriga övergångsalternativ och kriminalvårdens arbete

med frigivningsförberedelser i stort utgör andra viktiga delar. I

lagrådsremissen föreslog regeringenås därför att försöksverksamheten

skulleall regleras genom tidsbegränsade ändringar i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt (KvaL) och inte i en särskild försökslag. Enligt vad

som tidigare framgått (avsnitt 7.3) kan regleringen av verkställigheten i

allt väsentligt ske genom hänvisningar till lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll. De skillnader som finns

mellan de olika typerna av verkställighet bör framför allt komma till

uttryck i Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och i den praktiska

tillämpningen. Den reglering som bör ske i lag är därför inte så

omfattande att den kan anses tynga KvaL i någon större utsträckning.

Eftersom den intagne fortsätter att vara inskriven vid anstalten under

intensivövervakningsperioden (se avsnitt 7.8) finns inte heller några

principiella hinder mot att verkställigheten regleras i KvaL. Sveriges

Domareförbund delar denna uppfattning men anser att en särskild

försökslag vore att föredra eftersom man på så sätt kan undvika

hänvisningar till andra författningar. Av de ovan anförda skälen anser

regeringen emellertid att en reglering i KvaL är att föredraEnligt

regeringens bedömning . Lagrådet har uttryckt förståelse för detta

ställningstagande. Däremot har Lagrådet ifrågasatt den valda tekniken

med tidsbegränsade ändringar i KvaL. Lagrådet har påpekat bl.a. att en

sådan ordning kan medföra olägenheter om ändringar av permanent

karaktär behöver göras i de aktuella paragraferna under försöksperioden.

Lagrådet har istället föreslagit att någon bestämd giltighetstid för lagen

inte föreskrivs utan att den föreslagna regleringen omprövas när

erforderlig erfarenhet har vunnits av dess tillämpning. Regeringen

ansluter sig till den lagtekniska lösning som Lagrådet förordar.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen efter tre år med en

redovisning av erfarenheterna av försöksverksamheten.torde den

föreslagna regleringen emellertid inte medföra några praktiska eller

lagtekniska olägenheter av betydelse.

Enligt KvaL kan en intagen i vissa fall få tillstånd att vistas utanför

anstalten (se t.ex. 11, 14 och 34 §§). Av 39 § KvaL framgår att sådana

vistelser skall räknas in i verkställigheten av straffet. Den föreslagna

verkställigheten med intensivövervakning syftar till att möjliggöra en

successiv övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet och utgör på det

sättet ett alternativ och komplement till frigång enligt 11 § KvaL och

placering enligt 34 § KvaL. Skäl hade därför kunnat anföras för att

verkställigheten också skulle kategoriseras som en vistelse utanför

anstalt. Likheterna med intensivövervakning som ersättning för korta

fängelsestraff är dock så stora att det faller sig mer naturligt att på samma

sätt som i det sammanhanget tala om verkställighet utanför anstalt. Det

senare begreppet beskriver måhända också mer korrekt den aktuella

situationen. För tydlighetens skull föreslås att 39 § KvaL ändras så att det

klart framgår att även verkställigheten genom intensivövervakning skall

räknas in i verkställighetstiden. I en senare översyn av KvaL bör

emellertid dessa och andra begreppsfrågor uppmärksammas ytter-

ligare.

Sveriges Domareförbund har påpekat att enligt 9 § lagen om

intensivövervakning med elektronisk kontroll får Kriminalvårdsstyrelsen

på eget initiativ ändra en underlydande myndighets beslut samtidigt som

den underlydande myndighetens beslut kan överklagas till styrelsen av

den som beslutet gått emot. Enligt förbundet avviker regleringen från vad

som i allmänhet gäller när beslutanderätten delegeras till underlydande

organ. Den beskrivna ordningen gäller generellt inom kriminalvården

(enligt KvaL) och det finns inte utrymme att inom ramen för detta projekt

behandla och ta ställning till de underliggande principfrågorna. De

kommer däremot med största säkerhet att aktualiseras i samband med den

ovannämnda översynen av KvaL.

12 Ekonomiska konsekvenser

Den försöksverksamhet som föreslås i propositionen innebär totalt sett en

ambitionshöjning när det gäller kriminalvårdens arbete med

förberedelserna av de intagnas frigivning. Sannolikt finns stora lokala

variationer. På sina håll arbetar och dokumenterar man redan i dag på det

föreslagna sättet. På andra håll kommer förslagen att innebära större

förändringar och också kräva större personalresurser än som i dag avsätts

för de aktuella arbetsuppgifterna. Några remissinstanser, däribland

Kriminalvårdsstyrelsen, har ansett att kriminalvården behöver tillföras

resurser för att arbetet med frigivningsförberedelser skall kunna

intensifieras på det avsedda sättet.

Den föreslagna regleringen innebär att ett antal intagna kommer att

verkställa en del av sina fängelsestraff genom intensivövervakning med

elektronisk kontroll i stället för på anstalt. Som tidigare konstaterats är

det svårt att bedöma hur många intagna det kan bli fråga om. År 1999 var

det 775 personer som frigavs från straff på mer än två år och som inte var

utvisade och som därmed kunnat komma i fråga för verkställigheten. Av

dem var 110 föremål för § 34-placeringar och hade därför antagligen inte

varit aktuella. Dessutom måste ett okänt antal räknas bort på grund av

bristande personliga förutsättningar eller motivation. Sannolikt rör det sig

om maximalt 200 intagna per år som kan komma i fråga för den aktuella

verkställigheten.

