Regeringens proposition

1994/95:80

Vissa ändringar i kyrkolagen

Prop.

1994/95:80

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Civildepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en del ändringar i kyrkolagen (1992:300).

 Om en tjänstebostad inte längre är anvisad på en prästgård blir prästgården

enligt förslaget församlingskyrkas fastighet. Den behåller därmed karaktären av

kyrklig jord och förvaltningen ligger kvar hos pastoratet.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall enligt förslaget

företräda pastoraten och stiftssamfälligheterna vid kollektivavtalsförhandlingar

m.m. när det gäller prästernas avlöningsförmåner.

 Den som har avlagt en examen motsvarande organist- eller kantorsexamen i något

annat land inom EES skall vara behörig att anställas på en tjänst som organist

respektive kantor.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Lagtext.................................. 3

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1993:1323) om ändring i kyrkolagen

 (1992:300)........................... 3

 2.2 Förslag till lag om ändring i kyrko-

 lagen (1992:300)..................... 5

3 Ärendet och dess beredning............... 7

4 Prästgårdarna............................ 7

5 Arbetsgivarföreträdare i fråga om präst-

 tjänster................................. 10

6 Kantorerna och EES-avtalet............... 11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde.. 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1993:1323) om ändring i kyrkolagen (1992:300),

 2. lag om ändring i kyrkolagen (1992:300).

2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1323) om ändring i kyrkolagen

(1992:300)

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:1323) om ändring i kyrkolagen

(1992:300)

 dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen skall införas två nya

punkter, 4 och 5, av följande lydelse,

 dels att 41 kap. 1, 13 och 24 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 41 kap.

 1 §

 Kyrklig jord är sådan fast egendom eller tomträtt

 1. vars avkastning är avsedd för avlöning åt kyrkoherde eller komminister i

visst eller vissa pastorat (prästlönefastighet),

 2. där tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller komminister

(prästgård),

 3. vars avkastning är avsedd för en församlingskyrkas behov (församlingskyrkas

fastighet),

 4. vars avkastning tillförs kyrkofonden (kyrkofondsfastighet),

 5. vars avkastning är avsedd för en domkyrkas behov (domkyrkas fastighet),

eller

 6. där tjänstebostad är anvisad åt en biskop (biskopsgård).

 En prästgård på vilken

 en tjänstebostad inte

 längre är anvisad blir

 församlingskyrkas

 fastighet. Om det

 finns flera

 församlingskyrkor eller

 kyrkor som tidigare

 har varit försam-

 lingskyrka i

 pastoratet, skall

 pastoratet bestämma

 vilken av dessa kyrkor

 som fastigheten skall

 tillhöra.

 13 §

 Vad som sägs om Vad som sägs om

prästgård i 12 § skall prästgård i 12 § skall

också gälla vid förvalt- också gälla vid för-

ningen av en valtningen av en sådan

prästlönefastighet som prästlönefastighet eller

tidigare har varit sådan församlingskyrkas

prästgård. fastighet som tidigare

 har varit prästgård.

 24 §

 Ersättning som skall Ersättning som skall

fonderas enligt 21 § fonderas enligt 21 §

och som kommer från en och som kommer från en

församlingskyrkas eller församlingskyrkas fas-

en domkyrkas fastighet tighet eller en

skall utgöra prästgård skall utgöra

fastighetsfond för för- fastighetsfond för för-

samlingskyrkan samlingskyrkan.

respektive domkyrkan. Ersättning som skall

 fonderas enligt 21 §

 och som kommer från en

 domkyrkas fastighet

 skall utgöra

 fastighetsfond för dom-

 kyrkan.

 Ersättning som skall fonderas och som kommer från biskopsgården i Lunds stift

skall tillföras fastighetsfonden för Lunds domkyrka.

______________

 4. Kyrklig jord som vid utgången av år 1994 utgör löneboställe och som den 1

januari 1989 utgjorde prästgård skall från och med den 1 januari 1995 utgöra

församlingskyrkas fastighet. Därvid skall 41 kap. 1 § andra stycket andra

meningen tillämpas.

 5. Äldre föreskrifter skall fortfarande tillämpas i fråga om överklagande av

beslut enligt 41 kap. som har meddelats före den 1 januari 1995.

2.2 Förslag till lag om ändring i kyrkolagen (1992:300)

 Härigenom föreskrivs att 32 kap. 11 § samt 37 kap. 9 och 10 §§ kyrkolagen

(1992:300) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 32 kap.

