Regeringens proposition 1990/91:146

om ändring i plan- och bygglagen (1987:10), m.m.

Regeringen förelägger riksdagen vad som tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 21 mars 1991 för den ätgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

Pä regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Ulf[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås bl.a. följande.

I detaljplan skall skyldighet an anordna utrymme för parkering, lastning och lossning kunna regleras. Vidare skall det vara möjligt att i detaljplan kunna förbjuda an en byggnad används för parkering. Användningsomrädel för förhandsbesked utvidgas till att avse även kraven pä tillgänglighet och pä anordnande av parkeringsutrymme. Med anledning av riksdagens uttalande i fräga om s.k. parkeringsköp redovisas i det sammanhangel även över­väganden i den frågan. Vidare redovisas överväganden i fråga om brand­säkerhet vid alternativa boendeformer, inbrotlsskydd och källsortering av sopor.

Planändringar underlättas genom att reglema om genomförandetid modi­fieras.

Byggnadsnämnden skall i vissa fall kunna förordna att beslut att anta, än­dra eUer upphäva fastighetsplaner får genomföras utan hinder av att beslutet inte vunnit laga kraft. Bygglov, rivningslov och marklov skall vidare i vissa fall kunna ges innan beslut avseende detaljplaner, områdesbestämmelser och fastighetsplaner vunnit laga kraft

1 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 146

Prop. 1990/91:146

Kommuner skall i en detaljplan eller i områdesbestämmelser kunna införa    Prop. 1990/91:146 bygglovsplikt för anordnande eller väsentiig ändring av anläggningar för vissa gmndvattentäkter. Vidare skall fritidshus med högst rvä bostäder i skä­lig omfattning omfattas av de krav på god hushällning med vatten som gäller för byggnader i allmänhet.

Kommuner ges rätt att i områdesbestämmelser besluta att bygglov skall krävas för att sätta upp eUer väsentiigt ändra skyltar och ljusanordningar inom områden som utgör värdefulla bebyggelsemiljöer.

Genom ett förtydligande klargörs att PBL-systemets regleringar i alla delar skaU gäUa för äldre planer, om inte annat föreskrivits.

Kommuner ges möjlighet att i vissa fall förelägga den som kan komma att begära ersättning till följd av ett senare beslut i fråga om en detaljplan eller områdesbestämmelser att inom viss tid framställa krav pä ersättning eller in­lösen.

Garantiregeln avseende ersättning för skador när äldre planer eller bestäm­melser ändras eUer upphävs anpassas efter ändringar i skattelagstifmingen.

Lagändringama föreslås träda i kraft den 1 juli 1991. Ändringen beträf­fande garantiregeln bör dock träda i kraft så snart som möjligt.

Propositionens lagförslag

Prop. 1990/91:146

1  Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)' dels au 1 kap. 4 §, 3 kap. 9 och 10 §§, 5 kap. 7, 12, 25 och 30 §§, 6 kap. 15 §, 8 kap. 2, 6, 7 och 34 §§ samt 17 kap.4 och 8 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 5 kap. 28 a §, 8 kap. 12 a och 18 a §§ samt närmasl före 8 kap. 18 a § en ny mbrik av följ­ande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 4 § Till byggande och rivning av byggnader samt till schaktning, fyllning, trädfällning och skogsplantering fordras tUlslånd i form av bygglov, rivnings­lov respektive marklov i den omfattning som följer av denna lag.

Beträffande åtgärder som kräver

Beträffande åtgärder som kräver

bygglov får ges förhandsbesked hu-     bygglov får ges förhandsbesked i de ruvida byggande kan tillåtas på den    fall som särskilt anges, avsedda platsen.

3 kap.

9 §

I fräga om fritidshus med högst

I fräga om fritidshus med högst

tvä bostäder gäller inte bestämmel-     tvä bostäder gäller inte bestämmel­

sema i 3, 7 och 8 §§.

sema i 3 första stycket första me­

ningen, andra och tredje styckena

samt 7 och 8 §§ och skall kravet i

3 § första stycket andra meningen

gälla endast i skälig utsträckning.

I fräga om byggnader som får uppföras utan bygglov skall bestämmel­

sema i 1-8 §§ tillämpas i skälig utsträckning.

10 §

Tillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall ut­föras varsamt så att byggnadens särdrag beaktas och dess byggnadstekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konsUiärliga värden tas till vara.

Hämtöver skaU tillses att

1. tillbyggnader som kräver bygglov uppfyller kraven i 1-8 §§ och att an­dra tillbyggnader uppfyller dessa krav i skälig utsträckning.

Lagen omuyckt 1987:246.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

2.

ombyggnader utförs sä atl de delar som byggs om tillförs de i 1-8 §§ angivna egenskapema i den omfattning som följer av föreskrifter meddelade med Slöd av denna lag,

3.

andra ändringar än tillbyggnad eller ombyggnad utförs så att ändringar­na i skälig ulsuäckning uppfyller kraven i 1-8 §§.

I detaljplan eller områdesbestämmelser kan kommunen ställa lägre krav än vad som följer av andra stycket 2 under fömtsättning att bebyggelsen inom området får långsiktigt godtagbara egenskaper.

Vid tillämpning av andra och

Vid tillämpning av andra och

tredje styckena skall hänsyn tas till tredje styckena skall hänsyn tas till

byggnadens fömtsättningar. Vid än- byggnadens fömtsättningar. Vid än­

dring av fritidshus med högst tvä dring av fritidshus med högst tvä

bostäder gäUer inte bestämmelsema i bostäder gäUer inte bestämmelsema i

3, 7 och 8 §§.

3 § första stycket första meningen,

andra och nedje styckena saml 7 och 8 §§ och skaU, även såvitt avser till­byggnader som kräver bygglov och ombyggnader, kravet i 3 § första stycket andra meningen gälla endasl i skälig utsträckning.

5 kap. 7 §

Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen fär i planen med­delas bestämmelser om

1.   i vad mån åtgärder kräver lov

1. i vad mån åtgärder kräver lov

enligt 8 kap. 5 § första stycket, enligt 8 kap. 5 § första stycket,

6 § första stycket 2 och 3 samt an- 6 § första stycket 2 och 3, andra

dra stycket, 8 § första och tredje stycket samt tredje stycket 2, 8 §

styckena samt 9 § första och andra första och tredje styckena saml 9 §

styckena,                                               första och andra styckena,

2.

den största omfattning i vilken byggande över och under markytan får ske och, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen el­ler miljön, även den minsta omfatming i vilken byggandet skall ske,

3.

byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan beslämmas andelen lägenheter av olUca slag och storlek,

4.

placering, utformning och utförande av byggnader, andra anläggningar och tomter, varvid ombyggnadsbestämmelser enligt 3 kap. 10 § tredje stycket, skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 § och rivningsförbud för sådana byggnader får meddelas,

5.

vegetation samt markytans utformning och höjdläge,

6.

användning och ulformning av allmänna platser för vilka kommunen inte skaU vara huvudman,

7.

stängsel samt utfart eller annan utgång mot aUmänna platser.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

8.   placering och utformning av

8. placering och utformning av

parkeringsplatser joffif förbud att an- parkeringsplatser, förbud att an­

vända viss mark för parkering,             vända viss mark eller byggnader för

parkering samt skyldighet au anord­na utrymme för parkering, lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

9.   tillfälUg användning av mark efler byggnader, som inte genast behöver

tas i anspråk för det ändamål som anges i planen,

10.   markreserval för allmänna ledningar, energianläggningar samt trafik-

och väganordningar,

11.   skyddsanordningar för att motverka siömingar frän omgivningen och,

om det finns särskUda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genom luft­

förorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt miljö­

skyddslagen (1969:387),

12.   principema för fastighetsindelningen och för inrättande av gemensam-

hetsanläggningar.

I detaljplanen fär även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enflgt 6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det an en exploateringsbeslut enhgt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga kraft, skall det anges i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk frän någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla uppgift därom.

Planen fär inte göras mer detaljerad än som är nödvändigl med hänsyn till syftet med den.

12 §

Bestämmelsema i l-IO §§ skall

Bestämmelserna i 1-4 och 6-

tiflämpas även när en detaljplan än-     70 §§ skall tillämpas även när en de-

dras eller upphävs.

taljplan ändras eUer upphävs.

När en detaljplan ändras skaU vad som gäller om genomförandetid för planen gälla även för de frågor som planändringen avser. Om det vid planändringen inle gäller någon ge-nonförandetid för planen, skaU dock särskild genomförandelid bestämmas enligt 5 §för de frågor som planän­dringen avser.

25 

§

2

Underrättelse om innehållet i kungörelsen skall senast dagen för kungö­randet i brev sändas tfll

1.

kända sakägare,

2.

känd organisation av hyresgäster som har avtal om förhandlingsordning för en fastighet som berörs av planförslaget eller, om förhandlingsordning

Senaste lydelse 1989:1049.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

inte gäller, känd förening av hyresgäster som är ansluten till en riksorganisa­tion och inom vars veiksamhetsomräde fastigheten är belägen,

3. andra som har ett väsentligt intresse av förslaget.

Om förslaget berör en samfalUghet för vilken finns styrelse eller annan ut­sedd an förvalta samfällighetens angelägenheter, fär underrättelsen sändas tUl en ledamot av styrelsen eller till förvaltaren. Saknas styrelse eller förvaltare, får underrättelsen sändas tiU en av delägarna för att hällas tillgänglig för aUa.

Underrättelse enligt första stycket

Underrättelse enligt första stycket

behöver inte sändas, om ett stort an- behöver inte sändas, om ett stort an­

tal personer skall underrättas och det tal personer skall underrättas och det

skulle innebära större kostnad och skulle innebära större kostnad och

besvär än som är försvarligt med besvär än som är försvarligt med

hänsyn till ändamålet med under- hänsyn till ändamålet med under­

rättelsen an sända den tUl var och en rättelsen att sända den till var och en

av dem. Ägare av sådan mark och av dem. Ägare av sädan mark och

innehavare av sådan särskild räu tiU innehavare av sådan särskild rätt till

mark som avses i 24 § första styck- mark som avses i 24 § första stycket

et 3 skall dock alltid underrättas 3 skall dock alltid undenättas enligt

enhgt första styckel.

första stycket. Detsamma gäller den

som har meddelats en förelag gande

enligt 28 a §.

28 a §

Innan en detaljplan antas får kom­munen förelägga den som till följd av antagandet kan komma an drab­bas av skada som avses i 14 kap. 8 § första stycket 2 eller 3 att inom viss tid, dock minst två månader, anmäla sina anspråk på ersättning el­ler inlösen till kommunen. Ett sådant föreläggande skall åtföljas av uppgift om de bestämmelser som avses bli utfärdade, ändrade eller upphävda. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden förlorar sin rätt tid ersättning eller inlösen.

Bestämmelsen iförsta stycket ut­gör inte hinder mot att anspråk pä er­sättning eller inlösen framställs på grund av skada som inte rimligen kunde förutses inom den angivna ti­den.

30 

§

3

Senast dagen efter det an justeringen av protokollet med beslut om anta­gande av detaljplanen har tilUcännagetts på kommunens anslagstavla skall

Senaste lydelse 1989:1049.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

meddelande om tUlkännagivandet, protokollsutdrag med beslutet samt uppgift om vad den som vUl överklaga beslutet har att iaktta sändas i brev till

1.   länsstyrelsen samt regionplaneorgan och kommuner som berörs av pla­

nen,

2.   sakägare, bostadsrättshavare, hyresgäster och boende samt sådan or­

ganisation eller förening som avses i 25 § första stycket 2, om de senast un­

der utstälhiingstiden eUer under den i 28 § andra stycket angivna tiden skrift­

ligen har lämnat synpunkter i ärendet som inte har bUvit tillgodosedda eller

om de har rätt att överklaga på gmnd av bestämmelsen i 13 kap. 5 § andra

stycket första meningen.

Om ett stort antal personer skall underrättas enligt första stycket 2 och det skulle innebära större kost­nad och besvär än som är försvarligt med hänsyn tifl ändamålet med un­derrättelsen att sända den tUl var och en av dem, får underrättelse i stället ske genom kungörande pä det sätt som anges i 24 § efler genom en kungörelse som anslås pä kommu­nens anslagstavla, informationsblad om kungörelsen som sprids till de boende som berörs av i)eslutet och brev till sädana sakägare och sädan organisation eller förening som av­ses i första stycket 2. Ägare av så­dan mark och innehavare av sädan särskild rätt till mark som kan kom­ma atl tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall alltid underrättas enUgt första stycket.

Om ett ston antal personer skall underrättas enligt första stycket 2 och det skulle innebära större kost­nad och besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med un­derrättelsen att sända den till var och en av dem, får underrättelse i stället ske genom kungörande på det sätt som anges i 24 § eller genom en kungörelse som anslås på kommu­nens anslagstavla, informationsblad om kungörelsen som sprids till de boende som berörs av beslutet och brev till sådana sakägare och sådan organisation eller förening som av­ses i första stycket 2. Ägare av sä­dan mark och innehavare av sådan särskild rätt till mark som kan kom­ma att tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall dock alltid under­rättas enligt första stycket. Det­samma gäller den som har meddelats ett föreläggande enligt 28 a §. Av kungörelse som avses i andra stycket skall framgå vad beslutet avser, tidpunkten för beslutets tflUcännagivande pä kommunens anslagstavla och vad den som vill överklaga beslutet har att iaktta. Om kungörelsen införs i orts­tidningen, skaU detta ske samma dag som beslutet tillkännages pä anslagstav­lan.

6 kap.

15 §

Beslut att anla, ändra eller upp­häva fastighetsplan gäller först sedan beslutet har vunnit laga kraft eUer fär

Beslut att anta, ändra eller upp­häva fastighetsplan gäller först sedan beslutet har vunnit laga kraft eUer fär

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

genomföras efter förordnande enligt    genomföras efter förordnande enligt

13 kap. 8 § andra stycket

13 kap. 8§ andra stycket. Bygg-

ruidsnämndenfår dock förordna att ett sådant beslut som fattats efter till-lämpning av reglerna om enkelt planförfarande får genorriföras trots att beslutet inte vunnit laga kraft, om en ägare av en fastighet som omfattas av planen begär det och samtliga som berörs av beslutet skriftligen godkänt det förslag som ligger till grund för beslutet.

8 kap. 2 §4

I fråga om andra anläggningar än byggnader krävs bygglov för alt

1.

anordna nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med liftar, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar, friluftsbad, motorbanor och golföanor,

2.

anordna upplag eUer materialgärdar,

3.

anordna tunnlar eller bergmm som inte är avsedda för tunnelbana eller gmvdrift,

4.

inrätta fasta cistemer eller andra fasta anläggningar för kemiska pro­dukter, som är hälso- och miljöfarliga, och för varor som kan medföra brand eller andra olyckshändelser,

5.

uppföra radio- eller telemasler eller tom,

6.

uppföra vindkraftverk, om vindturbinens diameter är större än två meter efler om kraftverket placeras på ell avstånd frän gränsen som är mindre än kraftverkets höjd över marken eller om kraftverket skall fast monteras pä en byggnad,

7.

uppföra murar eller plank,

8.

anordna parkeringsplatser utomhus,

9.

anordna begravningsplatser,

10.  väsentiigt ändra anläggningar som avses i 1-9.

Bygglov för att inrätta eller uppföra en anläggning enligt första stycket 4 eller 5 eller för att ändra anläggningen krävs inte, om det är fråga om en min­dre anläggning avsedd endast för en viss fastighets behov. Bygglov för åt­gärder enligt första stycket 8 behövs inte, om det på fastigheten finns endast ett eller tvä enbosiadshus eller ett tvåbostadshus och parkeringsplatsen är av­sedd uteslutande för fastighetens behov efler om parkeringsplatsen anläggs med stöd av väglagen (1971:948) eUer på mark som i detaljplan har avsatts tiU gata eller väg.

'Senaste lydelse 1989:1049.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Enligt 5 § får kommunen medge undantag frän kravet pä bygglov. I 10 § finns särskilda bestämmelser för vissa anläggningar och anord­ningar avsedda för totalförsvaret

Enligt 5 § och 6 § tredje styck­et 2 fär kommunen besluta om un­dantag frän kravet på bygglov eller om längre gående krav. I 10 § finns särskilda bestämmelser för vissa an­läggningar avsedda för totalförsva­ret.

6 §5

Kommunen får för ett omräde som utgör en värdefull miljö bestämma att bygglov krävs för att

1.

inom områden som inte omfattas av detaljplan utföra sädana åtgärder som avses i 3 § första slyckel 1,

2.

inom områden med detaljplan färga om en- eller tväbostadshus och komplemenibyggnader,

3.

underhälla sådan bebyggelse med särskill bevarandevärde som avses i 3 kap.  12 §.

Kommunen fär, i områden som utgör en värdefull mUjö eller i områden för vilka områdesbestämmelser utfärdats, bestämma att bygglov krävs för atl ut­föra sädana ålgärder som avses i 4 § andra stycket 1 och 2.

Kommunen får vidare, om det

Kommunen fär vidare, om det

finns särskilda skäl, bestämma att     finns särskilda skäl, beslämma all

bygglov krävs för att inom områden som inte omfattas av detaljplan upp­föra, bygga till eller pä annat säu ändra ekonomibyggnader för jord­bruk, skogsbmk eller därmed jäm­förlig näring.

bygglov krävs för att

1.

inom områden som inte omfat­las av detaljplan uppföra, bygga till eller pä annat sätt ändra ekonomi­byggnader för jordbmk, skogsbmk efler därmed jämförlig näring,

2.

anordna eller väsentligt ändra anläggningar för sådana grundvat­tentäkter som avses i 4 kap. 1 a§ 1 vattenlagen (1983:291).

Bestämmelser enligt försla-nedje styckena skall meddelas genom detalj­plan eller områdesbestämmelser.

I fråga om byggnader som avses i 10 § får bestämmelser enUgt första och andra styckena uite meddelas.

I fräga om byggnader och andra anläggningar som avses i 10 § får bestämmelser enligt första och andra styckena samt tredje stycket 2 inte meddelas.

7

§

Kommunen får i områdesbestäm­melser besluta att bygglov krävs för au sätta upp eller väsentiigt ändra ljusanordningar inom områden som

Kommunen får i områdesbestäm­melser besluta an bygglov krävs för an

1. sätta upp eller väsentiigt ändra

Senaste lydelse 1989:1049.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

ligger i närheten av befintiiga eller ljusanordningar inom områden som

planerade anläggningar för lotalför- ligger i närheten av befintliga eller

svaret, statliga flygplatser, andra planerade anläggningar för totalför-

flygplatser för allmänt bmk, käm- svaret, statliga flygplatser, andra

reaktorer, andra käraenergianlägg- flygplatser för allmänt bmk, käm-

ningar eUer andra anläggningar som reaktorer, andra kärnenergianlägg-

kräver ett skydds- eller säkerhets- ningar eller andra anläggningar som

omräde

kräver en skydds- eller säkerhetsom-

råde,

2. sätta upp eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar inom områden som utgör vårdefulla be-byggelserruljöer.

12 a §

Ansökan om bygglov för åtgärder som avses i 6 § tredje stycket 2 skall bifcdlas om åtgärden inte medför risk för skada på befintliga eller i den kommunala planeringen redovisade grundvattentäkter.

Generella bestämmelser 18 a §

Har beslut fattats om antagande, ändring eller upphävande av detalj­plan, områdesbestämmelser eller fa­stighetsplan får bygglov, rivningslov eller marklov ges med villkor att planbeslutet vinner laga kraft. I be­slutet om lov skall därvid tas in en upplysning om att sökanden inte har rätt att påbörja åtgärden inrum plan­beslutet har vunna laga kraft.

34 

§

Pä ansökan skall byggnadsnämn-

Pä ansökan skall byggnadsnämn-

den ge förhandsbesked humvida en     den ge förhandsbesked humvida en

ätgärd som kräver bygglov kan tUlå-     ätgärd som kräver bygglov kan tillä-

tas pä den avsedda platsen,

tas pä den avsedda platsen. För­

handsbesked kan även avse huruvida

åtgärden kan antas uppfylla de krav

som anges i 3 kap. 7 § och 15 §

första stycket 6.

Meddelas det sökta tillståndet fär bestämmas de villkor som behövs.

Tillständet är bindande vid prövning av ansökan om bygglov som görs inom

tvä år från dagen för beslutet

Görs inte ansökan om bygglov inom den tid som anges i andra stycket,

upphör tillståndet au gälla. I beslutet om förhandsbesked skall tas in en upp-

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

lysning om delta. Sökanden skall också upplysas om att tillståndet inte med­för rätt att påbörja den sökta åtgärden.

Bestämmelsema i 19-23 samt 25-28 §§ skall tillämpas i fräga om för­handsbesked.

17 kap. 4§

Stadsplaner och byggnadsplaner

Stadsplaner och byggnadsplaner

enligt byggnadslagen (1947:385) el- enligt byggnadslagen (1947:385) el­ler stadsplanelagen (1931:142), ler stadsplanelagen (1931:142), sädana äldre planer och bestämmel- sådana äldre planer och bestämmel­ser som anges i 79 och 83 §§ sist- ser som anges i 79 och 83 §§ sist­nämnda lag samt avstyckningspla- nämnda lag samt avstyckningspla-ner, till den del de inte omfattas av ner, till den del de inle omfatlas av förordnande enligt 168 § byggnads- förordnande enligt 168 § byggnads­lagen, skall gälla som detaljplan en- lagen, skall gälla som detaljplaner ligt denna lag. Avstyckningsplaner, som antagits med stöd av denna lag. tfll den del de omfattas av förord- Avstyckningsplaner, till den del de nande som nyss har angetts, skall omfatlas av förordnande som nyss upphöra au gälla vid ikraftträdandet      har angetts, skall upphöra att gälla

vid Ucraftndandet

I fråga om stadsplaner och byggnadsplaner, som har fastställts efter ut­gången av är 1978, skall genomförandetiden enligt 5 kap. 5 § vara fem är räknat från ikraftträdandet. I fräga om övriga planer och bestämmelser som avses i första styckel skall genomförandetiden anses ha gått ut.

Om inte annat är föreskrivet i sådan plan eller bestämmelse som enligt för­sta stycket skall gälla som detaljplan enligt denna lag, skall 39 § byggnads­stadgan (1959:612) tUlämpas som bestämmelse i planen.

8§

Om skada uppkommer till följd av att en plan eller bestämmelse, vars ge­nomförandetid enligt 4 § skall anses ha gått ut, ändras eller upphävs, har ägare och innehavare av särskild rätl tiU fastighet räu till ersättning av kom­munen under fömtsänning all

1.

fastigheten är belägen i ett omräde som tiU stöne delen är bebyggt i hu­vudsak i enlighet med planen eller bestämmelsen,

2.

t>eslut om ändring eller upphävande av planen eller bestämmelsen med­delas före utgängen av juni 1992 och

3.

fastigheten efter ändringen eller upphävandet inte fär bebyggas eller får bebyggas endast i en utsträckning som är uppenbart oskälig.

Ändras eller upphävs planen eller bestämmelsen efter utgången av juni 1992 skall första stycket tillämpas, om bygglov har sökts men ärendet inte har avgjorts före den nämnda tidpunkten.

Ersättning skall bestämmas som

Ersättning skall bestämmas som

skUlnaden mellan fastighetens mark- skiUnaden mellan fastighetens mark­nadsvärde före och efter beslutet an       nadsvärde före och efter beslutet att

11

Nuvarande lydelse

upphäva eller ändra planen. Fastig­hetens marknadsvärde före beslutet skall bestämmas med hänsyn till så­väl de planförhållanden som de er­sättningsprinciper som gällde vid lagens ikraftträdande. Om kommu­nen begär det, får dock värdet inte bestämmas högre än ett belopp som motsvarar vad som enligt anvis­ningarna till 36 § kommunalskatte­lagen (1928:370) fär dras av vid beräkning av realisationsvinst vid avyttring av fastighet.

Föreslagen lydelse

upphäva eller ändra planen. Fastig­hetens marknadsvärde före beslutet skall bestämmas med hänsyn till så­väl de planförhåUanden som de er­sättningsprinciper som gäUde vid lagens ikraftträdande. Om kommu­nen begär det, får dock värdet inte bestämmas högre än ett belopp som motsvarar vad som enligt anvis­ningarna till 36 § kommunal skatte­lagen (1928:370) i deras lydelse vid utgången av juni 1990 fick dras av vid beräkning av realisationsvinst om fastigheten avyttrats den 31 de­cember 1990 ändrat med det procent­tal med vilket basbeloppet enligt la­gen (1962:381) om allmän försäk­ring ändrats fram till värdetidpunk­ten. Talan om ersätming enligt första stycket skall väckas inom två är från det an beslutet pä viUcet talan gmndas vann laga kraft. Har fastighetsägare eller innehavare av särskild rätt till fastighet väckt talan och har han rätt till ersätt­ning, får kommunen i stället lösa fastigheten eUer rättigheten.

I mål om ersättning och inlösen skall i övrigt 14 kap. 9 § samt 15 kap. 1 och 6 §§ tillämpas.

Prop. 1990/91:146

1.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 17 kap. 8 § trc veckor efter den dag dä lagen enligt uppgift på den uticom frän trycket i Svensk författningssam­ling, och i övrigt den 1 juli 1991.

2.

Bestämmelsen i 17 kap. 8 § tillämpas i sin nya lydelse endast i de fall planen eller bestämmelsen ändras eUer upphävs efter ikraftndandet

12

2   Förslag till

Prop. 1990/91:146

Lag om ändring i väglagen (1971:948)

Härigenom föreskrivs att 46 § väglagen (1971:948)'

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

46 §

Inom ett avstånd av 50 meter frän ett vägområde får inte utan länsstyrel­sens tillständ skyltar eller därmed jämförliga anordningar för reklam, propa­ganda eller liknande ändamål finnas uppsatta utomhus.

I samband med tillstånd fär länsstyrelsen meddela de föreskrifter som be­hövs med hänsyn till trafiksäkerheten.

Bestämmelsema i första stycket gäller inte

1.

inom områden med detaljplan eller

2.

för sädana anordningar som är uppsatta på byggnader för upplysning om affärsrörelse eller annan verksamhet på ställel eller

3.

för anslagstavlor för meddelanden som rör kommunala angelägenheter, föreningssammanträden, auktioner eller dylikt.

4. åtgärder för vilka bygglov krävs.

Denna lag n-äder i kraft den 1 juli 1991.

'Lagen omttyckt 1987:459.

Bostadsdepartementet

Prop. 1990/91:146

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanttäde den 21 mars 1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Wallslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i plan- och bygglagen (1987:10), m.m.

1 Inledning

Plan- och bygglagen (1987:10), PBL, lagen (1987:11) om exploateringssam­verkan, ESL, och lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser, NRL, trädde i kraft den 1 juli 1987. Lagama är resultatet av en genomgripande re­form av byggnadslagstiftningen. Introduktionen av den nya lagstiftningen har letts av en s.k. styrgmpp med representanter för bostadsdepartementet, sta­tens lantmäteriverk, boverket och Svenska kommunförbundet Det är natur­ligt att en så omfattande lagstiftningsreform måste ses över efter en tids erfa­renheter.

Redan under riksdagens behandling av propositionen med förslag riU PBL (prop. 1985/86:1) uttalade bostadsutskottet i sitt betänkande (1986/87:BoUl s. 71) att det fanns anledning för riksdagen att förorda ytterligare övervägan­den i avsikt att utforma ett system med s.k. parkeringsköp och att det borde överlåtas ät regeringen att avgöra i vilka former dessa överväganden skulle ske. Riksdagen beslöt i enlighet med ulskoilets uttalande (rskr. 27). Bakgmnden till riksdagens beslut var att det kommit att råda osäkerhet om i vilken utsträckning det är lagligen möjligt att använda sig av parkeringsköp för att uppfylla PBL:s krav på att parkeringsutrymmen skall anordnas. Med anledning av riksdagens beslut tillkallades en särskild utredare med uppdrag att se över frågan om parkeringsköp. Utredningen överlämnade i febmari 1989 betänkandet (SOU 1989:23) Parkeringsköp. Sammanfatmingen av be­tänkandet och lagförslaget i betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1 resp. bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlals. En förteckning över remissinstansema bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. Frägan har efter remissbehandlingen ytterligare bearbetats i bostadsdepartementet

Vid sin behandling av prop. 1986/87:1 förordade riksdagen också en an­passning av PBL:s besvärsordning tfll förvalmingsrätten i övrigt Denna fräga övervägs inom ramen för en samlad översyn av PBL:s öveiklaganderegler.

14

Hösten 1987 inleddes ett treårigt erfarenhetsprojeki avseende tillämp- Prop. 1990/91:146 ningen av den nya lagstiftningen. Projektet leds av den styrgmpp som ocksä hade ansvaret för introduktionen av PBL. Styrgmppen utarbetade i början av år 1989 en rapport som bearbetades av boverket och lantmäteriverket 1 maj 1989 överlämnade de båda verken gemensamt promemorian Förslag till än­dringar i plan- och bygglagen och naturvärdslagen till mig. Promemorian remissbehandlades och låg till gmnd för de ändringar i PBL som d-ädde i kraft den 1 april 1990 (prop. 1989/90:37, BoU6, rskr. 85, SFS 1989:1049). En förteckning över de remissinstanser som ytöt sig över promemorian återfinns som bilaga 3 i propositionen. I propositionen uttalade jag att de av verkens förslag som dä inte behandlades behövde övervägas yt­terligare. Jag äterkommer nu med de förslag som utgår från förslagen i pro­memorian som jag anser bör genomföras. De resterande förslagen bör enligt min mening inte genomföras för närvarande. Jag kommer i det följande att re­ferera tiU verkens förslag som promemorieförslaget.

Promemorians lagförslag bör i de delar som rör de förslag till ändringar i PBL som jag nu lägger fram fogas tUl protokollet i detta ärende som bilaga 4.

Under det fortsatta arbetet med uppföljningen av PBL begärde bostadsde­partementet under hand att boverket skulle utveckla motiven för vissa av de förslag som lämnats i promemorian och gav samtidigt verkei tillfäUe att lämna de ytterligare förslag till ändringar i PBL som det ansåg behövliga. Verkets förslag - till vilka lantmäteriverket har medverkat - överlämnades till mig den 26 oktober 1990 och avsåg vissa förenklingar vid ändring av detaljplan och en möjUghet för byggnadsnämnden att i vissa fall förordna att elt beslut alt anta en fastighetsplan omedelbart får genomföras. Förslagen har därefter ytterUgare bearbetats i bostadsdepanementet

Under 1989/90 års riksmöte behandlades två motioner med förslag om att bygglovsplikt för bmnnsborming skulle införas i PBL. Med anledning av motionerna beslutade riksdagen att ge regeringen tUI känna att regeringen för riksdagen bl.a. skulle redovisa sin syn pä frägan om bygglov för anläggande av vattentäkt (1989/90:BoUll, s. 18 ff, rskr. 141). Frägan har bereus i bostadsdepartementet.

Pä gmndval av betänkandet Parkeringsköp, boverkets nya förslag i fråga om detaljplaner och fastighetsplaner och riksdagsmotionerna med förslag till bygglovsplikt för brunnsborming utarbetades promemorian (Ds 1990:79) Förslag till ändringar i plan- och bygglagen (1987:10) inom bosladsdeparte-mentet Promemorian har remissbehandlats. Departementspromemorians lag­förslag och en förteckning över remissinstansema bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5 resp. bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr BO90/2567/P).

Jag refererar i det följande till departementspromemorians förslag som de­partementsförslaget.

Genom beslut den 28 febmari 1991 remitterade regeringen till lagrådet de

förslag till lagändringar jag dä förelade regeringen. Förslagen överensstäm­

mer med dem jag nu lägger fram, med vissa undantag. De förslagen bör fo­

gas till protokollet i detta ärende som bilaga 7.

15

Lagrådet har ytnät sig över lagförslagen den 14 mars 1991. Ytnandel bör Prop. 1990/91:146 fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 8. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. I förhållande till det remitterade förslaget till ändring i PBL föreslär jag ändringar, dels i 3 kap. 9 och 10 §§, dels i 17 kap. 8 §. 1 övrigt föreslår jag i förhåUande lUl de remitterade förslagen vissa redaktionella änd­ringar.

2 Plan- och bygglagen - tre års erfarenheter 2.1 Bakgrund

Reformerad lagstiftning

Lagstiftningen inom plan- och byggområdet samt om hushållningen med mark- och vattenresursema genomgick i och med 1987 ärs lagreformer en samlad och genomgripande förändring. Reformen syftade till att

-

decentralisera ansvaret för planläggning och lokal miljö till kommunema genom att begränsa statens konö-oll,

-

ge bättre fömtsätmingar för de boende att della i planeringen och därigenom påverka utformningen av närmiljön,

-

ge stöne frihet och ansvar för den enskilda människan,

-

främja en från social, ekologisk och samhällsekonomisk synpunkt god hushållning med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt,

-

ge riksintressen i fräga om hushällning med naturresurser stöd i de kom­munala planerna,

-

förenkla och modernisera plansystemet,

-

ge en starkare ställning för sociala och ekonomiska hänsyn i planering och byggande samt att

-

ge bättre fömtsättningar för planering av fömyelse och andra förbättringar i redan bebyggda områden.

Med plan- och bygglagen har kommunen fän en självständigt ansvar för utvecklingen av den lokala miljön. Statens ansvar begränsas i huvudsak tiU att bevaka riksintressen, mellankommunala intressen samt hälso- och säkerhets­frågor. De statliga myndighetemas uppgifter inom plan- och byggnadsväsen­dets omräde har därigenom kommii att väsentligt förändras. Tillsynen och uppsUcten frän statens sida riktas nu mindre in på en bevakning av enskilda beslut i den kommunala planeringen och mer mot samråd och samverkan med kommunema kring långsiktiga frågor. Statens tiflsyn och uppsikt får där­igenom en mer framåtsyftande inriklning.

Utbildning - erfarenhetsåterföring

Som framgått av vad jag inledningsvis har sagl introducerades reformen ge­nom en informations- och utbildningsinsats som väckt stor uppmärksamhet,

16

även intemationellt. Utbildningen samordnades av dåvarande slatens planverk    Prop. 1990/91:146 - numera boverket - och engagerade cirka 4(X) lärare från kommuner, läns­styrelser och de berörda verken. Sammanlagt har över 30 000 politiker och tjänstemän deltagit i utbUdningen.

Det är närmast självklart att en sä omfattande reform kan få konsekvenser som inte i alla avseenden var avsedda. De lärare som deltog i utbildningen engagerades därför för att återföra erfarenheter från de första årens tillämp­ning av den nya lagstiftningen. Genom att utbUdningsinsatsema övergick i ett erfarenhetsprojeki kunde sädana ofömtsedda effekter snabbt komma till de ansvariga myndighetemas och regeringens kännedom och åtgärder sättas in för att snabbt rätta tiU ofuUkomUgheter.

De första erfarenheterna summerades vid ett s.k. riksmöte i september 1988. Som jag redan har nämnt resulterade mötet - efter bearbetning av den s.k. styrgmppen - i en rapport som sedermera ledde till vissa ändringar i PBL (SFS 1989:1049). Erfarenheisprojektet har därefter fonsatt och ett nytt riksmöte genomfördes i september 1990.

Dämtöver har boverket i sina anslagsframstälhiingar årligen lämnat rappor­ter om hur lagreformen har utvecklats.

Jag övergår nu tiU att redovisa mina överväganden mot bakgrund av de er­farenheter som vunnits i det s.k. erfarenheisprojektet och genom boverkets alhnänna uppsikisverksamhet

Reformens utfall

Den 1 juli 1990 skulle alla kommuner ha antagit kommunomfaiiande över­siktsplaner. Vid den tidpunkten hade emellertid endasl ca 20 procent av kommunema antagit sädana planer. Vid årsskiftet 1990/91 hade knappt hälf ten av landets kommuner en antagen kommuntäckande översiktsplan. Eu mindre antal - eller ca 10 procent av kommunema - synes dock ännu inte ha påbörjat det egentiiga arbetet

Vid årsskiftet 1990/91 hade kommunema antagit över 5 000 detaljplaner och drygt 150 områdesbestämmelser. Kommunema har främst gjort de­taljplaner för att ändra äldre inaktuella planer. Ändamålet är till dominerande del att bygga bostäder i redan bebyggda omräden. Planema är vanligtvis små - 40 procent är till ytan ett ha eller mindre. Enkelt planförfarande har tUläm-pats i stor omfatming.

Antalet antagna områdesbestämmelser är fä. Det beror självfallet pä att un­derlag i form av översiktsplaner saknats i mänga kommuner. Vanligtvis har kommunema använt områdesbestämmelser för att reglera bebyggelsemiljön antingen av kulturmiljöskäl eller för att förhindra oönskad omvandling av fri­tidshus tiU helärsbostäder.

Boverket fick i mars 1990 i uppdrag alt undersöka i vad män detaljplane­processen kunde effektiviseras och föreslå lämpliga ålgärder. 1 uppdraget in­gick också an undersöka i viUcen omfattning detaljplaner överklagas och att analysera orsakema till och effektema av överklagandena. Uppdraget redo-

17

2 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 146

visades tifl regeringen i augusti samma år. Bakgrunden till uppdraget var bl.a. Prop. 1990/91:146 rapporter om att antalet överklaganden ökat oroväckande myckel i och med PBIreformen. Boverkets redovisning visar att antalet överklaganden inte ökat genom övergången till PBL. Andelen till regeringen överklagade planer är nu till och med nägot färre än tidigare trots den vidgade kretsen av be-svärsberättigade. Den genomsniltiiga handläggningstiden efter det kommu­nala antagandet har minskat påtagligt medan den kommunala planerings­processen fram till antagandet däremot har blivit mer tids- och resurs­krävande. Detta är en naturlig följd av att samrådskretsen har vidgats. Den längre handläggningstiden före antagandebeslutet är emeUertid också i en del fall orsakad av tunga mtiner i kommunema och meUan kommuner och läns­styrelser.

EnUgt de ansvariga verken har de gmndläggande syftena med lagreformen i huvudsak uppfyllls säväl i kommunema som inom länsförvalmingen. Reformens genombrott styrks ocksä av den omständigheten att endast tre procent av de planer som överklagas upphävs av länsstyrelsema och en pro­cent upphävs av regeringen.

De förenklingar för den enskilde som också varit ett huvudsyfte med re­formen har emellertid endast delvis uppnåtts. Många förenklingsälgärder är beroende av aktiva avregleringsinsatser i kommunema genom bl.a. antagna detaljplaner eller områdesbestämmelser. Beroende på det högt uppdrivna . byggandet har kommunemas kapacitet aU genomföra förenklingar genom planbeslut vid sidan av de produktionsförberedande planema varit liten. Möjlighetema atl förenkla för den enskilde är ocksä beroende av art del finns antagna översiktsplaner i kommunema.

Boverket har uttryckt oro för att naturresurslagens hushällningsbestäm-melser inie har slagii igenom vid beslut enligt PBL och speciallagstifmingen. Huvudförklaringen är enligt verket att de kommunala översiktsplanerna, som skall konkretisera lagens hushållningsregler, ännu inte finns framme till stöd för beslut enUgt de NRLanknutna lagama.

Sammanfattningsvis gör emellertid boverkei bedömningen att lagreformen är 1987 i huvudsak har uppnått sina syften.

18

2.2 Överväganden

Prop. 1990/91:146

2.2.1    Fysisk  planering

Min bedömning: Lagreformen är 1987 har uppnätt sina huvudsyften. Fortsatt uppmärksamhet krävs dock vad gäller översiktsplanema, som nu måste fuUföljas i kommunema om PBL:s intentioner vad gäller för­enkling för den enskilde samt hushållningsmålen enligt naturresurs­lagen skall uppnås. Även detaljplaneförfarandet behöver följas upp så att en effektivisering kan ske utan an demokratimälet i PBL eftersatts.

Skälen för min bedömning: Plan- och bygglagen är ett viktigt insoni-ment för utvecklingen av en god livsmiljö. Bestämmelsema i lagen utttycker hur planläggning av mark och vatten skall ske med beaktande av lokala och nationella mäl och den enskildes rättigheter samt med öppenhet och med­borgarinflytande.

