Regeringens proposition

1993/94:211

Handräckning vid EFTA:s övervaknings-myndighets undersökningar hos företag i

Sverige

Prop.

1993/94:211

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Enligt protokoll 4 till avtalet den 2 maj 1992 mellan medlemsstaterna i EFTA om

upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (övervakningsavtalet) har

Sverige åtagit sig att, inom sex månader från EES-avtalets ikraftträdande,

införa regler i den nationella lagstiftningen som gör det möjligt för EFTA:s

övervakningsmyndighet att i konkurrensärenden genomföra undersökningar hos

företag i Sverige även om företagen motsätter sig undersökning.

 De nationella reglerna skall vara sådana att övervakningsmyndighetens

undersökningar blir effektiva. Regler måste därför finnas som möjliggör ett

ingripande av kronofogdemyndigheten utan att det berörda företaget i förväg

underrättas om att undersökning begärts. Kronofogde-myndighetens bistånd måste

vidare kunna erhållas på av övervaknings-myndigheten utsatt tid.

 För uppfyllande av sagda åtagande föreslås att 13 lagen (1992:1317) om ett

europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) kompletteras med bestämmelser om att

kronofogdemyndigheten inte skall underrätta det berörda företaget om att

handräckning begärts. Frågor om sådan handräckning som avses i paragrafen skall

prövas av Kronofogde-myndigheten i Stockholms län.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............3

2 Lagtext.................................3

3 Ärendet och dess beredning..............4

4 Gällande ordning........................6

 4.1 Protokoll 4 till övervakningsavtalet6

 4.2 Homogenitetsprincipen..............8

 4.3 EG-domstolens praxis m.m...........8

 4.4 12-13 EES-lagen.................9

 4.5 Konkurrenslagen (1993:20).........10

5 Samråd med EFTA:s övervakningsmyndighet10

6 Behovet av lagändring..................10

 6.1 Effektivitetskravet...............11

 6.2 De allmänna rättsprinciperna......14

7 Kostnader..............................17

8 Ikraftträdande m.m.....................17

9 Författningskommentar..................17

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Handräckning

 vid EFTA:s övervakningsmyndighets under-

 sökningar hos företag i Sverige....19

Bilaga 2 Promemorians lagförslag............20

Bilaga 3 Sammanställning av framförda synpunkter vid

 hearing angående handräckning vid EFTA:s

 övervakningsmyndighets undersökningar hos

 företag i Sverige..................21

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag........23

Bilaga 5 Lagrådets yttrande.................24

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 24 mars 1994............................25

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i lagen (1992:1370) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES)

Härigenom föreskrivs att 13 lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13

När EFTA:s övervakningsmyndighet har beslutat om en undersökning enligt

protokoll 4 till övervakningsavtalet har den behöriga myndigheten rätt att få

handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra de åtgärder som avses i

12 1, 2 och 4.

 Frågor om handräckning

 enligt denna paragraf

 prövas av

 Kronofogdemyndigheten i

 Stockholms län.

 Kronofogde-myndigheten

 skall inte underrätta

 företaget eller

 företagssamman-slutningen

 om den behöriga

 myndighetens begäran om

 handräckning innan

 verkställighet sker.

 Därutöver gäller

 bestämmelserna i

 utsöknings-balken om sådan

 verkställighet som avses

 i 16 kap. 10 den

 balken.

__________________________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 2. Äldre föreskrifter skall fortfarande tillämpas i de fall ansökan om

handräckning gjorts före ikraftträdandet.

 3 Ärendet och dess beredning

EES-avtalet undertecknades den 2 maj 1992. Avtalet slöts mellan EG och dess 12

medlemsländer på den ena sidan och numera sex EFTA-stater på den andra. Samma

dag undertecknades ytterligare två avtal mellan EFTA-staterna, det ena om

upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (övervakningsavtalet),

det andra om en ständig kommitté för EFTA-staterna. Genom de två senare avtalen

skapades mellan EFTA-staterna de institutioner och strukturer som EES-avtalet

kräver.

 Genom EES-avtalet skapas en gemensam rättslig ordning som skall gälla inom

hela EES-området, dvs. inte bara i EFTA/EG-förhållanden utan också mellan

EFTA-länderna. I EES-avtalet ingår ett stort antal EG-rättsakter som genom

avtalet görs till en del av avtalsparternas gemensamma rättsordning.

 Till innehållet omfattar EES-avtalet i princip samtliga EG:s regler på

områdena för de s.k. fyra friheterna, nämligen fri rörlighet för varor,

personer, tjänster och kapital. Vidare omfattas vissa s.k. gemensamma och

övergripande bestämmelser, däribland konkurrensreglerna.

 Avtalets institutionella bestämmelser har två huvudsyften. Dels finns

bestämmelser om beslutsfattande som syftar till att EES-avtalet skall utvecklas

i samklang med EG även i fortsättningen, dels finns bestämmelser som gäller den

rättsliga kontrollen och övervakningen av att avtalets bestämmelser följs.

 EG har ofta beskrivits som rättens gemenskap och särskild kompetens har getts

åt EG-kommissionen att övervaka EG-rättens tillämpning och åt EG-domstolen att

tolka EG-rätten på ett bindande sätt.

 För att uppnå en liknande ordning inom EES har skapats ett slags

tvåpelarstruktur som innebär att EG-kommissionen övervakar tillämpningen vad

gäller EG:s medlemsstater medan en särskild övervakningsmyndighet för

EFTA-staterna (EFTA Surveillance Authority - ESA) övervakar dessa. Denna

övervakningsmyndighet skall vara helt fristående från EFTA-staterna samt ha

motsvarande kompetenser på övervakningsområdet som EG-kommissionen.

Övervakningsmyndigheten skall med andra ord vara lika effektiv och ha samma

möjligheter till sitt förfogande som kommissionen. EFTA:s övervakningsmyndighet

finns i Bryssel.

 EES-avtalets konkurrensregler överensstämmer med EG:s. Således ingår inte bara

Romfördragets huvudbestämmelser utan även sekundärrättsliga bestämmelser från

olika EG-rättsakter.

 Romfördragets artiklar 85 och 86 motsvaras av artiklarna 53 och 54 i

EES-avtalet. Vidare finns konkurrensregler i bilaga XIV till EES-avtalet och i

protokoll 4 till övervakningsavtalet. Vid tillämpningen av dessa regler inom EG

fattar EG-kommissionen beslut i enskilda ärenden när det gäller att ingripa mot

företag som inte följer reglerna och när det gäller att medge dispens från de

förbud som konkurrensreglerna innehåller. Motsvarande funktioner under

EES-avtalet kommer att utövas både av EG-kommissionen och av EFTA:s

övervakningsmyndighet.

 Inom EG har kommissionen, vid fullgörandet av sina uppgifter på

konkurrensområdet, vittgående befogenheter att begära in upplysningar från

företag och att göra undersökningar hos dessa. I dessa befogenheter ingår bl.a.

att företa oanmälda inspektioner hos företag.

