Regeringens proposition

1997/98:188

Vissa ändringar i marknadsföringslagen (1995:450)

m.m.

Prop.

1997/98:188

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 juni 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lars Engqvist

 (Inrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att instansordningen i marknadsföringsmål

ändras så att mål om förbud och åläggande som huvudregel handläggs i

Marknadsdomstolen som första och sista instans. Om samma kärande,

eller en annan kärande i samråd med denne, samtidigt väcker en talan om

marknadsstörningsavgift eller skadestånd, skall dock en talan om förbud

eller åläggande med anledning av marknadsföringen väckas vid

Stockholms tingsrätt. Syftet med ändringen är att göra det möjligt att

snabbt kunna få ett slutligt avgörande i frågan om en viss

marknadsföringsåtgärd strider mot de marknadsrättsliga bestämmelserna.

Utöver denna ändring föreslås vissa smärre ändringar och tillägg i

marknadsföringslagen (1995:450), lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. och lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff

m.m.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

 (1995:450) 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. 7

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete

med Danmark, Finland, Island och Norge angående

verkställighet av straff m.m. 8

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Gällande ordning för prövningen av marknadsföringsmål

 och motiven för denna 9

4.1 Avgifts-, förbuds- och åläggandemålen 9

4.2 Utdömande av marknadsföringsrättsligt vite 11

4.3 Skadestånd 11

4.4 Rättegångsförfarandet m.m. 11

5 Erfarenheter av den nya instansordningen 12

5.1 Inkomna skrivelser m.m. 12

5.2 Handläggningstider m.m. 13

6 Ändring i instansordningen för marknadsföringsmål 13

6.1 Behovet av en ändring i instansordningen 13

 6.2 Närmare om systemets utformning 17

7 Lagen om marknadsdomstol m.m. och vissa verkställighets-

 frågor 21

 7.1 Vissa ändringar i lagen om marknadsdomstol m.m. 21

 7.2 Verkställighet av det norska institutet tvangsgebyr och av

Stockholms tingsrätt förelagda viten 22

8 Ekonomiska konsekvenser 23

9 Författningskommentar 23

 9.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450) 23

 9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. 24

 9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

 samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

 angående verkställighet av straff m.m. 24

 9.4 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 24

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian 25

Bilaga 2 Promemorians lagförslag 28

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 32

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 33

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 37

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 juni 1998 40

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450),

2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 38, 51 och 52 §§ marknadsföringslagen

(1995:450) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

38 §

Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Stockholms tingsrätt.

 Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Marknadsdomstolen. Om samma

kärande, eller en annan kärande i

samråd med denne, samtidigt

väcker en talan om

marknadsstörningsavgift enligt 22

§ eller skadestånd enligt 29 § med

anledning av marknadsföringen,

skall dock en talan om förbud eller

åläggande väckas vid Stockholms

tingsrätt.

En sådan talan får väckas av

Talan om förbud eller

åläggande får väckas av

1. Konsumentombudsmannen,

2. en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och

3. en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare.

Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en

rättegång enligt första stycket pågår.

51 §1

Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla

Marknadsdomstolen.

När Marknadsdomstolen

handlägger mål och ärenden efter

överklagande enligt 43 §, skall vad

som sägs i 49, 50 och 52 kap.

rättegångsbalken och i 39 § första

stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten i

stället gälla Marknadsdomstolen.

52 §

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

tingsrätten underrätta

ombudsmannen om rättegången.

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

rätten underrätta ombudsmannen

om rättegången.

När ett mål om

marknadsstörningsavgift eller

skadestånd väcks, skall tingsrätten

underrätta Marknadsdomstolen

om rättegången.

 __________

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

2. Ett mål som vid ikraftträdandet är under handläggning i Stockholms

tingsrätt men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas

av Marknadsdomstolen skall lämnas över dit, om det kommit in till

tingsrätten efter utgången av juni 1998. Åtgärder som har vidtagits under

handläggningen i tingsrätten skall för de mål som överlämnas anses ha

vidtagits av Marknadsdomstolen.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

dels att 9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Marknadsdomstolen är beslutför, när ordföranden och tre andra

ledamöter är närvarande.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar vidta

förberedande åtgärder och pröva

frågor om avskrivning av mål.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar

1. vidta förberedande åtgärder,

2. meddela beslut om

avskrivning,

3. besluta om rättelse av en dom

eller ett beslut under de

förutsättningar som anges i 17

kap. 15 § första stycket

rättegångsbalken,

4. avslå en begäran om att

domstolen skall pröva en fråga om

interimistiskt förbud eller

åläggande utan att motparten getts

tillfälle att yttra sig.

 Ordföranden får förordna sekreterare hos domstolen att ensam på

domstolens vägnar vidta förberedande åtgärder.

10 a §

Dom skall meddelas så snart

som det är möjligt. Den skall

skrivas under av rättens

ordförande. Kopia av domen skall

skickas till parterna samma dag

som domen meddelas. Vad som

sägs om dom gäller också slutligt

beslut.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff

m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 4 §1

Vad i denna lag sägs om böter skall även gälla utdömda viten, som

1. har förelagts part eller annan till fullgörande av en skyldighet i en

rättegång,

2. här i landet har förelagts av

konsumentombudsmannen,

näringsfrihetsombudsmannen eller

marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av högsta

domstolen.

2. här i landet har förelagts av

Konsumentombudsmannen,

Konkurrensverket, Stockholms

tingsrätt i mål enligt

marknadsföringslagen (1995:450)

eller Marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

Marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av Högsta

domstolen.

Vad som sägs i första stycket

gäller även tvangsgebyr som i

Norge har förelagts av

Forbrukerombudet och som har

godkänts av näringsidkaren eller

har dömts ut av domstol.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 januari 1996 trädde den nya marknadsföringslagen (1995:450) i

kraft (prop. 1994/95:123, bet. 1994/95:LU16, rskr. 1994/95:267). Under

den tid som lagen varit i kraft har kritik framförts mot den nya instans-

ordningen med Stockholms tingsrätt som första instans vid prövningen

av förbuds- och åläggandemål. Med anledning av kritiken har

Regeringskansliet (Inrikesdepartementet) utarbetat en promemoria med

förslag till vissa förändringar av instansordningen enligt

marknadsföringslagen (dnr In 98/482/KO). Promemorian har

remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1

och dess lagförslag i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i detta lagstiftningsärende.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 maj 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Lagrådet har bl.a. haft synpunkter på vilka förfaranderegler som bör

tillämpas när Marknadsdomstolen handlägger mål enligt

marknadsföringslagen som första instans. Regeringens överväganden

med anledning av dessa synpunkter redovisas i avsnitt 6.2. I övrigt har

regeringen i huvudsak följt Lagrådets förslag. Vissa redaktionella

ändringar har också gjorts.

4 Gällande ordning för prövningen av

marknadsföringsmål och motiven för denna

4.1 Avgifts-, förbuds- och åläggandemålen

Genom den nya marknadsföringslagen ändrades ordningen för prövning

av marknadsföringsmål jämfört med den äldre lagen. Den viktigaste

nyheten är att Stockholms tingsrätt blivit första instans i alla mål och

ärenden om marknadsföring. Den tidigare ordningen för

marknadsföringsmål, med Marknadsdomstolen som ett specialiserat

beslutsorgan och enda instans, gäller alltjämt för mål enligt lagen

(1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen (1984:292)

om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen

(1988:1604).

Införandet av den nya sanktionsformen marknadsstörningsavgift

innebar att den marknadsrättsliga processordningen tillfördes en till sin

karaktär helt ny målgrupp. Rättssäkerhetsaspekten har i avgiftsmålen en

annan innebörd och betydelse än i förbuds- och åläggandemålen.

Hänsynen till svarandens rättstrygghet medförde ett krav på att frågan om

marknadsstörningsavgift skall kunna prövas av åtminstone två instanser.

På konkurrensrättens område hade konkurrensmålen redan samlats hos

en enda första domstolsinstans, Stockholms tingsrätt. Behovet att på

motsvarande sätt koncentrera underrättsprövningen till en instans ansågs

inte lika uttalat i marknadsföringsmål. Det var främst betydelsen av ett

enhetligt system för behörig domstol inom marknadsrätten som var

avgörande för att Stockholms tingsrätt utsågs till den enda första

domstolsinstansen i avgiftsmålen.

 I motiven konstaterades att den nya marknadsföringslagen inte innebar

några förändringar som direkt föranledde att instansordningen behövde

modifieras när det gällde förbuds- och åläggandemål (prop. 1994/95:123

s. 124). Systemet med Marknadsdomstolen som ensamt prövningsorgan

hade, anfördes det vidare, fungerat tillfredsställande både organisatoriskt

och från rättssäkerhetssynpunkt.

