Regeringens proposition 2002/03:65

Ett utvidgat skydd mot diskriminering

Prop.

2002/03:65

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 13 mars 2003 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionen innehåller förslag till en ny lag om förbud mot diskrimi- nering och förslag till ändringar i 1999 års arbetsrättsliga lagar med för- bud mot diskriminering, dvs. lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot diskrimine- ring i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Vidare föreslås ändringar i lagen (2001:1296) om likabehandling av stu- denter i högskolan och följdändringar i ett antal andra lagar. Den föreslagna lagstiftningen är ett led i genomförandet av två EG- direktiv. Dessa direktiv är direktivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (direktivet mot etnisk diskriminering) och direktivet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbets- livet (arbetslivsdirektivet). Diskrimineringsbegreppet i lagarna föreslås anpassas till EG-rätten i systematiskt och språkligt hänseende. En ny diskrimineringsgrund re- ligion eller annan trosuppfattning föreslås. Att trakasserier och in- struktioner att diskriminera en person är former av diskriminering skall enligt förslaget uttryckligen framgå av lagarna. Vidare föreslås en ny uttrycklig bevisregel som uttrycker EG-rättsliga principer för bevispröv- ningen. Såvitt gäller den nya lagen om förbud mot diskriminering föreslås föl- jande. Diskrimineringsförbud skall gälla i fråga om diskriminerings- grunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder i fråga om

arbetsmarknadspolitisk verksamhet,

start eller bedrivande av näringsverksamhet,

1 yrkesutövning,

medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagar- organisationer, arbetsgivarorganisationer eller yrkesorganisationer, och

varor, tjänster och bostäder.

Därutöver föreslås diskrimineringsförbud som gäller etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning i fråga om

socialtjänsten, färdtjänst, riksfärdtjänst och bostads- anpassningsbidrag,

socialförsäkringen och anslutande bidragssystem,

arbetslöshetsförsäkringen och

hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet.

Lagen innehåller också förslag till bestämmelser om ogiltighet och skadestånd som påföljder om diskriminering förekommit. Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och Handikappombudsmannen skall enligt förslaget utöva tillsyn över att lagen följs. Mål om tillämpningen av för- buden mot diskriminering och förbudet mot repressalier föreslås hand- läggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Härutöver föreslås bl.a. följande ändringar i 1999 års arbetsrättsliga la- gar. Lagarna skall gälla även när en arbetsgivare beslutar om eller vidtar åtgärder som rör yrkespraktik, utbildning eller yrkesvägledning. Vidare utsträcks lagarnas tillämpningsområde på så sätt att diskriminerings- förbuden och förbudet mot repressalier skall gälla till förmån även för den som utan att vara anställd söker eller genomgår yrkespraktik på en arbetsplats. Undantaget från förbudet mot direkt diskriminering ändras. Lagen om förbud mot diskriminering och de övriga lagändringarna fö- reslås träda i kraft den 1 juli 2003. Prop. 2002/03:65 2

Innehållsförteckning

Prop. 2002/03:65

1

Förslag till riksdagsbeslut .................................................................

6

2

Lagtext

..............................................................................................

7

2.1

Förslag till lag om förbud mot diskriminering...................

7

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder

mot etnisk diskriminering i arbetslivet.............................

13

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder.................................................................

19

2.4

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell

läggning............................................................................

24

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1286) om

likabehandling av studenter i högskolan ..........................

29

2.6

Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) 34

2.7

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:131) om

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering .....................

35

2.8

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:749) om

Handikappombudsmannen ...............................................

37

2.9

Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister.................................................

38

2.10

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:678) om

utstationering av arbetstagare...........................................

39

2.11

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) ..

41

3

Ärendet och dess beredning............................................................

44

4

Gällande rätt och internationella åtaganden....................................

44

4.1

Grundlagsbestämmelser ...................................................

44

4.2

Arbetsrättsliga bestämmelser ...........................................

45

4.3

Lagen om likabehandling av studenter i högskolan.........

48

4.4

Avtalslagen.......................................................................

49

4.5

Straffrättsliga bestämmelser.............................................

50

4.6

Internationella åtaganden .................................................

50

4.6.1

FN ...................................................................

50

4.6.2

Europarådet ....................................................

53

4.7

EG-rätten

..........................................................................

54

5

Direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet .......

55

5.1

Direktivens ........................................................tillkomst

55

5.2

Direktivens ...................................huvudsakliga innehåll

56

Rättsmedel .......................................och rättstillämpning

59

Organ för ...........................främjande av likabehandling

60

Slutbestämmelser .............................................................

60

6

Ett utvidgat skydd ...........................................mot diskriminering

61

6.1

Ett skydd ..................................för mänskliga rättigheter

61

6.2

Ett lika skydd .................för alla diskrimineringsgrunder

61

6.3

Diskrimineringskommittén en framtida sammanhållen

lagstiftning mot diskriminering? ......................................

65

7

Genomförandet av de två EG-direktiven........................................

68

3

7.1

Behovet av lagstiftning.....................................................

68

7.2

En ny civilrättslig lag mot diskriminering som

kompletterar nuvarande lagar...........................................

70

7.3

Särskilt om diskriminering inom utbildningsväsendet

m.m...................................................................................

75

8

Diskrimineringsgrunderna ..............................................................

78

8.1

Inledning...........................................................................

78

8.2

Etnisk tillhörighet.............................................................

78

8.3

Religion eller annan trosuppfattning ................................

80

8.4

Sexuell läggning...............................................................

83

8.5

Funktionshinder................................................................

84

9

Diskrimineringsbegreppet...............................................................

85

9.1

Ett gemensamt diskrimineringsbegrepp ...........................

85

9.2

Direkt diskriminering .......................................................

86

9.3

Indirekt diskriminering.....................................................

91

9.4

Trakasserier ......................................................................

95

9.5

Instruktioner att diskriminera...........................................

99

10

Bevisfrågor....................................................................................

103

11

En ny lag om förbud mot diskriminering......................................

108

11.1

Inledning.........................................................................

108

11.2

Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten ..................

109

11.3

Start eller bedrivande av näringsverksamhet .................

119

11.4

Yrkesutövning ................................................................

125

11.5

Medlemskap m.m. i organisationer ................................

127

11.6

Varor, tjänster och bostäder ...........................................

131

11.7

Det sociala området........................................................

138

11.7.1

Socialtjänsten m.m. ......................................

139

11.7.2

Socialförsäkringen och anslutande

bidragssystem...............................................

143

11.7.3

Arbetslöshetsförsäkringen............................

145

11.7.4

Hälso- och sjukvård och annan medicinsk

verksamhet ...................................................

148

11.8

Förbud mot repressalier..................................................

151

11.9

Ogiltighet och skadestånd ..............................................

154

11.9.1

Ogiltighet......................................................

154

11.9.2

Skadestånd....................................................

157

11.10

Tillsyn.............................................................................

161

11.11

Rättegången....................................................................

164

11.11.1

Rättegången i tvistemål................................

164

11.11.2

Rättegångskostnader ....................................

167

11.11.3

Preskription m.m..........................................

169

11.11.4

Sekretess.......................................................

171

12

Ändringar i 1999 års lagar ............................................................

172

12.1

Behovet av lagändringar.................................................

172

12.2

När förbuden gäller ........................................................

173

12.3

Undantag från diskrimineringsförbuden ........................

183

12.4

Repressalier ....................................................................

187

12.5

Skyldigheten att utreda och vidta åtgärder mot

trakasserier......................................................................

190

Prop. 2002/03:65 4

12.6

Tillsyn.............................................................................

191

Prop. 2002/03:65

12.7

Övriga frågor ..................................................................

192

13

Ikraftträdande................................................................................

195

14

Konsekvenser................................................................................

195

15

Författningskommentar.................................................................

199

15.1

Förslaget till lag om förbud mot diskriminering ............

199

15.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:130) om

åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet.............

217

15.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder...............................................................

223

15.4

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell

läggning..........................................................................

228

15.5

Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:1286) om

likabehandling av studenter i högskolan ........................

233

15.6

Förslaget till lag om ändring i högskolelagen

(1992:1434) ....................................................................

236

15.7

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:131) om

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering ...................

236

15.8

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:749) om

Handikappombudsmannen .............................................

236

15.9

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister...............................................

237

15.10

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:678) om

utstationering av arbetstagare.........................................

237

15.11

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) ......................................................................

237

Bilaga 1 Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om

genomförandet av principen om likabehandling av personer

oavsett deras ras eller etniska ursprung ..............................

239

Bilaga 2 Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om

inrättandet av en allmän ram för likabehandling i

arbetslivet............................................................................

244

Bilaga 3 Sammanfattning av utredningens förslag ...........................

252

Bilaga 4

Utredningens författningsförslag ........................................

258

Bilaga 5

Förteckning över remissinstanserna....................................

307

Bilaga 6

Lagrådsremissens lagförslag...............................................

308

Bilaga 7

Lagrådets yttrande...............................................................

344

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 2003.......

349

5

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2002/03:65

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om förbud mot diskriminering

2.

lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskrimi- nering i arbetslivet

3.

lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder

4.

lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning

5.

lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan

6.

lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

7.

lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

8.

lag om ändring i lagen (1994:749 om Handikappombudsmannen

9.

lag om ändring i lagen (1974:371) om arbetstvister

10.

lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstaga-

re

11.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

6 Prop. 2002/03:65 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1

Förslag till lag om förbud mot diskriminering

Härigenom föreskrivs 1 följande. Lagens ändamål

1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshin- der. Andra bestämmelser med förbud mot diskriminering

2 § Bestämmelser om förbud mot diskriminering finns också i

jämställdhetslagen (1991:433),

lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning,

lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av per- soner med funktionshinder,

lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, och

lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan.

I 16 kap. 9 § brottsbalken finns bestämmelser om olaga diskriminering. Definitioner Diskriminering

3 § I denna lag avses med diskriminering

1. direkt diskriminering : att en enskild person missgynnas genom att

behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle

ha behandlats i en jämförbar situation, om missgynnandet har samband

med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell

läggning eller funktionshinder,

1 Jfr rådets direktiv 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av

personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, 19.7.2000, s. 22, Celex

3000LO43) och rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehand-

ling i arbetslivet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken

7

EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)).

2. indirekt diskriminering : att en enskild person missgynnas genom tillämpning av bestämmelser, kriterier eller förfaringssätt som framstår som neutrala men som i praktiken särskilt missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funktionshinder, såvida inte bestämmelserna, kriterierna eller förfaringssätten kan motiveras av berättigade mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet,

3.

trakasserier : ett uppträdande som kränker en persons värdighet och som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, sexuell läggning eller funktionshinder,

4.

instruktioner att diskriminera : order eller instruktioner att diskrimi- nera en person enligt 13 som lämnas åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen eller som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag. Etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder

4 § I denna lag avses med

1.

etnisk tillhörighet : att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg,

2.

sexuell läggning : homosexuell, bisexuell eller heterosexuell lägg- ning,

3.

funktionshinder : varaktiga fysiska, psykiska eller begåvnings- mässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. Förbud mot diskriminering Arbetsmarknadspolitisk verksamhet

5 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder av arbetssökande eller arbetstagare är förbjuden

1.

vid förmedling av arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen eller annan som bedriver arbetsförmedling, och

2.

i fråga om andra insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten.

Diskrimineringsförbudet innebär dock inte hinder mot tillämpning av bestämmelser som är ett led i strävanden att främja lika möjligheter oav- sett etnisk tillhörighet. Start eller bedrivande av näringsverksamhet

6 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är för- bjuden i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Prop. 2002/03:65 8

Yrkesutövning

Prop. 2002/03:65

7 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion

eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är för-

bjuden i fråga om behörighet, legitimation, auktorisation, registrering,

godkännande eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en

enskild person skall kunna utöva ett visst yrke.

Medlemskap m.m.

8 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion

eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är för-

bjuden i fråga om

1.

medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbets- givarorganisation eller yrkesorganisation, och

2.

förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina med- lemmar.

Varor, tjänster och bostäder

9 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är för- bjuden vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster eller bostä- der. Socialtjänsten m.m.

10 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om

1.

insatser inom socialtjänsten, och

2.

tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassnings- bidrag.

Socialförsäkringssystemet

11 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem. Arbetslöshetsförsäkringen

12 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om arbetslöshets- försäkringen. 9

Hälso- och sjukvården

Prop. 2002/03:65

13 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet,

religion

eller annan trosuppfattning är förbjuden i hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Förbud mot repressalier

14 § Den som påstås ha diskriminerat någon enligt denna lag får inte utsätta en enskild person för repressalier på grund av att han eller hon anmält eller påtalat diskrimineringen eller medverkat i en utredning om denna. Ogiltighet och skadestånd Ogiltighet

15 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag, skall bestämmelsen jämkas eller förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i öv- rigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt. Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag ge- nom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling, skall rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Skadestånd

16 § Den som diskriminerar någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag skall betala skadestånd för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. Om en arbetstagare diskriminerar någon skall skadestån- det betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst.

17 § Den som utsätter någon för repressalier på ett sätt som är förbjudet enligt 14 § skall betala skadestånd för den kränkning som repressalierna innebär. Om en arbetstagare utsätter någon för repressalier skall skades- tåndet betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst.

18 § Om det är skäligt kan skadestånd enligt 16 eller 17 § sättas ned eller helt falla bort. Tillsyn

19 § Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och Handikappombuds- mannen skall se till att denna lag följs. 10 Ombudsmännen skall försöka förmå dem som omfattas av förbuden Prop. 2002/03:65 mot diskriminering och repressalier att frivilligt följa lagen. Rättegången Tillämpliga regler

20 § Mål om tillämpningen av förbuden mot diskriminering och för- budet mot repressalier enligt denna lag skall handläggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlik- ning om saken är tillåten. Domstolen får dock förordna att vardera parten skall bära sin rätte- gångskostnad, om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier förlorat målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. Detta gäller dock inte när någon av ombudsmännen för talan som part enligt 22 §. Bevisbörda

21 § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det svaranden som skall visa att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Rätt att föra talan

22 § I en tvist enligt denna lag får Ombudsmannen mot etnisk diskri- minering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg- ning eller Handikappombudsmannen som part föra talan för en enskild som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, om den personen medger det. Om ombudsmannen för sådan talan får ombuds- mannen i samma rättegång föra också annan talan som ombud för den personen. Preskription m.m.

23 § En talan i en tvist enligt denna lag skall väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. I annat fall är rätten till talan förlorad.

24 § Vad som finns föreskrivet i rättegångsbalken om part beträffande jävsförhållande, pågående rättegång, personlig inställelse samt hörande under sanningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen skall även gälla den för vilken Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Han- dikappombudsmannen för talan enligt denna lag. 11 Vad som gäller enligt rättegångsbalken om pågående rättegång för en Prop. 2002/03:65 enskild som för talan enligt denna lag gäller även en ombudsman som för talan som part för den enskilde enligt denna lag.

25 § Rättens avgörande i ett mål där Ombudsmannen mot etnisk dis- kriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Handikappombudsmannen för talan för en enskild har rättskraft i förhållande till denna person. Avgörandet får överklagas av den enskilde. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 12

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet

Härigenom föreskrivs 1 i fråga om lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet

dels att 3 § skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 3 § skall utgå,

dels att rubriken till lagen, 1, 2, 410, 1214, 16, 17, 24 och 36 §§ samt rubriken närmast efter 7 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 1 a, 1 b, 9 a, 9 b och 36 a §§, samt närmast före 9 a, 9 b och 36 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse. Lag om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att i fråga om arbete, anställnings- villkor och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i ar- betet främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk till- hörighet (etnisk mångfald i ar- betslivet).

Denna lag har till ändamål att i fråga om arbete, anställnings- villkor och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i ar- betet främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning.

Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av per- soner som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. 1 a § Den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats skall anses som arbetssökande respektive arbets- tagare vid tillämpning av förbuden mot diskriminering och repressa- lier i 89 b §§, 10 § 3 och 12 § samt bestämmelserna i 1316 och 1820 §§.

1 Jfr rådets direktiv 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, 19.7.2000, s. 22, Celex 3000LO43) och rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehand- ling i arbetslivet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)). Prop. 2002/03:65 13 Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja et- nisk mångfald i arbetslivet. De skall särskilt motverka alla former av etnisk diskriminering. Den hos vilken praktiken söks eller fullgörs skall anses som ar- betsgivare. 1 b § Den som utan att vara anställd utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses som arbetstagare vid tillämpning av bestämmelserna i 12, 13 och 1820 §§. Den hos vilken arbetet utförs skall anses som arbetsgivare. 2 § Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja lika rättigheter och möjligheter i ar- betslivet oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning . De skall särskilt motverka alla former av diskriminering som avses i denna lag.

Arbetsgivaren skall inom ramen

4 §

Arbetsgivaren skall inom ramen

för sin verksamhet bedriva ett mål-

för sin verksamhet bedriva ett mål-

inriktat arbete för att aktivt främja

inriktat arbete för att aktivt främja

etnisk mångfald i arbetslivet.

lika rättigheter och möjligheter i

arbetslivet oavsett etnisk tillhörig-

het, religion eller annan trosupp-

fattning.

Närmare föreskrifter om arbetsgivarens skyldigheter enligt första stycket finns i 57 §§. 5 § Arbetsgivaren skall genomföra sådana åtgärder som med hänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt kan krä- vas för att arbetsförhållandena skall lämpa sig för alla arbets- tagare oberoende av etnisk till- hörighet.

Arbetsgivaren skall vidta åt- gärder för att förebygga och för- hindra att någon arbetstagare ut- sätts för etniska trakasserier eller Arbetsgivaren skall genomföra sådana åtgärder som med hänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt kan krä- vas för att arbetsförhållandena skall lämpa sig för alla arbets- tagare oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning.

6 § Arbetsgivaren skall vidta åt- gärder för att förebygga och för- hindra att någon arbetstagare ut- sätts för trakasserier eller repres- Prop. 2002/03:65 14 för repressalier på grund av en anmälan om etnisk diskriminering .

Arbetsgivaren skall verka för att personer med olika etnisk till- hörighet ges möjlighet att söka lediga anställningar. Förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet

En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne mindre för- månligt än arbetsgivaren behand- lar eller skulle ha behandlat perso- ner med annan etnisk tillhörighet i en likartad situation, om inte ar- betsgivaren visar att missgynnan- det saknar samband med etnisk tillhörighet. Förbudet gäller inte om be- handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra etnisk diskrimine- ring i arbetslivet. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller ar- betstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med en viss etnisk tillhörighet. Detta gäll- er såvida inte syftet med be- stämmelsen, kriteriet eller för- faringssättet kan motiveras av sak- liga skäl och åtgärden är lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås.

salier enligt denna lag. 7 § Arbetsgivaren skall verka för att personer oavsett etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning ges möjlighet att söka lediga anställningar. Förbud mot diskriminering 8 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar, har be- handlat eller skulle ha behandlat någon annan i en jämförbar situa- tion, om missgynnandet har sam- band med etnisk tillhörighet , reli- gion eller annan trosuppfattning.

9 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med en viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning . Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvän- diga för att uppnå målet.

Prop. 2002/03:65 15

Trakasserier

9 a §

En arbetsgivare får inte diskri-

minera en arbetssökande eller en

arbetstagare genom att trakassera

honom eller henne.

Med trakasserier avses i denna

lag uppträdande i arbetslivet som

kränker en arbetssökandes eller en

arbetstagares värdighet och som

har samband med etnisk tillhörig-

het, religion eller annan trosupp-

fattning .

Instruktioner att diskriminera

9 b §

En arbetsgivare får inte lämna

order eller instruktioner till en

arbetstagare om diskriminering av

en person enligt 89 a §§.

10 §

Förbuden mot etnisk diskrimine-

Förbuden i 

89

 b §§ gäller när

ring i 8 och 9 §§ gäller när arbets-

arbetsgivaren

givaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut arbetstagare till utbildning för be- fordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut- bildning eller yrkesvägledning,

5.

tillämpar löne- eller andra an-

3 . tillämpar löne- eller andra an- ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. ställningsvillkor,

6 . leder och fördelar arbetet eller

7 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. Förbudet mot direkt diskrimine- ring gäller inte vid beslut om an- ställning, befordran eller utbild- ning för befordran om viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning är nödvändig på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. Prop. 2002/03:65 16 En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för etnisk dis- kriminering. 12 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring, påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt denna lag.

13 § En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för etniska tra- kasserier av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasse- rier. Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan etnisk diskri- minering som är förbjuden enligt denna lag.

Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 8 eller 9 § § och 10 § punk- terna 1 och 2, skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskri- minerade för den kränkning som diskrimineringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 8 eller 9 § § och 10 § punkterna 

3

5 , skall arbets- givaren betala skadestånd till ar- betstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimineringen innebär. En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som avses i 9 a § andra stycket av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. 14 § Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan diskriminering som avses i 

810

 §§.

16 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 8, 9 , 9 a eller 9 b § och 10 § 1 3,

skall arbetsgivaren beta- la skadestånd till den diskrimine- rade för den kränkning som dis- krimineringen innebär. 17 § Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 8, 9 , 9 a eller 9 b § och 10 § 

47,

skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som dis- krimineringen innebär. Prop. 2002/03:65 17 24 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för om- budsmannens tillsyn enligt 21 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombuds- mannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller ar- betstagare enligt 11 §. Arbets- givare får inte betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten. Finns särskilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter. En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för om- budsmannens tillsyn enligt 21 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombuds- mannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller ar- betstagare enligt 11 §. Finns sär- skilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter. 36 § Mål om tillämpningen av 810 och 1220 §§ skall handläggas enligt

lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid anses som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller

fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos .

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd

eller inlånad arbets-

kraft. Den hos vilken praktik söks eller fullgörs eller arbete söks el- ler utförs anses som arbetsgivare . Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 810 och 1220 §§. Bevisbörda 36 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall visa att dis- kriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. Prop. 2002/03:65 18

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder

Härigenom föreskrivs 1 i fråga om lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder

dels att 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12, 13, 18 och 24 §§ skall ha följande lydel- se,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 2 a, 2 b, 4 a, 4 b, och 24 a §§ samt närmast före 4 a, 4 b och 24 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Den som utan att vara anställd

söker eller fullgör yrkespraktik på

en arbetsplats skall anses som

arbetssökande respektive arbets-

tagare vid tillämpning av förbuden

mot diskriminering och repressa-

lier i 34 b §§, 5 § 3 och 8 § samt

bestämmelserna i 912 och 14

16 §§.

Den hos vilken praktiken söks

eller fullgörs skall anses som ar-

betsgivare.

2 b §

Den som utan att vara anställd

utför arbete på en arbetsplats som

inhyrd eller inlånad arbetskraft

skall anses som arbetstagare vid

tillämpning av bestämmelserna i

8, 9 och 1416 §§.

Den hos vilken arbetet utförs

skall anses som arbetsgivare.

3 §

En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med funktionshinder genom att behandla honom eller henne mindre förmånligt än ar- betsgivaren behandlar eller skulle En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar, har be- handlat eller skulle ha behandlat

1 Jfr rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbets- livet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)). Prop. 2002/03:65 19

ha behandlat personer utan sådant funktionshinder i en likartad si- tuation, om inte arbetsgivaren vi- sar att missgynnandet saknar samband med funktionshindret .

Förbudet gäller inte om be- handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra diskriminering i arbetslivet av personer med funk- tionshinder .

någon annan i en jämförbar situa- Prop. 2002/03:65 tion, om missgynnandet har sam-

band med funktionshinder. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med visst funktions- hinder genom att tillämpa en be- stämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med sådant funktionshinder jämfört med personer utan sådant funk- tionshinder. Detta gäller såvida inte syftet med bestämmelsen, kri- teriet eller förfaringssättet kan mo- tiveras av sakliga skäl och åt- gärden är lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås . 4 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med visst funktionshinder jämfört med personer utan sådant funk- tionshinder. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Trakasserier 4 a § En arbetsgivare får inte diskri- minera en arbetssökande eller en arbetstagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med funktionshinder. 20 Instruktioner att diskriminera

4 b §

En arbetsgivare får inte lämna

order eller instruktioner till en

arbetstagare om diskriminering av

en person enligt 89 a §§.

5 §

Förbuden mot diskriminering i 3

Förbuden mot diskriminering i

och 4 §§ gäller när arbetsgivaren

3 4

 b §§ gäller när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut- bildning eller yrkesvägledning,

3 . tillämpar löne- eller andra an-

5 . tillämpar löne- eller andra an-

ställningsvillkor,

ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

6. leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte-

7 . säger upp, avskedar, permitte-

rar eller vidtar annan ingripande

rar eller vidtar annan ingripande

åtgärd mot en arbetstagare.

åtgärd mot en arbetstagare.

Förbudet mot direkt diskrimine-

ring gäller inte vid beslut om an-

ställning, befordran eller utbild-

ning för befordran om ett visst

funktionshinder är nödvändigt på

grund av arbetets natur eller det

sammanhang där det utförs.

6 §

Förbudet i 3 § gäller även då ar- betsgivaren vid anställning, be- fordran eller utbildning för beford- ran genom att vidta stöd- och an- passningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funk- tionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funk- tionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar så- dana åtgärder. Förbudet i 3 § gäller även då ar- betsgivaren vid anställning, be- fordran eller utbildning för beford- ran genom att vidta stöd- och an- passningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funk- tionshinder som är jämförbar med den för personer utan sådant funk- tionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar så- dana åtgärder. 8 § Prop. 2002/03:65 21 En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring enligt denna lag. En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring, påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt denna lag .

9 § En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier på grund av funktionshinder av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Med trakasserier på grund av funktionshinder avses sådant upp- trädande i arbetslivet som kränker en arbetstagares integritet och som har samband med arbets- tagarens funktionshinder. En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som avses i 4 a § andra stycket av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan diskriminering som är förbjuden enligt denna lag.

Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 3 eller 4 § och 5 § 1 eller 2 eller 6 §, skall arbetsgivaren be- tala skadestånd till den diskrimine- rade för den kränkning som dis- krimineringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3 eller 4 § och 5 § 

35 , skall arbetsgivaren betala 10 § Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan diskriminering som avses i 

36

 §§.

12 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 1 3

eller 6 §, skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskri- minerade för den kränkning som diskrimineringen innebär. 13 § Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 

47,

skall arbetsgivaren Prop. 2002/03:65 22 skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. betala skadestånd till arbetstagaren Prop. 2002/03:65 för den förlust som uppkommer och för den kränkning som dis- krimineringen innebär. 18 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Handikappombuds- mannen lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksam- het som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn enligt 17 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när Handikapp- ombudsmannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller

arbetstagare enligt 7 §.

Arbetsgivaren får inte betungas

Finns det särskilda skäl är ar-

onödigt genom uppgiftsskyldig-

betsgivaren inte skyldig att lämna

heten. Finns det särskilda skäl är

ut uppgifter.

arbetsgivaren inte skyldig att läm-

na ut uppgifter.

24 §

Mål om tillämpningen av 36 och 816 §§ skall handläggas enligt la-

gen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid anses som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos .

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd eller inlånad arbets-

kraft. Den hos vilken praktik söks

eller fullgörs eller arbete söks el- ler utförs anses som arbetsgivare . Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 36 och 816 §§. Bevisbörda 24 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall visa att dis- kriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 23

2.4

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning

Härigenom föreskrivs 1 i fråga om lagen (1999:133) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning

dels att 3, 4, 5, 7, 8, 9, 11, 12, 17 och 23 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 2 a, 2 b, 4 a, 4 b och 23 a §§, samt närmast före 4 a, 4 b och 23 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Den som utan att vara anställd

söker eller fullgör yrkespraktik på

en arbetsplats skall anses som ar-

betssökande

respektive arbets-

tagare vid tillämpning av förbuden

mot diskriminering och repressa-

lier i 34 b §§, 5 § 3 och 7 § samt

bestämmelserna i 811 och 13

15 §§.

Den hos vilken praktiken söks

eller fullgörs skall anses som ar-

betsgivare.

2 b §

Den som utan att vara anställd

utför arbete på en arbetsplats som

inhyrd eller

inlånad arbetskraft

skall anses som arbetstagare vid

tillämpning

av bestämmelserna i

7, 8 och 1315 §§.

Den hos vilken arbetet utförs

skall anses som arbetsgivare.

3 §

En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne mindre för- månligt än arbetsgivaren behand- lar eller skulle ha behandlat per- soner med annan sexuell läggning i en likartad situation, om inte ar- betsgivaren visar att missgynnan- En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar , har be- handlat eller skulle ha behandlat någon annan i en jämförbar situa- tion, om missgynnandet har sam- band med sexuell läggning .

1 Jfr rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbets- livet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)). Prop. 2002/03:65 24 det saknar samband med den missgynnades sexuella läggning .

Förbudet gäller inte om be- handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med viss sexuell lägg- ning genom att tillämpa en be- stämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med den sexuella läggningen . Detta gäller såvida inte syftet med bestämmel- sen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av sakliga skäl och åtgärden är lämplig och nödvän- dig för att syftet skall uppnås. Prop. 2002/03:65 4 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med viss sexuell läggning . Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Trakasserier 4 a § En arbetsgivare får inte diskri- minera en arbetssökande eller en arbetstagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med sexuell lägg- ning. Instruktioner att diskriminera 4 b § En arbetsgivare får inte lämna order eller instruktioner till en arbetstagare om diskriminering av en person enligt 34 a §§. 25

5 §

Förbuden mot diskriminering i 3

Förbuden mot diskriminering i

och 4 §§ gäller när arbetsgivaren

3 4

 b §§ gäller när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut- bildning eller yrkesvägledning,

3 . tillämpar löne- eller andra an-

5. tillämpar löne- eller andra an-

ställningsvillkor,

ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

6 . leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte-

7 . säger upp, avskedar, permitte-

rar eller vidtar annan ingripande

rar eller vidtar annan ingripande

åtgärd mot en arbetstagare.

åtgärd mot en arbetstagare.

Förbudet mot direkt diskrimine-

ring gäller inte vid beslut om an-

ställning, befordran eller utbild-

ning för befordran om viss sexuell

läggning är nödvändig på grund

av arbetets natur eller det sam-

manhang där det utförs.

7 §

En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring enligt denna lag. En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier på grund av funktionshinder av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Med trakasserier på grund av sexuell läggning avses sådant upp- trädande i arbetslivet som kränker en arbetstagares integritet och som har samband med ar- En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring, påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt denna lag .

8 § En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som avses i 4 a § andra stycket av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de upp- givna trakasserierna och i före- kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Prop. 2002/03:65 26 betstagarens sexuella läggning. 9 § Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan etnisk diskri- minering som är förbjuden enligt denna lag.

Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot förbu- den i 3 eller 4 § och 5 § 1 eller 2 , skall arbetsgivaren betala skades- tånd till den diskriminerade för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3 eller 4 § och 5 § 3 5 , skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan diskriminering som avses i 

35

 §§.

11 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot förbu- den i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 1 3 , skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskriminerade för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. 12 § Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 3 7 , skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som dis- krimineringen innebär. 17 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning lämna de uppgifter om för- hållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn enligt 16 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombuds- mannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller arbetsta-

gare enligt 6 §.

Arbetsgivaren får inte betungas

Finns det särskilda skäl är ar-

onödigt genom uppgiftsskyldig-

betsgivaren inte skyldig att lämna

heten. Finns det särskilda skäl är

ut uppgifter.

arbetsgivaren inte skyldig att läm-

na ut uppgifter.

23 §

Mål om tillämpningen av 35 och 715 §§ skall handläggas enligt la-

gen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid anses som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller

fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos .

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd

eller inlånad arbets-

Prop. 2002/03:65 27 kraft. Den hos vilken praktik söks Prop. 2002/03:65 eller fullgörs eller arbete söks el- ler utförs anses som arbetsgivare . Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 35 och 715 §§. Bevisbörda 23 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall visa att dis- kriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 28

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan

Härigenom föreskrivs 1 i fråga om lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i högskolan

dels att 15, 79 och 13 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 8 a, 8 b och 17 a §§ samt närmast före 8 a, 8 b och 17 a §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder. 2 § I denna lag avses med

högskola : ett universitet eller en högskola som har staten, en kommun eller ett landsting som huvudman och som omfattas av högskolelagen (1992:1434) samt en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina,

student : den som är antagen till och bedriver grundläggande högskole- utbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller utbildning som kan leda fram till en examen som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina; den som är anställd som doktorand skall dock inte anses som student vid tillämp- ningen av denna lag,

sökande : den som i vederbörlig ordning har anmält att han eller hon vill antas till grundläggande högskoleutbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller till utbildning som kan leda fram till en exa- men som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om

tillstånd att utfärda vissa examina,

etnisk tillhörighet

: 

att någon

etnisk tillhörighet

: 

att någon

tillhör en grupp av personer som

tillhör en grupp av personer som

har samma hudfärg , nationella

har samma hudfärg eller nationella

1 Jfr rådets direktiv 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, 19.7.2000, s. 22, Celex 3000LO43) och rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehand- ling i arbetslivet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)). Prop. 2002/03:65 29 eller etniska ursprung eller tros- eller etniska ursprung, bekännelse,

sexuell läggning : homosexuell, bisexuell eller heterosexuell läggning, funktionshinder

: varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av funktionsförmågan som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas upp- stå.

3 §

En högskola skall inom ramen

En högskola skall inom ramen

för sin verksamhet bedriva ett mål-

för sin verksamhet bedriva ett mål-

inriktat arbete för att aktivt främja

inriktat arbete för att aktivt främja

studenters lika rättigheter

oavsett

studenters lika

rättigheter oavsett

deras könstillhörighet,

etniska

könstillhörighet,

etnisk tillhörig-

tillhörighet, sexuella läggning eller

het, religion eller annan trosupp-

funktionshinder.

fattning , sexuell läggning eller

funktionshinder.