Den befintliga tekniken för intensivövervakning med elektronisk

kontroll kan användas även för det nu aktuella ändamålet. Enligt vad som

upplysts från kriminalvården finns också en sådan överkapacitet att det

åtminstone inledningsvis inte krävs någon större nyanskaffning av

teknisk utrustning. Den klientgrupp som det här är fråga om kan

eventuellt förväntas vara mer resurskrävande under intensivöver-

vakningsperioden än de korttidsdömda. Trots detta och trots att det inte

är fråga om några stora årliga volymer gör Kriminalvårdsstyrelsen

bedömningen att förslaget i denna del på sikt i vart fall inte kommer att

medföra en ökning av kriminalvårdens kostnader. I ett kortare perspektiv

* under ett utvecklingsskede på något eller några år * bedömer styrelsen

emellertid att en viss kostnadsökning kommer att uppstå. Eftersom

dygnskostnaden för verkställigheten genom intensivövervakning, även

enligt styrelsens egen bedömning, kommer att vara lägre än dygns-

kostnaden för verkställighet på anstalt är det enligt regeringens

uppfattning troligt att verkställigheten på sikt t.o.m. kommer att innebära

en viss kostnadsbesparing.

Efter att remisstiden har gått ut har riksdagen antagit regeringens

budgetproposition för år 2001. Enligt den skall kriminalvården få ett

ekonomiskt tillskott de närmaste åren. Ett av de områden som pekas ut

som prioriterade i propositionen är just kriminalvårdens arbete med

frigivningsförberedelser. De eventuella kostnadsökningar som det

intensifierade arbetssättet på sina håll kommer att innebära bör därför

kunna tillgodoses inom ramen för kriminalvårdens interna budgetarbete.

Länsrätten i Östergötlands län har påpekat att försöksverksamheten

innebär att domstolen kommer att tillföras ett icke ringa antal

kriminalvårdsmål. Möjligheten att verkställa korta fängelsestraff genom

intensivövervakning med elektronisk kontroll har bara medfört ett

begränsat antal nya mål för domstolarna. De dåvarande regionmyn-

digheterna tog under år 1999 ställning till 4 398 ansökningar om sådan

verkställighet. I 51 fall överklagades regionmyndighetens beslut till

Kriminalvårdsstyrelsen. Av dessa ärenden fördes 13 vidare till länsrätten.

Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att det nu aktuella

förslaget inte heller kommer att föranleda någon större måltillströmning.

Resursbehovet hos beslutsmyndigheter och överprövningsinstanser

förväntas således inte bli nämnvärt påverkat av försöksverksamheten.

Sammantaget görs bedömningen att den föreslagna försöksverk-

samheten inte kommer att innebära några beaktansvärda kostnads-

ökningar för kriminalvården eller berörda myndigheter i övrigt.

13 Utvärdering

I Kriminalvårdsstyrelsens ordinarie uppgifter ingår att kontinuerligt följa

upp verksamheten. Detta är särskilt viktigt när det gäller en

försöksverksamhet. Kriminalvårdsstyrelsen bör därför ägna särskild

uppmärksamhet åt att försöksverksamheten utformas så att den är lätt att

följa upp och utvärdera.

Som underlag för regeringens och riksdagens fortsatta överväganden i

frågan är det viktigt att en mer övergripande utvärdering av försöks-

verksamheten görs. Det gäller både det intensifierade arbetssättet och

användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll som ett

led i frigivningsförberedelserna. Som exempel på frågor som bör

studeras har tidigare nämnts effekterna av kravet på två års strafftid för

verkställighet genom intensivövervakning samt effekterna av att olika

myndigheter kommer att besluta om § 34-placeringar för långtidsdömda

respektive verkställighet genom intensivövervakning. Överhuvudtaget

bör utvärderingen innehålla en beskrivning av försöksverksamheten och

 så långt möjligt dess effekter samt en analys av behovet av

förändringar inför ett eventuellt permanentande. Brottsförebyggande

rådet kommer att ges i uppdrag att göra en sådan utvärdering.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

7 §

Ändringarna innebär att verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, såvitt

avser beslut om särskilda villkor, behandlas på samma sätt som

permissioner och vistelser utanför anstalt.

33 §

Paragrafen är ny och har behandlats i kapitel 6.

Sedan tidigare gäller att verkställigheten i anstalt redan från början

skall vara inriktad på åtgärder som främjar den intagnes möjligheter att

leva ett liv utan kriminalitet och droger efter frigivningen, se bl.a. 4 §.

Flera av de åtgärder som nämns i 33 § vidtas också i ett tidigt skede av

verkställigheten eller vid upprepade tillfällen under verkställigheten.

Härvidlag innebär den nya bestämmelsen ingen förändring. Syftet med

bestämmelsen är att markera och tydliggöra de åtgärder som också skall

vidtas mot slutet av verkställigheten. Den påverkar således inte det arbete

med frigivningsförberedelser som enligt nuvarande reglering skall prägla

hela verkställighetstiden.

Enligt första stycket skall den sista tiden i anstalt vara inriktad på

konkreta förberedelser av den intagnes övergång från anstaltsliv till ett

liv i frihet. När frigivningsförberedelserna bör gå in i denna avslutande

fas kan inte anges generellt utan beror på strafftid, personliga och sociala

förutsättningar m.m. i det enskilda fallet. Det viktiga är att varje

frigivning föregås av en sådan fas.

Av andra stycket framgår att den intagnes frigivningssituation skall

utredas. Detta sker givetvis i stor utsträckning redan i dag. Som anförts i

avsnitt 6 är det emellertid angeläget att man inom kriminalvården strävar

efter att utredningarna skall göras på ett mer strukturerat och enhetligt

sätt. Det är också viktigt att man utvecklar arbetsformer som bidrar till att

de intagna, andra myndigheter och övriga berörda engageras i

förberedelserna för frigivningen. De åtgärder som vidtas och de kontakter

som tas skall dokumenteras. Hur detta närmare skall ske bör framgå av

de föreskrifter som Kriminalvårdsstyrelsen kommer att utfärda. I fall där

strafftiden är kort och de sociala och personliga förutsättningarna är goda

kan det räcka med att olika aspekter av frigivningssituationen tas upp och

diskuteras med den intagne och att detta dokumenteras.