 11 §

 Avlöningsförmåner för I fråga om

dem som innehar avlöningsförmåner för dem

biskopstjänster eller som innehar prästtjäns-

prästtjänster i pastorat ter i pastorat och

och stiftssamfälligheter,

stiftssamfälligheter skall regeringen eller

fastställs under den myndighet som

medverkan av regeringen bestämmer

regeringen eller den 1. företräda

myndighet som rege- arbetsgivaren när det

ringen bestämmer. gäller att ingå eller

 säga upp

 kollektivavtal,

 2. avgöra frågor om

 lockout eller andra

 stridsåtgärder vid

 konflikt om sådana

 kollektivavtal,

 3. företräda

 arbetsgivaren i

 tvister om sådana

 kollektivavtal eller

 om påföljder vid

 konflikt om sådana

 avtal.

 Kollektivavtal som

 avses i första stycket

 1 får tillämpas också på

 sådana innehavare av

 prästtjänster som inte är

 medlemmar i den

 avtalsslutande

 arbetstagarorganisationen.

 37 kap.

 9 §

 Behörig att anställas Behörig att anställas

på en tjänst som på en tjänst som

organist är den som har organist är den som har

avlagt organistexamen avlagt organistexamen

eller motsvarande eller motsvarande

examen i något annat examen i något annat

land som tillhör den land inom Europeiska

Europeiska ekonomiska

frihandelssammanslut- samarbetsområdet (EES).

ningen eller de

Europeiska

gemenskaperna.

 10 §

 Behörig att anställas på en tjänst som kantor är den som

 1. har avlagt kantorsexamen, eller

 2. är behörig att anställas som organist.

 Med examen som avses Med examen som

i första stycket 1 avses i första stycket

jämställs motsvarande 1 jämställs motsvarande

examen i Danmark, examen i något annat

Finland, Island eller land inom Europeiska

Norge. ekonomiska

 samarbetsområdet (EES).

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

3 Ärendet och dess beredning

I en skrivelse till 1994 års kyrkomöte (Reg Skr 1994:1) har regeringen

föreslagit ändringar i kyrkolagen (1992:300) som innebär att reglerna om

kyrkliga kommuner anpassas till reglerna i kommunallagen (1991:900). I

skrivelsen behandlades också en fråga som rör prästgårdarnas karaktär av kyrklig

jord. Kyrkomötet har i väsentliga delar godtagit lagförslagen (1KL 1994:2, kskr.

1994:9).

 Av de förslag som sålunda förelades årets kyrkomöte behandlar regeringen i det

följande bara frågan om prästgårdarna. I den delen behöver nämligen lagändringen

träda i kraft redan den 1 januari 1995. När det däremot gäller frågan om en

kommunallagsanpassning av reglerna om kyrkliga kommuner behöver några

ytterligare överväganden göras. Regeringen avser att inom kort återkomma till

riksdagen i den delen.

 Även i en annan fråga behövs, som årets kyrkomöte också har föreslagit, en

lagändring med ikraftträdande den 1 januari 1995. Detta med anledning av att

lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa avtalsförhandlingar

m.m. upphör att gälla (2KL 1994:6, kskr. 1994:16). Det gäller frågan om vilket

organ som på pastoratens och stiftssamfällighetens vägnar skall träffa kol-

lektivavtal, besluta om stridsåtgärder och föra talan i tvister beträffande dem

som innehar prästtjänster i pastoraten och stiftssamfälligheterna. Detta

behandlas också i det följande.

 Slutligen behandlas reglerna om behörighet till tjänster som organist och

kantor, vilka berörs av ett EG-direktiv som ingår i EES-avtalet från den 1 juli

1994.

4 Prästgårdarna

 Regeringens förslag: En prästgård på vilken en

 tjänstebostad inte längre är anvisad blir

 församlingskyrkas fastighet. Även sådan kyrklig

 jord som den 1 januari 1989 utgjorde prästgård

 och som vid utgången av år 1994 utgör löneboställe

 skall från och med den 1 januari 1995 utgöra

 församlingskyrkas fastighet.

 Om det finns flera församlingskyrkor eller

 kyrkor som tidigare har varit församlingskyrka

 i ett pastorat, skall pastoratet bestämma

 vilken kyrka som fastigheten skall tillhöra.

 Vad som sägs i kyrkolagen om föreskrifter för

 vården och användningen av prästgårdar som utgör

 särpräglade miljöer skall också gälla församlings-

 kyrkas fastighet som tidigare har varit

 prästgård.