Närmare föreskrifter om högskolans skyldigheter enligt första stycket finns i 4 och 5 §§. En högskola skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att en student utsätts för ett upp- trädande som kränker hans eller hennes integritet i högskole- studierna, om uppträdandet har samband med

studentens etniska 

tillhörighet (

etniska trakasserier

),

studentens sexuella 

läggning (

trakasserier på grund av sexuell läggning

),

studentens funktionshinder ( trakasserier på grund av funk- tionshinder ), eller

studentens könstillhörighet el- ler är av sexuell natur ( sexuella trakasserier ). 4 § En högskola skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att studenter eller sökande utsätts för trakasserier. Med trakasserier avses i denna lag ett uppträdande som kränker en students eller en sökandes värdighet i högskole- studierna, om uppträdandet har samband med

etnisk tillhörighet ( etniska tra- kasserier ),

religion eller annan trosupp- fattning (

trakasserier på grund av religion eller annan trosuppfatt- ning ),

sexuell 

läggning (

trakasserier på grund av sexuell läggning

),

funktionshinder (

trakasserier på grund av funktionshinder ), eller

könstillhörighet eller är av sexuell natur (

sexuella trakasse- rier ). 5 §

En högskola skall varje år upp-

En högskola skall varje år upp-

rätta en plan som skall innehålla

rätta en plan som skall innehålla

en översikt

över de åtgärder som

en översikt

över de åtgärder som

behövs för

att främja studenters

behövs för

att främja studenters

Prop. 2002/03:65 30

lika rättigheter oavsett deras köns-

lika rättigheter oavsett könstill-

tillhörighet, etniska tillhörighet,

hörighet, etnisk tillhörighet, reli-

sexuella läggning eller funk-

gion eller annan trosuppfattning ,

tionshinder och för att förebygga

sexuell läggning eller funktions-

och förhindra trakasserier enligt 4

hinder och för att förebygga och

§. Planen skall vidare innehålla en

förhindra trakasserier enligt 4 §.

redogörelse för vilka av dessa åt-

Planen skall vidare innehålla en

gärder som högskolan avser att

redogörelse för vilka av dessa åt-

påbörja eller genomföra under det

gärder som högskolan avser att

kommande året.

påbörja eller genomföra under det

kommande året.

En redovisning av hur de planerade åtgärderna enligt första stycket har genomförts skall tas in i efterföljande års plan.

7 §

En högskola får inte missgynna

En högskola får inte missgynna

en student eller en sökande genom

en student eller en sökande genom

att behandla honom eller henne

att behandla honom eller henne

mindre förmånligt än högskolan

sämre än högskolan behandlar,

behandlar eller skulle ha behandlat

har behandlat eller skulle ha be-

personer med annan könstillhörig-

handlat någon annan i en jäm-

het, annan etnisk tillhörighet, an-

förbar situation, om miss-

nan sexuell läggning eller utan

gynnandet har samband med köns-

funktionshinder i en likartad situa-

tillhörighet , etnisk tillhörighet ,

tion, om inte högskolan visar att

religion eller annan trosuppfatt-

missgynnandet saknar

samband

ning, sexuell läggning eller funk-

med könstillhörigheten,

den et-

tionshinder.

niska tillhörigheten, den sexuella läggningen eller funktionshindret. Förbudet gäller inte, om behandlingen är berättigad av hänsyn till ett särskilt intresse som uppenbarligen är viktigare än intresset av att för- hindra diskriminering i högskolan. 8 § En högskola får inte missgynna en student eller en sökande genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt miss- gynnar personer med en viss köns- tillhörighet, en viss etnisk tillhö- righet, en viss sexuell läggning eller ett visst funktionshinder. Det- ta gäller dock inte om bestäm- melsen, kriteriet eller förfarings- sättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att En högskola får inte missgynna en student eller en sökande genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt miss- gynnar personer med viss köns- tillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning, eller sexuell läggning eller visst funktionshinder. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, krite- riet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nöd- Prop. 2002/03:65 31

uppnå målet.

vändiga för att uppnå målet.

Trakasserier

8 a §

En högskola får inte diskrimi-

nera en student eller en sökande

genom att trakassera honom eller

henne.

Instruktioner att diskriminera

8 b §

En högskola får inte lämna or-

der eller instruktioner till en ar-

betstagare hos högskolan om dis-

kriminering av en student eller en

sökande enligt 78 a §§.

Förbuden mot direkt och in-

9 §

Förbuden mot diskriminering i

direkt diskriminering i 7 och 8 §§

7 8

 b §§ skall gälla, när en hög-

skall gälla, när en högskola

skola

1.

beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet,

2.

beslutar om examination eller gör någon annan bedömning av en studieprestation,

3.

beslutar eller gör någon annan liknande bedömning i fråga om

a)

tillgodoräknande av utbildning,

b)

anstånd med studier eller fortsättning av studier efter studieuppehåll,

c)

byte av handledare,

d)

indragning av handledare och andra resurser vid forskarutbildning,

e)

utbildningsbidrag för doktorander, eller

4. vidtar en ingripande åtgärd mot en student. 13 § Staten, en kommun eller ett landsting som är huvudman för en hög- skola och en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina skall betala skadestånd för den kränkning som en student eller en sö- kande har blivit utsatt för genom att högskolan har åsidosatt skyldigheten enligt 6 § att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier

mot studenter,

 förbuden i 7, 8, 8 a eller 8 b §

 förbuden i 7 eller 8 § och 9 §

eller 10 § mot diskriminering av

och 9 § eller 10 § mot diskrimine-

studenter eller sökande,

ring av studenter eller sökande,

 förbudet i 11 § mot att utsätta studenter eller sökande för repressalier. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Prop. 2002/03:65 32

Bevisbörda

Prop. 2002/03:65

17 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det hög- skolan som skall visa att diskrimi- nering eller repressalier inte före- kommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 33

2.6

Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 5 a § högskolelagen (1992:1434) skall ha följande lydelse. 1 kap. 5 a § 1

I lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan finns bestämmelser om att högskolorna inom ramen för sin verksamhet skall bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter för studenter och sökande oavsett deras köns- tillhörighet, etniska tillhörighet, sexuella läggning och funktions- hinder. I lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan finns bestämmelser om att högskolorna inom ramen för sin verksamhet skall bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter för studenter och sökande oavsett könstillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

1 Senaste lydelse 2001:1288. Prop. 2002/03:65 34

2.7

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

Härigenom föreskrivs att 15 §§ lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att motverka etnisk diskriminering. Med etnisk diskriminering avses att en person eller en grupp av personer missgynnas i förhållande till andra eller på annat sätt ut- sätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av ras, hud- färg, nationellt eller etniskt ur- sprung eller trosbekännelse .

Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning.

Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att etnisk dis- kriminering inte förekommer i arbetslivet eller på andra områden av samhällslivet. 2 § Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att diskrimine- ring som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning inte förekommer i arbetslivet eller på andra områden av samhällslivet. 3 § Ombudsmannen skall genom råd och på annat sätt medverka till att den som utsatts för etnisk dis- kriminering kan ta till vara sina rättigheter. Ombudsmannen skall vidare ge- nom överläggningar med myndig- heter, företag och organisationer samt genom opinionsbildning, information och på annat liknande sätt ta initiativ till åtgärder mot etnisk diskriminering. Ombudsmannen skall genom råd och på annat sätt medverka till att den som utsatts för diskrimine- ring kan ta till vara sina rättig- heter. Ombudsmannen skall vidare ge- nom överläggningar med myndig- heter, företag och organisationer samt genom opinionsbildning, information och på annat liknande sätt ta initiativ till åtgärder mot diskriminering.

4 § 1

Ombudsmannen skall särskilt

Ombudsmannen skall

särskilt

motverka att arbetssökande utsätts

motverka att arbetssökande utsätts

för etnisk diskriminering. Om-

för diskriminering.

Ombuds-

1 Senaste lydelse 2001:1296. Prop. 2002/03:65 35 budsmannen skall också i kontakt med arbetsgivare och berörda ar- betstagarorganisationer främja ett gott förhållande mellan olika et- niska grupper i arbetslivet. Ombudsmannen skall utöva till- syn över efterlevnaden av lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet och lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan i enlighet med bestämmel- serna i lagarna. mannen skall också i kontakt med Prop. 2002/03:65 arbetsgivare och berörda arbets- tagarorganisationer främja ett gott förhållande mellan olika etniska grupper i arbetslivet. 5 § 2

Ombudsmannen skall utöva till- syn över efterlevnaden av lagen (1999:130) om åtgärder mot dis- kriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet , religion eller annan trosuppfattning, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan och lagen (2003:000) om förbud mot diskri- minering i enlighet med bestäm- melserna i lagarna. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

2 Senaste lydelse 2001:1296.

36

Prop. 2002/03:65

2.8

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:749) om Handikapp- ombudsmannen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § 1

Handikappombudsmannen har till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Målet för om- budsmannens verksamhet skall vara att personer med funktionshinder ges full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Handikappombudsmannens verksamhet skall avse uppföljning och ut- värdering i frågor som anges i första stycket.

Handikappombudsmannen skall

Handikappombudsmannen skall

enligt lagen (1999:132) om förbud

enligt lagen (1999:132) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet av

mot diskriminering i arbetslivet av

personer med funktionshinder och

personer med funktionshinder,

lagen (2001:1286) om likabe-

lagen (2001:1286) om likabe-

handling av studenter i högskolan

handling av studenter i högskolan

se till att lagarna följs och äger

och lagen (2003:000) om förbud

även rätt att för en enskild arbets-

mot diskriminering se till att la-

sökande eller arbetstagare eller en

garna följs och äger även rätt att

student eller sökande föra talan i

för en enskild föra talan i tvister

tvister angående tillämpningen av

angående tillämpningen av lagar-

lagarna.

na.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

1 Senaste lydelse 2001:1287.

37

2. lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet 

på grund av etnisk tillhörighet, reli- gion eller annan trosuppfattning

,

Prop. 2002/03:65

2.9

Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister 1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 3 § 2

Tvist som skall handläggas enligt denna lag får i stället genom avtal hänskjutas till avgörande av skiljemän. Detta gäller dock inte fall som avses i 31 § första eller tredje stycket lagen (1976:580) om medbestäm- mande i arbetslivet. Inte heller får avtal som före tvistens uppkomst träf- fats om att tvisten skall avgöras av skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen, göras gällande i tvist om föreningsrätt eller i tvist enligt 1. jämställdhetslagen (1991:433), 2. lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbets- livet,

3.

lagen (1999:132

) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av per- soner med funktionshinder,

4.

lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning eller,

5.

lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltidsarbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

1

Lagen omtryckt 1977:520.

38

2

Senaste lydelse 2002:295.

Prop. 2002/03:65

2.10

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare

Härigenom föreskrivs 1 att 5 och 10 §§ lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare skall ha följande lydelse. 5 § 2

En arbetsgivare skall, oavsett vilken lag som annars gäller för anställ- ningsförhållandet, tillämpa följande bestämmelser för utstationerade ar- betstagare:

2 §, 5 § andra och tredje stycket, 7 § första och andra stycket, 16, 17, 24, 

2729, 31 och 32 §§ semesterlagen (1977:480),

2 §, 4 § första stycket och 

1622 §§ föräldraledighetslagen (1995:584),

15 och 16 §§, 17 § 

25 samt 2128 §§ jämställdhetslagen (1991:433),

3 , 8 och 9 §§, 10 § 2 5

samt

89

 b §§, 10 § 2 7

samt 1120

1120 §§ lagen (1999:130) om

§§ lagen (1999:130) om åtgärder

åtgärder mot etnisk diskriminering

mot diskriminering i arbetslivet på

i arbetslivet,

grund av etnisk tillhörighet, reli-

gion eller annan trosuppfattning,

24 §§, 5 § 2 5

och 616 §§

 2, 

3 4 b §§, 5 § 2 7

och 6

lagen (1999:132) om förbud mot

16 §§ lagen (1999:132) om förbud

diskriminering i arbetslivet av per-

mot diskriminering i arbetslivet av

soner med funktionshinder,

personer med funktionshinder,

24 §§, 5 § 2 5

och 615 §§

 2, 

3 4 b §§, 5 § 2 7

och 6

lagen (1999:133) om förbud mot

15 §§ lagen (1999:133) om förbud

diskriminering i arbetslivet på

mot diskriminering i arbetslivet på

grund av sexuell läggning samt

grund av sexuell läggning samt

27 §§ lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltids-

arbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning.

Vid utstationering gäller även bestämmelserna i arbetstidslagen

(1982:673) och arbetsmiljölagen (1977:1160) samt, när det gäller arbets-

givare som bedriver uthyrning av arbetskraft, 4, 6 och 7 §§ lagen

(1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. Vad

som sägs i första och andra stycket hindrar inte att arbetsgivaren tilläm-

par bestämmelser eller villkor som är förmånligare för arbetstagaren.

10 §

Mål om tillämpningen av 5 § första stycket samt 7 § handläggs enligt

lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Därvid gäller

 33 § semesterlagen (1977:480) om preskription,

1 Jfr rådets direktiv 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av

personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, 19.7.2000, s. 22, Celex

3000LO43) och rådets direktiv 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehand-

ling i arbetslivet (EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken

EGT L 2, 5.1.2001, s. 42, Celex 3000LOO78R (01)).

39

2 Senaste lydelse 2002:294.

 23 § andra stycket föräldraledighetslagen (1995:584) om rätte- Prop. 2002/03:65 gången, 4656 §§ jämställdhetslagen (1991:433) om rätt att föra talan, ge-

mensam handläggning och om preskription m.m.,

37 , 38, 40, 41 och 43 §§ lagen

36 

a 38, 40, 41 och 43 §§ la-

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

gen (1999:130) om åtgärder mot

diskriminering i arbetslivet om rätt

diskriminering

i

arbetslivet

på

att föra talan och om preskription

grund av etnisk tillhörighet, reli-

m.m.,

gion

eller

annan

trosuppfattning

om bevisbörda , rätt att föra talan

och preskription m.m.,

25 , 26, 28, 29 och 31 §§ lagen

24 

a 26, 28, 29 och 31 §§ la-

(1999:132) om förbud mot diskri-

gen (1999:132) om förbud mot

minering i arbetslivet av personer

diskriminering i arbetslivet av per-

med funktionshinder om rätt att

soner

med

funktionshinder

om

föra talan och om preskription

bevisbörda, rätt att föra talan och

m.m. samt

preskription m.m. samt

24 , 25, 27, 28 och 30 §§ lagen

23 

a 25, 27, 28 och 30 §§ la-

(1999:133) om förbud mot diskri-

gen (1999:133) om förbud mot

minering i arbetslivet på grund av

diskriminering

i

arbetslivet

på

sexuell läggning om rätt att föra

grund av sexuell läggning om be-

talan och om preskription m.m.

visbörda , rätt att föra talan och

preskription m.m.

Talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 40 Prop. 2002/03:65

2.11

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 20 och 21 §§ sekretesslagen (1980:100) 1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

20 § 2

Sekretess gäller hos domstol, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om

uppgiften röjs,

1. i mål om kollektivavtal,

2. i mål om tillämpningen av la-

2. i mål om tillämpningen av la-

gen (1982:80) om anställnings-

gen (1982:80) om anställnings-

skydd, lagen (1976:580) om med-

skydd, lagen (1976:580) om med-

bestämmande

i

arbetslivet,

31

bestämmande

i

arbetslivet,

31

33 §§ lagen

(1994:260)

om

of-

33 §§

lagen

(1994:260)

om

of-

fentlig anställning, 411 §§ lagen

fentlig anställning, 411 §§ lagen

(1994:261)

om

fullmaktsanställ-

(1994:261)

om

fullmaktsanställ-

ning, 1528 §§ jämställdhetslagen

ning, 1528 §§ jämställdhetslagen

(1991:433),

820 §§

lagen

(1991:433),

820 §§

lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

(1999:130) om åtgärder mot dis-

diskriminering

i arbetslivet,

3

kriminering i arbetslivet på grund

16 §§ lagen (1999:132) om förbud

av etnisk tillhörighet, religion eller

mot diskriminering i arbetslivet av

annan

trosuppfattning ,

316 §§

personer med funktionshinder, 3

lagen (1999:132) om förbud mot

15 §§ lagen (1999:133) om förbud

diskriminering i arbetslivet av per-

mot diskriminering i arbetslivet på

soner

med

funktionshinder, 315

grund av sexuell läggning, 611

§§ lagen (1999:133) om förbud

och 13 §§ lagen (2001:1286) om

mot diskriminering i arbetslivet på

likabehandling av studenter i hög-

grund av sexuell läggning, 611

skolan samt 

37 §§ lagen

och 13 §§ lagen (2001:1286) om

(2002:293) om förbud mot diskri-

likabehandling av studenter i hög-

minering av deltidsarbetande ar-

skolan, 37 §§ lagen (2002:293)

betstagare

och

arbetstagare

med

om förbud mot diskriminering av

tidsbegränsad anställning.

deltidsarbetande

arbetstagare

och

arbetstagare

med tidsbegränsad

anställning samt 

518

 §§ lagen

(2003:000) om förbud mot diskri-

minering.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

1

Lagen omtryckt 1992:1474.

41

2

Senaste lydelse 2002:296.

21 § 3 Prop. 2002/03:65 Sekretess gäller hos följande myndigheter för uppgift om enskilds per- sonliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om upp- giften röjs:

1. Jämställdhetsombudsmannen eller Jämställdhetsnämnden i ärende

enligt jämställdhetslagen (1991:433) och lagen (2001:1286) om lika-

behandling av studenter i högskolan samt, hos Jämställdhetsombuds-

mannen, i annat ärende som rör rådgivning åt enskild,

2. Ombudsmannen

mot

etnisk

2. Ombudsmannen

mot

etnisk

diskriminering i ärende enligt la-

diskriminering i ärende enligt la-

gen (1999:130) om åtgärder mot

gen (1999:130) om åtgärder mot

etnisk diskriminering

i arbetslivet

diskriminering

i

arbetslivet

på

och lagen (2001:1286) om lika-

grund av etnisk tillhörighet, reli-

behandling av studenter i hög-

gion eller

annan trosuppfattning,

skolan samt i annat ärende som rör

lagen (2001:1286) om likabehand-

rådgivning åt enskild,

ling av studenter i högskolan och

lagen (2003:000) om förbud mot

diskriminering samt i annat ärende

som rör rådgivning åt enskild,

3. Nämnden mot diskriminering

3. Nämnden mot diskriminering

i ärende enligt lagen (1999:130)

i ärende enligt lagen (1999:130)

om åtgärder mot etnisk diskrimine-

om åtgärder mot diskriminering i

ring i arbetslivet, lagen (1999:132)

arbetslivet på grund av etnisk till-

om förbud mot diskriminering i

hörighet,

religion

eller

annan

arbetslivet av personer med funk-

trosuppfattning ,

lagen

(1999:132)

tionshinder och lagen (1999:133)

om förbud mot diskriminering i

om förbud mot diskriminering i

arbetslivet av personer med funk-

arbetslivet på grund av sexuell

tionshinder

och

lagen

(1999:133)

läggning,

om förbud mot diskriminering i ar-

betslivet på grund av sexuell lägg-

ning .

4. Handikappombudsmannen i

4. Handikappombudsmannen

i

ärende enligt lagen (1999:132) om

ärende enligt lagen (1999:132) om

förbud mot diskriminering i ar-

förbud mot diskriminering i ar-

betslivet av personer med funk-

betslivet av personer med funk-

tionshinder och lagen (2001:1286)

tionshinder, lagen (2001:1286) om

om likabehandling av studenter i

likabehandling av studenter i hög-

högskolan samt i verksamhet en-

skolan och lagen (2003:000) om

ligt lagen (1994:749) om Handi-

förbud mot diskriminering samt i

kappombudsmannen,

verksamhet

enligt

lagen

(1994:749)

om

Handikapp-

ombudsmannen,

5. Ombudsmannen

mot

diskri-

5. Ombudsmannen

mot

diskri-

minering på grund av sexuell

minering på grund av sexuell

läggning i ärende enligt lagen

läggning i ärende enligt lagen

(1999:133) om förbud mot diskri-

(1999:133) om förbud mot diskri-

minering i arbetslivet på grund av

minering i arbetslivet på grund av

sexuell läggning

och

lagen

sexuell

läggning,

lagen

42

3 Senaste lydelse 2002:1124.

(2001:1286) om likabehandling av

(2001:1286) om likabehandling av Prop. 2002/03:65

studenter i högskolan samt i annat

studenter i högskolan och lagen

ärende som rör rådgivning åt en-

(2003:000) om förbud mot diskri-

skild,

minering samt i annat ärende som

rör rådgivning åt enskild,

6. Konsumentombudsmannen i ärende enligt lagen (1997:379) om för- söksverksamhet avseende medverkan av Konsumentombudsmannen i vissa tvister. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 43 Prop. 2002/03:65 3 Ärendet och dess beredning Den 29 juni 2000 antog Europeiska unionens råd direktivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (direktivet mot etnisk diskriminering; EGT L 180, 19.7.2000, s. 22, Celex 3000LO43). Den 27 november 2000 antog rådet direktivet 2000/78/EG om in- rättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (arbetslivs- direktivet; EGT L 303, 2.12.2000, s. 16, Celex 3000LOO78; rättelse av rubriken EGT L 2, 5.1.2001, s. 42). Svensk version av direktiven finns i bilaga 1 och 2 . Regeringen beslutade den 21 december 2000 att tillkalla en särskild ut- redare med uppdrag att lämna förslag till hur de två direktiven skall genomföras i Sverige (dir. 2000:106 och tilläggsdirektiv den 31 januari 2002, dir. 2002:12). Statsrådet Mona[REDACTED_EFTERNAMN] utsåg rådmannen Marianne Tejning till utredare. Utredningen, som antog namnet Diskriminerings- utredningen 2001, lade i maj 2002 fram betänkandet Ett utvidgat skydd mot diskriminering (SOU 2002:43). I betänkandet föreslås tre nya lagar med förbud mot diskriminering samt konsekvensändringar i ett antal and- ra lagar. Förslagen innebär en utökning av det svenska lagreglerade skyddet mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, funktionshinder och sexuell läggning. En sammanfattning av utredningens förslag finns i bilaga 3 och dess lagförslag utgör bilaga 4 . Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 5 . En remissammanställning finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju2003/254/IM). Lagrådet Regeringen beslutade den 20 februari 2003 att inhämta Lagrådets yttran- de över de lagförslag som finns i bilaga 6 . Lagrådets synpunkter finns i bilaga 7 . Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 8.3, 11.6, 11.8, 11.11.3 och i författ- ningskommentaren. I propositionens lagförslag har också vissa redaktio- nella ändringar gjorts. 4 Gällande rätt och internationella åtaganden 4.1 Grundlagsbestämmelser

Den grundläggande principen om alla människors lika värde kommer till

uttryck bl.a. i det s.k. målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regerings-

44

formen (RF). Där anges att den offentliga makten skall utövas med re- Prop. 2002/03:65 spekt för alla människors lika värde. Vidare skall det allmänna verka för att alla människor skall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i sam- hället och motverka diskriminering på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Principen uttrycks också i 1 kap. 9 § RF genom kravet att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas lik- het inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I 2 kap. 15 § RF föreskrivs att lag eller annan föreskrift inte får inne- bära att någon medborgare missgynnas därför att han eller hon med hän- syn till ras, hudfärg eller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Denna be- stämmelse gäller enligt 2 kap. 22 § första stycket 7 RF även för ut- länningar som vistas i riket. Enligt 2 kap. 23 § RF får lag eller annan föreskrift inte heller meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Europakonventionen gäller som lag i Sverige sedan den 1 januari 1995. Vidare anges i 11 kap. 9 § andra stycket RF att det vid tillsättning av statlig tjänst endast skall fästas avseende vid sakliga grunder, såsom för- tjänst och skicklighet.

4.2

Arbetsrättsliga bestämmelser

Diskrimineringslagarna På arbetslivsområdet finns särskild civilrättslig lagstiftning med förbud mot diskriminering:

N jämställdhetslagen (1991:433)

N lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, N lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av per- soner med funktionshinder och

N lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Jämställdhetslagen lämnas utanför den fortsatta framställningen. De tre övriga lagarna är lika till sin struktur och uppbyggnad. Lagarna gäller på hela arbetsmarknaden och avser alla kategorier av arbetstagare liksom även arbetssökande. Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av personer som har samma ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller tros- bekännelse. Med funktionshinder avses varaktiga fysiska, psykiska eller begåv- ningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått där- efter eller kan förväntas uppstå. 45 Med sexuell läggning avses homosexuell, bisexuell och heterosexuell läggning. Enligt lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet är ar- betsgivaren skyldig att vidta aktiva åtgärder för att främja etnisk mång- fald i arbetslivet. Skyldigheten omfattar arbetsförhållanden och rekryte- ring samt förebyggande åtgärder mot direktivet mot etnisk diskrimine- ring. Någon motsvarande skyldighet att vidta aktiva åtgärder finns inte i de andra två lagarna. Lagarna innehåller förbud mot direkt och indirekt diskriminering och gäller oberoende av diskriminerande avsikt hos arbetsgivaren. Förbuden mot diskriminering gäller när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställnings- intervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut arbetstagare till utbildning för beford- ran,

3.

tillämpar löne- eller andra anställningsvillkor,

4.

leder och fördelar arbetet eller

5.

säger upp, avskedar, permitterar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare.

Enligt lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder gäller förbudet mot direkt diskriminering även när ar- betsgivaren vid anställning, befordran eller utbildning för befordran ge- nom att vidta stöd- och anpassningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funktionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funktionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vid- tar sådana åtgärder. Med etniska trakasserier, trakasserier på grund av funktionshinder och trakasserier på grund av sexuell läggning avses uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetstagarens integritet och som har samband med ar- betstagarens etniska tillhörighet, funktionshinder respektive sexuella läggning. En arbetsgivare som har fått kännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för etniska trakasserier, trakasserier på grund av funk- tionshinder eller trakasserier på grund av sexuell läggning av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasse- rierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Alla tre lagarna förbjuder arbetsgivaren att utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har anmält arbetsgivaren för diskriminering. De sanktioner som kan bli aktuella vid överträdelse av lagens diskri- mineringsförbud är ogiltighet och skadestånd. Skadestånd kan även utgå om arbetsgivaren utsätter en arbetstagare för repressalier eller om arbets- givaren inte fullgör sin utrednings- och åtgärdsskyldighet vid trakasse- rier. Tillsyn över lagarnas efterlevnad utövas av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikappombudsmannen (HO), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och Nämnden mot diskriminering. Prop. 2002/03:65 46

En talan om diskriminering enligt någon av de tre lagarna skall hand-

Prop. 2002/03:65

läggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (arbets-

tvistlagen).

DO, HO och HomO får föra talan för en enskild arbetstagare eller ar-

betssökande om den enskilde går med på det och om ombudsmannen

finner att en dom i tvisten är betydelsefull för rättstillämpningen eller det

annars finns särskilda skäl. Ombudsmännens talan förs vid Arbets-

domstolen (AD).

När en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde

enligt 4 kap. 5 § arbetstvistlagen får DO, HO och HomO föra talan bara

om organisationen inte gör det.

Andra arbetsrättsliga bestämmelser

På det arbetsrättsliga området finns även andra rättsregler som är av in-

tresse i detta sammanhang. Det gäller främst lagen (1982:80) om anställ-

ningsskydd (anställningsskyddslagen) och principen om god sed på ar-

betsmarknaden. Av intresse är även arbetsmiljölagen (1977:1160) och

Arbetsmiljöverkets (tidigare Arbetarskyddsstyrelsen) föreskrifter Krän-

kande särbehandling i arbetslivet (AFS 1993:17).

Enligt 7 § anställningsskyddslagen krävs saklig grund för att arbets-

givaren skall få säga upp en arbetstagare och enligt 18 § anställnings-

skyddslagen krävs att arbetstagaren grovt har åsidosatt sina åligganden

mot arbetsgivaren för att arbetsgivaren skall kunna avskeda honom eller

henne. Om en arbetstagare sägs upp utan saklig grund skall uppsäg-

ningen förklaras ogiltig på yrkande av arbetstagaren. Har en arbetstagare

blivit avskedad under omständigheter som inte ens skulle ha räckt till för

en giltig uppsägning, skall avskedandet förklaras ogiltigt på yrkande av

arbetstagaren (34 och 35 §§ anställningsskyddslagen).

Enligt principen om god sed på arbetsmarknaden kan diskriminerande

eller på annat sätt otillbörliga eller oskäliga avtalsvillkor ogiltigförklaras

eller jämkas. God sed på arbetsmarknaden kan sägas motsvara en viss

standard ett allmänt faktiskt praktiserat beteende som representerar en

viss yrkesetisk eller allmän moralisk nivå. Begreppet speglar en oskriven

rättslig princip. Innebörden är att kollektivavtalsvillkor eller rätts-

handlingar inte får rättslig verkan om de strider mot god sed på arbets-

marknaden eller annars är av otillbörlig natur. Arbetsdomstolen (AD) har

tillämpat principen, bl.a. i diskrimineringssituationer. I ett mål i AD (AD

1983 nr 107) jämkades ett kollektivavtal därför att det ansågs vara dis-

kriminerande. En turordningsöverenskommelse i kollektivavtalsform

innebar att arbetstagare som talade enbart finska placerades efter andra

anställda. Att ett sådant hänsynstagande var sakligt motiverat hade ar-

betsgivaren inte förmått styrka i målet. AD fann att avtalet innebar dis-

kriminering av de finsktalande och att det därmed stod i strid med god

sed på arbetsmarknaden. AD jämkade överenskommelsen på så sätt att

den inte längre framstod som oskälig.

Med kränkande särbehandling avses, enligt Arbetsmiljöverkets före-

skrifter, återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar

som riktas mot enskilda arbetstagare på ett kränkande sätt och kan leda

till att dessa ställs utanför arbetsplatsens gemenskap. Enligt föreskrifterna

skall arbetsgivaren planera och organisera arbetet så att kränkande sär-

47

behandling så långt som möjligt förebyggs, samt klargöra att kränkande Prop. 2002/03:65 särbehandling inte kan accepteras i verksamheten.

4.3

Lagen om likabehandling av studenter i högskolan

Sedan den 1 mars 2002 gäller lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Lagen är uppbyggd på ett liknande sätt som 1999 års arbetsrättsliga diskrimineringslagar. Lagen har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rättigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktions- hinder. Sexuell läggning och funktionshinder är definierat på samma sätt som i 1999 års arbetsrättsliga lagar. Definitionen av etnisk tillhörighet skiljer sig dock från 1999 års lag mot etnisk diskriminering på så sätt att termen ras inte ingår i definitionen. Någon saklig skillnad har dock inte varit avsedd. Lagen gäller högskoleutbildning som bedrivs vid universitet och hög- skolor med staten, en kommun eller ett landsting som huvudman samt vid enskilda utbildningsanordnare, som har examenstillstånd enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. Högskolorna skall inom ramen för sin verksamhet bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja studenters lika rättigheter, oavsett de- ras könstillhörighet, etniska tillhörighet, sexuella läggning eller funk- tionshinder. Enligt lagen skall högskolorna vidta åtgärder för att förebygga och för- hindra att någon student utsätts för sexuella trakasserier, etniska trakasse- rier, trakasserier på grund av sexuell läggning och trakasserier på grund av funktionshinder. Högskolorna har dessutom en skyldighet att utreda omständigheterna kring uppgivna trakasserier och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta tra- kasserier. Högskolorna skall årligen upprätta en plan som skall innehålla en översikt över de åtgärder som behövs för att främja likabehandling och för att förebygga och förhindra trakasserier. Lagen innehåller bestämmelser som förbjuder direkt och indirekt dis- kriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Förbuden gäller när en högskola

1.

beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet,

2.

beslutar om examination eller gör någon annan bedömning av en studie- prestation,

3.

beslutar eller gör någon annan liknande bedömning i fråga om

a.

tillgodoräknande av utbildning,

b.

anstånd med studier eller fortsättning av studier efter studieuppehåll,

c.

byte av handledare,

d.

indragning av handledare och andra resurser vid forskarutbildning,

e.

utbildningsbidrag för doktorander, eller

4.

vidtar en ingripande åtgärd mot en student.

Förbudet mot direkt diskriminering gäller även då en högskola, beslutar

om tillträde till högskoleutbildning och under utbildningen, genom att

48

göra lokalerna tillgängliga och användbara kan skapa en situation för en Prop. 2002/03:65 person med funktionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funktionshinder, om det skäligen kan krävas att högskolan vidtar sådana åtgärder. En högskola får inte utsätta en student eller en sökande för repressalier på grund av att han eller hon har anmält en högskola för diskriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Jämställdhetsombudsmannen (JämO), Ombudsmannen mot etnisk dis- kriminering (DO), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sex- uell läggning (HomO) och Handikappombudsmannen (HO) skall utöva tillsyn över lagens efterlevnad. Ett beslut som har meddelats av en högskola med staten, en kommun eller ett landsting som huvudman och som inte får överklagas enligt and- ra bestämmelser, får överklagas till Överklagandenämnden för högskolan på den grunden att högskolan har brutit mot diskrimineringsförbuden eller förbudet mot att utsätta studenter eller sökande för repressalier. Vid bifall till ett sådant överklagande, skall det överklagade beslutet undanrö- jas och, om det behövs, ärendet visas tillbaka. Staten, en kommun eller ett landsting som är huvudman för en hög- skola och en enskild utbildningsanordnare med examenstillstånd är skyl- dig att betala ideellt skadestånd för den kränkning som en student eller en sökande har blivit utsatt för genom att högskolan har åsidosatt förbuden mot direkt och indirekt diskriminering av studenter eller sökande, skyl- digheten att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier mot studenter eller förbudet mot att utsätta studenter eller sökande för repressalier. JämO, DO, HomO eller HO får med sökandens eller studentens med- givande som part föra talan i mål om skadestånd enligt lagen. Mål om skadestånd enligt lagen skall handläggas enligt vad som är fö- reskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Målen handläggs alltså som dispositiva tvistemål i all- män domstol.

