Regeringens proposition

1999/2000:96

Fortsatt giltighet av 1952 års tvångsmedelslag och

lagen om hemlig kameraövervakning

Prop.

1999/2000:96

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 30 mars 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser

om tvångsmedel i vissa brottmål och lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning skall fortsätta att gälla till utgången av år 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål 4

2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506)

om hemlig kameraövervakning 5

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Nuvarande ordning 6

4.1 1952 års tvångsmedelslag 6

4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning 8

5 Överväganden och förslag 9

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna 11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 2000 12

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med särskilda

bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål,

2. lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen

(1952:98) med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål

Härigenom föreskrivs att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser

om tvångsmedel i vissa brottmål, som gäller till utgången av år 2000 ,

skall fortsätta att gälla till utgången av år 2001.

2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen

(1995:1506) om hemlig kameraövervakning

Härigenom föreskrivs att lagen (1995:1506) om hemlig kamera-

övervakning, som gäller till utgången av år 2000 , skall fortsätta att gälla

till utgången av år 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa

brottmål och lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning är

tidsbegränsade till utgången av år 2000.

Buggningsutredningen har i sitt betänkande Om Buggning och andra

hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46) bl.a. föreslagit att 1952 års

tvångsmedelslag skall upphävas och ersättas av en ny permanent

lagstiftning samt att bestämmelserna i lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning skall permanentas och tas in i rättegångsbalken.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 1. Remissvaren finns tillgängliga i

Justitiedepartementets ärende Ju98/1450. Regeringen avser att under året

till riksdagen överlämna en proposition där utredningens förslag

behandlas. I avvaktan på de slutliga övervägandena med anledning av

Buggningsutredningens förslag tar regeringen i detta ärende upp frågan

om förlängning av giltighetstiderna för de två lagarna.

Lagrådet

Regeringens lagförslag innebär endast att giltighetstiderna för 1952 års

tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning förlängs. Som

nämnts ovan avser regeringen att under året överlämna en proposition till

riksdagen med anledning av Buggningsutredningens betänkande. I

propositionen, som kommer att föregås av en remiss till Lagrådet,

kommer ställning att tas till bl.a. hur bestämmelserna i 1952 års

tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning skall regleras

fortsättningsvis. Med beaktande av detta anser regeringen att Lagrådet

inte behöver höras särskilt över den tillfälliga förlängning av de båda

lagarna som är aktuell i denna proposition.

4 Nuvarande ordning

4.1 1952 års tvångsmedelslag

Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa

brottmål innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser till den

grundläggande regleringen i rättegångsbalken i fråga om

straffprocessuella tvångsmedel. Lagen är tidsbegränsad. Efter den senast

gjorda förlängningen gäller lagen till utgången av år 2000 (prop.

1998/99:6, bet. 1998/99:JuU2, rskr. 1998/99:19, SFS 1998:1536).

1952 års tvångsmedelslag gäller vid förundersökning om dels vissa

allmänfarliga brott, t.ex. sabotage, dels vissa högmålsbrott som uppror

och olovlig kårverksamhet, dels vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex.

spioneri. Lagen gäller också försök, förberedelse och stämpling till dessa

brott, om sådan gärning är straffbar. I förhållande till regleringen i

rättegångsbalken innebär lagen utvidgade möjligheter att använda

tvångsmedlen häktning, beslag, kvarhållande av postförsändelse m.m.

samt hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Lagen

innehåller också bestämmelser som innebär att hemlig

kameraövervakning kan användas på mindre stränga villkor än vad som

följer av lagen om hemlig kameraövervakning (se avsnitt 4.2).

Enligt rättegångsbalken får en person häktas om denne är på sannolika

skäl misstänkt för ett brott, för vilket det är föreskrivet fängelse i ett år

eller mer. För att häktning skall få ske krävs därutöver att det finns en

särskild häktningsgrund, t.ex. risk för fortsatt brottslig verksamhet.

Häktning kan under vissa förutsättningar även ske vid en lägre grad av

brottsmisstanke. Den som är skäligen misstänkt för brott kan sålunda

häktas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på

ytterligare utredning om brottet, s.k. utredningshäktning. Enligt

rättegångsbalkens regler får en person vara häktad på den grunden i högst

en vecka. Enligt 2 § i 1952 års tvångsmedelslag kan en sådan

utredningshäktning fortgå under fyra veckor.