Att bibehålla Marknadsdomstolen som första instans i dessa fall ansågs

dock kunna medföra väsentliga nackdelar i den nya situation som

uppstod genom tillkomsten av avgiftsmålen. Det kom till uttryck i

propositionen på följande sätt:

"Olika instansordningar omöjliggör kumulation av förbuds-

och åläggandemål i första instans. Det får antas bli vanligt att

Konsumentombudsmannen när han för talan om

marknadsstörningsavgift samtidigt framställer yrkande om

förbud eller åläggande, antingen kumulativt eller i andra

hand. En ordning som innebär att Konsumentombudsmannen

måste processa två gånger om sanktionering av samma

förfarande är olycklig ur processekonomisk synvinkel. Man

måste i det sammanhanget dessutom beakta risken för att

någon annan taleberättigad väcker talan om förbud vid

Marknadsdomstolen medan avgiftsmålet fortfarande pågår i

tingsrätten."

Med hänvisning till den uppfattning som i olika sammanhang hävdats

att ett tvåinstansförfarande leder till utdragna och dyrare processer

pekades i propositionen på möjligheten till interimistiska beslut, en

möjlighet som vidgats i den nya lagen, vilket skulle kunna leda till att

man snabbt får till stånd ett förbud eller ett åläggande.

Kostnaderna för en process blir självklart större om målet prövas i två

instanser än om prövningen endast sker i en instans. Regeringen

hänvisade emellertid i propositionen till att inte alla mål kommer att

överklagas. Just kostnadshänsyn, framhölls det, bidrar till att främst

sådana mål där utgången är tvivelaktig överklagas. Genom att främst

sistnämnda slag av mål beräknades bli överklagade kunde också, enligt

propositionen, Marknadsdomstolens prejudicerande och rättsskapande

funktion stärkas. Domstolen skulle kunna ägna mer tid och resurser åt de

egentliga prejudikatmålen.

Att tvåinstansförfarandet kan drabba en förlorande part ekonomiskt

hårdare än om Marknadsdomstolen varit enda instans ansågs i detta

sammanhang väga lättare än de faktorer som motiverade att

instansordningen ändrades.

Av dessa skäl och med beaktande av det som krävdes till följd av de

nya avgiftsmålen blev Stockholms tingsrätt utsedd att som exklusiv

första instans pröva mål om förbud och åläggande med möjlighet för

förlorande part att överklaga tingsrättens avgörande till

Marknadsdomstolen.

4.2 Utdömande av marknadsföringsrättsligt vite

I frågan om vilken domstol som skall vara behörig att pröva mål om

utdömande av vite innebar den nya marknadsföringslagen inte någon

förändring. Talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av

denna lag skall liksom tidigare väckas vid en tingsrätt som är behörig

enligt 10 kap. rättegångsbalken. Stockholms tingsrätt gavs dock en

generell behörighet att alltid pröva mål om utdömande av vite enligt

marknadsföringslagen.

4.3 Skadestånd

I den nya marknadsföringslagen gäller rätten till skadestånd både för

näringsidkare och konsumenter. Rätten är kopplad till överträdelser av

förbud och ålägganden som har meddelats med stöd av lagen och till de

specifika förbudsreglerna i lagens 5 13 §§.

Talan om skadestånd skall väckas vid Stockholms tingsrätt. En sådan

talan får även väckas vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap.

rättegångsbalken. Domar om skadestånd överklagas till

Marknadsdomstolen.

Skälen för den ordning som valdes för skadeståndsmålen framgår av

prop. 1994/95:123 s. 125 f. Det huvudskäl som anfördes är risken för att

Högsta domstolen i en skadeståndsprocess och Marknadsdomstolen i ett

sanktionsmål kommer till motsatta uppfattningar beträffande lagens

tolkning i fråga om ett bestämt förfarande. Som ytterligare skäl angavs de

fördelar som följer av möjligheterna att kumulera en skadeståndstalan

med talan om förbud, åläggande eller marknadsstörningsavgift.

4.4 Rättegångsförfarandet m.m.

Lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. innehåller vissa

grundläggande bestämmelser om förfarandet vid Marknadsdomstolen.

Före införandet av 1996 års marknadsföringslag tillämpades dessa regler

i marknadsföringsmålen. Även rättegångsbalkens regler tillämpades dock

analogivis i viss utsträckning. I förarbetena till marknadsföringslagen

anfördes flera skäl för att marknadsföringsmålen borde handläggas enligt

rättegångsbalkens regler om tvistemål i såväl Stockholms tingsrätt som

Marknadsdomstolen. Bl.a. framhölls att den judiciella framtoningen

skulle komma öka med den nya marknadsföringslagen, vilket talade för

att man formellt borde närma handläggningsreglerna i

marknadsföringsmålen till dem som gäller för rättegångar i allmänhet.

Ett annat skäl var att Stockholms tingsrätt infördes som första instans i

marknadsföringsmålen (prop. 1994/95:123 s. 144 ff.). Det blev också

lagstiftarens beslut. Målen skall handläggas enligt reglerna i

rättegångsbalken om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten.

Även i fråga om rättegångskostnader skall rättegångsbalkens regler i

tvistemål gälla. När Konsumentombudsmannen (KO) för talan i mål om

marknadsstörningsavgift skall dock reglerna om rättegångskostnader i

brottmål gälla.

För mål enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen

om avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen gäller

fortfarande förfarandereglerna i lagen om marknadsdomstol.

5 Erfarenheter av den nya instansordningen

5.1 Inkomna skrivelser m.m.

I skrivelser till Inrikesdepartementet under maj juni 1997 har

Konsumentverket och Näringslivets Delegation för Marknadsrätt

kritiserat den nuvarande instansordningen med Stockholms tingsrätt som

första instans vid prövningen av förbuds- och åläggandemål enligt

marknadsföringslagen.

Konsumentverket framhåller sammanfattningsvis att en förutsättning

för att marknadsföringslagen skall få genomslagskraft på marknaden är

att näringsidkarna får snabba besked om vilka krav som skall ställas på

marknadsföringen. Verkets uppfattning är att lagen i dag inte helt

uppfyller denna förutsättning. Instansordningen borde därför enligt

verkets mening ändras på så sätt att Marknadsdomstolen återigen blir

första och sista instans i mål som endast rör förbud och ålägganden.

Bland de omständigheter som Konsumentverket vid sidan av långa

handläggningstider åberopar till stöd för sitt förslag kan nämnas att

nuvarande ordning kan medföra att rättsbildningen förskjuts från

Marknadsdomstolen till Stockholms tingsrätt.

Näringslivets Delegation för Marknadsrätt anser att erfarenheterna av

instansordningen i marknadsföringslagen är negativa och förordar att

Stockholms tingsrätt utgår som första instans utom i ärenden som

innefattar marknadsstörningsavgift.

Med anledning av Konkurrenslagsutredningens betänkande

Konkurrenslagen 1993 1996 (SOU 1997:20), i vilket bl.a. föreslogs att

Stockholms tingsrätt skulle utgå som instans i vissa slag av

konkurrensmål, uttalade sig flera remissinstanser även om

instansordningen i marknadsföringsmål. Förutom Konsumentverket och

Näringslivets Delegation för Marknadsrätt gav även Grossistförbundet

Svensk Handel (numera Svensk Handel), Sveriges Köpmannaförbund

och Sveriges Industriförbund uttryck för uppfattningen att tingsrätten

borde utgå som instans även i förbuds- och åläggandemål som prövas

enligt marknadsföringslagen.

Redan vid remissbehandlingen av betänkandet Ny marknadsföringslag

(SOU 1993:59), som ligger till grund för marknadsföringslagen,

ifrågasatte flera instanser lämpligheten av att införa ett tvåinstanssystem

även för förbuds- och åläggandemålen. Hit hörde bl.a.

Finansinspektionen, Konsumentverket, Konsumentvägledarnas förening,

Sveriges Industriförbund, Grossistförbundet Svensk Handel och

Handelshögskolan vid Göteborgs universitet. Kritikerna menade att

processerna skulle bli dyrare och dra ut på tiden vilket i sin tur skulle

undergräva Marknadsdomstolens roll som prejudikatinstans.

5.2 Handläggningstider m.m.

Under 1996 inkom 29 och under 1997 40 marknadsföringsmål till

Stockholms tingsrätt. Den 1 januari 1998 hade tingsrätten 48 mål i

balans. Ett relativt sett ökande antal inkomna mål kunde konstateras

kring årsskiftet 1997/98. Under december 1997 kom det in sju mål

medan sex mål kom in den följande månaden. Vid årsskiftet 1997/98 var

femton mål äldre än ett år medan tretton var 6 12 månader gamla.

Stockholms tingsrätt, avdelning 8, handlägger förutom

marknadsföringsmål och konkurrensmål också allmänna tvistemål,

tryckfrihetsmål, yttrandefrihetsmål och familjemål. Som orsaker till den

generellt sett långa handläggningstiden vid tingsrätten har angetts bl.a.

delgivningsproblem, överklaganden av beslut under rättegången och kö

till huvudförhandlingstid.