4.4

Avtalslagen

Avtalslagen lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område ger möjlighet att ogiltigförklara eller jäm- ka rättshandlingar, avtal och avtalsvillkor. Generalklausulen i lagens 36 § anvisar generella bedömningsgrunder som gör det möjligt att åsidosätta eller jämka oskäliga avtalsvillkor. Enligt paragrafen kan ett eller flera avtalsvillkor som befinns vara oskäliga, antingen till sin typ eller på grund av omständigheterna i det enskilda fallet, åsidosättas på så sätt att villkoren inte längre är bindande eller jämkas så att de blir skäliga. Om ett villkor är att anse som oskäligt beror på avtalets innehåll, omständig- heterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och om- ständigheterna i övrigt. Hänsyn tas till om ena avtalsparten är konsument eller på annat sätt intar en underlägsen ställning. I förarbetena till 36 § avtalslagen anges flera olika typfall där jämkning av avtalsvillkor kan komma i fråga. Ett sådant är diskriminering. Som exempel nämns att part tillämpar olika avtalsvillkor beroende på mot- partens kön, ålder, ras, nationalitet osv. (prop. 1975/76:81 s. 121). 49 Möjligheten till åsidosättande eller jämkning omfattar i princip även Prop. 2002/03:65 villkor i kollektivavtal. I förarbetena till 36 § avtalslagen framhålls dock att det praktiska utrymmet för att tillämpa generalklausulen på kollektiv- avtal torde vara mycket begränsat men att det däremot kan finnas anled- ning att använda klausulen beträffande enskilda arbetsavtal (prop. 1975/76:81 s. 114).

4.5

Straffrättsliga bestämmelser

Inom straffrätten finns en bestämmelse som direkt tar sikte på diskrimi- nering. Det gäller bestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § brottsbalken (BrB). Enligt denna bestämmelse är det straffbart för en näringsidkare att i sin verksamhet diskriminera någon på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, tros- bekännelse eller på grund av homosexuell läggning genom att inte gå honom eller henne till handa på de villkor som näringsidkaren i sin verk- samhet tillämpar i förhållande till andra. Även personer som är anställda i näringsverksamhet eller handlar på en näringsidkares vägnar samt per- soner som är anställda i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag om- fattas av bestämmelsen. Anordnare av allmän sammankomst eller offent- lig tillställning och medhjälpare till sådan anordnare döms för olaga dis- kriminering om han eller hon vägrar någon tillträde till sammankomsten eller tillställningen på de villkor som gäller för andra. I 29 kap. 2 § 7 BrB föreskrivs att som försvårande omständighet vid bedömningen av en gärnings straffvärde skall särskilt beaktas om ett mo- tiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan så- dan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omstän- dighet.

4.6

Internationella åtaganden

4.6.1

FN

1965 års FN-konvention om avskaffande av alla former av rasdiskrimine- ring År 1971 ratificerade Sverige 1965 års FN-konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering (rasdiskrimineringskonventionen). I konventionen avses med uttrycket rasdiskriminering varje skillnad, undantag, inskränkning eller företräde på grund av ras, hudfärg, här- stamning eller nationellt eller etniskt ursprung, som har till syfte eller verkan att omintetgöra eller inskränka erkännandet, åtnjutandet eller ut- övandet, på lika villkor, av mänskliga rättigheter och grundläggande fri- heter på politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller andra områden av det offentliga livet (artikel 1.1). Konventionen är inte tillämplig på såda- 50 na skillnader, undantag, inskränkningar eller företräden som en konven- Prop. 2002/03:65 tionsstat gör mellan medborgare och icke-medborgare (artikel 1.2). Konventionsstaterna fördömer rasdiskriminering och förbinder sig att med alla lämpliga medel och utan dröjsmål föra en politik syftande till att avskaffa rasdiskriminering i alla dess former och till att främja förståelse mellan alla raser (artikel 2.1). Till uppfyllande av de grundläggande förpliktelserna i artikel 2 för- binder sig konventionsstaterna att förbjuda och avskaffa rasdiskrimine- ring i alla dess former och att tillförsäkra envar, utan åtskillnad grundad på ras, hudfärg eller nationalitet eller etniskt ursprung, likhet inför lagen, särskilt i vad avser åtnjutandet av bl.a. följande rättigheter: rätten till lika behandling inför domstolar och andra rättsskipande organ, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, i synnerhet rätten till arbete, till fritt val av anställning, till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor, till skydd mot arbetslöshet, till lika lön för lika arbete och till rättvis och gynnsam lön för arbete, rätten att bilda och ansluta sig till fackförening, rätten till bo- stad, rätten till allmän hälsovård, sjukvård, social trygghet och allmänna tjänster, rätten till undervisning och utbildning och rätten att få tillträde till varje eller för allmänheten avsedd plats eller serviceinrättning, såsom kommunikationsmedel, restauranger, hotell, kaféer, teatrar och parker (artikel 5). Genom artikel 6 åläggs konventionsstaterna att tillförsäkra envar dels skydd samt verksamma rättsliga medel mot varje rasdiskriminerande handling som står i strid med konventionen, dels rätt att vid domstolar begära rättvis och tillfredsställande gottgörelse eller ersättning för skada liden till följd av sådan diskriminering. Kommittén för avskaffande av alla former av rasdiskriminering övervakar efterlevnaden av konven- tionen. 1966 års FN-konvention om medborgerliga och politiska rättigheter År 1971 ratificerade Sverige 1966 års FN-konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Enligt artikel 2.1 i konventionen förpliktar sig varje konventionsstat att respektera och att tillförsäkra envar, som be- finner sig inom dess område och är underkastad dess jurisdiktion, de i konventionen inskrivna rättigheterna utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskåd- ning, nationell eller social härkomst, egendom, börd eller ställning i öv- rigt. Genom artikel 2.3 har konventionsstaterna åtagit sig att säkerställa att envar vars fri- och rättigheter enligt konventionen kränkts skall ha effektiv möjlighet att väcka talan och att den som väcker sådan talan skall få sina rättigheter prövade. Genom konventionen skyddas bl.a. rät- ten till opartisk och offentlig rättegång (artikel 14.1) och rätten till före- ningsfrihet (artikel 22.1). Enligt artikel 26 i konventionen är alla lika in- för lagen och har rätt till samma skydd av lagen utan åtskillnad av något slag. I detta avseende skall lagen förbjuda all åtskillnad och garantera envar ett likvärdigt och effektivt skydd mot varje åtskillnad på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, natio- nell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. FN:s kommitté för mänskliga rättigheter övervakar efterlevnaden av konven- 51 tionen. Kommittén har fastslagit att konventionen även omfattar diskri- Prop. 2002/03:65 minering på grund av sexuell läggning. 1966 års FN-konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter År 1971 ratificerade Sverige 1966 års FN-konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Enligt artikel 2.2 förpliktar sig kon- ventionsstaterna att garantera att de i konventionen inskrivna rättig- heterna får utövas utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna erkänner bl.a. rätten till arbete (artikel 6), till rättvisa och gynnsamma arbetsvillkor bl.a. vad gäller lön och befordran (artikel 7) och till utbild- ning (artikel 13). I konventionen nämns inte funktionshinder och sexuell läggning ut- tryckligen bland de angivna diskrimineringsgrunderna. Kommittén för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter har dock fastslagit att kon- ventionen även omfattar diskriminering på grund av sexuell läggning och diskriminering på grund av funktionshinder. 1989 års FN-konvention om barnets rättigheter År 1990 ratificerade Sverige konventionen om barnets rättigheter. I kon- ventionen avses med barn varje människa under 18 år, om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet. Enligt artikel 2 i konventionen förbinder sig konventionsstaterna att respektera och tillför- säkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i kon- ventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess för- älders eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egen- dom, handikapp, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna skall vidare vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställas att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller bestraffning på grund av föräld- rars, vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro.

ILO-konventionen (nr 111) om diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning Internationella arbetsorganisationen (ILO) antog 1958 konvention (nr 111) om diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning. I kon- ventionen förstås med uttrycken anställning och yrkesutövning till- träde till yrkesutbildning, till anställning och till skilda yrken ävensom anställningsvillkor (artikel 1.3). Sverige ratificerade konventionen 1962. Sverige har genom ratificerandet förbundit sig att utforma och tillämpa en nationell politik, avsedd att genom metoder, anpassade efter landets förhållanden och praxis, främja likställdhet med avseende på möjligheter och behandling i fråga om anställning och yrkesutövning i syfte att av- skaffa varje diskriminering i nämnda hänseende (artikel 2). 52 I artikel 1.1 a i konventionen definieras diskriminering som varje åt- Prop. 2002/03:65 skillnad, uteslutning eller företräde på grund av ras, hudfärg, kön, religi- on, politisk uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung, som har till följd att likställdhet med avseende på möjligheter eller behandling i fråga om anställning eller yrkesutövning omintetgörs eller beskärs. En- ligt artikel 1.2 i konventionen skall varje åtskillnad, uteslutning eller fö- reträde, som grundas på för anställningen enligt dennas natur erforderliga personliga kvalifikationer, inte anses som diskriminering. FN:s standardregler I december 1993 antog FN:s generalförsamling standardregler för att till- försäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. I standardreglerna, som är 22 stycken, finns ett antal huvudområden för delaktighet på lika villkor. Dit hör bl.a. tillgänglighet (regel 5), utbild- ning (regel 6) och arbete (regel 7). Standardreglerna är avsedda att vara normbildande och innebär ett mo- raliskt och politiskt åtagande från staternas sida att anpassa samhället till människor med funktionsnedsättning. 4.6.2 Europarådet Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna

och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) är från 1950.

Den ratificerades av Sverige 1952. Europakonventionen gäller som lag i

Sverige sedan den 1 januari 1995 (se avsnitt 4.1).

Artikel 14 i Europakonventionen innehåller ett förbud mot diskrimine-

ring. I artikel 14 föreskrivs att åtnjutandet av de fri- och rättigheter som

anges i konventionen skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på

grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskåd-

ning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet,

förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Diskrimineringsgrunderna är

inte uttömmande. Därför kan även andra diskrimineringsgrunder såsom

funktionshinder och sexuell läggning omfattas av artikel 14. Av praxis

från Europadomstolen framgår att artikel 14 i kombinationen med and-

ra artiklar i konventionen har ansetts vara tillämplig då en person dis-

krimineras på grund av sin sexuella läggning. I rekommendation 1474

(2000) från parlamentariska församlingen till ministerkommittén i Euro-

parådet rekommenderas ministerkommittén att bl.a. införa sexuell lägg-

ning som uttrycklig diskrimineringsgrund i Europakonventionen. De fri-

och rättigheter som omfattas av Europakonventionen är bl.a. rätten till en

rättvis rättegång (artikel 6), rätten till skydd för privat- och familjeliv

(artikel 8) och föreningsfriheten (artikel 11).

Tilläggsprotokoll 12 till Europakonventionen innehåller ett generellt

förbud mot diskriminering. Protokollet öppnades för undertecknande år

2000 och har ännu inte trätt i kraft. Det har hittills endast ratificerats av

53

tre medlemsstater (Cypern, Georgien och Kroatien). Ett av skälen till att Prop. 2002/03:65 Sverige inte har ratificerat protokollet är att Sverige hade föredragit ett separat instrument som hade kunnat innehålla utförligare och mer detal- jerade bestämmelser med sikte på att bekämpa diskriminering inom så- dana samhällsområden där diskriminering är mest förekommande och där den till slut kan bli ett hot mot den demokratiska samhällsordningen. Med den nu valda lösningen kommer det att dröja länge troligen många år innan Europadomstolen har avgjort så många enskilda klagomål att det är någorlunda klart vad diskrimineringsförbudet innebär i praktiken. Ett annat skäl till att Sverige inte har ratificerat protokollet är att det är oklart i vilken utsträckning det tillåter att staterna tillämpar positiv sär- behandling. Europarådets sociala stadga Europarådets sociala stadga är en motsvarighet till Europakonventionen inom området för ekonomiska och sociala rättigheter. Den innehåller bestämmelser om bl.a. arbetsmarknadspolitik, arbetsvillkor, arbetar- skydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialförsäkring och andra sociala trygghetsanordningar samt socialpolitik. Den innehåller också bestäm- melser till skydd för migrerade arbetstagare. Stadgan tillkom 1961 och ratificerades av Sverige 1962. Under början av 1990-talet gjordes en genomgripande omarbetning av stadgan varvid en rad nya bestämmelser tillfördes (1996 års reviderade sociala stadga). Antalet artiklar utökades från 19 till 31. Bland de omskrivna artiklarna finns en om rätt till oberoende, social integrering och deltagande i samhällslivet för personer med funktionshinder. Vid omarbetningen av stadgan tillfördes en artikel enligt vilken åt- njutandet av de rättigheter som anges i stadgan skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell härstamning eller socialt ur- sprung, hälsa, tillhörighet till nationell minoritet, börd eller ställning i övrigt.

4.7

EG-rätten

Artikel 13 i EG-fördraget

Genom Amsterdamfördraget år 1997 infördes en ny artikel 13 i För- draget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget). Med stöd av artikel 13 kan rådet, inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen, genom enhälligt beslut, på förslag av kom- missionen och efter att ha hört Europaparlamentet, vidta lämpliga åt- gärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ur- sprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. 54

Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna

Prop. 2002/03:65

Vid toppmötet i Nice den 7 december 2000 tillkännagav Europa-

parlamentet, rådet och kommissionen Europeiska unionens stadga om de

grundläggande rättigheterna (EU-stadgan). I ingressen till EU-stadgan

anges att i stadgan bekräftas de rättigheter som har sin grund särskilt i

medlemsstaternas gemensamma författningstraditioner och internatio-

nella förpliktelser, Fördraget om Europeiska unionen (Unionsfördraget)

och gemenskapsfördragen, Europakonventionen, gemenskapens och Eu-

roparådets sociala stadgor samt rättspraxis vid EG-domstolen och Euro-

peiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen).

I artikel 20 i EU-stadgan anges att alla människor är lika inför lagen.

Av artikel 21.1 framgår att all diskriminering på grund av bland annat

kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk,

religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till

nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexu-

ell läggning skall vara förbjuden. Enligt artikel 21.2 skall, inom tillämp-

ningsområdet för Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen

(EG-fördraget) och Unionsfördraget och utan att det påverkar tillämp-

ningen av någon särskild bestämmelse i de fördragen, all diskriminering

på grund av nationalitet vara förbjuden. I artikel 22 anges att unionen

skall respektera den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden. Av

artikel 26 framgår att unionen erkänner och respekterar rätten för perso-

ner med funktionshinder att få del av åtgärder som syftar till att säkerstäl-

la deras oberoende, sociala och yrkesmässiga integrering och deltagande

i samhällslivet.

EU-stadgan är tills vidare att betrakta som en politisk deklaration.

Stadgan skapar inte några nya rättigheter eller nya förpliktelser för med-

lemsstaterna utan skall enbart befästa dem som redan gäller. Till stadgan

hör en förklarande rapport som dock inte har officiell status men som har

stor betydelse för förståelsen av stadgan. Stadgans rättsliga status skall

enligt toppmötet i Nice avgöras senare och eventuellt i samband med

nästa regeringskonferens 2004.

5

Direktivet mot etnisk diskriminering och ar- betslivsdirektivet

5.1

Direktivens tillkomst

Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget lade kommissionen den 25 no- vember 1999 fram förslag till åtgärder för att bekämpa diskriminering. Förslagen bestod av ett meddelande, två direktiv och ett handlings- program. Den 29 juni 2000 antog rådet direktiv 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etnis- ka ursprung (direktivet mot etnisk diskriminering). 55 Den 27 november 2000 antog rådet direktiv 2000/78/EG om inrättande Prop. 2002/03:65 av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (arbetslivsdirektivet). Samma dag beslutade rådet genom beslut 2000/750/EG om inrättande av gemenskapens handlingsprogram mot diskriminering (20012006).

5.2

Direktivens huvudsakliga innehåll

Direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet är ut- formade på ett likartat sätt. Båda direktiven innehåller en ingress (skä- len) samt fyra kapitel. Kapitel 1 i båda direktiven innehåller allmänna bestämmelser. Där finns bestämmelser om syftet med direktiven, begreppet diskriminering, tillämpningsområdet, tillåten särbehandling samt bestämmelser om att direktiven anger minimikrav. Arbetslivsdirektivet innehåller dessutom en bestämmelse om rimliga anpassningsåtgärder för personer med funk- tionshinder. Kapitel 2 i båda direktiven innehåller bestämmelser om rättsmedel och om säkerställande av efterlevnaden av bestämmelserna i direktiven. Där finns bestämmelser om tillgång till rättslig prövning, skydd mot repres- salier, bevisbörda, spridning av information samt om dialog mellan ar- betsmarknadens parter och med icke-statliga organisationer. Kapitel 3 i direktivet mot etnisk diskriminering innehåller bestämmel- ser om organ för främjande av likabehandling medan kapitel 3 i arbets- livsdirektivet innehåller särskilda bestämmelser för Nordirland. Kapitel 4 i båda direktiven innehåller slutbestämmelser. Där finns be- stämmelser om efterlevnad, sanktioner och genomförande. Direktivet mot etnisk diskriminering omfattar diskriminerings- grunderna ras eller etniskt ursprung. Arbetslivsdirektivet omfattar dis- krimineringsgrunderna religion eller övertygelse, funktionshinder, sexu- ell läggning och ålder. Allmänna bestämmelser Syftet med direktiven Syftet med direktivet mot etnisk diskriminering är att fastställa en ram för bekämpning av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung för att genomföra principen om likabehandling i medlemsstaterna (artikel 1).

Syftet med arbetslivsdirektivet är att fastställa en allmän ram för be-

kämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller över-

tygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning för att genomföra

principen om likabehandling i medlemsstaterna (artikel 1).

Begreppet diskriminering

Både direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet inne-

håller förbud mot direkt och indirekt diskriminering och definitioner av

56

begreppen (artikel 2.1). Båda direktiven innehåller även förbud dels mot Prop. 2002/03:65 trakasserier som har samband med ras eller etniskt ursprung, respektive religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning (artikel 2.3), dels mot en föreskrift att diskriminera någon på dessa grun- der (artikel 2.4). Trakasserier och föreskrift att diskriminera skall anses vara diskriminering enligt artikel 2.1. Tillämpningsområdet Skyddet mot diskriminering skall enligt båda direktiven tillämpas på alla personer och gälla inom såväl offentlig som privat sektor samt inom of- fentliga organ (artikel 3.1). Inom ramen för gemenskapens befogenheter omfattar båda direktiven, såvitt avser ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funk- tionshinder, sexuell läggning eller ålder,

villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföre- tagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för an- ställning inom alla verksamhetsgrenar, på alla nivåer i arbetslivet, in- begripet befordran (artikel 3.1 a),

tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkes- utbildning, högre yrkesutbildning och omskolning, inklusive yrkes- praktik (artikel 3.1 b),

anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner (arti- kel 3.1 c)

medlemskap och medverkan i en arbetstagar- eller arbetsgivar- organisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhandahåller (artikel

3.1

d).

Direktivet mot etnisk diskriminering omfattar när det gäller ras eller etniskt ursprung även

socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård (ar- tikel 3.1 e),

sociala förmåner (artikel 3.1 f),

utbildning (artikel 3.1 g) samt

tillgång till och tillhandhållande av varor och tjänster, som är till- gängliga för allmänheten, inklusive bostäder (artikel 3.1 h).

Direktiven omfattar inte särbehandling på grund av nationalitet. Direk- tiven påverkar inte heller bestämmelser och villkor för inresa till och bo- sättning på medlemsstaternas territorium för medborgare i tredje land och statslösa personer eller sådan behandling som beror på den rättsliga ställ- ning som dessa personer har (artikel 3.2). Av artikel 3.3 i arbetslivs- direktivet framgår att direktivet inte skall tillämpas på utbetalningar från offentliga system eller liknande, däribland offentliga system för social trygghet eller socialt skydd. Såvitt avser arbetslivsdirektivet får med- lemsstaterna även föreskriva att direktivet inte skall tillämpas på för- svarsmakten när det gäller diskriminering på grund av funktionshinder och ålder (artikel 3.4). 57

Yrkeskrav

Prop. 2002/03:65

Viss särbehandling, som föranleds av en egenskap som har samband med

ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ål-

der eller sexuell läggning, kan vara tillåten. Det krävs dock att denna

egenskap utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav på grund av yrkes-

verksamhetens natur eller det sammanhang där den utförs, förutsatt att

målet är legitimt och kravet proportionerligt (artikel 4 direktivet mot et-

nisk diskriminering respektive 4.1 arbetslivsdirektivet).

Medlemsstaterna får även föreskriva att det skall vara tillåtet med viss

särbehandling på grund av religion eller övertygelse i fråga om yrkes-

mässig verksamhet inom kyrkliga och andra offentliga eller enskilda or-

ganisationer vilkas etiska grundsyn grundar sig på religion eller över-

tygelse (artikel 4.2 arbetslivsdirektivet).

Det kan vidare med vissa förbehåll vara tillåtet med särbehandling på

grund av ålder (artikel 6 arbetslivsdirektivet).

Positiv särbehandling

Direktiven innehåller bestämmelser om positiv särbehandling och sär-

skilda åtgärder (artikel 5 direktivet mot etnisk diskriminering respektive

7 arbetslivsdirektivet). Dessa bestämmelser innebär att medlemsstaterna

får behålla eller besluta om särskilda åtgärder för att förhindra att per-

soner missgynnas på grund av någon av de diskrimineringsgrunder som

direktiven omfattar eller för att kompensera för ett sådant missgynnande.

Minimikrav

Både direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet är s.k.

minimidirektiv (artikel 6.1 respektive 8.1). Detta innebär att medlems-

staterna får införa eller behålla bestämmelser som går längre när det gäll-

er att ta tillvara principen om likabehandling än de som anges i direkti-

ven. Genomförandet av direktiven får under inga omständigheter utgöra

skäl för att inskränka det skydd mot diskriminering som redan finns i

medlemsstaterna på de områden som omfattas av direktiven (artikel 6.2

respektive 8.2).

Rimliga anpassningsåtgärder för personer med funktionshinder

Av artikel 5 i arbetslivsdirektivet framgår att arbetsgivaren, under vissa

förutsättningar, skall vidta rimliga anpassningsåtgärder för personer med

funktionshinder för att göra det möjligt för dessa personer att få tillträde

till, delta i eller göra karriär i arbetslivet eller att genomgå utbildning,

såvida sådana åtgärder inte medför en oproportionerlig börda för arbets-

givaren.

58

Rättsmedel och rättstillämpning

Prop. 2002/03:65

Tillgång till rättslig prövning Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig ha blivit diskri- minerade skall ha tillgång till rättsliga och/eller administrativa för- faranden (artikel 7.1 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 9.1 arbetslivsdirektivet). Med den klagandes tillstånd skall även föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter, på den klagandes vägnar eller för att stödja denne, kunna engagera sig i sådana förfaranden (artikel 7.2 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 9.2 arbetslivsdirektivet). Skydd mot repressalier Medlemsstaterna skall införa bestämmelser som skyddar enskilda respek- tive anställda mot repressalier på grund av att de har framfört klagomål eller inlett ett rättsligt eller administrativt förfarande (artikel 9 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 11 arbetslivsdirektivet). Bevisbörda Vid prövningen av om diskriminering förekommit skall bevisbördan för- delas på följande sätt. Om den som anser sig ha blivit diskriminerad läg- ger fram fakta som ger anledning att anta att direkt eller indirekt diskri- minering har förekommit övergår bevisbördan på svaranden. Det åligger då svaranden att bevisa att diskriminering inte har förekommit (artikel 8.1 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 10.1 arbets- livsdirektivet). Denna bevisbörderegel gäller dock inte för straffrättsliga förfaranden (artikel 8.3 respektive 10.3). Medlemsstaterna har också möjlighet att införa bevisregler som är mer fördelaktiga för den som på- står sig ha blivit diskriminerad (artikel 8.2 respektive 10.2). Medlems- staterna kan avstå från att tillämpa en fördelning av bevisbördan enligt artikel 8.1 respektive 10.1 där det åligger domstolen eller det behöriga organet att utreda fakta i målet (artikel 8.5 respektive 10.5). Information och dialog Båda direktiven innehåller föreskrifter om information om de bestäm- melser som antas enligt direktiven och andra gällande regler (artikel 10 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 12 arbetslivsdirektivet). Det finns också bestämmelser om medlemsstaternas ansvar för dialog mellan arbetsmarknadens parter (artikel 11 direktivet mot etnisk diskri- minering respektive 13 arbetslivsdirektivet) och med icke-statliga organi- sationer (artikel 12 direktivet mot etnisk diskriminering respektive 14 arbetslivsdirektivet). 59

Organ för främjande av likabehandling

Prop. 2002/03:65

I direktivet mot etnisk diskriminering föreskrivs att det skall finnas ett

eller flera organ i varje medlemsstat för främjande av likabehandling av

alla personer utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung. Dessa

organ skall på ett oberoende sätt kunna driva klagomål om diskrimine-

ring, genomföra undersökningar om diskriminering samt publicera rap-

porter och lämna rekommendationer (artikel 13).

Slutbestämmelser

Efterlevnad

Medlemsstaterna skall se till att lagar och andra författningar som strider

mot principen om likabehandling upphävs (artikel 14 a direktivet mot

etnisk diskriminering respektive 16 a arbetslivsdirektivet). Medlems-

staterna skall vidare se till att bestämmelser som strider mot principen

om likabehandling i individuella avtal eller kollektivavtal, i interna regler

för företag samt i regler för vinstdrivande eller icke-vinstdrivande före-

ningar, för fria yrkesutövare och för arbetstagar- och arbetsgivar-

organisationer förklaras eller kan förklaras ogiltiga eller ändras (artikel

14 b respektive 16 b).

Sanktioner

Medlemsstaterna skall se till att det finns effektiva, proportionerliga och

avskräckande sanktioner vid överträdelser av de nationella bestämmelser

som antagits med stöd av direktiven (artikel 15 direktivet mot etnisk dis-

kriminering respektive 17 arbetslivsdirektivet).

Genomförande

Medlemsstaterna skall genomföra direktivet mot etnisk diskriminering i

nationell rätt senast den 19 juli 2003 (artikel 16).

Arbetslivsdirektivet skall vara genomfört i nationell rätt senast den 2

december 2003, med undantag för bestämmelserna om diskriminering på

grund av ålder och funktionshinder. För dem har medlemsstaterna, om så

behövs, ytterligare tre år på sig (artikel 18).

Medlemsstaterna kan också, på gemensam begäran av arbetsmarkna-

dens parter, överlåta åt dessa att genomföra direktiven i fråga om be-

stämmelser som omfattas av kollektivavtal. I sådana fall skall medlems-

staterna säkerställa att arbetsmarknadens parter inför de åtgärder som

behövs senast de datum varje direktiv skall vara genomfört (artikel 16

direktivet mot etnisk diskriminering respektive 18 arbetslivsdirektivet).

60 Prop. 2002/03:65 6 Ett utvidgat skydd mot diskriminering

6.1

Ett skydd för mänskliga rättigheter

Regeringens principiella utgångspunkt för lagstiftningen till skydd mot diskriminering är att skyddet mot diskriminering i grunden är en fråga om mänskliga rättigheter. Alla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter. Alla skall ha lika möjligheter att mötas och bedömas ut- ifrån sina egna individuella egenskaper och förutsättningar. Ett samhälle som slår vakt om alla människors lika värde är ett samhälle som ger alla möjligheter att utvecklas efter sin egen förmåga och sina egna val. Dis- krimineringslagstiftningen syftar till att värna principen om alla männi- skors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor. Ytterst är lagstiftningen ett uttryck för det fria, demokratiska samhället och de värderingar som ligger till grund för samhälls- ordningen. Regeringen har i olika sammanhang konstaterat att arbetet för att mot- verka all slags diskriminering och rasism är en av de viktigaste samhälls- frågorna överhuvudtaget (jfr t.ex. En nationell handlingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering, skr. 2001/02:59, s. 6). Denna uppfattning består. Arbetet mot diskriminering är ett arbete för de mänskliga rättigheterna till vilket det i det svenska samhället råder stor uppslutning. I regeringens skrivelse En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) redovisas bland annat frågor som regeringen avser prioritera i sitt fortsatta arbete med de mänskliga rättigheterna. En av dessa frågor är skyddet mot diskriminering. Till detta kan fogas att ett samhälle där diskriminering och utanförskap inte får fotfäste är ett friare och öppnare samhälle där varje människa får tillfälle att utvecklas och att sträva efter sina egna mål oberoende av and- ras fördomar eller okunskap. Kampen mot diskriminering syftar därför inte bara till att skydda människor mot orättvisor. Den har också till än- damål att bidra till att människors möjligheter och livschanser förbättras. Detta är ett positivt bidrag till samhället i stort och till människors var- dag.

6.2

Ett lika skydd för alla diskrimineringsgrunder

EG-direktiven anger olika skyddsnivå för diskrimineringsgrunderna Det är viktigt att se till att skyddet mot diskriminering blir starkt och hel- täckande. I det sammanhanget kan uppmärksammas att de båda EG- direktiven inte föreskriver ett lika starkt skydd för alla diskriminerings- grunder. 61 Båda direktiven föreskriver skydd mot diskriminering i arbetslivet i Prop. 2002/03:65 vid mening för diskrimineringsgrunderna

ras eller etniskt ursprung

religion eller övertygelse

funktionshinder

ålder och

sexuell läggning.

Med arbetslivet i vid mening avses här anställningsförhållanden, verk- samhet som egenföretagare, yrkesutövning, viss yrkesutbildning och medlemskap i arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer (se artikel 3.1 ad i båda direktiven). Direktivet mot etnisk diskriminering (artikel 3.1 eh) föreskriver där- utöver skydd på grund av ras eller etniskt ursprung i fråga om

socialt skydd

sociala förmåner

utbildning

tillgång till varor och tjänster inklusive bostäder. Diskrimineringsförbuden i direktivet mot etnisk diskriminering skall

vara genomförda i medlemsstaterna senast den 19 juli 2003. Arbetslivs- direktivet skall vara genomfört i nationell rätt senast den 2 december 2003, med undantag för bestämmelserna om diskriminering på grund av ålder och funktionshinder. Diskrimineringsförbuden i fråga om funk- tionshinder och ålder skall vara genomförda senast den 2 december 2006. Särskilt om ålder Diskrimineringsförbudet i fråga om ålder skall som nämnts genomföras senast 2006. Utredningen har inte haft i uppdrag att lämna förslag i denna del. Diskrimineringskommittén har till uppgift att lämna förslag till hur direktivet i den delen skall genomföras i svensk rätt. Diskrimineringsförbudens räckvidd Utredningen har i några avseenden föreslagit diskrimineringsförbud på områden där EG-direktiven inte ställer sådana krav. Det gäller skydd för religion eller övertygelse, funktionshinder och sexuell läggning i fråga om utbildningsväsendet samt varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklusive bostäder. I fråga om religion eller övertygelse har utredningen också föreslagit skydd inom området socialt skydd och soci- ala förmåner dvs. socialförsäkringen m.m., socialtjänsten, hälso- och sjukvård, arbetslöshetsförsäkringen och studiestöd. Några remissinstanser har kritiserat utredningens förslag att införa skydd i fråga om utbildning samt varor och tjänster för diskriminerings- grunderna funktionshinder och sexuell läggning. Föreningen Svenskt Näringsliv anför följande. Vid implementering av EG-direktiv bör prin- cipen gälla att svensk lag skall ändras endast i den utsträckning som di- rektiven i fråga kräver. Endast på detta sätt kan en önskvärd harmoni- sering av rättsreglerna inom ett visst område uppnås. När det gäller sexu- ell läggning och diskrimineringsförbudet som gäller varor och tjänster innebär förslaget en dubbelreglering: dels det föreslagna förbudet, dels 62 brottet olaga diskriminering i brottsbalken. En sådan dubbelreglering medför flera nackdelar. Föreningen menar vidare att förslaget både i frå- ga om sexuell läggning och funktionshinder i onödan föregriper den par- lamentariska kommitténs arbete. Enligt Näringslivets nämnd för regel- granskning finns inte tillräckliga motiv för överimplementering. Natio- nell lagstiftning som går utöver direktiven leder enligt nämnden till snedvriden konkurrens och till en svårtolkad och komplex miljö för de berörda. Även Fastighetsägarna Sverige avstyrker att det genomförs lag- stiftning som går längre än vad EG-direktiven kräver och hemställer att det i återstående delar görs ordentliga konsekvensanalyser innan en lag- stiftning genomförs. Solna tingsrätt framhåller att utredningen mot bak- grund av den parlamentariska kommitténs uppgift att överväga en ge- mensam lagstiftning mot diskriminering för alla eller flertalet diskri- mineringsgrunder och samhällsområden endast borde ha föreslagit lag- förslag i de delar Sverige inte uppfyller direktivens bestämmelser. Också Justitieombudsmannen (JO) menar att ny lagstiftning så länge utred- ningsarbetet med en sammanhållen diskrimineringslagstiftning inte slut- förts inte bör gå utöver de krav som ställs i EG-direktiven. Lands- organisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Sveriges Akademikers Centralförbund (SACO ) framhåller att utredningens förslag måste ses som ett provisorium och det därför finns skäl att visa en viss återhållsamhet med att nu införa regler som inte är helt nödvändiga för att uppfylla EG-direktivens krav. Arbetsgivarverket påpekar att nationell lagstiftning som går utöver gemenskapsrätten riske- rar att minska förutsebarheten och skapar risk för att den nationella rätten kommer i strid med EG-rättspraxis.