 Regler om kommissionens befogenheter i nyssnämnda avseenden finns i

rådsförordningen (EEG) nr 17/62. Särskild reglering finns vidare, som kommer att

framgå, bl.a. på transportområdet.

 Genom övervakningsavtalet har EFTA:s övervakningsmyndighet ESA, tilldelats

motsvarande befogenheter som kommissionen. Dessa befogenheter anges närmare i

protokoll 4 till övervakningsavtalet. Avtalet har inkorporerats i svensk rätt

genom 3 lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES),

EES-lagen.

 Enligt bestämmelserna i nyssnämnda protokoll skall Sverige och övriga

EFTA-stater inom sex månader från EES-avtalets ikraftträdande, efter samråd med

ESA, vidta åtgärder som gör det möjligt för ESA att utföra undersökningsuppdrag

hos företag även om företaget motsätter sig undersökningen. Vid undersökningarna

skall ESA ha rätt till bistånd av en nationell behörig myndighet.

Konkurrensverket är, enligt 11 EES-lagen och 6 förordningen (1993:1070) om

gruppundantag m.m. enligt EES-avtalet, sådan behörig myndighet i Sverige.

 I 12 EES-lagen har meddelats bestämmelser om Konkurrensverkets befogenheter

vid undersökningar hos företag i Sverige. Enligt 13 samma lag har

Konkurrensverket, när ESA beslutat om en undersökning enligt protokoll 4 till

övervakningsavtalet, rätt att få handräckning av kronofogdemyndigheten för att

genomföra undersökningen.

 Inom Näringsdepartementet har frågan väckts huruvida den nuvarande regleringen

i EES-lagen är tillräcklig för att Sverige skall anses uppfylla sina åtaganden

enligt EES- och övervakningsavtalen.

 En arbetsgrupp bestående av företrädare för Justitiedepartementet,

Utrikesdepartementets handelsavdelning, Finansdepartementet,

Närings-departementet, Konkurrensverket och Riksskatteverket har utarbetat en

promemoria som getts formen av ett utkast till lagrådsremiss. En sammanfattning

av promemorian och promemorians lagförslag redovisas i bilagorna 1 och 2.

 Ett antal myndigheter och organisationer har fått tillfälle att framföra

synpunkter på promemorian vid en hearing den 21 februari 1994. En förteckning

över dem som deltagit vid hearingen och en sammanfattning av de synpunkter som

därvid framfördes finns i bilaga 3. Domstols-verket, Svea hovrätt och Sveriges

Köpmannaförbund har vidare kommit in med skriftliga yttranden över promemorian.

Yttrandena finns tillgängliga i Näringsdepartementet (dnr. 161/94).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 mars 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag.

4 Gällande ordning

4.1 Protokoll 4 till övervakningsavtalet

I kap. II i protokoll 4 till övervakningsavtalet finns bl.a. regler om ESA:s

befogenheter vid undersökningar hos företag i konkurrensärenden som motsvarar

bestämmelserna inom EG enligt rådets förordning (EEG) nr 17/62.

 I protokollet finns vidare särskilda bestämmelser om ESA:s befogenheter vid

tillämpningen av konkurrensreglerna på transportområdet: kap. VI (järnväg,

landsväg och inre vattenvägar), kap. IX (sjöfart) och kap. XI (luftfart). Dessa

regler överensstämmer, i de avseenden som här är aktuella, med bestämmelserna i

kap. II. Detsamma gäller reglerna i kap. XIII om ESA:s befogenheter vid kontroll

av företagskoncentrationer. Reglerna för transportområdet och beträffande

företagskoncentrationer behandlas därför inte särskilt i denna proposition.Den

centrala bestämmelsen i kap. II i protokoll 4 är i detta sammanhang artikel 14,

vilken motsvarar samma artikel i förordning 17/62. För förståelsen av denna

artikel är dock inledningsvis artikel 13 i samma kapitel av betydelse. Av den

artikeln framgår att EFTA-staternas behöriga myndigheter på begäran av ESA skall

genomföra de undersökningar som ESA anser nödvändiga enligt artikel 14.1 eller

som ESA har beslutat om enligt artikel 14.3. För Sveriges del är, som framgått,

Konkurrensverket behörig nationell myndighet. ESA kan emellertid också, enligt

artikel 14, genomföra undersökningen själv.

Artikel 14.1 och 14.3-7 har följande lydelse:

EFTA:s övervakningsmyndighets befogenheter vid undersökningar

1. Vid fullgörandet av de uppgifter som EFTA:s övervakningsmyndighet har

tilldelats genom artiklarna 55 och 58 i EES-avtalet, genom bestämmelserna i

protokoll 23 och bilaga XIV till EES-avtalet eller genom bestämmelserna i detta

kapitel får den genomföra alla nödvändiga undersökningar hos företag och

företagssammanslutningar inom en EFTA-stats territorium. För detta ändamål har

de av EFTA:s övervakningsmyndighet bemyndigade tjänstemännen befogenhet

a) att granska böcker och andra affärshandlingar,

b) att göra kopior av eller utdrag ur böcker och affärshandlingar,

c) att begära muntliga förklaringar på platsen,

d) att få tillträde till företagens samtliga lokaler, markområden och

transportmedel.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

3. Företag och företagssammanslutningar är skyldiga att underkasta sig de

undersökningar som EFTA:s övervakningsmyndighet har beslutat om. I beslutet

skall anges föremålet för och syftet med undersökningen, fastställas när den

skall börja och anges de påföljder som avses i artiklarna 15.1 c och 16.1 d samt

upplysas om rätten att enligt artikel 108.2 i EES-avtalet och de tillämpliga

bestämmelserna i förevarande avtal, särskilt artikel 36, föra talan mot beslutet

vid EFTA-domstolen.

4. EFTA:s övervakningsmyndighet skall fatta beslut enligt punkt 3 efter att ha

samrått med den behöriga myndigheten i den EFTA-stat inom vars territorium

undersökningen skall genomföras.

5. Tjänstemännen hos den behöriga myndigheten i den EFTA-stat inom vars

territorium undersökningen skall genomföras kan, på begäran av myndigheten eller

EFTA:s övervakningsmyndighet, hjälpa EFTA:s övervakningsmyndighets tjänstemän

vid fullgörandet av deras uppgifter.

6. Om ett företag motsätter sig en undersökning som har beslutats med stöd av

denna artikel, skall den berörda EFTA-staten lämna de av EFTA:s

övervakningsmyndighet bemyndigade tjänstemännen den hjälp som behövs för att de

skall kunna utföra sitt undersökningsuppdrag.

7. För detta ändamål skall EFTA-staterna, efter samråd med EFTA:s

övervakningsmyndighet vidta nödvändiga åtgärder inom sex månader efter det att

EES-avtalet har trätt i kraft.