 Förslagen föranleder ändringar i 41 kap. 1,

 13 och 24 §§ kyrkolagen samt nya övergångs-

 bestämmelser till lagen.

 Regeringens förslag till 1994 års kyrkomöte stämmer överens med propositionens

förslag. Dock fanns det inte någon övergångsbestämmelse om hanteringen av äldre

prästgårdar.

 1994 års kyrkomöte har tillstyrkt regeringens förslag. Dessutom har kyrkomötet

begärt sådana ändringar i kyrkolagen som innebär att tidigare prästgårdar som

upphört att vara tjänstebostad efter den 1 januari 1932 och som vid utgången av

år 1994 är kyrklig jord blir församlingskyrkas fastighet.

 Skälen för regeringens förslag: En stor del av den egendom som disponeras av

Svenska kyrkan och dess församlingar har sedan länge varit föremål för en

särskild reglering. Merparten av de regler som rör förfogandet över den kyrkliga

egendomen finns numera i kyrkolagen (1992:300). Med kyrklig jord avses i

kyrkolagen (41 kap. 1 §) löneboställe, prästgård, församlingskyrkas fastighet,

prästlönefondsfastighet, kyrkofondsfastighet, domkyrkas fastighet och

biskopsgård.

 Den 1 januari 1995 träder en reform i kraft i fråga om förvaltningen av

kyrklig jord (prop. 1993/94:73, bet. 1993/94:KU14, rskr. 1993/94:47, SFS

1993:1323). Ändringarna innebär i huvudsak att det blir en mer samlad

förvaltning på stiftsplanet genom egendomsnämnderna. En nyhet är att det för

nuvarande löneboställen och prästlönefondsfastigheter införs den gemensamma

beteckningen prästlönefastigheter. I fråga om församlingskyrkornas fastigheter

kommer att gälla att dessa skall förvaltas av pastoraten. Lagtekniskt har

ändringarna utförts på så sätt att nuvarande 41 kap. kyrkolagen upphävs och

ersätts av ett nytt kapitel med samma beteckning.

 I samband med reformen har det övervägts vad som bör ske med prästgårdarna.

Det har därvid diskuterats om prästgårdarna bör övergå från att vara kyrklig

jord till att bli kyrkokommunal egendom. Enligt 41 kap. 1 § kyrkolagen

definieras en prästgård som sådan egendom där tjänstebostad är anvisad åt en

kyrkoherde eller komminister. Om tjänstebostad inte längre är anvisad på en

prästgård blir denna löneboställe. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i

den lydelse av 41 kap. 1 § kyrkolagen som enligt riksdagens beslut skall gälla

från och med den 1 januari 1995 (SFS 1993:1323).

 I prop. 1993/94:73 Förvaltningen av Svenska kyrkans finansförmögenhet framhöll

regeringen att det då inte var aktuellt att lägga fram något förslag som ändrar

prästgårdarnas karaktär av kyrklig jord (prop. s. 21). Detta ställningstagande

gäller fortfarande. Däremot behöver man lösa frågan hur man efter den 1 januari

1995 skall hantera sådana fall där en tjänstebostad inte längre är anvisad på en

prästgård.

 En prästgård som har upphört att vara tjänstebostad kan vid nästa byte på en

prästtjänst åter behöva tas i anspråk som tjänstebostad. Detta underlättas om

förvaltningen av fastigheten ligger kvar hos pastoratet. Historiskt sett har

prästgårdarna en nära anknytning till församlingskyrkorna. Församlingskyrkors

fastigheter kommer även efter den 1 januari 1995 att förvaltas av pastoraten.

Därför ligger det enligt regeringens mening nära till hands att låta en

prästgård som upphör att vara tjänstebostad åt en präst bli församlingskyrkas

fastighet. 1994 års kyrkomöte har tillstyrkt ett sådant förslag. Innebörden är

att fastigheten fortfarande är kyrklig jord och att förvaltningen ligger kvar

hos pastoratet. Ersättning som enligt 41 kap. 21 § kyrkolagen skall fonderas och

som kommer från en församlingskyrkas fastighet kommer att utgöra fastighetsfond

för församlingskyrkan. Fonden förvaltas av pastoratet.

 Mot denna bakgrund föreslås att det i 41 kap. 1 § kyrkolagen i den lydelse som

gäller från och med den 1 januari 1995 tas in en regel om att en prästgård på

vilken en tjänstebostad inte längre är anvisad blir församlingskyrkas fastighet.