Andra remissinstanser har invänt att skyddet mot diskriminering enligt utredningens förslag inte går långt nog. Detta handlar framför allt om att diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller över- tygelse men inte funktionshinder och sexuell läggning omfattas när det gäller socialt skydd och sociala förmåner. Enligt Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) finns ingen godtagbar grund för denna åt- skillnad. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg- ning (HomO ) menar att det är oacceptabelt att skyddet mot diskrimine- ring på grund av sexuell läggning kvarstår oförändrat ineffektivt genom hänvisning endast till brottsbalksbestämmelsen om olaga diskriminering. Enligt HomO är det inte heller rimligt att personer med funktionshinder även fortsättningsvis skall stå helt utan diskrimineringsskydd. Även Handikappombudsmannen (HO) är kritisk. Det finns enligt HO ett stort behov av skydd för personer med funktionshinder inom detta område. Exempelvis har personer med funktionshinder inte samma möjligheter som andra att bli prövade som adoptivföräldrar. Regeringen har följande uppfattning. Direktivet mot etnisk diskrimine- ring gäller för fler samhällsområden än arbetslivsdirektivet. Om de båda direktiven genomförs i enlighet med sina respektive tillämpnings- områden utan nationell anpassning, kommer det att innebära att ett mer långtgående skydd mot diskriminering kommer att gälla i fråga om dis- krimineringsgrunden ras eller etniskt ursprung än när det gäller de övriga diskrimineringsgrunderna. Enligt regeringens mening skall skyddet mot diskriminering i princip vara lika för de olika diskrimineringsgrunderna, dock med beaktande av de speciella förutsättningar som gäller för olika Prop. 2002/03:65 63 samhällsområden. Mot den bakgrunden framstår det som olyckligt att den EG-rättsliga regleringen behandlar olika diskrimineringsgrunder oli- ka, både i fråga om skyddets räckvidd och när det gäller tidpunkter för när diskrimineringsförbuden skall vara genomförda nationellt. I de avse- enden EG-rätten inte uppställer ett likvärdigt skydd för de olika diskri- mineringsgrunderna bör Sverige undersöka möjligheterna att gå längre. Sverige är inte bundet av att EG-rättens diskrimineringsskydd inte är lika utformat för alla diskrimineringsgrunder. Direktivens skydd mot diskri- minering motsvarar en miniminivå och en medlemsstat som så önskar är oförhindrad att gå vidare och skapa ett starkare nationellt skydd mot dis- kriminering. Regeringen anser att skyddet skall vara så likartat som möjligt för de olika diskrimineringsgrunderna och så långtgående som är praktiskt och rättsligt möjligt. Varken lagtekniska eller andra formella skäl eller hän- syn lägger hinder i vägen för att nu införa skydd i fråga om varor, tjänster och bostäder även för diskrimineringsgrunderna religion eller över- tygelse, sexuell läggning och funktionshinder. Därmed bör sådant skydd införas. Detsamma gäller skydd för religion eller övertygelse i fråga om socialt skydd och sociala förmåner. I frågan om att införa lagstadgat skydd för sexuell läggning och funk- tionshinder i fråga om socialt skydd och sociala förmåner måste dock konstateras att det nödvändiga beslutsunderlaget inte finns till hands. De frågorna får därmed beredas vidare. Regeringen behandlar frågan om diskrimineringsförbud i fråga om ut- bildning särskilt i avsnitt 7.3. Som Svenskt Näringsliv påpekat innebär förslaget att viss dubbel- reglering uppstår, nämligen när det gäller etnisk tillhörighet och sexuell läggning och diskrimineringsförbudet som gäller varor och tjänster. Re- geringen behandlar frågan närmare i avsnitt 11.6. Särskilt om kön Regeringen konstaterar att diskrimineringsgrunden kön inte omfattas av de båda EG-direktiven. Utredningen har inte haft i uppdrag att lämna för- slag till ändringar i jämställdhetslagen eller i fråga om könsdiskrimi- nering i övrigt. Det hade varit önskvärt att redan nu i alla avseenden göra skyddet mot könsdiskriminering likvärdigt med skyddet mot annan dis- kriminering. Det är dock nu inte möjligt, men det är regeringens ambition att så snart kan ske se till att skyddet mot könsdiskriminering blir lika starkt som skyddet mot annan diskriminering. I sammanhanget bör beak- tas att det sedan tidigare finns viss EG-rättslig lagstiftning som uppställer diskrimineringsförbud i fråga om kön. Här märks bl.a. det s.k. likabe- handlingsdirektivet från 1976 som under år 2002 ändrats och modernise- rats med följd att det EG-rättsliga skyddet mot könsdiskriminering stärkts. Ändringarna i likabehandlingsdirektivet skall vara genomförda i medlemsstaterna senast hösten 2005. Det pågår redan ett arbete med att förbereda förslag till hur de reglerna fullt ut skall genomföras i Sverige. Som framgår av avsnitt 6.3 är det en uppgift för Diskrimine- ringskommittén att göra en bedömning av om ytterligare åtgärder är nöd- vändiga eller lämpliga med hänsyn till bl.a. likabehandlingsdirektivet. Det kan vidare nämnas att Europeiska kommissionen förbereder ytterli- Prop. 2002/03:65 64 gare lagstiftning för diskrimineringsgrunden kön. Kommissionens förslag Prop. 2002/03:65 till nytt direktiv om jämställdhet mellan kvinnor och män antas komma att läggas fram under 2003. Diskrimineringskommittén skall även följa det arbetet och skall i sina förslag beakta om lagändringar är nödvändiga eller lämpliga till följd av utvecklingen inom EG. Särskilt om skydd för juridiska personer Utredningen har inte föreslagit diskrimineringsskydd till förmån för juri- diska personer. Flera remissinstanser har invänt mot detta. Bl.a. Om- budsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappombudsmannen, Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning, Integra- tionsverket, Socialstyrelsen, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande, Svenska samernas Riksförbund, Föreningen Svenskt Näringsliv och Sve- riges Advokatsamfund anser att EG-direktiven innebär krav på skydd för juridiska personer. Solna tingsrätt har ifrågasatt om så inte är fallet. Även Kiruna kommun, Samarbetsorgan för etniska organisationer i Sverige, Sveriges Förenade Gaystudenter och Katolska Biskopsämbetet har som sin mening framhållit att det finns ett behov av skydd för juridiska perso- ner. Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation och Sveriges Akademikers Centralorganisation anser att frågan behöver utredas ytterligare.

Regeringen anser att direktivtexten talar för att direktiven inte ovillkor- ligen omfattar skydd mot diskriminering av juridiska personer. Regering- en anser emellertid oavsett vad som kan anses följa av direktiven, att övertygande skäl talar för att skyddet mot diskriminering på sikt bör gälla även för juridiska personer. Det finns anledning att anta att diskrimine- ring av en juridisk person ofta bottnar i en fördomsfull inställning gent- emot en fysisk person i företaget eller föreningen, exempelvis dess ut- ländske ägare eller annan företrädare. Ett av syftena med diskri- mineringslagstiftningen är just att motverka sådana attityder. Vidare kan pekas på att direktivens förbud mot diskriminering gäller även med- lemskap och medverkan i arbetsgivarorganisationer. Sådant medlemskap aktualiseras nästan enbart för juridiska personer. Det talar för att diskri- mineringsförbuden bör utformas som skydd även för juridiska personer. Skydd för juridiska personer aktualiseras också bl.a. när det gäller dis- krimineringsförbudet inom näringsverksamhet. Frågan kommer att utre- das vidare av Diskrimineringskommittén (se avsnitt 6.3). Bl.a. bör därvid frågan om skadestånd till juridiska personer analyseras. Regeringen läm- nar nu inte något förslag till lagstiftning som gäller juridiska personer.

6.3

Diskrimineringskommittén en framtida samman- hållen lagstiftning mot diskriminering?

Hur lagstiftningen med förbud mot diskriminering kommer att se ut i framtiden är i dag en öppen fråga. Det pågår ett arbete både nationellt i Sverige och inom EG med att utveckla och modernisera det rättsliga skyddet. I sammanhanget kan redovisas det arbete som utförs av den par- lamentariskt sammansatta Diskrimineringskommittén (N 2002:06). 65 Kommittén tillkallades under våren 2002 och regeringens direktiv till kommittén har rubriken En sammanhållen diskrimineringslagstiftning

(dir. 2002:11). Kommittén är sammansatt av företrädare för alla riks- dagspartierna. Dess uppdrag är omfattande. Det kan beskrivas som en i det närmaste total översyn av den svenska lagstiftningen till skydd mot diskriminering, såväl de civilrättsliga som de straffrättsliga reglerna. Kommittén skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till senast den 1 december 2004. Kommitténs övergripande uppdrag är att överväga dels en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimi- neringsgrunder och samhällsområden, dels en samordning eller samman- slagning av några eller samtliga av ombudsmännen mot diskriminering. I uppdraget ingår därvid att

överväga om skydd mot missgynnande av personer med funktions- hinder på grund av bristande tillgänglighet bör införas på andra sam- hällsområden än i arbetslivet och högskolan,

överväga om ett skydd mot diskriminering av alla s.k. transpersoner bör införas,

överväga om regler om aktiva åtgärder bör införas i arbetslivet för andra diskrimineringsgrunder än kön och etnisk tillhörighet,

överväga om regler om aktiva åtgärder bör införas på utbildnings- området när det gäller andra utbildningsformer än högskoleutbildning, för dem som fullgör värnplikt eller civilplikt samt på andra samhälls- områden,

överväga om regler om positiv särbehandling på grund av etnisk till- hörighet bör införas i arbetslivet,

överväga om det, mot bakgrund av vad kommittén i övrigt kommer fram till, finns skäl att ersätta straffbestämmelsen om olaga diskrimine- ring i 16 kap. 9 § brottsbalken med någon annan typ av reglering,

överväga om och i så fall i vilken utsträckning det är möjligt att ut- mönstra termen ras ur de författningar där den förekommer,

behandla termen sexuell läggning i lagstiftningen och överväga om detta begrepp bör ersätta termerna homosexualitet och homosexuell läggning i författningar där detta kan bli aktuellt,

se över ansvarsområden och uppgifter för Jämställdhetsombuds- mannen, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappom- budsmannen och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexu- ell läggning,

överväga om den eller de framtida ombudsmannainstitutioner som föreslås skall vara underställda regeringen eller riksdagen,

överväga behovet av något eller några särskilda organ med de upp- gifter som Jämställdhetsnämnden och Nämnden mot diskriminering har i dag och i vilka former en sådan verksamhet i så fall skall bedrivas, och

överväga hur domstolsprocessen i diskrimineringsmål skall utformas. När det gäller diskriminering på grund av kön skall kommittén göra en

bedömning av om åtgärder är nödvändiga eller lämpliga med hänsyn till likabehandlingsdirektivet, dvs. rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 feb- ruari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och beford- ran samt arbetsvillkor. Direktivet har ändrats under år 2002 genom Euro- Prop. 2002/03:65 66 paparlamentets och rådets direktiv 2002/73/EG av den 23 september 2002 om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor. Kommit- tén skall också bedöma om åtgärder behövs för att genomföra rådets di- rektiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet och rådets direktiv 86/613/EEG av den 11 december 1986 om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap. Dessa två direktiv syftar till att komplettera likabehandlingsdirektivet när det gäller social trygghet. Kommittén skall även behandla frågan om skydd för juridiska personer och förbud mot diskriminering på grund av ålder. Bakgrunden till beslutet att tillsätta Diskrimineringskommittén är bl.a. vissa uttalanden av riksdagen och den nationella handlingsplanen mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering. I samband med att riksdagen antog 1999 års diskrimineringslagar ut- talade riksdagen i huvudsak följande. En samordning av i första hand lagstiftningen mot etnisk diskriminering, diskriminering på grund av funktionshinder och på grund av sexuell läggning borde övervägas. I det sammanhanget kunde man även tänka sig att överväga för- och nack- delarna med att låta jämställdhetslagstiftningen ingå i en sådan samord- ning. Lagarna borde dock verka någon tid innan en utredning får upp- draget att överväga möjligheterna till en samordning (bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140). Riksdagen har därefter, innan de nu aktuella två EG- direktiven mot diskriminering antogs, uttalat att i den mån dessa direktiv föranleder revideringar av gällande rätt finns det anledning att i det sam- manhanget också göra en översyn av frågan om en eventuell samordning av diskrimineringslagarna (bet. 2000/01:AU3, rskr. 2000/01:4). Även frågan om samordning eller sammanslagning av några eller samtliga ombudsmän som är underställda regeringen har uppmärk- sammats vid flera tillfällen. När 1999 års diskrimineringslagar antogs anförde riksdagen att en eventuell samordning av ombudsmanna- institutionerna har ett naturligt samband med frågan om en samordning av diskrimineringslagstiftningen (bet. 1998/99:AU4). I ett flertal riks- dagsmotioner har under senare tid framförts önskemål om att vissa om- budsmän under regeringen skall slås samman till en ombudsmanna- institution och att en sådan ny ombudsman i stället skall vara en myndig- het under riksdagen. Med anledning av dessa motioner gav riksdagen i november 2000 regeringen till känna att en utredning bör tillsättas med uppgift att undersöka om det finns förutsättningar att slå samman några eller alla ombudsmän som är underställda regeringen till en institution samt att frågan om huvudmannaskapet för dessa ombudsmän måste ses i ljuset av de uppgifter som ombudsmännen tilldelas (bet. 2000/01:KU3, rskr. 2000/01:35). I februari 2001 överlämnade regeringen skrivelsen En nationell hand- lingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering (skr. 2000/01:59) till riksdagen. I skrivelsen aviserade regeringen sin avsikt att låta utreda möjligheterna till en generell lagstiftning mot dis- kriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och Prop. 2002/03:65 67 samhällsområden. Regeringen aviserade även sin avsikt att låta utreda Prop. 2002/03:65 uppgifter och ansvarsområden för ombudsmän underställda regeringen och överväga frågan om en sammanslagning av några eller samtliga så- dana ombudsmän. 7 Genomförandet av de två EG-direktiven

7.1

Behovet av lagstiftning

Regeringens förslag : De båda EG-direktiven genomförs genom lag-

stiftning.

Utredningens förslag : Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta tillstyrker eller lämnar förslaget utan

invändningar. Några remissinstanser har ifrågasatt om inte objektivitets-

principen i 1 kap. 9 § regeringsformen utgör ett tillräckligt skydd mot

diskriminering.

Bakgrund: I Sverige finns i dag flera lagar mot diskriminering. Fyra

av dessa gäller i arbetslivet, i meningen relationen mellan arbetsgivare

och arbetstagare. Dessa är jämställdhetslagen (1991:433), lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen

(1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i

arbetslivet på grund av sexuell läggning. De tre sistnämnda kallas ofta

1999 års lagar. Dessa lagar tar var och en sikte på en diskriminerings-

grund. Härutöver gäller lagen (2001:1286) om likabehandling av stu-

denter i högskolan. Den lagen gäller för diskrimineringsgrunderna kön,

etnisk tillhörighet, funktionshinder och sexuell läggning inom högskolan.

Lagarna innehåller förbud mot direkt och indirekt diskriminering som

utformats med EG-rätten som förebild.

Vid sidan av de särskilda lagarna mot diskriminering finns bestämmel-

ser i regeringsformen och brottsbalken. En grundläggande princip i den

svenska rättsordningen är alla människors lika värde. Denna princip

kommer till uttryck i bl.a. 1 kap. 2 och 9 §§ och 2 kap. 15 § regerings-

formen.

Enligt 16 kap. 9 § brottsbalken utgör olaga diskriminering brott.

Skälen för regeringens förslag : De båda EG-direktiven ställer upp

krav på skydd mot diskriminering på samhällsområden där det i dag inte

finns särskilda, uttryckliga diskrimineringsförbud i lag. Här märks frågor

inom vissa delar av arbetslivet. Direktivens syn på vad som menas med

arbetslivet är annorlunda än vad som är vanligt i svensk diskrimine-

ringslagstiftning. Arbetslivet i snäv mening så som begreppet i dag an-

vänds i lagstiftningen syftar på relationen mellan arbetsgivare och ar-

betstagare. Arbetslivet i vid mening som begreppet används i arbets-

livsdirektivet omfattar även frågor som rör yrkesutövning, verksamhet

68

som egenföretagare, yrkesutbildning, yrkesvägledning, yrkespraktik som Prop. 2002/03:65 ligger utanför relationen arbetsgivare-arbetstagare men ändå berör yrkes- och arbetslivet samt medlemskap i t.ex. fackliga organisationer. Vidare gäller direktivet mot etnisk diskriminering utbildningsområdet även utan- för högskoleområdet, varor och tjänster inklusive bostäder, och vad som i direktivet benämns socialt skydd och sociala förmåner, t.ex. social- försäkringen och hälso- och sjukvård. Regeringen kan konstatera att 1999 års lagar, lagen om likabehandling av studenter i högskolan och bestämmelserna i brottsbalken inte fullt ut täcker dessa nya samhällsområden. Nuvarande diskrimineringsförbud och straffbestämmelser motsvarar således inte i alla delar de båda EG- direktivens krav på skydd mot diskriminering. I de fall en straffrättslig reglering förekommer tar denna inte EG-direktivens diskriminerings- grunder som sin utgångspunkt. Till detta kommer frågan om bevisbörda och beviskrav. Regeringen anser att ett effektivt genomförande av EG- direktiven kräver lättnader i bevishänseende för den som anser sig ha blivit diskriminerad. Detta bör ske genom en delad bevisbörda i enlighet med direktivens artikel 8 respektive 10. Av dessa skäl anser regeringen att åtgärder i form av lagstiftning bör vidtas. Det kan nämnas att straff- bestämmelsen om olaga diskriminering skall utredas vidare av den par- lamentariska Diskrimineringskommittén som påbörjat sitt arbete somma- ren 2002. Kommittén skall bl.a. särskilt överväga om det finns skäl att ersätta straffbestämmelsen om olaga diskriminering med någon annan typ av reglering (dir. 2002:11). Några remissinstanser har dock ifrågasatt om inte den grundlagsfästa objektivitetsprincipen utgör ett tillräckligt skydd mot diskriminering, i vart fall på vissa samhällsområden. I 1 kap. 9 § regeringsformen stadgas att bl.a. förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Stadgandet har sagts innefatta förbud mot varje form av godtycke, bl.a. att vissa personer eller persongrupper gynnas eller missgynnas till följd av helt ovidkommande hänsyn. Regeringen konstaterar att bestämmelsen ställer upp ett viktigt krav på objektivitet, opartiskhet och lika behandling inom den offentliga förvaltningen. Bestämmelsen saknar dock påföljder för den som inte iakttar den och kraven på likformighet och objektivitet gäller inte för privata subjekt om de inte anförtrotts offentliga förvaltningsuppgifter.

Sammanfattningsvis anser regeringen att de bestämmelser som nu nämnts inte är tillräckliga för att direktivens krav på skydd mot diskrimi- nering skall anses uppfyllda. Det behövs ett utvidgat skydd mot diskri- minering. Regeringen föreslår därför ny lagstiftning som ger skydd mot diskriminering på samhällsområden utanför relationen arbetsgivare- arbetstagare och högskolan. 69

7.2

En ny civilrättslig lag mot diskriminering som kom-

Prop. 2002/03:65

pletterar nuvarande lagar

Regeringens förslag : En ny civilrättslig lag med förbud mot diskri-

minering införs.

Lagen gäller i fråga om

 arbetsmarknadspolitisk verksamhet,

 start eller bedrivande av näringsverksamhet,

 yrkesutövning,

 medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagar-

organisationer, arbetsgivarorganisationer och yrkesorganisationer,

 tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder,

 socialtjänsten, färdtjänst, riksfärdtjänst och bostadsanpassnings-

bidrag ,

 socialförsäkringen och anslutande bidragssystem,

 arbetslöshetsförsäkringen och

 hälso- och sjukvården och annan medicinsk verksamhet.

Övriga lagar med förbud mot diskriminering dvs. lagen (1999:130)

om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132)

om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funk-

tionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbets-

livet på grund av sexuell läggning, lagen (2001:1286) om lika-

behandling av studenter i högskolan och högskolelagen (1992:1434) 

ändras och anpassas till EG-rätten och den nya lagen.

Utredningens förslag : Utredningen har föreslagit att 1999 års lagar

mot diskriminering i arbetslivet upphävs och att skyddet mot diskrimine-

ring regleras i tre nya lagar, en för var och en av diskriminerings-

grunderna etnisk tillhörighet, funktionshinder respektive sexuell lägg-

ning, samt i lagen om likabehandling av studenter i högskolan.

Remissinstanserna : De flesta godtar eller lämnar utredningens förslag

utan invändningar. Flera remissinstanser förordar dock att alla bestäm-

melser med diskrimineringsförbud sammanförs i en enda lag. Några me-

nar att bestämmelser för olika samhällsområden skall ges i befintliga la-

gar på respektive sakområde. Arbetstagarorganisationerna har framfört

att de arbetsrättliga reglerna bör hållas isär från regler mot diskriminering

för andra samhällsområden.

Skälen för regeringens förslag

En ny lag införs

Utredningen har föreslagit tre nya lagar som ersätter och utvidgar till-

lämpningsområdet för de nu gällande tre arbetsrättsliga lagarna om etnisk

diskriminering, diskriminering av personer med funktionshinder och dis-

kriminering på grund av sexuell läggning. Härutöver föreslår utredningen

att lagen om likabehandling av studenter i högskolan skall finnas kvar

tills vidare. Den lagen omfattar även diskrimineringsgrunden kön och

70

kan därför inte nu samordnas med bestämmelserna om de övriga diskri- mineringsgrunderna. Denna ordning leder enligt utredningen till en täm- ligen väl samlad och överskådlig lagstiftning. Som ett av skälen för för- slaget anförs att tillsynen av att bestämmelserna efterlevs under alla för- hållanden bör läggas på de tre ombudsmän som har ansvaret för tillsynen av den lagstiftning som gäller för de berörda diskrimineringsgrunderna i dag. Det är då, anför utredningen, en fördel att de diskrimineringsförbud och andra regler som var och en av dem har på sitt ansvarsområde finns samlade i en lag. Utredningen resonerar vidare kring det faktum att re- geringen under våren 2002 tillsatt den parlamentariska Diskriminerings- kommittén. Kommittén skall bl.a. överväga frågan om en gemensam lag- stiftning mot diskriminering för alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Utredningen har med sitt förslag sökt undvika att föregripa kommitténs arbete. Remissopinionen är splittrad i frågan om hur skyddet mot diskrimine- ring skall lagregleras. Flera remissinstanser har anfört att en enda lag med förbud mot diskriminering på alla berörda samhällsområden vore det mest ändamålsenliga. T.ex. Skolverket menar att det hade varit tyd- ligare, enklare och mer konsekvent att sammanföra bestämmelserna i en lag. Göteborgs tingsrätt menar att en central lag skulle underlätta till- lämpningen. Andra, som Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms uni- versitet och Länsstyrelsen i Västernorrlands län, har förespråkat en ver- tikal lagstiftningsteknik. Med detta menas här en modell där de tre la- garna på arbetslivets område finns kvar med de tillägg och justeringar som behövs medan nya bestämmelser förs in i befintlig lagstiftning på de områden där det i dag inte finns förbud. Enligt ett gemensamt remiss- yttrande från Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Cen- tralorganisation (TCO) och Sveriges Akademikers Centralförbund (SACO ) bör de regler som reglerar förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare även i fortsättningen ges i en särskild arbetsrättslig lag. Ris- ken är annars, menar de, att reglerna drunknar i en alltmer svåröver- skådlig lagstiftning och att diskrimineringsreglerna i arbetslivet inte kommer att uppfattas som en viktig angelägenhet för parterna på arbets- platserna. Flera remissinstanser lämnar dock utredningens förslag sitt stöd. Bland dessa finns Arbetsdomstolen, Svenskt Näringsliv, Länsstyrel- sen i Östergötlands län och Jämställdhetsombudsmannen (JämO).

Regeringen gör följande bedömning. Regeringen har under våren 2002 tillkallat den parlamentariska Diskrimineringskommittén. Kommitténs uppdrag är som framgår av avsnitt 6.3 omfattande. I kommitténs uppdrag ingår att överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Kommittén skall lämna de förslag till författningsändringar och andra åtgärder som uppdraget kan ge anledning till senast den 1 december 2004. Uppdraget kan beskrivas som en i det närmaste total översyn av den svenska lagstiftningen till skydd mot diskriminering, såväl de civil- rättsliga som de straffrättsliga reglerna. Regeringens utgångspunkt är att det finns all anledning att låta kom- mittén utföra sitt arbete på ett förutsättningslöst sätt inom de ramar som kommittédirektiven ställer upp. Regeringen vill ge kommittén största möjliga handlingsfrihet. Kommittén kan komma att föreslå små eller sto- ra förändringar i den nuvarande strukturen hos diskrimineringslagarna. I Prop. 2002/03:65 71 avvaktan på förslagen, och beredningen av dessa, finns det skäl att nu förändra de gällande bestämmelserna och den nu för många aktörer in- vanda systematiken i så liten grad som möjligt. Hur den svenska lagstiftningen med skydd mot diskriminering kommer att se ut i framtiden är därmed i dag en öppen fråga. Det finns flera tänk- bara modeller. När det gäller möjligheten att införa en gemensam lag för alla diskrimineringsgrunder och samhällsområden kan konstateras att ut- redningen inte haft i uppdrag att behandla könsdiskriminering. Inte heller i fråga om åldersdiskriminering har utredningen haft anledning att lägga fram förslag. Redan med hänsyn till att könsdiskriminering och ålders- diskriminering således måste utredas vidare är en samlad anti-diskrimi- neringslag för alla diskrimineringsgrunder i dag inte möjlig. En gemen- sam lag för de andra diskrimineringsgrunderna skulle bli ett provisorium som föregrep det utredningsarbete som Diskrimineringskommittén har framför sig. När det gäller könsdiskriminering förväntas förslag till ny EG-rättslig diskrimineringslagstiftning komma inom kort. Även den ut- vecklingen inom EG får beaktas av Diskrimineringskommittén i det kommande arbetet. Det finns i dag inte heller underlag för att införliva diskrimineringsförbuden i lagen om likabehandling av studenter i hög- skolan i en gemensam lag. Några remissinstanser har förespråkat alternativet att behålla 1999 års lagar på det arbetsrättsliga området samtidigt som nya diskriminerings- förbud inom de nya samhällsområdena införs i annan befintlig lag- stiftning. En sådan vertikal lagstiftningsteknik skulle enligt Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet sannolikt underlätta för de personer inom olika samhällsområden som skall iaktta ett icke diskrimi- nerande förhållningssätt. Om diskrimineringsbestämmelserna placeras i respektive sakområdes specialförfattningar blir de lättare kända hos för- budens adressater och mer lättåtkomliga för dem som skall tillämpa icke- diskrimineringsprincipen. På det viset hålls också regelverket inom ett visst sakområde samlat. Regeringen konstaterar dock att en tydlig nack- del med denna modell är att regler om diskriminering skulle få arbetas in i ett mycket stort antal författningar där sådana regler i dag inte alls före- kommer. Detta skulle gälla t.ex. arbetsmarknadspolitiken, närings- verksamhet, handel med varor, utbyte av tjänster, sociala förmåner och de olika delarna av utbildningsväsendet. Nya bestämmelser eller hän- visningar till särskild diskrimineringslagstiftning skulle behövas i frågor som vad som menas med diskriminering, skadestånd, processen i diskri- mineringsmål och tillsynen. Redan arbetet med att identifiera lämpliga författningar skulle bli omfattande; sannolikt finns det inte i alla fall lämpliga lagar där diskrimineringsförbud och andra tvingande regler kan placeras. Med en sådan lösning skulle vidare lagstiftningen bli svåröver- skådlig och risken finns att skyddet på olika samhällsområden fick en icke enhetlig utformning. Som utredningen anfört skulle den metoden heller inte tillgodose kraven på att de som skall skyddas av reglerna lätt skall kunna ta reda på vad som gäller. Till detta kommer att en sådan vertikal teknik kan riskera att påverka Diskrimineringskommitténs ställningstaganden i frågan om en sammanhållen diskrimineringslag- stiftning för alla samhällsområden på ett olyckligt sätt. Regeringen anser således att det är bättre att nu göra så få ingrepp i be- stående ordning som möjligt. LO , TCO och SACO har argumenterat för Prop. 2002/03:65 72 att de arbetsrättsliga bestämmelserna hålls åtskilda från bestämmelserna som rör andra samhällsområden. En sådan lösning har flera fördelar. En fördel är just att status quo i huvudsak bevaras för arbetslivets del. Det är i huvudsak inom arbetslivet som lagar mot diskriminering finns i dag. Det är i det sammanhanget som erfarenheter av arbetet för likabehand- ling finns på ett särskilt sätt, hos arbetsmarknadens parter och i en fram- växande domstolspraxis. Arbetsmarknadens parter har också en särskild ställning och ett ansvar jämfört med andra organisationer när det gäller lagstadgade befogenheter inom ramen för diskrimineringslag- stiftningen. Utredningens analys visar att 1999 års lagar i huvudsak upp- fyller EG-direktivens krav. I avvaktan på Diskrimineringskommitténs förslag finns det därför ett värde i att tills vidare behålla dem och att nu endast göra de justeringar som är nödvändiga eller lämpliga. Att tills vidare ha kvar 1999 års lagar ger Diskrimineringskommittén gott handlingsutrymme. Kommittén kan utgå från den nuvarande etable- rade arbetsrättsliga ordningen respektive den nuvarande lösningen på högskoleområdet men utforma sina förslag till framtida reglering förut- sättningslöst. En annan fördel med denna modell är att arbetslivets speciella för- hållanden kan beaktas fullt ut. Utredningens överväganden ger vid han- den att det åtminstone för närvarande i flera avseenden finns sakliga skäl att ha olika regler för relationen arbetsgivare-arbetstagare och övriga samhällsområden. Detta gäller t.ex. reglerna om aktiva åtgärder i fråga om etnisk tillhörighet, fackliga organisationers medverkan i tillsynen av lagarnas efterlevnad och rättegångsreglerna. Bestämmelserna om aktiva åtgärder och den fackliga medverkan i tillsynen tar en inte obetydlig plats i anspråk i de nuvarande lagarna, men har inte någon betydelse för andra samhällsområden än arbetslivet. En liknande synpunkt gäller för rätte- gångsreglerna. Utredningen har föreslagit olika regler för rättegången beroende på om tvisterna skall handläggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten eller enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Såle- des skiljer sig enligt utredningens analys förhållandena inom arbetslivet från de övriga samhällsområdena så mycket att olika regleringar behövs. Därifrån är inte steget långt till att bestämmelserna också anges i olika författningar. Att skilja på t.ex. de bestämmelser som är relevanta i prin- cip bara i Arbetsdomstolen och de bestämmelser som gäller enbart för tingsrättsprocessen kan göra regelverket mer överskådligt. Det är en uppgift för Diskrimineringskommittén att överväga om det även fram- över finns skäl att ha olika regler för arbetslivet respektive övriga sam- hällsområden. Till detta kommer att bestämmelserna i 1999 års lagar har en tydligt klassisk civilrättslig karaktär. Förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare bygger på avtalsrättslig grund. De nya bestämmelser som behövs för att genomföra de båda EG-direktiven är delvis av annan ka- raktär. Många av diskrimineringsförbuden på de andra samhälls- områdena riktar sig i första hand mot offentliga myndigheter snarare än privata avtalskontrahenter. Detta gäller t.ex. för en arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen, den som söker ett tillstånd för att starta näringsverksamhet eller en patient i hälso- och sjukvården. Även om också privaträttsliga relationer berörs av det utvidgade skyddet mot dis- Prop. 2002/03:65 73 kriminering möter alltså här en offentligrättslig relation som inte har sin Prop. 2002/03:65 motsvarighet i de arbetsrättliga lagarna. Denna skillnad i diskrimine- ringsförbudens karaktär, och möjligen deras utformning, talar för att en åtskillnad är rimlig också när det gäller var reglerna tills vidare placeras. Regeringen anser alltså att övervägande skäl talar för att en ny lag in- förs med diskrimineringsförbud i fråga om arbetsmarknadspolitisk verk- samhet, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesutövning, medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagarorganisatio- ner, arbetsgivarorganisationer och yrkesorganisationer, tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder, socialtjänsten, socialförsäkringen och anslutande bidragssystem, arbetslöshetsförsäkringen och hälso- och sjuk- vård och annan medicinsk verksamhet. 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan bör tills vidare vara kvar men justeras så att de blir förenliga med EG-rätten och med den nya lagens språkbruk. En civilrättslig lag Den nya lagens förbud föreslås gälla i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet, näringsverksamhet, yrkesutövning, medlemskap och med- lemsförmåner i arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisationer och yrkesorganisationer, tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder socialtjänsten m.m., samt socialförsäkringen och anslutande bidrags- system, arbetslöshetsförsäkringen och hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Förslaget innebär alltså att det införs nya förbud mot diskriminering som gäller inom såväl offentlig som privat verk- samhet. Frågan är vilka påföljder som bör följa vid överträdelse av för- buden och vilka rättegångsregler som bör tillämpas. Utredningen har påpekat att en process enligt den nya lagen skulle kunna vara en civilprocess i allmän domstol eller en process i förvalt- ningsrättslig ordning. Utredningen har avfärdat att göra lagstiftningen till en strafflagstiftning. Regeringen delar utredningens uppfattning i detta avseende. Frågan är om det bör införas en ordning där ärenden kan prövas an- tingen enligt en civilrättslig ordning eller en förvaltningsrättslig ordning, eller om båda ordningarna bör införas, dvs. en civilrättslig ordning och en ordning som innebär att, i fråga om myndighetsbeslut, den som både vill få ett beslut ändrat och kräva skadestånd måste föra process enligt båda ordningarna. Så är fallet i dag enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Vid sidan av möjligheten att föra talan i allmän domstol om skadestånd på grund av diskriminering innehåller lagen be- stämmelser om överklagande av beslut. Ett beslut av ett universitet eller en högskola med staten, en kommun eller ett landsting som huvudman får överklagas till Överklagandenämnden för högskolan på den grunden att beslutet strider mot diskriminerings- eller repressalieförbuden i lagen. Överklagandenämnden kan i ett sådant fall undanröja beslutet och om det behövs återförvisa ärendet till universitetet eller högskolan för ny hand- läggning. Ombudsmännen har inte partsställning i ett sådant överklagan-

deärende.