Den genomsnittliga handläggningstiden i Marknadsdomstolen för

slutligt avgjorda marknadsföringsmål var tio månader för 1991. För varje

år 1992 1996 var den sju månader. Under 1991 inkom 23

marknadsföringsmål till domstolen och under perioden 1992 1995 i

genomsnitt 42 mål per år.

Marknadsdomstolen har fram till årsskiftet 1997/98 mottagit

sammanlagt femton överklaganden. Tio av dessa avser tingsrättens

interimistiska beslut om eventuellt förbud. Två fall avser

rättegångskostnader respektive rättshjälp.

6 Ändring i instansordningen för

marknadsföringsmål

6.1 Behovet av en ändring i instansordningen

Regeringens bedömning: En ändring av instansordningen behövs för

förbuds- och åläggandemålen för att möjliggöra att

handläggningstiden för dessa mål blir väsentligt kortare.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar den bedömning

som kommit till uttryck i promemorian och tillstyrker i huvudsak

förslaget eller lämnar det utan erinran.

Stockholms tingsrätt anser att det vore anmärkningsvärt att gällande

instansordning för förbuds- och åläggandemålen skulle ändras så kort tid

efter ikraftträdandet utan att det framkommit några nya omständigheter

som inte beaktats när systemet infördes. Tingsrätten avstyrker dock inte

förslaget.

Sveriges Advokatsamfund anser att tvåinstanssystemet bör behållas av

rättssäkerhetsskäl och avstyrker därför förslaget. När det gäller talan av

KO anser emellertid samfundet att prejudikatintresset kan motivera att

KO ges möjlighet att i sådana fall föra mål direkt till

Marknadsdomstolen. Även Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet avstyrker förslaget och menar att rätten att överklaga domar

har ett väsentligt rättssäkerhetsvärde. I likhet med Stockholms tingsrätt

anser fakultetsnämnden att det är för tidigt att ändra i

marknadsföringsprocessen och anser att man i stället borde se till att

påskynda processen vid den instans där målen avgörs alltför långsamt. I

likhet med Sveriges Advokatsamfund anser dock fakultetsnämnden att

man kan överväga att ge KO möjlighet att väcka talan om förbud eller

åläggande direkt vid Marknadsdomstolen.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det på det

marknadsrättsliga området är av största vikt att berörda aktörer snabbt

ges besked om vilka regler som gäller på marknaden. Detta är viktigt

med hänsyn till parterna och för att marknadsföringslagen skall få

genomslagskraft. Skälen för att Marknadsdomstolen tidigare hade

exklusiv prövningsrätt i förbuds- och åläggandefrågor enligt såväl

marknadsföringslagen som andra marknadsrättsliga lagar var bl.a.

intresset av att snabbt få till stånd slutliga avgöranden i frågor som rör

tillämpningen av generalklausuler. Behovet av snabbhet i förfarandet har

således tidigare ansetts väga tyngre än fördelarna med en prövning i flera

instanser.

I förarbetena till marknadsföringslagen uttalade regeringen att systemet

med Marknadsdomstolen som ensamt prövningsorgan hade fungerat

tillfredsställande både organisatoriskt och från rättssäkerhetssynpunkt

(prop. 1994/95:123 s. 124). Anledningen till att ett system med två

domstolsinstanser infördes var således inte sådana aspekter utan

tillkomsten av marknadsstörningsavgiften, som av rättssäkerhetsskäl

ansågs kräva en ordning med två instanser. Orsaken till att man lät även

förbuds- och åläggandemålen omfattas av tvåinstanssystemet var att det

bedömdes som viktigt att kunna kumulera sådana mål med mål om

marknadsstörningsavgift (se avsnitt 4.1).

Införandet av två domstolsinstanser även för förbuds- och

åläggandemålen har enligt regeringens bedömning lett till att den totala

handläggningstiden för dessa mål blivit alltför lång och att kravet på

erforderlig snabbhet i handläggningen inte längre kan anses uppfyllt. En

lång handläggningstid i domstol kan försvaga rättssäkerheten både för

konsumenter, svarandeföretag och konkurrerande näringsidkare.

Konsumenter kan fortlöpande luras genom upprepad, vilseledande

marknadsföring som inte stoppas av domstol förrän efter ett år eller

längre tid. Svaranden får vänta länge på slutligt besked om en planerat

lång, kanske mycket påkostad reklamkampanj är tillåten eller ej.

Konkurrenter kan lida skada av en påtalat vilseledande marknadsföring

byggd på jämförelser så länge motparten får fortsätta med sin jämförande

reklam. Kravet på snabbhet i handläggningen väger i dessa fall enligt

regeringens mening tyngre än möjligheten att få saken prövad i två

instanser.

Några remissinstanser menar att man i första hand borde sträva efter

att förkorta handläggningstiden vid Stockholms tingsrätt. Långa

handläggningstider kan delvis botas genom att nödvändiga resurser

tillförs den instans som "släpar efter" med handläggningen. Det finns

dock inte sällan omständigheter utanför domstolens kontroll som kan

sinka handläggningen. Vidare anser regeringen att en något förkortad

handläggningstid vid Stockholms tingsrätt inte helt skulle lösa problemet,

eftersom skälen till tidsutdräkten till stor del ligger i tvåinstanssystemet i

sig. Exempelvis kvarstår problemen med överklaganden av

rättegångsbeslut och interimistiska förbud även om tingsrättens

handläggningstider förkortas.

I propositionen om den nya marknadsföringslagen hänvisades till

möjligheten till interimistiska beslut för att snabbt kunna få till stånd ett

förbud eller ett åläggande (prop.1994/95:123 s. 124). Den möjligheten

vidgades i den nya lagen.

Man kan emellertid fråga sig om en utveckling mot en högre frekvens

av sådana yrkanden ter sig önskvärd. Interimistiska beslut överklagas

inte sällan och, när så sker, tar det naturligtvis en viss ytterligare tid

innan det interimistiska yrkandet slutligt avgjorts. Dessutom binds

domstolarnas resurser vid handläggning och prövning av kärandens talan

i en första omgång medan arbetet med målets slutliga avgörande ofta tar

vid långt senare. En annan fara med att i alltför hög utsträckning förlita

sig på möjligheten till interimistiska beslut är att den preliminära

bedömning som görs med anledning av ett yrkande om interimistiskt

beslut i praktiken kan verka bestämmande för den slutliga bedömningen i

målet. I detta sammanhang bör också uppmärksammas kravet på att

käranden skall ställa säkerhet för den skada som ett tillfälligt förbud kan

orsaka svaranden, vilket kan verka avhållande på viljan att använda sig

av denna möjlighet, inte minst vad gäller små, ekonomiskt svaga

företagare.

Ett annat förhållande som regeringen vill peka på i detta sammanhang

är att gällande ordning har lett till att små, ekonomiskt svaga

näringsidkare i mindre utsträckning än tidigare väcker talan i

marknadsföringsmål. Det skulle därför vara önskvärt att ha en ordning

som ökar dessa näringsidkares processbenägenhet.

Det kan givetvis, som Stockholms tingsrätt och Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har gjort, sättas i fråga det

lämpliga i att genomföra en förändring när marknadsföringslagen har

varit i kraft så kort tid. De nackdelar med två instanser som

erfarenheterna trots allt har visat, innebär emellertid att det skulle vara

olyckligt att bibehålla nuvarande ordning för mål om förbud och

åläggande.

En av de vägledande principerna för reformerna på det processrättsliga

området har sedan länge varit att tyngdpunkten för rättsskipningen skall

ligga i första instans. Avvikelser från huvudregeln kan dock göras när det

finns starka skäl för det. Så har gjorts beträffande Konkurrensverkets

beslut om åläggande, icke-ingripandebesked och undantag enligt

konkurrenslagen genom de ändringar som regeringen har föreslagit i

propositionen om ändringar i konkurrenslagen (prop. 1997/98:130) och

som bl.a. innebär att Stockholms tingsrätt skall upphöra som instans för

dessa måltyper. Regeringen har i det ärendet särskilt pekat på behovet av

snabba avgöranden för dessa ärenden och de aktuella måltypernas

karaktär. Det är inte fråga om tvistlösning eller om avgörande av hur ett

visst sak- eller rättsförhållande skall bedömas. Det rör i stället framtida

förhållanden, där det är av stor vikt för det berörda företaget och ur

allmän synpunkt att det snabbt ges ett auktoritativt besked som

marknaden kan rätta sig efter. Dessa förhållanden gör sig i lika hög grad

gällande för mål om förbud och åläggande enligt marknadsföringslagen.

En ordning där den huvudsakliga prövningen ligger i Stockholms

tingsrätt med ett krav på prövningstillstånd för förbuds- och

åläggandemålen vid Marknadsdomstolen, vilket skulle kunna vara ett

alternativ, skulle innebära att Marknadsdomstolens viktiga

prejudikatbildande funktion får mindre betydelse och bör enligt

regeringens mening därför inte väljas.