Plansystemet

Jag delar boverkets bedömning att huvudsyftena med lagreformen har upp­nåtts. Kommunema beslutar nu självständigt om hur mark och vatten skall utnyttjas. De allmänna intressena skall i princip inte omprövas av länsstyrelse eller regering annat än i undantagsfall.

Under det första halvåret 1991 kommer de flesta av landets kommuner att ha antagit en kommunomfattande översiktsplan. Den skall redovisa de all­männa intressen som bör beaktas vid beslut om användningen av mark- och vattenområden och om bebyggelseutvecklingen samt hur kommunen avser att tillgodose riksintressen enUgt naturresurslagen. Decenttaliseringen fömtsätter att aktuella översiktsplaner finns i landets kommuner. Flera av de problem som uppmärksammals i det s.k. erfarenhetsprojektet kan också hänföras till att översiktsplanema inte funnits framme. Det gäller bäde alt förenklings­strävandena inte har kunnat tillgodoses och att naturresurslagens hushåll­ningsbestämmelser inte kommit att tillämpas pä det sätt som avsågs i förar­betena tUl lagen.

Jag fömtsätter att boverket fortsätter att noga följa utvecklingen och att verket, tillsammans med länsstyrelsema, verkar för att lagstiftningens inten­tioner i dessa avseenden fullföljs.

Den fysiska planeringens främsta uppgift i ett samhälle som förändras är atl lösa konflikter mellan de olika intressen som släller anspråk på mark- och vattenresursema. Kravet på en aktuell översiktsplan har enligt min mening skapat ett unikt tillfälle atl pröva olika kommunala snategier att möta fram­tidens anspråk på våra samlade fysiska resurser. När arbelel i landets kom­muner bedrivs samtidigt kan framtidsfrågoma diskuteras och analyseras även

19

i elt mellankommunalt perspektiv. Det är enligt min mening en fömtsättning Prop. 1990/91:146 för den viktiga koppling mellan bebyggelse och infrastmktur, som enligt re­geringens proposition (1990/91:87) om näringspiolitik för tillväxt blir betydel­sefull under 1990-talet Det gäller bl.a. att vända den utveckling som inne­burit ett kraftigt ökat tt-ansportarbete. Deiia fömlsälter en mer aktiv roll i den övergripande samhällsplaneringen frän länsstyrelsemas sida. Boverket har regeringens uppdrag an senast i september 1991 redovisa viUca konsekvenser olika trafikinvesteringar får pä bebyggelseutvecklingen och på hushällningen med naturresurser.

Hushållningsbegreppet i naturrcsurslagen mäste göras tydligare. EnUgt re­geringens uppfaiming bör länsstyrelsema ocksä här mer aktivt verka för atl tillvarata riksintressen och slå vakt om en långsiktigt god hushållning med naturresurser. Detta framhålls ocksä i regeringens proposition (1990/91:90) om en god livsmiljö. Jag vUl i detta sammanhang erinra oni att riksintressen är ett värdebegrepp. Översiktsplanens uppgift är bl.a. att redovisa de värden som karaktäriserar riksintresset. Den skall ocksä beskriva hur riksintresset enUgt kommunen kan tillgodoses.

PBL och NRL fömtsätter etl väl utvecklat samarbete mellan berörda stat­liga myndigheter. Det ankommer på boverket att verka för samordning av de stadiga myndighetemas arbete med underlag för tillämpningen av PBL och NRL. Däri ingår bl.a. att sprida kunskap som verket erhåller genom att följa kommunemas arbete med översiktsplanema. Enligt min mening har samar­betet mellan boverket och övriga cenöa myndigheter fungerat väl.

I den utvärdering av den första generationen översiktsplaner, som jag er­farit att boverket redan har påbörjat, är det enligt min mening av särskilt in­tresse an fä belyst dels om dessa bhvit tillräckUgt konkreta för att bidra tiU en god hushällning med naturresurser och för att effektivisera hanteringen av en­skilda ärenden, dels blivit tillräckligt förankrade bland politiker och med­borgare för att styra gmnddragen i den framtida bebyggelseutvecklingen i kommunen.

Boverkets utredning om detaljplaneringens effektivitet har gett underlag

för några slutsatser. Min bedömning är att det för närvarande inte finns något

som talar för principiella förändringar i PBL till följd av exempelvis över­

klagandesituationen. Jag kommer dock i det följande (avsnin 5 och 6) att

föreslä vissa ändringar sävitt avser reglema för fastighetsplan och bygglov

som avser att minska tidsutdräkten i planeringsprocessen. Erfarenhets-

projektet och boverkets utredning visar enligt min mening dessutom att änd­

ring av detaljplaner i vissa situationer mäste kunna ske på ett annat och

enklare sätt än vad dagens praxis medger. Det gäller särskilt vid den om­

rådessyn som följer av översiktsplanearbetet. Jag kommer därför i det

följande (avsnitt 4) att föreslä ändringar som gör dena möjligl. Vad gäUer för­

faranderegler i övrigt har boverkets utredning påvisat behovet av en kom­

plettering av gällande allmänna räd. Detaljplanehandboken skall därför

genomgå en översyn i syfte att förenkla vad som visat sig leda till onödig

pappersexercis i kommunemas intema arbetsmtiner. Jag har vidare erfarit att

Svenska kommunförbundet riktar in sin arbete på an tillvarata lagstiftningens

20

förenklingsmöjligheter. Jag vill i sammanhanget erinra om regeringens till Prop. 1990/91:146 riksdagen nyligen lämnade förslag om en ny kommunallag (prop. 1990/91:117). Förslaget innebär bl.a. att kravet på att det skall finnas en sär­skild byggnadsnämnd överges. Genom den nya kommunallagen får kommu­nema i princip fuUständig frihet att organisera nämndarbetet. Genom förslaget skapas enUgt min mening goda fömtsättningar för alt också förenkla kommu­nemas intema administration sävitt gäller plan- och byggärenden. Jag har därför inte bedömt att ytterligare åtgärder för att förenkla hanteringen behövs för närvarande. Samtidigt viU jag framhålla att ett slopande av kravet pä att det skall finnas en särskild byggnadsnämnd inte fär leda till att kompetensen pä detta område försämras.

Jag vill i detta sammanhang ta upp en annan fräga som har väckts i sam­band med den pågående uppföljningen av PBL.

Enligt en uttrycklig bestämmelse i PBL skaU byggnadsnämnden liU sin bi­träde ha minst en person med arkitektutbildning och i övrigl ha tillgång till personal i den omfattning och med den särskUda kompetens som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter pä ett tillfredsställande sätt (11 kap. 4 §). I vissa - särskUt mindre - kommuner anlitas utomstående kon­sulter för de uppgifter som normalt ankommer pä stadsarkitekten. I förar­betena tUl PBL har en sådan ordning ocksä accepterats.

Länsstyrelsen i Jämtlands län har i en skrivelse till regeringen föreslagit en översyn av gällande instmktion för deltidsanställda stadsarkitekter. Med gäl­lande insnuktion avses dä de rekommendationer som utfärdades är 1964 av dåvarande Byggnadsstyrelsen i samråd med bl.a. Svenska kommun­förbundet. Bakgmnden tiU förslaget är enligt skrivelsen risken för att jäv eller jävsliknande situationer skall uppstå, om kommunen anlitar utomstående konsulter.

PBL har gett kommunema ansvaret för handläggningen av plan- och byggärenden. Det kan knappast anses vara en statlig uppgift att genom sär­skilda insffuktioner, utöver vad som föreskrivs i PBL och annan lagstifming, närmare reglera kommunala tjänster. Jag är självfallet medveten om risken för att jävsliknande situationer kan uppstå i det enskilda fallet, särskilt med ex-temt anlitad personal. Enligt min mening är dock förvaltningslagens (1986:223) regler om jäv fuUt tillräckliga. Förvaltningslagens bestämmelser skall tillämpas hos byggnadsnämnd. Enligt min mening får del anses an­komma på kommunema att se tiU att förvalmingslagen efterlevs.

Förhandlingsplanering

En företeelse som har uppmärksammats sedan PBL bereddes i regerings­kansliet är den s.k. förhandlingsplaneringen. Den är delvis en följd av en an­strängd kommunalekonomi. Jag vill i detta sammanhang anföra följande. Med förhandlingsplanering avses en planering som tidigt binder exploatering­ens inriktning, omfattning och finansiering genom ett avtal mellan kommun

och exploatör. Initiativet tas vanligen av en exploatör som erbjuder kommu-

21

nen ett "paket". Detta innehåller, vid sidan av exploatörens egel projekt Prop. 1990/91:146 nägon typ av åtagande som är fördelaktigt från kommunalekonomisk syn­punkl. Förhandlingsplaneringen kan enligi min mening förändra fömt­sättningama för den gängse planeringen enligt PBL. Infrastmktur och be­byggelse har en varaktighet och en mångsidig användbarhet som bara kan tas till vara utifrån långsiktiga sociala, samhällsekonomiska och ekologiska ui­gängspunkter. Konkurrensen i byggandet får inle åsidosättas och markpris-utvecklingen får inte snedvridas till följd av förhandlingsuppgörelsema. De olika allmänna och enskflda intressen som berörs måste kunna göras gällande på det sätt som PBL fömtsätter. Det ankommer på boverkei att i sin uppsikts­verksamhet noga följa utvecklingen och föreslå åtgärder som förhindrar negativa effekter av sådana förhandUngsuppgörelser.

Konkurrensfidgor

I den allmänna debatten har på senare tid uppmärksamhet riktats pä hur kon­kurrensfrågor behandlas i den kommunala planeringen. Det gäller bl.a. den lämplighetsprövning som kommunema gör enligt PBL i samband med plan­läggning av markanvändningen för olika ändamål och i samband med bygg­lov. Även konkurrenskommittén har i betänkandet (SOU 1990:25) Konkurrensen inom livsmedelssektom konstaterat att den prövning av han­delns elableringar som kommunema gör inom ramen för det kommunala planmonopolet och vid bygglovgivningen har konkurrensaspekter. Enligt kommittén finns det skäl alt mera lyfta fram konkurrensfrågoma i dessa sammanhang. Om det visar sig att kommunema inte beaktar konkurrens-intresset vid sin planläggning kan det enligt kommittén finnas skäl att tyd­ligare markera detta intresse genom att i PBL uttryckligen la in konkurrens-intresset sä att detta intresse kommer atl ingå i den avvägning mellan olika allmänna intressen som skall göras enligt PBL. Konkurrenskommitiéns be­tänkande har remissbehandlats. Av dem som har yttrat sig delar flera, bl.a. konsumentdelegationen, statskontoret näringsfrihetsombudsmannen och statens pris- och konkurrensverk kommitténs bedömning att konkurrens är en faktor som bör beaktas i detta sammanhang.

Jag delar kommitténs uppfattning att möjUghetema att etablera sig fritt har en central betydelse för konkurrensen inom handeln. Kommunema har bl.a. genom plan- och byggnadslagstifmingen getts vissa möjUgheter att styra och kontrollera handelns elableringar. För egen del vill jag starkt markera vikten av att kommunema vid tiUämpningen av PBL verkar för att begränsningar av konkurrensen i dessa avseenden sä längt möjhgl undviks. Detta synsätt kommer ocksä till klart uttryck i förarbetena tiU PBL. I sitt anförande tiU pro­positionen om PBL betonade dåvarande departementschefen (s. 576) kom­munemas ansvar för att markens användning planeras sä att konsumentema så långt möjligt har tillgång till ett allsidigt utbud av varor och tjänster och möjlighet att välja meUan tex. låga priser, närhet till butUter och hög service­grad. Kommunen har också ett ansvar för att markens användning planeras så

22

att denna valfrihet ocksä skall kunna upprätthållas. I propositionen om PBL Prop. 1990/91:146 betonade departementschefen vidare kommunemas ansvar för att den fysiska miljön i stort får en lämpHg utformning. Inom ramen för denna planering borde, enligt departementschefen, konkurrensen ges ett sä fritt spelmm som möjligt för att hälla prisema nere och öka företagens effektivitet till kon­sumentemas fördel.

Innan jag närmare redovisar min syn på konkurrensfrågornas behandling i samband med planläggning och bygglov vUl jag kort beskriva gällande ord­ning. Närmare reglering av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genom detaljplaner. Bestämmelser om detaljplan finns i 5 kap. PBL. Bestämmelser om en visst minsta innehåU som alla planer måste ha finns i 3 och 5 §§. Bestämmelser som en detaljplan dessutom får innehålla anges i 7 och 8 §§. Den bestämmelse som är av störst innesse i samman­hanget finns i 5 kap. 7 §. Där sägs att utöver vad som enligt 3 § skall redo­visas i detaljplanen får i planen meddelas bestämmelser om bl.a. byggnaders användning (7 § första stycket 3).

När det gäller byggnaders användning kan i detaljplaner urskiljas vissa huvudändamål. Ett sådant ändamål är handel. PBL ökade möjlighetema till preciseringar i förhållande till den tidigare gällande byggnadslagstiftningen. Vad gäller handelsändamål kan med stöd av molivtexten tre kategorier regle­ras särskilt, nämligen partihandel, detaljhandel med skrymmande varor och detaljhandel med livsmedel. Bakgmnden till att man i PBL öppnade möjlig­heter till preciseringar är att olUca typer av handel också påverkar omgiv­ningen på olika sän. Huvudregeln är dock att handelsändamälet inte fär preci­seras ytterUgare i detaljplaner. Skälei tiU dena är att konkurrensen inom ramen för den kommunala planeringen skall ges ett så fritt spelmm som möjligt. Detaljplaner skall vidare utformas så att de möjliggör förändring och för­nyelse, tex. etablering av nya butiksformer. Preciseringar bör göras endast om det fmns särskilda skäl till detta. Benäffande möjlighetema till en regle­ring inom gmppen detaljhandel uttalade departementschefen (s. 577) att en viss reglering bör vara möjlig, men att det även här är ett samhällsinn-esse att inte onödigtvis begränsa konkurrensmöjlighetema. När det är fräga om livs­medel krävs särskilda skäl som kan motivera en reglering, t.ex. att kommu­nen har stöd i en översiktsplan, varuförsörjningsplan eller annan service-utredning (s. 578). Innebörden av detta är att på en övergripande nivå till­godose kommuninvånarnas livsmedelsförsörjning och inte att i detalj styra handehis etablering.

Bestämmelser om bygglov finns i 8 kap. PBL. Enligt 1 § krävs bygglov

bl.a. för att uppföra nya byggnader, göra tUlbyggnader eller ta i anspråk eller

inreda byggnader helt eller till viss del för väsentligen annat ändamäl än det

för vilken byggnaden senast har använts eUer för viUcet bygglov har lämnats.

111 § anges att ansökningar om bygglov skall bifallas bl.a. om åtgärden inte

strider mot detaljplan. Vid prövningen av en ansökan om lov inom en detalj­

plan skall kommunen inte ta ställning vare sig till behovet av verksamheten i

fräga eller till frågan om olika företag skall ges likvärdiga fömtsättningar

inom området

23

Enligt min mening ger en tillämpning av PBL i enlighet med de i förär- Prop. 1990/91:146 betena uttalade intentionema goda fömtsättningar för att pröva lämpligheten av markens användning för olika ändamål, t.ex. för butiksetableringar, utan att konkunensen i något väsentiigt avseende sätts ur spel. Planläggningen -och den lämplighetsprövning som ligger i denna process - kan givetvis upp­fattas som konkurrensbegränsande i sig, eftersom det just handlar om att göra avvägningar mellan olika markanvändningsanspråk och att därvid pröva lämpligheten av en viss verksamhet pä en viss plats. Del är då väsentiigt att kommunens planer inte i onödan ges en sådan detaljeringsgrad att det förhin­drar en vitaliserande nyetablering av handeln (jfr. 5 kap. 7 § nedje stycket). Som framgått av vad jag tidigare har sagt medger PBL ocksä en reglering av olika former av handel. Jag anser att sädan reglering genom bestämmelser i detaljplan måste kunna användas även i framtiden. De begränsningar som även i fortsätmingen bör kunna läggas på t.ex. livsmedelsförsäljning bör an­vändas mycket resdiktivt Kommunema bör säledes vid sin prövning av oUka elableringar noga beakta behovet av att konkurrensen förstärks inom handeln och då särskilt inom livsmedelsområdet Ökad konkurrens inom handeln måste enligt min mening utgöra ett naturUgt inslag i vad som allmänt lorde av­ses med en lämplig samhäUsutveckUng. Ett etableringstillstånd bör därför inte kunna styras av företagsformen. Jag räknar med att näringsfrihetsombuds­mannen och andra berörda myndigheter lUcsom hittills kommer att följa ut­vecklingen pä området

Jag nämnde lidigare att det frän en del håll har framförts önskemål om att införa konkurrens som ett allmänt intresse i 2 kap. PBL. Av vad jag nyss har sagt framgår att jag anser att en sådan ändring inte är behövlig. Konkurrens som ell särskilt allmänt innesse att beakta vid planläggning och vid lokalise­ring av bebyggelse skulle dessutom medföra en del mindre önskvärda kom­plikationer. Ett sädant allmänt främjande av konkurrens inom ramen för den kommunala planeringen skuUe nämligen inle bara främja konkurrensen inom handeln utan all konkunens om mark skulle i sä fall behandlas utifrån ett sädant perspektiv. Enligt min uppfattning kan ett sådant synsätt komma att strida mot plan- och byggnadslagstiftningens gmndläggande syfte, nämligen alt på saklig gmnd väga olika inttessen i samhället mot varandra och där in­tressen som en god social och fysisk miljö fått en särskild tyngd.

2.2.2     Byggande

Regeringen har i plan- och byggförordningen (1987:383) bemyndigat bo­verket att meddela verkställighetsföreskrifler och de övriga föreskrifter som behövs för tillämpningen av ett flertal bestämmelser i PBL. Med stöd av be­myndigandet har verket bl.a. beslutat om nybyggnadsregler som trädde i kraft den 1 januari 1989. Reglerna är till stor del utformade som funktions-inriktade krav på byggnaders egenskaper, vilket innebär att den tidigare detaljregleringen genom tekniska föreskrifter har kunnat begränsas.

Funktionskraven främjar ocksä utvecklingen av ny teknik och nya metoder på

24

byggområdet Under en övergångstid fram till den 1 januari 1991 har även    Prop. 1990/91:146 bestämmelsema i Svensk Byggnorm 1980 kunnat tillämpas.

De nya reglema har introducerats genom den informations- och utbild­ningsverksamhet som jag redan har beskrivit. Boverket har samlat in erfaren­heter av deras tillämpning och kommer pä gmndval härav att göra vissa för­ändringar av reglerna. Enligt min uppfaiming är det angeläget atl verket i det arbetet eftersträvar ytterUgare förenklingar.

Inom verket pågår för närvarande ett arbete som syftar till att åstadkomma föreskrifter och alhnänna råd för ombyggnad.

Under de senaste ärcn har frågor som rör byggnaders inomhusmiljö upp­märksammats aUtmer. Den inom bostadsdepartementet tUlsatta arbetsgmppen för frägor som rör s.k. sjuka hus har redovisat sitt slutbetänkande (Ds 1990:4) Byggnaders inomhusmiljö m.m. i febmari 1990. Betänkandet har remissbehandlats. Proposition i ämnet kommer att lämnas tiU riksdagen inom kort. Med anledning av förslag frän gmppen har boverket i samråd med statens råd för byggnadsforskning inlett en riksomfattande kampanj "Hus & hälsa".

I enlighet med riksdagens beslut (1988/89:BoUl, rskr. 28) har uppdrag givits till boverket an utreda frägor om inbrottssäkrare dörrar, brandsäkerhet vid altemativa boendeformer och källsortering av sopor. De nämnda upp­dragen har nyligen redovisals till bostadsdepartementet. I det följande kom­mer jag att redovisa min bedömning beträffande boverkets förslag (av­snitt 12).

2.2.3    EG-frågor m.m.

Det intemationella samarbetet intensifieras. Pä byggområdet pågår sedan länge ett omfattande arbete med att harmonisera byggreglerna i syfte att un­derlätta handeln med byggvaror. Sverige har varit verksamt främst på nordisk nivå men även europeiskt och globalt. Av särskilt intresse är för närvarande harmoniseringsarbetet inom EG och de påbörjade förhandlingama om att ut­vidga dessa även till EFTA-ländema. EG:s direktiv (89/106/EEC) om till­närmande av medlemsstatemas lagar, förordningar och administrativa be­stämmelser rörande byggvaror antogs i december 1988 och skall vara genom­fört i medlemsländemas lagstiftning senast den 27 juni 1991. Direktivet om­fattar i princip alla varor som permanent skall ingå i byggnader och anlägg­ningar. Harmoniseringen mellan ländemas byggregler innebär inte att exem­pelvis befindiga och berättigade nationella skyddsnivåer sänks. Direktivet är utformat sä att medlemsländerna skall harmonisera byggreglerna när det gäUer väsentiiga säkerhetskrav medan utarbetandet av tekniska specifdcationer i hu­vudsak överläts till standardiseringsorgan. De väsentiiga säkerhetskraven kommer att utryckas som funktionskrav. Jag kan således konstatera att bo­verkets arbete med att utveckla nybyggnadsreglema väl ligger i linje med strävandena inom EG.

25

På den fysiska planeringens område har arbetet främst riktats in mot atl    Prop. 1990/91:146 verka för en bättre miljö i tätortsområden. Jag kan konstatera att det för när­varande råder slor osäkerhet om det framtida arbetet inom EG vad gäller frägor om fysisk planering.

Det är min avsikt att noga följa utvecklingen på plan- och byggnads­väsendets omräde och därmed upprätdiåUa en hög beredskap inför kommande förändringsbehov.

De förslag till ändringar i PBL som jag lägger fram i det följande synes inte komma i konflikt med våra strävanden att ästadkomma en fri marknad för varor, tjänster, kapital och personer genom ett s.k. EES-avtal mellan EFTA-ländema och EG. Boverkets förslag tiU ändringar av nybyggnadsreglema och om brandsyn som jag återkommer tiU längre fram (avsnitt 12), kan inte heller förorsaka några handelshinder eftersom de inte ställer nägra krav på bygg­varor som sådana. Däremot är det givetvis av vikt att de tekniska kraven på t.ex. brandvamare bevakas i det intemationella harmoniseringsarbetet. Efter ett EES-avtal får de svenska byggreglema inte ha avvikande tekniska detalj­krav.

3 Parkeringsköp m.m. 

3.1 Bakgrund

3.1.1    Inledning

Bestämmelser om krav pä att det skall finnas utrymmen för bl.a. parkering finns i 3 kap. 15 och 16 §§ PBL. Enligt 3 kap. 15 § första stycket 6 skall sålunda tillses att lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon i skälig utsträckning anordnas pä tomten eller i närheten av denna. (I fortsättningen kallar jag detta sammanfattningsvis för parkeringsutrymme.) Regeln avser tomter som tas i anspråk för bebyggelse, men fär enligt 3 kap. 16 § första stycket tillämpas i skälig utsträckning på bebyggda tomter och enligt andra stycket i nämnda paragraf också vid tillbyggnad som kräver bygglov eUer vid ombyggnad.

Jag vill nu ta upp bl.a. frågan om hur kravet på pariceringsuttymme skall kunna tillgodoses i de fall då uttymmet skall anordnas i närheten av tomten. I praktUsen löses frågan på i huvudsak tvä sätt Antingen ordnar fastighetsäga­ren själv parkeringsplatser, vilket ofta sker i samverkan med andra fastighets­ägare genom att de ordnar en gemensamhetsanläggning, eller så deltar han fi­nansiellt i en av kommunen anordnad parkeringsanläggning. Sistnämnda lösning bmkar kaUas parkeringsköp.

Det kan även förekomma att en privat fastighetsägare anordnar en parke­ringsanläggning. Framställningen i det följande kommer dock att i huvudsak inriklas på de fall då kommunen är huvudman för anläggningen eftersom

dessa fall är helt donunerande. Även det privala alternativet skall dock upp-

26

märksammas i den män de speciella problem som detta är förenat med kan    Prop. 1990/91:146 påverka frågan om behovet av lagstiftning.

Det har kommit atl råda osäkerhet om i vilken uisttäckning det är lagligen möjligt att använda sig av parkeringsköp för uppfyllande av kraven i 3 kap. 15 §. Jag kommer till en början att ta upp denna fråga till bedömning. Härefter kommer jag att överväga behovet av att förbättra möjUghetema dels för kommunen att behandla frågor om krav pä parkeringsutrymmen i plan­läggningen, dels för fastighetsägama att kunna erhålla besked om de krav som kan komma an stäUas pä anordnande av paikeringsutrymmen.

3.1.2   Problemet rörande parkeringsköp

I lagrådsremissen till PBL (s, 406) uttalade dåvarande departementschefen följande beträffande parkeringsköp.

Kommunen bör kunna välja att själv aktivt gå in och tiUhandahålla fastig­hetsägarna parkeringsanläggningar som uppförs och drivs av kommunen eller ett av kommunen ägt bolag. Delta kan vara en lämplig utväg särskilt när det gäller stora och komplicerade anläggningar. Kravet pä fastighetsägama att själva eller i samverkan svara för att behovet av parkering tillgodoses kan därvid omvandlas till en skyldighet att ekonomiskt bidra till anläggningens tillkomst och drift En form av sådan ekonomisk samverkan är s.Jc. parke­ringsköp.

Lagrådet ytttde följande i denna fråga (prop. 1985/86:1 bil. s. 248).

Lagrådet vill framhålla att det för närvarande råder osäkerhet om i vilken utsträckning det är lagligen möjligt att av en byggande kräva åtaganden av detta slag. Också frågan om fömtsätmingama och formema för ett åtagande är oviss. Den föreslagna lagtexten kan inte anses undanröja denna osäkerhet Särskilt må framhällas tveksamheten i fräga om att framtvinga skyldighet att fortlöpande bidra tiU driften av en parkeringsanläggning. Frägan om framtida ägares bundenhet av den byggandes åtaganden är också en problem som inte belysts. Departementschefens uttalande synes böra förtydligas i flera hän­seenden.

Med anledning av lagrådets uttalande anmälde departementschefen i sitt an­förande i propositionen om PBL att han inte längre vidhöll rekommendatio­nen om parkeringsköp (prop. 1985/86:1 s. 521).

Bostadsutskonet uttalade i sitt betänkande (1986/87:BoUl s. 71) att det fanns anledning för riksdagen att föreslå alt man ytterligare utteder hur ett system med parkeringsköp skaU utformas och att det borde överlåtas åt rege­ringen att avgöra i vilka former detta skall göras. Riksdagen beslöt i enlighet med utskottets uttalande (rskr. 27).

Genom beslut den 19 november 1987 bemyndigade regeringen dåvarande chefen för bostadsdepanementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över frågan om parkeringsköp. Med stöd av delta bemyndigande tilUcal­lade departementschefen den 1 december 1987 som särskild uuedare direktö­ren Rolf[REDACTED_EFTERNAMN]. Senare förordnades som sakkunniga förettädare för orga­nisationer, företag m.m. Den 21 februari 1989 avlämnades betänkandet

(SOU 1989:23) Parkeringsköp. Betänkandet har remissbehandlats. (Rom-    Prop. 1990/91:146 sons uttedning (x;h betänkandet kaUas i det följande utredningen.)

Utredningen föreslog att frägan om parkeringsköp skulle regleras i en ny paragraf, 3 kap. 16 a §, med följande lydelse.

Skyldigheten att anordna fordonsutrymme kan fullgöras genom parke­ringsköp.

Med parkeringsköp avses avtal varigenom en fastighetsägare, eller den som har bestämmanderätt över fastighetens nyttjande, mot ersättning får tUl-gång till fordonsuttymme i närheten av den egna fastigheten. Rätlen att ut­nyttja fordonsutrymmet skaU vara knuten tiU fastigheten på bettyggande sätt.

Med parkeringsköp avses ej anordnande av fordonsutrymme vid upplå­telse med tomträtt eUer vid förrättning enUgt anläggningslagen (1973:1149).

Parkeringsköp får ej avse fordonsuttymme pä sådan allmän plats för vil­ken kommunen är huvudman enligt 6 kap. 26 § eller staten väghållare enligt 6 kap. 29 §.

Vidare föreslogs att 1 kap. 4 § ändras sä att förhandsbesked skall fä ges bettäffande frågan humvida en ätgärd kan antas uppfyUa krav i 3 kap.

Slutligen föreslogs en ändring av bestämmelsen i 5 kap. 7 § första stycket 8 för att möjligheten att i detaljplan förbjuda användningen av viss mark för parkering skaU utökas tfll an avse även användning av byggnad.

Nästan samtliga remissinstanser tillstyrkte förslaget att systemet med par­keringsköp skulle fä ett uttryckligt lagstöd genom en tilläggsbestämmelse i PBL. Endast hovrätten för Västt-a Sverige motsatte sig att förslaget skulle läggas tiU gmnd för lagsliftning. EnUgt hovrätten hade de av lagrådet pätalade rättsliga oklarheterna inte analyserats tillräckligt.

Förslaget att det skulle införas en möjlighet att lämna förhandsbesked av­seende kraven pä parkeringsunymme tillstyrktes eller lämnades utan erinran av samtliga remissinstanser. Länsstyrelsen i Örebro län framhöll dock att byggnadsnämnden redan i dag kan ange kraven pä parkeringsutrymme i för­handsbesked som ett till detta knutet villkor. Mänga remissinstanser motsatte sig förslaget att förhandsbesked skuUe kunna lämnas bett-äffande även andra krav enligt 3 kap.

Mänga remissinstanser betonade betydelsen av att parkeringsplanering och detaljplanläggning kopplas samman cx;h av att kraven avseende parkeringsut­rymmen läggs fast i detaljplanen.

På gmndval av utredningens förslag och remisskritiken utarbetades inom bostadsdepartementet en promemoria (Ds 1990:79) i vilken bl.a. frågan om parkeringsköp behandlades. Promemorian har remissbehandlals. Jag kommer i det följande att redogöra för departementsförslagel och remisskritiken över detta i anslutning till överväganden av de olika delproblem rörande parke­ringsköp som behandlas i förslaget.

3,1.3    Gällande ordning

I 3 kap. 15 § finns bestämmelser om hur tomter som tas i anspråk för be­byggelse skall anordnas. Enligt första stycket 6 skall tillses att lämpligl ut-

28

rymme för parkering, lasming och lossning av fordon i skälig utsträckning    Prop. 1990/91:146 anordnas på tomten eUer i närheten av denna. (I fortsättningen talas för enkel­hetens skull om anordnande av parkeringsutiymme).

Enligt 16 § första stycket fär bestämmelsen i den nämnda punklen 6 till-lämpas i skäUg utsträckning på bebyggda tomter och enligt andra stycket skall vid tiUbyggnad som kräver bygglov eUer vid ombyggnad tomten anordnas sä att den uppfyller det nämnda kravet i skäUg utsträckning.

Som framgär av ordalydelsen föreligger vissa skillnader mellan de olUca bestämmelserna. Enligt 15 § och 16 § andra stycket skall kommunen tillse att de angivna kraven uppfylls. Enligt 16 § första stycket däremot/dr kom­munen ställa krav på anordnande av parkeringsutrymmen. Vidare föreligger den olikheten att kravet enUgt 15 § är strängare än det som anges i 16 §. Enligt 16 § fär efler skall kravet i 15 § tillämpas endast i skälig utsträckning. Sismämnda skiUnad beror naturligtvis på att det kan vara svärare atl anordna parkeringsutrymmen inom redan bebyggda områden.

I huvudsak skall jag här behandla frägan om det krav på anordnande av parkeringsutrymme som skaU ställas i samband med an en tomt skall tas i an­språk för bebyggelse, alltså kravet enligt 3 kap. 15 §. Kommunen har enligt bestämmelsen en laglig skyldighet att se till att kravet uppfylls. Detta sker i sista hand i samband med ansökan om bygglov. Om byggnadsnämnden där­vid finner att kravet avseende anordnande av parkeringsutrymme kan antas inte bli uppfyUt sä skall ansökningen avslås.

Uppfyllande av kravet på anordnande av parkeringsunymme kan ske ge­nom att utrymmet anordnas antingen på tomten eller i närheten av denna. Sistnämnda altemativ kan ses från två synpunkter. Å ena sidan kan fastig­hetsägaren inte undgå skylcUgheten att anordna parkeringsutrymme därför atl hinder mot detta föreligger på den egna tomten, Ä andra sidan ges fastighets­ägaren möjlighet att lösa parkeringsfrågan tillsammans med andra fastighets­ägare, vilket självfaUet ofta kan vara förmånUgt.

Kollektiva lösningar av parkeringsfrågan kan komma till stånd pä olika sätt. I första hand kan en parkeringsanläggning som är gemensam för flera fastigheter inrättas genom förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149). Initiativ till inrättande av en gemensamhetsanläggning kan tas av antingen kommunen eller fastighetsägama. Vid sidan härav förekommer den form för kollektiva lösningar som något oegentiigt bmkar kallas parkeringsköp. Förfarandet innebär i aUmänhet att fastighetsägaren - som ett altemativ tUl att han själv ordnar parkeringsplatser - erbjuds av kommunen att delta finansieUt i en gemensam parkeringsanläggning. Därvid har i huvudsak två former till-lämpats, nämligen s.k. friköp cx;h avlösen. Friköpsavtal innebär att fastig­hetsägaren betalar ett engångsbelopp till kommunen, som förbinder sig att anordna parkering och hålla den tUlgänglig. Vid avlösen förbinder sig fastig­hetsägama att hyra platser cx;h ibland även att bidra till anläggningskostna-dema för dessa.

29

3.2 Överväganden och förslag

Prop. 1990/91:146

3.2.1    Principiell bedömning

Frägan om parkeringsköp togs upp av 1968 års parkeringskommitté i betän­kandet (SOU 1968:18) Parkering. Vid den tiden gällde 1959 ärs byggnads­stadga och enligt dess 53 § 3 mom. begränsades fastighetsägarens skyldig­het att anordna parkeringsutrymme till den egna tomten. Byggnadsnämnden kunde emellertid medge undantag från detta krav. bl.a. om särskild plats för fordonen hade beretts utanför tomten. Det fanns alltså även med denna regle­ring anledning att ordna kollektiva lösningar, t.ex. parkeringsköp. Den dåva­rande ordningen, som alltså innebar att fastighetsägaren kunde befrias från skylcUgheten att anordna parkeringsutrymme, förklarar användningen av ter-mema friköp {x;h avlösen. Nuvarande regler i PBL medför naturligtvis att termema blir vUseledande.

Systemet med parkeringsköp hade tillämpats sedan slutet av 1950-talet i vissa kommuner. Kommittén konstaterade emellertid att kritik hade riktats mot säväl rättsenligheten som lämpligheten av friköpsmetoden (s. 193). Kommittén instämde i kritiken såvitt avser utformningen av en del före­kommande typer av avtal men framhöll att det inte fanns nägra principiella hinder mot att använda parkeringsköp. I anslutning tUl ett förslag att skyldig­heten att anordna parkeringsutrymme skulle ges sädan utformning som den nu har i PBL, alltså att utrymme kan anordnas på tomten eller i närheten av denna, utvecklade kommittén sin syn pä hur avtalen om parkeringsköp bör utformas för att lagens krav skaU kunna bli tiUgodosedda.

I un-edningen finns en redovisning av hur kommunema tillämpar systemet med parkeringsköp och enligt min mening framgår därav att det i vissa kom­muner förekommer avtal som inger tvekan om de verkligen kan leda till att kraven i 3 kap 15 § pä anordnande av parkeringsutrymme blir tillgodosedda. Jag kan därför förstå att lagrådet efterlyste ett förtydUgande av dävarande de­partementschefens alhnänt hållna rekommendation avseende parkeringsköp i det ovan citerade uttalandet i lagrådsremissen.

Enligt utredningen synes lagrådet ifrågasätta möjligheten all omvandla en offeniligrättsUg förpliktelse till civih-ättsUg (s. 82). Nägon sådan omvandling kan del emellertid enligi min mening inte vara fråga om. Parkeringsköp inne­bär att fastighetsägaren för att uppfyUa sin skyldighet att anordna parkerings-utrymme ingår ett avtal med kommunen som civilrättsUg part om parkerings­köp, varefter byggnadsnämnden som företrädare för kommunen som myn­dighet i samband med ansökan om bygglov prövar om fastighetsägaren där­med skall anses ha uppfyllt de krav som man har anledning att ställa enligt 3 kap.   15 §.

Från principiell synpunkt skUjer sig en lösning av parkeringsfrågan genom

parkeringsköp inte frän andra kollektiva lösningar, men parkeringsköp är

ändå i vissa hänseenden en säregen form för lösning av frägan. Det finns sä­

ledes en stöne risk än vid andra lösningar att preciseringen när det t.ex. gäller

parkeringsutrymmets lokalisering och tidsmässiga  utbyggnad blir alltför

30

obestämd. Dessutom finns det särskild anledning alt vid parkeringsköp vara    Prop. 1990/91:146 uppmärksam pä risken för att fastighetsägaren kan komma atl utsättas för obehöriga påtryckningar. Det kan antas ha varit problem av sädana slag som lagrådet önskade an fä belysta.

Parkeringsköp är en i mänga kommuner effektiv form för att lösa parke-ringsfrågoma och för fastighetsägama är det ofta ekonomiskt fördelaktigt att använda sig av denna form. Mänga kommuner har emellertid efter tillkomsten av PBL blivit mycket försiktiga när det gäller att umyttja detta effektiva in­stmment. Det sammanhänger naturligtvis med att de olUca uttalanden som har gjorts i lagstifmingsärendel har skapat osäkerhet bettäffande parkeringsköpets rättsenlighet. Jag anser dock att farhägoma i detta hänseende måste bett-aktas som överdrivna.

Problemet framträder ganska tycUigt om man i enlighet med vad jag har antytt i det föregäende håller isär kommunens dubbla roller i sammanhanget Byggnadsnämnden är den myndighet som i samband med bygglovsprövning har att bevaka att de i lag angivna kraven uppfylls, bl.a. kravet i 3 kap. 15 § första stycket 6. En av fastighetsägaren presenterad lösning som innefattar samverkan med andra parter skaU bedömas oberoende av om det är kommu­nen eller något annat subjekt som uppträder som part i samarbete med fastig­hetsägaren. Det avgörande är om fastighetsägaren kan prestera en lösning som tUlgodoser lagens krav avseende anordnande av parkeringsutrymme. Jag anser således au det är uppenbart att det inte kan föreligga något principiellt hinder mot att fastighetsägaren löser frågan genom avtal med kommunen om parkeringsköp.

3.2.2 Utformningen av avtal om parkeringsköp

Oavsett vilken lösning fastighetsägaren väljer för att anordna parkeringsut­rymme så måste den valda lösningen för att tillgodose lagens krav falla inom ramen för bestämmelsen i 3 kap. 15 §. Denna bygger pä principen att det behov av uttymme för både långtids- cx;h korttidsparkering som normalt al-sttas av en fastighet av viss typ i första hand skall tillgodoses av den som äger fastigheten. UppränhåUande av denna princip mäste ske av hänsyn fram­för aUi till dem som bor och driver verksamhel pä fastigheten samt till trafik­säkerheten och trafikavvecklingen pä angränsande gator och vägar. Bestämmelsen är med hänsyn härtUI mycket konkret utformad såvin avser lo­kaliseringen av parkeringsutrymmet. Detta skall anordnas på tomten eller i närheten av denna. Den altemativa möjligheten att parkeringsuttymmet an­ordnas i närheten av tomten kan inte innebära nägot kvalitativt annorlunda än an utrymmet anordnas pä tomten. Del måste alltså fortfarande röra sig om ett uttymme av bestämd storlek och bestämt läge. Ett avtal om parkeringsköp i viUcet lägel av parkeringsuttymmet inte är preciserat kan enligt min mening inte godias eftersom fastighetsägaren med ett sådant avtal inte kan visa att ut­rymmet kommer att lokaliseras i närheten av tomien. Självfallet möter det

31

dock inte något hinder mot att storlek och läge anges som en viss andel av en    Prop. 1990/91:146 bestämd anläggning.

De motiv som ligger bakom bestämmelsen om anordnande av parkerings-utrymme lalar också för att det av fastighetsägaren mäste krävas att han kan visa att parkeringsutrymmet kommer att iordningställas inom rimlig tid. Det avtal som presenteras för byggnadsnämnden, med vem det än har ingåtts, måste aUtsä ge en rimlig garanti för att utbyggnad av parkeringsanläggningen sker i takt med de växande behoven av parkeringsutrymmen. Byggnads­nämnden bör dock kunna godta en viss eftersläpning med utbyggnaden av en parkeringsanläggning under fömtsätming att provisoriska platser anordnas under övergångstiden.