Utredningen anser att en ordning där den enskilde blir tvungen att

föra process enligt två ordningar är till nackdel för den enskilde. Utred-

74

ningen har också framhållit att endast en mindre del av tänkbara dis-

Prop. 2002/03:65

krimineringsfall lär manifesteras i överklagbara beslut eller över huvud-

taget i myndighetsutövning.

Regeringen anser att en ny lag med förbud mot diskriminering i fråga

om tillhandahållande av varor och tjänster samt medlemskap m.m. i or-

ganisationer måste vara av civilrättslig karaktär. Diskriminerings-

förbudet i lagen i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet, när-

ingsverksamhet, yrkesutövning och inom det sociala området riktar sig i

huvudsak mot myndigheter och om en myndighet fattar ett diskrimine-

rande beslut är det normala att frågan prövas i förvaltningsrättslig ord-

ning. Diskrimineringsförbudet föreslås dock omfatta inte enbart beslut

utan även andra åtgärder och handlingar som bemötande, trakasserier

osv. Regeringen anser att en skadeståndspåföljd bör kunna utdömas vid

överträdelse av diskrimineringsförbuden. Regeringen instämmer därför

i utredningens bedömning att den nya lagen skall vara av civilrättslig

karaktär. Ett skäl till att göra den nya lagstiftningen till enbart en civil-

rättslig lag är att inte föregripa Diskrimineringskommitténs arbete samt

att åstadkomma en enhetlig utformning av diskrimineringsförbuden

inom de nya verksamhetsområdena. Att välja denna ordning nu uteslu-

ter inte att kommittén kan komma fram till ett förslag som innebär

prövning även i förvaltningsrättslig ordning. Det är viktigt att framhålla

att även om den nya lagen med förbud mot diskriminering är av civil-

rättslig karaktär utesluter den inte att ett myndighetsbeslut som omfattas

av den nya lagen kan angripas i förvaltningsrättslig ordning och därmed

upphävas eller ändras. Det förutsätter dock att beslutet kan överklagas.

Regeringen föreslår alltså att den nya lagen skall vara civilrättslig.

7.3

Särskilt om diskriminering inom utbildningsväsendet m.m.

Regeringens bedömning : Diskrimineringsförbud som tar sikte på skolväsendet och andra utbildningsformer än högskoleutbildning och forskarutbildning samt studiestöd bör utredas särskilt.

Utredningens förslag : Utredningen har föreslagit att diskriminerings- förbud införs i fråga om utbildning och studiestöd.

Remissinstanserna: Inte så många av remissinstanserna har yttrat sig om utbildningsväsendet eller i fråga om studiestöd. Av de instanser som har yttrat sig framhåller flera bl.a. Handikappombudsmannen , Hög- skoleverket , Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och Svenska Kommunförbundet att den förslagna regleringen i olika avseenden blir otydlig och svåröverskådlig. Vidare har Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet betonat att det inte kan råda någon tvekan om att EG saknar befogenheter inom utbildningsområdet. 75

Skälen för regeringens bedömning

Prop. 2002/03:65

Utbildningsväsendet Som har redovisats gäller redan lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. I den lagen finns det bestämmelser om diskrimine- ringsförbud. Lagen uppfyller i huvudsak kraven enligt direktivet mot etnisk diskriminering. På samma sätt som för 1999 års arbetsrättsliga lagar föreslås nu ett antal ändringar som syftar till att anpassa den lagen till de krav som följer av EG-direktiven. Regeringens förslag angående diskrimineringsgrunderna finns i avsnitt 8. Förslag som gäller diskrimi- neringsbegreppet finns i avsnitt 9. För det offentliga skolväsendet finns det i skollagen (1985:1100) vissa bestämmelser om lika tillgång till utbildning och om skyldigheten för alla som verkar inom skolan att främja aktningen för varje människas egenvärde och då särskilt verka för jämställdhet mellan könen samt ak- tivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden. Dessa övergripande normer fylls sedan ut i de olika läroplaner som gäller för de olika skolformerna. Det är viktigt att ingen som deltar i, eller önskar delta i, någon form av utbildning utsätts för diskriminering. Som har framhållits finns redan författningsbestämmelser i syfte att förhindra sådan diskriminering på utbildningsområdet. Dessa sträcker sig i vissa avseenden längre än EG- direktiven, eftersom de vänder sig även mot diskriminering på grund av kön. Regeringen anser att det är angeläget att ha en diskrimineringslag- stiftning som gäller för hela utbildningsväsendet och att EG-direktiven genomförs fullt ut. Det är dock väsentligt att detta görs på ett väl genom- tänkt sätt och att hänsyn tas till de förhållanden som gäller inom denna del av samhället. I annat fall riskerar författningsregleringen att inte bli ett effektivt redskap i arbetet att motverka diskriminering. Regeringen avser därför att snarast tillsätta en särskild utredare med uppgift att skyndsamt belysa vissa frågor som för skolväsendet och ut- bildningsväsendet i övrigt är av avgörande betydelse för att den kom- mande lagstiftningen skall kunna utformas på ett sådant sätt att den väl kan fylla sitt syfte. Det är regeringens avsikt att utredaren skall få i upp- drag att föreslå bestämmelser om diskriminering som skall gälla framför allt för skolväsendet och att uppdraget skall omfatta inte bara de diskri- mineringsgrunder som följer av de aktuella EG-direktiven utan också kön. Även andra utbildningsformer bör omfattas av utredningens upp- drag. Enligt regeringens uppfattning finns det ett antal grundläggande frågor om utformningen av diskrimineringslagstiftningen för bl.a. skolväsendet som utredningen inte har behandlat i den omfattning som behövs för att föreslå en ny lagstiftning. Dessa frågor måste belysas ytterligare innan det är möjligt att utforma en god reglering på detta område. Det bör bl.a. göras en längre gående analys än den som utredningen gjort när det gäller om det finns bestämmelser i den svenska skollag- stiftningen som kan komma i konflikt med direktivens krav på lika- behandling. De frågor som därför måste utredas vidare hänger bl.a. sam- 76 man med utformningen av det svenska skolsystemet, vilket består av oli- Prop. 2002/03:65 ka skolformer för olika grupper av elever. Således är t.ex. särskolan och specialskolan tillgängliga enbart för elever som har vissa typer av handi- kapp samtidigt som vissa av dessa elever är utestängda från grundskolan. Vidare finns en skolform som uteslutande vänder sig till samer. Det är även angeläget att närmare analysera på vilka typer av beslut och i vilka konkreta situationer som ett kommande diskriminerings- förbud kan komma att bli tillämpligt. Vilka överväganden som den sär- skilda ansvarsfördelning som finns inom den kommunala skolsektorn kan komma att kräva vid utformningen av skadeståndsansvaret behöver också belysas ytterligare. Detsamma gäller utformningen av tillsynen av att diskrimineringsförbuden efterlevs på skolområdet. Av vikt är vidare att överväga om andra utbildningsformer än utbild- ningar inom skolväsendet och grundläggande högskoleutbildning och forskarutbildning bör omfattas av diskrimineringslagstiftningen. Arbetet med att ta fram ett fullvärdigt beredningsunderlag i dessa frå- gor har påbörjats och bedrivs skyndsamt för att det skall vara möjligt att snarast återkomma med förslag om hur de båda EG-direktiven skall kun- na genomföras fullt ut även på utbildningsområdet. Undantag från förbudet mot direkt diskriminering Enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan gäller undantag från förbudet mot direkt diskriminering om en påstått diskrimerande be- handling är berättigad av hänsyn till ett särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra diskriminering i hög- skolan. Utredningen har föreslagit att bestämmelsen ändras på så sätt att diskrimineringsförbudet inte skall gälla om behandlingen är ett led i strä- vanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män i högskolan. Regeringen behandlar förbudet mot direkt diskriminering i avsnitt 9.2. I avsnitt 12.3 föreslår regeringen en ny lydelse av de arbetsrättsliga la- garnas undantag från diskrimineringsförbudet. Regeringens förslag avvi- ker från utredningens förslag. Inte heller när det gäller undantaget i lagen om likabehandling av studenter i högskolan är regeringen beredd att gå vidare med utredningens förslag. Frågan kräver ytterligare överväganden och regeringen lämnar därför inte nu något förslag till ändring av undan- tagsbestämmelsen i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Studiestöd Enligt direktivet mot etnisk diskriminering krävs diskrimineringsförbud i fråga om sociala förmåner. Utredningen har hänfört statligt studiestöd som tillhandahålls av offentligrättsliga organ till detta område. Eftersom det saknas regler som uttryckligen har till ändamål att motverka diskri- minering i fråga om studiestöd har utredningen föreslagit att ett diskrimi- neringsförbud införs. Enligt regeringens mening behöver dock EG-direktivets påverkan på studiestödsområdet analyseras närmare än vad utredningen gjort. Det är t.ex. inte helt klart vilka statligt finansierade stöd som berörs och i vad mån olika stöd kan anses utgöra sociala förmåner i direktivets mening. I 77 likhet med vad som gäller för utbildningsväsendet i övrigt avser reger- Prop. 2002/03:65 ingen att efter ytterligare överväganden återkomma i frågan om diskrimi- neringsförbud när det gäller studiestöd. 8 Diskrimineringsgrunderna

8.1

Inledning

I artikel 1 i de båda EG-direktiven anges att syftet med direktiven är att fastställa en ram för bekämpning av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung respektive religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Grunderna för diskriminering i direktiven är desamma som i artikel 13 i EG-fördraget.

När det gäller förbudet mot diskriminering på grund av ålder skall den delen av arbetslivsdirektivet vara genomfört i nationell rätt senast den 2 december 2006. Frågan om diskriminering på grund av ålder utreds av den parlamentariska Diskrimineringskommittén. Utredningen har alltså inte haft i uppdrag att utreda diskriminering på grund av ålder. Diskrimi- neringsgrunden är inte heller här föremål för behandling. Europeiska kommissionen framhöll vid förhandlingen om direktiven att det var fråga om ramdirektiv som ger medlemsstaterna stor frihet vid genomförandet. Även om direktiven är ramdirektiv som överlämnar till medlemsländerna att närmare definiera vissa begrepp är det ytterst EG- domstolens praxis som kommer att gälla. Domstolen har dock vid av- göranden att beakta att det just är fråga om ett ramdirektiv. I lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning (1999 års arbetsrättsliga lagar) och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan finns redan förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Frågan är om diskrimineringsgrunderna i 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling i högskolan motsvarar direktivens och hur diskrimineringsgrunderna i den nya lagen med förbud mot diskrimine- ring bör utformas. Det är värdefullt att använda samma begrepp och de- finitioner i de olika lagarna. Regeringen anser i princip att begreppen och definitionerna bör vara desamma i samtliga lagar.

8.2

Etnisk tillhörighet

Regeringens förslag : Med etnisk tillhörighet avses i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet och i den nya lagen om förbud mot diskriminering att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. Mot- 78 svarande definition införs i lagen (2001:1286) om likabehandling av stu- denter i högskolan med den skillnaden att ras inte tillförs definitionen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrel- sen i Västra Götaland och Katolska biskopsämbetet har framhållit att de är positiva till att trosbekännelse bryts ut ur begreppet etnisk tillhörighet och bildar en självständig diskrimineringsgrund. Mitthögskolan anser att begreppet tillhörighet bör ersättas med ursprung.

Skälen för regeringens förslag: Direktivet mot etnisk diskriminering förbjuder diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. I skäl 6 till direktivet sägs att EU förkastar de teorier som försöker slå fast att det finns olika människoraser och att användningen av termen ras i direk- tivet inte innebär ett accepterande av sådana teorier. Texten i direktivet har tillkommit på initiativ av Sverige.

Diskrimineringsgrunden i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet är etnisk tillhörighet. Med etnisk tillhörighet avses enligt 3 § att någon tillhör en grupp av personer som har samma ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Direktivets begrepp etniskt ursprung och ras finns alltså i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. I 2 § lagen om likabehandling av studenter inom högskolan finns en definition av begreppet etnisk tillhörighet som motsvarar den i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet men med skillnaden att ordet ras inte har tagits med. Definitionen avser emellertid innefatta vad som avses med ras enligt direktivet mot etnisk diskriminering och lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. I avvaktan på en mer heltäckande genomgång av användningen av begreppet ras ansågs att termen ras inte skulle tas med i lagen om likabehandling av stu- denter inom högskolan (jfr prop. 2001/02:27 s. 30 och 86). Regeringen tar nu inte ställning till om ras skall utmönstras ur alla lagarna. Den frågan övervägs av Diskrimineringskommittén (jfr avsnitt 6.3). Eftersom begreppet ras används i direktivet föreslår regeringen att ordet ras tills vidare skall vara kvar i lagen om åtgärder mot etnisk dis- kriminering i arbetslivet. Regeringen föreslår också att den nya lagen om förbud mot diskriminering skall innehålla begreppet ras. Regeringen an- ser dock att det nu inte finns skäl för att i lagen om likabehandling av studenter inom högskolan föra in begreppet ras.

Mitthögskolan har framhållit att begreppet etnisk tillhörighet bör er- sättas med etniskt ursprung därför att det är en skillnad mellan att tillhöra en etnisk grupp och att ha sitt ursprung i en grupp. Regeringen instämmer i att det är en skillnad mellan etnisk tillhörighet och etniskt ursprung. Begreppet etnisk tillhörighet har dock en vidare betydelse eftersom be- greppet inbegriper förutom etniskt ursprung även ras, hudfärg och natio- nellt ursprung. Det är en avgörande omständighet som medför att re- geringen inte anser att begreppet bör bytas ut. Utredningen har föreslagit att begreppet trosbekännelse bryts ut ur be- greppet etnisk tillhörighet och med en annan lydelse bildar en själv- ständig diskrimineringsgrund. Regeringen delar den bedömningen. Frå- gan behandlas vidare nedan. Prop. 2002/03:65 79

Sammanfattningsvis anser regeringen att diskrimineringsgrunden et- Prop. 2002/03:65 nisk tillhörighet i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbets- livet uppfyller direktivets diskrimineringsgrund ras eller etniskt ur- sprung. Den gällande definitionen av etnisk tillhörighet kan därför allt- jämt användas med den justeringen att begreppet trosbekännelse bryts ut ur definitionen. Regeringen föreslår således att definitionen av etnisk tillhörighet ändras i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i ar- betslivet, att en motsvarande definition införs i den nya lagen om förbud mot diskriminering och att definitionen i lagen om likabehandling av studenter i högskolan ändras genom att begreppet trosbekännelse bryts ut.

8.3

Religion eller annan trosuppfattning

Regeringens förslag

: Religion eller annan trosuppfattning införs som en självständig diskrimineringsgrund i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan och i den nya lagen om förbud mot diskrimine- ring. Lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet byter namn till lagen om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning.

Förslaget föranleder konsekvensändringar i ovan angivna lagar samt i högskolelagen (1992:1434) och lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att begreppet religion eller övertygelse används och att övertygelse definieras som grundläggande värderingar i livsåskådningsfrågor eller andra frågor av etisk karaktär.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänste- männens Centralorganisation (TCO) och Sveriges Akademikers Central- organisation (SACO) anser att det är viktigt att begreppet övertygelse ges en inskränkt betydelse. Länsstyrelsen i Västernorrlands län och Riks- polisstyrelsen befarar att begreppet övertygelse har getts en för vid inne- börd i utredningens förslag. Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Läns- styrelsen i Västra Götalands län och Mitthögskolan anser att det före- slagna begreppet övertygelse kan medföra tillämpnings- och tolknings- problem. Katolska biskopsämbetet och Riksförsäkringsverket (RFV) an- ser att det är otillfredsställande att det inte finns en legaldefinition be- träffande religion. Ämbetet anser att begreppen religion och övertygelse skall hållas samman i enlighet med systematiken i arbetslivsdirektivet och artikel 9 i Europakonventionen samt att utredningens förslag till de- finition av övertygelse även kan omfatta religion.

Skälen för regeringens förslag: Arbetslivsdirektivet förbjuder dis- kriminering på grund av religion eller övertygelse. Lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter inom högskolan förbjuder diskriminering på grund av trosbekännelse. Trosbekännelse ingår i definitionen av be- greppet etnisk tillhörighet. 80 Trosbekännelse utgjorde en av diskrimineringsgrunderna redan i 1986 års lag mot etnisk diskriminering, lagen (1986:442) mot etnisk diskrimi- nering. I den lagen kopplades begreppet etnisk diskriminering till brotts- balkens diskrimineringsbegrepp (prop. 1985/86:98 s. 65). Anledningen var värdet av att använda diskrimineringsgrunder som direkt knöt an till gällande rätt samt att vägledning då kunde erhållas i förarbetena till brottsbalkens bestämmelse och domstolspraxis. Inom straffrätten har ett skydd mot angrepp på grund av trosbekännelse funnits alltsedan 1948 års ändringar i strafflagen, lagen (1948:448) om ändring i strafflagen. Att trosbekännelse blev en grund i förbudet mot etnisk diskriminering berod- de på att trosbekännelse ofta innefattar någon form av etnisk diskrimine- ring. Begreppet trosbekännelse i 1986 års lag fördes senare över till 1994 års lag och därefter till 1999 års lag om åtgärder mot etnisk diskrimine- ring i arbetslivet. Som framgår av avsnittet ovan föreslås att ordet trosbekännelse bryts ut ur definitionen av etnisk tillhörighet. Frågan är om ordet trosbekännel- se skall ersättas med direktivets uttryck religion eller övertygelse eller något annat uttryck. Frågan är också vad som avses med direktivets för- bud mot diskriminering på grund av religion eller övertygelse. Som inledningsvis framförts saknar direktiven definitioner. I artikel 1 i direktivet mot etnisk diskriminering finns en uppräkning av de otillåtna diskrimineringsgrunderna. Uppräkningen inleds med religion eller över- tygelse. Därefter fortsätter uppräkningen med funktionshinder, ålder och avslutas med eller sexuell läggning

. Orden religion och övertygel- se är sammanbundna med ordet eller , utan att de utgör de sista orden i uppräkningen. Enligt regeringens mening utvisar artikelns utformning att orden religion och övertygelse har ett nära inbördes samband och att övertygelse därför skall läsas i förhållande till religion. Med över- tygelse bör alltså avses sådan övertygelse som har nära samband med eller i allmänhet förknippas med begreppet religion. Utredningen har föreslagit att begreppet trosbekännelse ersätts med di- rektivets begrepp religion eller övertygelse. Vidare har utredningen före- slagit en legaldefinition av begreppet övertygelse motsvarande grund- läggande värderingar i livsåskådningsfrågor eller andra frågor av etisk karaktär.

Lagrådet har framhållit att ordet övertygelse är otydligt till sin inne- börd och kan leda till missuppfattningar om diskrimineringsförbudets räckvidd. Enligt Lagrådet skulle större tydlighet åstadkommas om man i stället använder uttrycket religion eller annan trosuppfattning. Enligt Lagrådet skulle det därigenom bli klart att annan trosuppfattning inne- bär något annat än religion men ändå är begränsat till en åskådning som är jämförbar med religion och inte gäller övertygelser i politiska, kulturella eller andra i sammanhanget irrelevanta frågor. Lagrådet har föreslagit att religion eller annan trosuppfattning definieras som en religiös, livsfilosofisk eller annan motsvarande åskådning. Regeringen anser att begreppet trosbekännelse i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet och i lagen om likabehandling av stu- denter inom högskolan bör ersättas med ett annat begrepp. Motsvarande begrepp bör även införas i den nya lagen om förbud mot diskriminering. Det innebär att den gällande straffrättsliga bestämmelsen i 16 kap. 9 § brottsbalken inte påverkas. Straffbestämmelsen behandlas av den parla- Prop. 2002/03:65 81 mentariska Diskrimineringskommittén som bl.a. särskilt skall överväga om straffbestämmelsen skall ersättas av annan typ av reglering. Utredningen har föreslagit att ordet trosbekännelse ersätts med religi- on eller övertygelse. Lagrådet har föreslagit att trosbekännelse ersätts med religion eller annan trosuppfattning. Regeringen instämmer i Lag- rådets synpunkt att begreppet annan trosuppfattning tydligare visar att det skall läsas i förhållande till religion. I den engelska versionen av ar- betslivsdirektivet används orden religion or belief vilket även det enligt regeringens mening talar för att det är frågan om en trosuppfattning. Re- geringen anser att åskådningar som ateism och agnosticism är jämförbara med religion och omfattas av begreppet annan trosuppfattning. Regering- en anser också att dessa åskådningar bör omfattas av ett diskriminerings- skydd. Regeringen delar alltså Lagrådets uppfattning och föreslår att be- greppet trosbekännelse skall ersättas av begreppet religion eller annan trosuppfattning. Fråga är därutöver om det i lagen bör införas en definition av begrep- pet religion eller annan trosuppfattning. Utredningen har föreslagit en definition av begreppet övertygelse motsvarande grundläggande värde- ringar i livsåskådningsfrågor eller andra frågor av etisk karaktär. Lagrå- det har framhållit att det inte är lätt att utforma en adekvat och entydig definition. Lagrådet har som förslag framfört att begreppet religion eller annan trosuppfattning definieras som en religiös, livsfilosofisk eller an- nan motsvarande åskådning. Att direktivets begrepp övertygelse skulle ha en sådan vid betydelse som utredningen föreslagit kan ifrågasättas. Att låta begreppet avse t.ex. en livsfilosofisk åskådning eller grundläggande värderingar i livsåskåd- ningsfrågor är problematiskt, främst på grund av svårigheten att klart avgränsa och definiera livsfilosofiska åskådningar eller livsåskådnings- frågor i förhållandet till politiska och andra frågor. Framför allt är det viktigt att avgränsa och definiera diskrimineringsgrunderna så att skydd för diskriminering inte skapas för situationer som de flesta inte anser är rimligt eller etiskt försvarbart att skydda i en diskrimineringslagstiftning. T.ex. bör ett diskrimineringsskydd för personer med rasistisk övertygelse inte införas. Regeringen delar därför den åsikt som flera remissinstanser framfört, nämligen att den av utredningen föreslagna definitionen kan innebära en för vid innebörd och dessutom medföra tillämpnings- och tolkningsproblem. Enligt regeringens mening skulle även en definition av begreppet religion eller annan trosuppfattning så som Lagrådet föreslagit medföra tillämpnings- och tolkningsproblem. Vad som avses med begreppet trosbekännelse i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet är inte definierat utan framgår av rätts- praxis. Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte är nödvändigt med en särskild definition av vare sig religion eller annan trosuppfatt- ning, vilka begrepp nu föreslås ersätta begreppet trosbekännelse. Orden annan trosuppfattning får dock inte tolkas för vidsträckt. Endast en sådan annan trosuppfattning som har sin grund i eller samband med en religiös åskådning bör omfattas av diskrimineringsförbudet. Däri måste anses ingå t.ex. buddism liksom ateism och agnosticism vars grunder för åskådning har ett naturligt samband eller är jämförbara med religion. Andra etiska eller filosofiska värderingar som inte har samband med re- ligion faller utanför. Inte heller politiska åskådningar omfattas. Prop. 2002/03:65 82 Regeringen föreslår alltså att diskrimineringsgrunden religion eller Prop. 2002/03:65 annan trosuppfattning införs som en självständig diskrimineringsgrund i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen om lika- behandling av studenter inom högskolan samt i den nya lagen om förbud mot diskriminering. Motsvarande justering bör göras i 1 kap. 5 a § i hög- skolelagen (1992:1434) som hänvisar till diskrimineringsgrunderna i la- gen om likabehandling av studenter inom högskolan. Likaså bör en kon- sekvensändring av samma innebörd göras i lagen (1999:131) om Om- budsmannen mot etnisk diskriminering. Som en konsekvens av förslaget bör rubriken till lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet ändras på sådant sätt att diskrimineringsgrunden religion eller annan trosuppfattning anges i rubriken. En annan konsekvens av förslaget är att uttrycket etnisk mångfald i lagen om åtgärder mot etnisk diskrimine- ring i arbetslivet bör utgå eftersom uttrycket inte omfattar den nya själv- ständiga diskrimineringsgrunden.

8.4

Sexuell läggning

Regeringens förslag: Med sexuell läggning i den nya lagen om förbud mot diskriminering avses homosexuell, bisexuell och heterosexuell lägg- ning.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. Riksförbundet för

sexuellt likaberättigande (RFSL) framhåller att varken transsexualism eller transvestism är sexuella beteenden utan förhållningssätt till köns- identitet. Förbundet vänder sig mot jämförelser mellan pedofili och transsexualism eller transvestism.

Skälen för regeringens förslag: Som inledningsvis anförts definieras inte diskrimineringsgrunderna i direktiven. I motiveringen till kommis- sionens förslag till rådets direktiv om inrättande av allmänna ramar för likabehandling i arbetslivsdirektivet, KOM (1999) 565, anges att en klar skiljelinje bör dras mellan sexuell läggning och sexuellt beteende. Enligt kommissionen omfattas enbart sexuell läggning av direktivet. I lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning definieras begreppet sexuell läggning som homosexuell, bi- sexuell och heterosexuell läggning. Motsvarande definition finns i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. I förarbetena till lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning (prop. 1997/98:180 s. 2022) framhålls att alla individer i princip hör till någon av de tre kategorierna och att olika sexuella beteenden eller varia- tioner som kan finnas hos såväl hetero- och homo- som bisexuella per- soner faller utanför. I propositionen anges också att begreppet inte heller omfattar böjelser såsom exempelvis pedofili. I fråga om skydd för trans- sexuella framhålls vidare att transsexualism är en fråga om köns- tillhörighet och inte sexuell läggning. Lagen om likabehandling av stu- denter i högskolan omfattar även ett skydd mot diskriminering på grund av könstillhörighet. I förarbetena till den lagen framhölls att det även inkluderar transsexualism (prop. 2001/02:27 s. 29). 83 Den parlamentariska Diskrimineringskommittén skall behandla termen Prop. 2002/03:65 sexuell läggning och överväga om ett skydd för transpersoner skall in- föras (jfr avsnitt 6.3). Regeringen bedömer att det inte finns anledning att befara att defini- tionen av begreppet sexuell läggning i lagen om förbud mot diskrimine- ring i arbetslivet på grund av sexuell läggning skulle vara mindre om- fattande än det som innefattas i diskrimineringsgrunden sexuell läggning i arbetslivsdirektivet. Definitionen i lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och i lagen om likabehandling av studenter i högskolan kan därför alltjämt användas och en mot- svarande definition föreslås införas i den nya lagen om förbud mot dis- kriminering. Sexuell läggning omfattar inte olika förhållningssätt till könsidentitet såsom transsexualism eller transvestism. Transsexualism har både inom EG-rätten och i svensk rätt ansetts vara en fråga om könstillhörighet och inte om sexuell läggning. Transsexuella personer har därmed som nämnts redan ett skydd mot diskriminering i arbetslivet genom jämställdhets- lagen och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Frågan om lagstiftningen skall även uttryckligen omfatta transsexualism och trans- vestism får anstå i avvaktan på Diskrimineringskommitténs utredning av frågan. Skyddet i lagen om likabehandling av studenter i högskolan mot diskriminering på grund av transsexualism kvarstår däremot.

8.5

Funktionshinder

Regeringens förslag: Med funktionshinder i den nya lagen om förbud mot diskriminering avses varaktiga fysiska, psykiska eller begåvnings- mässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Med funktionshinder i lagen om för- bud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder avses varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjuk- dom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. Motsvarande definition finns i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Definitionen i lagarna av funktionshinder är vid. Det finns inget som tyder på att något skulle behöva tillföras för att den skall stå i överensstämmelse med arbetslivsdirektivet. I fråga om diskriminerings- grunden funktionshinder anser regeringen att definitionen i lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder och i lagen om likabehandling av studenter i högskolan uppfyller direktivets krav och därför alltjämt bör användas. Regeringen föreslår att mot- svarande begrepp införs i den nya lagen om förbud mot diskriminering. 84 Prop. 2002/03:65 9 Diskrimineringsbegreppet

9.1

Ett gemensamt diskrimineringsbegrepp

Regeringens förslag: Lagstiftningen mot diskriminering utgår från ett gemensamt diskrimineringsbegrepp. Med direkt diskriminering, indi- rekt diskriminering, trakasserier och instruktioner att diskriminera av- ses detsamma i den nya lagen om förbud mot diskriminering, lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan.

Utredningens förslag : Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt EG-domstolens rättspraxis in- nebär diskriminering att olika regler tillämpas i jämförbara situationer eller att samma regel tillämpas i olika situationer. 3 Fall då olika regler tillämpas i jämförbara situationer, och resultatet är att någon missgynnas, är fall av direkt diskriminering. När samma regel tillämpas i olika situa- tioner talar man om indirekt diskriminering . Begreppsparet direkt diskriminering och indirekt diskriminering an- vänds sedan några år i den svenska lagstiftningen mot diskriminering, dvs. i jämställdhetslagen (1991:433), lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexu- ell läggning och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringens förslag till ett utvidgat skydd mot diskriminering är att reglerna även fortsättningsvis skall bygga på ett gemensamt dis- krimineringsbegrepp som i grunden hämtas från EG-rätten.

Diskrimineringsbegreppet förutsätter inte en avsikt att diskriminera. Även oavsiktlig diskriminering är förbjuden och det krävs inte heller att vårdslöshet kan påvisas. Detta innebär att den eventuellt diskriminerande avsikt någon kan ha haft med ett visst handlande inte avgör om diskrimi- nering skett eller inte. Avgörande för om diskriminering är för handen är i princip om en diskriminerande effekt uppstått. Detta är en vedertagen utgångspunkt i EG-rätten och i de hittills gällande svenska lagarna. Den bör gälla även fortsättningsvis.

3 Jfr mål C-394/96, Brown (REG 1998, s. I-4) och mål C-342/93, Gillespie (REG 1996, s. I- 475). 85 Gemensamma definitioner av direkt diskriminering, indirekt diskrimi- Prop. 2002/03:65 nering, trakasserier och instruktioner att diskriminera bör användas i den nya lagen mot diskriminering, i 1999 års lagar och i lagen om lika- behandling av studenter i högskolan. För att fullfölja den inriktningen föreslås nu ändringar i 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringens strävan är att samma diskrimine- ringsbegrepp skall användas i alla lagar mot diskriminering. Regeringen återkommer i annat sammanhang med förslag till hur även jämställd- hetslagen skall anpassas till det gemensamma språkbruket.

9.2

Direkt diskriminering

Regeringens förslag: Med direkt diskriminering avses att en enskild

person missgynnas genom att behandlas sämre än någon annan be-

handlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situa-

tion, om missgynnandet har samband med etnisk tillhörighet, religion

eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens .

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig sär-

skilt om definitionen av direkt diskriminering. Ombudsmannen mot et-

nisk diskriminering (DO) och Ombudsmannen mot diskriminering på

grund av sexuell läggning (HomO) är positiva till att skyddet mot dis-

kriminering inte begränsas till situationer där det finns en koppling mel-

lan missgynnandet och den missgynnandes egen tillhörighet till den

skyddade

diskrimineringsgrunden. Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet avstyrker bestämt utredningens resonemang i den

delen.

Skälen för regeringens förslag: Enligt EG-direktiven skall direkt dis-

kriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som

anges i direktiven behandlas mindre förmånligt än en annan person be-

handlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation

(artikel 2.2 a i båda direktiven). Utredningen har formulerat innebörden

av direkt diskriminering som att det skall finnas ett direkt orsakssamband

mellan diskrimineringsgrunden och den missgynnande behandlingen.

Som exempel på sådant direkt orsakssammanhang mellan diskri-

mineringsgrunden etnisk tillhörighet och en missgynnande behandling

kan anges en kommersiellt verksam hyresvärds beslut att neka romer att

hyra en lägenhet med hänvisning till deras etniska tillhörighet.

Direkt diskriminering är förbjudet enligt jämställdhetslagen, 1999 års

lagar mot diskriminering i arbetslivet och lagen om likabehandling av

studenter i högskolan. I jämställdhetslagen och de andra lagarna avses

med direkt diskriminering att en arbetsgivare eller en högskola miss-

gynnar en arbetssökande, en arbetstagare, en student eller en sökande

genom att behandla honom eller henne mindre förmånligt än arbets-

givaren eller högskolan behandlar eller skulle ha behandlat en person av

motsatt kön, med annan etnisk tillhörighet, utan funktionshinder eller

med annan sexuell läggning i en likartad situation. Innebörden av be-

greppet och den ordalydelse som används är likadan i de fem lagarna,

bortsett från att lagarna gäller för olika diskrimineringsgrunder.

86

Utredningen har föreslagit en definition som i sak är densamma som den gängse, utom på en inte oväsentlig punkt. Förslaget till ändring är att den jämförelse med annan person som skall göras för att ta reda på om någon blivit diskriminerad inte måste göras med en person med an- nan etnisk tillhörighet, utan funktionshinder eller med annan sexuell läggning. Regeringen behandlar detta nedan under rubriken Jämförelse med en annan person.

Begreppet direkt diskriminering är uppbyggt kring uttrycken miss- gynnande, jämförelse och orsakssamband.