Kriminalvården skall också vidta åtgärder för att den intagnes behov

av undervisning, utbildning, ekonomiskt, socialt och medicinskt stöd

efter frigivningen i möjligaste mån skall kunna tillgodoses. Regleringen

är i huvudsak densamma som enligt den upphävda 16 §. Skillnaden i

uttryckssätt innebär dock att i den mån de behov som den intagne ger

uttryck för kan bedömas som realistiska är kriminalvården skyldig att

vidta aktiva åtgärder så att dessa behov kan tillgodoses. Kriminalvården

har givetvis varken skyldighet eller möjlighet att tillhandahålla arbete,

bostad, vård m.m. efter frigivningen. Den centrala uppgiften för

kriminalvården är i stället att förmedla kontakter med aktuella myndig-

heter och organisationer ute i samhället. Syftet bör därvid vara att bygga

upp kontaktnät som kan fungera även efter frigivningen.

Som tidigare framhållits är det eftersträvansvärt att övergången från

anstaltsliv till ett liv i frihet åtminstone efter längre frihetsstraff sker

successivt t.ex. genom frigång, placering enligt 34 § eller verkställighet

enligt 33 a §. Enligt tredje stycket skall sådana möjligheter övervägas

särskilt.

I fjärde stycket regleras samverkansfrågor. Frigivningsförberedelserna

skall självfallet ske i en nära dialog mellan kriminalvårdens personal och

den intagne. I normalfallet bör det vara den intagne som rent faktiskt har

kontakterna med andra myndigheter och organisationer. Om detta av

något skäl inte är möjligt måste dock kriminalvårdens personal vara

beredd att inta en mer aktiv roll. Saknar den intagne helt motivation att

delta i förberedelserna av frigivningen bör detta dokumenteras liksom

eventuella åtgärder som vidtagits av personalen. Olika frivillig-

organisationer, religiösa sammanslutningar, lekmannaövervakare m.fl.

bör i många fall kunna fungera som stöd i samband med frigivningen.

Även här har kriminalvården en viktig roll när det gäller att initiera

kontakter mellan den intagne och aktuella organisationer och enskilda.

Inför frigivningen är det också viktigt att de som står den intagne nära

om de och den intagne vill det engageras i förberedelserna.

33 a §

Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.2.

Som en förutsättning för verkställigheten anges i första stycket att den

skall vara ägnad att främja den intagnes anpassning i samhället. Det

innebär att verkställigheten skall vara noga planerad och ha ett uttalat

syfte när det gäller den intagnes återanpassning i samhället. En annan

förutsättning för verkställighet enligt paragrafen är att den dömde

avtjänar fängelse i lägst två år. Något krav på att det skall vara ett enda

utdömt straff ställs inte upp. Det kan alltså vara fråga om flera straff som

lagts samman. Verkställighet enligt paragrafen sker utanför anstalt men

det är fortfarande fråga om verkställighet av ett fängelsestraff och lagen

(1974:202) om beräkning av strafftid är därför tillämplig.

I andra stycket anges riktlinjerna för bedömningen om verkställigheten

skall beviljas. Den praxis som utbildats vid beslut om intensivöver-

vakning som ersättning för korta fängelsestraff bör kunna ge viss

vägledning. Som tidigare framhållits måste emellertid samhällsskydds-

aspekterna särskilt beaktas. Vid den individuella bedömning som måste

göras bör givetvis erfarenheterna från den intagnes tid i anstalt tillmätas

stor betydelse.

33 b §

Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.3.

I paragrafen hänvisas till lagen (1994:451) om intensivövervakning

med elektronisk kontroll (IövL) när det gäller formerna för

verkställigheten. Där finns närmare bestämmelser om övervakningen och

utegångsförbudet (3 §), alkohol- och drogförbudet (4 §), den lokala

kriminalvårdsmyndighetens åligganden (6 §), den dömdes åligganden

(7 §) och de föreskrifter som kan meddelas (8 §). I paragrafen klargörs

emellertid också att det utpräglade syftet med verkställighet enligt 33 a §

att främja den dömdes återanpassning i samhället kan medföra skillnader

i tillämpningen av bestämmelserna. Som närmare utvecklats i avsnitt 7.3

bör det få effekter framför allt på kriminalvårdens arbete med de dömda i

samband med hembesök m.m. samt på utformningen av det individuella

övervakningsschemat.

35 §

Målsäganden skall i vissa fall tillfrågas om han eller hon vill bli

underrättad om eventuella utevistelser som den intagne beviljas.

Ändringen innebär att detsamma skall gälla i fråga om verkställighet

utanför anstalt enligt 33 a §.

39 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 9. Den innebär ett tydliggörande av att

verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, på samma sätt som vistelser

utanför anstalt, skall räknas in i verkställighetstiden. Syftet med

ändringen är att undvika oklarheter i den frågan. Frågan om särskilda

skäl talar mot att tiden utanför anstalt räknas in i verkställighetstiden

prövas när det gäller vistelser utanför anstalt av Kriminalvårdsstyrelsen

(se 58 §). Om ett beslut om verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §

upphävs är det övervakningsnämnden som, i samband med det, fastställer

hur många dagar av straffet som har verkställts utanför anstalt (se 56 a §

och 15 § IövL).

56 a §

Paragrafen är ny och har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag.

Den har behandlats i avsnitten 7.5 och 7.7.

I lagrådsremissen föreslog regeringen att frågor om beslut om

verkställighet enligt 33 a § skulle regleras genom en hänvisning till 9

10 §§ IövL. Lagrådet invände emellertid bl.a. att det skulle innebära att

det skulle finnas två bestämmelser (9 § IövL och 59 § KvaL) som anvisar

samma klagoordning för beslut om verkställighet enligt 33 a §. I enlighet

med Lagrådets förslag har hänvisningen till IövL i denna del utgått och

erforderliga bestämmelser i stället förts in i paragrafen.

Av paragrafens första stycke framgår att det är den intagne som skall

ansöka om verkställighet enligt 33 a § och att ansökan skall vara skriftlig

(jfr. 9 § IövL). Självfallet har kriminalvården ett ansvar för att bistå

intagna som behöver hjälp med att utforma en ansökan. Enligt Lagrådets

förslag skulle det av paragrafen framgå att det är Kriminalvårdsstyrelsen

som prövar ansökningarna. Någon uttrycklig bestämmelse av den

innebörden har dock inte ansetts erforderlig eftersom det enligt

huvudregeln i 58 § är styrelsen som fattar beslut enligt KvaL. Av 59 §

framgår att styrelsens beslut får överklagas till allmän förvaltnings-

domstol.