Vad gäller den nuvarande instansordningens betydelse för

Marknadsdomstolens rättsskapande och prejudikatbildande funktion är

det för tidigt att säga om införandet av tvåinstanssystemet har påverkat

eller kommer att påverka Marknadsdomstolen i detta avseende. Det finns

dock omständigheter som talar för att domstolens prejudikatbildande och

rättsskapande verksamhet skulle komma att främjas genom en återgång

till det tidigare systemet. En enskild förlorande part kan av kostnadsskäl

eller av bristande intresse för att medverka till prejudikatbildningen dra

sig för att överklaga avgörandet till Marknadsdomstolen. Förlorar KO ett

mål där utgången är tveksam och vägledande rättspraxis saknas och

utgången därför väl hade kunnat bli en annan, är det däremot högst troligt

att KO för målet vidare till Marknadsdomstolen för att få ett slutligt

klarläggande av rättsläget. Ett sådant förlopp inträffar dock sällan. Det

principiellt intressanta målet kan ju också ha vunnits av KO och

svarandeparten kan sakna intresse av att överklaga, varför frågan inte blir

föremål för Marknadsdomstolens bedömning. Dessa omständigheter talar

också för att en återgång till systemet med Marknadsdomstolen som

första och sista instans skulle vara till fördel för domstolens

rättsskapande verksamhet.

Enligt regeringens uppfattning bör man eftersträva ett sammanhållet

regelsystem när det gäller den marknadsrättsliga instans- och process-

ordningen. Den nuvarande ordningen ger ett splittrat intryck, inte minst

vad avser handläggningen av förbuds- och åläggandemålen enligt

marknadsföringslagen jämfört med handläggningen av motsvarande mål

enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen om

avtalsvillkor mellan näringsidkare och produktsäkerhetslagen. I prop.

1994/95:123 (s. 127) antyddes möjligheten att vid tillfälle göra en total-

översyn av den marknadsrättsliga instans- och processordningen. I ett

sådant arbete skulle den ordning som infördes i marknadsföringsmål år

1996 tjäna som vägledning.

I dagens läge finns det enligt regeringens bedömning starka skäl mot

ett sådant översynsarbete. I produktsäkerhetsmål skulle t.ex. en

tvåinstansprövning få klart negativa konsekvenser och vara mindre

förenligt med EG:s produktsäkerhetsdirektiv som ställer krav på

skyndsam handläggning i syfte att exempelvis omedelbart få stopp på

försäljningen av en farlig vara. Genom att i stället återföra förbuds- och

åläggandemålen enligt marknadsföringslagen till Marknadsdomstolen

som första och sista prövningsinstans återskapas en enhetlig

instansordning vid prövningen av marknadsrättsmålen.

Sammanfattningsvis anser regeringen att de omständigheter som vi

redogjort för motiverar en ändring av instansordningen för förbuds- och

åläggandemålen.

6.2 Närmare om systemets utformning

Regeringens förslag: Mål om förbud och åläggande skall som

huvudregel handläggas av Marknadsdomstolen som första och sista

instans. Om samma kärande, eller en annan kärande i samråd med

denne, samtidigt väcker en talan om marknadsstörningsavgift eller

skadestånd med anledning av marknadsföringen, skall dock en talan

om förbud eller åläggande väckas vid Stockholms tingsrätt.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Enligt promemorians förslag skulle talan om förbud eller åläggande inte

kunna kumuleras med en talan om skadestånd. Vidare har i promemorian

inte närmare utvecklats vad som avses med att flera käromål väcks

samtidigt.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser uppmärksammar vissa

processuella frågor med anledning av förslaget. Konsumentverket anser

att det bör övervägas att talan om förbud eller åläggande tillåts väckas

vid tingsrätten inte bara tillsammans med en talan om

marknadsstörningsavgift utan även tillsammans med en skadeståndstalan,

för att man även i dessa fall skall kunna undvika de problem som kan

uppstå på grund av olika instansordningar.

För den situationen att KO i enlighet med förslaget först väcker talan

om förbud i Marknadsdomstolen och under målets handläggning där

väcker talan om marknadsstörningsavgift i tingsrätten, varvid tingsrätten

vilandeförklarar avgiftsmålet till dess Marknadsdomstolen avgjort

förbudsmålet, anför Stockholms tingsrätt följande synpunkter. Förslaget

innebär att ett och samma förfarande i realiteten endast blir prövat i sak i

en instans. För tingsrätten skulle det endast återstå att pröva det

subjektiva rekvisitet och bestämma avgiftens storlek. Stockholms

tingsrätt anser att det därför kan sättas i fråga om det i så fall finns skäl

att behålla tingsrätten som första instans i avgiftsmålet. Även Sveriges

Marknadsförbund pekar på denna konsekvens och menar att det ur

rättssäkerhetssynpunkt kan ifrågasättas att frågan om

marknadsstörningsavgift i realiteten endast blir föremål för prövning i en

instans.

Swedish Direct Marketing Association (SWEDMA) och

Marknadsdomstolen uppmärksammar behovet av kommunikation mellan

Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen när en talan om

marknadsstörningsavgift eller skadestånd väcks vid tingsrätten som kan

vara avhängig utgången i ett förbudsmål i Marknadsdomstolen.

Marknadsdomstolen föreslår därför att tingsrätten skall vara skyldig att

underrätta Marknadsdomstolen om rättegången så att

Marknadsdomstolen kan lämna tingsrätten besked huruvida ett

förbudsmål avseende samma marknadsföringsåtgärd är anhängigt i

domstolen.

Skälen för regeringens förslag

Ett system med olika instansordningar

Skälen till att tvåinstanssystemet i samband med införandet av den nya

marknadsföringslagen fick omfatta även förbuds- och åläggandemålen

var de nackdelar som förutsågs med olika instansordningar för dessa mål

och avgiftsmålen. I propositionen pekades bl.a. på att det är olyckligt

med ett system enligt vilket parterna är hänvisade till att föra parallella

processer om samma marknadsföring (prop. 1994/95:123 s. 124). Det

anfördes också att olika instansordningar skulle innebära hinder mot

kumulation av förbuds- och avgiftsmål i första instans och sämre

processekonomi. Regeringen anser mot denna bakgrund att det system

som nu väljs bör, samtidigt som det möjliggör att mål om förbud eller

åläggande kan föras direkt till Marknadsdomstolen, vara utformat så att

dessa problem i görligaste mån kan undvikas.

I promemorian föreslås att Marknadsdomstolen som huvudregel skall

vara första och sista instans i förbuds- och åläggandemålen. Om en talan

om marknadsstörningsavgift väcks samtidigt skulle dock enligt förslaget

en sådan talan få föras vid Stockholms tingsrätt. Regeringen ansluter sig

till förslaget av de skäl som angetts i avsnitt 6.1 med de förtydliganden

som framgår av författningskommentaren, vilka har föranletts av

Lagrådets yttrande.

Ett sådant system innebär att KO innan talan väcks måste ta ställning

till vilket resultat som är mest angeläget att uppnå. Är det mer angeläget

att få stopp på en pågående marknadsföring som skapar problem för

konsumenterna, bör en talan om förbud eller åläggande vid

Marknadsdomstolen väljas. Om det också är motiverat att föra en talan

om marknadsstörningsavgift, kan en gemensam talan väckas vid

Stockholms tingsrätt. Även i ett sådant fall finns möjligheter att snabbt få

marknadsföringen att upphöra, genom att ett interimistiskt beslut begärs.

Skulle KO anse att det ändå finns skäl att vända sig till

Marknadsdomstolen, t.ex. för att det är viktigt att få ett slutligt avgörande

som har betydelse som prejudikat, bör KO i de flesta fall kunna avstå

från ett yrkande om marknadsstörningsavgift. Det torde sällan finnas skäl

att processa i två omgångar om samma marknadsföring. Man bör dock

inte utesluta den möjligheten för de fall det kan anses befogat.

Det föreslagna systemet innebär att den situationen kan uppstå att en

näringsidkare eller en sammanslutning av näringsidkare utnyttjar

möjligheten enligt 39 § andra stycket marknadsföringslagen att föra talan

om marknadsstörningsavgift sedan KO beslutat att väcka talan om förbud

eller åläggande beträffande marknadsföringen, men att inte föra talan om

avgift. De processekonomiska avväganden som en tilltänkt kärande gör

torde dock innebära att det inte blir vanligt att en subsidiär talan om

avgift väcks medan förbuds- eller åläggandemålet pågår vid

Marknadsdomstolen. Skulle en sådan situation uppstå har Stockholms

tingsrätt möjlighet att vilandeförklara avgiftsmålet med stöd av 32 kap. 5

§ rättegångsbalken.

 Inte heller den omvända situationen att någon annan än KO väcker

talan om förbud eller åläggande vid Marknadsdomstolen samtidigt som

ett avgiftsmål pågår vid tingsrätten torde innebära några problem i

praktiken. Risken för att detta skulle ske är nämligen mycket liten.