Missgynnande En första nödvändig förutsättning för direkt diskriminering är att någon missgynnas . En missgynnande behandling kan bestå i både aktivt hand- lande och underlåtenhet att handla. Ett missgynnande innebär att en ar- betssökande, en arbetstagare, en kund, en student, en patient etc. försätts i ett sämre läge eller går miste om en förbättring, en förmån, en service- åtgärd eller liknande. En behandling är missgynnande om den kan sägas medföra en skada eller nackdel för den enskilde. Det som typiskt sett är förenat med faktisk förlust, obehag eller liknande är missgynnande. Av- görande är att en negativ effekt inträder, inte vilken orsak som kan ligga bakom missgynnandet. Att någon erbjuds att köpa en vara till högre pris än någon annan är ett exempel. Att en person nekas att köpa en bostad eller förvägras inträde på en restaurang är andra exempel. Även obehag och personligt lidande på grund av mobbning eller andra trakasserier kan utgöra missgynnande. De båda EG-direktiven anger ut- tryckligen att trakasserier är att anse som diskriminering (jfr vidare av- snitt 9.4.) Enligt EG-direktiven är också instruktioner att diskriminera diskrimi- nering. Även sådana instruktioner kan innebära missgynnande (jfr vidare avsnitt 9.5) .

Utredningen har föreslagit att missgynnandet skall uttryckas med or- den behandla sämre än i stället för behandla mindre förmånligt än vilket är den formulering som i dag används i 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringen ansluter sig till detta förslag. Med den nya formuleringen menas detsamma som tidigare. Syftet med ändringen är endast att göra språket enklare. Jämförelsen allmänt För att avgöra om någon missgynnats måste en jämförelse göras. Hur den person som menar sig ha blivit diskriminerad har behandlats måste jäm- föras med hur någon eller några andra personer behandlas, har blivit be- handlade eller skulle ha behandlats. Endast om jämförelsen visar en av- vikelse från hur någon annan person som befinner sig i en jämförbar si- tuation behandlas kan behandlingen bedömas som diskriminering. Här aktualiseras frågan hur jämförelsen skall göras. Det är naturligt att jämförelsen i allmänhet görs med en annan faktiskt existerande person, t.ex. att en arbetstagare jämförs med en arbetskamrat, att en student som läser på en högskola jämför sig med en annan student Prop. 2002/03:65 87 eller att två kunder i en butik jämförs med varandra. I dessa fall sker jäm- Prop. 2002/03:65 förelsen med en faktisk jämförelseperson. Om det inte finns någon verk- lig person att jämföra med får jämförelsen göras med en tänkt jäm- förelseperson (en hypotetisk jämförelseperson). Enligt EG-direktiven skall jämförelsen göras med hur en annan person behandlas, har be- handlats eller skulle ha behandlats (kurs. här). Att jämförelser med be- handling i förfluten tid och med hypotetiska jämförelsepersoner är möj- liga är vedertaget inom EG-rätten och i svensk rätt (jfr t.ex. prop. 1999/2000:143 Ändringar i jämställdhetslagen, m.m., s. 30 ff.) Jämförelsen blir dock rättvisande endast om personerna befinner sig i situationer där det är rimligt eller naturligt att jämföra dem med varandra. Detta uttrycks i EG-direktiven som att jämförelsen skall göras med nå- gon som befinner sig i en jämförbar situation . I 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan talas om likartad situation . Utredningen anser att det inte finns någon skillnad mellan dessa båda begrepp. För att få överensstämmelse med direktivtexten har utredningen föreslagit att orden jämförbar situation skall användas i de nya lagarna. Regeringen ansluter sig till detta synsätt. Detta kriterium jämförbar situation kan ha olika innebörd beroende på i vilken situation diskrimineringen påstås ha skett. När de arbetsrätts- liga lagarna tillämpas kan kriteriet jämförbar situation ha betydelse t.ex. när det gäller att jämföra två arbetssökande varav endast den ene har de kvalifikationer som krävs för att det sökta arbetet skall kunna utföras väl. Om de arbetssökandes meriter skiljer sig åt så klart att de båda per- sonerna inte befinner sig i en jämförbar situation kan inte jämförelsen utvisa diskriminering. När det gäller den nya lagen mot diskriminering kan det antas att frågan om jämförbar situation får en delvis annan karak- tär och i några fall underordnad betydelse. Avgörande bör vara om det i det enskilda fallet kan anses vara rimligt och naturligt att olika individer behandlas lika. På vissa områden kommer individens kvalifikationer eller uppfyllande av vissa icke-diskriminerande villkor att ha stor betydelse. Det gäller exempelvis beviljande av F-skattesedel, auktorisation av tolk, medlemskap i advokatsamfundet och arbetslöshetsersättning. I des- sa och andra fall är det naturligt att vissa krav eller kriterier skall vara uppfyllda för att förmånen skall beviljas. I andra fall kan jämförbar situation utgå från människors behov. Så kan vara fallet t.ex. i fråga om hälso- och sjukvård och inom social- tjänsten. Där blir i första hand vård- eller stödbehovet styrande för om två personer kan anses vara i jämförbara situationer. Detta gäller de per- soner som i övrigt uppfyller grundläggande krav, t.ex. bosättning, för att få tillgång till vård eller insats. I ytterligare andra fall bör utgångspunkten vara att i princip alla be- finner sig i en jämförbar situation i den meningen att alla oavsett per- sonliga egenskaper skall ha rätt att inte bli bemötta på ett trakasserande eller annars diskriminerande sätt. Så bör vara fallet t.ex. vid restaurang- besök, för kunder i butiker och för den som söker olika typer av sam- hällelig service. I situationer som dessa lär kriteriet jämförbar situation ha en underordnad praktisk betydelse. 88

Jämförelse med en annan person

Prop. 2002/03:65

På en punkt avviker utredningens överväganden från vad som enligt ut-

redningen hittills gällt i de svenska diskrimineringslagarna. I nuvarande

lydelse av 1999 års lagar om diskriminering på grund av etnisk tillhörig-

het och diskriminering på grund av sexuell läggning anges att jämförel-

sen skall göras med en person med annan etnisk tillhörighet respektive

annan sexuell läggning. Enligt 1999 års lag om diskriminering av per-

soner med funktionshinder skall jämförelsen göras med personer utan

sådant funktionshinder. Även lagen om likabehandling av studenter i

högskolan utgår från att jämförelsen skall göras med en person som har

annan etnisk tillhörighet etc. Utredningens förslag till definition av direkt

diskriminering innebär att det inte skall krävas en jämförelse med annan

etnisk tillhörighet etc. Förslaget grundar sig på det faktum att de båda

EG-direktiven anger att jämförelsen skall göras med en annan person 

inte med någon som har annan etnisk tillhörighet etc. Utredningen anför

vidare att den föreslagna formuleringen stämmer bättre överens med mo-

tivuttalanden till 1999 års lagar om att någon kan diskrimineras av skäl

som har samband med annans etniska tillhörighet.

Bland remissinstanserna delar DO och HomO utredningens slutsats i

denna del. De menar att EG-regelns skydd mot diskriminering inte är

begränsat till sådana situationer där det finns ett samband mellan miss-

gynnandet och den missgynnades egen anknytning till den skyddade dis-

krimineringsgrunden. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms uni-

versitet har dock redovisat en annan uppfattning. Enligt nämnden räcker

det med att hänvisa till att direktivets ordalydelse kräver att jämförelse

skall kunna göras med en annan person. Nämnden menar att om utred-

ningens förslag genomförs skulle exempelvis en arbetsgivare ha att för-

svara sin lönesättning på basis av bevisbördereglerna i direktiven vad

gäller arbetstagare som är av samma etniska tillhörighet eller bekänner

sig till samma religion. Det skulle enligt nämnden t.ex. innebära att ett

allmänt saklighetskrav infördes i arbetslivet i alla de frågor som rör en

arbetsgivares rätt att leda och fördela arbetet på en arbetsplats, vilket

nämnden menar inte följer av de båda EG-direktiven.

Regeringen kan som utredningen konstatera att det på denna punkt

finns en skillnad mellan EG-direktivens lydelse och ordalydelsen i 1999

års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Reger-

ingen föreslår att 1999 års lagar ändras och att den nya lagens definition

av direkt diskriminering formuleras så att jämförelsen skall göras med

någon annan. För det första får saken sägas följa av EG-direktiven. Att

utforma diskrimineringsförbudet på ett snävare sätt, som i 1999 års lagar

och lagen om likabehandling av studenter i högskolan i dag, skulle vara

att nationellt begränsa det skydd mot diskriminering som följer av EG-

direktiven. För det andra stämmer denna ordning väl överens med reger-

ingens syn på arbetet mot diskriminering och diskrimineringslagarnas

syften. Innebörden av att jämförelsen skall kunna göras med en annan

person är att diskrimineringsförbudet skall träffa varje otillbörligt hän-

synstagande till etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning,

sexuell läggning eller funktionshinder. Det är något helt annat än att ett

allmänt saklighetskrav införs i alla frågor som rör en arbetsgivares rätt att

leda och fördela arbetet på en arbetsplats.

89 Den som hävdar att diskriminering skett måste befinna sig i en jämför- bar situation med den faktiska eller hypotetiska person som han eller hon jämför sig med. En jämförelse med någon annan person skall alltså vara rimlig och naturlig för att vara meningsfull i en diskrimineringstvist. Dessutom gäller alltjämt kravet på orsakssamband mellan missgynnandet och diskrimineringsgrunden.

Sammanfattningsvis ansluter sig regeringen till utredningens över- väganden i denna del. Det finns inte skäl att hålla fast vid den begräns- ning av kretsen av jämförelsepersoner som finns i 1999 års lagar. Närmare anvisningar till hur jämförelsen kan gå till i en anställnings- situation finns i förarbetena till jämställdhetslagen och 1999 års lagar, se särskilt prop. 1999/2000:143 Ändringar i jämställdhetslagen, m.m., s. 32 och Arbetsmarknadsutskottets betänkande 2000/01:AU3 Ändringar i jämställdhetslagen m.m., s. 23. I propositionen till 1999 års lag om dis- kriminering av personer med funktionshinder finns uttalanden om jämfö- relsen när det gäller personer med funktionshinder, se prop. 1997/98:179 Lag om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funk- tionshinder, s. 41. I prop. 2001/02:27 Likabehandling av studenter i hög- skolan , s. 38 f.f. behandlas motsvarande fråga när det gäller studenter i högskolan. Dessa uttalanden bör alltjämt vara vägledande för förhållan- dena i arbetslivet respektive högskolan. Orsakssambandet Den tredje nödvändiga förutsättningen för direkt diskriminering är att det finns ett orsakssamband mellan missgynnandet och diskriminerings- grunden. Ett sådant samband kan vara starkt eller svagt. Allra starkast är det om det finns en avsikt att missgynna en person på grund av hans eller hennes etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuella läggning eller funktionshinder. I det fallet finns tydligt det nödvändiga orsakssambandet. En diskriminerande avsikt är emellertid inte nödvändig för att diskriminering skall kunna vara för handen. Om någon missgynnar någon annan för att tillmötesgå andras önskemål finns det nödvändiga orsakssambandet. Ett exempel är att en kommersiellt verksam hyresvärd nekar en person med viss hudfärg att hyra en lägenhet på grund av andra hyresgästers motvilja mot att få en granne med annan etnisk tillhörighet än den de har själva. Likaså, om avsikten till och med är att gynna eller bespara någon lidande eller obehag, men effekten blir att t.ex. att någon nekas att hyra en lägenhet eller inträde i en restaurang, finns orsaks- sambandet mellan handlingssättet och diskrimineringsgrunden. Diskri- minering kan alltså vara för handen om övriga rekvisit är uppfyllda. Om den etniska tillhörigheten, religionen eller trosuppfattningen, den sexuella läggningen eller funktionshindret är en av flera orsaker till hand- landet är detta tillräckligt. Den aktuella diskrimineringsgrunden behöver alltså inte vara det enda eller det avgörande skälet för beslutet. Orsaks- sambandet är för handen även när diskrimineringsgrunden är en av flera faktorer som utgör orsaken till den missgynnande behandlingen. Detta kan uttryckas som att det inte behöver vara fråga om ett missgynnande på grund av diskrimineringsgrunden. Det skall räcka med att missgyn- nandet har samband med diskrimineringsgrunden. Prop. 2002/03:65 90 Orsakssambandet finns när en person diskrimineras på grund av sin Prop. 2002/03:65 egen etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuella läggning eller sitt eget funktionshinder. Men förbudet bör gälla i två fall till (jfr vad som ovan sagts om jämförelse med någon annan). Det ena gäller felaktigt förmodad tillhörighet till någon av de skyddade grup- perna. Om någon t.ex. nekas inträde i en nöjeslokal därför att nöjesarran- gören tycker illa om homosexuella personer och felaktigt tror att perso- nen i fråga är homosexuell finns det ett orsakssamband mellan missgyn- nandet och diskrimineringsgrunden, även om antagandet om den sexuella läggningen är felaktigt. Det andra fallet är då en person diskrimineras på grund av att han eller hon har en anknytning till någon annans etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuella läggning eller funktionshinder. Ett exempel är att en hyresvärd nekar att hyra ut en lä- genhet till en person på grund av att dennes make eller sambo har en viss etnisk tillhörighet eller för att en släkting är homosexuell. Ett annat ex- empel där det nödvändiga orsakssambandet finns är diskriminering av en kvinna som själv är född och uppvuxen i Sverige men har gift sig med en invandrare och tagit makens efternamn. Att någon missgynnas på grund av en sådan anknytning till t.ex. en viss etnisk grupp är inte mindre stö- tande än när den som missgynnas själv har den etniska tillhörigheten. Enligt uttalanden i förarbetena gäller 1999 års lagar mot diskriminering i arbetslivet sådana fall av diskriminering på grund av felaktigt förmodad tillhörighet och diskriminering på grund av annans tillhörighet till någon av de skyddade kategorierna (jfr prop. 1997/98:177 s. 59 och bet. 1998/99:AU4 s. 19 och 20). Detsamma bör gälla även fortsättningsvis och enligt den nya lagen. Sammanfattning Sammanfattningsvis föreslår regeringen att bestämmelserna om direkt diskriminering i 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehand- ling av studenter i högskolan ändras i enlighet med vad som nu sagts och att en motsvarande definition införs i den nya lagen mot diskriminering. Undantag från förbudet mot direkt diskriminering Skyddet mot direkt diskriminering är inte absolut, vare sig i EG-direkti- ven eller i de gällande svenska diskrimineringslagarna. Regeringen be- handlar frågan om undantag från diskrimineringsförbuden i de avsnitt som gäller de skilda förbudens utformning.

9.3

Indirekt diskriminering

Regeringens förslag: 

Med indirekt diskriminering avses att en en- skild person missgynnas genom tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet, re- ligion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funk-

tionshinder. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller 91 förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Utredningens förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna : Ingen har invänt mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt EG-direktiven skall indirekt diskriminering anses förekomma när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt miss- gynnar personer med en viss religion eller annan trosuppfattning, ett visst funktionshinder, en viss ålder, eller en viss sexuell läggning jämfört med andra personer, om inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet ob- jektivt motiveras av ett berättigat mål och om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga (artikel 2.2 b). Direktivens definition innebär att indirekt diskriminering i princip föreligger när olika fall behandlas lika utan godtagbar motivering. Ett exempel, som anges i förarbetena till 1999 års lag mot etnisk diskrimine- ring, är om en arbetsgivare skulle ange att för arbete som städare krävs gymnasiekompetens i svenska. Invandrare kan antas vara över- representerade bland dem som inte skulle uppfylla det kravet. Om det inte finns ett godtagbart skäl till varför språkkravet ställs, föreligger in- direkt diskriminering. Exemplet visar att inte bara särbehandling utan även likabehandling kan ge diskriminerande effekter. I jämställdhetslagen, 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan finns definitioner av indirekt diskriminering som är nästan identiska till sin ordalydelse. Utredningens förslag till definition innebär att de nya lagarna anknyter till den nu vedertagna innebörden av indirekt diskriminering. Regeringen ansluter sig till denna utgångspunkt. Det innebär att begreppet är uppbyggt kring tre nyckelord miss- gynnande, jämförelsen och intresseavvägningen.

Missgynnande En förutsättning för att indirekt diskriminering skall kunna konstateras är att någon missgynnats. Med missgynnande i fråga om indirekt diskrimi- nering menas detsamma som i fråga om direkt diskriminering faktisk liden skada, obehag eller annan nackdel. Här kan hänvisas till vad som i den delen anförts under avsnittet om direkt diskriminering. Missgynnande uppstår när någon tillämpar en bestämmelse, ett krite- rium eller ett förfaringssätt som verkar neutralt men som vid en närmare granskning i praktiken typiskt sett missgynnar personer som tillhör någon av de grupper som skyddas i lagstiftningen. Det tar sig uttryck i att de personerna jämfört med andra har svårare att uppfylla kriteriet eller be- stämmelsen eller att förfaringssättet medför en negativ effekt för dem. Utredningen har föreslagit att orden i praktiken särskilt kan miss- gynna används i stället för i praktiken särskilt missgynnar som an- vänds i 1999 års lagar. Utredningen menar att den svenska språk- versionen av direktivens definition kräver att personer faktiskt miss- gynnas medan det i andra medlemsstaters versioner räcker med att en missgynnade verkan kan uppkomma. Prop. 2002/03:65 92 Regeringen konstaterar att den hittills gällande definitionen i de svens- Prop. 2002/03:65 ka lagarna inte är helt identisk med direktivens svenska språkversion. Direktivens lydelse tar sikte på förfaranden etc. som särskilt missgyn- nar, medan de svenska lagarna anger i praktiken särskilt missgynnar. Den lilla språkliga skillnaden är i sak inte oväsentlig. Innebörden av den befintliga lydelsen i de svenska lagarna är att förbudet tar sikte på förfa- randen etc. som typiskt sett innebär en nackdel för den som t.ex. inte har svensk etnisk tillhörighet. Detta att förbudet skall träffa förfaranden som typiskt sett missgynnar är också vad utredningen uppger sig vilja uppnå med sitt förslag. Enligt regeringens mening behövs det inte någon ändring i definitionen för att nå detta syfte. Regeringen anser inte att det är nödvändigt eller lämpligt att definitionen av indirekt diskriminering ändras på det sätt som föreslagits. Däremot finns det skäl att behålla den nyansskillnad mellan de svenska lagarna och direktiven som redan finns. Frågan om krav som i praktiken särskilt missgynnar belyses i ett ny- ligen meddelat avgörande om etnisk diskriminering från Arbets- domstolen (AD 2002 nr 128). Domstolen konstaterar att en arbetsgivares krav på tydlig och korrekt svenska hos arbetssökande uppenbarligen [är] sådant att det framstår som neutralt, men i praktiken missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet. Det betyder, enligt domstolen, att en till- lämpning av detta krav är godtagbart endast om syftet med bolagets krav kan motiveras av sakliga skäl och åtgärden varit lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås. Jämförelsen För att avgöra om ett krav i praktiken särskilt missgynnar personer ur en viss grupp måste en jämförelse göras mellan den grupp som han eller hon tillhör och någon annan grupp. Jämförelsen skall ta sikte på den andel av de som kan, eller inte kan, uppfylla kravet i de grupper som jämförs. Om jämförelsen visar en betydande skillnad i de båda gruppernas möjligheter att typiskt sett uppfylla kravet talar detta för att indirekt diskriminering är för handen. Skillnaden mellan de som kan respektive inte kan uppfylla kravet i de grupper som jämförs bör vara betydande för att någon ur en grupp skall anses ha missgynnats genom det uppställda kravet.

EG-domstolen har, i fråga om könsdiskriminering, flera gånger uttalat att det åligger de nationella domstolarna att bedöma om bestämmelsen etc. drabbar en betydligt större procentandel av det ena könet. Detta stämmer väl överens med de nu aktuella EG-direktivens utformning. In- nebörden är att vad som utgör en betydande skillnad får överlämnas till domstolarna att avgöra i belysning av EG-domstolens avgöranden. Regeringen anser att det i fråga om indirekt diskriminering måste göras en faktisk jämförelse mellan de grupper som är aktuella. Det blir i dessa sammanhang inte aktuellt att tala om hypotetiska jämförelsepersoner. Detta gäller enligt jämställdhetslagen och 1999 års lagar. Intresseavvägningen Det finns enligt EG-rätten, liksom enligt jämställdhetslagen och de andra lagarna mot diskriminering, ett visst utrymme för tillämpning av ett krite- 93 rium, en bestämmelse eller ett förfarande, trots att detta har negativ effekt och missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Denna intresse- avvägning är avgörande för frågan om ett visst förfarande skall anses vara tillåtet eller otillåtet som indirekt diskriminering. För att en åtgärd som typiskt sett har negativa effekter för en viss grupp skall vara tillåten måste två krav vara uppfyllda. För det första måste syftet (målet) vara objektivt sett godtagbart. När det är fastställt att ett till synes neutralt kriterium etc. typiskt sett missgynnar en viss grupp är frågan om den som tillämpar detta kriterium eftersträvar ett viktigt mål. Detta mål skall vara värt att skydda i sig och vara tillräckligt viktigt för att motivera att det ges företräde framför principen om icke-diskrimi- nering. För det andra måste åtgärden (medlet för att nå målet) vara lämp- lig och nödvändig. Om det finns andra, icke diskriminerande handlings- alternativ eller medel för att nå ett i sig godtagbart mål utgör miss- gynnandet i princip indirekt diskriminering i strid med lagen. Intresseavvägningen bör innebära att ett kriterium etc. kan prövas ut- ifrån verksamhetsbehovet hos arbetsgivaren, utbildningsanordnaren, myndigheten, näringsidkaren etc. Utöver ett godtagbart verksamhets- behov bör även tillämpning av nationellt bestämda regler som är avsedda att tillgodose viktiga samhälleliga mål inom ramen för ett lands social- eller sysselsättningspolitik godtas. Sådana omständigheter kan beaktas när det gäller jämställdhetslagen och 1999 års lagar och regeringens för- slag syftar inte till någon ändring på den punkten. Avgörande för vad som med framgång kan åberopas är ytterst vad som framgår av EG-dom- stolens praxis. Ett exempel från arbetslivet som illustrerar intresseavvägningen är föl- jande. Antag att en arbetsgivare för en viss anställning ställer upp ett krav på god svensk språkbehandling. Detta krav kan uppfyllas av alla, oav- sett etnisk tillhörighet, men sannolikheten är hög för att den som kommit till Sverige nyligen eller först i vuxen ålder inte klarar kravet lika bra som den som är född i Sverige. Det uppställda kravet är till synes neutralt mellan personer med olika etnisk tillhörighet men en jämförelse mellan gruppen svenskfödda och en tänkt grupp födda utomlands visar att de som utgör den senare gruppen i allmänhet klarar kravet sämre. De kan därmed inte räkna med att anställas de missgynnas typiskt sett. Därmed är dock inte klart att fråga är om otillåten indirekt diskriminering. Det är möjligt att kravet på god svensk språkbehandling är helt relevant för den anställning som saken gäller. Antag att anställningen är av sådan art att det är nödvändigt att arbetstagaren talar och skriver god svenska. Om så är fallet kan konstateras för det första att det krav som arbetsgivaren ställt upp motiveras av ett berättigat mål objektivt sett krävs sådana språkkunskaper för att arbetet skall utföras tillfredsställande. För det andra kan konstateras att arbetsgivarens tillämpning av kravet är ett lämpligt och nödvändigt medel för att uppnå målet. Om bedömningen av båda dessa led målet respektive medlet för att uppnå målet utfaller till arbetsgivarens fördel har den arbetssökande inte diskriminerats på ett otillåtet sätt. Denna bedömning av mål och medel är ett uttryck för in- tresseavvägningen mellan i exemplet arbetsgivarens (i sig berätti- gade) intresse av att försäkra sig om en väl utförd arbetsprestation och de Prop. 2002/03:65 94 arbetssökandes (likaledes berättigade) intresse av att inte uteslutas från Prop. 2002/03:65 möjligheten att få en anställning på grund av ett icke relevant krav .

Sammanfattning Sammanfattningsvis föreslår regeringen att bestämmelserna om indirekt diskriminering i 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehand- ling av studenter i högskolan språkligt justeras och att en motsvarande definition införs i den nya lagen mot diskriminering.

9.4

Trakasserier

Regeringens förslag: Med trakasserier avses ett uppträdande som krän-

ker en persons värdighet och som har samband med etnisk tillhörighet,

religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshin-

der. Trakasserier är diskriminering.

Utredningens förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna

: Endast Länsstyrelsen i Västernorrlands län har

yttrat sig särskilt om definitionen av trakasserier. Enligt länsstyrelsen är

definitionen mycket vag och kan leda till tillämpningsproblem, bl.a. vid

oavsiktliga kränkningar.

Skälen för regeringens förslag

Trakasserier är diskriminering

Enligt de båda EG-direktiven skall trakasserier anses vara direkt eller

indirekt diskriminering. Detta uttryckliga diskrimineringsförbud är en

nyhet i systematiskt och terminologiskt hänseende i svensk rätt. I sak 

dvs. när det gäller att trakasserier skall vara förbjudna stämmer dock

den gällande svenska regleringen i huvudsak överens med direktivens

uttryckliga trakasseriförbud. Hittills har det emellertid inte ansetts nöd-

vändigt att uttryckligen definiera trakasserier som en form av diskrimine-

ring eller att införa ett särskilt uttryckligt förbud mot trakasserier. I förar-

betena till 1999 års lagar uttalas att trakasserande handlingar är en form

av missgynnande och att trakasserier därför kan vara diskriminering. I

förarbetena diskuterades också möjligheten att införa ett särskilt, uttryck-

ligt trakasseriförbud. Regeringen stannade den gången vid bedömningen

att det inte borde införas ett uttryckligt förbud mot arbetsgivares trakas-

serier. Regeringen hänvisade här till det ansvar som arbetsgivaren har

enligt förbuden mot direkt och indirekt diskriminering, enligt arbetsmil-

jölagen och genom skyldigheten att utreda och vidta åtgärder vid fall av

trakasserier mellan arbetstagare. Det hänvisades också till att fysiska per-

soner kan åläggas straffrättsligt ansvar (jfr bl.a. prop. 1997/98:180 s. 44).

Regeringen konstaterar nu att vad som anfördes i lagstiftningsärendet

1997/98 i och för sig inte förlorat sin giltighet. Emellertid är EG-direk-

tiven tydliga. Trakasserier skall anses vara diskriminering. Det ligger

95

enligt regeringens mening ett stort värde i att trakasserier, som är kanske Prop. 2002/03:65 den vanligaste formen av kränkande eller otillbörligt bemötande i sam- hällslivet, nu uttryckligen lyfts fram som en form av förbjuden diskrimi- nering. På detta sätt genomförs också EG-direktiven i dessa delar på ett tydligt sätt. Att trakasserier skulle kunna förekomma på ett sätt som innebär indi- rekt diskriminering alltså genom ett förfaringssätt som framstår som neutralt men i praktiken missgynnar en viss grupp är knappast tänkbart. Regeringen utgår från att trakasserier i allmänhet kommer att bedömas som direkt diskriminering. Definitionen Enligt direktiven skall trakasserier anses vara diskriminering när ett oönskat beteende som har samband med någon av de grunder som anges i direktiven syftar till eller leder till att en persons värdighet kränks och att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande eller kränkande stämning skapas. Begreppet trakasserier får i detta sammanhang definie- ras i enlighet med medlemsstaternas nationella lagstiftning och praxis (artikel 2.3 i båda direktiven). Utredningen har föreslagit att med trakasserier skall i diskriminerings- lagstiftningen avses ett uppträdande som syftar eller leder till att en per- sons värdighet kränks. Det förslaget avviker något dels från EG-direkti- ven, dels från definitionen av trakasserier i 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Enligt lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet avses med trakasserier ett uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetstagares integritet och som har sam- band med arbetstagarens etniska tillhörighet. Regleringen i de andra lagarna är utformad på motsvarande sätt. Regeringen ansluter sig till förslaget att byta ordet integritet mot värdighet, vilket är det ord som används i EG-direktiven. Ändringen innebär inte någon skillnad i skyddsnivån eller trakasseriförbudets inne- börd i övrigt (jfr strax nedan om vilket bemötande som utgör trakasse- rier). Regeringen har heller inte någon invändning mot utredningens för- slag om att ledet syftar till eller leder till att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande eller kränkande stämning skapas inte tas med i definitionen. Om det ledet i EG-direktiven skulle införas i de svenska lagarna skulle två rekvisit behöva uppfyllas för att trakasserier skall anses vara för handen i ett enskilt fall dels att någon kränks, dels att en hotfull etc. stämning skapas. I den nuvarande definitionen av tra- kasserier gäller endast ett rekvisit att någon kränks. Regeringen ser inget behov av att skärpa kraven för vilket uppträdande som definieras som trakasserier. Tvärtom följer av artikel 6.2 respektive 8.2 att genom- förandet av direktiven inte får utgöra skäl för att inskränka det skydd mot diskriminering som redan finns i medlemsstaterna på de områden som omfattas av direktiven. Ett starkt skydd mot trakasserier måste gå före absolut trohet till direktivens ordalydelse. Som utredningen påpekar framgår det uttryckligen av direktiven att begreppet trakasserier får defi- nieras i enlighet med medlemsstaternas nationella lagstiftning och praxis. Det finns anledning att ta fasta på det utrymme för nationell anpassning 96 som EG-direktiven erbjuder och som utredningen föreslagit undvika att föra in ledet hotfull stämning skapas i de svenska lagarna. Att skyddet mot trakasserier är starkt, och tydligt utformat, bör också i andra avseenden vara avgörande för hur definitionen av trakasserier ut- formas. Utredningen har föreslagit att ett uppträdande som syftar till trakasserier skall anses som trakasserier. Orden syftar till är hämtade från EG-direktivens ordalydelse vilket talar för att de införs även i de svenska lagarna. Regeringen kan dock konstatera att ledet syftar till stämmer mindre väl överens med hur skyddet mot trakasserier i dag är uppbyggt i de svenska lagarna. Diskriminering, som begreppet hittills har setts, utgår inte i något avseende från avsikten eller syftet hos den som diskrimine- rar. Avgörande för om diskriminering är för handen är om en diskrimine- rande effekt uppstår inte vad som åsyftats eller eftersträvats. En viktig del av skyddet mot trakasserier är att det är den utsatte som avgör om beteendet eller handlingarna är oönskat och kränkande. Att definiera tra- kasserier utifrån om ett uppträdande syftar till en kränkning är att se saken med den diskriminerandes ögon. Dessa omständigheter talar för att det är lämpligt att utnyttja det utrymme för nationell anpassning som EG- direktiven erbjuder. Regeringen anser att med trakasserier skall avses ett uppträdande som kränker en persons värdighet och som har samband med etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funk- tionshinder. Detta är i allt väsentligt samma definition av trakasserier som gäller i dag. Definitionen av trakasserier och att trakasserier är diskriminering bör framgå direkt av lagtexten i den nya lagen, 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Vilket bemötande som utgör trakasserier Länsstyrelsen i Västernorrlands län har pekat på att definitionen av tra- kasseribegreppet är vag till sin utformning. För att klargöra innebörden vill regeringen anföra följande som vägledning. Trakasserier är handlingar, beteenden eller bemötanden som kränker den utsattes värdighet på ett sätt som har anknytning till de skyddade diskrimineringsgrunderna. Trakasserier kan avse fysiskt, verbalt eller icke-verbalt uppträdande. Handlingarna eller bemötandet skall innebära missgynnande i form av skada eller obehag och på så sätt kränka den en- skildes värdighet. Helt bagatellartade skillnader i bemötande bör inte betraktas som missgynnande och därmed trakasserier. Det bör vara fråga om märkbara och tydliga kränkningar. Exempel på diskriminerande trakasserier är nedsättande tillmälen på grund av den utsattes eller någon annans etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning. Det kan handla om rasistiska texter, bilder, märken och klotter. Det kan också vara fråga om sådant som att vissla, stirra eller göra kränkande gester. Trakasserier kan vidare avse nedsvärtning eller ett förlöjligande eller förnedrande uppförande som t.ex. kommentarer om utseende eller bete- ende. Attityder och skämt m.m. som inte riktas mot en eller flera indivi- der omfattas i princip inte. Upprepade nedsättande uttalanden som riktas Prop. 2002/03:65 97 till en större grupp kan dock komma att betraktas som diskriminering om Prop. 2002/03:65 någon i gruppen gjort klart att yttrandena uppfattas som kränkande. Ett handlingssätt eller bemötande som för omgivningen eller isolerat fram- står som harmlöst, kan övergå till att bli trakasserande när det upprepas och då den drabbade klargör att beteendet är kränkande. För att det skall vara fråga om trakasserier skall handlandet eller bete- endet vara oönskat . Det är den utsatte som avgör om beteendet eller handlingarna är oönskat och kränkande. Bedömningen skall alltså inte göras utifrån antaganden om en allmänt omfattad mening om vilka bete- enden som typiskt sett kan sägas vara ägnade att kränka någons vär- dighet. Lagtekniskt framgår ledet oönskat av att ordet kränker är del av definitionen (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:177 s.99). Den som trakasserar måste ha insikt om att hans eller hennes beteende kränker någon på grund av en av de skyddade diskrimineringsgrunderna, t.ex. på grund av någons sexuella läggning. Den trakasserade bör göra klart för den som trakasserar att beteendet upplevs som kränkande. Det betyder i praktiken, om inte tillhörigheten till den skyddade kategorin är uppenbar, att en person inte med framgång kan påstå sig vara diskrimine- rad genom trakasserier om han eller hon inte låter den som står för tra- kasserierna förstå att han eller hon har en viss etnisk tillhörighet etc., el- ler att han eller hon känner sig kränkt av kränkande anspelningar gent- emot den skyddade kategorin. Detta gäller så vitt den etniska tillhörig- heten, religionen eller trosuppfattningen, den sexuella läggningen eller funktionshindret inte är uppenbart eller allmänt känt på t.ex. en arbets- plats. I vissa fall kan omständigheterna vara sådana att kränkningen utan vidare måste stå klar för den som trakasserar. I de fallen behövs inga sär- skilda påpekanden från den som känner sig trakasserad. Ett handlingssätt eller bemötande skall ha ett orsakssamband med den diskrimineringsgrund som är aktuell för att utgöra trakasserier i lagarnas mening. Liksom är fallet vid de andra typerna av diskriminering är det inte nödvändigt att anknytningen är till den utsattes egen etniska till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuella läggning eller funktionshinder. Även när anknytningen gäller någon annans etniska tillhörighet etc., eller när fråga är om felaktigt förmodad tillhörighet till en skyddad grupp, är rekvisitet orsakssamband uppfyllt. På motsvarande sätt behöver den etniska tillhörigheten, religionen eller trosuppfattningen, funktionshindret eller den sexuella läggningen inte vara ensam orsak till handlandet eller beteendet. Även anspelningar på någon av diskrimineringsgrunderna och som grundar sig i personliga motsättningar kan utgöra trakasserier. Sammanfattning Sammanfattningsvis föreslår regeringen att definitionerna av trakasserier i 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan utformas i enlighet med vad som nu sagts och att det av la- garna uttryckligen skall framgå att trakasserier är diskriminering. När det gäller den nya lagen föreslås motsvarande bestämmelser. 98

9.5

Instruktioner att diskriminera

Prop. 2002/03:65

Regeringens förslag: 

Med instruktioner att diskriminera avses order eller instruktioner att diskriminera en person genom direkt diskrimi- nering, indirekt diskriminering eller trakasserier som

en arbetsgivare lämnar åt en arbetstagare eller till den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats

en högskola lämnar åt en arbetstagare vid högskolan, eller

som lämnas åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållan- de till den som lämnar ordern eller instruktionen eller som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag.