På samma sätt som vid verkställighet genom intensivövervakning som

ersättning för korta fängelsestraff åligger det den lokala kriminalvårds-

myndigheten att informera de intagna som kan komma i fråga för

verkställighet enligt 33 a § om innehållet i IövL samt göra den utredning

som krävs för att pröva ansökan (jfr 10 § IövL). Detta framgår av

paragrafens andra stycke.

I paragrafen hänvisas vidare i tredje stycket till reglerna i IövLlagen

om intensivövervakning med elektronisk kontroll när det gäller beslut om

verkställighet utanför anstalt (9 och 9 a §§), utredning inför sådant beslut

(10 §), beslut om föreskrifter under verkställigheten (13, 18 och 20 §§)

ochsamt beslut om upphörande av verkställigheten (14 17, 18 a och

19 §§).

I 26 kap. 7 § brottsbalken finns regler om senareläggning av villkorlig

frigivning vid verkställighet i anstalt. Verkställighet utanför anstalt enligt

33 a § omfattas inte av bestämmelsen utan i fråga om sådan verk-

ställighet gäller att den upphör vid misskötsamhet.

58 §

Ändringen innebär att beslut om verkställighet utanför anstalt enligt

33 a § undantas från den generella beslutsordningen i lagen om

kriminalvård i anstalt. Detta är en följd av att beslutsförfarandet i dessa

fall regleras särskilt i 56 a §.

58 a §

Regeringen får i vissa fall besluta att ärenden om vistelse utanför anstalt

beträffande en viss intagen skall avgöras av regeringen. Ändringen

innebär att detsamma skall gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt

enligt 33 a §.

59 §

Beslut om vistelse utanför anstalt beträffande intagna för vilka

regeringen meddelat förordnande enligt 31 § överklagas till regeringen.

Ändringen innebär att detsamma skall gälla i fråga om beslut om

verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §.

Övergångsbestämmelser

Vid den tidpunkt då försöksverksamheten upphör kommer det att

föreligga ansökningar om verkställighet utanför anstalt enligt 33 a § som

inte är slutligt prövade. Det är också möjligt att sådana ansökningar har

beviljats utan att verkställigheten utanför anstalt har påbörjats. Vidare

kan verkställighet utanför anstalten pågå vid tidpunkten för upphörandet.

Genom övergångsbestämmelserna klargörs att bestämmelserna om

försöksverksamheten skall fortsätta att tillämpas i dessa fall.

14.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll

9 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 7.6 och innebär att Kriminal-

vårdsstyrelsen ges möjlighet att delegera sin rätt att besluta om

intensivövervakning som ersättning för korta fängelsestraff till de lokala

kriminalvårdsmyndigheterna.

Lagförslagen i departementspromemorian Från

anstalt till frihet (Ds2000:37)

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt

dels att 16 § skall upphöra att gälla,

dels att 7, 35, 39 och 58 59 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 33 33 b och

56 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Vid fördelning av de intagna mellan öppna och slutna anstalter skall

följande iakttas.

En intagen bör placeras i en öppen anstalt, om inte placering i en sluten

anstalt är nödvändig av säkerhetsskäl eller för att den intagne skall få

möjlighet till sådant arbete eller sådan undervisning, utbildning eller

särskild behandling som inte lämpligen kan ordnas i en öppen anstalt.

Vid bedömningen av om det av säkerhetsskäl är nödvändigt med

placering i en sluten anstalt skall bland andra omständigheter beaktas om

det finns risk för att den intagne skall avvika eller fortsätta med brottslig

verksamhet. Vidare skall den som kan befaras missbruka eller på annat

sätt ta befattning med narkotika under verkställigheten företrädesvis

placeras i en sluten anstalt.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§.

Om det finns särskilda skäl skall

sådana villkor beslutas också för

annan intagen som dömts till

fängelse i lägst två år.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner, vistelser och verk-

ställighet utanför anstalt enligt 11,

14, 32, 33 a och 34 §§. Om det

finns särskilda skäl skall sådana

villkor beslutas också för annan

intagen som dömts till fängelse i

lägst två år.

Prövning av vilka särskilda villkor som skall gälla för verkställigheten

enligt tredje stycket skall ske så snart verkställigheten påbörjas eller

annars så snart behov därav uppkommer. Villkoren skall omprövas när

det finns anledning till det.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§

som strider mot de särskilda

villkoren får inte meddelas.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner, vistelser och

verkställighet utanför anstalt enligt

11, 14, 32, 33 a och 34 §§ som

strider mot de särskilda villkoren

får inte meddelas.

33 §

Den sista tiden i anstalt skall

vara särskilt inriktad på konkreta

åtgärder för att förbereda den

intagnes frigivning.

Den intagnes bostads- och

sysselsättningssituation samt hans

eller hennes behov av stöd- och

behandlingsinsatser efter frigiv-

ningen skall utredas. Utredningen

skall syfta till att den intagne vid

frigivningen i möjligaste mån skall

ha sin försörjning ordnad genom

arbete eller på annat sätt och att

bostadsfrågan skall vara löst. Om

den intagne behöver undervisning,

utbildning eller ekonomiskt,

socialt eller medicinskt stöd efter

frigivningen skall åtgärder vidtas

för att så långt möjligt tillgodose

dessa behov.

Förutsättningarna för att bevilja

den intagne frigång enligt 11 §,

verkställighet utanför anstalt

enligt 33 a § eller vistelse utanför

anstalt enligt 34 § skall särskilt

övervägas.

Förberedelserna skall ske i nära

samverkan med den intagne och i

samarbete med berörda myndig-

heter, organisationer och enskilda

personer som kan främja den

intagnes anpassning i samhället.

Åtgärder och ställningstagan-

den enligt denna paragraf skall

dokumenteras.