I kravet pä anordnande av parkeringsutrymme måste slutligen ligga inte bara atl en anläggning med tillgängligt utrymme kommer till stånd utan även att utrymmet bibehålls till förmän för fastigheten. Fastighetsägaren mäste alltså visa upp ett avtal som garanterar en viss stabilitet i förhållandet fastig­het - bilplatser. Hur avtalet i delta hänseende skall vara utformat för att kunna godtas mäste byggnadsnämnden få avgöra från fall till fall.

Kommunförbundet utarbetade år 1970 på gmndval av bl.a. parkerings­kommitténs belänkande ett förslag till normalavtal om parkeringsköp. I för­slaget till avtal föreskrivs att fastighetsägarens rättigheter och skyldigheter en­ligt avtalet skaU följa äganderätten till fastigheten cx;h gälla säväl nuvarande som varje framtida ägare av denna. Varje fastighetsägare är skyldig att vid överlåtelse ta in en bestämmelse i överlåtelseavtalet om att förvärvaren övertar överlåtarens rättigheter och skylcUgheter enligt avtalet om parkeringsköp. Fastighetsägare som underlåter att ta in en sådan beslämmelse skall utge vite till kommunen med visst belopp. I kommentaren till normalförslaget fram­hålls au fastighetsägarens rättigheter eventuellt kan säkerställas genom eu in­tecknat servitut

Ett sädant avtal leder naturligtvis inle till samma fasla anknytning mellan fastigheten och parkeringsutrymmet som den anknytning som kan åstad­kommas genom t.ex. bildandet av en gemensamhetsanläggning. Vid bedöm­ningen av om avtalet skall kunna godias fmns det emellertid anledning att be­akta bestämmelsen i 3 kap. 16 § första stycket enligt vilken krav pä anord­nande av parkeringsutrymmen kan hävdas även i förhållande till bebyggda tomter. Om fastighetsägaren i strid mot vad som har fömtsätts vid bygglovet inte ser till att avtalet upprätthålls, riskerar han alltså atl omedelbart få ett åläg­gande enligt 3 kap. 16 §. Visserligen är kravet enligt 3 kap. 16 § mindre sn-ängt än enligi 3 kap 15 §, men i nu åsyftade situationer finns det knappast anledning att göra nägon skillnad i delta hänseende. Med hänsyn till dessa överväganden anser jag au avtal av det refererade slaget är sådana att de får anses godtagbara för uppfyllande av kravet enligt 3 kap. 15 §.

Vad jag nu sagt utgör en tolkning av vad som kan anses ligga i kravel på

anordnande av parkeringsutrymme i de fall dä uttymmet skall anordnas i när­

heten av tomlen. I utredningen finns en redovisning av hur kommunema tUl-

lämpar regeln i 3 kap. 15 § med avseende på parkeringsköp (s. 61 ff). Där

ges exempel på faU där parkeringsköp godias trots att det inte fmns någon an-

32

knytning mellan fastigheten cx;h en speciell anläggning. Avsikten sägs i sä­dana fall vara att kommunen skaU kunna tillhandahålla platser i takt med upp­kommande behov inom hela det område av kommunen där parkeringsköp till-lämpas.

EnUgt den tolkning av kravel i 3 kap. 15 § som jag i det föregående har fö­respråkat bör sådana avtal om pariceringsköp inte gcxltas.

I remissyttrande frän Sveriges Fastighetsägareförbund görs emeUertid gällande att det saknas anledning att upprätthålla ett strängt krav på knyming av bilplatsema till fastigheten. Tankegången synes vara i huvudsak följande. Det gmndläggande syftet med kravet pä anordnande av parkeringsutrymme måste anses bli tillgodosett om byggnadsnämnden i samband med bygglovs­prövningen ser tfll att det kommer tfll stånd ett visst antal bilplatser i närheten av tomten och att dessa platser inte behövs för att täcka den upplåtande fastig­hetens egna behov enligt kommunens krav. Hämtöver måste emellertid fömt­sättas att parkeringsuttymmet i framtiden inte omvancUas för annan verksam­het eUer pä annat sätt försvinner som bilplaiser. Uppfyllande av denna fömt­sättning behöver dock inte ske genom au parkeringsutrymmet anknyts till fastigheten pä ett betryggande sätt utan kan i stället ske genom att man inför ett aUmänt krav pä bygglov att anordna och förändra antalet bilplatser på hela fastigheten cx;h inte bara utomhus.

Av den tidigare nämnda redovisningen för kommunemas praxis framgår enUgt min mening inte att det för närvarande finns något utbrett behov av en ordning som medger kommunen möjlighet att anordna bilplatser utan an­knyming till en viss fastighet. Jag anser därför att det inte finns anledning att efterge detta krav. Detta bör dock inte ulgöra något hinder mot att bUplatsema genom justering av avialen flyttas alll eftersom parkeringsanläggningar byggs ut (x;h avtalen ändras cx;h registreras för det tichgare givna bygglovet hos byggnadsnämnden.

Prop. 1990/91:146

3.2.3    Behov av lagstiftning

Min bedömning: Något behov av att föra in etl uttryckligt lagstöd för parkeringsköp föreligger inte.

Departementsförslaget: Överensstämmer med min bedömning.

Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser instämmer i den be­dömning som har gjorts i departementspromemorian. Nägra remissinstanser anser dock att det skulle vara värdefullt med ett lagstöd för parkeringsköp.

Skälen för mitt förslag: Utredningen konstaterar att tveksamhet rö­rande lagUgheten av parkeringsköp har uppkommit genom de uttalanden som gjordes i anslutning tifl lagrädsremissen rörande PBL cx;h an man i vissa kommuner har blivit försUctigare med att ingå parkeringsköpsavtal, särskill i

3 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 146

33

form av s.k. friköpsavtal. Enligt utredningen är det dock fullt klart att regler-    Prop. 1990/91:146 na i PBL innebär atl avtal om parkeringsköp kan ingås, (x;h för att undanröja den osäkerhet som har uppkommit föreslås atl systemet med parkeringsköp ges ett Uttryckligt lagstöd genom en tiUäggsbestämmelse i PBL.

Min genomgång i det föregående av nägra gmndläggande problem som hänger samman med parkeringsköp torde visa att det inte bör kunna råda nå­gon tvekan om att kravet i 3 kap. 15 § på anordnande av parkeringsutrymme kan tillgodoses genom avtal om parkeringsköp. Samtidigt bör emellertid ha framgått all del måsle ställas vissa krav på avtalen för att dessa skall kunna godtas. Om uttalandena i lagstifmingsärendel har stämt till eftertanke bettäf­fande de krav som mäste ställas på parkeringsköpsavtal måste de anses ha haft en positiv effekt.

Bestämmelsema i 3 kap. 15 § första stycket 6 vänder sig primärt till kommunema. Det är byggnadsnämndema som skall pröva om en av fastig­hetsägaren i bygglovsansökan föreslagen lösning av parkeringsfrägan är godtagbar eller inte. En uttrycklig bestämmelse i lagen om att parkeringsköp skall anses vara en godtagbar lösning skulle alltså tjäna som en upplysning åt byggnadsnämndema. En så självklar förklaring av innebörden av bestämmel­sen i 3 kap. 15 § synes emellertid vara överflödig. Det är inte frågan om hu­mvida parkeringsköp kan godtas eller inte som är problematisk, utan proble­met gäller den närmare utformningen av avtalen. För att en bestämmelse om parkeringsköp skall vara meningsfull skulle den därför behöva innehälla en beskrivning av de krav som det finns anledning att ställa på utformningen av avtalen. Jag anser emeUertid att det är olämpligt att tynga lagen med föreskrif ter som dock inle skulle innehälla nägot utöver vad som följer av en rimlig tolkning av kravet i 3 kap. 15 §. Jag föreslår därför inte nägon lagreglering av frägan.

Det kan emellertid finnas behov av en viss enhetiighel i landet när det gäl­ler utformningen av avtal om parkeringsköp. Detta skulle inte minst vara un­derlättande för arbetet inom byggbranschen. Enligt vad jag har erfarit kommer därför kommunförbundet att arbeta fram en reviderad utgåva att det förslag till normalavtal som tidigare har publicerats av kommunförbundet.

SärskiU om fastighetsägarens beroendeställning

Det har mot systemet med parkeringsköp invänts att fastighetsägaren lätt hamnar i en beroendestäUning i förhåUande rill kommunen. Problemet hänger samman med kommunens dubbla roUer i sammanhanget. I sin myndighetsut­övning ställer kommunen krav på fastighetsägaren att anordna parkeringsut­rymme. Samtidigt uppträder kommunen i en annan skepnad och erbjuder sig atl genom avtal om parkeringsköp se till att fastighetsägaren kan uppfylla sina skyldigheter.

Man kan urskilja tvä sidor av det här problemet. I de fall då fastighetsäga­ren först i samband med bygglov får full klarhet om parkeringskraven kan

sägas att han har berövats möjUgheten att lösa frågan på annat sätt än genom

34

parkeringsköp. Denna sida av problemet bör man kunna komma ät genom att    Prop. 1990/91:146 ge fastighetsägama möjUghet atl få besked om kraven i ett tidigt skede genom ställningstaganden i samband med planläggning och eventuellt genom för­handsbesked. Sädana förslag skall läggas fram i det följande.

Den andra sidan av problemet visar sig när avtal om parkeringsköp skall ingås, vilket i allmänhet torde ske i samband med bygglovsprövningen. Om fastighetsägaren då inte har nägon annan möjlighet att lösa parkeringsfrägan än att ingå avtal om parkeringsköp får kommunen en dominerande ställning inte bara som myncUghetsutövare utan även som avlalsslutande part. Det som man i första hand tänker pä här är fastighetsägarens begränsade möjligheter att påverka priset.

Till en början bör emellertid uppmärksammas an det krav på anordnande av parkeringsutrymme som kan ställas står i ett visst beroendeförhållande till kostnaden. Parkeringsutrymme skall enligt 3 kap 15 § första stycket 6 an­ordnas i skälig utsträckning. Innebörden härav mäste anses vara att man skall beakta de faktiska möjlighetema att till rimlig kostnad tUIgcxlose parkerings­behovet. Om kommunerna skulle driva igenom eu oskäligt högt pris per bil­plats bör detta återverka pä byggnadsnämndens bedömning av hur stort par-keringsuttymme fastighetsägaren skall åläggas att anordna. Även om det ci-vih-äitsUga avialet om parkeringsköp bara kan jämkas eller ogUtigförklaras av allmän domstol så kan fastighetsägaren alltså fä tiU stånd en indirekt prövning av avtalet genom besvär över beslut i bygglovsärendet.

Ett problem är dcxk att fastighetsägaren ofta befinner sig i tidsnöd och där­för cUar sig för en utdragen besvärsprocess. Det har därför framförts tanken på att man skulle kunna låta fastighetsägaren fä prisets skälighet prövad av någon domstolsliknande myndighet. Men även en sådan prövning skulle dra ut pä tiden och enUgt min mening är problemet med fastighetsägarens beroen­deställning inle sä betydande an det motiverar en speciell reglering för au möjliggöra prövning av paikeringsavtalens skälighet.

Som parkeringskommittén anförde bör fastighetsägarens rättsskyddsbehov kunna tillgodoses i tilUäcklig mån, om man inom kommun som tillämpar systemet med parkeringsköp utreder de genomsniltiiga kostnadema för byg­gande av parkeringsanläggningar i inner- resp. ytterområden cx;h kommunens styrelse eller fullmäktige med ledning därav fattar principbeslut om det maximibelopp per bilplats som får begäras vid blivande förhandlingar om parkeringsköp. Det bör cx;kså beaktas att systemet med parkeringsköp bara är eU av flera altemativ att lösa parkeringsfrägan, varför marknadskrafterna torde sätta spärrar för en oskälig prispolitik.

Enligt min bedömning leder dessa överväganden till att det, när det gäller att komma till rätta med problemet rörande fastighetsägarnas beroendeställ­ning i samband med parkeringsköp, mäste anses vara tillräckligt att fömtsätt­ningama för tidiga besked angående skyldigheten atl anordna parkeringsut­rymmen förbättras.

Avslutningsvis kan följande anmärkas beträffande användningen av par­

keringsköp i samband med älägganden enligt 3 kap. 16 §. I dessa situationer

finns del ju inte någon motsvarighet till den ovan nämnda tidsnöden för fas-

35

tighetsägama och besvärsinstitulet måsle dä anses ulgöra ett fullgott skydd mot oskäliga avtal till följd av det ovan nämnda sambandet mellan omfatt­ningen av skyldigheten au anordna parkeringsutrymmen och kostnaden för detta.

Prop. 1990/91:146

3.2.4   Parkeringsfrågornas behandling i samband med planläggning

Mitt förslag: Bestämmelsen i 5 kap. 7 § första stycket 8 PBL kom­pletteras sä att det i detaljplanen fär meddelas bestämmelser om skyl-cUghet att anordna uttymme för parkering, lasming cxh lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6. Vidare ändras bestämmelsen så atl förbud mot användning av viss mark för parkering utökas till att avse även an­vändning av byggnader.

Departementsförslaget: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker i allmänhet förslaget.

Skälen för mitt förslag: I 2 kap. PBL ges bestämmelser om allmänna inttessen som skall beaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyg­gelse. Enligt 4 § första stycket 4 skall bebyggelsemiljön utformas med hän­syn till behovet av trafikförsörjning och gcxi ö-afikmiljö. 1 PBL-propositionen (s. 477) framhåller dåvarande departementschefen att därmed givetvis även bör beaktas behovet av väl urf"omiade och lokaliserade parkeringsutrymmen.

Regler om detaljplan återfinns i 5 kap. PBL. Alla detaljplaner skall enligt 3-5 §§ ha eu visst minsta innehåll. Utöver detta minimiinnehäll kan kommunema ta in bestämmelser av sådant slag som anges i 7 och 8 §§. Bestämmelsema i 3-8 §§ sätter m.a.o. gränsema för de förhällanden som kan regleras i en detaljplan.

Parkeringsfrägoma nämns i 5 kap. 7 § första stycket 8. Enligt denna punkt får i planen meddelas bestämmelser om placering och utformning av parkeringsplatser samt förbud att använda viss mark för parkering. Enligt punkten 12 fär bestämmelser dessutom meddelas om principema för fastig­hetsindelningen och för inrättande av gemensamhetsanläggningar.

I PBL-propositionen behandlar dävarande departementschefen frägan om kraven pä anordnande av parkeringsutrymmen i dels den allmänna motive­ringen (s. 245 ff), dels specialmotiveringen till 3 kap. 15 § första stycket 6 (s. 518 ff). I specialmotiveringen sägs bl.a. följande (s. 519).

I viUcen omfatming som utrymme för parkering skaU krävas vid bygglovs­prövningen bör bestämmas med utgångspunkt i första hand i sådana allmänna riktiinjer för parkering som kommunen har antagit. An dra upp sådana prin­cipiella riktiinjer för hur parkeringen skall ordnas och att besluta efter vilka gmnder som behovel av parkeringsplatser skall bestämmas får anses tillhöra den normala nafikplaneringen i en kommun. Den närmare utformningen av sådana riktiinjer för särskilda områden kan lämpligen redovisas i översikts-

36

planen. RiktUnjema kan sedan närmare utvecklas i efterföljande detaljplaner. I l>roD 1990/91' 146 dessa bör klargöras hur marken skall disponeras för bl.a. parkeringsanlägg­ningar och om dessa skall vara gemensamma eller tillgcxlose enskilda fastig­heters behov. Om kommunen vill engagera sig i en anläggning i kommunal regi eUer genom etl kommunalt bolag, bör även detta utredas och bestämmas i detaljplanen.

Otn kommunen bestämmer sig för en kollektiv lösning av parkeringsfrä­gan för vissa fastigheter inom planomrädet, ingår det som ett led i planarbetet att utreda fömtsättningama för att bUda en sädan anläggning med tillämpning av bestämmelsema om gemensamhetsanläggningar i anläggningslagen. Sådana utredningar samt en närmare beskrivning av gemensamhetsanlägg-ningen bör tas in i planens genomförandebeskrivning. Om man redan vid planarbetet viU ha garantier för att gemensamhetsanläggningen senare kom­mer till stånd är det nödvändigt att anläggningen regleras i en fastighetsplan som upprättas och antas samtidigt som detaljplanen. I fastighetsplanen kan ställning tas till bl.a. omfatmingen av parkeringsanläggningen och vilka fas­tigheter som skall anslutas tiU denna.

Enhgt utredningen (s. 34 f) kan parkeringskraven visserligen komma till uttryck i detaljplanen, men ofta torde man fä utgå firän att planbestämmelsema inte anger de närmare kraven för varje särskild fastighet, varför fastighets­ägama endast i stora drag kan fä klarhet om vilket antal bilplatser som kan komma att krävas för respektive fastighet. Bestämmelsema i detaljplan kan alltså enligt utredningen inte få sädan precisering att man uppnår någon be-svärsavskärande verkan enligt bestämmelsen i 13 kap. 2 § andra styckel cx;h man fär därför utgå från atl de parkeringskrav som byggnadsnämnden ställer vid bygglovprövningen skall kunna besvärsprövas i full utsnckning. Dessa överväganden har lett tUl att utredningen föreslår att det införs en möjlighet att lämna förhandsbesked humvida en åtgärd kan antas uppfylla krav i 3 kap. Förslagel begränsas alltså inte till krav pä anordnande av parkeringsutrymme enligt 3 kap. 15 § första stycket 6, utan gäller samtliga krav enligt 3 kap.

Dävarande departementschefens överväganden i propositionen är fortfa­rande gUtiga och innebörden av dessa mäste enligt min mening anses vara att avsevän mera preciserade stäUningstaganden tUl kraven avseende anordnande av parkeringsutrymmen bör göras i detaljplan än ulredningen synes fömt­sätta.

Parkeringsfrägoma är av sådant slag att de måste bedömas i ett samman­hang för stöne områden, men samticUgt synes deialjplaneområdena tendera an rrunska i omfång. När kollektiva lösningar väljs, vare sig det sker i form av gemensamhetsanläggningar eller av kommunen drivna anläggningar, lorde det ofta bli så atl själva anläggningen regleras i en detaljplan samtidigt som den betjänar fastigheter inom flera andra detaljplaneområden. Det kan bli fråga om ett helt nätverk av inbördes beroende detaljplaneområden. Jag finner det således uppenbart att del krävs en områdesplanering som i stor utsträck­ning bör kunna leda till bindande cx;h därmed besvärsavskärande ställningsta­ganden i detaljplan. Följden kan annars bU att fömtsättningama för den över-siktUga parkeringsplanering, som ändå aUtid måste bedrivas kan brista i sam­band med prövningen av ansökan om bygglov.

Vid planläggning för bebyggelse bör alltså kraven avseende anordnande av parkeringsutrymmen preciseras i möjligaste mån och dessa krav bör också

kunna preciseras i befintliga outbyggda detaljplaner genom att omrädesvisa bedömningar av parkeringskraven förs in i planema med bindande verk­ningar. Sädana kompletteringar av befintiiga planer bör kunna underlättas ge­nom del föreslag till förenkling av reglema avseende ändring av detaljplan som jag senare (avsnitt 4) kommer atl lägga fram. Genom att kraven beträf­fande anordnande av parkeringsutrymme anges i detaljplan kan alltså fastig­hetsägama fä tidiga överklagbara besked i detta hänseende och de får därmed också bättre möjUgheier alt påverka valet av parkeringslösningar.

Jag vUl dock framhålla att det inte aUtid kan antas vara möjligt att ge en ut­tömmande precisering av kraven avseende parkeringsutrymmen i en detalj­plan. Kravet hänger nämligen samman med bl.a. det avsedda användnings­sättet för byggnaden, således uppdelningen på bostäder, kontor, butiker etc. Preciseringen av kravet pä parkeringsutrymmen mäste alltså anpassas till preciseringen bettäffande byggnadens användningssätt. Denna oklarhet i be­dömningsunderlaget bör dcx;k inte hindra att vissa ramar för kraven anges i planen.

De bestämmelser som enligt 5 kap. 7 § första stycket 8 får meddelas i en detaljplan är inriktade pä förhåUandena inom planområdet Vid tillsynen av att parkeringsunymme anordnas i enlighet med 3 kap. 15 § första stycket 6 kan bestämmelser i planen meddelas om placering av parkeringsplatser pä tomten eller i närheten av denna. Som nämnls berör emellertid parkeringsfrägoma ofta flera planområden. I sädana fall dä parkeringsuttymmet skaU anordnas i närheten av tomlen kan delta innebära att det avsedda uttymmet är beläget inom elt angränsande planomräde. Det kan dä finnas anledning att i detaljpla­nen ta in en bestämmelse som gör exploateringsrätten beroende av atl fastig­hetsägaren ser till att han får tillgång till visst utrymme utanför planområdet Något stöd för att ta in en sådan beslämmelse i planen synes för närvarande inte finnas. Jag föreslår därför att 5 kap. 7 § första styckel 8 kompletteras så att det i planen fär meddelas bestämmelser även om skyldighet an anordna ut­rymme för parkering m.m. enligt 3 kap. 15 § första stycket 6.

Enligt 5 kap. 7 § första stycket 8 får i en detaljplan meddelas bestämmel­ser om förbud att använda viss mark för parkering. Jag delar bedömningen i departementsförslaget och föreslär därför au det görs eu tillägg till bestäm­melsen så att det bUr möjligt att meddela förbud att anordna parkeringsplatser även i en byggnad.

Prop. 1990/91:146

3.2.5    Förhandsbesked

Mitt förslag: Förhandsbesked enligt 8 kap. 34 § skall kunna avse hu­mvida en åtgärd uppfyller kraven på tillgänglighet i 3 kap. 7 § och pä anordnande av parkeringsunymme i 3 kap. 15 § första styckel 6.

38

Departementsförslaget: I bestämmelsen om förhandsbesked i 8 kap.    Prop. 1990/91:146 34 § förs in ett krav på att det vid meddelande av tillstånd skall bestämmas de villkor som behövs.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagel eller lämnar det utan erinran. Många remissinstanser framhåller behovet av aii det i motiven preciseras viUca vUlkcn- som skaU bestämmas i förhandsbeskedet.

Skälen för mitt förslag: Av min redogörelse i det föregående framgår att fastighetsägaren ofta kan fä fuU klarhet om parkeringskraven först då hans ansökan om bygglov prövas. De risker för en beroendestälhiing som därmed kan uppkomma bör kunna begränsas avsevärt om kommunema redan i de-taljplanema preciserar parkeringskraven. Man torde dock fä räkna med att det i vart fall under en övergångstid kommer att finnas mänga detaljplaner med knapphändiga upplysningar om parkeringskraven. En möjlighet tiU förhands­besked i detta hänseende skuUe därför kunna vara värdefull för fastighetsäga­ren.

Pä ansökan skall byggnadsnämnden enUgt 8 kap. 34 § ge förhandsbesked humvida en ätgärd som kräver bygglov kan tillåtas pä den avsedda platsen. Behovet av förhandsbesked gör sig naturligtvis i vanliga fall starkast gällande utanför detaljplan. Några begränsningar av tillämpningsområdet för för­handsbesked finns dock inte. Även under en detaljplans genomförandetid kan det finnas behov av förhandsbesked. Planen kan t.ex. vara så schematisk att fastighetsägaren önskar erhåUa närmare besked i vissa hänseenden innan han påbörjar projekteringen.

Uttedningen har föreslagit att det införs en möjlighet att lämna förhandsbe­sked humvida en ätgärd uppfyller inte bara kraven bettäffande parkeringsut­rymme ulan samtUga krav i 3 kap. PBL.

Enligi departemenlspromemorian skuUe förhandsbesked med utredningens förslag börja likna bygglov i sä hög grad alt institutet skulle bli alltför ohan-terUgt och förlora sin självständiga betydelse.

I 8 kap. 34 § andra stycket stadgas att de villkor som behövs får Instäm­mas om det sökta tillståndet meddelas. I departemenlspromemorian föreslås att sädana villkor inte bara fär, utan skall bestämmas. Utgångspunkten är härvid att kravet i 3 kap. 15 § på parkeringsutrymme ulgör ett sådanl viUkor.

Remissinstansema har inte ifrågasatt denna utgångspunkt för förslaget, men frän många häll har yppats osäkerhet om hur långt kravet på angivande av viUkor skall sttäcka sig.

Förhandsbesked rör frågan humvida en åtgärd kan tiUåtas på den avsedda platsen. I vissa fall kan särskilda krav behöva ställas på utförandet av åtgär­den för att den skaU kunna tiflåtas. I förarbetena (prop. 1985/86:1 s. 753) nämns att det kan vara påkallat av kulturhistoriska skäl eller t.ex. frän energi­hushållnings- eller gmndläggningssynpunkt. Sådana särskilda upplysningar bör anmärkas i förhandsbeskedet

I propositionen hade bestämmelsema i 8 kap. 34 § andra stycket formule­

rats så att det skaU bestämmas de vUUcor som behövs. Det framhölls härvid att

det är angeläget inte minsl med hänsyn till an det måste råda full klarhet om

vilka frågor som har avgjorts genom förhandsbeskedet. I samband med au

3

bostadsutskottet senare formulerade om bestämmelsen (1986/87:BoUl     Prop. 1990/91:146 s. 107 f) kom "skall" utan synbarlig anledning att ersättas med "fär".

Enligt min mening är det i propositionen anförda skälet för ett krav på an­givande av nödvändiga villkor fortfarande giltigt. Av många remissytttanden över den föreslagna återgången tUl "skall" i bestämmelsen framgär emellertid att det råder stor osäkerhet beträffande frågan om vilken typ av villkor som åsyftas i 8 kap. 34 §. Mänga remissinstanser befarar au ett krav pä angivande av villkor skuUe medföra att förhandsbesked kommer att likna bygglov.

De villkor som avses i 8 kap. 34 § är, som framgär av de nyss återgivna uttalandena i förarbetena, av ett speciellt slag. Det skall vara fråga om villkor som är nödväncUga för att tillstånd skall kunna ges tifl åtgärden på den till­tänkta platsen. Ett krav på t.ex. anordnande av hiss kan inte betraktas som ett sädant villkor. Bedömningen av den tilltänkta platsens lämplighet torde näm­ligen inte vara beroende av om byggnaden förses med hiss eller inte. Mera tveksamt kan det kanske vara med kravet pä anordnande av parkeringsut­rymme. Enligt min mening talar dock övervägande skäl för att inte heller en viss lösning av parkeringsfrägan kan ses som ett nödvändigt villkor för valet av plats för en byggnad.

Jag finner det angeläget an man gör en klar åtskillnad mellan de villkor som skall behöva anges i ett förhandsbesked och övriga villkor som seder­mera måste uppfyUas för lov. Denna skiUnad kan län suddas ut om man hän­för kravet pä anordnande av parkeringsunymme tUl de frågor som skall avgö­ras i samband med ell förhandsbesked.

Med hänsyn till vad jag nu har anfört föreslår jag i principiell överens­stämmelse med utredningens förslag atl första styckel i 8 kap. 34 § komplet­teras med en bestämmelse enligt viUcen förhandsbesked även kan avse hum­vida åtgärden kan antas uppfylla kravet pä anordnande av parkeringsunymme i 3 kap. 15 § första stycket 6. Denna komplettering medför an ett tUlägg måste göras till bestämmelsen i 1 kap. 4 §, där möjligheten till förhandsbesked presenteras.

Jag är inte beredd att låla möjligheten att erhålla förhandsbesked omfatta samtliga krav enligt 3 kap. Fömtom kravet avseende parkeringsunymme bör det dock utan olägenhet kunna föras in en rätt atl erhålla förhandsbesked be­träffande kravet pä anordnande av hiss enligt 3 kap. 7 §. 1 3 kap. 10 § finns bestämmelser om vilka egenskaper, bl.a. med avseende på tiUgängUghet, som skall tillföras byggnader i samband med ändringar av olika slag. EnUgt tredje stycket kan kraven sänkas i detaljplan eller områdesbestämmelser under för­utsättning all bebyggelsen inom området får långsiktigt gcxltagbara egenska­per.

Genom den ändring som jag senare (avsnitt 4) kommer att föreslå i 5 kap.

12 § blir det möjligl att ändra detaljplaner pä ett enklare sätt än i dag.

Ändringen är motiverad av särskilt behovet atl göra områdesvisa bedöm­

ningar i olika hänseenden, bl.a. beträffande tillgängUgheiskravet De tilläggs­

bestämmelser till detaljplaner som dessa bedömningar kan resultera i torde

ofta komma att bli av sådant slag att tillgängligheiskravei inte blir preciserat

för varje fastighet. Det kan därför finnas ett behov för fastighetsägare inom

0

omräden med detaljplan, och även områdesbestämmelser, av alt kunna erhålla    Prop. 1990/91:146 förhandsbesked i detta hänseende.

Genom den här föreslagna lagtekniska lösningen bör det framgå pä ett tydligt sätt att de i 34 § andra stycket åsyftade vUUcoren uteslutande rör sådana villkor som utgör en nödvändig fömtsättning för att åtgärden skall få komma till stånd på den tUltänkta platsen. VUUcor av sådant slag bör alltid anges i för­handsbeskedet Jag bedömer det dock inte som erforderligt att det i lagen förs in ett krav på angivande av viUkor.

4 Ändring av detaljplan

4.1 Bakgrund

Bestämmelser om detaljplan finns i 5 kap. PBL. Dessa innehäller i huvudsak följande. I 1 § anges för viUca fall detaljplan skall upprättas och i 2 § ges bestämmelser om avvägningen mellan olika intressen. Bestämmelser om etl visst minsta innehåll som alla planer måste ha finns i 3 och 5 §§. Bestäm­melser som en plan dessutom får innehälla anges i 7 och 8 §§. I 4 § be­handlas frågan om huvudmannaskap för allmänna platser cKh i 6 § finns bestämmelser om s.k. tillfällig markanvändning. Slutiigen finns i 9 och 10 §§ regler om vilka handlingar en detaljplan består av och viUca bilagor som skall fogas tifl detaljplanehandlingama.

Enligt 5 kap. 12 § skall de nämnda bestämmelsema i 1-10 §§ tillämpas även när en detaljplan ändras eller upphävs.

Så som bestämmelsen i 5 kap. 12 § har kommit att tillämpas i praktiken innebär en ändring eUer komplettering av en gällande detaljplan att ett fömyat beslut tas om samtiiga bestämmelser inom del aktueUa planområdet. Man kan säga att ändring av en detaljplan har blivit liktydig med att planen upphävs och att en ny plan antas. Denna lagtillämpning, som anvisas i dåvarande sta­tens planverks handbok om detaljplan cxh områdesbestämmelser 1987, torde ha sin gmnd främst i önskemålet om att gamla detaljplaner i samband med behov av ändringar bör föras upp till samma standard som planer antagna en­Ugt PBL.

Lagtillämpningen har lett till vissa svårigheter. Omprövningen av planens alla delar medför ett slort arbete som i och för sig kan vara önskvärt men inte alltid nödvändigt. I de delar av kommunen där byggrätten är utnyttjad och förändringar inte är aktuella, är ölägenheterna av en föråldrad detaljplan mestadels överkomliga. Med detta förhåUande har man levat i kommunema alltsedan stadsplaneringen blev obligatorisk. Planer har ändrats först dä de kommit i konflikt med någon akut åtgärd. I anslulning härtill skedde förr en viss modemisering i den aktuella åtgärdens närmaste omgivning. Numera be­gränsas detaljplanerna oftast snävt tifl den aktueUa åtgärden.

En annan svårighet har att göra med genomförandetiden. Enligt den praxis

som har utbildats skall hela planen i samband med även en begränsad planän­

dring ges ny genomförandetid. En sådan effekt kan få kommunen an avstå

41

frän att vidta i och för sig önskvärda tiUägg tUl planen i avvaktan pä att denna    Prop. 1990/91:146 blir föremål för en mera genomgripande översyn.

Ett ticUgt uppmärksammat problem till följd av nyssnämnda praxis uppstcxl dä en kommun ville införa nägon bestämmelse med giltighet över ett stöne detaljplanelagt område. En sådan komplettering skulle, som man såg det, fömtsätta att kommunen gjorde en ny plan för hela det berörda områdel. Ett kompleileringsbehov som tidigt tUIdrog sig innesse var naturligt nog den nya möjligheten an variera lovplikten - en möjlighet som aUtså i praktiken blivit mycket måttUgt utnyttjad.

Problemet togs upp i promemorian Förslag till ändringar i plan- och bygglagen och naturvårdslagen, då med sikte på en snabb övergångslösning beträffande äldre planer. Behovet verifierades av en positiv remissopinion, som dcx;k txksä efterlyste vidare möjligheter för att komma till rätta med fler typer av problem. Sedan dess har frägan fått ytterligare belysning bl.a. i slut­fasen av det s.k. erfarenhetsprojektet avseende tillämpningen av den nya lagstiftningen.

Nya krav kan förväntas med anledning av de omrädesvisa studiema i den översiktiiga planeringen. Regleringsbehovet kommer då att beröra omräden som på olika gmnder kan avgränsas. Våra tätorter är vanligen täckta med rättsverkande planer av varierande art, ålder cxh innehåll. PBLsystemet cx;h den hektiska byggmarknaden har ocksä medfört att de enskilda detaljplanema fått en allt mer begränsad omfattning, inte sällan för bara en enda fastighet För au fullfölja översiktsplanens intentioner kommer därför ofta en stor mängd planer alt behöva ändras och/eller kompletteras med nya bestämmel­ser. SamticUgt är dock kommunemas planläggningsresurser begränsade.

Under byggnadslagens tid kompletterades i enstaka fall stadsplaner genom an man upprättade gemensamma tiUäggsbesiämmelser för ett större omräde. Så skedde bl.a. i Slockholm där den av fullmäktige antagna zonplanen för malmama följdes upp med tilläggsbestämmelser om bosladsanvändning och begränsning av rätten att bygga pä djupet under mark. På detta sätt tillkom under åren 1973-1983 sju "tiUäggsstadsplaner".

Erfarenheterna av della förfaringssätt var goda. Arbetsmetoden var ratio-neU cx;h arbelsbesparande. Fastighetsägarna hade förhållandevis lätt an accep­tera bestämmelser som tt-äffade en hel gmpp lUca. I fastighetsregistrct cx;h på byggnadsnämndens expeditioner antecknades att resp. fastighet och kvarter berördes av två eUer i vissa fall ne omgångar planhandlingar.

Det finns ett uppenbart behov av att ändring av en detaljplan skall kunna ske på ett enklare sätt än som föranleds av nuvarande tolkning av 5 kap. 12 §. Svårigheten med att förändra tillämpningen hänger framför allt samman med reglema om genomförandetid.

4.2 Genomförandetiden

Enligt 5 kap. 5 § PBL skall i detaljplanen anges en genomförandelid pä fem till femton år. Saknas bestämmelse om genomförandelid är liden femton år.

42

TUl skillnad mot vad som gällde tidigare bygger PBL på ett system med tids- Prop. 1990/91:146 begränsning av en garanterad byggrätt cx;h i detta system fyUer genomföran­detiden en centtal funktion. Lagtekniskt är den garanterade byggrätten upp­byggd kring reglema om kommunens möjligheter att ändra eller upphäva de­taljplaner. Före genomförandetidens utgång får planen endast i undantagsfall ändras eller upphävas mot berörda fastighetsägares besnidande (5 kap. 11 §). Denna bestämmelse kompletteras av bestämmelsema i 14 kap. 5 §, som ger fastighetsägare m.fl. rätt till ersätming eller inlösen om detaljplanen ändras eller upphävs före genomförandetidens utgång.

Genomförandetiden har dämtöver betydelse för dels kommunens skyldig­heter att upplåta allmänna platser till allmänt begagnande (6 kap. 26 §), dels kommunens rätt an lösa mark (6 kap. 24 §).

Det bör uppmärksammas att angivande av en genomförandetid inte konsti­tuerar några rättigheter. Sädana kan bara tillskapas genom planens materiella bestämmelser. Genomförandetidens enda funktion är att ange den tid under vilken rättigheterna skall beaktas. Beaktande av rättigheterna sker genom det skydd mot planändring som finns under genomförandetiden. Eftersom be­stämmelsema om genomförandetid bara har betydelse i anslulning till rättig­heter behövs av hänsyn till fastighetsägama egentiigen inte nägon genomfö­randetid om en plan endast medför resttiktioner eller skyldigheter eller om rättigheiema enligt planen redan i stort sett är utnyttjade genom den befindiga bebyggelsen. Skälet till att alla detaljplaner ändå skall ha genomförandetid är att det måsie komma att uppslå en hel del gränsfall där tveksamhet kan råda om planen medför nägra fastighetsekonomiska fördelar eller om den medför skyldigheter för kommunen i fråga om upplåtande av allmänna platser (se prop. 1985/86:1 s. 568 f)-

Av 5 kap. 12 § följer bl.a. att 5 § i samma kap. med dess föreskrift om bestämmande av genomförandetid skall tillämpas även när en detaljplan än­dras. Innebörden härav har inte berörts i förarbetena. 1 praxis tolkas emeUer­tid, som nämnts, beslämmelsen sä au varje ändring medför ett krav pä be­stämmande av ny genomförahdetid för hela del område planändringen avser. En sådan toUcning är emellertid inte självklar.

Till en början kan ifrägasällas om bestämmande av genomförandetid vid planändring blir gällande för hela planen eller bara för den eller de frågor som planändringen avser. Frågan berörs i Didöns m.fl. kommentar till PBL (s. 275 ff) och del hävdas där atl genomförandetiden blir gällande enbart i de avseenden planen ändras.

Om sist nämnda toUcning är riktig kan vidare ifrågasättas om genomföran­detid alltid måste bestämmas vid planändring. Det skäl som i förarbetena an­fördes för att genomförandetid alltid skaU bestämmas har inte samma bärkraft när det gäUer planändringar, men hänvisningen i 12 § till 5 § medför å andra sidan att det förefaller svårt att komma ifrån att genoinförandetid alltid måste bestämmas.

43

4.3 Överväganden och förslag

Prop. 1990/91:146

Mitt förslag: Vid ändring av en detaljplan skall vad som gäller om genomförandetid för planen gäUa även för de frågor som planändringen avser. Om genomförandetiden för planen har gått ut skaU genomföran­detid bestämmas för de frägor som planändringen avser.

Departementsförslaget: Regeln i 5 kap. 12 § ändras så att bestäm­melsema i 1-10 §§ skaU gäUa bara i tiUämpliga delar när en detaljplan ändras eller upphävs. Någon särskUd reglering bett-äffande genomförandetid behövs inte. Genomförandetid skaU dcx;k bestämmas bara om det är behövUgt.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser som har yttrat sig över denna del stöder förslaget att underlätta detaljplaneändringar och flertalet instämmer i att någon särskild reglering bettäffande genomförandetid inte behövs. Av remissinstansema är det dock flera som befarar att systemet med olika ge­nomförandetider kan bli krångligt och många anser att genomförandetid alltid skall bestämmas. Några remissinstanser förordar atl ändring av en detaljplan skaU begränsas tUl fall där genomförandetid inte behövs.

Skälen för mitt förslag: Den tolkning av 5 kap. 12 § som har kommit att styra tiUämpningen har len tiU att kommunema blivit mycket återhåUsamma med att ändra detaljplaner. Om behov av ändring uppkommer går man i stället till väga sä att planen upphävs, varefter en ny plan antas. Bland praktiker torde man ofta tala om ändring av plan även i delta fall, men om bestämmel­sen i 5 kap. 12 § skall ha någon självsländig betydelse är det angeläget att de tvä fallen hälls i sär. Uttrycket ändring bör, i enlighet med vad som anförs i Didöns m.fl. kommentar s. 275, reserveras för sädana fall som avser förän­dring av bestämmelser, bestämmelsegränser m.m. inom ett detaljplanelagi omräde. En utvidgning av ett detaljplaneområde bör i princip anses som en ny plan för det tillkommande området Om däremot flera tichgare planbeslut samlas i ett enda plandokument är det att betrakta som ändring (prop. 1985/86:1 s. 596). Av 13 § följer au en begränsning av planområdet anses som ett upphävande av planen i berörd del. Nägot hinder mot att i ett beslut bäde äncU-a en plan i vissa delar och att upphäva eUer utvidga den i andra delar föreligger inte.