Sådana instruktioner är diskriminering.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta godtar eller har inga synpunkter på ut- redningens överväganden. T.ex. Föreningen Svenskt Näringsliv delar utredningens rättsliga bedömning att order eller instruktion att diskrimi- nera förutsätter någon form av lydnads- eller beroendeförhållande. Flera av ombudsmännen mot diskriminering har dock invänt mot utredningens förslag i den delen. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universi- tet, som inte i övrigt invänt mot utredningens resonemang i denna del, menar att ett av orden order eller instruktion räcker för att beskriva diskrimineringsförbudet, lämpligen instruktion. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Enligt EG-direktiven skall en föreskrift att diskriminera en person på grund av ras eller etniskt ursprung etc. anses vara direkt eller indirekt diskriminering (artikel 2.4 i båda direktiven). Instruktioner att diskriminera Utredningen har förslagit att beteckningen order eller instruktion att diskriminera skall användas i den svenska lagstiftningen. Skälet till det är att föreskrift i svenska förhållanden brukar syfta på författningstext. Regeringen ansluter sig till det synsättet, men anser som Juridiska fa- kultetsnämnden föreslagit att beteckningen instruktioner att diskri- minera bör användas. Som utredningen anmärkt används t.ex. i de eng- elska och de danska versionerna orden instruction respektive instruktion . Lydnads- eller beroendeförhållande eller åtagande att utföra ett uppdrag I direktivens ord föreskrift ligger enligt utredningen att det skall finnas ett hierarkiskt förhållande mellan den som uppmanar och den som upp- manas att diskriminera. Utredningen hänvisar till att Europaparlamentet när direktiven förhandlades fram motiverade förbudet i denna del med 99 behovet att täcka situationer som att en chef uppmuntrar sina under- lydande att diskriminera vid nyanställningar eller att en fastighetsägare instruerar en mäklare att inte hyra ut ett hus till mörkhyade personer. Med utredningens sätt att se saken är det fråga om en föreskrift att dis- kriminera endast om den som tar emot instruktionerna befinner sig i nå- gon form av lydnads- eller beroendeförhållande till den som uttalar upp- maningen. Bl.a. Svenskt Näringsliv har förklarat sig dela utredningens rättsliga bedömning och godtar förslaget. Några remissinstanser har dock invänt mot utredningens resonemang angående lydnads- eller beroende- förhållande och menat att tolkningen är alltför restriktiv. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikappombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) anser att utredningens ståndpunkt inte har stöd i direktiven. Det är enligt ombudsmännen inte heller lämpligt att ställa upp ett krav på lydnads- eller beroendeförhållande. HO hänvisar till att skyddsvärda si- tuationer sannolikt inte kommer att träffas av förbudet. Enligt DO : s erfa- renhet finns det inte alltid någon etablerad relation mellan den som ger en diskriminerande beställning och den som har att utföra den. DO menar att det kan snarare vara fråga om förhoppningar om t.ex. en större vinst eller allmänt välvillig inställning som styr handlandet och ger som exempel föräldrars önskemål om etnisk eller religiös tillhörighet hos sina barns lärare. Det är enligt DO:s uppfattning nödvändigt att klargöra att det så fort instruktionen kan antas påverka den som fått den, kan vara fråga om en handling som omfattas av förbudet. Enligt HomO kan ett ekonomiskt beroendeförhållande i praktiken utgöra en minst lika kraftfull påtryckning som ett formellt lydnadsförhållande. HomO menar att det inte finns skäl att göra skillnad mellan exempelvis en villaägare som uppdrar åt en fastighetsmäklare att inte sälja huset till ett par av samma kön vilket skulle omfattas av förbudet med utredningens synsätt och en grupp arbetstagare eller kunder som utövar påtryckningar för att en företagare inte skall anställa en person som är öppet homo- eller bisexu- ell. Regeringen bedömer saken på följande sätt. EG-direktiven är inte tyd- liga på denna punkt. De går att uppfatta så som utredningen gjort men lämnar också möjligheter till andra tolkningar. Innebörden av detta är enligt regeringens mening att artiklarnas utformning ger medlemsstaterna visst utrymme för att nationellt närmare bestämma regelns innebörd från mer allmänna utgångspunkter. En utgångspunkt är att kärnområdet av det område där ett förbud mot diskriminerande instruktioner bör finnas är de fall där det finns nå- gon form av lydnads- eller beroendeförhållande. Det kanske tydligaste exemplet är instruktioner som en arbetsgivare lämnar till en eller flera arbetstagare. En sådan instruktion kan innebära t.ex. att en personal- ansvarig anställd instrueras att vid nyanställningar inte rekrytera arbets- sökande med viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Andra exempel är att personal på en restaurang eller annat nöjesetablissemang får instruktioner om att inte släppa in personer med mörk hudfärg på restaurangen eller att butiks- personal instrueras att neka romer tillträde till en butik. I dessa fall kan Prop. 2002/03:65 100

man tala om ett lydnads- eller beroendeförhållande mellan den som läm-

Prop. 2002/03:65

nar respektive tar emot instruktionen.

En begränsning av regelns tillämpning till egentliga lydnads- eller be-

roendeförhållanden riskerar dock att göra diskrimineringsförbudet allt-

för snävt. Regeringen anser att diskrimineringsförbudet skall ha ett bre-

dare tillämpningsområde än så. Som exempel på andra faktiska situatio-

ner som bör omfattas av diskrimineringsförbudet kan nämnas att en ar-

betsgivare som söker arbetskraft ger anvisningar till arbetsförmedlingen

om att arbetssökande med viss hudfärg skall väljas bort och att en hus-

ägare instruerar en fastighetsmäklare att inte sälja eller hyra ut ett hus till

en person med viss sexuell läggning. Dessa förhållanden karakteriseras

typiskt sett inte av ett lydnads- eller beroendeförhållande även om det

kan finnas ekonomiska incitament eller lojalitetshänsyn som gör att in-

struktionerna kan komma att efterföljas av den som tar emot dem.

Regeringen instämmer alltså inte fullt ut i utredningens resonemang

om att regelns tillämpningsområde bör bestämmas enbart genom en hän-

visning till lydnads- eller beroendekriteriet. Förbudets kärnområde

bör vara situationer som kännetecknas av ett lydnads- eller beroende-

förhållande, men därutöver bör omfattas också relationer som känne-

tecknas av att den ena parten den som tar emot instruktionen åtagit

sig att fullgöra ett uppdrag såsom att utföra en tjänst eller lämna viss ser-

vice. Detta bör framgå uttryckligen av lagtexten.

Något annorlunda ställer sig saken i de situationer där en etablerad re-

lation saknas mellan den som lämnar respektive tar emot instruktionen.

Rättssäkerhetsskäl och hänsyn till regelns tillämpning talar för att för-

budet inte utformas på ett alltför extensivt sätt. Påtryckningar i allmänhet

från enskilda personer bör inte omfattas av ett skadeståndssanktionerat

diskrimineringsförbud. Föräldrar med önskemål om etnisk tillhörighet

eller viss religion hos barnens lärare kan inte utnyttja att sko-

lan/arbetsgivaren befinner sig i en beroende- eller uppdragssituation på

samma sätt som arbetsgivaren eller hussäljaren i exemplen ovan. Beho-

vet av en förbudsregel är därmed inte lika framträdande i en sådan situa-

tion. Detsamma gäller t.ex. anställda eller kunder som söker påverka en

arbetsgivare eller en näringsidkare att diskriminera en viss person. Det

skulle enligt regeringens mening föra för långt om diskriminerings-

förbudet utsträcktes till att omfatta sådana påtryckningar eller menings-

yttringar.

Missgynnande

Utredningen diskuterar vidare frågan om det bör krävas att instruktionen

får en faktiskt diskriminerande effekt för att en instruktion skall bedömas

som diskriminering. Utredningens slutsats är att det är ordern eller in-

struktionen i sig som innebär diskriminering.

Regeringen gör följande bedömning. Av EG-direktivens lydelse fram-

går inte om själva instruktionen i sig skall anses utgöra diskriminering

även om den inte åtlyds eller på annat sätt inte får effekt. Inte heller de

exempel på regelns tillämpning som lämnades under förhandlingarna av

direktivets tillkomst ger något besked. Saken får därmed bedömas utifrån

mer allmänna lämplighetsöverväganden. En utgångspunkt är att diskri-

minering, som begreppet är definierat i EG-direktiven och i svensk gäl-

101

lande rätt, förutsätter missgynnande alltså en effekt. Detta talar för att missgynnade skall vara ett nödvändigt rekvisit även när det gäller den form av diskriminering som kallas instruktioner att diskriminera. Diskrimineringsförbuden förutsätter generellt inte en diskriminerande avsikt. Samma princip bör gälla i fråga om instruktioner att diskriminera. Att utforma reglerna så att en diskriminerande avsikt oberoende av ef- fekt skall vara styrande för när diskrimineringsförbudet gäller vore att frångå utgångspunkten att någons syfte eller avsikt inte har betydelse för om diskriminering är för handen. Vidare bör utformningen av diskrimineringsförbudet stämma överens med de praktiska möjligheterna att tillämpa skadeståndssanktionen. En- dast i det fall att en eller flera personer de facto har missgynnats kan nå- gon yrka och tilldömas skadestånd. Även utredningen konstaterar att en svårighet med att en åtgärd som inte får effekt skall vara förbjuden, är att den inte kan sanktioneras genom skadestånd på grund av kränkning. Re- geringen anser inte att det är lämpligt att föreslå ett diskrimineringsför- bud som inte kan föranleda någon påföljd. Att förbjuda instruktioner eller påtryckningar som inte missgynnar en person och som inte kan föranleda någon påföljd är knappast meningsfullt. Regeringen anser således att en instruktion som inte får effekt inte skall omfattas av diskrimineringsförbudet. Det bör i sammanhanget framhållas att även en instruktion som inte åt- lyds av den som tar emot den i vissa fall kan föranleda en diskrimineran- de effekt. Så kan vara fallet när instruktionen riktat sig mot en viss eller flera personer som således särskilt utpekats som tilltänkta föremål för diskriminering. I ett sådant fall har den enskilde utsatts för en kränkning redan genom att pekas ut. Han eller hon har alltså missgynnats och bör vara oförhindrad att framställa anspråk om upprättelse. Ett exempel på när missgynnande bör anses vara för handen är, som HomO angett, att en instruktion som riktat sig mot en viss person resulterat i stor uppmärk- samhet eller skvaller innan det slutligen visar sig att den inte åtlyddes av den som tog emot instruktionen. I exemplen med arbetsförmedlingen och fastighetsmäklaren och andra självständiga juridiska personer gör sig den som låter sig påverkas skyl- dig till diskriminering enligt de diskrimineringsförbud som föreslås re- spektive redan gäller i de arbetsrättsliga lagarna och lagen om lika- behandling av studenter i högskolan. I exemplet med instruktioner som lämnas av en arbetsgivare till en an- ställd har förbudet mot instruktioner att diskriminera en begränsad själv- ständig betydelse. Den anställde som utför ordern binder arbetsgivaren i den meningen att arbetsgivaren anses ansvarig för diskrimineringen på samma sätt som om arbetsgivaren själv utfört den diskriminerande hand- lingen. Endast i det fall att arbetstagaren inte följer instruktionen, men denna ändå blir allmänt känd eller spridd på arbetsplatsen, får diskrimi- neringsförbudet självständig betydelse enligt 1999 års lagar. Sammanfattning Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i den nya lagen mot dis- kriminering, 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan införs bestämmelser som uttryckligen anger att Prop. 2002/03:65 102 instruktioner att diskriminera är diskriminering. Med instruktioner att Prop. 2002/03:65 diskriminera en person bör avses order eller instruktioner att diskriminera en person genom direkt diskriminering, indirekt diskriminering eller tra- kasserier som en arbetsgivare lämnar åt en arbetstagare eller till den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats, som en högskola lämnar åt en arbetstagare vid högskolan, eller som läm- nas åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen eller som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag. På samma sätt som gäller diskriminering i övrigt gäller förbudet om en diskriminerande effekt uppstått.

10

Bevisfrågor

Regeringens förslag: En bevisregel med följande lydelse förs in i den

nya lagen om förbud mot diskriminering, 1999 års arbetsrättsliga lagar

och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan:

Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressa-

lier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon

blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det svaranden som

skall visa att diskriminering eller repressalier inte förekommit.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Ut-

redningen har föreslagit att diskrimineringslagarna skall innehålla sär-

skilda bevisregler som utformas olika för direkt diskriminering, indirekt

diskriminering, trakasserier respektive instruktioner att diskriminera. Ut-

redningen har inte föreslagit någon bevisregel som gäller repressalier.

Remissinstanserna: Ombudsmännen mot diskriminering Jämställd-

hetsombudsmannen (JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

(DO), Handikappombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskri-

minering på grund av sexuell läggning (HomO) har förklarat sig posi-

tiva till att uttryckliga bevisregler införs i lagstiftningen. HO anser att

förslaget möjliggör en effektiv och rättssäker rättstillämpning. Enligt

HomO bör reglerna kunna underlätta i processituationerna och främja

möjligheterna att få till stånd bra överenskommelser utom rätta.

Ombudsmännen efterlyser dock en liknande bevisregel för repressalier.

Även Integrationsverket, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänste-

männens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Central-

organisation (SACO), Sveriges förenade studentkårer, Riksförbundet för

sexuellt likaberättigande (RFSL) och Mitthögskolan anser att förbudet

mot repressalier bör kompletteras med en regel som anger bevislättnader.

Andra remissinstanser är mer kritiska till utredningens förslag. Solna

tingsrätt och Göteborgs tingsrätt ifrågasätter om förslaget helt uppfyller

EG-direktivens krav på bevislättnad för den som påstår sig ha blivit dis-

kriminerad. Mitthögskolan anser att fördelaktigare bevisregler bör över-

vägas för den som påstår sig ha blivit direkt diskriminerad eller tra-

kasserad samt i vissa fall vid order eller instruktion att diskriminera, t.ex.

när den diskriminerade inte kan komma åt material för att bevisa sin sak.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet anför kraftfull

kritik mot utredningens resonemang i bevisfrågorna och mot förslaget till

103

lagstiftning. Enligt nämnden strider förslaget både mot svenska process- Prop. 2002/03:65 principer och mot EG-direktiven. Förslaget innebär inte någon bevis- lindring, i vart fall inte terminologiskt sett. Det anger precis samma krav på bevisningens styrka som gäller i vilket dispositivt tvistemål som helst. Nämnden anför vidare att det framstår som om utredningen medvetet går emot direktivens krav på bevislindring, att den föreslagna lagtexten säger något helt annat än utredarnas uttolkning av den och att uttrycken visa och antagligt i sammanhanget ger en ur bevisteoretisk synvinkel kata- strofal effekt. De valda beviskravstermerna ger enligt nämnden samman- fattningsvis inte uttryck för någon bevislindring för käranden och innebär en stor oklarhet beträffande förhållandet mellan bevisbörda och mot- bevisbörda.

Även Föreningen Svenskt Näringsliv är kritisk. Föreningen motsätter

sig särskilt utredningens förslag om att ett påstående från käranden om

att han eller hon har viss etnisk tillhörighet eller ett funktionshinder skall

räcka som bevis. Varken det s.k. bevisbördedirektivet eller de båda nu

aktuella EG-direktiven kräver enligt föreningen en sådan uppluckring av

bevisreglerna. Föreningen menar att det får anses vara rimligt att i enlig-

het med sedvanliga regler om bevisbördans placering kräva bevisning av

käranden om sin anknytning till en skyddad grupp och tillägger att det

typiskt sett inte heller kan anses svårt för käranden att prestera sådan be-

visning.

Arbetsdomstolen noterar bl.a. att förslaget saknar en komponent som

anges i EG-direktivens regel, nämligen att de fakta som skall styrkas

sammantaget skall ge anledning till antagandet att det har förekommit

diskriminering. Domstolen ifrågasätter bl.a. vidare om det inte skulle

vara lämpligare att ha endast två bevisregler som närmare ansluter till de

formuleringar som förekommer i EG-direktiven, en regel för direkt och

en för indirekt diskriminering.

Skälen för regeringens förslag

Gällande rätt

1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan ut-

går, liksom jämställdhetslagen, från EG-domstolens rättstillämpning i

fråga om bevisfrågor. Den främsta rättskällan när det gäller att tolka och

tillämpa bestämmelserna är därför EG-domstolens avgöranden. De

nämnda lagarna innebär att domstolarna skall tillämpa en delad bevis-

börda. Om t.ex. en arbetssökande eller en arbetstagare lägger fram fakta

som ger anledning att anta att hon eller han blivit diskriminerad före-

ligger vad som kallas ett prima facie-fall av diskriminering. Denna term

som hämtats närmast från EG-rätten beskriver en situation där käranden

förebringat uppgifter som visar att diskriminering synes föreligga. I en

sådan prima facie-situation övergår bevisbördan på arbetsgivaren. Denne

har då att styrka att det inte föreligger ett brott mot likabehandlings-

principen. Om kärandesidan misslyckas med att göra diskriminering an-

taglig behöver arbetsgivarens motargument inte prövas. Det kan då ge-

nast konstateras att diskriminering inte kan visas i målet. Diskriminering

104

kan föreligga oberoende av om arbetsgivaren haft en diskriminerande

Prop. 2002/03:65

avsikt eller ej. En talan om diskriminering behöver därför inte i något fall

inriktas på att bevisa ett diskriminerande syfte hos en arbetsgivare.

EG-direktiven

I artikel 8.1 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 10.1 i ar-

betslivsdirektivet anges följande under rubriken Bevisbörda.

Medlemsstaterna skall, i enlighet med sina nationella rättssystem, vidta nödvän-

diga åtgärder för att säkerställa att det, när personer som anser sig kränkta genom

att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, inför domstol eller

annan behörig myndighet lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har

förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa

att det inte föreligger något brott mot principen om likabehandling.

I skälen till direktiven anges att för att principen om likabehandling skall

kunna tillämpas effektivt måste reglerna om bevisbördan anpassas på så

sätt att bevisbördan övergår till svaranden när det föreligger ett prima

facie-fall av diskriminering.

Av skälen till direktiven framgår vidare att bedömningen av händelser

av vilka den slutsatsen kan dras att det har förekommit direkt eller in-

direkt diskriminering är en fråga för nationella rättsliga instanser eller

andra behöriga organ, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis.

Särskilt vad gäller indirekt diskriminering kan sådana regler innebära att

alla medel, inklusive statistiska bevis, används för att fastställa att dis-

kriminering föreligger.

Utredningens förslag

Utredningen har föreslagit att uttryckliga bevisregler skall införas i lagen.

Enligt förslaget skall lagstiftningen innehålla fyra nya bevisregler en

paragraf för direkt diskriminering, en för indirekt diskriminering, en för

trakasserier och en för instruktioner att diskriminera.

I fråga om direkt etnisk diskriminering har utredningen föreslagit föl-

jande bevisregel:

I mål om direkt diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion eller

övertygelse skall den som anser sig ha blivit sämre behandlad än någon annan i

en jämförbar situation visa att en sådan behandling har förekommit. Det åligger

då den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att något samband

inte har förelegat mellan behandlingen och den etniska tillhörigheten, religionen

eller övertygelsen.

Förslagen som gäller funktionshinder och sexuell läggning följer samma

modell.

Regeringens bedömning

Regeringen anser att ett effektivt skydd mot diskriminering förutsätter en

lättnad i beviskraven för den som anser sig ha blivit diskriminerad. Detta

är den EG-rättsliga utgångspunkten i de två EG-direktiven och i det s.k.

105

bevisbördedirektivet från 1997 (se rådets direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering, EGT nr L 014, 20.01.1998 s. 00060008). Att det i praktiken krävs en bevis- lättnad för att förbuden skall kunna upprätthållas ligger också till grund för regleringen i 1999 års lagar, jämställdhetslagen och lagen om lika- behandling av studenter i högskolan (jfr t.ex. prop. 1997/98:177 s. 41). Den reglering med delad bevisbörda som finns i 1999 års lagar, jäm- ställdhetslagen och lagen om likabehandling av studenter i högskolan motsvarar enligt regeringens mening EG-rättens krav på bevislättnader. Det finns därmed ingen anledning att nu ändra i principerna för hur be- visprövningen skall gå till eller att lämna anvisningar som avviker från vad som uttalats i tidigare lagstiftningsärenden. Här kan alltså för arbets- livets och högskolans del hänvisas till äldre förarbetena (se prop. 1997/98:177, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:179, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:180, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140 samt prop. 1999/2000:143, bet. 2000/01:AU3, rskr. 2000/01:4 samt prop. 2001/02:27, bet. 2001/02:UbU5, rskr. 2001/02:101). Det är emellertid en fördel om bevisbördans placering och beviskravets styrka framgår direkt av lagtexten. Principerna för bevisprövningen kommer tydligare till uttryck genom en lagfäst uttrycklig bevisbörderegel (jfr Lagrådet i prop. 1997/98:177 s. 99 och prop. 1999/2000:143 s. 148). Regeringen är dock inte beredd att föreslå en reglering av den lydelse som utredningen utarbetat. Som remissutfallet utvisar finns det flera in- vändningar mot utredningens förslag. Regeringen vill särskilt peka att ett av de bärande leden i direktivens bevisregler saknas i utredningens för- slag. Kärandesidan i en rättegång skall enligt EG-regeln lägga fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering. Som Arbetsdomstolen noterat finns det ledet inte med i utredningens förslag. Regeringen anser att det finns goda skäl för att bevisreglerna ger ut- tryck för den delade bevisbördan och även i övrigt nära ansluter till di- rektivens lydelse. En ordning där den svenska regleringen nära följer EG- direktivens ordalydelse innebär att direktiven genomförs på ett tydligt sätt och att en anpassning till kommande avgöranden i EG-domstolen underlättas. Det kan på sikt vara av värde att Sverige följer direktivens modell, t.ex. inför en framtida prövning inför EG-domstolen. Det kan också antas underlätta jämförelser av olika medlemsstaters lagar mot diskriminering. Det är vidare en fördel om bevisregeln kan uttryckas i en enda be- stämmelse, i stället för flera som utredningen föreslagit. EG-direktiven anger en regel som skall gälla för de olika formerna av diskriminering. Det finns skäl att följa den modellen. Flera bestämmelser med olika ly- delse kan uppfattas som att bevisprövningen skall göras på olika sätt för de olika fallen. Regeln bör också ha sådan utformning att den med i hu- vudsak samma lydelse kan införas i den nya lagen om förbud mot dis- kriminering, 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringen anser också att bevisning av påståenden om repressalier skall behandlas på samma sätt som påståenden om diskriminering. Re- pressalier är formellt sett inte en form av diskriminering enligt direk- Prop. 2002/03:65 106 tiven. Repressalier ligger dock i fråga om handlingssätt och effekter mycket nära särskilt diskriminering i form av trakasserier. Som flera re- missinstanser påpekat är det inte en lämplig ordning att den som reagerat mot diskriminering skall ha sämre möjligheter att i praktiken genomdriva sitt skydd mot straff- eller hämndåtgärder än vad den har som hävdar att diskriminering förekommit. Ett effektivt skydd mot alla typer av otill- börliga hänsynstaganden förutsätter enligt regeringens mening att skyd- det mot repressalier är lika starkt som skyddet mot diskriminering. Re- geringen anser alltså att effektivitetsskäl talar för att den delade bevis- bördan skall tillämpas också när det gäller repressalier. Regeringen föreslår alltså en bevisregel som följer EG-direktivens or- dalydelse närmare än vad utredningen föreslagit, som kan användas genomgående i de olika diskrimineringslagarna och som gäller både i fråga om diskriminering och repressalier. Regeringens förslag följer förhållandevis nära direktivens lydelse. Den visar på att bevisbördan är delad. Käranden skall visa omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller ut- satt för repressalier. Om det finns anledning att anta att diskriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie-situation. I en sådan situation när diskriminering eller repressalier synes föreligga över- går bevisbördan på motparten. Svaranden måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressalier styrka att diskrimine- ring eller repressalier inte förekommit. Ett sätt att styrka att diskrimine- ring inte förekommit är att svaranden bevisar att agerandet inte har något samband med den åberopade diskrimineringsgrunden. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra diskriminering respektive repressalier antagliga behöver motpartens motargument inte prövas. Det kan då ge- nast konstateras att diskriminering eller repressalier inte kan påvisas i målet. På några punkter avviker den föreslagna ordalydelsen från direktivens lydelse. Det gäller orden visar omständigheter som motsvarar direk- tivens uttryck lägger fram fakta. Den valda formuleringen visar om- ständigheter är tydligare och stämmer enligt regeringens mening bättre med gängse svenskt rättsligt språkbruk. Regeringen förslag avviker vida- re från EG-direktivens ordalydelse när det gäller orden att det inte före- ligger något brott mot principen om likabehandling som finns i direkti- vens bestämmelse men inte i regeringens förslag. Skälen till att de orden inte bör tas med i den svenska bestämmelsen är att uttrycket principen om likabehandling inte används i den svenska lagtexten i övrigt och att EG-direktiven i systematiskt hänseende knappast kan sägas innebära att repressalier är ett brott mot likabehandlingsprincipen. För att göra tydligt att både diskriminering och repressalier omfattas av den delade bevisbör- dan är det lämpligt att paragrafen uttryckligen klargör regelns räckvidd. I sak innebär det faktum att den delade bevisbördan framgår direkt av lagtexten ingen ändring av rättsläget. EG-domstolens praxis i diskrimine- ringsmål är styrande för bestämmelsens närmare innebörd. Den främsta rättskällan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG-domstolens avgöranden (jfr prop. 1999/2000:143 s. 51). Arbets- domstolen (AD) har också i flera avgöranden åberopat den EG-rättsliga bevisregeln. I AD 2002 nr 128 som gällde etnisk diskriminering i ar- betslivet anförde domstolen följande. Det bör enligt domstolens me- Prop. 2002/03:65 107 ning tillämpas någon form av bevislättnad för att lagens förbud skall Prop. 2002/03:65 kunna upprätthållas. I förarbetena anförs att bevisregeln i det inom EG gällande bevisbördedirektivet bör tas till utgångspunkt för bevisbördans placering. En arbetssökande eller arbetstagare bör med denna utgångs- punkt ha bevisbördan för de av henne eller honom påstådda faktiska om- ständigheterna, dvs. bl.a. att arbetsgivaren har behandlat henne eller ho- nom mindre förmånligt än arbetsgivaren behandlat andra eller skulle ha behandlat andra med annan etnisk tillhörighet. Om dessa styrkta fakta ger anledning att anta att diskriminering förekommit, bör bevisbördan övergå på arbetsgivaren som då har att visa att missgynnandet inte har samband med etnisk tillhörighet. (Jfr också AD 2002 nr 45 och AD 2001 nr 76 som gällde tillämpning av jämställdhetslagens diskrimineringsförbud.) Den föreslagna regeln bör användas i alla de olika civilrättsliga lagarna mot diskriminering. Förslaget föranleder därmed ändringar i 1999 års lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Den nu- varande delen av förbudet mot direkt diskriminering som ger uttryck för bevisregeln upphävs och den nya bevisregeln placeras i en särskild para- graf. Det är en fördel att bevisregeln bryts ut från den bestämmelse som innehåller definitionen av och förbudet mot direkt diskriminering. Regeln om delad bevisbörda framgår därmed tydligare av lagtexten än vad som är fallet för närvarande. Regeringen avser att i annat sammanhang återkomma med förslag som gäller jämställdhetslagens reglering av bevisprövningen. 11 En ny lag om förbud mot diskriminering 11.1 Inledning

Behovet av lagstiftning på nya samhällsområden

Regeringen har i avsnitt 7.1 redovisat att de två EG-direktiven bör

genomföras genom lagstiftning. De bestämmelser i regeringsformen,

brottsbalken och i civilrättslig lagstiftning som kan åberopas till skydd

mot diskriminering är enligt regeringens mening inte tillräckliga för att

direktivens krav på skydd mot diskriminering skall anses uppfyllda. Det

är bakgrunden till att regeringen föreslår ny civilrättslig lagstiftning som

ger skydd mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion

eller trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder på samhälls-

områden utanför arbetslivet och högskolan. Definitionerna av diskrimi-

neringsgrunderna behandlas i avsnitt 8. I avsnitt 9 behandlas diskrimine-

ringsbegreppet. Bevisfrågor behandlas i avsnitt 10.

I avsnitt 7.2 redovisar regeringen skälen för att de nya reglerna bör in-

föras i en ny lag som kompletterar de lagar som finns, dvs. lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen

108

(1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med Prop. 2002/03:65 funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i ar- betslivet på grund av sexuell läggning och lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i högskolan. Den nya lagen föreslås gälla för diskrimineringsgrunderna etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funk- tionshinder i fråga om

arbetsmarknadspolitisk verksamhet,

start och bedrivande av näringsverksamhet,

yrkesutövning,

medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagar- organisationer, arbetsgivarorganisationer eller yrkesorganisationer, och

varor, tjänster och bostäder.

Därutöver föreslår regeringen diskrimineringsförbud som gäller etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning i fråga om

socialtjänsten m.m.,

socialförsäkringen och anslutande bidragssystem,

arbetslöshetsförsäkringen, och

hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet.

Diskrimineringsförbudens utformning Utredningen har föreslagit att diskrimineringsförbuden utformas på ett detaljerat sätt med angivande av i vilka konkreta situationer det gäller (t.ex. beslut, handläggning av ärende, prövning, vidtagande av annan åtgärd) och mot vem det riktas (t.ex. länsarbetsnämnden, myndigheter, den som har rätt att besluta). Några remissinstanser har anmärkt att såda- na noga utmejslade, eller kasuistiskt utformade, regler kan föranleda oönskade motsatsslut på så sätt att förfaranden som inte uttryckligen an- ges som förbjudna uppfattas som tillåtna. Det är viktigt att reglerna inte kan uppfattas som att de erbjuder ett mera begränsat skydd mot diskriminering än som är avsett. Regeringen anser att diskrimineringsförbuden generellt kan formuleras något mera kortfattat än vad utredningen föreslagit och mindre inriktat på vem som är förbudens adressat.

11.2

Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder av arbetssökande eller arbetstagare är förbjuden

vid förmedling av arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen el- ler annan som bedriver arbetsförmedling, och

i fråga om andra insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten.

Diskrimineringsförbudet innebär inte hinder mot tillämpning av be- stämmelser som är ett led i strävanden att främja lika möjligheter oav- sett etnisk tillhörighet. 109

Utredningens förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Prop. 2002/03:65 Utredningen har dock föreslagit att förbudet formuleras på ett mer detal- jerat sätt. Utredningen har vidare inte föreslagit någon reglering som gäller strävanden att främja lika möjligheter oavsett etnisk tillhörighet.

Remissinstanserna : Endast ett fåtal remissinstanser har berört frågan

om diskrimineringsförbud i fråga om den arbetsmarknadspolitiska verk-

samheten. Ingen har invänt mot utredningens förslag. Arbetsmarknads-

styrelsen (AMS) tillstyrker utredningens förslag, och tillägger att för-

slaget kommer att ställa ökade krav på utbildningssatsningar för all per-

sonal.

Bakgrund

Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten

Arbetsmarknadspolitisk verksamhet bedrivs i första hand av Arbets-

marknadsverket och, i några avseenden, kommunerna i landet. Arbets-

marknadsverket omfattar Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) och en

länsarbetsnämnd i varje län. AMS är central förvaltningsmyndighet för

allmänna arbetsmarknadsfrågor och chefsmyndighet för länsarbets-

nämnderna. I länsarbetsnämnderna ingår bl.a. den offentliga arbets-

förmedlingen.

Arbetsmarknadsverket har de uppgifter som framgår av främst förord-

ningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Den

arbetsmarknadspolitiska verksamheten bedrivs i huvudsak i form av

platsförmedling, vägledning, arbetsmarknadspolitiska program, arbets-

livsinriktad rehabilitering, arbetslivstjänster och vissa anställnings-

främjande åtgärder.