33 a §

En intagen som avtjänar

fängelse i lägst två år kan, för att

underlätta hans eller hennes

anpassning i samhället, medges att

verkställa högst fyra månader av

straffet omedelbart före villkorlig

frigivning utanför anstalt. Verk-

ställigheten skall ske genom

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll.

Medgivande till sådan verk-

ställighet får inte lämnas om det

kan befaras att den intagne

kommer att avvika, återfalla i brott

eller missbruka alkohol, narkotika

eller andra beroendeframkallande

medel eller särskilda skäl i övrigt

talar mot verkställighet utanför

anstalt.

Av 7 § följer att beslut enligt

denna bestämmelse inte får strida

mot de särskilda villkor som gäller

för verkställigheten.

33 b §

I fråga om formerna för

verkställighet enligt 33 a §

tillämpas 3, 4, 6 och 7 §§ samt 8 §

första stycket 1 4 och andra

stycket lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll.

Vid bedömningen av vilka

villkor och föreskrifter som skall

gälla för verkställigheten skall

särskilt beaktas att syftet med

verkställighet enligt 33 a § är att

underlätta den dömdes anpassning

i samhället.

35 §

Om en intagen avtjänar straff för

ett brott som har riktat sig mot

någons liv, hälsa, frihet eller frid,

skall målsäganden tillfrågas om

han eller hon vill bli underrättad

om följande:

 i vilken anstalt den intagne

befinner sig,

 om den intagne förflyttas till

öppen anstalt,

 om den intagne får permission

enligt 32 §,

 om den intagne vistas utanför

anstalten enligt 11, 14, 34, 37 eller

43 §§,

 om den intagne friges,

 om den intagne rymmer, och

 om den intagne uteblir efter

permission eller någon annan

vistelse utanför anstalten.

Om en intagen avtjänar straff för

ett brott som har riktat sig mot

någons liv, hälsa, frihet eller frid,

skall målsäganden tillfrågas om

han eller hon vill bli underrättad

om följande:

 i vilken anstalt den intagne

befinner sig,

 om den intagne förflyttas till

öppen anstalt,

 om den intagne får permission

enligt 32 §,

 om den intagne vistas utanför

anstalten enligt 11, 14, 34, 37 eller

43 §§,

 om den intagne verkställer en

del av straffet utanför anstalt

enligt 33 a §,

 om den intagne friges,

 om den intagne rymmer, och

 om den intagne uteblir efter

permission eller någon annan

vistelse utanför anstalten.

En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad

vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad

bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig.

Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den

intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angående frigivning

skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som

möjligt. Underrättelse skall utformas på ett sätt som är lämpligt med

hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.

39 §

Tid för vistelse utanför anstalt

enligt 11 §, 14 § andra stycket

eller 32, 34 eller 37 § räknas in i

verkställighetstiden, om inte sär-

skilda skäl talar mot det.

Tid för vistelse eller verk-

ställighet utanför anstalt enligt

11 §, 14 § andra stycket eller 32,

33 a, 34 eller 37 § räknas in i verk-

ställighetstiden, om inte särskilda

skäl talar mot det.

56 a §

I fråga om beslut om

verkställighet enligt 33 a § och

upphörande av sådan verk-

ställighet tillämpas 9 10 §§, 13 §

första stycket första meningen,

andra och tredje styckena, 14

16 §§, 17 § första stycket samt 18

20 §§ lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll. Kriminalvårds-

styrelsen får dock inte föreskriva

att frågan om verkställighet enligt

33 a § skall prövas av en lokal

kriminalvårdsmyndighet.

58 §

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 §§

meddelas av kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 a §§

meddelas av Kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut i frågor på vilka första stycket är tillämpligt gäller omedelbart,

om inte något annat förordnas.

58 a §

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse utom anstalt skall

överlämnas till regeringens pröv-

ning, om det är påkallat med

hänsyn till rikets säkerhet eller till

risken för att den intagne under

verkställigheten i anstalt med-

verkar till brott som innefattar

användande av våld, hot eller

tvång för politiska syften.

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse eller verkställighet

utanför anstalt skall överlämnas

till regeringens prövning, om det

är påkallat med hänsyn till rikets

säkerhet eller till risken för att den

intagne under verkställigheten i

anstalt medverkar till brott som

innefattar användande av våld, hot

eller tvång för politiska syften.

59 §

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse utanför anstalt för en

intagen för vilken regeringen har

meddelat förordnande enligt 31 §

överklagas dock hos regeringen.

Detsamma gäller andra beslut av

styrelsen enligt denna lag än som

nu har angetts.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse eller verkställighet utanför

anstalt för en intagen för vilken

regeringen har meddelat förord-

nande enligt 31 § överklagas dock

hos regeringen. Detsamma gäller

andra beslut av styrelsen enligt

denna lag än som nu har angetts.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

I fråga om överklagande av beslut som avses i 49 § första meningen

finns bestämmelser i 38 kap. brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 september 2001 och gäller till och med

den 31 augusti 2004. Lagen skall dock även därefter tillämpas på

verkställighet utanför anstalt som pågår eller som har beslutats när lagen

upphör att gälla. En ansökan om verkställighet utanför anstalt enligt

33 a § som har gjorts innan lagen upphört att gälla skall prövas enligt

lagen. Beslutas det i sådant fall om verkställighet enligt 33 a § skall lagen

fortsätta att tillämpas på denna verkställighet.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1994:451) om intensivövervakning

med elektronisk kontroll skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan istället skall

prövas av en regionmyndighet. Har

ett beslut fattats av en

regionmyndighet får det ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår

får påkalla styrelsens prövning,

om beslutet gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan istället skall

prövas av en lokal kriminalvårds-

myndighet. Har ett beslut fattats av

en lokal kriminalvårdsmyndighet

får det ändras av styrelsen. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning, om beslutet

gått honom eller henne emot.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 september 2001.