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Undersökningar enligt artikel 14.1 är företagen aldrig skyldiga att underkasta

sig. Ett beslut om undersökning enligt artikel 14.3 är däremot förpliktande. ESA

får fritt välja mellan att genomföra undersökningar på ettdera av dessa vis. Det

krävs inte att det berörda företaget motsatt sig frivillig undersökning för att

ESA skall kunna fatta ett beslut enligt artikel 14.3. Innan ESA fattar ett

beslut enligt artikel 14.3 om undersökning hos ett företag i Sverige skall

samråd ske med Konkurrensverket. Verket kan hjälpa ESA vid genomförandet av

undersökningen. ESA har dock rätt att själv genomföra den. För

verkställighetsåtgärder krävs emellertid Konkurrensverkets medverkan (jfr prop.

1991/92:170, del 1, s. 196 - 197).

 Stadgandet i artikel 14.6 innebär att Sverige åtagit sig att i sin nationella

lagstiftning ha regler som gör det möjligt för ESA att genomföra en undersökning

enligt artikel 14.3 även om det berörda företaget motsätter sig undersökningen.

Den närmare innebörden härav kommer att belysas i det följande.

 Avslutningsvis bör här erinras om de påföljder i form av böter och viten som

ESA enligt artikel 15 och 16 i kap. II i protokoll 4 till övervakningsavtalet

kan ålägga respektive förelägga företag och företagssammanslutningar som inte

underkastar sig en undersökning som har beslutats enligt artikel 14.3.

Beträffande det närmare innehållet i dessa regler kan hänvisas till EES-lagen.

4.2 Homogenitetsprincipen

Vid bedömningen av vilka nationella regler som krävs för att Sverige skall kunna

anses uppfylla sina åtaganden enligt protokoll 4 till övervaknings avtalet måste

artikel 3 i avtalet uppmärksammas.

 I övervakningsavtalet artikel 3.1 föreskrivs att sådana regler i bl.a.

protokoll 4 till avtalet, som är i sak identiska med EG:s motsvarande regler,

vid genomförande och tillämpning skall tolkas i överensstämmelse med

EG-domstolens domar fram till dagen för avtalets undertecknande.

 Som framgått motsvarar artikel 14 i kap. II i protokoll 4 till

övervakningsavtalet samma artikel i rådets förordning (EEG) nr 17/62 och den

skall således tolkas i överensstämmelse med EG-domstolens avgöranden som

meddelats före den 2 maj 1992, vilket var det datum då avtalet undertecknades.

4.3 EG-domstolens praxis m.m.

Det mest centrala rättsfallet när det gäller tillämpningen av artikel 14 i

förordning 17/62 - och därmed också artikel 14 i kap. II i protokoll 4 till

övervakningsavtalet - är mål 46/87 och 227/88 Hoechst mot kommissionen, (1989),

ECR s. 2859.

 I detta rättsfall slås fast, översatt till EES-förhållanden, att artikel 14.6

innebär att varje EFTA-stat i sin nationella lagstiftning skall ha regler som

anger de villkor under vilka ESA kan få hjälp av de nationella myndigheterna för

att genomföra en undersökning när företaget motsätter sig den. Dessa nationella

regler skall vara sådana att ESA:s åtgärder blir effektiva. Samtidigt skall

reglerna uppfylla den allmänna rättsprincipen att alla personer, såväl fysiska

som juridiska, skall vara skyddade mot godtyckliga och oproportionerliga ingrepp

av offentliga myndigheter i den privata sfären. Det sägs vidare att det ankommer

på den nationella myndigheten att kontrollera att den begärda åtgärden inte är

godtycklig eller oproportionell i förhållande till syftet med den begärda

åtgärden och att nationella regler i detta avseende iakttas vid genomförandet av

undersökningen. Den nationella myndigheten får dock inte göra någon egen

prövning av behovet av undersökningen - denna prövning är förbehållen

EFTA-domstolen.

 Av rättsfallet framgår vidare att ESA, via den nationella myndigheten, som en

säkerhetsåtgärd skall kunna få ett verkställighetsbeslut för det fall det

berörda företaget motsätter sig genomförandet av undersökningen ("as a

precautionary measure, in order to overcome any opposition on the part of the

undertaking").

 Som framgått behöver inte ESA pröva ett frivilligförfarande enligt artikel

14.1 innan ett beslut enligt artikel 14.3 fattas. Detta följer av EG-domstolens

dom i mål 136/79 National Panasonic mot kommissionen, (1980), ECR s. 2033.

 Det berörda företaget behöver inte heller underrättas innan undersökningen

enligt ett beslut enligt artikel 14.3 äger rum (mål 5/85 AKZO mot kommissionen,

/1986/, ECR s. 2585). Så kallade dawn-raids, dvs. oanmälda besök - ofta vid

kontorstidens början - av kommissionens tjänstemän hos företag, är också en

välkänd företeelse i EG-rättsliga sammanhang.

 Av EG-domstolens praxis följer vidare att ett företags korrespondens med dess

advokat under vissa förutsättningar skall vara skyddad från insyn (mål 155/79

AM&S mot kommissionen, /1982/, ECR s. 1575).

 Det bör här avslutningsvis nämnas att företagen vid kommissionens

undersökningar inom EG har rätt att begära att en jurist får vara närvarande

under förutsättning att undersökningen inte blir onödigt fördröjd i väntan på

att han skall infinna sig. Denna princip tillämpas av kommissionen men har inte,

såvitt känt, slagits fast i något avgörande av EG-domstolen.

4.4 12-13 EES-lagen

För att uppfylla åtagandet enligt artikel 14 i kap. II - och motsvarande

bestämmelser i övriga kapitel - i protokoll 4 till övervakningsavtalet har

regler om Konkurrensverkets befogenheter vid ESA:s undersökningar i Sverige

införts genom 12 - 13 EES-lagen.

 I 12 anges vilka befogenheter verket har vid genomförande av undersökningar.

Dessa befogenheter motsvarar dem som ESA har enligt artikel 14.1, dvs. rätt att

granska böcker och andra affärshandlingar, få tillträde till lokaler,

markområden och transportmedel osv.

 Enligt 13 har Konkurrensverket rätt att, i de fall ESA fattat ett beslut

enligt artikel 14.3, få handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra

de åtgärder som avses i 12 . Någon sådan möjlighet står dock av naturliga skäl

inte till buds när det gäller rätten att begära muntliga förklaringar (12

första stycket 3).

 Situationen kan liknas vid sådan handräckning som kan ske enligt 7 kap. 14

konkurslagen (1987:672) eller 11-17 lagen (1978:599) om avbetalningsköp

mellan näringsidkare m.fl.

 Till skillnad från den sistnämnda lagen finns i EES-lagen ingen uttrycklig

hänvisning till utsökningsbalken (UB) i fråga om formerna för verkställigheten.