I 27 kap. 2 § andra meningen rättegångsbalken finns bestämmelser om

att vissa skriftliga meddelanden får tas i beslag endast om det finns

misstanke om brott för vilket det är inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år. Enligt 3 § i 1952 års tvångsmedelslag krävs inte något

lägsta straff för att sådana meddelanden skall få tas i beslag. Förordnande

om kvarhållande av postförsändelse m.m. enligt 27 kap. 9 §

rättegångsbalken kan enligt 4 § i 1952 års tvångsmedelslag i vissa

brådskande fall meddelas av undersökningsledaren eller åklagaren. Enligt

rättegångsbalkens regler är det alltid rätten som beslutar i dessa fall.

1952 års tvångsmedelslag innehåller även från rättegångsbalken

avvikande bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning. Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som

befordras till eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i

hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för

återgivning av innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet kan användas

både för avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan

telekommunikation än muntlig sådan, t.ex. telefax och

datakommunikation. Hemlig teleövervakning innebär att andra uppgifter

än innehållet i meddelandet i hemlighet hämtas in om telemeddelanden

som har expedierats eller beställts till eller från en viss teleadress eller att

sådana meddelanden hindras från att nå fram. Enligt reglerna i 27 kap.

rättegångsbalken får hemlig teleavlyssning användas om det för brottet

inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år och även vid

brottsutredningar som rör försök, förberedelse och stämpling till sådant

brott. Som ytterligare förutsättning för hemlig teleavlyssning gäller att

det skall finnas en person som är skäligen misstänkt för brottet och att

åtgärden skall vara av synnerlig vikt för utredningen. Tillstånd till hemlig

teleavlyssning meddelas av domstol på ansökan av åklagaren och skall

gälla viss tid, högst en månad från dagen för beslutet. Hemlig

teleövervakning får användas vid utredning av brott för vilket det inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader, narkotikabrott

enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64), brott enligt 1 § lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling som avser narkotika och försök,

förberedelse eller stämpling till brott för vilket det inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse två år. I övrigt är förutsättningarna knutna till

reglerna om hemlig teleavlyssning, vilket bl.a. innebär att beslut om

hemlig teleövervakning fattas av domstol. För tvångsmedlen gäller den

s.k. proportionalitetsprincipen, som innebär att de får beslutas endast om

skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden

innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.

Enligt 1952 års tvångsmedelslag lag får rätten meddela tillstånd till

hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning även om det för

brottet är föreskrivet lindrigare straff än vad som krävs enligt

rättegångsbalken. Åklagaren får i brådskande fall själv besluta om

användning av tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta, skall anmälan

ofördröjligen göras hos domstolen, som skyndsamt skall pröva ärendet.

4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning

I lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning regleras de

brottsutredande myndigheternas möjligheter att använda dolda

fjärrmanövrerade övervakningskameror vid förundersökning i brottmål.

Lagens giltighetstid var först tidsbegränsad till utgången av år 1996, men

har därefter förlängts vid två tillfällen, senast i samma

lagstiftningsärende som 1952 års tvångsmedelslag till utgången av år

2000 (SFS 1998:1537). Reglerna om hemlig kameraövervakning ansluter

nära till bestämmelserna om hemlig teleavlyssning. Hemlig

kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra optisk-

elektroniska instrument eller därmed jämförbara utrustningar används för

optisk personövervakning vid förundersökning i brottmål, utan att

upplysning om övervakningen lämnas (1 §). I likhet med reglerna om

hemlig teleavlyssning får tvångsmedlet användas endast om någon är

skäligen misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare

straff än fängelse i två år eller försök, förberedelse eller stämpling till

sådant brott, om gärningen är belagd med straff. Även för hemlig

kameraövervakning gäller att åtgärden måste vara av synnerlig vikt för

utredningen och att proportionalitetsprincipen skall tillämpas (3 § första

stycket). Åtgärden får endast avse sådana platser där den misstänkte kan

antas komma att uppehålla sig (3 § andra stycket). Frågor om hemlig

kameraövervakning prövas av rätten på ansökan av åklagaren (4 § första

stycket). I ett beslut att tillåta hemlig kameraövervakning skall domstolen

ange vilken plats och under vilken tid tillståndet gäller. Tiden får inte

bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad (4 §

andra stycket). Lagen innehåller också regler om hävande av beslut (5 §)

och om granskning och bevarande av upptaget bildmaterial (7 §).

1952 års tvångsmedelslag omfattar även hemlig kameraövervakning.