Vissa rättssäkerhetsfrågor

Sveriges Marknadsförbund har hävdat att det är betänkligt ur

rättssäkerhetssynpunkt att en talan om marknadsstörningsavgift kan

väckas vid tingsrätten samtidigt som Marknadsdomstolen prövar frågan

om förbud eller åläggande beträffande samma marknadsföring. Detta

innebär enligt förbundet att avgiftsfrågan i realiteten endast blir prövad i

en instans. Det är riktigt att Marknadsdomstolens avgörande när det

gäller frågan om förbud eller åläggande skall meddelas beträffande en

viss marknadsföring kommer att ha bevisverkan i senare mål om

ådömande av avgift för samma marknadsföring. Situationer av det slaget

förekommer i olika sammanhang och är inte i sig märkliga. Skillnader i

processmaterialet kan dessutom innebära att en mer självständig

bedömning i förhållande till det tidigare avgörandet måste göras i det

senare målet. Även om materialet skulle vara helt identiskt och frågan

om en överträdelse av bestämmelserna i marknadsföringslagen helt

besvaras genom Marknadsdomstolens avgörande kan regeringen inte se

några faror ur rättssäkerhetssynpunkt. Det är frågan om huruvida en

avgift skall påföras en viss näringsidkare och avgiftens storlek som

motiverar en tvåinstansprövning. De för avgiftsmålen kännetecknande

rekvisiten är om näringsidkaren har varit oaktsam eller handlat

uppsåtligt. Det skall också prövas om det är fråga om ett ringa fall. Det

bör vidare framhållas att vissa andra frågor kan aktualiseras i ett mål om

marknadsstörningsavgift, såsom vem som ansvarar för marknadsföringen

eller kan handla på näringsidkarens vägnar (se 22 §

marknadsföringslagen). Det ur rättssäkerhetssynpunkt viktiga är att

bedömningen av dessa omständigheter kan överprövas i högre instans.

Behovet av genomslagskraft m.m.

Sveriges Advokatsamfund och Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet har fört fram tanken att begränsa möjligheten att

väcka talan om förbud och åläggande vid Marknadsdomstolen till de fall

där KO för talan. Fakultetsnämnden menar att de mål där KO för talan

ofta är väl förberedda men att mål där enskilda näringsidkare för talan i

mindre grad lämpar sig för ett eninstanssystem med hänsyn till att de ofta

kräver en betydande beredning innan de är klara för huvudförhandling.

Regeringen anser för sin del att detta i sig inte kan utgöra skäl för en

tvåinstansprövning. Marknadsdomstolen kan i lika hög grad som

Stockholms tingsrätt se till att ett mål blir tillräckligt berett för att en

huvudförhandling skall kunna hållas. Flera andra skäl talar också emot en

sådan lösning. Mål mellan näringsidkare utgör en stor del av de aktuella

måltyperna. En ordning där endast KO kan väcka talan direkt i

Marknadsdomstolen skulle därför förhindra att marknadsföringslagen får

den ökade genomslagskraft som reformen bl.a. syftar till. Det bör också

uppmärksammas att det inte minst är näringslivsintressen som har fört

fram kravet på snabbare handläggning. Möjligheten att få ett snabbt

avgörande genom att väcka talan om förbud eller åläggande direkt vid

Marknadsdomstolen bör därför stå öppen även för näringsidkare.

Rättegångsförfarandet

Som tidigare framgått tillämpas rättegångsbalkens regler i

marknadsföringsmål. I mål enligt lagen om avtalsvillkor i

konsumentförhållanden, lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare och

produktsäkerhetslagen gäller däremot fortfarande förfarandereglerna i

lagen om marknadsdomstol. I syfte att skapa ett enhetligt system för

förfarandet i Marknadsdomstolen har Lagrådet fört fram tanken att låta

dessa förfaranderegler gälla även för de förbuds- och åläggandemål som

enligt förslaget skall handläggas av Marknadsdomstolen som första

instans.

Regeringen delar uppfattningen att det är värdefullt att sträva efter

enhetlighet i det marknadsrättsliga systemet, en faktor som också anförts

till stöd för förslaget att låta Marknadsdomstolen pröva förbuds- och

åläggandemål enligt marknadsföringslagen som första instans (se avsnitt

6.1.). Å andra sidan leder Lagrådets förslag till, vilket också har påpekats

i dess yttrande, att olika förfaranderegler blir tillämpliga i samma typ av

mål beroende på om Marknadsdomstolen handlägger målen som första

eller andra instans. En sådan ordning anser regeringen vara mindre

tillfredsställande, inte minst med tanke på parterna.

I samband med att marknadsföringslagen infördes gjordes vidare en

närmare analys av vilka förfaranderegler som lämpligen borde tillämpas i

marknadsföringsmålen. De övergripande skälen för att man ansåg att

rättegångsbalkens regler borde gälla i dessa mål har redovisats i avsnitt

4.4. Regeringen vill därutöver framhålla att man i förarbetena särskilt

diskuterade vissa regler i lagen om marknadsdomstol som skilde sig från

reglerna för rättegångar i allmänhet och därvid gjorde bedömningen att

de senare reglerna var att föredra. Detta gällde bl.a. reglerna för

delgivning. Att låta förfarandereglerna i lagen om marknadsdomstol gälla

för de mål som enligt förslaget skall handläggas av Marknadsdomstolen

som första instans skulle strida mot dessa ställningstaganden.

Regeringen anser att dessa omständigheter sammantaget gör att

rättegångsbalkens regler bör tillämpas i samma utsträckning som i dag är

fallet även när Marknadsdomstolen som första instans handlägger mål

enligt marknadsföringslagen.

Avslutande synpunkter

Regeringen anser sammanfattningsvis att den ordning som förordas i

promemorian tillgodoser de krav som bör ställas. En ändring i

förhållande till promemorieförslaget bör dock göras. Såsom

Konsumentverket framhåller bör en talan om förbud eller åläggande

också kunna väckas vid Stockholms tingsrätt om det samtidigt väcks en

talan där om skadestånd enligt marknadsföringslagen.

7 Lagen om marknadsdomstol m.m. och vissa

verkställighetsfrågor

7.1 Vissa ändringar i lagen om marknadsdomstol m.m.

Regeringens förslag: Marknadsdomstolens ordförande ges ökade

befogenheter att ensam besluta i vissa frågor av mindre vikt.

Marknadsdomstolens dom skall meddelas så snart som det är möjligt.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I

promemorian föreslås att Marknadsdomstolens dom skall skrivas under

av samtliga ledamöter som har deltagit i avgörandet.

Remissinstanserna: Marknadsdomstolen avstyrker förslaget att

domen skall skrivas under av samtliga ledamöter som har deltagit i

avgörandet. Som skäl anför domstolen att dess ledamöter, förutom

ordföranden, tjänstgör i domstolen endast vid dess sammanträden och att

en sådan regel därför medför betydande praktiska olägenheter och kan

fördröja meddelandet av domar och beslut.

Skälen för regeringens förslag: I syfte att praktiskt förenkla arbetet

för Marknadsdomstolen bör vissa smärre ändringar göras i lagen om

marknadsdomstol m.m. En sådan ändring innebär att domstolens

ordförande ges ökade befogenheter att ensam fatta beslut i vissa frågor av

mindre vikt. Frågor som bör kunna avgöras på detta sätt, utöver vad som

i dag är fallet, avser rättelse av dom och beslut samt avslag av begäran

om att domstolen skall pröva en fråga om interimistiskt förbud eller

åläggande utan att motparten getts tillfälle att yttra sig.

Beträffande tiden och sättet för Marknadsdomstolen att meddela dom

eller slutligt beslut bör lagen anpassas till de verkliga förhållandena,

vilket med nödvändighet måste medföra en författningsmässig avvikelse

från rättegångsbalkens bestämmelser i dessa hänseenden. Efter en

förhandling i domstolen underrättas parterna om att dom eller slutligt

beslut kommer att meddelas så snart det kan ske. Med tanke på

domstolens sammansättning med externa experter har det visat sig

mycket svårt att leva upp till rättegångsbalkens krav (17 kap. 9 §) på att

en dom, om inte synnerligt hinder möter, skriftligen skall avfattas och

meddelas inom två veckor efter förhandlingens avslutande. Regeringen

anser därför att lagen om marknadsdomstol m.m. bör innehålla en

särskild bestämmelse som innebär att dom eller ett slutligt beslut skall

meddelas så snart som det är möjligt.

I fråga om vem eller vilka som skall skriva under Marknadsdomstolens

domar delar regeringen Marknadsdomstolens uppfattning och anser att

det är tillräckligt att ordföranden ensam skriver under domen.