I förarbetena till EES-lagen sägs dock att reglerna i 16 kap. 10-12 UB kommer

att bli tillämpliga på detta hand-räckningsförfarande. Vidare sägs att "vid all

tvångsmedelsanvändning gäller som en allmän princip att tvångsmedlet inte får

tillgripas om samma resultat kan uppnås på frivillig väg eller med lindrigare

tvångsmedel" (prop. 1991/92:170, del 1, s. 197 - 198).

 16 kap. 10 UB innehåller forumregler.

 Enligt 16 kap. 11 UB skall svaranden, dvs. i detta fall det företag där

undersökningen skall ske, underrättas av kronofogdemyndigheten innan

verkställighet sker. Om saken är brådskande får dock kronofogdemyndigheten

genast vidta behövlig åtgärd.

 I 16 kap. 12 UB föreskrivs att verkställighet sker genom att

kronofogdemyndigheten förelägger svaranden att fullgöra vad som åligger honom

etc. eller genom att myndigheten själv vidtar behövlig åtgärd. En möjlighet

finns också för kronofogdemyndigheten att överlämna åt sökanden att utföra

behövlig åtgärd.

4.5 Konkurrenslagen (1993:20)

I 47-56 konkurrenslagen (1993:20), KL, finns bestämmelser om undersökningar

hos företag vid utredning av om lagens förbud i 6 och

19 har överträtts. Dessa bestämmelser motsvarar i väsentliga avseenden de

nuvarande reglerna i EES-lagen. En skillnad är dock att det enligt KL krävs ett

domstolsbeslut för att en undersökning hos ett företag skall få genomföras. I

brådskande fall får enligt 49 ett sådant beslut meddelas utan att den som

ansökan avser får tillfälle att yttra sig. Enligt 53 får Konkurrensverket

begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra undersökningen. I

specialmotiveringen till sistnämnda bestämmelse görs motsvarande hänvisning till

UB som i förarbetena till 13 EES-lagen (prop. 1992/93:56 s. 111).

 Frågan huruvida motsvarande ändringar som de som föreslås i detta

lagstiftningsärende bör göras i KL övervägs för närvarande inom

Näringsdepartementet.

5 Samråd med EFTA:s övervakningsmyndighet

Under beredningen av detta ärende har, jämlikt artikel 14.7 i kap. II och övriga

motsvarande bestämmelser i protokoll 4 till övervakningsavtalet, samråd skett

med ESA.

6 Behovet av lagändring

Som framgått har i EES-lagen meddelats bestämmelser till uppfyllande av Sveriges

förpliktelser enligt övervakningsavtalet. Den fråga som nu uppstått är om

ytterligare bestämmelser bör införas för att Sverige till fullo skall anses

uppfylla sina åtaganden.

 Reglerna om undersökning när ett företag motsätter sig den kan, enligt vad

ovan redovisats, till följd av EG-domstolens praxis sägas vila på två

grundsatser: Reglerna skall vara sådana att ESA:s åtgärder blir effektiva

samtidigt som vissa allmänna rättsprinciper till skydd för företagen skall

iakttas. Regeringen kommer mot den bakgrunden i följande avsnitt att redovisa

sin syn på huruvida några ytterligare lagstiftningsåtgärder erfordras utöver

EES-lagen i dess nuvarande lydelse.

6.1 Effektivitetskravet

Regeringens förslag: I 13 EES-lagen införs nya

bestämmelser om att kronofogdemyndigheten inte skall

underrätta det berörda företaget om den behöriga

myndighetens (Konkurrensverkets) begäran om

hand-räckning innan verkställighet sker och om att

frågor om sådan handräckning prövas av

Kronofogdemyndigheten i Stockholms län.

 I samma paragraf införs vidare en uttrycklig

hänvisning till de regler i utsökningsbalken som gäller

för sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 den

balken.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag utom såvitt

avser hänvisningen till utsökningsbalken.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft

någon invändning mot att i EES-lagen införs bestämmelser om att

kronofogdemyndigheten inte skall underrätta det berörda företaget om att

handräckning begärts. Svea hovrätt har dock ifrågasatt om en sådan regel är

nödvändig och därvid påpekat att ordet "brådskande" i 16 kap. 11 UB täcker den

situationen att bevis undanhålls eller förstörs. Domstolsverket och Svea hovrätt

anser att frågor om handräckning av ifrågavarande slag bör prövas av samtliga

kronofogdemyndigheter. Hovrätten har vidare föreslagit att det i EES-lagen

införs en uttrycklig hänvisning till de regler i UB som gäller beträffande sådan

verkställighet som avses i 16 kap. 10-12 UB.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen för protokoll 4

till övervakningsavtalet och EG-domstolens praxis står det ESA fritt att välja

mellan att inleda ett frivilligförfarande enligt artikel 14.1 och att fatta ett

beslut om undersökning enligt artikel 14.3. Om det senare alternativet väljs kan

ESA antingen underrätta företaget om att en undersökning skall företas eller

låta bli det. Skälet för ESA att inte underrätta företaget är naturligtvis att

det genom en underrättelse öppnas möjligheter för företaget att gömma undan

handlingar och annat som kan styrka den misstänkta överträdelsen av

konkurrensreglerna.

 Undersökningar som ESA beslutat om enligt artikel 14.3 måste således kunna ske

utan att det berörda företaget, till följd av nationella bestämmelser, i förväg

får reda på ESA:s planer. I annat fall torde dessa bestämmelser inte anses vara

sådana att ESA:s åtgärder blir effektiva.

 Så länge företaget inte motsätter sig undersökningen torde inga problem i

detta avseende uppstå med nuvarande reglering i EES-lagen. Visserligen skall ESA

enligt artikel 14.4 samråda med Konkurrensverket innan beslutet fattas och

vidare kan ESA enligt artikel 14.5 begära hjälp av verket för genomförandet av

undersökningen, men verket torde utan hinder av förvaltningslagen (1986:223)

kunna underlåta att kommunicera ärendet med det berörda företaget.

 Problemen infinner sig när ett företag motsätter sig undersökning, t.ex. genom

att inte medge tillträde till vissa utrymmen. När så sker kan Konkurrensverket

begära handräckning av kronofogdemyndigheten enligt 13 EES-lagen. Detta

innebär att undersökningen får avbrytas. Under den tid som då går och innan

verkställighet sker kan företaget hinna gömma undan viktig information, något

som allvarligt kan äventyra effektiviteten i ESA:s undersökning.

 13 EES-lagen förutsätter enligt sin lydelse inte att företaget motsatt sig

undersökningen för att Konkurrensverket skall ha rätt att få handräckning. Av

allmänna principer för tvångsmedelsanvändning får emellertid i dessa fall anses

följa att kronofogdemyndigheten inte bör vidta några verkställighetsåtgärder

förrän behov av detta visat sig föreligga. Det torde därför inte finnas

anledning för krono-fogdemyndigheten att dessförinnan fatta något beslut om

handräckning.

 Saken bör i stället kunna lösas så, att Konkurrensverket i de fall där

motstånd befaras, kontaktar kronofogdemyndigheten i förväg. När sedan

undersökningen äger rum följer en representant för kronofogde-myndigheten med

och fattar det eventuella beslutet om handräckning på platsen.