Av vad som har anförts inledningsvis framgår att det finns ett behov av att kunna företa planändringar på ett enklare sätt än i dag. Till en början kräver detta att man gör avkall på ambitionen att i samband med planändring alltid föra upp gamla planer till PBD-standard. Något sådant krav kan emellertid inte anses ligga i bestämmelsen i 5 kap. 12 §. En regel av detta slag mäste aUtid läsas sä att de bestämmelser till viUca hänvisning sker skall gälla bara i tillämpliga delar. Departementsförslagets tillägg i detta hänseende är därför överflödigt. Om en plan skall ändras genom au den t.ex. tillförs vissa hän­syns- och varsamhetsregler kan detta således redan i dag ske utan att hela pla­nen revideras.

44

För att planändring skall kunna vidtas utan ett alltför omfattande arbete Prop. 1990/91:146 krävs emellertid att ändringsbeslutet inte automatiskt återverkar på planens byggrätter. I praktiken synes man utgå från en tolkning av regelsystemet som innebär att en ändring av en detaljplan ocksä medför att genomförandetiden avseende hela planen förlängs eller fömyas med sä läng genomförandelid som anges i ändringsbeslutet

Anta t.ex. att man vill ändra en plan genom att införa en bestämmelse om befrielse frän krav på bygglov avseende vissa åtgärder. Visserligen kan en bygglovsbefrielse bettaklas som en fördel för fastighetsägaren, men nägon rättighet i den mening som avses i 5 kap. 11 § är det inte fråga om. Trots att reglema om genomförandetid egentiigen saknar betydelse med avseende pä en bestämmelse om bygglovsbefrielse följer av hänvisningen i 12 § till 5 § att planändringen kommer att bli förknippad med en genomförandetid på femton år om inte kortare tid anges. EnUgt den i praxis rådande tolkningen av bestämmelsema blir den sålunda bestämda genomförandetiden gällande för inte bara bestämmelsen avseende bygglovspliktens omfattning utan för hela planen. Om genomförandetiden för planen hade gått ut vid planändringen, medför alltså denna att genomförandetiden för planen fömyas med den tid som angetts i samband med planändringen.

Enligt de överväganden som görs i departementsförslaget kan det pä goda gmnder antas au den nämnda toUcningen är felaktig och alt gällande räll i stället innebär att genomförandetiden vid planändring blir gäUande enbart i de avseenden planen ändras. Nägot behov av lagändring föreligger därför inte enUgt departementsförslagel.

Även jag anser att övervägande skäl talar för alt den i departementsförsla­get förespråkade toUcningen är riklig. Det finns dock uttymme för viss tvekan och eftersom effektema pä genomförandetiden är av sä stor betydelse bör den nuvarande oklarheten undanröjas genom en uttryckUg reglering i lag.

Jag delar uppfatmingen att planändringar skall kunna genomföras ulan att den genomförandetid som gäller för planen vid tiden för ändringen mbbas. Reglema bör härvid utformas så att man om möjligt undviker konsekvensen an olika genomförandetider kan komma att gäUa för samma område.

Senare skall jag belysa det tänkta tillämpningsområdet för de förenklade bestämmelser som jag här föreslår. I det här sammanhanget är del tillräckligt att konstatera alt flertalet av de planändringar som kan behöva göras är av sä­dant slag att de inte tiUskapar några rättigheter. I och för sig skuUe man därför med avseende på dessa planändringar kunna helt koppla bort reglema om ge­nomförandetid. Detta kräver emellertid all man i lagen preciserar de slag av planändringar som inte behöver förenas med genomförandetid. Möjligen kan man då också låta begreppet planändring bli bestämt av de angivna slagen av planändringar, vilket skulle innebära att reglema om ändring av detaljplan bara kan tiUämpas på vissa bestämda slag av planändringar.

Skälet tiU en reglering av antytt slag skulle vara dels an man dänned får tiU

stånd en begränsning av tillämpningsområdet för reglema om ändring av de­

taljplan, dels att man undvUcer de kompUkalioner som reglema om genomfö­

randetid kan medföra.

45

Enligt min mening saknas anlecUiing att införa en stel reglering för att be-    Prop. 1990/91:146 gränsa möjlighetema au ändra en detaljplan. De krav som i 5 kap. 9 § upp­ställs på atl planen skall vara tycUig i olUca hänseenden torde vara tillräckliga för att hindra att planändringar skaU leda tiU uppkomsten av svåröverskådliga planer.

En reglering av ändringsmöjlighetema kan heller inte motiveras med hän­visning till svärigheter an tiUämpa systemet med genomförandetid.

Det bör således inte införas något lagligt hinder mot planändringar som ger upphov till rättigheter. Detta innebär all frägan om genomförandetid kan fä betydelse i åtminstone vissa fall. Härvid delar jag den uppfaiming som har kommit till uttryck i departementspromemorian, nämligen att genomförande­tid skall knytas enbart tifl den eller de frågor som planändringen avser. För bedömningen av hur sådana bestämmelseanknuma genomförandetider skall kunna anpassas tiU vad som redan gäUer om genomförandetid i planen viU jag framhålla följande synpunkler.

Som jag har anfört tichgare torde det bU ganska sällsynt atl det i samband med planändringar uppkommer rättigheter som behöver skyddas av reglema om genomförandetid. Trots detta bör en genomförandetid alltid kopplas till nytillkommande bestämmelser. Frägan humvida genomförandetid är av bety­delse eller inte bör nämligen inte avgöras i samband med planändringen utan får prövas senare i enlighet med 5 kap. 11 § om det skulle bli aktuellt med en fömyad ändring eller ett upphävande av planen under genomförandetiden.

De få fall som vid planändring motiverar all man alltid skall beslämma en genomförandetid får inte leda till atl man får ett oöverskådligt system av ge­nomförandetider. Den enligt min mening enklaste lösningen erhåller man om man ser till aU de genomförandetider som skall knytas till planändringar an­passas till den eller de genomföranderider som redan gäller för planen eller delar av denna. Denna anpassning bör komma riU stånd pä följande sätt.

Om det finns en genomföranderid för planen som fortfarande löper skall denna tid även gälla för den eller de frågor som en planändring avser. Något särskilt beslut om detta skall inte behöva fattas, utan det skall följa direkt av lag. Jag föreslär att en bestämmelse härom skall las in i 5 kap. 12 §.

Enligt 5 kap. 5 § skall genomföranderiden vara minst 5 är. I det här fallet anser jag emellertid att det inte bör finnas något hinder mot den föreslagna samordningen av genomförandetidema även om det äterstår mindre än fem år av den gällande genomförandetiden. Om planänchingen i någol fall skulle ge upphov till en räll alt genomföra något som kräver längre tid, saknas anled­ning att anta annat än att kommunen dä är beredd att förlänga genomförande­tiden för den berörda delen av planen enligt 5 kap. 14 §.

Om genomförandetiden för den befintiiga planen har gått ut, krävs emel­lertid ett uttryckligt beslut om den genomförandetid som skall gäUa för plan­ändringen. För detta beslut skaU vad som sägs i 5 kap. 5 § gälla i tillämpliga delar.

I detta sistnämnda faU kommer en genomförandetid au gälla för enbart nä­

gon eller några bestämmelser. Denna genomförandetid kommer vid en even­

tuell senare planändring att avse även de då tillkommande efler ändrade be-

4

stämmelsema. Med en ordning av det här slaget kan det således aldrig bli    Prop. 1990/91:146 fråga om att olika genomförandetider blir gäUande för samma område.

I departementspromemorian har lämnats några exempel som skall illustrera vilka effekter en planändring fär i sådana fall då genomförandetiden för pla­nen har gått ut och genomförandetid efter planändringen blir gällande för en­bart någon begränsad bestämmelse.

Enligt nägra remissmstanser iUustrerar dessa exempel snarast komplUcatio-nema med det föreslagna systemet.

Jag delar den uppfaiming som har kommit till uttryck i departementspro­memorian rörande effektema av genomförandetider som är knutna enbart till vissa bestämmelser. Jag skall sttax återkomma tiU frågan. Jag bedömer emeUertid att problemen har fått en aUtför framskjuten plats. De kommer san­nolUct att aktuaUseras endast i undantagsfaU.

I allmänhet kan planändringama antas vara sådana att en genomförandetid om fem är i förekommande fall är tillräcklig. Under denna tid kan det inte bli särskilt vanligt att det uppkommer behov av fömyad ändring eller upphä­vande av planen. Då fräga härom ändå uppkommer torde det endast i säll­synta fall visa sig att den fräga som har föranlett bestämmande av genomfö­randetid är av sådan beskaffenhet att den lägger hinder i vägen för ändring eller upphävande av planen. Jag vill alltså ånyo betona att man måste upprätt­hålla kravet på att genomförandetid alltid skall bestämmas som en säkerhets­åtgärd för det ringa antal faU då en planändring kan ge upphov tUl en rättighet som mäste tryggas. Delta är det skäligen låga pris man måste betala för att slippa en omfattande reglering av fall då planänching skuUe kunna vidtas utan angivande av genomförandetid.

Enligt min mening bör del inte välla nägra stöne problem att bedöma ef­fektema av genomförandetider som är knutna enbart till vissa bestämmelser. Som framhålls i departementspromemorian är det härvid viktigt att iaktta re-sttiktivitet vid tolkningen av lUlkommande bestämmelser. Byggrätter i planer där genomförandetiden har gått ut kan alltså inte anses bli väckta till liv ge­nom att man kompletterar planen med tex. hänsyns- och varsamhetsregler eller med bestämmelser som begränsar tillåten byggnadsarea. Sådana be­stämmelser kan ju vara motiverade för att styra det byggande som kan komma tUl stånd ttots atl genomförandetiden avseende byggrätten har gått ut.

4.4 Användningsområdet för planändringar

Någon uttrycklig regel som begränsar möjlighetema att ändra en detaljplan finns inte idag bortsett från bestämmelserna i 5 kap. 11 §. Någon ytterligare begränsning vUl jag heller inle föreslå. Indirekt begränsas emellertid möjlig­hetema genom de krav som i 5 kap. 9 § uppstäUs pä att planen skall vara tyd­lig i olUca hänseenden.

Det är uppenbart att en lång rad beslut om ändring av en plan kan leda tifl att plansiluationen blir svårgenomttänglig och oöverskådlig. Risken för miss-

föntånd och förbiseenden får inte underskattas. Det finns därför anledning till

47

viss försUctighet när det gäller att ändra planer enligt det förenklade förfarande    Prop. 1990/91:146 som jag har föreslagil. Tydlighetskravet kan således leda till att det vid behov av yneriigare ändringar bör övervägas an upphäva planen cx:h anta en ny.

Tydlighetskravet medför vidare att det kan vara olämpligt att vidta alltför omfattande ändringar i en plan. Om avsikten t.ex. är att förändra huvudsyftet med en plan torde det vara bäst att upphäva den och anta en ny.

Som jag tidigare nämnt är det främst önskemål om att kunna införa be­stämmelser med gUtighei över ett större detaljplanelagt område som har riktat uppmärksamheten på behovet av regler som kan göra det enklare att ändra en detaljplan. Det regleringsbehov som åsyftas gäller bestämmelser av olika slag. Det kan gälla administtativa bestämmelser avseende t.ex. ändring av lovplikt, ändring av huvudmannaskap för allmänna platser eller tillständ till exploateringssamverkan. Vidare kan det gälla användningsbestämmelser som kan tillföras äldre planer, vilka helt eller delvis saknar bebyggelsereglerande innehåll. Slutligen kan det gälla utformningsbestämmelser avseende l.ex. hänsyns- och varsamheisregler inom kulturmiljöer, tillgänglighetskrav och krav på anordnande av parkeringsutrymmen. Byggande av ttafiktunnel kan ses som ett typexempel på fall där det finns behov av att kunna införa likar­tade bestämmelser över ett större område.

Bland ändringar som bör kunna företas på ett enkelt sätt nämnde jag än­dring av huvudmannaskap för allmänna platser. Härvid bör bestämmelsen i 6 kap. 26 § första stycket observeras. Enligt denna skall kommunen vara huvudman för allmänna platser inom område med detaljplan, om det inte fmns särskilda skäl tifl annal.

De olika slag av regleringsbehov som nu nämnls har i allmänhet sin gmnd i den planering som bedrivs över större omräden. Omrädesavgränsningen skiftar naturUgtvis med hänsyn till vilken typ av planering det rör sig om. Det väsentiiga är emellertid att den planering som rör en visst område ofta resulte­rar i önskemål om att kunna föra in rättsverkande bestämmelser av samma slag för hela området

Enligt promemorieförslaget skulle man kunna anta områdesbestämmelser för områden med gamla planer. Jag har övervägt denna fräga. Bortsett från invändningar frän systematisk synpunkt skulle emellertid enligt min mening en sädan lösning som verken har föreslagit kunna leda till att rättighetsin-skränkande bestämmelser skuUe kunna införas med kringgående av de regler som skyddar fastighetsägama mot planändringar under planens genomföran­detid. Jag har därför stannat för att inte föreslå några ändringar i denna del. Med de förenklingar som här föreslås bettäffande möjlighetema att ändra de­taljplaner bör i stället bestämmelser som avses gälla inom elt stöne omräde kunna föras in i samtiiga berörda detaljplaner pä eu ganska smidigt sätt. Sålunda bör under iakttagande av tycUighetskravet beslut om ändring av be­rörda delar av detaljplanema inom området kunna tas i ett sammanhang varef­ter ändringama noteras i respektive plan.

Det fmns anledning att på nytt undersnyka betydelsen av dena lydlighels-

krav i samband med planändringar. Planhandlingama måsle utformas så att

det framgår klart vad som har prövats i samband med ändringsbeslutet cx;h

4g

viUca konsekvenser ändringen får för den befintUga planen. Byggrätterna kan t.ex. päverkas pä en indirekt sätt cx:h det är viktigt att denna påverkan klar­görs.

Genom de möjligheter som nu ges till att ändra detaljplaner på ett enklare sätt kan det tänkas att ändring av huvudmannaskap för aUmänna plalser inom områden som omfattas av stadsplaner eller byggnadsplaner kan komma att aklualiseras i vissa fall. 117 kap. 27 § finns besiämmeiser om vad som skall gälla när del i lag eller annan författning talas om stadsplan cx;h byggnads-plan. Jag har övervägt att komplettera denna bestämmelse med regler om vad som skall gälla när huvudmannaskapet ändras bettäffande sådana planer. Eftersom samdiga förfatmingar där stadsplan och byggnadsplan nämns skall ha ändrats torde dcx;k en komplettering av 17 kap. 27 § sakna praktisk bety­delse.

Prop. 1990/91:146

5 Omedelbart genomförande av fastighetsplan i vissa fall

Mitt förslag: Byggnadsnämnden fär förordna att eu beslut au anta, ändra eller upphäva en fastighetsplan får genomföras utan hinder av au beslutet inle vunnit laga kraft, om beslutet fatlats efter tillämpning av reglema om enkelt planförfarande och förslaget som ligger till gmnd för beslutet skriftiigen godkänts av aUa berörda.

Departementsförslaget: Avser enbart beslut att anta en plan men över­ensstämmer i övrigt i sak med mitt forslag.

Remissinstansema: Tillstyrker i allmänhet departementsförslagel eller lämnar det utan erinran. Ett flertal av dem, däribland boverket och lantmäteri­verket, föreslär att cx;ksä beslut om ändring och upphävande av fastighetspla­ner SkaU kunna genomföras utan hinder av att de inte vunnil laga krafl. En del remissinstanser föreslår ocksä att en molsvarande beslämmelse borde gälla för beslul om detaljplaner.

Skälen för mitt förslag: Bygglov får inle lämnas för älgärder pä en fastighet som inte stämmer överens med den fastighetsplan som gäller för området (8 kap. 11 § första stycket 2 a). Det är således många gånger nöd­vändigt att genomföra fastighetsbUdningsätgärder i ansluming tiU beslut avse­ende fastighetsplaner. Eftersom beslut att anta, ändra, eller upphäva en fas­tighetsplan gäller först sedan beslutet vunnit laga kraft eUer s.k. genomföran­deförordnande beslutats (6 kap. 15 §), måste tiden för överklagande ha gått ul innan fastighetsbUdnuig kan ske. Försl efier del att fastighetsbildning skett kan det bli aktuellt att behandla ansökningar om bygglov.

Om en plan antagits, ändrats eller upphävts efter enkell planförfarande, vUket bl.a. fömtsätter att den saknar inttiesse för allmänheten, cx;h aUa berörda godkänt förslaget, är risken för överklaganden mycket liten. Jag anser att

49

4 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 146

byggnadsnämnden i sådana fall bör ges möjlighet att förordna att beslutet Prop. 1990/91:146 skall få genomföras utan hinder av att det inte vunnit laga kraft Således delar jag boverkets och lantmäteriverkets uppfattning att man inte bör skilja mellan å ena sidan beslut att anta fastighetsplaner (x;h å andra sidan beslut att ändra eller upphäva sädana planer. En ytterligare fömtsättning för ett förordnande om genomförande bör vara att en ägare till nägon av de fastigheter som om­fattas av fastighetsplanen ansökt om det Efter ett förordnande kan fastighets­ägama pä egen risk föranstalta om fastighetsbildning i enUghet med en ny el­ler ändrad plan. En stor del av dem som vill bygga inom området kan då slippa avvakta dubbla överklagandetider cx:h på så sän spara tid.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört föreslår jag att byggnadsnämnden fär förordna att ett beslut att anta, ändra eller upphäva en fastighetsplan fär ge­nomföras utan hinder av att det inte vunnit laga kraft, om beslutet fattats efter tiUämpning av reglema om enkelt planförfarande cxh förslaget som Ugger tUl gmnd för beslutet skriftiigen godkänts av alla l)erörda. I specialmotiveringen behandlas frågan om vilka som i dessa faU skaU anses berörda.

Om någon ttots de angivna fömtsätmingama skuUe överklaga beslutet att anta planen följer det av allmänna förvaltningsrättsliga principer att den myn­dighet som prövar överklagandet kan förordna om inhibition av beslutet avse­ende fastighetsplanen. Det förtjänar dock att här påpekas att fastighetsbild­ningsåtgärder som vidtagits efter ett förordnande om genomförande i enUghet med den av mig föreslagna bestämmelsen inte blir utan verkan för det fall att beslutet avseende fastighetsplanen ändras. I sädana faU kan det erfordras yt­terligare fastighctsbildningsätgärder för att uppnå sådan överensstämmelse med den till slut gällande fastighetsplanen att ett bygglov kan lämnas för åt­gärder på en berörd fastighet

Vad sä gäller frågor om lov för åtgärder inom ett område som berörs av beslutet avseende fastighetsplanen så kommer jag cx;kså att föreslå (avsnitt 6) att beslut om lov skall kunna lämnas under vUlkor att lovet inle fär umyttjas förrän ett beslut avseende antagande, ändring eller upphävande av en detalj­plan, områdesbestämmelser eller en fastighetsplan har vunnit laga kraft. Jag anser att den möjligheten är tillfyllest cx;ksä för att tillgodose behovet av ett snabbare förfarande vid genomförandet av okonttoversiella detaljplaner. Det saknas därför anledning att, såsom vissa remissinstanser förordat, föreslå att beslut avseende detaljplaner i motsvarande situation skall kunna genomföras utan hinder av att de inte vunnit laga kraft

50

6 Beslut om lov innan plan har vunnit laga kraft

Prop. 1990/91:146

Mitt förslag: Byggnadsnämnden skall redan vid beslut om anta­gande, ändring eller upphävande av en detaljplan, områdesbestämmel­ser eller en fastighetsplan kunna lämna bygglov, rivningslov eller marklov under fömtsätming att det vilUcoras med att lovet inte fär utnyttjas förrän planbeslutet har vunnit laga kraft

Promemorieförslaget: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstansema: Tillstyrker i allmänhet förslaget.

Skälen för mitt förslag: I 8 kap. 11 § första stycket PBL föreskrivs bl.a. att ansökningar om bygglov för åtgärder inom områden med detaljplan SkaU bifallas om åtgärden inte sttider mot detaljplanen eller den fastighetsplan som gäller för området Den fastighet och den byggnad eller annan anlägg­ning på viUcen åtgärden skall utföras måste också stämma överens med de­taljplanen cx;h med den fastighetsplan som gäller för området Pä motsva­rande sätt finns i 8 kap. 12 § krav på att den sökta åtgärden skall stämma Överens med områdesbestämmelser, där sådana gäller. Vidare fömtsätts enligt 5 kap. 34 § respektive 6 kap. 15 § att den detaljplan och fastighetsplan samt de områdesbestämmelser som avses, har tillkommit genom beslut som har vunnit laga kraft eller omfattas av ett förordnande enligt 13 kap. 8 §.

Dessa regler innebär bl.a. att då bygglov kräver en ny eller ändrad plan så mäste planbeslutet ha vunnit laga krafl innan bygglov kan ges. Visserligen ställs del härefter inte nägot krav på att beslutet om lov skall ha vunnit laga kraft innan lovet får tas i anspråk, men fuU ttygghet får den byggande inte fönän besvärsiiden har gått tiU ända.

Nonnalt innebär det inte nägon olägenhet att ett lagakraftägande planbeslut måste föreUgga innan bygglov kan ges. Gmndtanken är ju att planläggningen skall ligga ett steg före bygglovsprövning och genomförande. Det inttäffar dock att behovet av en ny eller ändrad plan inte blu- klarlagt fönän byggstar­ten är nära förestående. Den nya eUer ändrade planläggning som då erfordras är ofta av begränsad betydelse, okompUcerad tUl sin natur och inte mera kon-ttoversiell än själva bygglovet. I sädana fall kan det vara en allvarlig olägen­het att beslutsprocessen måste delas upp i dels ett planbeslut som måste vinna laga kraft, dels därefter bygglov.

Före tiUkomsten av PBL fanns det i sådana sittiationer möjUghet att ge dis­pens från planbestämmelser. Till en del har denna tidigare ordning med dis­pens ersatts av bestämmelsema om enkelt planförfarande i 5 kap. 28 §. Även med tillämpning av enkelt planförfarande kvarstår dcx;k kravet pä alt planbeslutel skall ha vunnit laga kraft innan bygglov kan ges.

Självfallet kan en ätergång till någon form av dispensförfarande inte komma i ftiga. De skäl som ligger tUl gmnd för kravel i PBL pä att bygglov i princip inie fär strida mot planer är fortfarande giltiga. Även i fortsättningen måste alltså kravet på tvä beslut, planbeslut och bygglov, upprätthållas. I de

51

fall då det inte föreligger några konflikter beträffande planbeslutet saknas Prop. 1990/91:146 dock tilUäckliga skäl för att ett lagakraftägande planbeslut skafl behöva invän­tas innan bygglov ges. De båda besluten bör därför kunna ges samlidigt eller i anslutning till varandra i sädana fall då det är kommunfullmäktige eller kom­munstyrelsen som beslular om planen. Jag föreslår således att bygglov skall kunna fä ges i omedelbart samband med ett planbeslut. Givetvis mäste därvid bygglovet vUlkoras så att det inte fär umyttjas fönän planbeslutet har vunnit laga kraft Genom utnyttjande av denna möjUghet kan besvärstidema komma att löpa paralleUt cx;h byggprcx:essen påskyndas.

Behov av en sådan bestämmelse föreligger naturUgtvis främst bettäffande bygglov. I vissa faU kan dock motsvarande behov finnas när det gäller riv­ningslov och marklov cx;h bestämmelsen bör därför göras tillämplig på alla former av lov. Med hänsyn härtill bör den tas in som en ny paragraf, 8 kap. 18 a §, under en ny mbrik i avsnittet om fömtsätmingar för lov.

Det användningsområde för tillämpning av villkorade lov som jag nu har angett kan synas i huvudsak överensstämma med användningsområdet för enkelt planförfarande. Sådant kan enhgt 5 kap. 28 § användas om förslaget till detaljplan är av begränsad betydelse och saknar inttesse för allmänheten. Det kan därför ifrågasättas om man skall begränsa den nya bestämmelsens tillämpningsområde till fall där enkelt planförfarande tillämpas. Även vid normalt planförfarande kan det emellertid under samrådsförfarandet komma an stå klart att det inte finns nägra konflikter bettäffande planen. Det kan dä finnas samma skäl som vid enkelt planförfarande att utnyttja möjligheten till villkorade lov. Bestämmelsen bör heller inte utformas sä att den påverkar va­let av planförfarande. Jag föreslär därför inte någon begränsning av tillämp­ningsområdet av antytt slag.

Jag viU emeUenid understryka betydelsen av att utnyttjande av möjligheten tUl vUUcorade lov begränsas liU faU i vilka någon konflikt om planbeslutet inte föreligger. Visserligen förfaller lovet om planbeslutet upphävs efter besvär, men i sådana fall har byggnadsnämnden lagt ned onödigt arbete pä lovpröv­ningen. Det finns cx;ksä risk för att kommunen, om villkorat lov har lämnats, läser sig i samband med en eventuell överprövning av planen. Enligt 13 kap. 8 § kan prövningsmyndigheten, om kommunen har medgen det, upphäva planbeslutet i en viss del eller ändra det pä annat sän. Om villkorat lov har lämnats kan detta tänkas påverka kommunemas inställning till eventueUa än­dringar av planen. Jag utgår emellertid ifrån au kommunema i eget inttesse kommer att ge villkorade lov enbart i klara fall.

52

7 Hushållning med grundvatten, m.m.

Prop. 1990/91:146

7.1  Bakgrund

7.1.1    Allmänt

Inom många områden i Sverige utgör gmndvatten en knapp resurs. Vidare är del enligt Sveriges geologiska undersökning, SGU, (x;kså vanligl att problem med vattenförsörjning orsakas av felaktig exploatering av gmndvattentill-gångar. Det är således vUctigt att befintiigt gmndvatten umyttjas på bästa sätt cx;h atl det skyddas mot föroreningar.

Mot denna bakgmnd är det naturUgt att vattenfrågorna under senare är fått en allttner framttädande roll i den kommunala planeringen. Boverket och sta­tens naturvärdsverk har i boken "Vattnet i kommunal planering" behandlat bl.a. vattenfrågomas hantering i de översiktsplaner som kommunerna är skyldiga att ha. Boken behandlar vidare kopplingen mellan övrig fysisk pla­nering cx;h planering av bl.a. gmndvattentillgängar.

För stora uttag av gmndvatten kan givetvis resultera i sinande bmnnar. Detta är emellertid inte det enda problem som kan uppstå. Om uttaget av gmndvatten överstiger vad som nybildas kan också salthalten i bmnnsvattnet öka, s.k. saltvatleninttängning. Detta förekommer pä flera platser framför allt i kustnära lägen, men också inom andra omräden där s.k. inlagrat saltvatten från den senaste istiden finns under det söta gmndvatmet

Problemet med saltvatleninttängning har under senare lid berörts i flera sammanhang. 1 Stcx;kholms län har länsstyrelsen under åren 1986-1989 ge­nomfört ett projekt, "Salt gmndvatten i kustnära områden samt förslag tiU åt­gärder" som presenterats i tte rapporter. Vidare cUskuteras problemet i den i september 1990 färdigställda "Sötvatien '90, strategi för god vattenkvalitet i sjöar, vattendrag och gmndvatten" som utarbetats av statens naturvärdsverk pä regeringens uppdrag. Verket har där föreslagit att skyddet av allmänna och enskilda vattentäkter - både de som nu används cx;h de som kan behövas i framtiden - förbätttas. Kommunema bör enligt verket åläggas all genomföra vatteniäkisplanering för att långsiktigt säkerställa vatientäkter av god kvaUiet

Verket har vidare i "Sötvatien '90" föreslagit att en utt-edning skall få över­väga möjlighetema till en bättte reglering och effektivare fördelning av gmndvatten för enskild vattenförsörjning. Regeringen har i miljöpropositio­nen (prop. 1990/91:90) fömtskickat att en uttedningsman kommer att tillsät­tas för att se över reglema om uttag och fördelning av gmndvatten för enskfld vattenförsörjning cxh klarlägga myncUghetsansvaret i detta sammanhang. En uttedning i huvudsaklig överensstämmelse med vad naturvårdsverket före­slagit kommer således tiU stånd.

Problemen med bristande tillgång på gmndvatten har emellertid under de senaste åren blivit akula pä många platser. Det är således angeläget att åtgär­der vidias sä snart som möjligl. Jag lägger därför nu fram vissa förslag som gör det möjligt för kommunerna att, uiom omräden där det kan befaras att del

uppstår problem med vattenförsörjningen, införa restriktioner med avseende    Prop. 1990/91:146 på åtgärder som ökar gmndvattenuttagen eller som kan medföra risker för förorening av gmndvattenmagasin. De av mig föreslagna åtgärderna fär se­dermera övervägas fömtsättningslöst av utredningsmannen.

Fritidshus med högst tvä bostäder är undantagna från de krav pä hushåll­ning med vatten cx;h energi som eljest gäller för byggnader. Eftersom det inom många områden med gmndvattenproblem fmns en stor andel fritidshus, anser jag det i sammanhangel naturUgt att även överväga frågan om att ocksä för sädana ftitidshus införa samma krav pä gcxl hushållning med vatten som gäller för andra byggnader.

De fritidshus som byggs i dag har i de flesta fall en relativt hög standard, vilket medger vistelser under längre tider och under större delen av året. Mot den bakgmnden har ocksä övervägts behovet av krav på hushållning med energi för fritidshus.

7.1.2   Gällande rätt

Vattenlagen

Bortledande av yt- eller gmndvatten för vattenförsörjning, värmeutvinning eller bevattning definieras i vattenlagen (1983:291) som vattentäkt. Gmnd­vattentäkter cx;h utförande av anläggningar för det ändamålet är vattenföreiag enligt vattenlagen. Att ta upp bmnnar tex. genom borming är säledes valten­företag i vattenlagens mening. Emellertid krävs det inte tillständ enligt den lagen för vattentäkter för en- eller tvåfamiljsfastigheters eller jordbmks-fastigheters husbehovsförbmkning eller vattenförsörjning (4 kap. 1 a § 1). Vidare krävs inte tillstånd till ett vattenförelag om det är uppenbart att varken aUmänna eller enskilda inttessen skadas genom vaitenföretagets inverkan på vattenförhållandena (4 kap. 2 § första stycket). I övriga fall är gmndvatten­täkter tillståndsplUctiga enligt vattenlagen. Även om tUlslånd inte krävs får ett vattenföretag ändå inte komma tUl stånd, om det med hänsyn till valet av plats eller på något annat sätt möter hinder från allmänna planeringssynpunkter. Vattenföretag får inte heUer strida mot en detaljplan eller områdesbestämmel­ser. Den rädighet som fastighetsägaren som huvudregel har över vattnet inom fastigheten är således inte oinskränkt, ens för tfllståndsfria förelag. Rådig­heten kan också inskränkas genom annan lagsliftning (se t.ex. prop. 1981/82:130 med förslag till ny vattenlag m.m., s. 403).

Plan- och bygglagen, m.m.

Med plan- och bygglagen (1987:10), PBL, och lagen (1987:12) om hushåll­ning med natunesurser m.m. har kommunema fått ett ökat ansvar för vatmets användning. Lagama anger vattnet som en sårbar resurs som vi skall hushålla med för atl bevara en gcxl vaitenkvalitet och för att undvUca miljöproblem. I 2

och 3 kap. PBL finns bestämmelser som syftar till hushållning med gmnd-

54

vatten. Sålunda skall vattenförhållandena beaktas vid lokaliseringen av be­byggelse och byggnader placeras så att inverkan pä gmndvatmet som kan vara skadlig för omgivningen begränsas. I områden där knapphet pä vatten rader eller kan befaras uppkomma skall byggnader enligt 3 kap. 3 § första stycket PBL medge god hushällning med vatten. Detta innebär att byggnads­nämnden vid bygglovsprövning kan ställa krav pä byggnademas utförande i deua avseende. Bestämmelsen gäller enligt 3 kap. 9 § första stycket PBL inte ftitidshus med högst tvä bostäder. Förfogandet över vatten som sädant är inte underkastat något krav på lov enligt PBL.

I 2 och 3 kap. PBL finns cxkså bestämmelser som syftar till hushällning med energi. Bebyggelse som för sin funktion kräver tiUförsel av energi skall lokaliseras på ett sätt som är lämpUgt med hänsyn till energiförsörjningen och energihushåUningen. Inom omräden med sammanhållen bebyggelse skaU be­byggelsemiljön utformas med hänsyn till behovet av bl.a. hushållning med energi. Byggnader skall enligt 3 kap. 3 § första stycket medge god hushåll­ning med energi. Den bestämmelsen gäller enligt 3 kap. 9 § första stycket inie fritidshus med högst två bostäder.

Prop. 1990/91:146

7.2 Överväganden och förslag

7.2.1    Bygglovsplikt för grundvattentäkter i vissa fall

Mitt förslag: En kommun skall, om det finns särskilda skäl, genom detaljplan eller områdesbestämmelser kunna bestämma att bygglov krävs för att anordna eller väsentligt ändra anläggningar för gmnd­vattentäkter för en- eller tvåfamiljsfastigheters eUer jordbmksfastighe-ters husbehovsförbrukning eUer värmeförsörjning.

Departementsförslaget: Avser enbart gmndvattentäkter för vattenför­sörjning men omfattar även övriga gmndvattentäkter för delta ändamål som inte är tUlståndspIiktiga enligt vattenlagen. Det överensstämmer i övrigt i sak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker nästan undantagslöst förslaget eller lämnar det utan erinran. Växjö tingsrätt, som gjort en ingäende problemana­lys, avstyrker dock förslaget. Tingsrätten pekar på att bygglovsplikt borde vara lika aktuell för alla slag av gmndvattentäkter, således även sådana för värmeutvinning och bevatming. Tingsrätten anför vidare att de gmndvatten­täkter som enligt 4 kap. 2 § vattenlagen inte kräver tillstånd, dvs. när det är uppenbart att varken aUmänna eller enskUda inttessen skadas genom vattenfö­retagets inverkan på vattenförhållandena, är svära att avgränsa och att bl.a. detta kan medföra risk för dubbelprövning, eftersom vattenlagens tillstånds­prövning inte ersätter annan prövning om detta inte särskilt anges i den lag-

55

stiftningen. Branschorganisationema, Svenska Bmnnsborrares Branschorga- Prop. 1990/91:146 nisalion och Sveriges Avanti-Borrare Förening, avstyrker också förslaget. Branschorganisationema förordar atl den av naturvårdsverket föreslagna ut­redningen avvaktas. Svenska Bmnnsborrares Branschorganisation pekar cxksä pä att flertalet kommuner inte har kompetens inom området cx;h att det saknas normer och riktiinjer för hur vattentäkter skaU anläggas och utformas.

Skälen för mitt förslag: Det finns som jag tidigare nämnt (av­snitt 7.1.1) många områden där det uppkommit problem med gmndvatten-försörjningen eller där sådana problem kan förväntas uppkomma. Uttag ur enskilda bmnnar päverkar som regel gmndvattenmagasinet även utanför den egna fastigheten. Flera bmnnar i närheten av varandra förstärker effekten cx;h i det omräde som päverkas kan äldre och gmndare bmnnar sina. Vidare med­för ökade uttag risk för saltvatteninträngning i många områden. Sådana effek­ter gör det angeläget att pröva även husbehovstäkter i riskområden.

Ett annat skäl för prövning av i vart fall nya bmnnar är risken för förore­ning av gmnd vattnet I många områden med äldre fritidsbebyggelse med ge­mensam vattentäkt förekommer ofta primitiva infilttationsanläggningar för avloppsvatten. Detta är företrädesvis fallet när både den gemensamma vatten­försörjningen och infitotionsanläggningama är avsedda för enbart sommar-bmk. I sådana områden kan ett okontrollerat upptagande av bmnnar få till följd att bmnnama förorenas av avloppsvatten. Vidare kan gmndvattentäkter för värmeutvinning förorsaka föroreningar genom läckage av frostskyddsme­del eller liknande. I värsta fall kan gmndvattenmagasinet som används för den gemensamma vattenförsörjningen skadas.

Vattenförsörjningsproblem kan cx;ksä orsaka kommunema och enskilda stora kostnader när skyldigheten att anordna allmänna va-anläggningar ak­tualiseras enligt lagen (1970:244) om allmänna vallen- cx;h avloppsanlägg­ningar.

Det ankommer som nämnts pä kommunema all bedöma va-frågor i sam­

band med lokalisering av ny bebyggelse. Genom den översiktiiga planeringen

bör kommunema ha skaffal sig en god uppfaltning av om det finns omräden

där det kan uppkomma problem med grundvattnet. Jag anser atl del mot

denna bakgmnd är naturligt att kommunemas ansvar vidgas lill att avse även

bedömningar av åtgärder som kan innebära faror för gmndvattenförsöij-

ningen för befintUg eller planerad bebyggelse. En sådan bedömning bör ske i

två steg. Om gmndvattensituationen i ett område är sådan att det fmns risk för

att brist eller saltvatteninträngning skall uppkomma eller om del finns risk för

föroreningar bör kommunen kunna besluta om att införa bygglovspliki för att

anordna eller väsentiigt ändra sådana anläggningar för gmndvattentäkt som

enligt 4 kap. 1 a § 1 vattenlagen inte kräver tillstånd enligt vattenlagen, dvs.

gmndvattentäkter för en- eller tvåfamiljsfastigheters eller jordbruksfastighe­

ters husbehovsförbmkning eller värmeförsörjning. Della kan i laglexten ut­

tryckas som ett krav pä särskilda skäl för att bygglovsplikten skall fä införas.

Varje enskild åtgärd får sedan prövas i bygglovsärendet (se närmare avsnitt

7.2.2). Det saknas enligt min mening anledning an inom ramen för PBL

pröva övriga gmndvattentäkter som är tillslåndsfria enligt vattenlagen efter-

55

som sådana vattenföretags inverkan på vaitenförhällandena är myckel liten. Min förslag utesluter därför, till skillnad från departementsförslaget möjlig­heten aii införa bygglovsplUct för sådana gmndvattentäkter.

Bedömningen av skälen för att föreskriva lovplikt mäste självfallet ske med utgångspunkt från vattensituationen. Även om kommunema i allmänhet torde ha en god överblick över var det råder brist pä gmndvatten eller var det finns risk för saltvatleninttängning eller föroreningar cKh viss kompetens i frågorna, är det troligt att det i mänga fall krävs utomstående experter för att få en fullgott underlag för kommunemas stälbingstagande. Detta gäller såväl bedömningen och avgränsningen av riskområdena som prövningen av en­skUda bygglovsärenden. För många områden fmns det redan bedömningsun­derlag som har tagits fram av skilda myndigheter - tex. Sveriges geologiska undersökning (SGU), statens naturvårdsverk och länsstyrelsema - men ma­terialet kan säkert behöva kompletteras i många fall. De extta kosmader för uttedningar m.m. som förslaget innebär torde emellertid väl uppvägas av de vinster som följer av att vattenbrist eller vattenföroreningar kan undvikas och genom att kostnadema för utbyggnad av det allmänna va-nätet kan begrän­sas.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfön, föreslår jag att kommunema, om del fmns särskilda skäl, genom detaljplan eller områdesbestämmelser skall kunna bestämma att bygglov krävs för atl anordna eller väsentligt ändra anlägg­ningar för gmndvattentäkter för en- eller tvåfamiljsfastigheters eller jord­bruksfastigheters husbehovsförbrukning eller värmeförsörjning.

Några remissinstanser har efterlyst ett ställningslagande i frågan om kost­nader för sädana undersökningar som skall ligga till gmnd för kommunemas beslut i dessa frågor kan tas ut som planavgifter enligt PBL. Mitt förslag in­nebär inle nägon förändring i fömtsättningama för kommunemas möjUgheter att ta ut planavgifter. De gäUande reglema skaU således tUlämpas cxkså pä det arbete som föregått införandet av bygglovsplikt i nu akiueflt avseende. Uttagande av planavgift fömtsätter emellertid bl.a. att fastighetsägaren har nytta av planen eller bestämmelsema (se 11 kap. 5 § andra stycket).