I flerförsamlingspastorat finns som regel flera församlingskyrkor. I ett

pastorat kan också bl.a. på grund av indelningsändringar finnas kyrkor som

tidigare varit församlingskyrkor. I dessa fall bör det ankomma på pastoratet att

bestämma vilken av dessa kyrkor som fastigheten skall tillhöra. Detta bör också

framgå av bestämmelsen.

 Enligt 41 kap. 12 § kyrkolagen får egendomsnämnderna meddela föreskrifter för

vården och användningen av prästgårdar som utgör särpräglade miljöer. Detta bör

gälla också i fråga om prästgårdar som blir församlingskyrkas fastighet. På så

sätt behåller en förutvarande prästgård som utgör en särpräglad miljö samma

kulturskydd som den har i dag. En bestämmelse om detta bör lämpligen tas in i 41

kap. 13 § kyrkolagen.

 En naturlig följd av regeringens förslag om att prästgårdar som inte längre är

upplåtna som tjänstebostad blir församlingskyrkas fastighet är att sådan

ersättning som skall fonderas, t.ex. vid en försäljning av en prästgård, skall

utgöra fastighetsfond för församlingskyrkan. Vi föreslår en bestämmelse om detta

i 41 kap. 24 § kyrkolagen.

 1994 års kyrkomöte har begärt en övergångsregel som skulle innebära att en

tidigare prästgård som upphört att vara tjänstebostad efter den 1 januari 1932

och som vid utgången av år 1994 är kyrklig jord blir församlingskyrkas

fastighet. Bakgrunden är att ett antal sådana fastigheter, som efter den 1

januari 1995 blir prästlönefastigheter som skall förvaltas av egendomsnämnderna,

har byggts om med kyrkokommunala medel och används som församlingshem,

sockenstugor och kanslilokaler. Det har därför ansetts viktigt att dessa

fastigheter även fortsättningsvis får bli kvar under pastoratens förvaltning.

 En del av de fastigheter som det här är fråga om kan komma att behöva användas

på nytt som tjänstebostäder. Det kan därför vara motiverat med en övergångsregel

av det slag som kyrkomötet har förordat. Att sätta gränsen vid den 1 januari

1932 kan dock inte anses försvarligt med hänsyn till investeringarnas livslängd.

Det är inte heller lämpligt av praktiskt-administrativa skäl. I stället bör

gränsen sättas vid den 1 januari 1989 som föreslogs när de tidigare prästgårdar-

nas kommunalisering var aktuell under föregånde års kyrkomöte och som då inte

föranledde några invändningar. En ny övergångsbestämmelse med denna innebörd bör

läggas till de lagändringar i fråga om den kyrkliga jorden som träder i kraft

den 1 januari 1995.

 Den 1 januari 1995 slopas bestämmelserna i 41 kap. kyrkolagen om överklagande

till Kammarkollegiet respektive regeringen i ärenden om tillstånd till

försäljning och byte av kyrklig jord. Det innebär att egendomsnämndernas beslut

när det gäller sådana ärenden får överklagas enligt reglerna om kommunalbesvär i

22 kap. kyrkolagen.

 I vissa fall kan beslut enligt de nu gällande reglerna fattas så sent under år

1994 att överklaganden inte hinner bli prövade före årsskiftet. Det är rimligt

att prövningen kan göras enligt den ordning som nu gäller. En över-

gångsbestämmelse som medger en sådan ordning bör därför fogas till lagändringar-

na.

5 Arbetsgivarföreträdare i fråga om prästtjänster

 Regeringens förslag: I fråga om avöningsförmåner

 för dem som innehar prästtjänster i pastorat och

 stiftssamfälligheter skall regeringen eller

 den myndighet som regeringen bestämmer företräda

 arbetsgivaren när det gäller att ingå och säga

 upp kollektivavtal och besluta om vissa

 stridsåtgärder. Detsamma skall gälla i tvister

 om sådana kollektivavtal m.m.

 Förslaget föranleder ändringar i 32 kap. 11 §

 kyrkolagen.

 1994 års kyrkomöte har begärt sådana ändringar av kyrkolagen att det även

efter utgången av år 1994 blir möjligt för Arbetsgivarverket att förhandla om

avlöningsförmåner för prästerna m.m.

 Skälen för regeringens förslag: Avlöningsförmånerna för dem som innehar

prästtjänster i pastorat och stiftssamfälligheter fastställs under medverkan av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelser om detta

finns i 32 kap. 11 § kyrkolagen.