7.2 Verkställighet av det norska institutet tvangsgebyr

och av Stockholms tingsrätt förelagda viten

Regeringens förslag: Tvangsgebyr som i Norge har förelagts av

Forbrukerombudet och som har godkänts av näringsidkaren eller

dömts ut av domstol skall kunna verkställas i Sverige. Utdömda viten

som enligt marknadsföringslagen har förelagts av Stockholms

tingsrätt skall kunna överlämnas för att verkställas i Danmark,

Finland, Island och Norge.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: I Norge infördes år 1995 institutet

tvangsgebyr på det marknadsrättsliga området genom en ändring i den

norska marknadsföringslagen (Ot prp nr 34 [1994-95] om ändring i loven

16 juni 1972, nr 47 om kontroll med marknadsforing og avtalevilkor).

Institutet innebär en skyldighet att betala ett visst belopp vid överträdelse

av marknadsföringslagen eller av förbud enligt den lagen och har till

syfte att hindra framtida överträdelser. Institutet motsvarar således i stort

sett de svenska och finska marknadsrättsliga vitena.

I lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och

Norge angående verkställighet av straff m.m. finns det en bestämmelse

som rör de marknadsrättsliga vitena (4 §). Den innebär att i

bestämmelsen uppräknade beslut om viten på begäran kan verkställas här

i landet. Regeringen anser att motsvarande bör gälla det norska institutet

tvangsgebyr som har förelagts av Forbrukerombudet och som har

godkänts av näringsidkaren eller har dömts ut av domstol. Nämnda lag

bör därför kompletteras med en bestämmelse som gör detta möjligt.

I samband med införande av den nya marknadsföringslagen tillkom

Stockholms tingsrätt som beslutande instans i mål om förbud och

åläggande. En anpassning av 4 § 2 i 1963 års verkställighetslag bör ske i

anledning av detta. Ändringen innebär att det blir möjligt att överlämna

utdömda viten som förelagts av Stockholms tingsrätt i mål enligt

marknadsföringslagen för verkställighet i de övriga nordiska länderna.

Lagrådet har i sitt yttrande påpekat att det av lagrådsremissen inte

framgår om kontakter i frågan tagits med övriga nordiska länder.

Regeringen avser att informera dessa länder och hemställa att de vid

behov vidtar åtgärder för att ifrågavarande viten skall kunna verkställas.

8 Ekonomiska konsekvenser

Förslaget innebär att Stockholms tingsrätt som huvudregel utgår som

första instans i förbuds- och åläggandemålen. Detta innebär minskade

kostnader för tingsrätten med 500 000 kronor per år.

Måltillströmningen vid Marknadsdomstolen kommer att öka till följd

av förslaget vilket medför att Marknadsdomstolen bör tillföras 500 000

kronor per år för att möta den ökade måltillströmningen.

9 Författningskommentar

9.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

38 §

Ändringen i första stycket första meningen innebär att talan om förbud

och åläggande som huvudregel väcks direkt i Marknadsdomstolen. Om

samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, samtidigt

väcker en talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd med

anledning av marknadsföringen, skall dock en talan om förbud eller

åläggande enligt första stycket andra meningen väckas vid Stockholms

tingsrätt. De fall som avses i bestämmelsen är således för det första när

en och samma kärande samtidigt väcker talan om förbud eller åläggande

och avgift eller skadestånd, för det andra när flera kärande samtidigt och

i samråd framställer sådana yrkanden, och slutligen det fallet att flera

kärande samtidigt och i samråd framställer olika eller delvis olika

yrkanden med anledning av marknadsföringen. Ett exempel på den

sistnämnda situationen är att båda kärandena yrkar förbud medan endast

den ene yrkar skadestånd.

Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter,

varvid dock en något annorlunda ordalydelse än den av Lagrådet

föreslagna har valts.

Med att flera käromål väcks samtidigt avses att de framställs vid ett

och samma tillfälle. Detta kan ske i en och samma stämningsansökan

eller i olika dokument som ges in till tingsrätten vid samma tillfälle.

Vad som skall anses vara samma marknadsföring finns behandlat i

förarbetena till 44 § (se prop. 1994/95:123 s. 187 f.).

 Bestämmelsen i andra meningen omfattar självklart endast de fall där

en talan om skadestånd väcks vid Stockholms tingsrätt (jfr 41 §).

51 §

Ändringen utgör endast en följdändring till den ändrade

instansordningen.

52 §

Ändringen i första stycket utgör endast en följdändring till den ändrade

instansordningen.

Enligt bestämmelsen i andra stycket skall tingsrätten underrätta

Marknadsdomstolen när en talan om marknadsstörningsavgift eller

skadestånd väcks vid tingsrätten. Syftet med regeln är att tingsrätten

därigenom skall kunna få vetskap om huruvida det i Marknadsdomstolen

finns ett mål om förbud eller åläggande anhängigt som gäller samma

marknadsföring.

9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

9 §

Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.1.

10 a §

Bestämmelserna i den nya paragrafen har behandlats i avsnitt 7.1.

9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m.

4 §

Tilläggen har behandlats i avsnitt 7.2.

9.4 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Lagändringarna träder i kraft den 1 april 1999.

Enligt den särskilda övergångsregeln i fråga om ändringarna av in-

stansordningen skall de mål som vid ikraftträdandet är under

handläggning i Stockholms tingsrätt, och som har kommit in dit efter

utgången av juni 1998 men som enligt de nya reglerna i stället skall

handläggas av Marknadsdomstolen, lämnas över till den instansen.

Sammanfattning av promemorian

I promemorian tas upp en diskussion om den ordning som gäller för

prövningen av förbuds- och åläggandemål enligt

marknadsföringslagen är ändamålsenlig ur olika aspekter.

Övervägandena i promemorian utmynnar i ett förslag om att ta bort

Stockholms tingsrätt som första instans och i stället återgå till den

ordning som gällde enligt den äldre marknadsföringslagen, nämligen

att Marknadsdomstolen är första och slutliga instans vid prövningen

av detta slag av marknadsföringsmål.

Enligt marknadsföringslagen (1995:450) är Stockholms tingsrätt första

instans i alla mål och ärenden om marknadsföring. Domar och beslut av

tingsrätten kan överklagas till Marknadsdomstolen.

Tidigare gällande ordning med Marknadsdomstolen som enda instans i

marknadsföringsmål har behållits för prövning av andra slag av

marknadsrättsliga mål, såsom t.ex. produktsäkerhetsmål och mål om

oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden.

Den viktigaste orsaken till den nuvarande instansordningen för

prövningen av förbuds- och åläggandemål var att Stockholms tingsrätt

utsågs till exklusiv första domstolsinstans i mål om

marknadsstörningsavgift. Det ansågs därför lämpligt att även förbuds-

och åläggandemålen handlades vid tingsrätten som första instans så att

systemet blev enhetligt för dessa olika måltyper. En annan viktig orsak

ansågs vara vissa processhanteringsmässiga ofullkomligheter och

fördyringar som skulle kunna följa av en process i två instanser rörande

samma marknadsföringsåtgärd (d.v.s. yrkande om förbud i

Marknadsdomstolen och yrkande om avgift i Stockholms tingsrätt).

Kritik har nu framförts mot att handläggningen i Stockholms tingsrätt

av förbuds- och åläggandemålen drar ut på tiden. Konsumentverket och

företrädare för näringslivet har i skrivelser till Inrikesdepartementet

förordat att Stockholms tingsrätt utgår som första instans i denna typ av

mål.

I lagrådsremiss med förslag till ändringar i konkurrenslagen (1993:20)

m.m. föreslås att Stockholms tingsrätt utgår som mellaninstans i vissa

slag av konkurrensmål. Till stöd för detta förslag åberopas bl.a. att den

nuvarande ordningen leder till långa prövningstider.

Handläggningstiden vid Stockholms tingsrätt beträffande förbuds- och

åläggandemål enligt marknadsföringslagen har visat sig eller tenderar att

bli längre än den motsvarande tid som Marknadsdomstolen behövde för

sina avgöranden då domstolen var den enda instansen för dessa mål.

Långa handläggningstider är generellt sett otillfredsställande. Det är

dock viktigt att hålla i minnet att en domstolsprövning under alla

förhållanden måste få ta den tid som krävs för att saken skall få en

tillfredsställande behandling. Det finns inte sällan omständigheter utanför

domstolens kontroll som kan sinka handläggningen.

Eftersom den gällande instansordningen varat så pass kort tid, måste

ett omtänkande i syfte att ändra den grundas på även andra

omständigheter än tidsaspekten. I promemorian redovisas sådana

omständigheter.

Den avdelning i Stockholms tingsrätt som handlägger

marknadsföringsmålen har också hand om konkurrensmål, allmänna

tvistemål, tryck- frihetsmål, yttrandefrihetsmål och familjemål. Som

orsaker till en handläggningstid på genomsnittligt ett år när det gäller

förbudsmålen anges bl.a. delgivningsproblem, överklaganden av beslut

under rättegången och kö till huvudförhandlingstid.