 Ett problem med denna ordning är emellertid att Konkurrensverkets kontakt med

kronofogdemyndigheten får anses utgöra en ansökan om handräckning enligt

EES-lagen. Till följd härav uppstår frågan om kronofogdemyndighetens

principiella kommuniceringsplikt enligt 16 kap. 11 UB.

 Det kan härvid omedelbart konstateras att, om kommunicering sker, samma

olägenheter uppstår som i fallet när kronofogdemyndigheten inte kontaktats i

förväg.

 När det gäller kronofogdemyndighetens möjligheter att underlåta kommunicering

framstår begreppet brådskande i 16 kap. 11 UB inte som träffande - saken

behöver ju inte alls vara brådskande. Det relevanta är i stället faran för att

bevis undanhålls eller förstörs. Det kan härvid noteras att i nyssnämnda lagrum

undantag från kommuniceringsplikten gjorts för kvarstad och annan

säkerhetsåtgärd.

 Som en remissinstans påpekat finns det emellertid stöd i förarbetena till UB

och i doktrinen för att ordet "brådskande" täcker den situationen att det finns

risk för att bevis undanhålls eller förstörs. Som kommer att beröras i

författningskommentaren, avsnitt 9, råder dock enligt 16 kap. 11 UB inget

absolut förbud mot kommunikation. Kronofogde-myndigheten är således enligt den

bestämmelsen inte absolut förhindrad att underrätta svaranden ens när fråga är

om kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd. För att Sveriges förpliktelser entydigt

skall vara uppfyllda bör regelsystemet inte medge att en myndighet kan ge det

berörda företaget kännedom om en undersökning som beslutats enligt artikel 14.3

innan denna genomförs.

 Här uppstår således en konflikt mellan å ena sidan Sveriges åtaganden, sådana

dessa kommer till uttryck i protokoll 4 till övervakningsavtalet och artikel 3.1

i samma avtal, EG-domstolens avgöranden samt EES-lagen och å andra sidan

bestämmelserna i UB om kommunikation.

 Det anförda leder till slutsatsen att det bör införas en bestämmelse som

reglerar frågan om kommunicering i dessa fall. Denna bör lämpligen vara placerad

i anslutning till själva bestämmelsen om handräckning och således tillföras 13

EES-lagen. Eftersom det är ESA som förfogar över huruvida det berörda företaget

i förväg skall underrättas om undersökningen eller ej bör regeln utformas så,

att kronofogde-myndigheten inte skall underrätta företaget om

handräckningsansökningen innan verkställighet sker.

 En särskild fråga i detta sammanhang är om företagen genom att fråga

Konkurrensverket eller kronofogdemyndigheten kan hålla sig underrättade om

huruvida någon ansökan om handräckning gjorts. För såväl Konkurrensverket som

kronofogdemyndigheten torde i detta avseende gälla att myndigheten är förhindrad

att uttala sig om detta med hänsyn till reglerna i 4 kap. 1 sekretesslagen

(1980:100) om sekretess till skydd för myndighets granskningsåtgärder.

 I målet vid kronofogdemyndigheten uppstår, enligt nuvarande bestämmelser,

kostnader i form av s.k. grundavgift redan när Konkurrensverkets ansökan har

gjorts. För kostnaderna i målet svarar i första hand sökanden, dvs. i nu

aktuella fall Konkurrensverket (17 kap. 2 första stycket UB). Av 17 kap. 8

första stycket UB följer dock att kostnaderna ytterst skall bäras av svaranden,

dvs. i dessa fall det företag som undersökningen avser.

 En följd av den nu föreslagna regeln om att kronofogdemyndigheten inte skall

underrätta företaget om att handräckning begärts är att företaget inte kan undgå

kostnaderna vid myndigheten genom frivilligt fullgörande. Detta är inte

tillfredsställande och regeringen avser därför att genom en ändring i

förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogde-myndigheterna föreskriva att

avgifter enligt förordningen inte skall tas ut i mål enligt 13 EES-lagen.

 EES-avtalets konkurrensregler är endast tillämpliga på förfaranden som kan

påverka handeln mellan de olika länderna inom EES-området, dvs. främst

förfaranden i anslutning till gränsöverskridande handel. Det kan därför antas

att ESA kommer att genomföra undersökningar i olika länder samtidigt utan att

underrätta berörda företag i förväg. För att uppnå avsedda resultat med sådana

s.k. simultaneous dawn-raids är det naturligtvis nödvändigt att "tillslagen" kan

ske samtidigt även i de fall man befarar att ett företag kommer att motsätta sig

undersökningen. Konkurrensverket måste därför kunna erhålla bistånd av

kronofogdemyndigheten på av ESA bestämd tidpunkt.

 Erfarenheter från EG visar att kommissionen ofta tar kontakt med de nationella

myndigheterna mycket kort tid innan undersökningen skall verkställas. Ett skäl

till detta torde vara att man vill minimera riskerna för att de berörda

företagen i förväg får reda på den tilltänkta undersökningen.

 Särskilt om så blir fallet även när det gäller ESA:s verksamhet, kan det

uppstå problem för den enligt 16 kap. 10 UB behöriga kronofogdemyndigheten att

tillhandahålla erforderliga personalresurser vid den bestämda tidpunkten för

undersökningen.

 Sådana undersökningar som här avses kommer av allt att döma att bli sällsynta,

särskilt utanför våra större städer och viktigare industriorter. Det kan därför

befaras att det kommer bli svårt för kronofogdemyndigheterna att hålla

kunskaperna om det speciella ämnesområdet aktuella, något som är nödvändigt vid

ingripanden med kort varsel.

 Handläggningen av frågor om handräckning enligt EES-lagen bör med anledning av

det sagda koncentreras till en större kronofogdemyndighet. För den praktiska

hanteringen är det lämpligt att Konkurrensverket och den behöriga

kronofogdemyndigheten är belägna på samma ort. Frågor om handräckning enligt 13

 EES-lagen bör därför prövas av Kronofogdemyndigheten i Stockholms län.

 Som framgått måste kronofogdemyndighetens bistånd kunna erhållas på av ESA

bestämd tidpunkt. Att de aktuella frågorna koncentreras till en större

kronofogdemyndighet kan förväntas bidra till att så blir fallet.En allmän

skyldighet för såväl Konkurrensverket som krono-fogdemyndigheten är, liksom för

andra myndigheter, att verka för att Sveriges internationella åtaganden

uppfylls. Regeringen kan därför förutsätta att de berörda myndigheterna ser till

att åtagandena enligt övervakningsavtalet uppfylls med avseende på tidpunkten

för kronofogdemyndighetens bistånd utan att detta behöver komma till uttryck i

några särskilda föreskrifter.

 Det bör vidare, som Svea hovrätt föreslagit, i EES-lagen införas en uttrycklig

hänvisning till utsökningsbalkens regler om annat än kommunicerings- och

forumfrågor. Detta behandlas vidare i författningskommentaren (avsnitt 9).