Hemlig kameraövervakning kan alltså användas vid misstanke om brott

som avses i 1952 års tvångsmedelslag även om det för brottet är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. Vidare innebär detta att

åklagaren i brådskande fall själv kan besluta om hemlig

kameraövervakning. På samma sätt som för hemlig teleavlyssning och

hemlig teleövervakning skall åklagaren i ett sådant fall genast göra en

anmälan till rätten som skyndsamt skall pröva ärendet.

5 Överväganden och förslag

Regeringens förslag: Giltighetstiderna för 1952 års tvångsmedelslag

och lagen om hemlig kameraövervakning förlängs till utgången av år

2001.

Utredningen föreslår att 1952 års tvångsmedelslag skall upphävas och

ersättas av en ny permanent lagstiftning samt att bestämmelserna i lagen

(1995:1506) om hemlig kameraövervakning skall permanentas och tas in

i rättegångsbalken.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har

ingen erinran mot att bestämmelserna permanentas. Några

remissinstanser anför att det på grundval av utredningen inte går att ta

ställning till frågan om att permanenta 1952 års lag.

Skälen för regeringens förslag

1952 års tvångsmedelslag

Utan att föregripa beredningen av Buggningsutredningens förslag kan

konstateras att utredningen funnit att 1952 års tvångsmedelslag är av stor

vikt för bekämpningen av brott som rör landets yttre och inre säkerhet

samt att utredningen föreslår att bestämmelserna i lagen skall

permanentas. Remissutfallet är övervägande positivt till utredningens

förslag.

Lagen om hemlig kameraövervakning

Förra året lämnade regeringen en redovisning för tillämpningen av

reglerna i lagen om hemlig kameraövervakning under år 1998 till

riksdagen (regeringens skrivelse 1999/2000:31). I skrivelsen konstateras

att Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen i sin gemensamma skrivelse till

regeringen anfört att hemlig kameraövervakning är ett värdefullt och

personalbesparande komplement i polisens spaningsarbete. Vid

riksdagsbehandlingen av regeringens skrivelse konstaterade

Justitieutskottet att det av regeringens redogörelse framgår att

användningen av hemlig kameraövervakning bekräftat att detta

tvångsmedel är ett värdefullt och personalbesparande komplement i

polisens utredningsarbete (bet. 1999/2000:JuU10).

Buggningsutredningen har föreslagit att reglerna i lagen om hemlig

kameraövervakning skall permanentas och föras in i rättegångsbalken.

De flesta remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget.

Lagarnas giltighetstid bör förlängas

Regeringen avser att under året till riksdagen överlämna förslag som rör

bestämmelser i de båda lagarna och dessas fortsatta giltighet. För att inte

de tidsbegränsade lagarna skall upphöra att gälla vid årsskiftet föreslår

regeringen nu att giltighetstiderna för 1952 års tvångsmedelslag och

lagen om hemlig kameraövervakning skall förlängas. Lagarna föreslås

gälla till utgången av år 2001.

Förslagen medför inga kostnader för staten.

Förteckning över remissinstanserna

Följande remissinstanser har beretts tillfälle att avge synpunkter på

betänkandet SOU 1998:46 Om buggning och andra hemliga tvångsmedel

m.m.

Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten för Västra Sverige,

Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Norrköpings tingsrätt,

Helsingborgs tingsrätt, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Datainspektionen, Ekobrottsmyndigheten,

Försvarsmakten, Generaltullstyrelsen, Post- och telestyrelsen,

Riksrevisionsverket, Juridiska fakultetsnämnden vid Lunds universitet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Juridiska

fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Rättsvetenskapliga

institutionen vid Göteborgs universitet, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges domareförbund, Svenska polisförbundet, Sveriges

Industriförbund, Svenska arbetsgivareföreningen, Landsorganisationen i

Sverige, Centralorganisationen SACO/SR, Svenska

tidningsutgivareföreningen, Telia AB, Telia Telecom AB, Europolitan

AB, Comviq GSM AB, Svenska Journalistförbundet, Ärkebiskopen i

Uppsala.

Härutöver har synpunkter lämnats in av Svenska kyrkans

centralstyrelse, Sveriges Kristna Råd, KLYS, Kyrkans

Akademikerförbund, Tegs församling Umeå, Sv. Avdelningen av

Internationella Juristkommissionen, Sveriges Radio AB, Sveriges

Läkarförbund. Riksåklagaren har till sitt yttrande bifogat yttranden från

andra åklagarmyndigheter.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:96 Fortsatt giltighet av 1952

års tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning

 Lagens giltighetstid senast förlängd 1998:1536.

 Lagens giltighetstid senast förlängd 1998:1537.

Prop. 1999/2000:96

12

10

1

Prop. 1999/2000:96

4