Prop. 1990/91:146

7.2.2    Prövningen av ansökningar om bygglov för grund­vattentäkter

Mitt förslag: Ansökningar om bygglov avseende gmndvattentäkter skall bifaUas om åtgärden inte medför risk för skada pä befintUga eller i den kommunala planeringen redovisade gmndvattentäkter.

Departementsförslaget: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag såvitt avser bedömningen av risken för skada på befindiga gmndvattentäkter, men omfattar inte något skydd för planerade takter.

57

Remissinstanserna: Tillstyrker i allmänhet förslaget eller lämnar det Prop. 1990/91:146 utan erinran. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har dock anmärkt mot atl skaderekvisitet är utformat för konkret. Naturvårdsverket har påpekat att det bör vara möjligt att vägra bygglov när den sökta åtgärden riskerar att skada även planerade gmndvattentäkter som redovisats i den kommunala pla­neringen av vattenförsörjningen. Naturvårdsverket efterlyser också klarläg­ganden om hur förhandsbesked för enskilda gmndvattentäkter skall hanteras.

Skälen för mitt förslag: Införandet av bygglovsplikt för an anordna eller väsentiigt ändra anläggningar för vattenförsörjning genom gmndvatten­täkt inom ett omräde innebär givetvis inte något förbud mot sädana åtgärder. Det ligger dock i sakens natur att en stor restriktivitet kan förväntas vid lov-givningen på gmnd av de fömtsätmingar som gäller för att fä införa bygg­lovsplikten.

Ansökningar om lov måste prövas mot de skäl som angetts för införandet av lovplikten. Som anförts i det föregående (avsnitt 7.2.1) torde en del av det underlagsmaterial som använts för beslutet att införa lovplikten ocksä kunna användas vid bedömningen av de enskilda bygglovsärendena. Det materialet torde emellertid säUan vara tillräckUgt för bedömningen i det enskilda faUet

Vad gäller anmärkningen pä skaderekvisitet så gör jag samma bedömning som länsstyrelsen i Göteborgs cx;h Bohus län. Jag anser säledes att ansök­ningar om bygglov skall avslås när det föreligger risk för skada. I likhet med naturvårdsverket anser jag att även risk för skada pä gmndvattentäkter som redovisats i den kommunala planeringen bör utgöra gmnd för avslag på en ansökan om bygglov. Det säger sig självt att planeringen i dessa fall måste ha nätt en viss konkretion. Vattentäkten mäste således på något sätt ha redovi­sats. Det vanligaste fallet torde bli att takten redovisats i kommunens över­siktsplan eller i en detaljplan.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört föreslår jag att en ny paragraf införs i 8 kap. som innebär att en ansökan om bygglov skall bifallas om åtgärden inte medför risk för skada pä befintiiga eller i den kommunala planeringen redovi­sade grundvatteniäkter.

Jag vill understryka att även takter som avses ingå i en vattenanläggning som drivs av annan än kommunen, men som redovisats i den kommunala planeringen, får ett skydd genom den av mig föreslagna bestämmelsen.

Vad gäfler frågan om förhandsbesked så anser jag att den inte är så kom­plicerad som naturvårdsverket antytt. Vid lokalisering av ny bebyggelse måste frågan om dess vattenförsörjning alltid prövas, oavsett om det är fråga om att pröva en ansökan om förhandsbesked eller bygglov. Det torde därför inte bli aktuellt att dä pröva frågan om förhandsbesked för enbart t.ex. en ny bmnn. I övriga fall, dvs. när det är fråga om älgärder avseende gmndvatten­täkter i samband med andra byggnadsåtgärder eller åtgärder avseende grund­vattentäkter ulan att några byggnadsåtgärder är aktueUa, torde förhandsbesked heller inte bli aktuellt, även om reglema formeUt är tUlämpUga. Under sådana förhåUanden blir del knappast nägon skUlnad meUan prövningen av en ansö­kan om förhandsbesked cx;h en om bygglov.

58

Frägan om vilUcor i beslut om bygglov avseende gmndvattentäkter be-    Prop. 1990/91:146 handlar jag i specialmotiveringen.

7.2.3    Krav på hushållning med vatten m.m. för fritidshus

Mitt förslag: Fritidshus med högst två bostäder skall i skälig ui­sttäckning omfattas av de krav pä god hushållning med vatten som gäl­ler för byggnader i aUmänhet.

Departementsförslaget: Överensstämmer med mitt förslag men innebär även an kraven på god hushällning med energi i skälig uisttäckning skall StäUas pä de aktuella fiitidshusen.

Remissinstanserna: Tiflstyrker i aUmänhet förslaget eller lämnar det utan erinran. En del, däribland boverket, avstyrker emellertid eller uttalar tve­kan såvin avser kravel på hushällning med energi, huvudsakligen med hän­visning tiU att det kan uppstå problem att fastställa nivån pä kravet.

Skälen för mitt förslag: Som framgått av avsniu 7.1.2 är fritidshus med högst tvä bostäder inte underkastade de bestämmelser med krav pä gcxl hushällning med energi och vatten som finns i 3 kap. 3 § första stycket PBL.

Mot bakgmnd av vad som framkommit i de tidigare nämnda uttedningar-na - bl.a. om ökade risker för alltför stora uttag av gmndvatten i många om­råden - talar starka skäl för atl krav pä hushållning med vatten i sädana om­räden införs ocksä för fritidshus med högst två bostäder.

Standarden på fritidshus växlar cx;h den tid som de bmkas beror i de flesta fall av deras standard. Många fritidshus har en sådan standard att de lämpar sig för boende året nuit Om sådana hus dessutom är belägna i närheten av en större tätort är det mycket troligt att de i vart faU peritxlvis kommer atl använ­das för permanent boende eller för boende under slora delar av året Jag anser det därför befogat an i van fall sådana fritidshus som är av hög standard och belägna sä att de kan komma att användas under en relativt stor del av året skall uppfylla i stort sett samma krav på hushällning med vatten som hus för permanent bruk.

Även andra faktorer än husets standard och belägenhet måste emellertid vägas in. Vad gäller kravet på god hushållning med vatten bör givetvis till­gängen på vatten inom det akluella området tillmätas stor betydelse vid be­dömningen av nivån på hushållningskravet I vissa fall kan det t.o.m. bli tal om att ställa sttängare krav på fritidshus än pä permanentiius. Enligt min me­ning bör det nämligen vara möjligt att i en detaljplan eller områdesbestämmel­ser förbjuda vattentoaletter i fritidshus om det råder knapphet på vatten och annan användning av vattnet måste prioriteras. Detta står för övrigt i sam­klang med tillämpningen av hälsoskyddslagen (1982:1080) i molsvarande situation (se RÄ 1988 ref 7).

59

Mot bakgmnd av vad jag nu har anfört föreslär jag att fritidshus med högst tvä bostäder i skälig utsträckning skall omfatlas av det krav på god hus­hållning med vatten som gäUer för byggnader i aUmänhet Ett sådant krav bör utformas med viss flexibiUtet

Säledes föreslär jag att bestämmelsema i 3 kap. 9 § första stycket och 3 kap. 10 § fjärde stycket PBL ändras så att kraven i 3 kap. 3 § första styckel PBL i fråga om hushållning med vatten i fritidshus med högst tvä bostäder skaU tiUämpas i skäUg utsttcknmg.

Kraven på hushåUning med energi, framför allt med el, förväntas öka. Mycket av det som motiverar krav på gcxl hushållning med vatten gäller även energi. Mot den bakgmnden kan det enligt departementsförslaget ifrågasättas att sådana fritidshus skall fortsätta att vara helt undantagna från det krav pä hushålhiing med energi som gäUer för övriga byggnader.

Jag inser emeUenid att det är svårt att nu åstadkomma en enhetiig tillämp­ning av bestämmelser av detta slag och att det som flera remissinstanser på­pekat kan uppstå även andra problem vid tillämpningen, vad gäller kravet på hushållning med energi. I Hkhet med boverket anser jag att vinsten med en reglering enUgt departementsförslaget inte står i rimlig proportion till de svårigheter som kan uppstå vid bygglovprövningen. Även om jag således inte nu är beredd att ställa krav på hushållning med energi för de aktuella fritidshusen viU jag stryka under vikten av au alla möjUgheter tiU hushåUning tas till vara också när det gäller fritidshusen. Jag finner det angeläget att kravet pä en effektiv el- cx:h energianvändning fortsäimingsvis skall beaktas i olika regelsystem rörande bl.a. byggande. I sammanhangel mäste man cx;ksä beakta att fastighetsägama har mycket att vinna på att deras hus uppfyller rimliga krav pä hushållning. Jag avser att snarast föreslå regeringen att upp­dra ät berörda myndigheter att närmare analysera frägan och återkomma med förslag.

Prop. 1990/91:146

8 Utökad bygglovsplikt för skyltar och ljus-anordningar i värdefull bebyggelsemiljö

Mitt förslag: Kommunen ges rätt att i områdesbestämmelser besluta att bygglov skall krävas för alt sätta upp eller väsentligt ändra skyltar och ljusanordningar inom sådana områden som utgör värdefufla bebyg­gelsemiljöer.

Promemorieförslaget: Överensstämmer i huvudsak med min förslag. Promemorieförslaget är dcx;k utformat så att del skulle omfatta all värdefull miljö.

Remissinstanserna: Tillstyrker i allmänhet förslaget eller lämnar del utan erinran. Statens naturvårdsverk avstyrker dock promemorieförslagel med hänvisning till att ingrepp i värdefull naturmiljö skulle undantas från

60

prövning enligt 22 § naturvärdslagen (1964:822). Vidare har vägverket- Prop. 1990/91:146 som förklarat att verket inte har nägot att erinra mot den utökade bygglovs­plikten - påpekat att om bygglovsplikt införs för skyltar uppslår situationer med dubbelprövning för skyltar som placeras närmare allmän väg än 50 m, eftersom sådana skyltar är tiUständsplUctiga enligt 46 § väglagen (1971:948). Vägverket har föreslagit att frågan löses genom en följdändring i väglagen så att tillståndsplikten enligt 46 § väglagen bortfaller när bygglovsplikt införs.

Skälen för mitt förslag: Inom omräden med detaljplan krävs enligt 8 kap. 3 § första stycket 2 bygglov för att sälta upp eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Utanför sädana områden är dessa åtgärder bygglovsfria. Däremot erfordras dä i många fall tillstånd enligt 22 § naturvärdslagen (1964:822). Tillståndsplikten enligt den lagen bortfaller när bygglov krävs för åtgärden. Vidare kan tillstånd enhgt väglagen (1971:948) erfordras om åtgärdema skaU vidtas inom eller intUI ett vägområde.

Vad först gäller tiUståndsplikten enligt naturvårdslagen så omfattar den inte alla slags skyltar och ljusanordningar. Således är t.ex. anordningar som tjänar tUl upplysning om pä stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhet inte underkastade tillståndsplikt enligt naturvårdslagen. Om sädana cxh andra an­ordningar som anbringats utan tiUstånd eUer i strid mot givet tUlslånd befinns vara uppenbart vanprydande i landskapsbilden får dcx;k föreläggande medde­las om avlägsnande av anordningen eller vidtagande av annan erforderlig åt­gärd med den.

Enligt promemorian har företrädare för kulturminnesvärden framhållit att möjlighetema au enligt 8 kap. 6 § införa bygglovsplikt inom värdefulla mil­jöer är alltför begränsade och att detta speciellt gäller i fråga om skyltar cx;h ljusanordningar. Jag delar bedömningen att en värdefull mUjö kan ta påtaglig skada av skyltar och ljusanordningar eller av att sådana utformas eller place­ras pä ett olämpligt sätt Införandet av bygglovsplikt för skyltar cx;h ljusan­ordningar bör dock, enligt min mening, inte innebära att ingrepp i områden som hyser särskilda naturvärden faller utanför prövningen enligt naturvårds­lagen. En möjlighet att införa bygglovspliki bör därför omfatta endast värde­fuUa bebyggelsemiljöer.

Vad som utgör en värdefull bebyggelsemiljö mäste givetvis avgöras från fall till fall. Naturligtvis utgör sådana värdefuUa bebyggelseomräden som av­ses i 3 kap. 12 § PBL sådana miljöer. Jag anser emellertid att även bebyg­gelseområden av inte fullt så hög kvalitet bör kunna fä det skydd som en be­stämmelse om bygglovsplikt innebär. Vidare bör miljöer som präglas av nå­gon enstaka byggnad med särskilda kvaliteter omfattas av bestämmelsen.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört sä föreslär jag att det i 8 kap. 7 § in­förs en ny beslämmelse som gör det möjligt för kommunen alt i områdesbe­stämmelser införa bygglovsplikt för att sätta upp eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar inom sädana områden som utgör en värdefull bebyggel­semiljö. Jag föreslär vidare, mot bakgmnd av vad vägverket anfört, att till­ståndsplikten enligt 46 § väglagen bortfaller för sådana åtgärder som kräver bygglov.

61

1 den män det uppkommer gränsdragningsproblem vid tillämpningen av den föreslagna bestämmelsen, t.ex. i fräga om värdefulla bebyggelsemiljöer inom områden som även hyser särskilda naturvärden, kommer sådana pro­blem att uppmärksammas och lösas vid det samråd som skall ske mellan kommunen cx;h länsstyrelsen innan bygglovsplikt införs.

Prop. 1990/91:146

9 Definitioner på byggnadshöjd m.m.

Mitt förslag: Genom en förtycUigande klargörs an PBlsystemets regleringar i alla delar skall gälla för äldre planer, om inte annat särskilt föreskrivs.

Promemorieförslaget: Överensstämmer i sak med mitt förslag.

Remissinstanserna: TUlstyrker i allmänhet promemorieförslaget eller lämnar det utan erinran. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har dcx;k ifrågasatt om det är möjligt att ändra enbart plan- och byggförordningen, vU-ket föreslagits i promemorian.

Skälen för mitt förslag: Regeringsrätten har i en dom (RÄ 1990 ref 30) funnit att PBL:s övergångsregler inte ger stöd för att tillämpa plan-och byggförordningens (1987:383) definitioner på byggnadshöjd m.m. vid tolkningen av planer som fastställts enligt den äldre byggnadslagstiftningen. EnUgt min mening är det inte lämpligt att olika regler i dessa avseenden gäller för stadsplaner cx;h byggnadsplaner ä ena sidan och detaljplaner som antagits enligt PBL å andra sidan. Jag föreslär därför att 17 kap. 4 § PBL ändras sä alt det klart framgär att PBL-systemets regleringar i alla delar gäller för äldre planer, om inte annat särskilt föreskrivits.

10 Handläggning av ersättningsfrågor i samband med planläggning

Mitt förslag: Kommunen får, innan en beslut fattas om antagande ändring eller upphävande av en detaljplan eller områdesbestämmelser, förelägga den som till följd av beslutet kan komma an drabbas av sä­dana skador som avses i 14 kap. 8 § första stycket 2 cx;h 3 PBL, att inom viss tid framställa anspråk på ersältning eller inlösen. Den som inte framställer sådant anspråk har förlorat sin rän till ersätlning eller inlösen.

Promemorieförslaget: Överensstämmer delvis med mitt förslag. Promemorians förslag innebär dcx;k att föreläggande skall kunna riktas mot

62

den som till följd av beslutet kan komma att drabbas även av sädana skador    Prop. 1990/91:146 som avses i 14 kap. 5 § PBL.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Hovrätten för Västta Sverige cx;h vissa förettädare för fastighetsägama cx;h näringslivet avstyricer däremot förslaget. Enligt hov­rätten är ersättningsfrågorna med anledning av ifrågasatta detaljplaner kompli­cerade och det finns risk för att den föreslagna bestämmelsen leder till att ut-redningskostnadema välttas över pä fastighetsägarna. Sveriges Fastighets­ägareförbund firamhäller att fastighetsägama kan komma att tvingas att ta stäU­ning till successivt mcxUfierade planförslag som kanske ändå inte leder till något beslut.

Skälen till mitt förslag: Beslut om an en detaljplan skall ändras eller upphävas kan enligt 14 kap. 5 § medföra rän tiU ersättning eller inlösen. Enligt 14 kap. 8 § första stycket 2 cx;h 3 kan rätt tUl ersätming eller inlösen cxkså inttäda om det i en detaljplan eller i områdesbestämmelser meddelas rivningsförbud eller skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 §, aUtså byggnader som är särskilt värdefulla från olUca synpunkter.

EnUgt 15 kap. 4 § skall talan i de här nämnda fallen väckas inom tvä är från del att beslutet på vilket talan gmndas vann laga kraft. Talan får dock väckas senare om skadan inte rimligen kunde fömtses inom den angivna ti­den.

Frågan vid vilken tidpunkt fastighetsägama bör ha rätt till kompensation diskuterades i PBty-propositionen (sid. 398 ff). När det t.ex. gäller ersätt­ningsfrågor i anledning av skyddsbestämmelser för värdefulla byggnader el­ler bebyggelsemiljöer har man i lagen valt att knyta ersättningsrätten till den tidpunkt när de inskränkande bestämmelsema meddelas i områdesbestämmel­ser eller i en detaljplan. Skälet tiU att man har valt denna tidpunkt cx;h inte den senare tidpunkten när lov vägras på gmnd av planbestämmelsen är bl.a. att kommunen, om kompensationsfrägoma inte klaras av tidigt, kommer att sväva i ovisshet om viUca kosmader som kan komma att uppslå.

Även om skaderegleringen enligt PBL sker i ansluming till det skadegö­rande beslutet är det en fömtsätming att planbeslutel redan har mecMelats för att en ersättningsfråga skall kunna tas upp till prövning. Della innebär att kommunen under själva planärendets gäng inte har möjlighet au till fullo överblicka de ekonomiska konsekvenser som ett beslut kan komma att inne­bära. Denna osäkerhet kan i sin tur leda tiU att i och för sig angelägna åtgärder inte bUr vidtagna eller tiU att orimUga konsekvenser uppstår från kommunale­konomisk synpunkt.

Osäkerheten gäller inte bara humvida stora ersättningsbelopp kommer att

utgå. Minst lUca stor osäkerhet gmndas på det förhåUandet att mänga relativt

små frägor kan komma att leda till en senare prövning i domstol, varvid

kommunen normalt får stå för fastighetsägamas processkostnader. Dessa

kostnader kan mänga gånger komma att bli väl så höga som eventuella er-

sätmingsbelopp. Enbart risken för att småskador uppstår, som inie ens är er-

sätmingsgilla, kan säledes verka hämmande på benägenheten au besluta om

t.ex. skyddsbestämmelser.

53

I sädana fall dä ett beslut bara rör enstaka fastigheter finns det goda möj-    Prop. 1990/91:146 ligheter atl genom förhandUngar och avtal klara upp ersättningsfrågoma i för­väg. Planbeslut rör emellertid ofta ett ston antal fastigheter och det kan då vara svårt att uppnå överenskommelser med fastighetsägarna.

Ersättningsfrågor liknande dem som regleras enligt PBL förekommer i samband med tillämpningen av naturvårdslagen (1964:822), NVL, och lagen (1988:950) om kultunminnen m.m., KML. Till skillnad mot PBL finns i dessa lagar regler som gör del möjUgt an ästadkomma ett bättte underlag inför beslut som kan medföra ersätmingsgUla skador. Enligt 32 § NVL och 3 kap. 11 § KML fär säledes länsstyrelsen (cx;h enligt NVL även kommunen) innan beslut fattas som kan föranleda ersätmingsskylcUghet förelägga den som vill göra anspråk på ersättning eller inlösen att anmäla detta tUl länsslyrelsen (eUer kommunen). Anmälan skall göras inom viss tid, minst tvä månader från del-fående av föreläggandet Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden har förlorat sin rätt tUl ersättning eUer inlösen.

De skyddsbestämmelser som meddelas enligt PBL kan i stort sett vara av samma slag som skyddsföreskrifter för byggnadsminnen. Skyddsföreskrifter medför dcx:k inte automatiskt rivningsförbud men kan kompletteras med sä­dant De ersättningsftigor som uppkommer tiU följd av att skyddsbestämmel­ser och rivningsförbud meddelas enUgt PBL kan inte antas vara mera kompli­cerade än de som uppkommer till följd av att motsvarande bestämmelser meddelas enligt KML. Från den synpunkten kan det således inte vara något som hindrar atl man i PBL inför ett system efier mönster av KML.

Det har emellertid invänts att ett sådant syslem kan leda till att kommunen kommer att successivi mcxiifiera sitt förslag med påföljd atl fastighetsägama belastas med otillbörligt stora uttedningskostnader. Det har dock inte fram­kommit nägot som tyder pä att den reglering som finns i KML, och som fanns även i den tichgare lagen (1960:690) om byggnadsminnen, har medfört några påtagliga negativa konsekvenser för fastighetsägama. Det kan väl tvärt­om vara sä att det är en fördel för fastighetsägama om de i god tid kan klar­göra de ekonomiska konsekvensema av elt planförslag för kommunen. De får därmed bättre möjUgheter att påverka planpnxessen.

Jag anser således att dei i PBL bör föras in regler som gör del möjligt för kommunen atl förelägga den som till följd av ett beslut kan komma att drab­bas av skador att inom viss tid framställa anspråk på ersättning eller inlösen vid äventyr att ersänningsrätten annars gär föriorad.

När det gäUer frågan om viUca beslut som skaU kunna föregås av ett sådant föreläggande är det, i enlighet med vad jag har anfört i det föregående, främst i samband med att rivningsförbud och skyddsbestämmelser i bevarandesyfie meddelas i en detaljplan eller områdesbestämmelser som del finns ett behov av förhandsinformation om ersättningskraven. Det gäller alltså beslut som anges i 14 kap. 8 § första stycket 2 och 3.

Enligt promemorian skafl ett föreläggande kunna avse även skador som

avses i 14 kap. 5 §, alltså skador till följd av au en detaljplan ändras eller

uphävs före genomförandetidens ulgång. I dessa fall kan ersättningsfrågoma

bU mera komplicerade och jag är därför inte beredd atl föreslå an även sådana

beslut skall kunna föregås av ett föreläggande om anmälan av ersätt- Prop. 1990/91:146 ningskrav. Meddelande av bestämmelser om rivningslov och skyddsbestäm­melser i en detaljplan kan möjligen i vissa fall samtidigt innebära atl planen ändras under genomförandetiden. För sådana fall skulle man kunna länka sig att även skador till följd av ändringsbeslutet skall kunna föregås av etl före­läggande av här åsyftat slag. Jag anser dock att något föreläggande om anmä­lan av ersättningskrav inte skaU kunna utfärdas ens i dessa fall av planändring under genomförandetiden.

Den föreslagna möjligheten att utfärda föreläggande om anmälan av er-sätmingskrav bör således begränsas tUl fall som liknar dem som förekommer i KML, alltså beslut om rivningslov cKh skyddsbestämmelser i bevaran­desyfte, varvid fömtsätts att beslutet inte innefattar ändring av en detaljplan före genomförandetidens utgång.

EnUgt NVL cx;h KML är det överlämnat åt myncUgheten att avgöra om man vill umyttja möjligheten att förelägga den som vill göra anspråk på ersätming att framstäUa sina krav i förväg. Samma ordning bör gälla enligt PBL.

För närvarande finns inga särskilda formkrav för hur de fastighetsägare, som kan beröras av ersätiningsgilla skador, skall underrättas om detta under planprocessen. Det nu föreslagna systemet med förelägganden kräver emel­lertid att fastighetsägama verkUgen får del av detta och att det ger klara besked om de bestämmelser som avses bU utfärdade.

Jag föreslår alltså att regler om föreläggande att inom viss tid framställa anspråk på ersätming eller inlösen förs in i en ny paragraf, 5 kap. 28 a §. I 25 cx:h 30 §§ samma kapitel intas bestämmelser om hur fastighetsägare skall underrättas.

Förfarandet med förelägganden bör hanteras som en separat prcx;edur. Det skall aUtså inte knytas tiU något specieUt skede i planproceduren.

11 Beräkning av ersättningsbelopp i visst fall

11.1 Bakgrund

I 17 kap. 8 § PBL finns en övergångsbestämmelse om rätl till ersältning un­der vissa angivna fömtsätmingar om en plan eller bestämmelse, vars genom­förandetid skall anses ha gått ut, ändras eller upphävs (den s.k. garantire­geln). GarantiregeUi gäller för beslut om ändring eller upphävande som med­delats under tiden fram nU utgängen avjuni 1992. Den gäller också senare om bygglov sökts men ärendet inte avgjorts före denna tidpunkt. Regeln har till syfte att garantera att ägarna till berörda fastigheter eller innehavare av sär­skild rätt under de angivna fömtsättningama kompenseras för fastighetens värdeminskning. Kompensationen kan ske genom inlösen av fastigheten eller genom skadeersättning.

I paragrafens ttedje stycke regleras hur ersättningen skall bestämmas vid

tillämpningen av garantiregeln. Där föreskrivs atl ersättningen skall bestäm­

mas som skiUnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efter beslutet

65

5 Riksdagen 1990/91. 1 sami Nr 146

att upphäva eller ändra planen. Fastighetens marknadsvärde före beslutet skall Prop. 1990/91:146 beslämmas med hänsyn till säväl de planförhållanden som de ersättnings­principer som gällde när PBL ödde i kraft. Beslämmelsen innehåller emel­lertid en begränsningsregel som kan åberopas av kommunen. Enligt denna skall värdet på den aktuella fastigheten inle bestämmas högre än ett belopp som motsvarar vad som enligt anvisningarna till 36 § kommunalskattelagen (1928:370) fär dras av vid beräkning av realisationsvinst vid avyttring av fas­tighet.

Tredje stycket tillkom på förslag av bostadsutskottet. I fråga om begräns-ningsregeln och dess tillämpning anförde utskottet (1986/87:BoUl, s. 170 f):

När det gäller skadeersättningar enligt garantiregeln bör dcx:k vissa kom­pletterande överväganden göras. Fastighetsägaren behåller ju i sådana fall fastigheten och skaU enligt regebi fä viss ersätming för den skada planbeslutet medför för honom. Även i dessa fall är det naturligi an det är en marknads­värdesskillnad före och efter beslutet som bör ersättas. Dock är det här fräga om en ganska speciell ersätmingsrätt som dessutom kommer att fä en tidsbe­gränsad giltighetstid. Med skada är det i detta sammanhang naiurligt an avse den värdeminskning som fastighetsägaren får bära i förhållande till värdet av vad han en gång betalat för fastigheten, omräknat till nuvärde. En metcxi för sädana beräkningar finns i anvisningarna till 36 § kommunalskallelagen, var­av följer att vid realisationsvinstberäkning omkostnadema för egendomen (köpeskilling, inköpsprovision, förbättringskostnader m.m.) - uppräknat med vissa index - får dras av från det pris som erhålUis vid avytöing. Värdet före beslutet bör enUgt utskottets mening begränsas tfll vad som molsvarar det belopp som kan framräknas som omkosmadsbelopp vid realisationsvinstbe­räkning. Det krävs inte att fastighetsägaren är skattskyldig för realisations­vinsten enligt 36 § kommunalskattelagen. De aktuella lagmmmen anvisar al­temativa beräkningsmetoder. Enligt utskotiets mening bör den för fastighets­ägaren minst ogynnsamma metcxlen användas. 1 vissa faU kan beräkningarna bli komplicerade. Begränsningsregeln bör därför bara användas när kommu­nen begär det.

Anvisningarna till 36 § kommunalskattelagen upphörde atl gälla den 1 juli 1990 då lagen (1990:650) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) ttädde i kraft. De nya reglema om beräkning av realisationsvinst, som tilläm­pas första gången vid 1992 års taxering, har fått en principiellt annan ut­formning än de tidigare och ger ett annat resultat än det som avsetts i PBL. Ändringama i skattelagstiftningen innebär vidare an den indexserie som fast­ställts årligen och som har använts vid tillämpningen av anvisningama till 36 § kommunalskattelagen inte kommer att fastställas efter utgången av 1990. Den nu redovisade effekten av ändringen i kommunalskattelagen förbi­sågs i lagstifmingsarbetet Det kan därför sältas i fråga om inte begränsnings­regeln sattes ur spel redan när ändringen ttädde i kraft

66

11.2 Överväganden och förslag

Prop. 1990/91:146

Mitt förslag: Begränsningsregeln utformas så att värdet, om kommu­nen begär det, inte fär beslämmas högre än ett belopp som molsvarar vad som enligt anvisningama till 36 § kommunalskattelagen fick dras av vid beräkningen av realisationsvinst om fastigheten avyttt-ats den 31 december 1990, omräknat till nuvärde vid värdetidpunkien.

Skälen för mitt förslag: Vad bostadsutskottet anförde i samband med behandlingen av PBL-propositionen äger fortfarande giltighet. Det bör såle­des fortfarande finnas en begränsningsregel som kan åberopas av kommu­nen. Denna begränsningsregel bör sä nära som möjligt ansluta till det mate­riella innehållet i den av utskottet utformade regeln. Den av riksskatteverket fastställda indexserien återspeglade förändringama av konsumentprisindex (jfr. prop. 1967:153 s. 125 fO. Det vore därför möjligt att få ett med det äl­dre beräkningssättet nära nog identiskt utfall genom att utgå från vad som hade fått dras av som omkosmadsbelopp om en avyttring skett den 31 de­cember 1990 cx;h sedan räkna om det beloppet efter förändringama av kon­sumentprisindex fram till värdetidpunkten. Jag anser emellertid att omräk­ningen, liksom tichgare, bör ske efter en gmnd som fastställs årligen i för­fattning eller på liknande sätt. Det är därför lämpligare att utgå frän förän­dringama av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om albnän försäkring.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört föreslår jag att begränsningsregeln i 17 kap. 8 § ändras sä alt det omkosmadsbelopp som hade kunnat dras av med stöd av anvisningama till 36 § kommunalskattelagen om fastigheten avytttats den 31 december 1990 skall räknas fram. Detta belopp justeras se­dan med hänsyn till utvecklingen av basbeloppet fram till del år under vilket värdetidpunkien infaller. Det sålunda framräknade beloppet blir det högsta belopp som fastighetens värde får bestämmas tUl, om kommunen begär det.

Den av mig föreslagna nya begränsningsregeln kan dcK;k inle användas om nägon förvärvat en fastighet efter den 31 december 1990 cx;h ett beslul som gmndar rätt till ersättning fattas därefter. Denna brist anser jag försumbar, eftersom jag svårligen kan tänka mig att en sådan köpare drabbas av någon ersättningsgUl skada. PBL har nu varit i kraft under så lång tid att marknaden borde ha inrättat sig efter dess regelsystem.

67

12 Vissa byggfrågor, m.m.

Prop. i990/9i:i46

12.1  Brandsäkerhet vid altemativa boendeformer, inbrottsskydd och källsortering av sopor

12.1.1    Bakgrund

I betänkandet 1988/89:BoUl om regler om byggande m.m. fann bostads­utskottet det vara motiverat att regeringen tog initiativ till en översyn av reglerna för brandskydd vid altemativa boendeformer (x;h, om sä skulle visa sig erforderUgt, komplettera reglema.

I samma betänkande anförde bostadsutskottet cx:kså att det fanns anledning att förstärka inbrottsskyddet i bostäder genom krav på inbrottssäkrare dönar och föreslog att regeringen skyndsamt borde utreda frågan och i förening med förslag lämna riksdagen sin syn därpå.

SlutUgen föreslog bostadsutskottet i betänkandet att nybyggnads- cx;h om-byggnadsregler tiU plan- cx;h bygglagen (1987:10), PBL, skaU utarbetas sä att det blir möjligt att med stöd av reglema ge bostadshus en sådan utformning att källsortering av sopor underlättas.

I skrivelse till regeringen den 7 december 1988, 1988/89:28, anmälde riksdagens talman att riksdagen samma dag bifallit vad utskottet hemställt i betänkandet.

Med anledning härav uppdrog regeringen den 9 november 1989 åt plan-cx;h bostadsverket - numera boverket - dels att föreslä lämpliga åtgärder för att öka säkerheten för äldre cx;h hancUkappade vid främst brand i deras boslä­der, dels att föreslå lämpliga åtgärder för att förstärka inbrottsskyddet i bostä­der och dels att se över de byggregler som rör utrymmen och anordningar för avfall i bostäder och komma med de förslag som behövs för att underlätta källsortering av avfall från hushåUen.

Boverket har redovisat uppdragen i skrivelser till bostadsdepartementet den 6 febmari 1991, den 8 januari 1991 resp. den 9 november 1990.

12.1.2   Brandsäkerhet vid alternativa boendeformer

Boverkets förslag

I redovisningen av sitt uppdrag rörande brandsäkerheten vid altemativa boen­deformer föreslår boverket följande ändringar av nybyggnadsreglema (BFS 1988:18)-NR.

- Avsnitt 1:313 ändras sä att ett fönster inte skall godtas som nöduttym-ningsväg frän en gmppbostad.

-Avsnitt 2:27 utökas med ett nytt stycke, som föreskriver att i bostäder av­sedda särskilt för äldre cx:h handikappade med hjälpbehov den stöne risken för personskador vid brand skall beaktas genom förstärkt brandskydd.

Automatiskt brandlarm skall anordnas om det inte genom särskild uttedning kan visas att detta är obehövligt

- Den sistnämnda föreskriften kompletteras med en rådstext om att det automatiska brancUarmet bör vara rökdetekterande och ge signal till personal på platsen. När personal inte finns tillgänglig bör larmet vidareföras via an­sluming tUl kommunens räddningstjänst

Boverket föreslår vidare att räddningstjänstförprdningen (1986:1107) än­dras så att bostäder byggda särskilt för äldre och handikappade blir föremål för obligatorisk brandsyn.

Ändringama i nybyggnadsreglema bör enligt boverket genomföras snarast möjligt. De blir därmed pä gmnd av bestämmelsen i 3 § plan- cx;h byggför­ordningen (1987:383), PBF, cx;kså normgivande för kravnivån vid ombygg­nad.

Boverket tar inte ställning till de samhälleliga kosmadskonsekvensema av förslaget, men påpekar att det sammanlagt i Sverige varje år omkommer cirka 130 människor vid bränder cKh att investeringskosmaden för ett automatiskt brandlarm är ca 3 

(XX) 

kr per boende.

Prop. 1990/91:146

Överväganden

Min bedömning: Nybyggnadsreglerna bör ändras i syfte att öka brandskyddet vid altemativa boendeformer. Frågan om brandsyn av bostäder för äldre cx;h handUcappade bör övervägas ytterligare.

Skälen för min bedömning: Boverket framhåller visserligen att det inte finns någon bra statistik över bränder vid altemativa boendeformer utan att dess förslag gmndar sig pä allmänna kunskaper och bedömningar. Jag finner emellertid verkets förslag till ändringar av NR väl motiverade. Jag utgår frän att boverket efter vederbörlig beredning snarast ändrar NR på i huvudsak det sätt som verket föreslagit Därvid bör det beaktas att saken är brådskande men att det behövs en viss övergångstid med hänsyn till redan pågående bygg­nadsprojekteringar.

Verkets förslag om brandsyn för bostäder byggda särskilt för äldre cx;h handikappade kommer att övervägas ytterligare inom försvarsdepartementet, som är ansvarigt för beredningen av frågor rörande räddningstjänst

Slutiigen finner jag det angeläget att påpeka an regeringen bl.a. med an­ledning av vad som framkommit i boverkets rapport nyligen inom kort kom­mer att ge boverket i uppdrag att utteda frägan om införande av ett generellt krav pä brandvamare i bostadshus.

69

12.1.3    Inbrottsskydd

Prop. 1990/91:146

Boverkets utredning

I likhet med bostadsutskottet konstaterar boverket inledningsvis i sin redo­visning av uppdraget om förbätttat inbrottsskydd att frågan varit föremål för överväganden under mycket lång tid. Verket noterar därefter att det sedan den 1 januari 1990 finns en gällande svensk prcxluktslandard (SS 817345) för in-broitskyddade dörrar med fyra olika säkerhetsklasser cx;h att denna kom­pletteras av en s.k. RUS-standard som innehåller villkor och regler för affärslokaler, utgiven av Försäkringsbranschens Service AB, och en årligen av Stöldskyddsföreningen utgiven förteckning över ur stöldskyddssynpunkt gcxlkända prcxlukter.

Boverket pekar därefter pä att bostadsinbrottens antal femdubblats under pericxlen 1950-1986 men därefter minskat nägot. Ar 1988 registterades 20 200 bostadsinbrott, jämfört med 23 900 kallar- och vindsinbrott, 9 200 inbrott i fritidshus cx;h 49 8(X) andra inbron i byggnader. Bostadsinbrotten är i tiden koncentterade tiU påskhelgen, semesterperioden cx;h september manad. Lägenhetsinbrotten görs nästan undantagslöst genom entrédönen medan cirka 40 prcx;ent av inbrotten i villor och radhus sker genom en altandön. 80 pro­cent av inbrotten görs med mycket enkla verktyg. Med en 30 cm läng skmv-mejsel kan ett vanUgt lås med snedkolv öppnas pä mindre än en halv minut

Det förhällandet att bostadsinbrotten tenderar att minska kan stå i samband med att allt fler förbätttat inbrottskyddet i sina bostäder. Sådana åtgärder stöds och premieras i viss uisttäckning av försäkringsbolagen. Också mänga ägare av hyresfastigheter låter förbättta inbrottskyddet i sina hus. Sedan år 1984 ger hyresförhandlingslagen hyresgästema möjlighet att kräva sådana åt­gärder.

Att bara byta själva låset i en dön är oftast inte tilhäckligt för alt få ett goll inbrottskydd. Ocksä dörrkarmama och dörrbladet behöver vanligen för­stärkas och anpassas eller bytas ut helt. Inköp av cx;h byte till en inbrotts­säkrare dön kostar 10 

(XX)-

15 000 kr. Prisskillnaden i nyprcxluktion mellan en dörr av hittills vanlig tj-p (vanUgen med mindre än en halv minuts mot­ståndstid mol inbrott) cx;h en dön i den nya säkerhetsklass 1 (minst 3 minu­ters motslåndstid) medför enligt boverket inte någon större ökning av bygg-kosmaden cx;h omfattas av det stadiga finansieringssystemet Prisskillnaden meUan en dörr i säkerhetsklass 1 och en i säkerhetsklass 2 (minst 10 minuters motslåndstid) är 1 500-2 000 kr exkl. moms. Dessa tal kan jämföras med au medelkostnaden år 1985 för ett lägenhetsinbrott var 10 000 kr och för ett villainbrou 15 000 kr.

Dörrar i säkerhetsklass 2 cx;h högre klasser har den nackdelen alt de är

svårforcerade ocksä för räddningstjänsten, polisen och andra som kan ha ett

legitimt behov av an snabbt ta sig in i en låst bostad. I smähus saknas det

vidare ofta anledning att sätta in så starka dörrar, eftersom man inle kan

åstadkomma samma skydd för altandörrarna och fönstten. För sådana hus är

enUgt boverkei larm det bästa inbrottsskyddet.

70

Boverkei bedömer att byggherrarna i framtiden frivilligt kommer att in-staUera dörrar i säkerhetsklass 1 och att detta kommer att bli den vanliga dön-kvaUieten pä marknaden.

Boverkei anser det vara tekniskt möjligt atl införa krav på inbrottssäkrare dörrar i NR men föreslår au så inte sker. Anledningen till detta är dels att verket inte anser det sakligt motiverat att föreskriva inbrottssäkrare dörrar i smähus, dels att verket anser att det i flerbostadshus endast är dörrar i säker­hetsklass 1 som kan komma i fråga men att verket bedömer att sådana dönar ändå kommer att installeras i stor uisttäckning. Totalt beräknar verket att 50 000 dörrar i säkerhetsklass 1 ärligen kommer att installeras även utan föreskrifter härom. Bakom boverkets ställningstagande ligger cx;ksä upp­fatmingen att man bör vara restriktiv med detaljkrav i byggföreskriftema och lägga stöne ansvar på försäkringsbolagen cx;h partema på bostadsmarknaden. Verket påpekar cx;ksä an en föreskrift av detta slag inte kan beslutas ensicUgt av Sverige utan föregående samråd med EFTA-ländema och EG, varvid föreskriften skulle kunna komma att bettaktas som ett tekniskt handelshinder för import av dönar.

Prop. 1990/91:146

Överväganden

Min bedömning: Några föreskrifter om inbrottssäkrare dörrar bör inle nu meddelas.