Remissinstanser som yttrat sig över

departementspromemorian Från anstalt till frihet

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Göta hovrätt,

Sundsvalls tingsrätt, Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i

Östergötlands län, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Kriminalvårdsnämnden,

Övervakningsnämnden i Helsingborg, Övervakningsnämnden Stockholm
[REDACTED_EFTERNAMN], Brottsförebyggande rådet, Datainspektionen, Brottsoffer-

myndigheten, Socialstyrelsen, Statens institutionsstyrelse, Juridiska

fakultetsnämnden vid Lunds universitet, Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Akademikerförbundet SSR (SACO i

kriminalvården), Facket för Service och Kommunikation (SEKO),

Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Domareförbund, Föreningen

Sveriges frivårdstjänstemän och Riksförbundet Frivilliga

samhällsarbetare.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från Åklagarkammaren i

Stockholm, Ekobrottsmyndigheten i Stockholm, Åklagarmyndigheten i

Göteborg, Åklagarkammaren i Malmö, Åklagarmyndigheten i

Linköping, Åklagarkammaren i Norrköping, Åklagarkammaren i Växjö,

Åklagarmyndigheten i Västerås, Åklagarmyndigheten i Umeå.

Statstjänstemannaförbundet-OFR, Kriminalvårdens lokala ledare,

Kriminellas revansch i samhället, Svenska fångvårdssällskapet och

Svenska skyddsförbundet har beretts tillfälle att yttra sig men har avstått

från det.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt

dels att 16 § skall upphöra att gälla,

dels att 7, 35, 39 och 58 59 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 33 33 b och

56 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Vid fördelning av de intagna mellan öppna och slutna anstalter skall

följande iakttas.

En intagen bör placeras i en öppen anstalt, om inte placering i en sluten

anstalt är nödvändig av säkerhetsskäl eller för att den intagne skall få

möjlighet till sådant arbete eller sådan undervisning, utbildning eller

särskild behandling som inte lämpligen kan ordnas i en öppen anstalt.

Vid bedömningen av om det av säkerhetsskäl är nödvändigt med

placering i en sluten anstalt skall bland andra omständigheter beaktas om

det finns risk för att den intagne skall avvika eller fortsätta med brottslig

verksamhet. Vidare skall den som kan befaras missbruka eller på annat

sätt ta befattning med narkotika under verkställigheten företrädesvis

placeras i en sluten anstalt.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§.

Om det finns särskilda skäl skall

sådana villkor beslutas också för

annan intagen som dömts till

fängelse i lägst två år.

För den som avtjänar fängelse i

lägst fyra år skall det särskilt

beslutas om de villkor som skall

gälla för verkställigheten när det

gäller placering i anstalt samt

permissioner, vistelser och verk-

ställighet utanför anstalt enligt 11,

14, 32, 33 a och 34 §§. Om det

finns särskilda skäl skall sådana

villkor beslutas också för annan

intagen som dömts till fängelse i

lägst två år.

Prövning av vilka särskilda villkor som skall gälla för verkställigheten

enligt tredje stycket skall ske så snart verkställigheten påbörjas eller

annars så snart behov därav uppkommer. Villkoren skall omprövas när

det finns anledning till det.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner och vistelser utanför

anstalt enligt 11, 14, 32 och 34 §§

som strider mot de särskilda

villkoren får inte meddelas.

Beslut om anstaltsplacering,

förflyttning till annan anstalt samt

permissioner, vistelser och

verkställighet utanför anstalt enligt

11, 14, 32, 33 a och 34 §§ som

strider mot de särskilda villkoren

får inte meddelas.

33 §

Den sista tiden i anstalt skall

förberedelserna av den intagnes

frigivning vara särskilt inriktade

på konkreta åtgärder för att

underlätta övergången till ett liv i

frihet.

Den intagnes bostads- och

sysselsättningssituation samt hans

eller hennes behov av stöd- och

behandlingsinsatser efter frigiv-

ningen skall utredas. Utredningen

skall syfta till att den intagne vid

frigivningen i möjligaste mån skall

ha sin försörjning ordnad genom

arbete eller på annat sätt och att

han eller hon skall ha tillgång till

bostad. Om den intagne behöver

undervisning, utbildning eller

ekonomiskt, socialt eller medi-

cinskt stöd efter frigivningen skall

åtgärder vidtas så att dessa behov,

så långt som möjligt, kan

tillgodoses.

Förutsättningarna för att bevilja

den intagne frigång enligt 11 §,

verkställighet utanför anstalt

enligt 33 a § eller vistelse utanför

anstalt enligt 34 § skall särskilt

övervägas.

Förberedelserna skall ske i nära

samverkan med den intagne och i

samarbete med berörda myndig-

heter, organisationer och enskilda

personer som kan främja den

intagnes anpassning i samhället.

Åtgärder och ställningstagan-

den enligt denna paragraf skall

dokumenteras.

33 a §

En intagen som avtjänar

fängelse i lägst två år kan, för att

underlätta hans eller hennes

anpassning i samhället, medges att

verkställa högst fyra månader av

straffet omedelbart före villkorlig

frigivning utanför anstalt. Verk-

ställigheten skall ske genom

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll.

Medgivande till sådan verk-

ställighet får inte lämnas om det

kan befaras att den intagne

kommer att avvika, återfalla i brott

eller missbruka alkohol, narkotika

eller andra beroendeframkallande

medel eller särskilda skäl i övrigt

talar mot verkställighet utanför

anstalt.

Av 7 § följer att beslut enligt

denna bestämmelse inte får strida

mot de särskilda villkor som gäller

för verkställigheten.

33 b §

I fråga om formerna för

verkställighet enligt 33 a § till-

lämpas 3, 4, 6 och 7 §§ samt 8 §

första stycket 1 4 och andra

stycket lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll.

Vid bedömningen av vilka

villkor och föreskrifter som skall

gälla för verkställigheten skall

särskilt beaktas att syftet med

verkställighet enligt 33 a § är att

underlätta den intagnes anpass-

ning i samhället.