I lagmotiven hänvisades till möjligheten till interimistiska beslut för att

snabbt kunna få till stånd ett förbud eller ett åläggande. Det kan dock

ifrågasättas om en utveckling mot en högre frekvens av sådana yrkanden

ter sig önskvärd. Interimistiska beslut överklagas inte sällan och, när så

sker, tar det naturligtvis en viss ytterligare tid innan det interimistiska

yrkandet slutligt avgjorts. Dessutom binds domstolarnas resurser vid

handläggning och prövning av kärandens talan i en första omgång medan

arbetet för målets slutliga avgörande tar vid ofta långt senare.

En lång handläggningstid i domstol försvagar rättssäkerheten för

konsumenter, svarandeföretag och konkurrerande näringsidkare. Från

rättssäkerhetssynpunkt är de nackdelar i form av tidsutdräkt m.m. som

nuvarande ordning leder till väsentligt större än de fördelar som kan ligga

i att fler än en instans kan ges tillfälle att delta i prövningen av de

aktuella slagen av marknadsföringsmål.

Ett i lagmotiven omnämnt syfte med instansreformen var också

förhoppningen att Marknadsdomstolens prejudicerande och

rättsskapande funktion skulle bli stärkt genom att domstolen skulle

kunna ägna mer tid och resurser åt de egentliga prejudikatmålen. För att

kunna bedöma om detta syfte uppnåtts behövs mer tid. Det finns dock

omständigheter, t.ex. företagens bristande intresse av att medverka till

prejudikatbildningen genom att föra denna typ av mål vidare till

Marknadsdomstolen, som talar för att Marknadsdomstolens

prejudikatskapande roll inte främjas, och att i stället mål av principiellt

intresse i vissa fall riskerar att stanna i Stockholms tingsrätt. I

lagrådsremissen med förslag till ändringar i konkurrenslagen konstateras

att förfarandet med två domstolsinstanser har bidragit till att det ännu inte

har utvecklats någon vägledande praxis av större omfattning i

Marknadsdomstolen, vilket därför anförts som ett skäl för förslaget att

låta Stockholms tingsrätt utgå som mellaninstans för vissa slag av

konkurrensmål.

Processekonomi kan anses innefatta såväl parternas ekonomi i

processen som kostnaderna för själva rättegångsförfarandet. Ett minskat

antal domstolsinstanser medför givetvis kostnadsbesparingar för både de

processförande parterna och det allmänna. Ett av de viktigaste skälen till

att den nuvarande instansordningen genomfördes var att man med denna

undgick problemet med att KO i ett system med olika instansordningar

skulle tvingas processa två gånger om sanktionering (vitesförbud

respektive marknadsstörningsavgift) av samma förfarande, vilket skulle

vara olyckligt ur processekonomisk synvinkel. I promemorian diskuteras

olika lösningar för att försöka komma till rätta med detta problem. Det

förordas en lösning som enligt huvudregeln innebär skilda

instansordningar för avgiftsmålen respektive förbudsmålen men med

möjlighet att samordna prövningen av samtidiga yrkanden om förbud och

avgift.

Enhetlighet beträffande den marknadsrättsliga instans- och

processordningen har alltid eftersträvats. Om de

marknadsföringsrättsliga förbuds- och åläggandemålen återförs till

Marknadsdomstolen som första och sista prövningsinstans, uppnås

enhetlighet. Konkurrens- och marknadsföringsmålen förs också i vissa

avseenden närmare varandra, om förslagen i lagrådsremissen rörande

konkurrenslagen genomförs.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 38, 51 och 52 §§ marknadsföringslagen

(1995:450) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

38 §

Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Stockholms tingsrätt.

Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Marknadsdomstolen.

Om en talan om

marknadsstörningsavgift enligt 22

§ väcks samtidigt, får en talan om

förbud eller åläggande som avser

samma marknadsföring väckas vid

Stockholms tingsrätt.

En sådan talan får väckas av

1. Konsumentombudsmannen,

2. en näringsidkare som berörs

av marknadsföringen, och

3. en sammanslutning av

konsumenter, näringsidkare eller

löntagare.

Talan får väckas av

1. Konsumentombudsmannen,

2. en näringsidkare som berörs

av marknadsföringen, och

3. en sammanslutning av

konsumenter, näringsidkare eller

löntagare.

Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en

rättegång enligt första stycket pågår.

51 §1

Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla

Marknadsdomstolen.

Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten,

skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla

Marknadsdomstolen när

Marknadsdomstolen handlägger

mål efter överklagande enligt 43 §.

52 §

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

tingsrätten underrätta

ombudsmannen om rättegången.

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

rätten underrätta ombudsmannen

om rättegången.

__________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Ett mål eller ärende som är under handläggning i Stockholms

tingsrätt men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas

av Marknadsdomstolen, skall lämnas över dit om det inregistrerats i

tingsrätten efter den 1 juli 1997. Åtgärder som har vidtagits under

handläggningen i tingsrätten skall för de mål och ärenden som

överlämnas anses ha vidtagits av Marknadsdomstolen.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

dels att 9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 10 a §, av följande

lydelse.

9 §1

Marknadsdomstolen är beslutför, när ordföranden och tre andra

ledamöter är närvarande.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar vidta

förberedande åtgärder och pröva

frågor om avskrivning av mål.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar

1. vidta förberedande åtgärder,

2. meddela beslut om

avskrivning,

3. rätta uppenbara felräkningar

och felskrivningar i en dom eller

ett beslut under de förutsättningar

som anges i 17 kap. 15 §

rättegångsbalken,

4. avslå en begäran om att

domstolen skall meddela ett beslut

om förbud eller åläggande att

gälla tills vidare utan att

motparten ges tillfälle att yttra sig.

Ordföranden får förordna sekreterare hos domstolen att ensam på

domstolens vägnar vidta förberedande åtgärder.

10 a §

Dom skall meddelas så snart det

kan ske. Den skall skrivas under

av dem som deltagit i avgörandet.

Kopia av domen skall skickas till

parterna samma dag som domen

meddelas.

Vad som i första stycket sägs om

dom gäller också slutligt beslut.

 __________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge ang.

verkställighet av straff m.m.

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge ang. verkställighet av straff m.m.

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Vad i denna lag sägs om böter skall även gälla utdömda viten, som

1. har förelagts part eller annan

till fullgörande av en skyldighet i

en rättegång,

2. här i landet har förelagts av

konsumentombudsmannen,

näringsfrihetsombudsmannen eller

marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av högsta

domstolen.

1. har förelagts part eller annan

till fullgörande av en skyldighet i

en rättegång,

2. här i landet har förelagts av

Konsumentombudsmannen,

Konkurrensverket, Stockholms

tingsrätt eller

Marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

Marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av Högsta

domstolen.

Vad som sägs i första stycket

gäller även tvangsgebyr som i

Norge har förelagts av

Forbrukerombudet och dömts ut

av domstol.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanserna

Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Riksrevisionsverket, Statskontoret,

Universitetet i Stockholm juridiska fakulteten, Arbetsdomstolen,

Marknadsdomstolen, Konkurrensverket, Konsumentverket, Annonsörför-

eningen, Svensk Handel, Konsumentvägledarnas förening, Företagarnas

Riksorganisation (FR), Sveriges Advokatsamfund, Sveriges

Industriförbund, Sveriges Konsumentråd, Sveriges Marknadsförbund,

Sveriges Reklamförbund, Swedish Direct Marketing Association

(SWEDMA).

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen

(1995:450)

Härigenom föreskrivs att 38, 51 och 52 §§ marknadsföringslagen

(1995:450) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

38 §

Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Stockholms tingsrätt.

 Talan om förbud eller åläggande

enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid

Marknadsdomstolen. Om en talan

om marknadsstörningsavgift enligt

22 § eller skadestånd enligt 29 §

väcks samtidigt, väcks dock en

talan om förbud eller åläggande

med anledning av

marknadsföringen vid Stockholms

tingsrätt.

En sådan talan får väckas av

Talan om förbud eller

åläggande får väckas av

1. Konsumentombudsmannen,

2. en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och

3. en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare.

Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en

rättegång enligt första stycket pågår.

51 §1

Vad som sägs i 49, 50 och 52

kap. rättegångsbalken och i 39 §

första stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten

skall i mål och ärenden enligt

denna lag i stället gälla

Marknadsdomstolen.

När Marknadsdomstolen

handlägger mål efter

överklagande enligt 43 §, skall vad

som sägs i 49, 50 och 52 kap.

rättegångsbalken och i 39 § första

stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden om hovrätten i

stället gälla Marknadsdomstolen.

52 §

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

tingsrätten underrätta

ombudsmannen om rättegången.

Om en talan enligt denna lag har

väckts av någon annan än

Konsumentombudsmannen, skall

rätten underrätta ombudsmannen

om rättegången.

När ett mål om

marknadsstörningsavgift eller

skadestånd väcks, skall tingsrätten

underrätta Marknadsdomstolen

om rättegången.