Skälen för min bedömning: Som framgär av boverkets uttedning har fömtsättningama ändrats väsentiigt sedan bostadsutskottet gjorde sitt ut­talande. Jag avser därför inte att nu lämna något förslag om älgärder för att förbättra inbrottsskyddet i bostäderna, utan kommer att avvakta lills det visar sig om boverkets bedömning av den framtida utveckUngen visar sig riktig.

12.1.4    Källsortering av sopor

Boverkets förslag

I sin skrivelse med redovisning av uppdraget rörande källsortering föreslär boverket följande ändringar i NR.

- Avsnitt 2:17 första stycket, som föreskriver att utrymmen och an­ordningar för avfallshantering skall vara anpassade till avfallets mängd cx;h sammansätming samt tUl hämtningssystemet och hur ofta avfallet hämtas, ut­ökas med en föreskrift om att utrymmena cx;h anordningarna skall vara sä ut­formade att olika typer av avfall kan förvaras och hämtas var för sig. Därvid bör det allmänna rådet om att den nuvarande föreskriften är uppfylld, om så­väl mm för skrymmande avfall som för mellanlagring av fyllda sopbehållare

71

är uppdelade så atl de olika typema av avfall kan förvaras och hämtas var för sig, utgå.

- Föreskriften i avsnin 2:171 ttedje stycket om an det i anslutning till eu bostadshus skall finnas ett utrymme för uppsamling av sådant pappersavfall som kan återanvändas, ändras så an den omfattar allt hushållsavfall.

Boverket föreslår i sin skrivelse vidare att de ändrade föreskriftema, som gäUer vid nybyggnad, beaktas i det pågående arbetet med ombyggnadsregler.

Med hänsyn till den osäkerhet som råder beträffande den framtida omfatt­ningen av källsorteringen cx;h valet av tekniska lösningar för att möjliggöra denna har boverket inte kunnat göra någon närmare kostnadsanalys av för­slagen tUl ändrade föreskrifter. De föreslagna ändringama är emellertid funk­tionskrav cx;h medger olUca tekniska lösningar. Enligt boverket finns det där­för möjlighet att välja utföranden som inte medför ökade kostnader i byggan­det. Boverket påpekar cx:ksä att de föreslagna ändringama inte berör enskilda byggprcxlukters utformning och därför är förenliga med de pågående harmo-niseringssirävandena i syfte alt undanröja handelshinder mellan EFTA- och EG-ländema.

Slutiigen har boverket upplyst att verket med anledning av uppdraget ut­arbetat handboken Au informera om källsortering - en handbok från Boverket. Den vänder sig till kommunema med råd cx;h exempel på hur man går till väga för att lösa de informationsproblem som uppstår vid införandet av källsortering.

Prop. 1990/91:146

Överväganden

Min bedömning: Det är tilUäckligi om nybyggnadsreglema ändras sä att käUsonering av sopor underlättas. Frägan bör tas upp cx;ksä i arbetet med ombyggnadsregler.

Skälen för min bedömning: Jag finner boverkets förslag ändamåls­enliga.

Vad gäller andra byggnadsågärder än nybyggnader viU jag erinra om att de föreslagna ändringama i NR är tillämpningsföreskrifter till föreskriften i 3 kap. 6 § andra stycket PBL att nya byggnader skall utformas sä att avfall kan tas om hand och forslas bort pä en tillfredsställande sätt. Enligt 3 kap. 10 § andra stycket 2 PBL och 3 § andra stycket 3 PBF skall kravet i 3 kap. 6 § PBL uppfyllas också vid ombyggnader i den uisttäckning det skäligen kan fordras med hänsyn tiU den förlängning av bmkstiden som ombyggnaden medför. Detta innebär att de ändrade reglema i NR i stor uisttäckning lorde komma att tillämpas cxiksä vid ombyggnader, något som dcx;k inte utesluter att frågan måste beakias i arbetet med särskUda ombyggnadsregler.

Enligt 3 kap. 10 § andra stycket 1 PBL skall nybyggnadskraven även tillämpas på sådana tillbyggnader som kräver bygglov. Bettäffande övriga

72

tillbyggnader och andra ändringar än tillbyggnader och ombyggnader skall    Prop. 1990/91:146 nybyggnadskraven uppfyllas i skälig utsträckning.

Sedan den 1 januari 1991 gäUer enligt 8 § renhåUningslagen (1979:596) att det för varje kommun skall finnas en avfallsplan och enligt 6 § renhållnings­förordningen (1990:984) an kommunfullmäktige får föreskriva att vissa slag av avfall skaU häUas skilda från annat avfall i avvaktan på bortforsling. Målet är att en önskvärd sortering av avfall skaU ha uppnåtts vid ärskiftet 1993/1994 (prop. 1989/90:100 bU. 16). För att detta mäl skall näs är det angeläget att de av boverket föreslagna regeländringarna beslutas så snart som möjligl. Med hänsyn till den tid som behövs för projektering av byggnader, innan bygglov kan sökas, bör de dcx;k fä en tillräckligt läng genomförandetid. Boverket har enUgt 2 § PBF bemyndigande att utfärda föreskrifter med del föreslagna innehåUet Jag utgår ifrån att verkei efter vederbörlig beredning inom kort än­drar NR på i huvudsak det sän som föreslagits.

Bostadutskotteis hemställan avsåg inte källsortering av sopor i befintliga byggnader som inte blir föremål för ombyggnad. Jag vill dock något beröra den frågan.

De delar av en byggnad som berörs av ett krav på källsortering är lägen­ heter, främst köket, cx:h de sopmm där avfallet förvaras i avvaktan pä hämt­ning. Övergäng till källsortering medför inte automatiski behov av stöne ut­rymmen och de befintUga utrymmena är många gånger möjliga att utnyttja på ett mer effektivt sätt än idag. Experiment cx;h forskning pågår på området En avgörande omstäncUghet är hur komunens avfallshantering är organiserad. Enligt 3 § renhållningsförordningen (1990:984) fär kommunen föreskriva hur utrymmen, behållare cx;h andra anordningar för hantering av avfall skall vara beskaffade. Kommunen har cx;kså andra möjligheler att påverka och stimulera förändringar av uttymmena genom renhållningsordningen, abone-mangsbestämmelser och avgifter. Vissa styrmöjligheter finns cx;kså genom detaljplanebestämmelser och fastighetsbildningsförrättningar. Enligt bo­verkets bedömning bör erforderliga extra utrymmen relativt enkelt kunna åstadkommas även i befintUg bebyggelse. För flerbostadshus torde det, enligt boverkei, i allmänhet redan finnas eller kunna ordnas användbara gemen­samma utrymmen i husen, pä tomten eUer inom gemensamhetsanläggningar. Jag anser det därför inte nu vara nödvändigt eller lämpligt au i byggföre-skrifter ålägga fasrighetsägama att, utan samband med andra förändringar av byggnaderna, anordna särskilda utrymmen för källsortering. Skulle utveck­lingen visa att kommunema behöver ett stöd av detta slag för att kunna införa käUsortering, är jag beredd att pä nytt överväga frägan.

73

12.2 Säkerhets- och hälsofrågor inom och utanför samlad bebyggelse

Prop. 1990/91:146

Min bedömning: Det bör inte nu införas något krav på bygglov utan­för detaljplan för en- cx;h tväbostadshus cx;h tillhörande komplement­byggnader som ej ingår i samlad bebyggelse för åtgärder som rör bärande delar, eldstäder, rökkanaler samt vatten- cx;h avloppssystem.

Promemorieförslaget: Åtgärder som rör byggnaders bärande delar, eldstäder, rökkanaler samt vatten- cx;h avloppssystemet underkastas bygg-lovspUkt både inom och utanför samlad bebyggelse.

Remissinstanserna: Uppvisar en splitttad bild.

Skälen för min bedömning: Ändringar av en byggnads planlösning är enligt 8 kap. 4 § första stycket 2 PBL för en- cx;h tvåbostadshus allmänt undantagna från bygglovsplikt i den mån det inte inreds någon ytterligare bostad eUer någon lokal för handel, hantverk efler industtri. Även åtgärder be­ttäffande anordningar för vattenförsörjning eller avlopp om byggnaden skall vara ansluten tUl egen va-anläggning är enligt första stycket i samma paragraf undantagna frän bygglovspUkt Denna ordning gällde även före PBL:s ikraft­ttädande.

Utanför samlad bebyggelse är det enhgt 8 kap. 4 § andra styckel 3 också tillåtel att ändra bärande konstruktioner och att installera efler ändra eldstäder, rökkanaler eller anordningar för ventilation eller för vattenförsörjning i en-och tvåbostadshus utan bygglov. Denna bygglovsfrihet tillkom under riks-dagsbehandUngen av PBL-propositionen (1986/87:BoUl s. 99-101).

Syftet med promemorieförslaget är att väma om människors hälsa och säkerhet Det är naturligtvis riktigt att en del åtgärder som inte kräver lov kan utföras så att det uppkommer risker för att människor eUer egendom kommer tiU skada. Detta torde emeUertid stå klart cx;kså för den byggande, som därför har ett stort eget intresse av att kontakta byggnadsnämnden eller andra exper­ter för atl få råd. Även försäkringsbolagen torde ha ett stort inttesse av atl upplysa dem som bygger på egen hand om vart de kan vända sig för att fä råd i säkerhetsfrågor. Slutiigen finns 

Jag sympatiserar givetvis med ambitionen att väma om människors hälsa och säkerhet. PBL har emeUertid tillämpats under så kort tid att någon säker slutsats ännu inte kan dras om bygglovsfriheten i dessa avseenden kan anses utgöra någon beaktansvärd risk. Vidare mäste jag konstatera an den före­slagna skärpningen av bygglovsplikten i hög grad skulle inskränka de möj­ligheter an bygga utan lov som infördes genom PBL. Så skulle det t.ex. vara svårt att göra mindre tiUbyggnader utan att ändra bärande konstmktioner eller rökkanaler. På gmnd av vad jag anfört vill jag inte nu föreslå nägon be­gränsning av bygglovsfriheten i de avseenden som föreslagits. Jag kommer

74

dock att noga följa utvecklingen för att se om det i framtiden blir nödvändigt    Prop. 1990/91:146 att begränsa området för bygglovsfrihet.

13 Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har del inom bostadsdepartementet upprättats för­slag tiU

1.

lag om ändring i plan- cx;h bygglagen (1987:10),

2.

lag om ändring i väglagen (1971:948)

Beträffande lagförslaget under 2 har jag samrått med chefen för kommuni­kationsdepartementet

14 Specialmotivering

14.1   Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

1 kap. 4 § Till byggande och rivning av byggnader samt till schaktning, fylhiing, trädfällning cxh skogsplantering fordras tillständ i form av bygglov, rivningslov respektive marklov i den omfattning som följer av denna lag.

Bettäffande åtgärder som kräver bygglov fär ges förhandsbesked i de fall som särskiU anges.

Ändringen är föranledd av ändringen i 8 kap. 34 § som vidgar använd­ningsområdet för förhandsbesked

3 kap. 9 § I fråga om fritidshus med högst två bostäder gäller inte be­stämmelsema i 3 iförsta stycket första meningen, andra och tredje styckena samt 7 och 8 §§ och skall kravet i 3 § första stycket aruira meningen gälla endast i skälig utsträckning.

I fråga om byggnader som får uppföras utan bygglov skall bestämmel­sema i 1-8 §§ tillämpas i skälig utsträckning.

Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 7.2.3.

Ändringen innebär att krav på hushållning med vatten i viss uisttäckning införs även för fritidshus med högst tvä bostäder. Bestämmelsen har ut­formats så atl hushållningskravet skall tUlämpas i skälig utsträckning. Avsikten är att kravet i huvudsak skall ställas i relation till fritidshusens standard, eftersom en högre standard medger - och oftast innebär - att husen nyttjas under längre perioder och under en större del av året. Om ell hus har en sådan standard att del lämpar sig för helårsboende, skall i princip samma krav på hushållning som för permanenihus gälla. Kravet på hushållning med vatten skall ocksä kunna ställas högt på relativt enkla fritidshus där vatten­situationen sä kräver. Det är säledes möjligt att stäUa krav på t.ex. snäl-spolande toaletter även för fritidshus som inte medger äreönintboende. Att det

75

i vissa faU ocksä är möjUgt att helt förbjuda installation av vattenioalett fram-    Prop. 1990/91:146 går av den allmänna motiveringen.

3 kap. 10 §   Tillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall utföras varsamt så att byggnadens särdrag beakias och dess byggnadstekniska, historiska, kulttirhistoriska, miljömässiga och konsmär-liga värden tas till vara. Hämtöver skaU tUIses an

1.

tillbyggnader som kräver bygglov uppfyller kraven i 1-8 §§ cx;h att andra tiUbyggnader uppfyUer dessa lav i skäUg utsträckning,

2.

ombyggnader utförs så att de delar som byggs om tillförs de i 1-8 §§ angivna egenskapema i den omfatming som följer av föreskrifter meddelade med stöd av denna lag,

3.

andra ändringar än tUlbyggnad eller ombyggnad utförs sä att ändringar­na i skälig utsträckning uppfyller kraven i 1-8 §§.

I detaljplan eller onirädesbestämmelscr kan kommunen ställa lägre krav än vad som följer av andra stycket 2 under fömtsättning an bebyggelsen inom området får långsUrtigt godtagbara egenskaper.

Vid tillämpning av andra cx;h ttedje styckena skall hänsyn tas till bygg­nadens fömtsättningar. Vid ändring av fritidshus med högst tvä bostäder gäl­ler inte bestämmelsema i 3 % första stycket första meningen, andra och tredje styckena samt 7 cx;h 8 §§ och skad, även såvitt avser tUlbyggnader som krä­ver bygglov och ombyggnader, kravet i 3 § första stycket andra meningen gälla erutast i skälig utsträckning.

Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen tillsammans med ändringen i 9 §, avsnin 7.2.3.

Ändringen innebär att krav pä hushållning med vatten i viss uisttäckning införs även vid ändring av fritidshus med högst tvä bostäder. Genom att 3 § första stycket, sävitt avser hushållning med vatten, har uteslutits från de undantag i 10 § fjärde stycket som gäller för sädana fritidshus, blir bestäm­melsema i 10 § andra stycket i detta avseende tillämpliga pä ändringar av husen. Tillägget i fjärde stycket sista meningen mildrar emellertid kravet till att gäUa endast i skälig uisttäckning även för sädana åtgärder som omfattas av ett högre krav enUgt andra stycket. Således skall hushåUningskravet för vatten gälla i skälig uisttäckning vid tillbyggnader, ombyggnader cx;h andra än­dringar av fritidshus med högst tvä bostäder, oavsett om ändringen kräver bygglov eUer ej i de områden bestämmelsen är tUlämplig.

5 kap. 7 § Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen meddelas bestämmelserom

1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första stycket 2 cx;h 3, anch-a stycket samt tredje stycket 2, 8 § första och ttedje styckena samt 9 § första och andra styckena,

2.

den största omfatming i vilken byggande över och under markytan fär ske cx;h, om det finns särskilda skäl med hänsyn tUl bostadsförsörjningen el­ler miljön, även den minsta omfattning i vilken byggandet skall ske,

3.

byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan bestämmas andelen lägenheter av olUca slag och storlek,

4.

placering, utformning och utförande av byggnader, andra anläggningar CKh tomter, varvid ombyggnadsbestämmelser enligt 3 kap. 10 § tredje stycket, skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 § och

rivningsförbud för sådana byggnader får meddelas,

76

5.

vegetation samt markytans utformning och höjdläge,

Prop  1990/91 146

6.

användning och utformning av allmänna platser för vilka kommunen inte skaU vara huvudman,

7.

stängsel samt utfan eller annan utgång mot aUmänna platser,

8.

placering cx;h utformning av parkeringsplatser, förbud att använda viss mark eller byggnader för parkering samt skyldighet att anordna utrymme för parkering, lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

9.

tillfälUg användning av mark eUer byggnader, som inte genast behöver tas i anspråk för det ändamål som anges i planen,

10.

markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt ttafik-cx:h väganordningar,

11.

skyddsanordningar för att motverka störningar frän omgivningen cx;h, om det finns särskUda skäl, högsta tillåtna värden för siömingar genom luft­förorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt miljö­skyddslagen (1969:387),

12.

principema för fastighetsindelningen och för inrättande av gemensam­hetsanläggningar.

I detaljplanen får även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att ett exploateringsbeslut enUgt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga kraft, skall det anges i planen om den skall genomJFöras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk frän någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla uppgift därom.

Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn rill syftet med den.

Första stycket I

Ändringen har behancUats i den aUmänna moriveringen, avsnitt 7.2.1.

Den nya hänvisningen avser 8 kap. 6 § i dess nya lydelse. Ändringen in­nebär att det är möjligl alt i en detaljplan föreskriva bygglovspliki för all an­ordna eller väsentiig ändra anläggningar för vissa gmndvattentäkter, se spe­cialmotiveringen till 8 kap. 6 § ttedje stycket.

Det är givetvis möjligt an i planen begränsa bygglovsplikten till vissa åt­gärder, så att det tex. inte krävs bygglov au gräva en bmnn men att det krävs bygglov för alt borra.

Första stycket 8

Ändringen har behandlats i den aUmänna motiveringen, avsnitt 3.2.4.

Ändringen medför au det blir möjligt att i en detaljplan meddela bestäm­melser om förbud mot parkering inte bara på viss mark utan även i en bygg­nad.

Genom tUlägget blir det möjligt att i en detaljplan göra exploateringsrätten i en detaljplan beroende av att fastighetsägaren ser tiU att han får tillgång till ut­rymme för parkering, lasming och lossning av fordon utanför fastigheten. Kommunen bör alltså kunna göra områdesvisa bedömningar av parkerings­frägoma, viUcet har betydelse när avsUcten är att åstacUcomma gemensamma lösningar för flera planområden.

5 kap. 12 §  Bestämmelsema i 1 och 6-10 §§ skall tillämpas även när

en detaljplan ändras eller upphävs.

77

När en detaljplan ändras skall vad som gäller om genomförandetid för pla-    j>xov>  1990/91 146 nen gälla även för de frågor som planändringen avser. Om det vid planan-dringen inte gäller någon genontförandetid för planen, skall dock särskild ge-norttförandetid bestämmas enligt 5 §för de frågor som planåndringen avser.

Ändringama har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.3.

Första stycket

Genom att det i ett nytt andra stycke ges bestämmelser om hur 5 kap 5 § skall tillämpas när en detaljplan ändras har hänvisningen till 5 § uteslutits i första stycket Vid upphävande av en detaljplan torde bestämmelsen i 5 § inte vara tiUämpUg.

Såsom har anförts i den alhnänna motiveringen måste innebörden av första stycket anses vara att bestämmelsema i 1-4 cx;h 6-10 §§ skall gälla enbart i tUlämpliga delar när en detaljplan ändras eUer upphävs. Det kan alltså inte an­ses finnas något krav på atl hela detaljplanen skall ses över och modemiseras när den ändras.

Andra stycket

I stycket, som är nytt, regleras frägan om vad som skall gäUa bett-äffande ge­nomförandetiden i samband med att en detaljplan ändras.

I den allmänna motiveringen (avsnitt 4.4) har lämnats en redogörelse för det avsedda användningsområdet för planändringar. I första hand är dei länki att möjlighelen att ändra en deialjplan skall kunna ulnyttjas när det finns be­hov av att inom ett större omräde tillföra planema bestämmelser av olUca slag - administrativa bestämmelser, användningsbestämmelser efler utformnings­bestämmelser.

I allmänhet torde planändringar av det här slaget inte ge upphov till några rättigheter för fastighetsägama som motiverar bestämmande av genomföran­detid. Eftersom sådana fall dcx;k inte kan uteslutas har i paragrafen getts be­stämmelser som garanterar att de ändrade eller tillkommande bestämmelsema aUtid blir förenade med en genomförandetid.

Om det redan finns en löpande genomförandetid för planen skall denna automatiskt gälla även för de ändrade delama. Om genomförandeliden för planen däremot har gått ut vid tiden för ändringsbeslutet, skall genomföran­detid beslämmas i enlighet med 5 kap. 5 §. Den tid som då bestäms gäller emellertid bara för de egenskaper hos planen som ändras. Nägot upplivande av byggrätter för vilka genomförandetiden har gått ut sker aUtså inle.

Det är vid planänchingar viktigt att se till att tydlighetskravet i 5 kap. 9 § iakttas. Om det finns risk för att detta krav inte kan tillgcxloses vid en ifråga­satt planändring är det bättre att planen upphävs cx;h en ny plan antas.

Enligt 6 kap. 24 § föreligger lösenrätt avseende mark som efler genomfo-

randelidens utgång inte har bebyggts i huvudsaklig överensstämmelse med

detaljplanen. Med genomförandetid måste här avses varje form av genomfö­

randetid, således även en efter planändring beslämd genomförandelid som

7g

kanske bara gäller för nägon enstaka planbestämmelse. Omen kommun, som    Prop. 1990/91:146 avser att ändra en detaljplan, samticUgt vill umyttja möjlighelen att lösa mark kan det fmnas anledning att vänta med planändringen.

I 6 kap. 26 § finns bestämmelser om kommunens ansvar för att upplåta allmänna platser. Ansvaret beskrivs något olUca med hänsyn till om genomfö­randetiden har gått ut eller inte. Med genomförandetid måste även här avses varje form av genomförandetid som kan förekomma.

5 kap. 25 § Underrättelse om innehållet i kungörelsen skall senast dagen för kiingörandet i brev sändas till

1.

kända sakägare,

2.

känd organisation av hyresgäster som har avtal om förhandlingsordning för en fastighet som berörs av planförslaget eller, om förhandlingsordning inte gäller, Icänd förening av hyresgäster som är ansluten tiU en riksorganisa­tion cx;h inom vars verksamhelsoiraide fastigheten är belägen,

3.

andra som har ett väsentiigt intresse av förslaget.

Om förslaget berör en samfUghet för vilken finns styrelse eller annan ut­sedd att förvalta samfällighetens angelägenheter, fär underrättelsen sändas lill en ledamol av styrelsen eller till förvaltaren. Saknas styrelse eller förvaltare, får underrättelsen sändas till en av delägama för att hällas tillgänglig för alla.

Undenättelse enligt första stycket behöver inte sändas, om ett ston antal personer skall undenättas och det skulle innebära större kostnad och besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med undenättelsen att sända den tiU var och en av dem. Ägare av sådan mark och innehavare av sädan sär­skild rätt till mark som avses i 24 § första stycket 3 skall dock alltid under­rättas enligt första stycket. Detsamma gäller den som har meddelats ett före­läggande enligt 28 a§.

Ändringen är föranledd av den nya 28 a §.

5 kap. 28 a § Innan en detaljplan antas fär kommunen förelägga den, som tillföljd av antagandet kan komma att drabbas av skada som avses i 14 kap. 8 § första stycket 2 eller 3, att inom viss tid, dock minst två måna­der, anmäla sina anspråk pä ersättrung eller inlösen tiU kommunen. Ett sådant föreläggande skall åtföljas av uppgift om de bestämmelser som avses bli ut­färdade, ändrade eller upphävda. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden förlorar sin rätt till ersättning eller inlösen.

Bestämmelsen iförsta stycket utgör inte hinder mot att anspråk på ersätt­ning eller inlösen framställs på grund av skada som inte rimUgen kunde förut­ses inom den angivna tiden.

Paragrafen är ny. Den har behancUats i den allmänna motiveringen, av­snitl 10.

Första stycket

Beslämmelsen ger kommunen möjlighet att förelägga fastighetsägare cx;h in­nehavare av särskild rätt liU fastighet att framsiäUa sina krav på ersätming eUer inlösen innan det beslut fattas genom vilket skadan uppstår.

Bestämmelsen är tUlämplig pä fall dä skada uppkommer rill följd av att be­

slut meddelas i detaljplan om rivningsförbud eller skyddsbestämmelser i be­

varandesyfie. Genom hänvisningama i 32 cx;h 33 §§ blir beslämmelsen rill-

79

lämplig även när fräga väckts om atl ändra eller upphäva detaljplan efler om     Prop. 1990/91:146 an anta, ändra eller upphäva områdesbestämmelser.

Förfarandet med föreläggande är inte knutet rill nägot visst skede i plan­pnxessen och kommunen har frihet an välja om systemet med förelägganden skafl umyttjas eller inte. Om det umyttjas är det möjligt för kommunen att meddela föreläggande tUl alla som kan komma att beröras av planåtgärden el­ler endast tiU vissa av dem.

När en föreläggande meddelas är det viktigt att planbestämmelsema görs så tydliga att sakägaren kan göra en riktig bedömning av deras ekonomiska effekter. Detta innebär att planarbetet mäste ha nått sä längt atl ett i princip fuUstäncUgt planförslag har upprättats. Etl normalförfarande bör vara att före­läggandena samordnas med utställningen så att sakägarna parallellt kan ta ställning till planinnehäll och ersäimingsanspråk, varefter kommunen kan väga samman anspråk cx:h övriga synpunkter inför beslutet om planen. Vid enkelt planförfarande kan molsvarande samordning ske med undenättelser enligt 28 §. Under fömtsättning att en planåtgärd kan presenteras tydligt, är det emellertid inle något som hindrar att kommunen i stället utfärdar föreläg­ganden i ett tidigare skede, för att sedan kunna låta utfallet påverka planut­formningen innan planförslaget ställs ul.

Av föreläggandet skaU tydligt framgå att rätten till ersätming eller inlösen förloras om anspråk på ersättning eller inlösen inte framställs i rid. Innebör­den härav är ocksä att kravet senare inte fär höjas, såvida förhållandena inte är sådana som anges i andra styckel.

För att rätten rill ersätlning eller inlösen skall anses vara föriorad är det gi­vetvis en fömtsätming au innehållet i det planbeslut som senare meddelas i berörda delar överensstämmer med föreläggandet Skiljer sig det slutiiga be­slutet frän det som angavs i föreläggandet har ränen tfll ersätming eller inlösen inte förlorats även om nägra anspråk inte har anmälts.

För visshet om att sakägaren nås av föreläggandet, så att tidsfristen för er­sättningsanspråk börjar löpa, krävs bevis om underrättelse av föreläggandet

Den som efter ett föreläggande har anmält sina anspråk pä ersättning eller inlösen måste härefter väcka talan inom viss tid, vilket framgår av 15 kap. 4 §.

Andra stycket

I andra stycket har tagits in en regel som molsvarar 15 kap. 4 § tredje stycket cx;h innebär att rällen till ersättning eller inlösen finns kvar om del uppkommer en skada som inle rimUgen kunde fömtses vid tiden för föreläg­gandet Bestämmelsen innebär alt ränen finns kvar i det angivna fallet om nå­got krav aldrig har framställts i anledning av föreläggandet cx;h även att ett framställt krav kan ändras om skadan visar sig vara stöne än som rimligen kunde fömtses.

80

5 kap. 30 §  Senast dagen efler det atl justeringen av protokollet med be-    Prop. 1990/91 -146 slut om antagande av detaljplanen har tillkännagetts på kommunens anslags­tavla skall meddelande om tillkännagivandet, protokollsuldrag med beslutet samt uppgift om vad den som vifl överklaga beslutet har att iaktta sändas i brevtiU

1.   länsstyrelsen samt regionplaneorgan och kommuner som berörs av pla­

nen,

2.   sakägare, bostadsrättshavare, hyresgäster cx:h boende samt sådan or­

ganisation eller förening som avses i 25 § första stycket 2, om de senast un­

der utstälbingstiden eUer under den i 28 § andra styckel angivna tiden skrift­

ligen har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda eller

om de har rätt att överklaga på gmnd av bestämmelsen i 13 kap. 5 § andra

stycket första meningen.

Om ett stort antal personer skall underrättas enligt första stycket 2 cx:h det skulle innebära större kosmad och besvär än som är försvarligt med hänsyn riU ändamålet med underrättelsen att sända den till var och en av dem, fär un­denättelse i stället ske genom kungörande på det sätt som anges i 24 § eller genom en kungörelse som anslås pä kommunens anslagstavla, informa-rionsblad om kungörelsen som sprids rill de boende som berörs av beslutet cx;h brev tUl sådana sakägare och sådan organisarion eller förening som avses i första stycket 2. Ägare av sådan mark och innehavare av sädan särskild rätt rill mark som kan komma att tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall dock allrid underrättas enligt första stycket. Detsamma gäller den som har medde­lats eu föreläggande enligt 28 a §.

Av kungörelse som avses i andra stycket skall framgå vad beslutet avser, tidpunkten för beslutets tflUcännagivande pä kommunens anslagstavla och vad den som vill överklaga beslutet har att iaktta. Om kungörelsen införs i orts­tidningen, skaU detta ske samma dag som beslutet tillkännages på anslagstav­lan.

Ändringen är föranledd av den nya 28 a §.

6 kap. 15 § Beslut att anla, ändra eller upphäva fastighetsplan gäller först sedan beslutet har vunnit laga kraft eller får genomföras efter förordnande en­ligt 13 kap. 8 § andra styclcet Byggnadsnämnden får dock förordna att ett sådant beslut som fattats efter tillämpning av reglerna om enkeU planförfa­rande får genomföras trots att beslutet inte vunnit laga kraft, om en ägare av en fastighet som omfattas av planen begär det och samtliga som berörs av beslutet skriftUgen godkäru det förslag som ligger till grund för beslutet.

Ändringen har behandlats i den allmänna moriveringen, avsnitt 5.

Ändringen innebär att det bUr möjligt att genomföra okonöTJversiella beslut om att anta, ändra eller upphäva fasrighetsplaner innan beslutet vunnit laga kraft om nägon ägare av de fastigheter som omfattas av planen begär det

De berörda som enligt bestämmelsen skall ha godkänt planen är alla de som har rätt att överklaga beslutet, dvs. sakägare inom cx;h utom planområdet (de som skall framgå av fastighetsförteckningen), de bostadsrättshavare, hy­resgäster cx;h boende som berörs samt berörda organisationer cx;h föreningar av hyresgäster. Det är säledes inte tUkäckligt att ägama tiU de fasligheter som omfattas av fastighetsplanen och eventueUa mnehavare av särskUda rättigheter i dessa fastigheter är överens. Vidare skall man bortse från om rätten att överklaga i det enskilda fallet redan skulle ha utsläckts enligt bestämmelsen i 13 kap. 5 § första stycket.

81

6 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 146

Eu beslut i enlighet med den nya beslämmelsen innebär au fastighetsbild-    Prop. 1990/91:146 ning kan ske ulan an fastighetsplanen vunnil laga krafl. Enligt den nya be­stämmelsen i 8 kap. 18 a § kan bygglov ges under villkor alt ett beslul att anta, ändra eller upphäva en detaljplan, områdesbestämmelser eller en fastig­hetsplan vinner laga kraft i de faU fastighetsbUdningsätgärder inie erfordras.

8 kap. 2 §  I fråga om andra anläggningar än byggnader krävs bygglov för att

1.

anordna nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med liftar, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar, friluftsbad, motorbanor cx;h golfbanor,

2.

anordna upplag eUer materialgärdar,

3.

anordna tunnlar eller bergmm som inte är avsedda för tunnelbana eller gmvdrift,

4.

inrätta fasta cistemer eUer anch fasta anläggningar för kemiska produk­ter, som är hälso- och miljöfarliga, (x;h för varor som kan medföra brand eller andra olyckshändelser,

5.

uppföra racUo- eller telemasler eller tom,

6.

uppföra vindkraftverk, om vindturbinens diameter är stöne än tvä meter eller om kraftverket placeras pä ett avstånd från gränsen som är mindre än kraftverkets höjd över marken eUer om kraftverket skall fast monteras på en byggnad,

7.

uppföra murar eller plank,

8.

anordna parkeringsplatser utomhus,

9.

anordna begravningsplaiser,

10.  väsentiigt ändra anläggningar som avses i 1-9.

Bygglov för att inrätta eller uppföra en anläggning enligt första stycket 4 eller 5 eller för att ändra anläggningen krävs inte, om det är fräga om en min­dre anläggning avsedd endast för en viss fastighets behov. Bygglov för åt­gärder enligt första stycket 8 behövs inte, om det på fastigheten finns endasl eu eller två enbosiadshus eller ett tvåbostadshus cx;h parkeringsplatsen är av­sedd uteslutande för fastighetens behov eller om parkeringsplatsen anläggs med stöd av väglagen (1971:948) eller på mark som i detaljplan har avsatts till gata eller väg.

Enligt 5 § och 6 § tredje stycket 2 fär kommunen besluta om undantag frän kravet pä bygglov eller om längre gående krav. 1 10 § finns särskilda bestämmelser för vissa anläggningar avsedda för totalförsvaret.

Ändringen i tredje stycket första meningen är föranledd av ändringen i 6 § tredje stycket som innebär att kommunen genom bestämmelser i en detaljplan eller områdesbestämmelser kan införa bygglovspUkt för att anordna eller vä­sentiigt ändra anläggningar för vissa gmndvatteniäkier. Ändringen i andra meningen är endast redaktionell.

8 kap. 6 §   Kommunen fär för etl omräde som utgör en värdefull miljö bestämma att bygglov krävs för att

1.

inom områden som inle omfattas av detaljplan utföra sådana åtgärder som avses i 3 § första styckel 1,

2.

inom områden med detaljplan färga om en- eller tvåbostadshus cx;h komplementbyggnader,

3.

underhålla sådan bebyggelse med särskilt bevarandevärde som avses i 3 kap.  12 §.

82

Kommunen får, i områden som ulgör en värdefull mUjö eUer i områden för    Pron  1990/91 -146 vilka områdesbestämmelser utfärdats, beslämma all bygglov krävs för att ut-föra sådana åtgärder som avses i 4 § andra stycket 1 cx;h 2.

Kommunen fär vidare, om det finns särskilda skäl, bestämma att bygglov krävs för att

1.

inom omräden som inte omfattas av detaljplan uppföra, bygga till eller på annat sätt ändra ekonomibyggnader för jordbmk, skogsbmk eller därmed jämförUg näring,

2.

anordna eller väsentligt ändra anläggningar för sådana grundvattentäkter som avses i4 kap. 1 a§ I vattenlagen (1983:291).

Bestämmelser enligt försia-tredje styckena skall meddelas genom detalj­plan eller områdesbestämmelser.

I fräga om byggnader och andra anläggningar som avses i 10 § fär be­stämmelser enUgt första och andra styckena samt tredje stycket 2 inte medde­las.

Tredje stycket

Ändringen har behandlats i den aUmänna motiveringen, avsnitt 7.2.1.

Ändringen innebär att stycket indelas i tvä punkter, varav den ancha inne­häller en ny beslämmelse som innebär an kommunen kan införa bygglovs­plUct för att anordna eller väsentiigt ändra anläggningar för vissa gmndvatten­täkter som är undantagna från vattenlagens tillsiåndsplikt Beslämmelsen öppnar en möjlighet för kommunen att kräva bygglov för att anordna eller vä­sentiigt ändra anläggningar för gmndvattentäkter för en- eller tvåfamiljsfas­tigheters eller jordbmksfastigheters husbehovsförbmkning eller värmeför­sörjning. Pä gmnd av hänvisningen till vattenlagens bestämmelse kan det inie bli fräga om nägon dubbelprövning. Syftet med den nya bestämmelsen är att göra det möjligt att genom en detaljplan eller områdesbestämmelser införa bygglovsplUct tiU skydd för gmndvattnei inom ett område.

Av lagtexten framgär att det krävs särskilda skäl för att införa bygglovs­plikt. Sådana skäl får anses föreligga om det råder brist på gmndvatten eller om del finns risk för att brist eller saltvatleninttängning skall uppkomma. Genom att även mera omfattande ändringar>av befintiiga anläggningar blir bygglovspliktiga, kan byggnadsnämnden konttollera att gmndvallenultaget inte ökas alltför myckel genom t.ex. borming till större djup eller genom an­dra åtgärder som kan höja kapaciteten. Som framgär av den aUmänna motive­ringen kan bestämmelsen cx;lcså tillämpas inom områden där det finns risk för föroreningar av gmndvatmet genom olämpliga bmnnar. Bestämmelsen är således avsedd att använda som ett skydd för gmndvattnei som resurs, vilkel cx;ksä framgär av 12 a § som reglerar fömisäitningama för att få bygglov.

Av specialmotiveringen till 5 kap. 7 § första stycket 1 framgår att bygg-lovsplikien i en detaljplan kan begränsas till att avse vissa åtgärder. Natur­ligtvis gäfler motsvarande för områdesbestämmelser.

83

Femtestycket

Prop. 1990/91:146

Ändringen innebär att en bygglovsplikt enligt ttedje styckel 2 inte kan införas för sädana anläggningar som är avsedda för totalförsvaret och som är av hemlig natur.

8 kap. 7 § Kommunen får i områdesbestämmelser besluta att bygglov krävs för att

1.

sätta upp eller väsentligt ändra ljusanordningar inom omräden som lig­ger i närheten av befintiiga eller planerade anläggningar för totalförsvaret, statliga flygplatser, andra flygplatser för allmänt bruk, kämreaktorer, andra kämenergianläggningar eller andra anläggningar som kräver ett skydds- eUer säkerhetsområde,

2.

sätta upp eller väsentligt ändra skyluir eller ljusanordningar inom områ­den som utgör värdefulla bebyggelsemiljöer.

Ändringen har behandlats i den alhnänna motiveringen, avsnitt 8.

Ändringen innebär att paragrafen delas upp i två punkter, varav punkten 2 innehäller en ny bestämmelse. Den nya bestämmelsen gör det möjligt för kommunen att skydda värdefulla bebyggelsemiljöer frän olämpligt placerade och utformade skyltar och ljusanordningar. Beslämmelsen kan tjäna som ett komplement till möjligheten enligt 5 kap. 16 § 4 att meddela skyddsbestäm­melser för sådana värdefulla byggnader som avses i 3 kap. 12 §.

Frågan om vad som skall anses utgöra en värdefull bebyggelsemiljö har behancUats i den allmänna motiveringen.

Det är självfallet möjligl att precisera bygglovsplikten så att den t.ex. avser endast skyltar eller ljusanordningar av vissl slag eller överstigande viss stor­lek. Detta kan vara särskilt betydelsefullt om kommunen önskar få till stånd en prövning av sådana skyltar och anordningar som är undaniagna från till­ståndsplUci i namrvårdslagen (1964:822) eUer väglagen (1971:948).

De prövningsgmnder som är akluella framgår av 3 kap. 1, 2, 4 och 6 §§.

8 kap. 12 a § Ansökan om bygglov för ålgärder som avses i 6 § tredje stycket 2 skall bifallas om åtgärden inte medför risk för skada på befintliga eller i den kommunala planeringen redovisade grundvattentäkter.

Paragrafen är ny. Den har behandlais i den allmänna motiveringen, av­snitt 7.2.2.

Paragrafen innehåller fömtsättningen för att en ansökan om bygglov för alt anordna eller väsentiigt ändra en anläggning för gmndvattentäkt för en en- el­ler tvåfamiljsfastighets eller en jordbruksfastighets husbehovsförbmkning el­ler värmeförsörjning skall bifallas. En prövning kan bara bli akmeU om bygg­lovspliki införts med stöd av 6 § ttedje stycket 2, se specialmotiveringen till den bestämmelsen. Som framgår av den allmänna motiveringen måste plane­ringen för en vallenläkl ha nått en viss konkretion för att den planerade takten skall kunna åberopas som gmnd för ett avslag på en bygglovsansökan. Det är

emeUertid inte nödväncUgt att takten avses ingå i en kommunal anläggning.

84

Bedömningen av risken för skada skaU givetvis göras mot de skäl som an-    Prop. 1990/91:146 förts för införandet av bygglovspUkten.

Ett bygglov som meddelas med stöd av denna paragraf kan förenas med villkor på samma sätt som gäller för andra bygglovsbeslut. Della innebär att ett lovbeslut, om det behövs, kan ange villkor om l.ex. det största djup till vilket en bmnn får borras.

Eftersom bestämmelsen i denna paragraf faller tillbaka pä bestämmelsen i 3 kap. 2 § andra meningen, kommer överklaganden av beslut som avser bygglov i dessa fall an prövas enligt samma inslansordning oavsett om åtgär­den skall vidtas inom ett område med detaljplan eller inom ett område som inte omfattas av en detaljplan. Länsstyrelsens beslut kommer således alltid att överklagas hos kammarrätten.