35 §

Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot

någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han

eller hon vill bli underrättad om följande:

 i vilken anstalt den intagne befinner sig,

 om den intagne förflyttas till öppen anstalt,

 om den intagne får permission enligt 32 §,

 om den intagne vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37 eller 43 §§,

 om den intagne verkställer en

del av straffet utanför anstalt

enligt 33 a §,

 om den intagne friges,

 om den intagne rymmer, och

 om den intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse

utanför anstalten.

En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad

vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad

bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig.

Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den

intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angående frigivning

skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som

möjligt. Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med

hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.

39 §

Tid för vistelse utanför anstalt

enligt 11 §, 14 § andra stycket

eller 32, 34 eller 37 § räknas in i

verkställighetstiden, om inte sär-

skilda skäl talar mot det.

Tid för vistelse eller verk-

ställighet utanför anstalt enligt

11 §, 14 § andra stycket eller 32,

33 a, 34 eller 37 § räknas in i verk-

ställighetstiden, om inte särskilda

skäl talar mot det.

56 a §

I fråga om beslut om

verkställighet enligt 33 a § och

upphörande av sådan verk-

ställighet tillämpas 9 10 §§, 13 §

första stycket första meningen,

andra och tredje styckena, 14

16 §§, 17 § första stycket samt 18

20 §§ lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektro-

nisk kontroll. Kriminalvårds-

styrelsen får dock inte föreskriva

att frågan om verkställighet enligt

33 a § skall prövas av en lokal

kriminalvårdsmyndighet.

58 §

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 §§

meddelas av kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut enligt denna lag i andra

frågor än som avses i 54 56 a §§

meddelas av Kriminalvårds-

styrelsen.

Beslut i frågor på vilka första stycket är tillämpligt gäller omedelbart,

om inte något annat förordnas.

58 a §

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse utom anstalt skall

överlämnas till regeringens pröv-

ning, om det är påkallat med

hänsyn till rikets säkerhet eller till

risken för att den intagne under

verkställigheten i anstalt med-

verkar till brott som innefattar

användande av våld, hot eller

tvång för politiska syften.

Regeringen får beträffande en

viss intagen besluta att ett ärende

om vistelse eller verkställighet

utanför anstalt skall överlämnas

till regeringens prövning, om det

är påkallat med hänsyn till rikets

säkerhet eller till risken för att den

intagne under verkställigheten i

anstalt medverkar till brott som

innefattar användande av våld, hot

eller tvång för politiska syften.

59 §

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse utanför anstalt för en

intagen för vilken regeringen har

meddelat förordnande enligt 31 §

överklagas dock hos regeringen.

Detsamma gäller andra beslut av

styrelsen enligt denna lag än som

nu har angetts.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i

särskilda fall enligt denna lag får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Beslut i fråga om

vistelse eller verkställighet utanför

anstalt för en intagen för vilken

regeringen har meddelat förord-

nande enligt 31 § överklagas dock

hos regeringen. Detsamma gäller

andra beslut av styrelsen enligt

denna lag än som nu har angetts.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

I fråga om överklagande av beslut som avses i 49 § första meningen

finns bestämmelser i 38 kap. brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001 och gäller till och med den

30 september 2004. Lagen skall dock även därefter tillämpas på

verkställighet utanför anstalt som pågår eller som har beslutats när lagen

upphör att gälla. En ansökan om verkställighet utanför anstalt enligt

33 a § som har gjorts innan lagen upphört att gälla skall prövas enligt

lagen. Beslutas det i sådant fall om verkställighet enligt 33 a § skall lagen

fortsätta att tillämpas på denna verkställighet.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

intensivövervakning med elektronisk kontroll

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1994:451) om intensivövervakning

med elektronisk kontroll skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan i stället skall

prövas av en regionmyndighet. Har

ett beslut fattats av en

regionmyndighet får det ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår

får påkalla styrelsens prövning,

om beslutet gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen prövar

på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om denne skall få undergå

verkställighet av dom på fängelse

utanför anstalt. Styrelsen får

föreskriva att frågan i stället skall

prövas av en lokal kriminalvårds-

myndighet. Har ett beslut fattats av

en lokal kriminalvårdsmyndighet

får det ändras av styrelsen. Den

som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning, om beslutet

gått honom eller henne emot.

Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-01-12

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 14 december 2000 (Justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

2. lag om ändring i lagen (1994:451) om intensivövervakning med

elektronisk kontroll.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Anne[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om kriminalvård i anstalt

Lagrådsremissen innebär att den föreslagna nya formen för verkställighet

utanför anstalt till en början skall införas såsom en försöksverksamhet.

Häremot har Lagrådet inte något att erinra. Lagrådet har också förståelse

för att den nya verkställighetsformen inte regleras i en särskild lag utan i

lagen om kriminalvård i anstalt, eftersom den kan nära samspela med

andra former för utslussning från anstalt.

Däremot vill Lagrådet allvarligt ifrågasätta den valda lagtekniken.

Denna innebär bl.a. att för den tid under vilken försöksverksamheten

skall pågå ändringar sker i fråga om vissa nu gällande paragrafer. Vidtas

inga lagstiftningsåtgärder vid försöksperiodens slut återgår lydelsen

automatiskt till den tidigare gällande. Detta medför den från språkliga

synpunkter egendomliga konsekvensen att en paragraf, 16 §, som enligt

ändringslagen skall upphöra att gälla , plötsligt återupplivas, om

ändringslagen inte längre gäller . I sak allvarligare är frågan vad som

händer om nu gällande paragrafer, t.ex. 7 eller 35 §, behöver ändras på

längre sikt under den tid försöksverksamheten pågår. Hur skall

övergångsbestämmelserna till en sådan ändring utformas för att dels

föreskrifter om försöksverksamheten skall upphöra att gälla vid

försöksverksamhetens slut, dels de mer permanenta ändringarna inte

skall göra det? Lagrådet har svårt att föreställa sig någon godtagbar form

för sådana övergångsbestämmelser.