 __________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Ett mål som är under handläggning i Stockholms tingsrätt men som

enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas av

Marknadsdomstolen skall lämnas över dit, om det kommit in till

tingsrätten före utgången av juni 1998. Åtgärder som har vidtagits under

handläggningen i tingsrätten skall för de mål som överlämnas anses ha

vidtagits av Marknadsdomstolen.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

dels att 9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Marknadsdomstolen är beslutför, när ordföranden och tre andra

ledamöter är närvarande.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar vidta

förberedande åtgärder och pröva

frågor om avskrivning av mål.

Ordföranden får ensam på

domstolens vägnar

1. vidta förberedande åtgärder,

2. meddela beslut om

avskrivning,

3. besluta om rättelse av en dom

eller ett beslut under de

förutsättningar som anges i 17

kap. 15 § första stycket

rättegångsbalken,

4. avslå en begäran om att

domstolen skall pröva en fråga om

interimistiskt förbud eller

åläggande utan att motparten getts

tillfälle att yttra sig.

 Ordföranden får förordna sekreterare hos domstolen att ensam på

domstolens vägnar vidta förberedande åtgärder.

10 a §

Dom skall meddelas så snart

som det är möjligt. Den skall

skrivas under av rättens

ordförande. Kopia av domen skall

skickas till parterna samma dag

som domen meddelas. Vad som

sägs om dom gäller också slutligt

beslut.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete

med Danmark, Finland, Island och Norge angående

verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff

m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 4 §1

Vad i denna lag sägs om böter skall även gälla utdömda viten, som

1. har förelagts part eller annan till fullgörande av en skyldighet i en

rättegång,

2. här i landet har förelagts av

konsumentombudsmannen,

näringsfrihetsombudsmannen eller

marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av högsta

domstolen.

2. här i landet har förelagts av

Konsumentombudsmannen,

Konkurrensverket, Stockholms

tingsrätt eller

Marknadsdomstolen,

3. i Finland har dömts ut av

Marknadsdomstolen eller, efter

överklagande av ett avgörande av

denna domstol, av Högsta

domstolen.

Vad som sägs i första stycket

gäller även tvangsgebyr som i

Norge har förelagts av

Forbrukerombudet och som har

godkänts av näringsidkaren eller

har dömts ut av domstol.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-06-08

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 28 maj 1998 (Inrikesdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450),

2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

 Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Lotta Gustavson.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen

38 §

Marknadsdomstolen är nu alltid överinstans i mål och ärenden enligt

marknadsföringslagen. I överensstämmelse härmed gäller enligt 51 §

nuvarande lydelse vissa bestämmelser om överklagande och om

hovrättsprocessen beträffande sådana mål och ärenden i Marknads-

domstolen. I det remitterade förslaget anges uttryckligen att samma

bestämmelser skall tillämpas när Marknadsdomstolen handlägger mål

efter överklagande. Särskilda bestämmelser saknas för fall när enligt

förslaget Marknadsdomstolen i fortsättningen också kan bli första instans

i mål enligt marknadsföringslagen. Därmed blir rättegångsbalken enligt

50 § första stycket tillämplig på sådana mål. När det i första stycket

första meningen av förevarande paragraf anges att talan om förbud eller

åläggande väcks vid Marknadsdomstolen innebär detta att så skall ske

genom ansökan om stämning. Skäl kan anföras för en sådan ordning

eftersom talan skall väckas genom stämning i Stockholms tingsrätt när

den förenas med talan om marknadsföringsavgift eller skadestånd.

Å andra sidan anhängiggörs frågor om förbud och ålägganden enligt

andra marknadsrättsliga lagar i Marknadsdomstolen genom ansökan. Det

förefaller främmande att Marknadsdomstolen som första instans skall

tillämpa ett förfarande i mål enligt marknadsföringslagen och ett annat

förfarande i exempelvis mål enligt produktsäkerhetslagen, trots de

likheter som finns mellan dessa lagar. Att Marknadsdomstolen kommer

att som fullföljdsinstans tillämpa rättegångsbalken fullt ut i

marknadsföringsmål i likhet med vad som gäller i mål enligt

konkurrenslagen bör inte utgöra något hinder för en sådan ordning. Goda

skäl synes tala för att förfarandet i Marknadsdomstolen som första

instans bör vara enhetligt. Det framgår inte av lagrådsremissen om denna

fråga övervägts.

 I första stycket föreslås vidare att en talan om förbud eller åläggande

skall väckas vid Stockholms tingsrätt, om en talan om marknads-

störningsavgift eller skadestånd väcks samtidigt. I lagrådsremissen har

inte närmare utvecklats innebörden av ordet "samtidigt". Vid föredrag-

ningen har upplysts om att avsikten är att det skall omfatta dels de fall då

en sådan kombinerad talan väcks av endast en part, dels fall då flera

parter i samråd väcker sådan talan. Däremot skall talan som väcks av

parter oberoende av varandra inte handläggas enbart vid Stockholms

tingsrätt. Det avsedda bör enligt Lagrådets mening komma till klart

uttryck i lagtexten.

Första stycket kan då ges följande lydelse: "Talan om förbud eller åläg-

gande enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid Marknadsdomstolen. Om någon

samtidigt vill väcka en sådan talan och en talan om mark-

nadsstörningsavgift enligt 22 § eller skadestånd enligt 29 § med an-

ledning av marknadsföringen, skall dock talan om förbud eller åläg-

gande väckas vid Stockholms tingsrätt. Detsamma gäller då talan om

förbud eller åläggande och marknadsstörningsavgift eller skadestånd

efter gemensam överenskommelse väcks av olika kärande samtidigt."

Om frågor angående förbud eller ålägganden skall kunna tas upp av

Marknadsdomstolen efter ansökan kan första stycket ges följande

lydelse: "En fråga om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 §

upptas av Marknadsdomstolen efter ansökan. Vill någon samtidigt göra

en sådan ansökan och väcka en talan om marknadsstörningsavgift enligt

22 § eller skadestånd enligt 29 § med anledning av marknadsföringen,

skall i stället talan om förbud eller åläggande väckas vid Stockholms

tingsrätt. Detsamma gäller då olika parter efter gemensam

överenskommelse vill göra ansökan om förbud eller åläggande och väcka

talan om marknadsstörningsavgift eller skadestånd samtidigt."

I så fall bör andra stycket inledas: "En ansökan enligt första stycket första

meningen får göras och en talan enligt första stycket andra eller tredje

meningen får väckas av ---".

50 §

Om frågor angående förbud eller ålägganden skall kunna tas upp av

Marknadsdomstolen efter ansökan bör en erinran om att särskilda

bestämmelser gäller för förfarandet i den domstolen som första instans

tas in i 50 §, som därför bör inledas med orden: "Om något annat inte

följer av denna lag eller lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.,

skall föreskrifterna --- ".

Förslaget till lag om ändring i lagen om marknadsdomstol m.m.

1 och 13 §§

Om frågor angående förbud eller åläggande enligt marknadsföringslagen

skall kunna tas upp av Marknadsdomstolen efter ansökan bör också före-

varande paragrafer ändras. I 1 § bör de undantag som görs för tillämp-

ningen av 13 a, 14, 15 och 16-22 §§ begränsas till mål som överklagats

till Marknadsdomstolen. I 13 § bör efter "förbud eller åläggande" föras in

orden "enligt 14, 15 eller 17 § marknadsföringslagen (1995:450),".

Förslaget till lag om ändring i lagen om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

4 §

 I första stycket 2 har utan förklaring i lagrådsremissen förts in även

"Stockholms tingsrätt", vilket innebär att en dom, varigenom ett vite som

förelagts av tingsrätten blivit utdömt, skall kunna verkställas enligt vad

som i lagen sägs om böter. Det framgår inte om kontakt i frågan tagits

med övriga nordiska länder. Eftersom ändring föreslås i förevarande

sammanhang får det antas att med förslaget avses viten som tingsrätten

förelagt med stöd av marknadsföringslagen. Någon utredning har inte

presenterats om huruvida Stockholms tingsrätt kan förelägga viten -

utöver de i punkten 1 angivna - också enligt någon annan lag. Till

förebyggande av osäkerhet om vilka viten som avses bör detta preciseras

i lagtexten.

Inrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 juni 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist

Föredragande: statsrådet Engqvist

Regeringen beslutar proposition Vissa ändringar i marknadsföringslagen

(1995:450) m.m.

1 Senaste lydelse 1996:270.

1 Senaste lydelse 1993:22.

1 Senaste lydelse 1985:221.

1 Senaste lydelse 1996:270.

1 Senaste lydelse 1993:22.

1 Senaste lydelse 1985:221.

1 Senaste lydelse 1996:270.

1 Senaste lydelse 1993:22.

1 Senaste lydelse 1985:221.

Prop. 1997/98:188

4

1

Prop. 1997/98:188

Bilaga 1

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 1

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 2

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 2

40

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 3

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 4

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 4

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 5

40

Prop. 1997/98:188

Bilaga 5

40

Prop. 1997/98:188