6.2 De allmänna rättsprinciperna

 Regeringens bedömning: Särskilda lagregler om de

allmänna rättsprinciper till skydd för företag och

företagssammanslutningar som kommer till uttryck i

EG-domstolens praxis m.m. är inte erforderliga och bör

inte införas.

 Arbetsgruppens bedömning: Överensstämmer med regeringens be-dömning.

 Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning mot

arbetsgruppens bedömning. Några remissinstanser, däribland Dom-stolsverket,

Konkurrensverket och Sveriges industriförbund, har berört frågan om

kompetensfördelningen mellan de inblandade myndigheterna och därvid särskilt

frågan om vad som skall ingå i kronofogdemyndighetens prövning när handräckning

begärs och genomförs.

 Skälen för regeringens bedömning: I Hoechst-fallet uttalade EG-domstolen inte

bara att de nationella regler som avses i artikel 14.6 skall vara sådana att

övervakningsmyndighetens åtgärder blir effektiva - vilken aspekt har behandlats

i föregående avsnitt - utan också att dessa regler skall vara sådana att varje

fysisk och juridisk person skall vara tillförsäkrad skydd mot godtyckliga och

oproportionerliga ingrepp av offentliga myndigheter i den privata sfären.

Domstolen gjorde dock den begränsningen att den nationella myndigheten inte får

göra någon egen prövning av behovet av undersökningen. Den nationella

myndighetens ansvar får mot denna bakgrund anses vara inskränkt till att hindra

vad som närmast kan betraktas som myndighetsmissbruk. Enligt regeringens

bedömning är svensk rätts regler om ansvar för felaktig myndighetsutövning och

allmänna principer för tvångsmedelsanvändning tillräckliga i detta avseende.

 En väsentlig skillnad mellan EG-domstolens avgörande i Hoechst-fallet och de

övriga i avsnitt 2.3 kommenterade rättsfallen är att domstolen i det förstnämnda

fallet har uttalat sig om vilket innehåll nationell lagstiftning skall ha till

följd av artikel 14.6. I de övriga fallen har saken inte gällt medlemsstaternas

lagstiftning utan gemenskapsrätten.

 Det innehåll gemenskapsrätten fått genom dessa och andra avgöranden av

EG-domstolen före den 2 maj 1992 utgör, till följd av artikel 3.1 i

övervakningsavtalet, en del av det som kan kallas EES-rätten, dvs. den

rättsordning som, såvitt gäller den begränsade fråga som här behandlas, i första

hand skall tillämpas av ESA och EFTA-domstolen och som har införlivats med

svensk rätt genom EES-lagen.

 De principer som utbildats i EG-domstolens praxis utgör således, på det sätt

som ovan redovisats, redan en del av svensk rätt.

 Som skäl för att trots det sagda införa uttryckliga lagbestämmelser kan

naturligtvis anföras att detta skulle underlätta för företagen och för de

berörda svenska myndigheterna att känna till de preciseringar av ESA:s

befogenheter som följer av EG-domstolens praxis, t.ex. såvitt avser skyddet för

viss korrespondens.

 Ett problem med en sådan ordning är emellertid att principerna kommit till

uttryck i enskilda avgöranden av EG-domstolen och således för den rätta

förståelsen är beroende av de faktiska omständigheter som förelegat i varje mål.

Det skulle därför vara närmast omöjligt att genom uttryckliga lagbestämmelser

införliva de principer som här diskuteras. Med ett sådant tillvägagångssätt

skulle man dessutom riskera att reglerna fick ett innehåll som inte

överensstämmer med Sveriges internationella åtaganden.

 Till bilden hör också att enligt artikel 3.2 i övervakningsavtalet skall ESA

och EFTA-domstolen vid tolkningen och tillämpningen av EES- och

övervakningsavtalen ta vederbörlig hänsyn till avgöranden som EG-domstolen

meddelat efter dagen för undertecknandet av EES-avtalet (den 2 maj 1992), om

avgörandena avser tolkning av rättsakter som är i sak identiska med bl.a.

bestämmelserna i protokoll 4 till övervakningsavtalet. Detta innebär att de

principer som här diskuteras, till sitt innehåll över tid kan komma att

förändras genom EG-domstolens och EFTA-domstolens rättsbildning.

 Det sagda leder sammanfattningsvis till slutsatsen att särskilda lagregler

inte bör införas om de allmänna principer som kommer till uttryck i

EG-domstolens praxis.

 Inte heller när det gäller den av EG-kommissionen tillämpade principen om rätt

för företagen till biträde av jurist vid undersökningarna bör några särskilda

lagbestämmelser införas. Sådana regler skulle nämligen riskera att inskränka

ESA:s befogenheter på ett sätt som inte är förenligt med Sveriges åtaganden

enligt EES- och övervakningsavtalen. Regeringen utgår dock från att ESA kommer

att tillämpa principen på motsvarande sätt som Kommissionen.

 En särskild fråga i detta sammanhang, som berörts av några remissinstanser, är

vad som skall ingå i kronofogdemyndighetens prövning.

 Det torde inte vara möjligt att besvara denna fråga genom att exakt ange vilka

överväganden kronofogdemyndigheten har rätt och skyldighet att göra enligt EES-

och övervakningsavtalen respektive andra nationella regler.

 Kronofogdemyndighetens uppgifter enligt 13 EES-lagen är enligt paragrafens

ordalydelse inskränkta till att bereda Konkurrensverket - och därmed indirekt

ESA - möjlighet att genomföra de åtgärder som sägs i

12 1, 2 och 4 EES-lagen. Kronofogdemyndigheten skall således inte

självständigt göra något urval bland handlingar och liknande utan dess uppgift

är främst att genomsöka lokaler, forcera lås osv.

 Detta innebär att t.ex. principen om skydd för viss korrespondens inte torde

vara av omedelbar relevans vid kronofogdemyndighetens prövning. Inom EG

behandlas tvister om huruvida viss korrespondens åtnjuter skydd till följd av

sagda princip på det sättet att EG-kommissionen förseglar de aktuella

dokumenten. Om företaget inte förmår övertyga kommissionen om sin ståndpunkt

fattar denna ett beslut om att förseglingen skall brytas, vilket beslut

företaget har möjlighet att överklaga till EG-domstolen (se Bellamy & Child,

Common Market Law of Competition, s. 532). Mycket talar för att denna fråga

kommer att lösas på motsvarande sätt inom EES.

 I det i avsnitt 4.3 refererade Hoechst-fallet sägs, som där framgått, att det

ankommer på den behöriga nationella myndigheten att se till att nationella

regler till skydd för företagen iakttas när undersökningar genomförs utan

företagets medverkan. Av detta uttalande följer att ett stort ansvar för sådana

frågor vilar på Konkurrensverket.