Även om någon bestämd giltighetstid för de föreslagna lagändringarna

inte föreskrivs i övergångsbestämmelserna står det naturligtvis riksdagen

fritt att upphäva dem, om försöket misslyckas. Oavsett vilken tid som

anges kan riksdagen genom att ändra lagen om kriminalvård i anstalt

avbryta försöket i förtid. Och skall ändringarna upphöra att gälla vid

försöksverksamhetens slut måste riksdagen ändå lagstifta åtminstone för

att överföra innehållet i 33 § - som regeringen ansett bättre än nuvarande

16 § ge uttryck för lagstiftarens intentioner till den permanenta

lagstiftningen.

Enligt Lagrådets mening är det en bättre ordning att inte nu föreskriva

någon bestämd giltighetstid för den föreslagna lagen. Det synes fullt

tillräckligt att riksdagen nu förklarar sig vilja ompröva de föreslagna

ändringarna när erforderlig erfarenhet vunnits av deras tillämpning.

Därtill kan riksdagen, om så anses behövligt, ange viss tid inom vilken

regeringen skall till riksdagen redovisa de vunna erfarenheterna.

56 a §

I paragrafen föreslås att bl.a. 9 och 9 a §§ lagen om intensivövervakning

med elektronisk kontroll skall tillämpas i fråga om beslut om

verkställighet enligt 33 a §. Det innebär främst att Kriminalvårds-

styrelsen på skriftlig ansökan av den dömde skall pröva frågan om denne

skall få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför anstalt. Av

andra meningen i den föreslagna paragrafen framgår emellertid att

Kriminalvårdsstyrelsen inte skall ha den möjlighet att delegera

beslutanderätt till en lokal kriminalvårdsmyndighet som eljest finns

enligt 9 §.

Mot bakgrund av att Kriminalvårdsstyrelsen skall vara enda beslutande

myndighet framstår hänvisningen till 9 a § som oförklarlig.

Bestämmelserna i 9 a § fyller en uppgift endast i det fall att en annan

myndighet än styrelsen beslutar i första instans. När Kriminalvårds-

styrelsen själv meddelar det första beslutet, kommer bestämmelserna i

7 a § förvaltningsprocesslagen att automatiskt medföra att styrelsen blir

den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats till

domstolen.

Vidare föreskrivs i 9 § lagen om intensivövervakning med elektronisk

kontroll att Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätten. Hänvisningen i den nu föreslagna paragrafen kommer att

omfatta båda reglerna. I 59 § lagen om kriminalvård i anstalt finns dock

redan en bestämmelse i vilken föreskrivs att Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i särskilda fall enligt denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till

kammarrätt. Styrelsens beslut om verkställighet enligt den föreslagna

33 a § kan anses som ett sådant beslut i det särskilda fallet som måste

anses falla inom ramen för 59 §. Det skulle med andra ord komma att

finnas två bestämmelser som anvisade samma klagoordning. Lagrådet

förordar därför att hänvisningen till 9 och 9 a §§ lagen om

intensivövervakning utgår och att sista meningen i den föreslagna

paragrafen stryks. I den nuvarande första meningen bör orden om

beslut utgå.

I paragrafen föreslås ytterligare att 10 § lagen om intensivövervakning

med elektronisk kontroll skall tillämpas vid beslut om verkställighet

enligt 33 a §. Enligt den nämnda 10 § skall den lokala kriminalvårds-

myndigheten verka för att den som dömts till fängelse högst tre månader

skall informeras om innehållet i lagen samt ombesörja erforderlig

utredning. Det förra ledet är uppenbarligen inte tillämpligt efter bokstaven,

även om det måste antas vara avsikten att åsyfta den grupp intagna som

omfattas av 33 a §. Detta kunde tidigare uttryckas med lokutionen att 10 §

skulle äga motsvarande tillämpning.

Lagrådet förordar sålunda att 56 a § ges följande lydelse:

 Kriminalvårdsstyrelsen prövar på skriftlig ansökan av den intagne

frågan, om denne med tillämpning av 33 a § skall få undergå verk-

ställighet utanför anstalt.

Den lokala kriminalvårdsmyndigheten skall verka för att intagna som

kan komma i fråga för verkställighet enligt 33 a § informeras om

innehållet i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk

kontroll och skall ombesörja den utredning som behövs för prövningen

av en ansökan om sådan verkställighet.

I fråga om verkställighet enligt 33 a § och upphörande av sådan

verkställighet tillämpas i övrigt 13 § första stycket första meningen samt

andra och tredje styckena, 14-16 §§, 17 § första stycket samt 18-20 §§

lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Övergångsbestämmelserna

Följs Lagrådets förslag att någon begränsning av lagens giltighetstid inte

skall föreskrivas nu, behövs endast en föreskrift om tidpunkten för den

nya lagens ikraftträdande. De föreslagna föreskrifterna om övergångsvis

fortsatt tillämpning av ändringslagen, vilka i sig är välgrundade, kan

meddelas om och när ändringarna upphävs.

Förslaget till lag om ändring i lagen om intensivövervakning med

elektronisk kontroll

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 februari 2001

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:76 Från anstalt till frihet.

 Lagen omtryckt 1990:1011.

Senaste lydelse av 16 § 1981:213.

 Senaste lydelse 1998:599.

 Tidigare 33 § upphävd genom 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1991:1134.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Lagen omtryckt 1990:1011.

Senaste lydelse av 16 § 1981:213.

 Senaste lydelse 1998:599.

 Tidigare 33 § upphävd genom 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1990:1011.

 Senaste lydelse 1991:1134.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Lagen omtryckt 1990:1011.

Senaste lydelse av 16 § 1981:213.

 Senaste lydelse 1998:599.

 Tidigare 33 § upphävd genom 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1998:610.

 Senaste lydelse 1990:1011.

 Senaste lydelse 1991:1134.

 Senaste lydelse 1998:610.

Prop. 2000/01:76

44

1

Prop. 2000/01:76

Prop. 2000/01:76

Bilaga 1

Prop. 2000/01:76

Bilaga 1

Prop. 2000/01:76

Bilaga 2

56

39

Prop. 2000/01:76

Bilaga 3

Prop. 2000/01:76

Bilaga 4

Prop. 2000/01:76