8 kap. 18 a § Har beslut fattats om antagande, ändring eller upphävande av detaljplan, områdesbestämmelser eller fastighetsplan får bygglov, riv­ningslov eller marklov ges med villkor att planbeslutel vinner laga kraft. I beslutet om lov skaU därvid tas in en upplysning om att sökanden inte har rätt att påbörja åtgärden innan planbeslutet har vunnit laga krctfi.

Paragrafen är ny. Den har behandlats i den allmänna motiveringen, av­snitt 6.

Paragrafen gäller alla former av lov och den ger byggnadsnämnden möj­Ughet att lämna lov innan tiden för överklagande i planärendet har gått lill ända. Det spelar ingen roll om planärendet har handlagts enligt reglema för ncjrmalt eUer enkelt förfarande.

Stadgandet är avsett atl tillämpas enban när någon konflikt om planbeslutel inte föreligger. I annat fall riskerar man bl.a. alt arbete pä lovprövning läggs ned helt i onödan. Lovet måste förses med villkor att del inle får utnyttjas fönän planbeslutet har vunnit laga kraft.

SjälvfaUet skall lovprövningen ske mot bakgmnd av den nya plansituation som följer av planbeslutet. Prövningen skall alltså ske som om planbeslutet hade vunnit laga kraft Fömtom att kravet på överensstämmelse med plan härigenom skall anses uppfylli påverkas frågan om vilka som enligi 8 kap. 22 § skall beredas tillfälle atl yttta sig över ansökningen om lov. Vid be­dömningen av frågan om villkorat lov kan ges gäfler i övrigt samma fömt­sätmingar som vid vanlig lovgivning. En planändring kan t.ex. vara ett nöd­vändigt vUlkor för lov enUgt 8 kap. 11 § men den kanske inte alltid är ett till­räckligt villkor. Kravet enligt 8 kap. 11 § 2 a att fastigheten skall vara an­passad till fastighetsplan innefattar ett förbud att meddela bygglov innan fas­tighetsplanen är genomförd genom att fastighetsbildning skett i enlighet med planen. Om detta krav medför atl bygglov inte kan ges förrän fastighetsbild­ning skett så gäller givetvis detsamma för vUUcorat bygglov. Inte heller ett så­dant kan aUtså ges i det angivna fallet. Att en fastighetsplan i vissa faU får ge­nomföras utan hinder av alt den inte vunnit laga kraft framgår av 6 kap. 15 §.

85

I vissa fall kan bygglovet behöva förenas med dubbla viUkor. Utöver vUl-    Prop. 1990/91:146 koret enUgt förevarande beslämmelse kan det således fmnas anledning att en­ligt 8 kap. 32 § bestämma att byggnadsarbeten inte får påbörjas förrän fastighetsägaren fullgjort viss prestation.

Om villkoret enligt bestämmelsen inte framgår av lovbesluiet och en be­svärsprövning leder tiU att ett påbörjat bygge mäste avbrytas, kan kommunen bli skadeståndsskyldig gentemot såväl den klagande som den bygglovssö­kande.

8 kap. 34 § På ansökan skall byggnadsnämnden ge förhandsbesked hu­mvida en ätgärd som kräver bygglov kan tillåtas pä den avsedda platsen. Förhandsbesked kan även avse huruvida åtgärden kan antas uppfylla de krav som anges i 3 kap. 7 § och 15 § första stycket 6.

Meddelas det sökta tillständet får beslämmas de villkor som behövs. Tillständet är bindande vid prövning av ansökan om bygglov som görs inom tvä år från dagen för beslutet.

Görs inte ansökan om bygglov inom den tid som anges i andra stycket, upphör tillståndet atl gälla. I beslutet om förhandsbesked skall tas in en upp­lysning om detta. Sökanden skall ocksä upplysas om att tillståndet inie med­för rätt att påbörja den sökta åtgärden.

Bestämmelsema i 19-23 samt 25-28 §§ skall lillämpas i fråga om för­handsbesked.

Ändringen har behandlats i den alhnänna motiveringen, avsnitt 3.2.5.

Genom ändringen blir det möjligt för den som avser att vidta en bygg-lovspliktig åtgärd att erhålla förhandsbesked rörande de krav som ställs i fräga om installation av hiss och anordnande av parkeringsutrymme.

Förhandsbeskedet kan vila på fömtsättningen au vissa villkor uppfylls. Dessa viUkor bör då anges i beskedel i enlighel med andra stycket

17 kap. 4 § Stadsplaner och byggnadsplaner enligt byggnadslagen (1947:385) eller stadsplanelagen (1931:142), sädana äldre planer och be­stämmelser som anges i 79 cx;h 83 §§ sismämnda lag samt avstyckningspla­ner, till den del de inte omfattas av förordnande enligt 168 § byggnadslagen, skall gälla som detaljplaner som antagits med slöd av denna lag. Avstyck­ningsplaner, till den del de omfattas av förordnande som nyss har angetts, skall upphöra att gälla vid Ucraftirädandet

I fräga om stadsplaner och byggnadsplaner, som har fastställts efter ut­gången av är 1978, skall genomförandetiden enhgt 5 kap. 5 § vara fem är räknat från ikraftttädandel. I fråga om övriga planer cx;h bestämmelser som avses i första stycket skaU genomförandetiden anses ha gått ut

Om inte annat är föresknvet i sådan plan eUer bestämmelse som enligt för­sta stycket skafl gälla som detaljplan enligt denna lag, skall 39 § byggnads­stadgan (1959:612) tUlämpas som bestämmelse i planen.

Ändringen har behancUats i den allmänna motiveringen, avsnitl 9.

Ändringen gör det klart att PBlsystemets regleringar i alla delar gäller för

äldre planer, om inle annat särskill föreskriviis. Givetvis innebär ändringen

inte atl det blir möjligt att ta ul planavgifter för planer som upprättats före

PBL:s Ucrafittädande. Planema skall däremot behandlats som om de antagits

med stöd av PBL.

86

17 kap. 8 §  Om skada uppkommer till följd av att en plan eller bestäm-    Prop  1990/91-146 melse, vars genomförandetid enligt 4 § skall anses ha gäll ut, ändras eller upphävs, har ägare cx;h innehavare av särskild rätt tfll fastighet rätl lill ersätt­ning av kommunen under fömtsätming att

1.   fastigheten är belägen i ett område som tiU stöne delen är bebyggt i hu­

vudsak i enlighet med planen eller bestämmelsen,

2.

beslul om ändring eller upphävande av planen eller beslämmelsen med­delas före utgången av juni 1992 cx;h

3.

fastigheten efter ändringen eller upphävandet inte fär bebyggas eller fär bebyggas endast i en uisttäckning som är uppenbart oskäUg.

Andras eller upphävs planen eller bestämmelsen efter utgången av juni 1992 skall första stycket tillämpas, om bygglov har sökts men ärendet inte har avgjorts före den nämnda tidpunkten.

Ersättning skaU bestämmas som skillnaden mellan fastighetens marknads­värde före cx;h efler beslutet att upphäva eller ändra planen. Fastighetens marknadsvärde före beslutet skall bestämmas med hänsyn till såväl de plan­förhållanden som de ersättningsprinciper som gällde vid lagens ikraftttä­dande. Om kommunen begär det får dcx;k värdet inte bestämmas högre än ett belopp som motsvarar vad som enligt anvisningama till 36 § kommunalskat­telagen (1928:370) i deras lydelse vid utgången avjuni 1990 fick dras av vid beräkning av realisationsvinst om fastigheten avyttrats den 31 december 1990 ändrat med det procenttal med vilkel basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring ändrats fram tiU värdetidpunkien.

Talan om ersältning enligt första stycket skall väckas inom två år från det an beslutet på viUcet talan gmndas vann laga kraft Har fastighetsägare eller innehavare av särskild rän till fastighet väckt talan och har han rätt till ersätt­ning, fär kommunen i stället lösa fastigheten eUer rättigheten.

I mäl om ersättning cx:h inlösen skall i övrigt 14 kap. 9 § samt 15 kap. 1 och 6 §§ tillämpas.

Änchingen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 11.

Ändringen är föranledd av au anvisningama till 36 § kommunalskallela­gen (1928:370) upphörde au gälla den 1 juli 1990. Den innebär att den s.k. begränsningsregeln får etl innehåll som motsvarar det urspmngliga. Således skall omkosmadsbeloppet per den 31 december 1990 räknas om till del upp­räknade värdet vid värdetidpunkten och dä utgöra det högsta belopp som vär­det skall bestämmas till om kommunen begär det. Värdetidpunkten är enligt praxis dagen för domen i ersättningsmålet

14.2 Förslaget till ändring i väglagen (1971:948)

46 § Inom etl avstånd av 50 meter från etl vägområde fär inte utan länssly­relsens tUlslånd skyltar eller dänned jämförliga anordningar för reklam, pro­paganda eUer lUcnande ändamål finnas uppsatta utomhus.

I samband med tillstånd får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som be­hövs med hänsyn tiU ttufUcsäkerheten.

Bestämmelsema i första stycket gäller inte

1.

inom områden med detaljplan eller

2.

för sådana anordningar som är uppsatta pä byggnader för upplysning om affärsrörelse eUer annan verksamhet på slällel eller

3.

för anslagstavlor för meddelanden som rör kommunala angelägenheter, föreningssammantt-äden, auktioner eller dylUct

4.

åtgärder för vilka bygglov krävs.

87

Den nya fjärde punkten i tredje stycket, som är en följdändring till 8 kap.    Prop. 1990/91:146 7 § PBL, har behancUats i den allmänna motiveringen, avsnitt 8.

Den nya punkten är nödvänchg för att undvika dubbelprövning i de fall bygglovsplikt införs för att utanför omräden med detaljplan sätta upp eUer vä-sentUgt ändra skyltar och ljusanordningar.

15 Hemställan

Med hänvisning tUl vad jag nu har anfört hemstäUer jag an regeringen dels föreslår riksdagen an anta förslagen tiU

1.

lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

2.

lag om ändring i väglagen (1971:948),

dels ger riksdagen tiUfälle an ta del av vad jag anfört om

3.

erfarenheter av plan- och bygglagen (avsnitt 2),

4.

parkeringsköp (avsnin 3.1 cx;h 3.2.1-3.2.3)

5.

brandsäkerhet vid altemativa boendeformer, inbrottsskydd och käll­sortering av sopor (avsnin 12.1),

6.    säkerhets- CK;h hälsofrågor inom cx;h utanför samlad bebyggelse

(avsniu 12.2).

16 Beslut

Regeringen ansluter sig tifl föredragandens överväganden och beslutar au genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd cx;h det ändamäl han har hemställt om.

88

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1989:23)

Prop. 1990/91:146

Parkeringsköp

''s'

Plan- och bygglagen (PBL) innehåller i 3 kap. 15 § första stycket 6 krav pä att det, när tomter tas i anspräk för bebyggelse, skall tUlses att lämpligt uttym­me för parkering, lastning och lossning av fordon i skälig utsträckning anord­nas på tomten eller i närheten av denna. Enligt 3 kap. 16 § PBL gäller kravet i skälig utsträckning även bebyggda tomter.

Beteckningen parkeringsköp har kommit an användas pä avtal som i hu­vudsak innebär an ägaren tiU en fastighet mot ersätming fär tiUgäng tiU bilplat­ser i närheten av den egna fastigheten.

Uttedningens uppdrag har varit att undersöka hur olika former av parke­ringsköp fungerar i praktiken och att mot bakgmnd av resultatet av under­sökningen lägga fram förslag till den lagstiftning som behövs pä området

Undersökningen har gjorts i form av en enkät till byggnadsnämndema i landets samtiiga kommuner. Av svaren framgär att det i stora och medelstora kommuner finns ett betydande behov av att tillämpa någon form av parke-ringsköpsförfarande. Även om det från många kommuner efteriyses enhetUga regler, uttalas del cx;ksä skepsis inför detaljerade bestämmelser som låser för­farandet

Mot bakgmnd av vad som framkommit vid enkäten, cx;h med beaktande även av vad som år 1968 uttalades i ämnet av parkeringskommiitén i betän­kandet "Parkering" (SOU 1968:18), har uttedningen stannat för au föreslå an det i PBL införs en kortfattad bestämmelse om parkeringsköp. Genom be­stämmelsen lagregleras möjligheten att fullgöra kravet pä fordonsuttymme genom parkeringsköp. I det föreslagna lagmmmet definieras begreppet par­keringsköp cx;h föreskrivs alt rätten an utnyttja fordonsutrymme som är för­lagt utanför fastigheten skall vara knuten till fastigheten på bettyggande sätt Frän reglema om parkeringsköp har undantagits anordnande av fordonsut­rymme vid tomträiisupplåtelse cx;h vid förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149). Parkeringsköp får inte avse uttymme på alhnän plals.

Den av uttedningen valda lösningen ger partema möjlighet atl i viss ut­sträckning själva beslämma hur parkeringsköpsavtalet skall konstmeras. För att avtalet skaU kunna godtas av byggnadsnämnden måste det emellertid inne­håUa nägon form av garanti för att fastighetsägarens rättigheter och skyldighe­ter kommer att övergå oförändrade till varje ny ägare av fastigheten. Vidare bör, enligt uttedningens uppfaiming, avtalet innebära att parkeringsbehovet tUlgodoses när det uppkommer. Det bör således inte gcxitas att anläggandet av parkeringsplatsema skjuts på framtiden. I ett inledningsskede kan dock pro­visoriska platser få gcxltas.

Uttedningen lägger inte fram förslag tiU lypavtal om parkeringsköp. Däre­mot uttalas an del kan vara lämpligt att kommunala cx;h enskilda inttesseor-ganisalioner gemensamt utarbetar exempel på typavtal.

Uttedningen föreslär en utvidgning av möjlighetema till förhandsbesked. Sådant besked bör kunna avse även humvida en bygglovskrävande åtgärd

07

kan antas uppfylla krav som ställs i 3 kap. PBL, däribland kravet på for-    Prop. 1990/91:146 donsutrymme. Genom att det införs möjlighet till bindande prövning av par-    Bilaga 1 keringsfrågan i ett tidigt skede, minskar risken för att fastighetsägaren hamnar i den beroendeställning som kan sägas föreligga i samband med bygglovs­prövningen.

I detaljplan fär enligt 5 kap. 7 § första stycket 8 PBL meddelas bestäm­melser bl.a. om förbud an använda viss mark för parkering. Om sådana de­taljplanebestämmelser inie meddelats har fastighetsägaren i princip frihet att själv bestämma om han vill förlägga parkeringsplatsema tUI den egna tomten eUer till utrymme i närheten av denna. Utredningen föreslår au ordet "mark" utbyts mot "fastighet eller del därav". Ändringen innebär atl det med stöd av bestämmelsen även kan meddelas förbud att anordna parkeringsplatser i byggnad.

Uttedningen har även övervägt finansieringen av parkeringsköp, cx;h har därvid behandlat reglema om statlig belåning och skattefrågor. Dä frågan om statliga län inte berör enbart parkeringsköpen ulan parkeringskravens kost­nadssida generellt cx;h då uttedningen inlc ansen sig kunna väga in de staisfi-nansieUa skäl som kan inverka, har uttedningen dock stannat för att inte fram­lägga nägot förslag tiU ändrade låneregler. Inte heller när det gäller skattefrå-goma i samband med parkeringsköp framläggs nägra förslag. Uttedningen har emellertid funnit det angeläget att dessa frågor klarläggs.

90

Författningsförslag i betänkandet (SOU 1989:23) Parkeringsköp

Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Prop. 1990/91:146 Bilaga 2

Härigenom föreskrivs i fräga om plan- och bygglagen (1987:10)1

dels au 1 kap. 4 §, 3 kap. 15 §, 5 kap. 7 § samt 8 kap. 34 § skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 16 a § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ikap. 4§

Till byggande cx;h rivning av byggnader samt lill schaktning, fyllning, ttädfälhiing och skogsplanering fordras tiUsiånd i form av bygglov, rivnings­lov respektive marklov i den omfattning som följer av denna lag.

Bettäffande älgärder som kräver bygglov fär ges förhandsbesked hu­mvida byggande kan tillåtas pä den avsedda platsen.

Bettäffande åtgärder som kräver bygglov fär ges förhandsbesked hu­mvida byggande kan rillåtas pä den avsedda platsen och huruvida en åt­gärd kan antas uppfylla krav i 3 kap.

3 kap.

15 §

Tomter som tas i anspräk för bebyggelse skall anordnas pä ett sätt som är lämpligt med hänsyn rill stads- eller landskapsbilden och rill natur- och kul­turvärdena pä platsen. Dessutom skall tUlses att

1.    naturfömtsättningama sä långl möjligt tas tfll vara,

2.

betydande olägenheter för omgivningen inte uppkommer,

3.

risken för olycksfall begränsas cx;h belydande ölägenheter för ttafiken inte uppkommer,

4.

det finns en lämpligt belägen utfan eller annan utgång från tomten samt anordningar som medger nödvändiga ttansporter och tillgodoser kravet på framkomUghei för uttyckningsfordon rill och från bebyggelsen pä tomten,

5.

tomten, om del inle är obefogat med hänsyn lUl terrängen och förhållan­dena i övrigt, kan användas av personer med nedsatt rörelse- eller oriente­ringsförmåga.

6. lämpligl uttymme för parke­ring, lastning och lossning av for­don i skälig uisttäckning anordnas på tomten eUer i närheten av denna.

6. lämpligt uttymme för parke­ring, lastning och lossning av for­don (for dons ut rymme) i skälig ui­sttäckning anordnas pä tomten eller i närheten av denna. Om tomter tas i anspråk för bebyggelse som innehåller en eller flera boslä-

'Lagen omuyckt 1987:246.

91

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 2 der eller lokaler för bamstuga, skola eller annan jämförlig verksamhet, skall det finnas tUlräckUgt stor friyta som är lämplig för lek cx;h utevistelse på tom­ten eller på utrymmen i närheten av denna.

Om del inte finns tUlräckUga utrymmen för att anordna både parkering och fnyta, skall i första hand friyta anordnas.

16a§

Skyldigheten att anordna fordons­utrymme kan fullgöras genom parke­ringsköp.

Med parkeringsköp avses avtal varigenom en fastighetsägare, eller den som har bestämmaderätt över fa­stighetens nyttjande, mot ersättning fär tillgång till fordonsutrymme i närheten av den egna fastigheten. Rätten att utnyttja fordonsutrymmet skall vara knuteri till fastigheten på betryggande sätt.

Med parkeringsköp avses ej an­ordnande av fordonsutrymme vid upplåtelse med tomträn eller vid för­rättning enligt anläggningslagen (1973:1149).

Parkeringsköp får ej avse for­donsutrymme på sådan allmän plats för vilken kommunen år huvudman enligt 6 kap. 26 § eller staten väghål­lare enligt 6 kap. 29 §.

5 kap. 7§

Utöver vad som enUgt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen med­delas bestämmelser om

1.

i vad mån ätgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första stycket 2 (x;h 3 samt andra stycket, 8 § första cx;h ttedje styckena samt 9 § första cx;h andra styckena,

2.

den största omfattning i viUcen byggande över cx;h under markytan fär ske och, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen eller mUjön, även den minsta omfattning i vilken byggandet skall ske,

3.

byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan bestämmas andelen lägenheter av olUca slag och storiek,

4.

placering, utformning och utförande av byggnader, andra anläggningar cx;h tomter, varvid ombyggnadsbestämmelser enligt 3 kap. 10 § ttedje stycket, skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 § och rivningsförbud för sådana byggnader fär meddelas,

5.

vegetation saml markytans utformning cx:h höjdläge,

6.

användning cx;h utformning av allmänna platser för vilka kommunen

inte skafl vara huvudman,

92

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 2

7.

stängsel samt utfart eller annan ulgång mot allmänna platser,

8.

placering och utformning av

8. placering och utformning av parkeringsplatser samt förbud an parkeringsplatser samt förbud att använda viss mark för parkering,          använda viss fastighet eller del därav

för parkering,

9.   tillfälUg använchiing av mark eUer byggnader, som inte genast behöver

tas i anspråk för det ändamål som anges i planen,

10.

markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt ttafik-cx;h väganordningar,

11.

skyddsanordningar för att motverka siömingar från omgivningen och, om det finns särskUda skäl, högsta tillåma värden för siömingar genom luft­förorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt miljö­skyddslagen (1969:387),

12.

principema för fastighetsindelningen cx;h för inrättande av gemensam­hetsanläggningar.

I detaljplanen fär även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att ett exploaleringsbeslut enhgt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnil laga kraft, skall det anges i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk från någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla uppgift därom.

Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödväncUgt med hänsyn till syftel med den.

8 kap.

34 §

Pä ansökan skafl byggnadsnämn-

Pä ansökan skall byggnadsnämn-

den ge förhandsbesked humvida en den ge förhandsbesked humvida en

åtgärd som kräver bygglov kan tillä- åtgärd som kräver bygglov kan tillå­

tas pä den avsedda platsen.

tas pä den avsedda platsen. För-

handsbesked kan även avse huruvida

åtgärden kan antas uppfylla krav i

3 kap.

Meddelas det sökia lillsiåndet får bestämmas de viflkor som behövs.

Tillståndet är bindande vid prövning av ansökan om bygglov som görs inom

tvä är från dagen för beslulel.

Görs inte ansökan om bygglov inom den lid som anges i andra stycket, upphör tillståndet atl gälla. I beslutet om förhandsbesked skall tas in en upp­lysning om delta. Sökanden skall cx;ksä upplysas om att tillständet inte med­för rätt att påbörja den sökta åtgärden.

Bestämmelsema i 19-23 samt 25-28 §§ skall tillämpas i fråga om för­handsbesked.

Denna lag ttäder i kraft den

93

Förteckning över remissinstansema beträffande be-       Prop. 1990/91:146

tänkandet (SOU 1989:23) Parkeringsköp

B''aga 3

Hovrätten för Västta Sverige, kammarrällen i Sundsvall, slatens vägverk, byggnadsstyrelsen, riksskatteverket, boverket, slatens räd för byggnads­forskning, slalens institut för byggnadsforskning, statens lantmäteriverket, centtalnämnden för fastighetsdata, statskontoret, länsstyrelsen i Stcx;kholms län, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen i Södermanlands län, länssty­relsen i Östergötiands län, länsstyrelsen i Jönköpings län, länsstyrelsen i Kronobergs län, länsslyrelsen i Kalmar län, länsstyrelsen i Gotiands län, länsslyrelsen i Blekinge län, länsslyrelsen i Kristianstads län, länsstyrelsen i Malmöhus län, länsstyrelsen i Hallands län, länsstyrelsen i Göteborgs cxh Bohus län, länsstyrelsen i Älvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, länsstyrelsen i Värmlands län, länsstyrelsen i Örebro län, länsstyrelsen i Västmanlands län, länsstyrelsen i Kopparbergs län, länsstyrelsen i Gävle­borgs län, länsstyrelsen i Västemonlands län, länsslyrelsen i Jämtlands län, länsstyrelsen i Västerbottens län, länsstyrelsen i Nonbottens län, länsstyrel­semas organisalionsnämnd, Solna kommun, Stcx;kholms kommun, Söder­tälje kommun, Tyresö kommun, Uppsala kommun, Eskilstuna kommun, Linköpings kommun, Norrköpings kommun, Jönköpings kommun, Tranås kommun, Växjö kommun, Kalmar kommun, Karlskrona kommun, Helsing­borgs kommun. Lunds kommun, Malmö kommun, Ystads kommun, Halm­stads kommun, Göteborgs kommun, Mölndals kommun, Borås kommun, Trollhätians kommun, Lidköpings kommun, Karlstads kommun, Örebro kommun, Västerås kommun, Faluns kommun, Gävle kommun, Sundsvalls kommun, Östersunds kommun, Umeå kommun, Luleå kommun. Handi­kappförbundens centralkommitté. Svenska kommunförbundet. Svenska väg-föreningen, Sveriges köpmannaförbund. Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen. Byggentreprenörerna, Byggherreföreningen, Före­ningen för samhällsplanering. Föreningen Sveriges Kommunala Parkerings-bolag, HSB:s riksförbund. Hyresgästemas riksförbund. Näringslivels bygg-nadsdelegalion, Riksbyggen, Svenska kommunallekniska föreningen, Sveriges allmännyttiga bostadsföretag (SABO), Sveriges bosiadsräiisföre-ningars centralorganisation (SBC), Sveriges fastighetsägareförbund

94

Lagförslag i promemorian

Förslag tiU ändringar i plan- och bygglagen och

naturvårdslagen

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)'..

Prop. 1990/91:146 Bilaga 4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

25 §2

Underrättelse om innehåUet i kun­görelsen skall senast dagen för kun­görandet i brev sändas tUl

Underrättelse om innehållet i kungörelsen skall senast dagen för kungörandet i vanligt brev sändas tiU

1.

kända sakägare

2.

känd organisation av hyresgäster som har avial om förhandhngs-ordning för en fastighel som berörs av planförslagei eller, om förhancUings-ordning inte gäller, känd förening av hyresgäster som är ansluten till en riksorganisation cx:h inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen,

3.

andra som har ett väsentiigt inttesse av förslaget

Om förslaget berör en samfällighet för vilken finns styrelse eller annan utsedd att förvalta samfällighetens angelägenheter, får undenättelsen sändas till en ledamol av styrelsen eller tfll förvaltaren. Saknas styrelse eller för­valtare, får undenättelsen sändas till en av delägama för att hållas tUlgänglig för alla.

Underrättelse enligt första stycket behöver inte sändas, om etl stort antal personer skall undenättas cx;h det skulle innebära större kostnad och besvär än som är försvarligi med hänsyn till ändamålel med un­derrättelsen an sända den till var och en av dem. Ägare av sådan mark cx;h innehavare av sådan särskUd rätt lill mark som avses i 24 § första stycket 3 skall dock alltid under­rättas enUgt första styckel.

Underrälielse enligi förslå slyckel behöver inle sändas, om eil siori anial personer skall undenättas cx;h det skulle innebära större kostnad cx;h besvär än som är försvarUgt med hänsyn till ändamålet med un­denättelsen an sända den till var och en av dem. Ägare av sådan mark och innehavare av sädan särskild räll till mark som avses i 24 § första styckel 3 skall dock alltid under­rättas enligt första slyckel. Det­samma gäller ifråga om den som har meddelats föreläggande enligt 28 a §.

Lagen omöyckl 1987:246.

2Nuvarande lydelse 1989:1049. AkhjeUi ändringsförslag avser ttedje slyckel sisia meningen.

95

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 4 28 a §

Innan en detaljplan antas får kom­munen förelägga den, som tillföljd av antagandet kan komma an drab­bas av skada som avses i 14 kap. 5 eller 8 §, att inom viss tid, dock rrunst två månader, anmäla sina an­språk på ersättning eller inlösen tdl kommunen. Ett sådanl föreläggande skall åtföljas av uppgift om de bestämmelser som avses bli ut­färdade, ändrade eller upphävda. Den som inte anmäler sina anspråk inom den utsatta tiden förlorar sin rätt till ersättning eller inlösen.

Även om någon som har med­delats föreläggande enligt första stycket inte har anmåU anspråk på ersättning eller inlösen inom den angivna tiden, har han rätt till er­sättning eller inlösen på grund av skada som irue rimligen kunde förut­ses inom denna tid.

30 

§

3

Senast dagen efter det att ju-

Senast dagen efter det att ju­

steringen av protokollet med beslut

steringen av protokollet med beslut

om anlagande av detaljplanen har

om anlagande av deialjplanen har

tillkännagetts på kommunens

tillkännagetts pä kommunens

anslagstavla skall meddelande om

anslagstavla skall meddelande om

tiUkännagivandet, protokollsuldrag

tillkännagivandel, protokollsutdrag

med beslutet samt uppgift om vad

med beslutet samt uppgift om vad

den som vill överklaga beslutet har

den som vill överklaga beslutet har

att iaktta sändas i vanligt brev tiU

att iaktta sändas i brev till

1.

länsstyrelsen samt regionplaneorgan och kommuner som berörs av planen,

2.

sakägare, bostadsrättshavare,

2. sakägare, bostadsrättshavare, hyresgäster cxh boende samt sädan

hyresgäster och boende samt sädan organisation eller förening som av-

organisation eller förening som av­ses i 25 § första slyckel 2, om de

ses i 25 § första styckel 2, om de senast under utställningstiden eller

senast under utställningstiden eller under den i 28 § andra stycket an-

under den i 28 § andra styckel an­givna tiden skriftligen har lämnat

givna tiden skriftiigen har lämnat synpunkter i ärendet som inte har

synpunkter i ärendet eller har be-blivit tillgodosedda eller om de har

svärsrätt pä grund av bestämmelsen i besvärsrätt pä grund av bestäm-

13 kap. 5 § andra stycket och det melsen i 13 kap. 5 § andra stycket

inte är uppenbart obehövligt.

Nuvarande lydelse 1989:1049. AkmeUi ändringsförslag avser iredje slyckel sisla

meningen.

96

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 4

Om elt stort antal personer skall

Om ell siort antal personer skall

underrättas enligt första styckel 2

underrättas enUgt första stycket 2

cxh det skulle innebära större kost-

cxh det skulle innebära stöne kost­

nad cxh besvär än som är försvarligt

nad cxh besvär än som är försvarligt

med hänsyn till ändamålet med

med hänsyn till ändamålel med

underrättelsen att sända den till var

underrättelsen att sända den till var

cxh en av dem, får underrättelse i

cxh en av dem, får underrättelse i

ställel ske genom kungörelse i ons-

stället ske genom kungörelse i orts­

tidning pä det sätt som anges i 24 §.

tidning på det sän som anges i 24 §

Ägare av sådan mark cxh innehavare

eller genom ett meddelande som

av sädan särskild rätt till mark som

sprids till alla med adress inom det

kan kom-ma atl tas i anspråk enligt

berörda området. I sistnämnda fall

6 kap. 17-19 §§ skall dock alltid

skall dock sakägare underrättas

undenättas enligi förslå stycket

enligt första stycket. Ägare av sådan

mark  och  innehavare av  sädan särskild rätt till mark som kan kom­ma att tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall alltid underrättas enligt första stycket. Detsamma gäller ifråga om den som har med­delats föreläggande enligt 28 a §. Kungörelse som avses i andra stycket skall införas i ortstidning samma dag som beslutet att anta planen tilUcännages på kommunens anslagslavla. Av kungörelsen skall framgå vad beslutet avser, tidpunklen för tillkännagivandet cxh vad den som vill överklaga beslutet har att iaktta.

8 kap, 4 §4

Bestämmelsema i 1-3 §§ gäller inte i fråga om nedan angivna åtgärder belräffande en- eller tväbostadshus cxh till dem hörande fristående uthus, garage och andra mindre byggnader (komplemenibyggnader):

1.

installera eller ändra anordningar för vattenförsörjning eller avlopp, om byggnaden skall vara ansluten till en egen anläggning för vattenförsörjning eller avlopp,

2.

göra anch-a invändiga ändringar, som inte innebär att det inreds någon ytterligare bosiad eller nägon lokal för handel, hantverk eller industri cxh ej heller berör konsttniktionen av byggnadens bärande delar, eldstäder eller rökkanaler,

3.

färga om byggnader inom omräden med detaljplan, om byggnadens karaktär därigenom inte ändras väsentiigt,

4.

med mur eller plank anordna skyddade uteplatser i anslutning till bostadshuset, om muren eUer planket inte är högre än 1,8 meter, inte sträcker sig mer än 3,0 meter ut från huset cxh inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter,

5.

anordna skärmtak över sådana uteplatser som anges i 4 eller över alta­ner, balkonger eller entréer, om skärmtaket inte är stöne än 12,0 kvadrat­meter cxh inte sn-äcker sig nännare gränsen än 4,5 meter,

''Nuvarande lydelse 1989:1049. AktueUt ändringsförelag avser andra styckel andra

punkten.

97

7 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 146

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

BUaga 4

6. uppföra högsl tvä komplementbyggnader i omedelbar närhet av bo­stadshuset, om byggnademas sammanlagda byggnadsarea inte är slörre än 10,0 kvadratmeter, taknockshöjden inte överstiger 3,0 meter och bygg-nadema inte placeras närmare gränsen än 4,5 meter.

Utanför detaljplan är en- och ivåbostadshus och rillhörande kom­plemenibyggnader som ej ingär i samlad bebyggelse undaniagna frän be-stämmelsema i 1 och 2 §§ även i fråga om följande ålgärder

1.   göra mindre tillbyggnader, om åtgärden inte sttäcker sig närmare

gränsen än 4,5 meier,

2.   utföra sådana åtgärder som

2. uppföra komplementbyggna-

avses i 1 § första stycket 4 och 5.        der eller murar eller plank i ome­

delbar närhet av bostadshuset, om

åtgärden inte sträcker sig närmare

gränsen ån 4,5 meter.

Om de grannar som berörs med-

Om de grannar som berörs med-

ger att ålgärder som avses i försia ger aU åtgärder som avses i första

stycket 4-6 cxh i andra stycket 1 stycket 4-6 cxh i anch styckel 1 och

utförs närmare gränsen än 4,5 2 utförs nännare gränsen än 4,5

meter, krävs inte bygglov.

meter, krävs inle bygglov.

Enligt 6 § får kommunen be-

Enligt 6 §  får kommunen be-

stämma de ätgärder som avses i stämma an de åtgärder som avses i

försia stycket 3 cxh anch-a stycket 1 försia stycket 3 cxh andra styckel 1

kräver bygglov.

och 2 kräver bygglov.

6 §5

Kommunen fär för ell område som ulgör en värdefull miljö beslämma atl bygglov krävs för att

1.

inom områden som inte om-

1. inom omräden som inte om­fattas av detaljplan utföra sådana fattas av detaljplan utföra sädana åtgärder som avses i 3 § försia åtgärder som avses i 3 § första stycket 1,                                               stycket 1 och 2,

2.

inom områden med detaljplan färga om en- eller tväbostadshus cxh komplementbyggnader,

3.

underhålla sådan bebyggelse med särskill bevarandevärde som avses i 3 kap.  12 §.

Kommunen får, i områden som

Kommunen fär, i områden som

utgör en värdefull miljö eller i utgör en värdefull miljö eller i

områden för vilka områdesbe- omräden för vilka områdesbe­

stämmelser utfärdats, bestämma atl stämmelser utfärdats, beslämma all

bygglov krävs för an utföra sådana bygglov krävs för att ulföra sådana

åtgärder som avses i 4 § andra åtgärder som avses i 4 § andra

stycket 1.

styckel 1 och 2.

Kommunen får vidare, om del finns särskilda skäl, bestämma all bygglov krävs för an inom områden som inte omfatlas av detaljplan uppföra, bygga till eller pä annat sätt ändra ekonomibyggnader för jordbmk, skogsbmk eller därmed jämförUg näring.

Bestämmelser enligt första - iredje slyckena skall meddelas genom deialjplan eUer områdesbestämmelser.

Nuvarande lydelse 1989:1049. Aktuellt ändringsförslag avser första slyckel 1.

98

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 4 I fråga om byggnader som avses i 10 § fär bestämmelser enligt första cxh andra styckena inte meddelas.

Generella bestämmelser

18 a§

Har beslut fattats om antagande, ändring eller upphävande av detalj­plan, områdesbestämmelser eller fa­stighetsplan får lov ges med villkor att planbeslutet vinner laga kraft. I beslutet skad därvid tas in en upp­lysning om att sökanden inte har rätt att påbörja den sökta åtgärden innan detta har skett.

15 kap.

4§

I fall som avses i 14 kap. 3, 5, 7 eller 8 § skall lalan väckas inom tvä år frän det atl beslulel på viUcet talan gmndas vann laga kraft

I fall som avses i 14 kap. 4 eller 6 § skall talan väckas inom tvä år från det att den åtgärd på vilken lalan gmndas utfördes.

Talan får dock väckas senare än som anges i försia och andra styckena, om skadan inte rimligen kunde fömtses inom angiven tid.

Atl talan i vissa fall får väckas endast av den som före sådanl beslul som avses iförsta styckelframstälU anspråk på ersättning eller inlösen framgår av 5 kap. 28 a §.

17 kap. 4 §

Stadsplaner och byggnadsplaner enligt byggnadslagen (1947:385) eller stadsplanelagen (1931:142), sådana äldre planer och bestämmelser som anges i 79 och 83 §§ sistnämnda lag samt avstyckningsplaner, till den del de inte omfattas av förordnande enligi 168 § byggnadslagen, skall gälla som deialj­plan enligt denna lag. Avstyckningsplaner lill den del de omfallas av för­ordnande som nyss har angetts, skall upphöra att gälla vid ikraftttädandel.

I fräga om stadsplaner cxh byggnadsplaner, som har fastställts efter ulgången av är 1978, skall genomförandeliden enligt 5 kap 5 § vara fem är räknat från ikraftttädandel. I fråga om övriga planer cxh bestämmelser som avses i första stycket skaU genomförandetiden anses ha gått ut

Om inte annat är föreskrivet i sådan plan eller bestämmelse som enligt försia stycket skall gälla som detaljplan enligt denna lag, skall 39 § byggnadsstadgan (1959:612) tUlämpas som bestämmelse i planen.

99

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

BUaga 4 Inom områden som omfattas av sådan plan eller bestämmelse som enligt första stycket skall gälla som detaljplan enligt denna lag, får om­rådesbestämmelser enligt 5 kap. 16 och 17 §§ antas för att reglera

1.

i vad män åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första stycket 2 och 3 samt andra stycket, 8 § första och tredje styckena samt 9 § första och andra styckena,

2.

exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §.

100

Författningsförslag i promemorian (Ds 1990:79)

Prop. 1990/91:146

Förslag till ändringar i plan- och bygglagen

Bilaga 5

(1987:10)

Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- cxh bygglagen (1987:10)'

dels an 3 kap. 9 och 10 §§, 5 kap. 7 och 12 §§, 6 kap. 15 §, 8 kap. 6

cxh 34 §§ samt 17 kap. 27 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 8 kap. 12 a § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

9 §

I fråga om fritidshus med högsl

I fråga om fritidshus med högst

två bostäder gäller inte bestämmel-     tvä bostäder gäller inte bestämmel­

sema i 3, 7 cxh 8 §§.

sema i 3 § andra och iredje styckena

samt 7 och 8 §§. Bestämmelserna i 3 § första stycket skall i fråga om sådana hus tillämpas i skälig ut­sträckning. I fråga om byggnader som får uppföras utan bygglov skall bestämmel­sema i 1-8 §§ tillämpas i skälig utsträckning.

10 §

Tillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall ut­föras varsamt sä att byggnadens särdrag beakias och dess byggnadslekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara.

Hämtöver skall tillses att

1.

tillbyggnader som kräver bygglov uppfyUer kraven i 1-8 §§ och all an­dra tillbyggnader uppfyUer dessa krav i skälig utsträckning,

2.

ombyggnader utförs så atl de delar som byggs om tillförs de i 1-8 §§ angivna egenskapema i den omfattning som följer av föreskrifter meddelade med stöd av denna lag,

3.

andra ändringar än tUlbyggnad eller ombyggnad utförs så atl ändringar­na i skälig utsträckning uppfyller kraven i 1-8 §§.

I detaljplan eller områdesbestämmelser kan kommunen ställa lägre krav än vad som följer av andra styckel 2 under fömtsättning att bebyggelsen inom området får långsiktigt gcxltagbara egenskaper.

'Lagen omttyckt 1987:246.

101

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 5

Vid tillämpning av andra och

Vid tillämpning av andra och

ttedje styckena skall hänsyn tas till ttedje styckena skall hänsyn las till

byggnadens förutsättningar. Vid byggnadens förutsättningar. Vid

ändring av fritidshus med högst tvä änching av fritidshus med högsl tvä

bosläder gäUer inte bestämmelsema i bosläder gäller inle bestämmelsema i

3, 7 och 8 §§.

3 § andra och tredje styckena samt 7

och 8 §§. Bestämmelserna i 3 § försia stycket skall ifråga om sådana hus tillämpas i skälig utsträckning även i fråga om tUlbyggnader som kräver bygglov och ombyggnader.