 Arbetsgivarfunktionerna för dem som innehar prästtjänster i pastorat och

stiftssamfälligheter är delade mellan statliga och kyrkokommunala organ.

Domkapitlen, som är statliga förvaltningsmyndigheter, utövar vissa

arbetsgivarfunktioner gentemot prästerna. Det gäller dels prästernas

tjänsteansvar, dels behörighetsprövning, anställning av vissa präster m.m. De

kyrkliga kommunernas arbetsgivarfunktioner gentemot prästerna hänför sig

framförallt till avlöning, tillhandahållandet av tjänstebostäder o.d.

 Arbetsgivarverket förhandlar samt träffar och säger upp kollektivavtal om

avlöningsförmåner för prästerna på de kyrkliga kommunernas vägnar. Verket

beslutar också på de kyrkliga kommunernas vägnar om lockout eller andra

stridsåtgärder vid konflikt om sådana kollektivavtal. Arbetsgivarverket

företräder också de kyrkliga kommunerna vid vissa arbetsrättsliga tvister. Denna

rätt att företräda de kyrkliga kommunerna i deras egenskap av arbetsgivare för

dem som innehar prästtjänster i pastorat och stiftssamfälligheter grundar sig på

föreskrifterna i lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa av-

talsförhandlingar m.m. (ställföreträdarlagen).

 Riksdagen har som en följd av ombildningen av arbetsgivarorganisationen för

det statliga området under våren 1994 beslutat att ställföreträdarlagen skall

upphöra att gälla vid utgången av år 1994 (prop. 1993/94:77, bet. 1993/94:KU19,

rskr. 1993/94:264, SFS 1994:297). Något förslag om fortsatt ställföreträdarskap

när det gäller prästtjänster lades inte fram med hänvisning till att

Kyrkoberedningen (C 1992:02) hade till uppgift att bl.a. överväga frågan om

prästernas framtida tjänsteorganisation (prop. s. 16). Samtidigt framhölls att

lagstiftning skulle bli nödvändig, om de fortsatta övervägandena i fråga om

anställda på prästtjänster inte skulle leda till någon förändring i den nu

rådande ordningen.

 Kyrkoberedningen har i sitt slutbetänkande Staten och trossamfunden (SOU

1994:42) inte lagt fram något förslag i den nu aktuella frågan. Enligt

beredningen kräver frågan hur prästernas och biskoparnas an-

ställningsförhållanden skall vara ordnade efter en reform på stat-kyrkaområdet

ytterligare utredningsarbete.

 Något underlag för att ta ställning till några förändringar när det gäller

ordningen för att fastställa prästernas avlöningsförmåner finns således inte.

Regler motsvarande dem som finns i ställföreträdarlagen och som gör det möjligt

att låta Arbetsgivarverket på kyrkokommunernas vägnar förhandla och träffa

kollektivavtal om avlöningsförmåner för dem som innehar kyrkokommunala

prästtjänster samt att besluta om stridsåtgärder, liksom att företräda kyrkokom-

munerna vid vissa arbetsrättsliga tvister bör därför föras över till kyrkolagen

och ersätta de nuvarande reglerna i 32 kap. 11 §.

 Biskoparna fullgör självständigt vissa myndighetsfunktioner. Bestämmelser om

detta finns i bl.a. i 2 kap. 5 § och 28 kap. kyrkolagen (jfr prop. 1991/92:85 s.

105 och 130). I kraft av dessa sina ämbetsfunktioner utgör biskopen en statlig

förvaltningsmyndighet (jfr prop. 1987/88:31 s. 184), som enligt 11 kap. 6 §

första stycket regeringsformen lyder under regeringen. Biskoparna har statliga

anställningar. Några särskilda lagregler om vem som företräder arbetsgivaren när

det gäller att fastställa avlöningsförmåner för biskoparna behövs därför inte.De

föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1995, alltså samtidigt

som ställföreträdarlagen upphör att gälla.

6 Behörighet för kyrkomusiker och EES-avtalet

 Regeringens förslag: Den som har avlagt en

 examen motsvarande organist- eller

 kantorsexamen i något annat land inom EES

 skall vara behörig att anställas på en tjänst

 som organist respektive kantor.