 Av det sagda torde den slutsatsen kunna dras att den prövning som ankommer på

kronofogdemyndigheten är av begränsad omfattning. Frågor som uppstår under

själva handräckningsförfarandet skall således, bortsett från frågor som rör

sättet för verkställigheten, i första hand prövas av ESA och Konkurrensverket.

Kronofogdemyndigheten skall dock, trots det anförda, självfallet inte medverka

till åtgärder som inte omfattas av ESA:s beslut eller som är uppenbart

obefogade.

7 Kostnader

Såvitt nu kan bedömas kommer kronofogdemyndighetens medverkan vid undersökningar

hos företag i Sverige att behövas endast i några få fall om året.

Kostnadsökningarna för Kronofogdemyndigheten i Stockholms län till följd av att

myndigheten blir ensamt behörig att pröva dessa frågor torde till följd härav

bli så begränsade att de ryms inom ramen för beviljade anslag. Detsamma gäller

de kostnadsökningar som kan uppstå för Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt.

8 Ikraftträdande m.m.

Enligt protokoll 4 till övervakningsavtalet (kap. II, artikel 14.7 m.fl.) skall

varje avtalsslutande EFTA-stat vidta nödvändiga åtgärder i det avseende som här

är aktuellt inom sex månader från det att EES-avtalet trätt i kraft, vilket

skedde den 1 januari 1994. Nu föreslagna ändringar bör därför träda i kraft den

1 juli 1994.

 För att inte olika regler skall gälla under handläggningen av ett enskilt

ärende vid kronofogdemyndigheten bör i en särskild övergångs-bestämmelse

föreskrivas att äldre bestämmelser fortfarande skall tillämpas i de fall ansökan

om handräckning gjorts före ikraftträdandet.

9 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES)

13

Andra stycket

I andra stycket första meningen föreskrivs att frågor om handräckning enligt

denna paragraf prövas av Kronofogdemyndigheten i Stockholms län. Bestämmelsen

ersätter således forumreglerna i 16 kap. 10 utsökningsbalken (UB). Vid

förrättning som äger rum på annan ort än i Stockholm finns möjlighet för

kronofogdemyndigheten att förordna en tjänsteman vid en annan myndighet att

handlägga målet. Det blir i dessa fall inte fråga om överlämnande av målet

enligt 2 kap. 4 UB utan detta handläggs också i dessa fall, formellt sett, av

Kronofogdemyndigheten i Stockholms län.

 Av andra stycket andra meningen framgår att kronofogdemyndigheten inte skall

underrätta det företag eller den företagssammanslutning där undersökningen skall

ske om att Konkurrensverket ansökt om handräckning enligt EES-lagen.

Bestämmelsen skall således tillämpas i stället för 16 kap. 11 UB. Till

skillnad från vad som är fallet vid verkställighet av säkerhetsåtgärd enligt

nyss nämnda lagrum är regeln obligatorisk (jfr Walin m.fl., Utsökningsbalken och

promulgationslag m.m., andra upplagan, 1987, s. 577). Kronofogdemyndigheten är

således alltid förhindrad att underrätta svaranden om handräckningsansökan innan

verkställighet sker.

 Av andra stycket tredje meningen framgår att de bestämmelser i UB som gäller

vid sådan handräckning som avses i 16 kap. 10 UB, och som inte avser forum-

eller kommuniceringsfrågor, skall tillämpas också vid handräckning enligt denna

paragraf. Stadgandet utesluter inte tillämpning av andra föreskrifter, t.ex. i

utsökningsförordningen (1981:981), eller av de principer som följer av

EES-rätten.

 Exempel på bestämmelser i UB som kan bli tillämpliga i mål av ifrågavarande

slag är 2 kap. 1 om ansökan, 2 kap. 15 om tvångsmedel och 2 kap. 17 om

förrättningsmannens befogenheter samt 16 kap. 12 om hur verkställighet

sker.

 Andra bestämmelser som blir tillämpliga är de i 18 kap. om överklagande av

kronofogdemyndighetens beslut. Enligt 18 kap. 7 sista stycket skall

kronofogdemyndighetens beslut överklagas inom tre veckor från det att beslutet

delgavs klaganden. Av 2 kap. 19 följer att kronofogdemyndighetens beslut

gäller omedelbart och att verkställigheten fortgår även om beslutet överklagas

om inte något annat förordnas av en domstol. Enligt 18 kap. 12 får

tingsrätten, efter överklagande, förordna att någon åtgärd för verkställighet

tills vidare inte skall vidtas eller, om det finns synnerliga skäl, att en redan

vidtagen åtgärd skall hävas. Till följd av föreskriften i tredje stycket om att

frågor om handräckning enligt denna paragraf skall prövas av

Kronofogdemyndigheten i Stockholms län skall kronofogdemyndighetens beslut

alltid överklagas till Stockholms tingsrätt.

 Det är här att märka att ESA:s beslut att genomföra undersökningen överklagas

till EFTA-domstolen. Detta följer av artikel 108.2 i EES-avtalet och artikel 36

i övervakningsavtalet. ESA:s beslut om undersökning skall innehålla en

upplysning om detta (se bl.a. artikel 14.3 i kap. II i protokoll 4 till

övervakningsavtalet). Det är således endast överklagande av

kronofogdemyndighetens beslut och åtgärder som avses i denna paragraf.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

I övergångsbestämmelserna föreskrivs att äldre föreskrifter skall tillämpas i de

fall ansökan om handräckning gjorts före lagändringarnas ikraftträdande den 1

juli 1994.

 Enligt 2 kap. 1 UB görs ansökan om verkställighet muntligen eller

skriftligen. Det krävs således inte att Konkurrensverket givit in några

handlingar för att ansökan skall anses gjord.

Sammanfattning av promemorian Handräckning vid EFTA:s

övervakningsmyndighets undersökningar hos företag i Sverige

Enligt protokoll 4 till avtalet den 2 maj 1992 mellan medlemsstaterna i EFTA om

upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (övervakningsavtalet) har

Sverige åtagit sig att, inom sex månader från EES-avtalets ikraftträdande,

införa regler i den nationella lagstiftningen som möjliggör för EFTA:s

övervakningsmyndighet att i konkurrens-ärenden genomföra undersökningar hos

företag i Sverige även om företagen motsätter sig undersökning.

 För uppfyllande av detta åtagande finns i 13 lagen (1992:1317) om ett

europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES), EES-lagen, regler om handräckning

av kronofogdemyndigheten vid genomförandet av sådana undersökningar.

 I promemorian behandlas frågan huruvida den nuvarande regleringen är

tillräcklig för att Sverige skall anses till fullo uppfylla sina internationella

åtaganden i detta avseende. Utgångspunkten är därvid den av EG-domstolen

fastslagna principen att de nationella reglerna skall vara sådana att

övervakningsmyndighetens undersökningar blir effektiva samtidigt som företagen

skall vara tillförsäkrade ett skydd mot godtyckliga och oproportionerliga

ingrepp i den privata sfären.