5 kap. 7 § Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen med­delas bestämmelser om

1.

i vad mån åtgärder kräver lov

1. i vad män älgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § försia stycket, enligt 8 kap. 5 § försia stycket, 6 § försia stycket 2 och 3 samt 6 § försia stycket 2 och 3, andra andra stycket 8 § första och ttedje stycket samt tredje stycket 2, 8 § styckena samt 9 § försia och andra första och ttedje styckena samt 9 § styckena,                                            första cxh andra styckena,

2.

den största omfattning i vilken byggande över och under markytan får ske cxh, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen el­ler miljön, även den minsta omfatming i vilken byggandet skall ske,

3.

byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan beslämmas andelen lägenheter av olUca slag cxh storlek,

4.

placering, ulformning cxh utförande av byggnader, andra anläggningar cxh tomter, varvid ombyggnadsbesiämmelser enligi 3 kap. 10 § iredje stycket, skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 § och rivningsförbud för sådana byggnader får meddelas,

5.

vegetation samt markytans utformning cxh höjdläge,

6.

användning och utformning av allmänna plalser för vilka kommunen inte skaU vara huvudman,

7.

stängsel saml utfart eller annan utgång mot allmänna platser,

8.

placering och utformning av

8. placering och ulformning av parkeringsplatser samt förbud att an- parkeringsplatser, förbud all använ-vända viss rruirk för parkering,             da viss fastighet eller del därav för

parkering, samt skyldighet att anordna utrymme för parkering, lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första styckel 6,

9.   tillfälUg användning av mark efler byggnader, som inte genast behöver

tas i anspråk för det ändamål som anges i planen,

10.

markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt ttafik-cxh väganordningar,

11.

skyddsanordningar för an molverka siömingar från omgivningen cxh, om det finns särskUda skäl, högsta tilläma värden för störningar genom luft­förorening, buller, skakning, ljus eller annal sådant som prövas enligt miljö-

102

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

skyddslagen (1969:387),

12. principema för fastighetsindelningen cxh för inrättande av gemensam­hetsanläggningar.

I detaljplanen får även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enUgt 6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det an en exploaleringsbeslut enUgt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnil laga krafl, skall det anges i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. SkaU mark tas i anspräk från någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehälla uppgift därom.

Planen får inte göras mera detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn tUl syftet med den.

Prop. 1990/91:146 

Bilaga 5

12 §

Bestämmelsema i 1-10 §§ skall tillämpas även när en detaljplan ändras eUer upphävs.

Bestämmelsema i 1-10 §§ skall i tillämpliga delar gälla även när en de­taljplan ändras eller upphävs. Vid ändring av en detaljplan skall dock genomförandetid enligt 5 § anges endast om det är behövligt.

6 kap.

15 §

Beslut att anta, ändra eller upphäva fasrighetsplan gäller försl sedan beslutet har vunnit laga kraft eller får genomföras efter förord­nande enligt 13 kap. 8 § andra stycket.

Beslul att anta, ändra eller upphäva fastighetsplan gäller först sedan beslutet har vunnil laga krafl eller fär genomföras efter förord­nande enligt 13 kap. 8 § andra stycket By g g nåds nämnden får dock förordna att en fastighetsplan som antagits efter enkelt planförfarande får genomföras trots att beslutet atl anta planen inte vunnit laga kraft, om en ägare av en fastighet som om­fattas av planen begär det och samt­Uga som berörs av planen skriftligen godkänt den.

8 kap. 6 §2

Kommunen får för etl område som utgör en värdefull miljö bestämma att bygglov krävs för au

1.

inom omräden som inte omfattas av detaljplan utföra sädana älgärder som avses i 3 § första stycket 1,

2.

inom områden med detaljplan färga om en- eller tväbostadshus och komplemenibyggnader,

3.

underhålla sådan bebyggelse med särskill bevarandevärde som avses i

Senaste lydelse 1989:1049.

103

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 5 3 kap.  12 §.

Kommunen får, i omräden som utgör en värdefull miljö eller i omräden för vilka områdesbestämmelser utfärdats, bestämma alt bygglov krävs för att ut­föra sädana ätgärder som avses i 4 § andra stycket 1 och 2.

Kommunen fär vidare, om det

Kommunen får vidare, om det

finns särskilda skäl, bestämma all     finns särskilda skäl, bestämma att

bygglov krävs för all inom områden     bygglov krävs för att

som inte omfattas av detaljplan upp-

1. inom områden som inte om-

föra, bygga till eller pä annat sän fattas av detaljplan uppföra, bygga

ändra ekonomibyggnader för jord- rill eller på annat säu ändra ekono-

bruk, skogsbmk efler därmed jäm- mibyggnader för jordbruk, skogs-

förlig näring.

bmk eUer därmed jämförUg näring,

2. anordna eller väsentligt ändra sådana anläggtungar för vattenför­sörjning genom grundvattentäkt som inte kräver tillstånd enligt vattenlagen (1983:291). Bestämmelser enligt första-tredje styckena skall meddelas genom detalj­plan eller områdesbestämmelser.

I fråga om byggnader som avses

I fråga om byggnader som avses

i 10 § får bestämmelser enligt försia i 10 § fär bestämmelser enligt första

cxh andra styckena inie meddelas.

och andra styckena samt tredje

stycket 2 inte meddelas.

12 a §

Ansökan om bygglov för ålgärder som avses i 6 § andra stycket 2 skall bifallas om åtgärden inte kan för­väntas medföra risk för skada på befintliga grundvattentäkter.

34 

§

Pä ansökan skall byggnadsnämnden ge förhandsbesked humvida en ät­gärd som kräver bygglov kan rillåtas på den avsedda platsen.

Meddelas det sökta riUståndet/dr

Meddelas det sökta lillsiåndet

bestämmas de villkor som behövs, skall bestämmas de villkor som Tdlståndet är bindande vid prövning behövs. Tillständet är bindande vid av ansökan om bygglov som görs prövning av ansökan om bygglov inom två år från dagen för beslutet.        som görs inom två är från dagen för

beslutet

Görs inte ansökan om bygglov inom den rid som anges i andra stycket, upphör rillståndet att gälla. I beslutet om förhandsbesked skall tas in en upp­lysning om detta. Sökanden skall cxkså upplysas om att rillståndet inte med­för rätt att påbörja den sökta åtgärden.

Bestämmelsema i 19-23 samt 25-28 §§ skall rillämpas i fråga om för­handsbesked.

104

Nuvarande lydelse

17 kap.

27 §

Vad som i lag eller annan för­fattning föreskrivs om stadsplan skall i ställel avse detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser. Vad som före­skrivs om byggnadsplan skall avse detaljplan, inom vilken annan än kommunen är huvudman för all­männa platser. Vad som föreskrivs om byggnadslov skall - bercxnde på arten av den ätgärd som avses med lovet - i stället gälla bygglov, rivningslov eUer marklov.

Föreslagen lydelse

Vad som i lag eller annan för­fattning föreskrivs om stadsplan skall i stäflet avse detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser. Vad som före­skrivs om byggnadsplan skall avse detaljplan, inom vilken annan än kommunen är huvudman för all­männa platser. Om en byggnadsplan har ändrats så att kommunen skall vara huvudman för allmänna platser skall för planen i stället gälla vad som föreskrivs om stadsplan.

Vad som j lag eller annan för­fattning föreskrivs om byggnadslov skall - beroende på arten av den åtgärd som avses med lovet - i stället gälla bygglov, rivningslov eller marklov.

Prop. 1990/91:146 Bilaga 5

Denna lag ttäder i kraft den 1 juU 1991.

8 Riksdagen 1990/91. I sami Nr 146

105

Förteckning över remissinstansema beträffande

Prop. 1990/91:146

departementspromemorian (Ds 1990:79)

Bilaga 6

Förslag till ändringar i plan- och bygglagen (1987:10)

Hovrätten för Nedre Norrland, Växjö ringsrätt, kammarrätten i Stcxkholm, boverket, statens lantmäteriverk, Sveriges geologiska undersökning (SGU), statens naturvårdsverk, Sveriges meteorologiska cxh hych-ologiska instilul (SMHI), statens livsmedelsverk, statens råd för byggnadsforskning, statens insritut för byggnadsforskning, statens energiverk, statskontoret, riksrevi­sionsverket, sriftelsen Institutet för vatten- och luftvärdsforskning, länsstyrel­sen i Stockholms län, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen i Söderman­lands län, länsstyrelsen i Kronobergs län, länsstyrelsen i Gotiands län, läns­styrelsen i Kristianstads län, länsstyrelsen i Malmöhus län, länsstyrelsen i Hallands län, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, länsstyrelsen i Älvs­borgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, länsslyrelsen i Örebro län, länssty­relsen i Västmanlands län, länsstyrelsen i Kopparbergs län, länsstyrelsen i Västemorrlands län, länsstyrelsen i Jämtlands län, länsstyrelsen i Väster­bottens län, länsstyrelsen i Norrbottens län, länsstyrelsemas organisations­nämnd, Sollentuna kommun, Solna kommun, Stcxkholms kommun, Tyresö kommun, Värmdö kommun, Uppsala kommun, Eskilstuna kommun, Lin­köpings kommun, Nonköpings kommun, Eksjö kommun, Tranås kommun, Borgholms kommun, Kalmar kommun, Gotiands kommun, Karlskrona kommun, Kristianstads kommun, Helsingborgs kommun. Lunds kommun, Malmö kommun, Ystads kommun, Halmstads kommun, Kungsbacka kom­mun, Göteborgs kommun, Uddevalla kommun, Borås kommun, Lidköpings kommun, Karlstads kommun, Örebro kommun, Västerås kommun, Faluns kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Ockelbo, Gävle kommun, Sundsvalls kommun. Örnsköldsviks kommun, Östersunds kommun, Umeå kommun, Kiruna kommun, Luleå kommun, svenska kommunförbundet, Sveriges köpmanna­förbund, Byggentteprenörema, Byggherreföreningen, Föreningen för sam­hällsplanering. Föreningen Sveriges byggnadsinspektörer. Föreningen Sveriges byggnadsnämndssekreterare. Föreningen Sveriges Kommunala Parkeringsbolag, Föreningen Sveriges kommunala förvalmingsjurister. Före­ningen Sveriges stadsarkitekter, HSB:s riksförbund. Hyresgästernas riks­förbund, Näringslivets byggnadsdelegation, Riksbyggen, Svenska kom­munallekniska föreningen, Sveriges allmännyttiga bostadsföretag (SABO), Sveriges bostadsrättsföreningars centtalorganisation (SBC), Sveriges fastig­hetsägareförbund, Sveriges lantmätareförening, Sveriges Trähusfabrikers Riksförbund, Sveriges VVS-inspektörcrs förening

Vidare har yttranden kommit in från Svenska Bmnnsborrares Branschorganisation och Sveriges Avanti-Borrare Förening saml Peter Heimbiirger, f d. teknisk direktör vid planverket

106

De till lagrådet remitterade lagförslagen

Prop. 1990/91:146

Bilaga 7

1  Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fräga om plan- och bygglagen (1987:10)1

dels au 1 kap. 4 §, 3 kap. 9 och 10 §§, 5 kap. 7, 12, 25 och 30 §§,

6 kap. 15 §, 8 kap. 2, 6, 7 och 34 §§, 15 kap. 4§ samt 17 kap.4 och

8 §§ skall ha följande lydelse,

dels att del i lagen skall införas tte nya paragrafer, 5 kap. 28 a §, 8 kap.

12 a   och  18 a §§ samt närmasl före 8 kap.  18 a § en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 4 § Till byggande cxh rivning av byggnader samt till schaktning, fyllning, trädfällning cxh skogsplantering fordras tUlslånd i form av bygglov, rivnings­lov respektive marklov i den omfattning som följer av denna lag.

Bettäffande ålgärder som kräver

Bettäffande ålgärder som kräver

bygglov fär ges förhandsbesked hu-     bygglov får ges förhandsbesked i de ruvida byggande kan tillåtas på den    fall som särskiU anges, avsedda platsen.

3 kap.

9 §

I fråga om fritidshus med högst

I fråga om fritidshus med högst

två bostäder gäller inle bestämmel-     tvä bostäder gäller inte bestämmel­

sema i 3, 7 cxh 8 §§.

sema i 3 § andra och tredje styckena

samt 1 och 8 §§. Bestämmelserna i 3 § första stycket skall i fråga om sådana hus tillämpas i skälig ut-sträckrung. 1 fråga om byggnader som fär uppföras ulan bygglov skall bestämmel­sema i 1-8 §§ tillämpas i skälig uisttäckning.

10 §

Tillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall ut­föras varsamt sä att byggnadens särdrag beakias cxh dess byggnadstekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara.

Hämtöver skafl tillses an

1. tillbyggnader som kräver bygglov uppfyUer kraven i 1-8 §§ och att an­dra tUlbyggnader uppfyUer dessa krav i skälig uisttäckning.

'Lagen omnyckt 1987:246.

107

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 7

2.

ombyggnader utförs sä atl de delar som byggs om tillförs de i 1-8 §§ angivna egenskapema i den omfattning som följer av föreskrifter meddelade med stöd av denna lag,

3.

andra ändringar än tUlbyggnad eller ombyggnad utförs så att ändringar­na i skälig utsträckning uppfyller kraven i 1-8 §§.

I detaljplan eller områdesbestämmelser kan kommunen ställa lägre krav än vad som följer av andra stycket 2 under fömtsätming att bebyggelsen inom området får långsiktigt gcxltagbara egenskaper.

Vid tillämpning av andra cxh

Vid tillämpning av andra cxh tte-

ttedje Slyckena skall hänsyn tas till dje styckena skall hänsyn las lill

byggnadens fömtsättningar. Vid än- byggnadens fömtsättningar. Vid än­

dring av fritidshus med högst två dring av fritidshus med högsl två

bostäder gäller inte bestämmelsema i bostäder gäUer inte bestämmelsema i

3, 7 och 8 §§.

3 § andra och tredje styckena samt 7

och 8 §§. Bestämmelserna i 3 § första stycket skall ifråga om sådana hus dock tillämpas i skälig utsträck­ning även såvitt avser tillbyggnader som kräver bygglov och ombyggna­der.

5 kap.

7 §

Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen med­delas bestämmelser om

1.

i vad mån åtgärder kräver lov

1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första siyckei, enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första stycket 2 cxh 3 samt an- 6 § första stycket 2 och 3, andra dra stycket, 8 § försia och iredje stycket samt tredje stycket 2, 8 § styckena samt 9 § första och anch-a första och ttedje styckena saml 9 § styckena,                                               första cxh andra styckena,

2.

den största omfattning i viUcen byggande över och under markytan får ske cxh, om det finns särskilda skäl med hänsyn tUl bostadsförsöijningen el­ler miljön, även den minsta omfattning i vUken byggandet skall ske,

3.

byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan beslämmas andelen lägenheter av olUca slag cxh storlek,

4.

placering, ud"ormning och utförande av byggnader, andra anläggningar cxh tomter, varvid ombyggnadsbesiämmelser enligt 3 kap. 10 § tredje stycket skyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 § och rivningsförbud för sädana byggnader får meddelas,

5.

vegetation samt markytans ulformning cxh höjdläge,

6.

användning cxh utformning av allmänna platser för vilka kommunen inte skaU vara huvudman,

7.

stängsel samt utfart eller annan utgång mot allmänna platser.

108

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8. placering och utformning av parkeringsplatser samt förbud att använda viss mark för parkering.

8. placering och ulformning av parkeringsplatser, förbud att använ­da viss mark eller byggnader för parkering sarru skyldighet au anord­na utrymme för parkering, lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

9.   tillfälUg användning av mark eUer byggnader, som inie genast behöver

tas i anspråk för del ändamål som anges i planen,

10.

markreserval för allmänna ledningar, energianläggningar samt ttafik-(xh väganordningar,

11.

skyddsanordningar för att motveika siömingar från omgivningen cxh, om det finns särskUda skäl, högsta tillåtna värden för siömingar genom luft­förorening, buller, skakning, ljus eller annal sådant som prövas enligt miljö­skyddslagen (1969:387),

12.

principema för fastigheisindelningen cxh för inrättande av gemensam­hetsanläggningar.

I detaljplanen fär även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enUgt 6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att en exploateringsbeslut cnUgt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga krafl, skall det anges i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. SkaU mark tas i anspråk från någon fastighel vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla uppgift därom.

Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till syftet med den.

Prop. 1990/91:146 Bilaga 7

12

§

Bestämmelsema i l-IO §§ skall tillämpas även när en detaljplan än­dras eller upphävs.

Beslämmelserna i 1-4 och 6-70 §§ skall riUämpas även när en detaljplan ändras eller upphävs.

När en detaljplan ändras skad vad som gäller om genomförande tid för planen gälla även för de frågor som planändringen avser. Om det vid planändringen inte gäller någon ge­noinförandetid för planen, skad dock särskild genomförandetid bestämmas enligt 5 §för de frågor som planän­dringen avser.

25 §2

Underrättelse om innehållet i kungörelsen skall senast dagen för kungö­randet i brev sändas tUl

1.

kända sakägare,

2.

känd organisation av hyresgäster som har avtal om förhancUingsordning för en fasrighet som berörs av planförslaget eller, om förhandlingsordning

Senaste lydelse 1989:1049.

109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

inte gäller, känd förening av hyresgäster som är ansluten liU en riksorganisa­tion och inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen,

3. andra som har en väsentligt intresse av förslagel.

Om förslaget berör en samfälUghet för vilken finns styrelse eller annan ut­sedd att förvalta samfällighetens angelägenheter, får underrättelsen sändas tUl en ledamot av styrelsen eller till förvaltaren. Saknas styrelse eller förvaltare, får undenättelsen sändas tiU en av delägama för att hållas tUlgänglig för aUa.

Underrättelse enligt första stycket

Underrättelse enligi första stycket

behöver inte sändas, om ett stort an-     behöver inte sändas, om etl slort an-

tal personer skall underrättas cxh det skulle innebära större kosmad cxh besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med under­rättelsen att sända den tUl var cxh en av dem. Ägare av sådan mark cxh innehavare av sädan särskild räll tiU mark som avses i 24 § första stycket 3 skall dock alltid undenäi-tas enUgt försia slyckel.

tal personer skaU underrättas cxh det skulle innebära större kosmad och besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med under­rättelsen att sända den till var och en av dem. Ägare av sådan mark och innehavare av sådan särskild räu till mark som avses i 24 § första styckel 3 skaU dcxk alltid underräi-tas enligt första stycket Detsamma gäller den som har meddelats en förelåg gande enligt 28 a §.

Prop. 1990/91:146 Bilaga 7

28 a §

Innan en detaljplan antas får kommunen förelägga den, som till följd av antagandet kan komma att drabbas av skada som avses i 14 kap. 8 § första stycket 2 eller 3, att inom viss tid, dock minst två må­nader, anmäla sina anspråk på ersätt­ning eller inlösen till kommunen. Ett sådant föreläggande skaU åtföljas av uppgift om de bestämmelser som av­ses bli utfärdade, ändrade eller upp­hävda. Den som inte anmäler sitta anspråk inom den utsatta tiden för­lorar sin rätt till ersätlning eller in­lösen.

Bestämmelsen iförsta stycket ut­gör inte länder mot att anspråk på er­sättning eller inlösen framställs på grund av skada som inte rimligen kunde förutses inom den angivna ti­den.

110

Nuvarande lydelse

30 

§

3

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146 Bilaga 7

Senast dagen efter det att justeringen av protokollet med beslut om anta­gande av detaljplanen har tillkännagetts pä kommunens anslagstavla skall meddelande om tUUcännagivandet, protokoUsutdrag med beslutet samt uppgift om vad den som vUl överklaga beslutet har att iaktta sändas i brev tUI

1.   länsstyrelsen samt regionplaneorgan och kommuner som berörs av pla­

nen,

2.   sakägare, bostadsrätishavare, hyresgäster och boende samt sädan or­

ganisation eller förening som avses i 25 § första stycket 2, om de senast un­

der utstälhiingstiden eUer under den i 28 § andra stycket angivna tiden skrift­

ligen har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda eller

om de har rätt att överklaga på gmnd av bestämmelsen i 13 kap. 5 § andra

stycket första meningen.

Om ett ston antal personer skall underrättas enligt försia styckel 2 cxh del skulle innebära större kost­nad cxh besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med un­derrättelsen att sända den tUl var cxh en av dem, får unden-ättelse i stället ske genom kungörande på det sätt som anges i 24 § eller genom en kungörelse som anslås på kommu­nens anslagslavla, informationsblad om kungörelsen som sprids till de boende som berörs av beslutet och brev till sådana sakägare och sädan organisation eller förening som av­ses i första stycket 2. Ägare av så­dan mark och innehavare av sädan särskild rätt till mark som kan kom­ma att tas i anspräk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall alltid underrällas enhgt försia stycket.

Om ett stort antal personer skall undenättas enligt första styckel 2 cxh det skulle innebära större kost­nad cxh besvär än som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med un­denättelsen an sända den till var cxh en av dem, får undenättelse i stället ske genom kungörande pä det sätt som anges i 24 § eller genom en kungörelse som anslås på kommu­nens anslagstavla, informationsblad om kungörelsen som sprids till de bcxnde som berörs av beslutet och brev till sådana sakägare och sådan organisation eller förening som av­ses i första styckel 2. Ägare av så­dan mark och innehavare av sådan särskild rält till mark som kan kom­ma att tas i anspräk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall dock alltid under­rättas enligt första stycket. Det­samma gäller den som har meddelats ett föreläggande enligt 28 a §. Av kungörelse som avses i andra stycket skall framgå vad beslutet avser, tidpunkten för beslulels tflUcännagivande pä kommunens anslagstavla och vad den som vill överklaga beslutet har alt iaktta. Om kungörelsen införs i orts­tidningen, skaU deua ske samma dag som beslutet tillkännages på anslagstav­lan.

Senaste lydelse 1989:1049.

111

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 7 6 kap.

15 §

Beslut an anta, ändra eller upp- Beslut an anta, ändra eller upp­

häva fastighetsplan gäller först sedan häva fastighetsplan gäller först sedan

beslutet har vunnit laga krafl eUer fär beslutet har vunnil laga kraft eUer får

genomföras efter förordnande enligt genomföras efter förordnande enligt

13 kap. 8 § andra stycket.

13 kap. 8 § andra stycket. Bygg-

nadsnämnden får dock förordna att ett sådant beslut som fattats efter tdlämpning av reglerna om enkelt planförfarande får genomföras trots att beslutet inte vunnU laga kraft, om en ägare av en fastighet som om­fattas av planen begär det och samt­liga som berörs av beslutet skrift­ligen godkänt det förslag som ligger tiU grund för beslutet.

8 kap. 2 §4

I fråga om andra anläggningar än byggnader krävs bygglov för att

1.

anordna nöjesparker, djurparker, idrottsplatser, skidbackar med liftar, campingplatser, skjutbanor, småbåtshamnar, friluftsbad, motorbanor och golföanor,

2.

anordna upplag eller materialgärdar,

3.

anordna tunnlar eller bergmm som inle är avsedda för tunnelbana eller gmvdrift,

4.

inrälla fasta cistemer eller andra anläggningar för kemiska prcxlukter, som är hälso- och miljöfarliga, och för varor som kan medföra brand eller andra olyckshändelser,

5.

uppföra radio- eller telemaster tom,

6.

uppföra vindkraftverk, om vindturbinens cUameter är stöne än två meter eller om kraftverket placeras på etl avstånd från gränsen som är mindre än kraftverkets höjd över marken eUer om kraftverket skall fast monteras pä en byggnad,

7.

uppföra murar eller plank,

8.

anordna parkeringsplatser utomhus,

9.

anordna begravningsplatser,

10.  väsentiigt ändra anläggningar som avses i 1-9.

Bygglov för att inrätla eller uppföra en anläggning enligt första stycket 4 eller 5 eller för att ändra anläggningen krävs inle, om del är fråga om en min­dre anläggning avsedd endasl för en viss fastighets behov. Bygglov för åt­gärder enligt försia stycket 8 behövs inte, om det på fastigheten finns endast eU eller två enbosiadshus eller en ivåbosiadshus och parkeringsplaisen är av­sedd uteslutande för fastighetens behov eller om parkeringsplatsen anläggs med stöd av väglagen (1971;948) eUer på mark som i detaljplan har avsatts tiU gala eller väg.

Senaste lydelse 1989:1049.

12

Nuvarande lydelse

Enligt 5 § får kommunen medge undantag från kravet på bygglov. I 10 § finns SärskUda bestämmelser för vissa anläggningar och anord-rungar avsedda för totalförsvaret

Föreslagen lydelse

Enligt 5 § och 6 § tredje stycket 2 kan kommunen besluta om undantag från kravet på bygglov el­ler om längre gående krav. I 10 § finns särskilda bestämmelser för vissa anläggningar avsedda för total­försvaret

Prop. 1990/91:146 Bilaga 7

6 §5

Kommunen fär för ett område som utgör en värdefull miljö bestämma atl bygglov krävs för att

1.

inom omräden som inte omfattas av detaljplan utföra sådana åtgärder som avses i 3 § första stycket 1,

2.

inom omräden med detaljplan färga om en- eller tvåbostadshus och komplementbyggnader,

3.

underhälla sådan bebyggelse med särskill bevarandevärde som avses i 3 kap.  12 §.

Kommunen fär, i områden som utgör en värdefull mUjö eller i områden för vilka områdesbestämmelser utfärdats, bestämma att bygglov krävs för att ut­föra sådana åtgärder som avses i 4 § andra stycket 1 cxh 2.

Kommunen får vidare, om det

Kommunen får vidare, om det

finns särskilda skäl, bestämma att     finns särskilda skäl, bestämma att

bygglov krävs för att inom områden som inte omfattas av detaljplan upp­föra, bygga rill eller på annat sätt ändra ekonomibyggnader för jord­bmk, skogsbmk eller därmed jäm­föriig näring.

bygglov krävs för all

/. inom områden som inte omfat­tas av detaljplan uppföra, bygga till eller på annat sätt ändra ekonomi­byggnader för jordbmk, skogsbmk eUer därmed jämföriig näring,

2. anordna eller väsentligt ändra anläggningar för sådana grundvat­tentäkter som avses i4 kap. I a§ I vattenlagen (1983:291). Bestämmelser enligt första-ttedje styckena skall meddelas genom detalj­plan eller områdesbestämmelser.

I fråga om byggnader som avses i 10 § får bestämmelser enUgt första och andra styckena inte meddelas.

I fråga om byggnader och andra anläggningar som avses i 10 § får bestämmelser enligt första och andra styckena samt tredje stycket 2 inte meddelas.

7

§

Kommunen fii i områdesbestäm­melser besluta au bygglov krävs för att sätta upp eUer väsen tUgt ändra

Kommunen får i områdesbestäm­melser besluta att bygglov krävs för att

5Senasie lydelse 1989:1049.

113

Nuvarande lydelse

ljusanordningar inom omräden som ligger i närheten av befintiiga eller planerade anläggningar för totalför­svaret, stadiga flygplatser, andra flygplatser för allmänt bmk, käm­reaktorer, andra kämenergianlägg­ningar eUer andra anläggningar som kräver ett skydds- eller säkerhets­område

Föreslagen lydelse

1.

sätta upp eller väsentiigt ändra ljusanordningar inom områden som Ugger i närheten av befintiiga eller planerade anläggningar för totalför­svaret, statliga flygplatser, andra flygplatser för allmänl bmk, käm­reaktorer, andra kärnenergianlägg­ningar eller andra anläggningar som kräver ett skydds- eller säkerhetsom­råde,

2.

sätta upp eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar inom områden som utgör värdefulla be-byggelsenuljöer.

Prop. 1990/91:146 Bilaga 7

12 a §

18 a §

Ansökan om bygglov för åtgärder som avses i 6 § tredje stycket 2 skall bifallas om åtgärden inte medför risk för skada på befintliga eller i den kommurtala planeringen redovisade grundvattentäkter.

Generella bestämmelser

Har beslut fattats om antagande, ändring eller upphävande av detalj­plan, områdesbestämmelser eller fa­stighetsplan får bygglov, rivningslov eller marklov ges med villkor att planbeslutet vinner laga krafl. I be­slutet om lov skall därvid tas in en upplysning om au sökanden inte har rätt att påbörja åtgärden innan plan­beslutet har vunntt laga krctft.

34

§

Pä ansökan skall byggnadsnämn­den ge förhandsbesked humvida en åtgärd som kräver bygglov kan tiUå­tas på den avsedda platsen.

Meddelas det sökta tillståndet fär ståndet är bindande vid prövning av är från dagen för beslutet

På ansökan skall byggnadsnämn­den ge förhandsbesked humvida en ätgärd som kräver bygglov kan tillå­tas på den avsedda platsen. För­handsbesked kan även avse huruvida åtgärden kan antas uppfylla de krav som anges i 3 kap. 7 § och 15 § första stycket 6. beslämmas de viUkor som behövs. Till­ansökan om bygglov som görs inom två

114

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 7

Görs inle ansökan om bygglov inom den tid som anges i andra stycket, upphör tillståndet att gälla. I beslutet om förhandsbesked skall tas in en upp­lysning om detta. Sökanden skall cxkså upplysas om att tillståndet inte med­för räll atl påbörja den sökta åtgärden.

Beslämmelserna i 19-23 samt 25-28 §§ skall rillämpas i fråga om för­handsbesked.

15 kap. 4 § I fall som avses i 14 kap. 3, 5, 7 eller 8 § skall talan väckas inom två år frän det att beslutet på viUcet talan gmndas vann laga kraft

I fall som avses i 14 kap. 4 eller 6 § skall talan väckas inom två är från det att den åtgärd pä vilken talan gmndas utfördes.

Talan fär dock väckas senare än som anges i första och andra styckena, om skadan inte rimligen kunde fömtses inom angiven tid.

Att talan i vissa fall får väckas en­dast av den som före sådant beslut som avses iförsta stycketframstäUt anspråk på ersättning eller inlösen framgår av 5 kap. 28 a §.

17 kap. 4§

Stadsplaner och byggnadsplaner

Stadsplaner och byggnadsplancr

enligt byggnadslagen (1947:385) el- enligt byggnadslagen (1947:385) el­

ler sladsplanelagen (1931:142), sä- ler siadsplanelagen (1931:142), så­

dana äldre planer cxh bestämmelser dana äldre planer och bestämmelser

som anges i 79 och 83 §§ sistnämn- som anges i 79 och 83 §§ sistnämn­

da lag samt avstyckningsplaner, rill da lag samt avstyckningsplaner, tfll

den del de inte omfattas av förord- den del de inte omfattas av förord­

nande enligt 168 § byggnadslagen, nande enligt 168 § byggnadslagen,

skall gälla som detaljplan enligt skall gälla som detaljplaner som an-

denna lag. Avstyckningsplaner, rill tagits med stöd av denna lag.

den del de omfattas av förordnande Avstyckningsplaner, rill den del de

som nyss har angetts, skall upphöra omfattas av förordnande som nyss

att gälla vid Ucraftträdandet

har angetts, skall upphöra au gälla

vid Ucrafiö-ädandet

I fråga om stadsplaner och byggnadsplaner, som har fastslällls efter ut­gången av år 1978, skall genomföranderiden enligt 5 kap. 5 § vara fem är räknat från ikraftttädandel. 1 fråga om övriga planer cxh bestämmelser som avses i första stycket skaU genomföranderiden anses ha gått ut

Om inte annal är föreskrivet i sådan plan eUer beslämmelse som enUgi för­sta stycket skall gälla som detaljplan enligt denna lag, skall 39 § byggnads­stadgan (1959:612) tUlämpas som bestämmelse i planen.

8§

Om skada uppkommer till följd av att en plan eller beslämmelse, vars ge­nomförandelid enligt 4 § skall anses ha gåtl ut ändras eller upphävs, har

115

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:146

Bilaga 7 ägare cxh innehavare av särskild räll lill fastighel rätt till ersättning av kom­munen under fömtsättning att

1.

fastigheten är belägen i ett omräde som till stöne delen är bebyggt i hu­vudsak i enlighet med planen eller bestämmelsen,

2.

beslut om ändring eller upphävande av planen efler beslämmelsen med­delas före utgången av juni 1992 och

3.

fastigheten efter ändringen eller upphävandet inte fär bebyggas eller fär bebyggas endast i en uisttäckning som är uppenbart oskäUg.

Ändras eller upphävs planen eller bestämmelsen efter utgängen av juni 1992 skall första stycket tillämpas, om bygglov har sökts men ärendet inte har avgjorts före den nämnda tidpunkten.

Ersätlning skall bestämmas som

Ersätming skall bestämmas som

skUInaden mellan fasrigheiens mark- skiUnaden mellan fastighetens mark­

nadsvärde före och efler beslutet att nadsvärde före cxh efier beslutet att

upphäva eller ändra planen. Fasrig- upphäva eller ändra planen. Fasrig­

heiens marknadsvärde före beslutet hetens marknadsvärde före beslutet

skall beslämmas med hänsyn rill sä- skall bestämmas med hänsyn rill så­

väl de planförhållanden som de er- väl de planförhållanden som de er-

sätmingsprinciper som gällde vid sättningsprinciper som gällde vid

lagens ikraftttädande. Om kommu- lagens Ucrafittädande. Om kommu­

nen begär det, får dock värdet inte nen begär det, får dock värdet inte

bestämmas högre än ett belopp som bestämmas högre än ett belopp som

motsvarar vad som enligt anvis- motsvarar vad som enligt anvis­

ningama rill 36 § kommun al skatte- ningama rill 36 § kommunalskalle­

lagen (1928:370) får dras av vid lagen (1928:370) i deras lydelse vid

beräkning av realisationsvinst vid utgången av juni 1990 fick dras av

avyttring av fastighet.

vid beräkning av realisationsvinst

om fastigheten avyttrats den 31 de­cember 1990 multiplicerat med en omräkningsfaktor som erhålls ge­nom att konsumentprisindex vid värdetidpunkten divideras med kon­sumentprisindex för december 1990. Talan om ersältning enligt första stycket skall väckas inom två är frän det att beslulel pä vilket talan gmndas vann laga kraft Har fastighetsägare eller innehavare av särskild rätt till fastighet väckt talan och har han rätl till ersätt­ning, får kommunen i stället lösa fastigheten eUer rättigheten.

I mäl om ersättning och inlösen skafl i övrigt 14 kap. 9 § samt 15 kap. 1 cxh 6 §§ tillämpas.

1.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 17 kap. 8 § tte veckor efter den dag då lagen enligt uppgift på den uticom frän 07cket i Svensk författningssam-Hng, och i övrigt den 1 juli 1991.

2.

Bestämmelsen i 17 kap. 8 § tillämpas i sin nya lydelse endast i de fall planen eller bestämmelsen ändras eUer upphävs efier Ucrafto-ädandet

116

2   Förslag till

Prop. 1990/91:146

Lag ont ändring i väglagen (1971:948)

Bilaga 7

Härigenom föreskrivs att 46 § väglagen (1971:948)1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

46 §

Inom ett avstånd av 50 meter från ett vägområde fär inie utan länsstyrel­sens tillständ skyltar eller därmed jämförliga anordningar för reklam, propa­ganda eller liknande ändamål finnas uppsatta utomhus.

I samband med tillstånd får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som be­hövs med hänsyn tiU trafiksäkerheten.

Bestämmelsema i första stycket gäUer inte

1.    inom omräden med detaljplan eUer

2.

för sädana anordningar som är uppsatta på byggnader för upplysning om affärsrörelse eUer annan verksamhet på stället eller

3.

för anslagstavlor för meddelanden som rör kommunala angelägenheter, föreningssammanträden, auktioner eller dyUkt.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte heller ifråga om åtgärder för vilka bygglov krävs.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

'Lagen omttyckt 1987:459.

117

Lagrådet

Prop. 1990/91:146

Bilaga 8

Utdrag ur protokoU vid sammanttäde 1991-03-14

Närvarande: f d. regeringsrådet Bengt Wieslander, regeringsrådet Stig von Bahr, justitierådet Hans-Gunnar Solemd.

Enligt protokoll vid regeringssammanttäde den 28 febmari 1991 har rege­ringen pä hemställan av statsrädei Ulf[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådels ytttande över förslag tfll lag om ändring i plan- cxh bygglagen (1987:10), m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessom Henrik[REDACTED_EFTERNAMN] cxh jur.kand. Stig Hagelstam.

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

118

Innehåll

Prop. 1990/91:146

Propxjsitionens huvudsakUga innehåU.......................... 1

Propositionens lagförslag........................................... 3

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanttäde den 21 mars 1991 14

1

Inledning.......................................................... 14

2

Plan- cxh bygglagen - tre ärs erfarenheter............. 16

2.1

Bakgmnd................................................... 16

2.2

Överväganden............................................ 19

2.2.1

Fysisk   planering................................. 19

2.2.2

Byggande........................................... 24

2.2.3

EG-frågor m.m..................................... 25

3   Parkeringsköp   m.m............................................ 26

3.1   Bakgmnd................................................... 26

3.1.1

Inledning............................................ 26

3.1.2

Problemet rörande parkeringsköp............. 27

3.1.3

GäUande ordning................................. 28

3.2   Överväganden  och  förslag.......................... 30

3.2.1

PrincipieU bedömning............................ 30

3.2.2

Utformningen av avtal om parkeringsköp... 31

3.2.3

Behov av lagstiftning............................ 33

3.2.4

Parkeringsfrågomas behandUng i samband med planläggning 36

3.2.5

Förhandsbesked................................... 38

4   Ändring av detaljplan.......................................... 41

4.1

Bakgmnd................................................... 41

4.2

Genomförandetiden..................................... 42

4.3

Överväganden  och  förslag.......................... 44

4.4

Användningsområdet för planändringar............ 47

5

Omedelbart genomförande av fastighetsplan i vissa fall         49

6

Beslut om lov innan plan har vunnit laga krafl........... 51

7

HushåUning med grundvatten, m.m........................ 53

7.1   Bakgmnd................................................... 53

7.1.1

AUmänt.............................................. 53

7.1.2

GäUande rätt...................................... 54

7.2   Överväganden  och  förslag.......................... 55

7.2.1

BygglovspUkt för gmndvattentäkter i vissa faU      55

7.2.2

Prövningen av ansökningar om bygglov för gmndvattentäkter        57

7.2.3

Krav på hushållning med vallen m.m. för

fritidshus........................................... 59

8   Utökad bygglovsplikt för skyltar cxh ljusanordningar

i värdefull bebyggelsemUjö................................... 60

9   Definitioner på byggnadshöjd m.m......................... 62

119

10

Handläggning av ersättningsfrågor i samband med planläggning        62    Prop. 1990/91:146

11

Beräkning av ersättningsbelopp i visst fall............... 65

11.1

Bakgmnd................................................... 65

11.2

Överväganden  och  förslag.......................... 67

12 Vissa byggfrågor, m.m........................................ 68

12.1......................................................... Brandsäkerhet vid altemativa boendeformer, inbrotts-

skydd cxh källscjrtering av sopor................... 68

12.1.1

Bakgmnd.......................................... 68

12.1.2

Brandsäkerhet vid altemativa bcxndeformer         68

12.1.3

Inbrottsskydd.................................... 70

12.1.4

KällscMlering av sopor......................... 71

12.2 Säkerhets- cxh hälsofrågor inom cxh utanför

samlad bebyggelse...................................... 74

13

Upprättade   lagförslag........................................ 75

14

Specialmotivering............................................... 75

14.1 Förslaget tiU lag om ändring i plan- och

bygglagen (1987:10)................................... 75

14.2 Förslaget tiU ändring i väglagen (1971:948)..... 87

15

HemstäUan....................................................... 88

16

Beslut.............................................................. 88

BUaga 1    Sammanfattning av betänkandet (SOU 1989:23)

Parkeringsköp.............................................. 89

BUaga 2   Författningsförslag i betänkandet (SOU 1989:23)

Parkeringsköp.............................................. 91

BUaga 3   Förteckning över remissinstansema beträffande betänkandet

(SOU 1989:23) Parkeringsköp......................... 94

BUaga 4   Lagförslag i promemorian Förslag tiU ändringar i plan- cxh

bygglagen och nattirvårdslagen...................... 95

BUaga 5   Författningsförslag i promemorian (Ds 1990:79)

Förslag till ändringar i plan- och bygglagen (1987:10)     101

BUaga 6   Förteckning över remissinstansema beträffande departements­promemorian (Ds 1990:79) Förslag tiU ändringar i plan- och

bygglagen (1987:10).................................. 106

BUaga?   De tiU lagrådet remitterade lagförslagen........ 107

BUaga 8   Lagrådets ytttde..................................... 118

gotab  98351, Stockholm 1991                                                                                                                            120