 Skälen för regeringens förslag: I 37 kap. kyrkolagen finns bestämmelser om den

kyrkomusikaliska verksamheten. Innan en kyrkomusikertjänst tillsätts skall

enligt 37 kap. 13 § domkapitlet pröva vilka sökande som är behöriga samt yttra

sig över deras kyrkomusikaliska skicklighet. För behörighet till tjänst som

organist gäller enligt 37 kap. 9 § att sökanden skall ha avlagt organistexamen

eller motsvarande examen i något land som tillhör EFTA eller EG. Enligt 37 kap.

10 § är den som har avlagt kantorsexamen eller motsvarande examen i de andra

nordiska länderna behörig att anställas på en kantorstjänst.

 En sökande till en organist- eller kantorstjänst som saknar föreskriven

utbildning kan enligt 37 kap. 11 § av domkapitlet förklaras behörig till

tjänsten, om han med hänsyn till sin utbildning och yrkeserfarenhet är att anse

som jämställd med den som uppfyller behörighetsvillkoren.

 Det har nu uppstått ett behov av att bringa de angivna reglerna om kantorer i

överensstämmelse med vad som gäller inom EES.

 En av de grundläggande avsikterna med EES-avtalet är att medborgare i

EES-länderna skall kunna röra sig fritt och utöva sina yrken inom hela

samarbetsområdet. Inom flertalet EES-länder förekommer dock en omfattande

reglering av yrken. För att säkerställa en fri rörlighet för verksamma inom

dessa yrken har EG antagit ett direktiv om en generell ordning för erkännande av

examensbevis över behörighetsgivande högre utbildningar som omfattar minst tre

års studier, det s.k. första generella direktivet (89/48/EEG). För att uppfylla

direktivets bestämmelser inom kyrkans område har en ändring gjorts i bl.a. 37

kap. 9 § kyrkolagen i fråga om organister (prop. 1992/93:169, bet.

1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363, SFS 1993:793). I detta lagstiftningsärende

föreslås en ändring i 37 kap. 9 § kyrkolagen så att det framgår att det är

utbildningar m.m. inom EES som avses.

 Som ett komplement till det första generella direktivet antog EG i juni 1992

ett andra generellt direktiv, rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om

en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning,

en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG. Direktivet

omfattar dels eftergymnasiala utbildningar, som är minst ett år och för vilka

tillträdeskravet är genomgången gymnasieutbildning och som inte omfattas av det

första generella direktivet, dels gymnasiala utbildningar och kortare kurser.

Kompetensen kan också ha erhållits genom förvärvsarbete. Det andra generella

direktivet är efter en ändring av EES-avtalet tillämpligt i Sverige fr.o.m. den

1 juli 1994.

 Innebörden av direktivet är att ett examens- eller utbildningsbevis, i vissa

fall kombinerat med yrkeserfarenhet, eller kompetensbevis av annat slag som i

hemlandet ger tillträde till ett reglerat yrke, också skall ge behörighet att

utöva yrket i andra EES-länder. Direktivet reglerar ingående de olika

situationer som kan uppkomma, om en persons hemland och värdlandet (landet där

yrket skall utövas) ställer olika krav på utbildningsnivån. Det kan då i vissa

fall krävas en viss tids yrkeserfarenhet. I andra fall kan en anpassningsperiod

eller ett lämplighetsprov krävas.

 För att de svenska reglerna skall uppfylla det andra generella direktivets

krav måste en ändring göras i kyrkolagen så att inte bara nordiska

kantorsexamina omfattas, utan också sådana som avlagts i något annat EES-land.

Regeringen föreslår därför att den som har avlagt en examen motsvarande

kantorsexamen i något annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES) skall vara behörig att anställas på en tjänst som kantor.

 Den möjlighet som domkapitlet redan nu har att dispensera sökande som saknar

kantorsexamen (och även organistexamen) kan användas när det gäller en

medborgare i ett EES-land där organist- eller kantorsyrket inte är reglerat

eller där det inte finns någon utbildning eller examen som motsvarar någon sådan

svensk examen. Domkapitlet kan således, i likhet med vad som gäller för svenska

medborgare, dispensera en sökande från kravet på organist- eller kantorsexamen

eller motsvarande europeisk examen, om denne med hänsyn till sin utbildning och

yrkeserfarenhet är att anse som jämställd med den som uppfyller behörig-

hetsvilkoren. Samma regler kommer därvid att gälla för alla sökande, oavsett

från vilket EES-land de kommer. Någon ytterligare reglering för att uppfylla

kraven i EG-direktiven torde därför inte behövas.

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

___________

Regeringen beslutar proposition 1994/95:80 Vissa ändringar i kyrkolagen.