 Slutsatsen i promemorian är att 13 EES-lagen bör kompletteras med

bestämmelser om att kronofogdemyndigheten inte skall underrätta det berörda

företaget om att handräckning begärts och om att frågor om sådan handräckning

alltid skall prövas av en större kronofogdemyndighet - Kronofogdemyndigheten i

Stockholms län. Kravet på skydd mot godtyckliga och oproportionerliga ingrepp

anses tillgodosett utan att några ytterligare föreskrifter erfordras.

 Vidare föreslås i promemorian att det i samma lagrum införs uttryckliga

hänvisningar till utsökningsbalkens regler om förrättningsmannens befogenheter

vid verkställigheten och om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES)

Härigenom föreskrivs att 13 lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13

När EFTA:s övervakningsmyndighet har beslutat om en undersökning enligt

protokoll 4 till övervakningsavtalet har den behöriga myndigheten rätt att få

handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra de åtgärder som avses i

12 1, 2 och 4.

 Kronofogdemyndigheten

 skall inte underrätta

 företaget eller

 företags-sammanslutningen

 om den be-höriga

 myndighetens begäran om

 handräckning innan

 verkställighet sker. Vid

 verkställigheten tillämpas

 2 kap. 17

 utsökningsbalken.

 Frågor om handräckning

 enligt denna paragraf

 prövas av

 Krono-fogdemyndigheten i

 Stockholms län. I fråga om

 överklagande av

 kronofogdemyndighetens

 beslut eller åtgärd enligt

 denna paragraf tillämpas

 bestämmelserna i

 utsökningsbalken om talan

 mot utmätning i allmänhet.

______________________________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 2. Äldre föreskrifter skall fortfarande tillämpas i de fall ansökan om

handräckning gjorts före ikraftträdandet.

Sammanställning av framförda synpunkter vid hearing angående handräckning vid

EFTA:s övervakningsmyndighets undersökningar hos företag i Sverige

1 Deltagare

Vid hearingen deltog företrädare för följande: Företagarnas Riksorganisation,

Grossistförbundet Svensk Handel, Konkurrensverket, Kronofogdemyndigheten i

Stockholms län, Marknadsdomstolen, Riksskatteverket, Stockholms tingsrätt, Svea

hovrätt, Sveriges advokatsamfund, Sveriges industriförbund,

Justitiedepartementet, Utrikesdepartementets handelsavdelning,

Finansdepartementet och Näringsdepartementet.

2 Synpunkter

Samtliga ställer sig positiva till eller har ingen erinran mot att i EES-lagen

införs bestämmelser om att kronofogdemyndigheten inte skall underrätta det

berörda företaget om att handräckning begärts. Svea hovrätt ifrågasätter dock om

det behövs en uttrycklig bestämmelse om att kommunikation inte skall ske.

Hovrätten påpekar att ordet "brådskande" i 16 kap. 11 UB täcker den

situationen att det finns risk för att bevis undanhålls eller förstörs.

Hovrätten motsätter sig emellertid inte att saken regleras uttryckligen.

 Sveriges industriförbund ifrågasätter om det föreslagna kommuniceringsförbudet

också innebär att kronofogdemyndigheten är förhindrad att på förfrågan uppge

huruvida en ansökan om handräckning föreligger mot ett företag.

 Stockholms tingsrätt berör frågan huruvida kronofogdemyndigheten skall göra

någon prövning innan den deltar vid undersökningen.

 Grossistförbundet Svensk Handel, Konkurrensverket, Sveriges industriförbund

m.fl. berör kompetensfördelningen mellan de inblandade myndigheterna och därvid

närmast vilken myndighet - ESA, Konkurrensverket eller kronofogdemyndigheten -

det är som har att fatta beslut om t.ex. vilka handlingar som skall företes,

vilka utrymmen som skall genomsökas och huruvida företaget har fått tillräckliga

möjligheter att tillkalla en jurist vid undersökningen. Därvid berörs särskilt

frågan om vad som skall ingå i kronofogdemyndighetens prövning.

 Svea hovrätt anser att samtliga kronofogdemyndigheter bör vara behöriga att

pröva frågor enligt 13 EES-lagen. Hovrätten framhåller vidare att förslagets

hänvisning till 2 kap. 17 UB inte är lämplig eftersom det kan finnas behov av

att tillämpa också andra bestämmelser i UB, t.ex. 2 kap. 15 . Vidare krävs en

uttrycklig hänvisning till 17 kap. UB för att balkens rättegångskostnadsregler

skall bli tillämpliga. Hovrätten påpekar också att 3-15 kap. UB aldrig kan bli

tillämpliga i mål av förevarande slag. Hovrätten förordar att en uttrycklig

hänvisning till 16 kap. 10-12 UB införs i EES-lagen i stället för de

hänvisningar som förslaget innehåller.

 Sveriges advokatsamfund framhåller att myndigheterna vid undersökningar bör

till företaget överlämna upplysningar om vad beslutet grundar sig på, vilka

rättigheter företaget har och vilka möjligheter det finns att överklaga

besluten.

 Marknadsdomstolen påpekar att promemorian saknar varje hänvisning till den

nationella konkurrenslagen vars regler om undersökningar hos företag i

väsentliga avseenden motsvarar EES-lagens. Det finns en risk för att en

uttrycklig bestämmelse i den sistnämnda lagen om att kommunicering inte skall

ske leder till att konkurrenslagen tolkas på motsatt sätt.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES)

Härigenom föreskrivs att 13 lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13

När EFTA:s övervakningsmyndighet har beslutat om en undersökning enligt

protokoll 4 till övervakningsavtalet har den behöriga myndigheten rätt att få

handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra de åtgärder som avses i

12 1, 2 och 4.

 Vid handräckning enligt

 denna

 paragraf gäller

 bestämmelserna i

 utsökningsbalken om sådan

 verkställighet som avses

 i 16 kap. 10-12 den

 balken.

 Krono-fogdemyndigheten

 skall dock inte

 underrätta företaget eller

 företags-sammanslutningen

 om den be-höriga

 myndighetens begäran om

 handräckning innan

 verkställighet sker.

 Frågor om handräckning

 enligt denna paragraf

 prövas av

 Krono-fogdemyndigheten i

 Stockholms

 län.

_______________________________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 2. Äldre föreskrifter skall fortfarande tillämpas i de fall ansökan om

handräckning gjorts före ikraftträdandet.

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-03-08

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 3 mars 1994 (Näringsdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen

(1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslaget utan annan erinran än att de föreslagna nya andra och

tredje styckena i 13 bör ersättas med ett stycke av följande lydelse:

"Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Kronofogdemyndigheten i

Stockholms län. Kronofogdemyndigheten skall inte underrätta företaget eller

företagssammanslutningen om den behöriga myndighetens begäran om handräckning

innan verkställighet sker. Därutöver gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om

sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 den balken."

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

____________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:211 Handräckning vid EFTA:s

övervakningsmyndighets undersökningar hos företag i Sverige.