Platsförmedling är i de arbetsmarknadspolitiska författningarna den

gängse termen för arbetsförmedling. Med platsförmedling avses att den

enskilde arbetssökande får information och erbjudanden om lediga ar-

beten och att arbetsgivare får hjälp med att finna lämpliga arbetssökande

till lediga platser. Ett vanligt ord i sammanhanget är matchning den

arbetssökandes och arbetsgivarens efterfrågan och utbud skall föras sam-

man så att båda parters önskemål och behov blir tillgodosedda.

Vägledning innebär att den enskilde får stöd och information för att

kunna göra ett övervägt val av arbete och utbildning. Sådan vägledning

är närmast att se som en sorts service till arbetssökande från arbets-

förmedlingens sida. Den föregås inte av någon anvisning i den mening

som termen används inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten; en

anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program innebär att den person

som anvisas erbjuds att ta del av programmet. Att en arbetssökande får ta

del av vägledning kan ske genom formlösa beslut inom ramen för samtal

eller andra icke formaliserade kontakter med tjänstemännen på arbets-

förmedlingen. Utredningen framhåller att när arbetsförmedlingen prövar

frågor om vägledning är det inte säkert att detta för den enskilde alls

framstår som beslutsfattande. Vägledning kan lämnas även inom ramen

för det arbetsmarknadspolitiska programmet förberedande insatser . Med

förberedande insatser avses individuellt anpassade arbetsmarknads-

110

politiska insatser av bl.a. vägledande karaktär för den som särskilt behö- ver förbereda sig för ett annat arbetsmarknadspolitiskt program eller ar- bete. Aktiviteter inom ramen för vägledning kan vara t.ex. s.k. jobb- sökarkurser eller yrkesvalskurser. De arbetsmarknadspolitiska programmen är arbetsmarknadspolitiska insatser som syftar till att stärka den enskildes möjligheter att få eller behålla ett arbete. För närvarande finns nio arbetsmarknadspolitiska pro- gram. Dessa är

arbetsmarknadsutbildning,

arbetspraktik,

stöd till start av näringsverksamhet,

aktivitetsgarantin,

ungdomsinsatser,

förberedande insatser,

projekt med arbetsmarknadspolitisk inriktning,

anställningsstöd, och

de särskilda insatserna för personer med arbetshandikapp, såsom an- ställningar med lönebidrag och skyddat arbete.

Kommunernas roll inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten gäller programmet ungdomsinsatser. Kommunen fattar beslut om någon skall få ta del av det kommunala ungdomsprogrammet, som är avsett för ungdomar som inte fyllt 20 år, eller ungdomsgarantin som ungdomar som fyllt 20 men inte 25 år kan få ta del av. Närmare bestämmelser om programmen finns för närvarande i lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program, förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program, förordningen (1997:1275) om anställningsstöd, förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp och förordningen (2001:1300) om friåret. Till den som tar del av vissa arbetsmarknadspolitiska program lämnas ekonomiskt stöd till försörjning i form av aktivitetsstöd och andra ersätt- ningar, såsom stöd till resor, logi, dubbelt boende och vissa andra kost- nader. Även dessa ekonomiska stöd är en del av den arbetsmarknads- politiska verksamheten. Beräkning och utbetalning av dessa stöd handhas för närvarande av AMS och de allmänna försäkringskassorna. Bestäm- melser om stöden finns i förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd. Det kan vidare nämnas att länsarbetsnämnden har en viktig roll i fråga om utbildning av arbetstagare inom ramen för förordningen (2001:626) om stöd till utbildning av anställda och när det gäller flyttningsbidrag enligt förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag. Dessa stödformer betraktas inte som arbetsmarknadspolitiska program, men är en del av den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Andra insatser som kan komma en arbetssökande eller en arbetstagare till godo inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten är följande.

Arbetslivsinriktad rehabilitering innebär att den som är i behov av sär- skilt stöd erbjuds utredande, vägledande, rehabiliterande eller arbets- förberedande insatser. AMS och länsarbetsnämndernas arbete med vissa anställningsfrämjande åtgärder är de uppgifter vid varsel om driftsin- skränkning och för att främja anställning av äldre arbetstagare och ar- betstagare med nedsatt arbetsförmåga som följer av lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Prop. 2002/03:65 111

Arbetsmarknadspolitisk verksamhet hos privata subjekt

Prop. 2002/03:65

Arbetsmarknadspolitisk verksamhet i vid mening bedrivs även av privata

subjekt. Ett företag eller en organisation kan t.ex. i samråd med länsar-

betsnämnden anordna eller bedriva viss utbildningsverksamhet eller lik-

nande projekt. Formerna för detta samarbete varierar.

Det som ibland kallas privat arbetsförmedling dvs. arbetsförmedling

som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen är ett

annat exempel på arbetsmarknadsservice eller arbetsmarknadspolitisk

verksamhet som inte bedrivs av offentliga myndigheter. Sådan privat

arbetsförmedling kan fungera som ett komplement till den offentliga ar-

betsförmedlingen, ofta som en specialiserad och fördjupad rekryterings-

hjälp inom specifika områden. De privata förmedlingarna regleras i lagen

(1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft (ar-

betsförmedlingslagen). I lagen definieras arbetsförmedling som verk-

samhet som har till ändamål att skaffa arbete till arbetssökande eller ar-

betskraft åt arbetsgivare och som inte innebär uthyrning av arbetskraft.

AMS arbete mot diskriminering vid arbetsförmedlingen

Regeringen gav i januari 2002 AMS i uppdrag att vidta åtgärder för att

motverka diskriminering i arbetsförmedlingarnas verksamhet (dnr.

N2002/558/A). AMS har den 1 november 2002 redovisat uppdraget. Av

Handlingsplan för Arbetsmarknadsverkets arbetsmarknads- och per-

sonalpolitiska mångfaldsarbete framgår bl.a. följande. Visionen är att

Arbetsmarknadsverket skall bidra till att uppnå en väl fungerande ar-

betsmarknad som tillvaratar kompetens och respekterar olikheter utan att

diskriminera. Mångfaldsarbetet bedrivs utifrån regeringsuppdraget men

även som egeninitierat utvecklingsarbete. Arbetet sker i samverkan med

interna och externa intressenter, t.ex. Ombudsmannen mot etnisk diskri-

minering (DO). Under rubriken Policy för Arbetsmarknadsverkets mång-

faldsarbete anges att en av arbetsmarknadspolitikens huvuduppgifter är

att motverka en könsuppdelad arbetsmarknad och på andra sätt bidra till

ökad jämställdhet mellan kvinnor och män samt till ökad mångfald i ar-

betslivet. Mångfaldsarbetet har två inriktningar:

 att tillvarata kompetens och respektera olikheter i den arbetsmark-

nads- och personalpolitiska verksamheten oavsett kön, etnicitet, funk-

tionshinder, sexuell läggning eller ålder, och

 att motverka diskriminering i den arbetsmarknads- och personal-

politiska verksamheten på grund av kön, etnicitet, funktionshinder, sexu-

ell läggning eller ålder.

Vidare anges i handlingsplanen att Arbetsmarknadsverket har en noll-

tolerans när det gäller diskriminering i utförandet av den arbetsmarknads-

och personalpolitiska verksamheten. Samtliga anställda inom Arbets-

marknadsverket skall ha god kännedom om gällande diskriminerings-

lagsstiftning, som följs upp i enlighet med respektive myndighets hand-

lingsplan.

AMS eller länsarbetsnämnderna skall under år 2002 bl.a.

 analysera riskerna för diskriminering och utarbeta en strategi för att

förhindra diskriminering på arbetsgivares uppmaning och nekande till

inskrivning på grund av bristfälliga kunskaper i svenska,

112

 revidera nuvarande aktivitetsplan gällande utbildningssamarbete med Prop. 2002/03:65 DO till en överenskommelse som omfattar samtliga ombudsmän,

påbörja arbetet med att utarbeta en handlingsplan för det arbetsmark- nads- och personalpolitiska mångfaldsarbetet för år 2003,

utse sakkunniga personer på respektive länsarbetsnämnd.

Ytterligare åtgärder som skall vidtas under år 2003 eller senare avise- ras vidare i handlingsplanen. Här kan nämnas att relevant internetbaserad information skall översättas till fler språk, att reglerna för platsannonser skall ses över och att samarbetet med invandrarorganisationer och in- vandrarföreningar skall förbättras. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av de båda EG-direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om villkor för tillträde till anställning (artikel 3.1 a), tillträde till alla ty- per och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkes- utbildning och omskolning, inklusive yrkespraktik (artikel 3.1 b). Enligt direktivet mot etnisk diskriminering är därutöver diskriminering för- bjuden i fråga om socialt skydd, inklusive social trygghet och när det gäller sociala förmåner (artikel 3.1 e och f).

Behovet av lagstiftning

Nuvarande regler om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten innebär

att en av huvuduppgifterna för verksamheten är att underlätta för per-

soner med svag ställning på arbetsmarknaden att få arbete och förhindra

utslagning från arbetsmarknaden. En annan huvuduppgift är att motverka

en könsuppdelad arbetsmarknad och på andra sätt bidra till ökad jäm-

ställdhet mellan kvinnor och män samt till ökad mångfald i arbetslivet.

Arbetsmarknadsstyrelsen har dessutom ett särskilt ansvar för handikapp-

frågor inom arbetsmarknadspolitiken och skall agera samlande, stödjande

och pådrivande (jfr förordningen (2000:628) om den arbetsmarknads-

politiska verksamheten). Av förordningen (1986:856) om de statliga

myndigheternas ansvar för genomförandet av integrationspolitiken fram-

går följande. Myndigheterna skall fortlöpande beakta samhällets etniska

och kulturella mångfald både när de utformar sin verksamhet och när de

bedriver den. Myndigheterna skall också verka för lika rättigheter och

möjligheter för alla oavsett etnisk eller kulturell bakgrund. Slutligen skall

myndigheterna i sin verksamhet särskilt motverka alla former av etnisk

diskriminering.

Utredningen menar att de ganska allmänt hållna bestämmelser som

finns inte kan sägas utgöra ett tillräckligt skydd mot diskriminering. Re-

geringen delar den uppfattningen. Det saknas uttryckliga förbud mot dis-

kriminering i de författningar som gäller den arbetsmarknadspolitiska

verksamheten. Reglerna i 1986 års nyssnämnda förordning om integra-

tionspolitiken är allmänt hållna och gäller dels endast för statliga myn-

digheter, dels endast för diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet. Inte

113

heller brottsbalkens förbud mot olaga diskriminering är i praktiken ett Prop. 2002/03:65 tillräckligt skydd. Regeringens slutsats är att ett uttryckligt diskrimine- ringsförbud i fråga om arbetsmarknadspolitisk verksamhet bör införas (jfr avsnitt 7.1). Arbetsmarknadspolitisk verksamhet och alla fyra diskrimineringsgrunderna

EG-direktiven innebär i jämförelse med omfattningen av svensk arbets- marknadspolitisk verksamhet ett något begränsat krav på skydd mot dis- kriminering. Skyddet enligt direktiven gäller i fråga om villkor för tillträ- de till anställning, tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkes- vägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning, in- klusive yrkespraktik. Det är inte givet att all arbetsmarknadspolitisk verksamhet såsom den beskrivits ovan omfattas av direktivens ut- tryckliga krav på skydd mot diskriminering. Enligt skäl 13 i arbetslivs- direktivet gäller inte direktivet för statliga utbetalningar som syftar till att ge tillträde till anställning eller fortsatt anställning. Det kan därför ifråga- sättas om inte de olika formerna av anställningsstöd, anställningar med lönebidrag, aktivitetsstödet och rese- och andra ersättningar faller utanför vad som regleras i direktiven. Detta gäller i vart fall för diskriminerings- grunderna religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder som regleras endast i arbetslivsdirektivet. Utredningen har dock föreslagit ett diskrimineringsförbud som om- fattar all arbetsmarknadspolitisk verksamhet och som gäller alla fyra dis- krimineringsgrunderna. Regeringen ansluter sig till detta synsätt. Det finns ingen anledning till att skyddet mot diskriminering av arbets- sökande och arbetstagare skall vara olika starkt för olika delar av den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och för olika diskriminerings- grunder. Sverige bör alltså på denna punkt gå utöver vad direktiven rätts- ligt sett kräver. Arbetsförmedling och andra insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Regeringen föreslår att diskrimineringsförbudet utformas som ett förbud mot diskriminering av arbetssökande och arbetstagare dels vid förmed- ling av arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen eller annan som be- driver arbetsförmedling, dels i fråga om andra insatser inom den arbets- marknadspolitiska verksamheten. Detta förbud avser att täcka de subjekt och situationer där utredningen funnit att diskrimineringsförbudet bör gälla. Det föreslagna diskrimineringsförbudet vid arbetsförmedling är avsett att omfatta förmedlingens urval bland arbetssökande (platsförmedling) och andra åtgärder hos länsarbetsnämnden/arbetsförmedlingen som kan ha betydelse för om en arbetssökande skall få ett arbete. Det förekommer att andra än länsarbetsnämnden fullgör arbetsför- medlande uppgifter. Det offentliga arbetsförmedlingsmonopolet av- skaffades 1993 och sedan dess kan arbetsförmedling utan särskilt till- stånd anordnas av t.ex. fackliga organisationer eller privata företag. För att skyddet mot diskriminering skall vara heltäckande måste därför även 114 t.ex. ett privat företag som bedriver det som kallas privat arbetsförmed- ling omfattas av diskrimineringsförbuden. Detta bör som utredningen föreslagit framgå av lagtexten. Denna verksamhet kan sägas vara en del av den arbetsmarknadspolitiska verksamheten i vid mening, i den me- ningen att den åtminstone delvis syftar till att personer skall få eller kun- na behålla ett arbete. Diskriminering bör vidare vara förbjuden i fråga om andra insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten . Med detta avses all handläggning hos arbetsförmedlingen av ärenden som rör en arbets- sökande eller arbetstagare och som gäller vägledning, anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program eller andra insatser inom den arbets- marknadspolitiska verksamheten. Innebörden av dessa begrepp har be- skrivits ovan, under rubriken Bakgrund. Till denna verksamhet räknas också frågor om aktivitetsstöd och andra ekonomiska arbetsmarknads- politiskt betingade stöd såsom rese- och logiersättning, flyttningsbidrag och stöd till utbildning av anställda. En del av de arbetsmarknadspolitiska programmen anordnas av andra än arbetsmarknadsmyndigheterna. Det förekommer exempelvis att fysis- ka eller juridiska personer svarar för arbetsmarknadsutbildning som upp- handlas av länsarbetsnämnden. Arbetsmarknadspolitiska program i form av ungdomsinsatser anordnas av kommunerna. Även dessa insatser som anordnas av annan än länsarbetsnämnden och arbetsförmedlingen omfat- tas av diskrimineringsförbudet. Diskrimineringsförbudet föreslås avse alla åtgärder som kan ha bety- delse för den enskildes möjligheter att ta del av arbetsmarknadsservicen. Här innefattas obehöriga hänsyn till någon av diskrimineringsgrunderna vid beslutsfattande, all formell och informell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Utredningen har påpekat att reglerna om innehållet i den arbets- marknadspolitiska verksamheten och hur den organiseras skiftar från tid till annan. Det finns enligt förordningen (2000:634) om arbetsmarknads- politiska program redan nu en möjlighet för AMS att överlåta åt annan än länsarbetsnämnden att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknads- politiska program. Utredningen har inte funnit att denna möjlighet hittills har utnyttjats, men framhåller att det ändå kan vara lämpligt att utforma förbudet så att det gäller även när annan än länsarbetsnämnden getts rätt av AMS att pröva frågor som nu avses. Regeringen instämmer i detta och regeringens förslag till diskrimineringsförbudets utformning innebär att det gäller även för annan än länsarbetsnämnden som kan komma att av AMS ges rätt att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknads- politiska program. Ingen har rätt att ta del av viss arbetsmarknadspolitisk verksamhet, t.ex. ett arbetsmarknadspolitiskt program. Länsarbetsnämnden lämnar service utifrån en bedömning av vad som i det enskilda fallet är arbets- marknadspolitiskt motiverat. I detta ryms ett betydande mått av lämplig- hetsbedömning och avvägningar mellan olika intressen. Den enskilde erbjuds att ta del av verksamhet som kan antas bidra till att han eller hon får eller kan behålla ett arbete. I ett större perspektiv ingår att länsarbets- nämnden har att ta ställning till om t.ex. regionalpolitiska eller andra mer Prop. 2002/03:65 115

allmänna hänsyn skall beaktas i det enskilda fallet. I bedömningen ingår

Prop. 2002/03:65

också att verksamheten bedrivs i mån av tillgång av medel.

Särskilda åtgärder för personer som inte har svensk etnisk tillhörighet

Det finns en del bestämmelser i nu gällande arbetsmarknadspolitiska för-

fattningar som innebär att arbetssökande med annan än svensk etnisk

tillhörighet i vissa avseenden ges en mer förmånlig behandling än den

som har svensk etnisk tillhörighet. Här kan som exempel anges bestäm-

melserna om de arbetsmarknadspolitiska programmen arbetsmarknads-

utbildning och arbetspraktik i förordningen (2000:634) om arbetsmark-

nadspolitiska program. Av 13 § följer att utbildning på gymnasienivå

inom det reguljära utbildningsväsendet får utnyttjas som arbetsmark-

nadsutbildning för den som är långtidsinskriven invandrare. Under ut-

bildningen får den studerande aktivitetsstöd till sin försörjning enligt för-

ordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd. Den som inte är invandrare

kan inte anvisas sådan arbetsmarknadsutbildning och inte heller få akti-

vitetsstöd för gymnasiestudier. Det är alltså i detta exempel en ekono-

misk och utbildningsmässig fördel att vara invandrare. I 16 § samma för-

ordning anges att den som anordnar arbetspraktik inte behöver betala

något finansieringsbidrag i vissa fall. Ett av de fallen är när praktiken

anordnas för invandrare. I det fallet finns det alltså en ekonomisk driv-

kraft att anordna praktik för invandrare i stället för personer med

svensk etnisk tillhörighet.

Frågan uppkommer om den här typen av främjande-bestämmelser är

förenlig med direktivens likabehandlingsprincip. Ett tänkbart argument

är att den sortens reglering, eller åtminstone tillämpningen av den, inne-

bär etnisk diskriminering av den som har svensk etnisk tillhörighet.

Två artiklar i direktiven är av särskilt intresse. Enligt artikel 14 i direk-

tivet mot etnisk diskriminering som har rubriken Efterlevnad gäller

att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att

lagar och andra författningar som strider mot principen om lika-

behandling upphävs.

Av artikel 5 som gäller positiv särbehandling eller särskilda åtgärder

 framgår att i syfte att säkerställa full jämlikhet i yrkeslivet får principen

om likabehandling inte hindra en medlemsstat från att behålla eller be-

sluta om särskilda åtgärder för att förhindra att personer på någon av de

grunder som anges i artikel 1 missgynnas eller att kompensera för ett

sådant missgynnande.

Motsvarande bestämmelser finns i arbetslivsdirektivet (artikel 16 re-

spektive 7.1).

Regeringen gör följande bedömning. Bestämmelser av främjande-

karaktär motsvarar ett faktiskt behov av att kompensera nackdelar som

typiskt sett följer av att en person invandrat till ett nytt land. Den som har

invandrat till Sverige och söker arbete här befinner sig ofta i ett under-

läge jämfört med infödda svenskar. Underläget kan ta sig uttryck i att den

som inte har sociala nätverk, behärskar språket som en infödd eller inte

har svensk skolutbildning har svårt att i en anställningssituation på allvar

konkurrera med infödda svenskar. Ibland är underläget en följd av för-

domar eller slentriantänkande hos arbetsgivare. En effekt av den situation

som nu beskrivits är under alla omständigheter att arbetslösheten hos

116

personer med annan än svensk etnisk tillhörighet är större än hos infödda svenskar. Detta är ett problem. Lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk bakgrund är ett övergripande mål för integrationspolitiken. Formellt lika rättigheter och möjligheter mellan olika grupper leder emel- lertid inte automatiskt till faktisk jämlikhet. Särskilda ansträngningar är därför nödvändiga för att uppnå lika möjligheter oavsett etnisk tillhörig- het. Det är viktigt att Sverige har möjlighet att vidta särskilda åtgärder för att motverka det underläge som många med annan än svensk etnisk till- hörighet hamnar i. Ett sätt är att via arbetsmarknadspolitiska insatser söka utjämna eller uppväga det försprång som svenskar typiskt sett har. Detta synsätt kommer till uttryck i 2 kap. 15 § regeringsformen (RF). Där anges att lagar och andra föreskrifter inte får innebära att någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn till ras, hudfärg eller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Diskrimineringsförbudet i bestäm- melsen gäller alltså endast till förmån för en minoritet. Det finns inte nå- got hinder mot att tillhörighet till en etnisk minoritet läggs till grund för att ge en minoritetsgrupp en bättre ställning än den som tillkommer ma- joriteten. Eftersom en majoritet inte kan missgynnas i regeringsformens mening finns det däremot inget behov av skydd eller särskilda åtgärder för majoriteten. Enligt 2 kap. 20 § RF är en utlänning likställd med en svensk medborgare. En minoritet har alltså samma skydd oavsett om den består av svenska medborgare eller utlänningar.

EG-direktiven får anses medge att bestämmelser av främjandekaraktär finns i medlemsstaterna. Direktiven syftar till att genomföra principen om likabehandling (se artikel 1 i båda direktiven). Likabehandling kan främjas på flera sätt. Ett sätt är tillämpning av diskrimineringsförbuden, ett annat är tillämpning av det som i direktiven kallas positiv särbehand- ling eller särskilda åtgärder och som regleras i artikel 5 respektive 7.1. Både diskrimineringsförbuden och artiklarna om särskilda åtgärder syftar till att bidra till reell eller faktisk jämlikhet oavsett etnisk tillhörighet. Av detta följer vad som också uttryckligen framgår av artikel 5 och 7.1, nämligen att principen om likabehandling inte utgör hinder mot bestäm- melser som, i syfte att säkerställa full jämlikhet i praktiken, förhindrar att personer missgynnas på grund av sin etniska tillhörighet eller som med- för att ett sådant missgynnande kompenseras. Artikel 14 med kravet att diskriminerande bestämmelser upphävs och artikel 5 som tillåter särskilda åtgärder för att säkerställa jämlikhet i praktiken måste alltså läsas tillsammans. Innebörden av regleringen är som regeringen ser saken att EG-direktiven inte ställer upp hinder mot bestämmelser i exempelvis den arbetsmarknadspolitiska verksamheten som är ett led i strävanden att främja lika möjligheter oavsett etnisk till- hörighet. Diskrimineringsförbudet innebär inte heller hinder mot att så- dana bestämmelser tillämpas. Sverige kan följaktligen behålla och ar- betsmarknadsmyndigheterna kan fortsätta tillämpa regler som syftar till jämlikhet i praktiken. Vidare kan nya sådana bestämmelser införas efter hand om behov uppstår. Regeringen föreslår därför att det av den nya lagen om förbud mot dis- kriminering skall framgå att diskrimineringsförbudet inte innebär hinder mot tillämpning av bestämmelser som är ett led i strävanden att främja lika möjligheter oavsett etnisk tillhörighet. Prop. 2002/03:65 117 Särskilda åtgärder för religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning Prop. 2002/03:65 och funktionshinder Regeringen föreslår som nyss framgått att diskrimineringsförbudet som gäller den arbetsmarknadspolitiska verksamheten inte skall innebära hin- der mot tillämpning av bestämmelser som är ett led i strävanden att främ- ja lika möjligheter oavsett etnisk tillhörighet. Det kan i sammanhanget övervägas om en motsvarande bestämmelse av främjande-karaktär bör införas även för diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosupp- fattning, funktionshinder eller sexuell läggning. Det finns i dag inga regler som ger fördelar eller förmåner med ut- gångspunkt i arbetssökandes religion eller annan trosuppfattning eller sexuella läggning. Det kan enligt regeringens mening nu inte heller ur- skiljas något behov av sådana åtgärder. Regeringen anser därför att det inte föreligger något behov av en bestämmelse om särskilda åtgärder för religion eller annan trosuppfattning respektive sexuell läggning. I fråga om funktionshinder finns det vissa regler som ger arbets- sökande med arbetshandikapp vissa förmåner eller fördelar som inte kommer andra till del. Här märks särskilt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Programmet om- fattar stöd och andra insatser som syftar till att kompensera den nedsätt- ning i arbetsförmågan som finns hos personer med arbetshandikapp och att stärka dessa personers möjligheter att få eller behålla ett arbete (5 §). Med arbetshandikapp avses i förordningen att någon på grund av funk- tionshinder har nedsatt arbetsförmåga och därför har eller kan förväntas få svårigheter att få eller behålla ett reguljärt arbete (10 §). Personer med arbetshandikapp kan komma i fråga för ett flertal särskilda insatser, näm- ligen stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen, särskilda insatser för syn- och hörselskadade, stöd till personligt biträde, särskild stödperson för intro- duktion och uppföljning (SIUS), särskilt stöd vid start av näringsverk- samhet, lönebidrag och skyddat arbete. Arbetslivsdirektivets diskrimineringsförbud gäller till förmån endast för den som har ett funktionshinder; motsatsvis krävs alltså inget skydd mot diskriminering för den som saknar ett funktionshinder. Syftet med att hjälpmedel lämnas till personer med arbetshandikapp eller att andra insatser görs är dessutom att kompensera för en funktionsnedsättning eller minskad arbetsförmåga. Den som inte har ett arbetshandikapp eller funktionshinder har i princip inte något behov av motsvarande åtgärder. Han eller hon kan därmed inte heller anses bli missgynnad genom att inte bli föremål för sådana insatser. Det betyder enligt regeringens mening att förekomsten av åtgärder eller hjälpmedel av kompensatorisk art för per- soner med arbetshandikapp inte står i strid med EG-direktivens lika- behandlingsprincip. Artikel 14 respektive 16 med kravet att diskrimine- rande bestämmelser upphävs bör alltså inte anses innebära att förord- ningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbets- handikapp och liknande bestämmelser skulle strida mot EG-direktiven.

Regeringen föreslår därmed inte någon bestämmelse som gäller sär- skilda åtgärder för religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. 118

11.3

Start eller bedrivande av näringsverksamhet

Prop. 2002/03:65

Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, re- gistrering eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet.

Utredningens förslag : Överensstämmer i sak med regeringens . 

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar för- slaget utan invändningar. Riksskatteverket tillägger att ett förbud i fråga om tilldelning av F-skatt i princip är onödigt, eftersom alla som uppfyller lagens krav tilldelas F-skatt, oberoende av nationalitet och annat. Läns- styrelsen i Västernorrlands län pekar på att myndigheter med flera redan i dag skall iaktta principen om likabehandling och att felaktiga beslut kan undanröjas av överinstans. Enligt Länsstyrelsen bör det övervägas om inte gällande svensk lagstiftning är tillräcklig. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av artikel 3.1. a i de båda EG-direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egen- företagare (engelska: 

self-employed ).

Begreppet egenföretagare Utredningens analys av egenföretagarebegreppet innebär följande. Begreppet egenföretagare definieras inte i direktiven. Inte heller i kommissionens motiveringar till förslagen till direktiven ges någon när- mare ledning för vad som menas. Ledning kan emellertid hämtas från andra EG-rättsliga sammanhang där begreppet egenföretagare före- kommer. En definition av begreppet egenföretagare finns t.ex. i rådets direktiv 86/613/EEG av den 11 december 1986 om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap. Av artikel 2 a i direktivet framgår att med egna företagare i direktivets mening avses alla som utför förvärvsarbete för egen räkning i enlighet med nationell lagstiftning, inklusive jord- brukare och fria yrkesutövare. Begreppet egenföretagare förekommer även i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om till- lämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Kommissionen har i ett förslag till rådets direktiv om villkor för tredje- landsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare definierat begreppet verksamhet som egen- företagare. I förslaget, som lades fram sommaren 2001, definieras verk- 119 samhet som egenföretagare såsom all betald ekonomisk verksamhet som inte bedrivs för och under ledning av en annan person. Detta kan ställas mot kommissionens definition av begreppet verksamhet som an- ställd som anges vara all betald ekonomisk verksamhet för och under ledning av en annan person. Kommissionen uttalade följande i motiver- ingen till förslaget. Det viktigaste inslaget i definitionen av en verksam- het som anställd eller egenföretagare är utövandet av avlönad ekono- misk verksamhet. Begreppet ekonomisk verksamhet täcker all verk- samhet som en person bedriver mot vederlag (pengar, bostad, varor osv.), oavsett om arbetsgivaren är en fysisk eller juridisk person, ett privat eller offentligt organ, om verksamheten drivs i vinstsyfte eller ej och vilken typ av verksamhet som bedrivs. Nyckeln till distinktionen mellan en an- ställd och en egenföretagare är om personen i fråga har en underordnad ställning gentemot en arbetsgivare eller inte.

EG-domstolen har i 

Asscher -målet uttalat sig om distinktionen mellan begreppet arbetstagare enligt artikel 39 i EG-fördraget och begreppet egenföretagare enligt artikel 43 i EG-fördraget (Mål C-107/94 P.H. As- scher mot Staatssecretaris van Financiën, REG 1996, s. I-3089). Dom- stolen uttalade sig först om definitionen av begreppet arbetstagare. Enligt domstolens fasta rättspraxis skall en person för att betecknas som ar- betstagare utöva konkret och faktisk verksamhet, med undantag av verk- samhet som utövas i så ringa omfattning att den endast har en marginell och underordnad karaktär. Det huvudsakliga kännetecknet för ett anställ- ningsförhållande utgörs enligt denna rättspraxis av att en person under en viss tid, till förmån för någon annan och enligt dennes anvisningar utför tjänster i utbyte mot vilka han/hon erhåller ersättning. Genom att tillämpa definitionen av arbetstagare motsatsvis kom domstolen fram till att en persons verksamhet som direktör för ett bolag i vilket han var ensam ak- tieägare innebar att han inte utövade verksamhet i beroende ställning vil- ket gjorde att han inte kunde anses som arbetstagare utan som egen- företagare. I 

Jany -målet har EG-domstolen sammanfattat villkoren för att viss verksamhet skall anses utgöra verksamhet som egenföretagare (Mål-C 268/99 Aldona Malgorzata Jany m.fl. mot Staatssecretaris van Justitie, ännu ej publicerat i REG). Villkoren är enligt domstolen att den som be- driver verksamheten inte är i underordnad ställning när det gäller valet av verksamhet och arbets- och lönevillkor, och att det sker på eget ansvar och mot betalning som i sin helhet och direkt utges till den som bedriver verksamheten. Utredningens sammanfattande analys är att en egenföretagare

bedriver avlönad/betald ekonomisk verksamhet enskilt eller genom en juridisk person, och

intar en oberoende ställning.

Ingen remissinstans har invänt mot utredningens analys. Regeringen kan konstatera att begreppet egenföretagare inte används i någon självständig mening i svensk rätt. Det går därför inte att passa in det i det svenska systemet och i någon av de i Sverige vanliga katego- rierna arbetspresterande, dvs. arbetstagare, uppdragstagare och jämställda uppdragstagare. En sådan fullständig begreppsmässig överensstämmelse är dock inte heller nödvändig för att direktiven skall kunna genomföras. Regeringen delar utredningens slutsats att det för att uppfylla direktivens Prop. 2002/03:65 120 krav på skydd mot diskriminering av egenföretagare inte är nödvändigt Prop. 2002/03:65 att exakt definiera och placera in det EG-rättsliga begreppet egen- företagare i det svenska systemet. En egenföretagare anses med de svenska begreppen vara arbetstagare eller bedriva näringsverksamhet. Arbetstagare skyddas mot diskriminering av 1999 års arbetsrättsliga la- gar. Typiskt sett får sägas att det svenska arbetstagarbegreppet tolkas extensivt. Om diskrimineringsförbuden som gäller till förmån för arbets- tagare kompletteras med ett diskrimineringsförbud som gäller till förmån för den som önskar starta eller bedriva näringsverksamhet är, som utred- ningen funnit, EG-direktivens krav på skydd för egenföretagare uppfyllt.

EG-direktivens diskrimineringsförbud gäller i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egenföretagare. Utredningen menar att för- budet syftar på möjligheten att påbörja verksamhet som egenföretagare att starta eget och att bedriva sådan verksamhet. Regeringen delar den uppfattningen. Behovet av lagstiftning Det saknas bestämmelser i Sverige som har till ändamål att skydda den som vill starta eller bedriva näringsverksamhet från diskriminering. I några fall kan brottsbalksregeln om olaga diskriminering åberopas, men det skyddet är inte heltäckande. Regeringen delar därför utredningens uppfattning om att ett diskrimineringsförbud som gäller möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet utan att diskrimineras bör införas (jfr avsnitt 7.1). Ett skydd för fysiska personer och alla diskrimineringsgrunder Skyddet för att starta eller bedriva näringsverksamhet bör som utred- ningen anfört utformas som ett skydd för fysiska personer. Närings- verksamheten kan bedrivas såväl av den fysiska personen själv (enskild firma), som genom handelsbolag, kommanditbolag, aktiebolag eller eko- nomiska föreningar. Diskrimineringsförbudet skall dock kunna åberopas endast av den fysiska person som driver eller vill driva verksamheten. Om verksamheten bedrivs av t.ex. ett bolag och diskriminering drabbar den juridiska personen gäller alltså inte förbudet till skydd för bolaget som sådant. Regeringen återkommer i annat sammanhang med förslag till förbud mot diskriminering av juridiska personer (jfr också avsnitt 6.3). Som utredningen föreslagit bör diskrimineringsförbudet gälla i för- hållande till alla de nu aktuella diskrimineringsgrunderna, dvs. etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder. Det går inte att uttömmande ange alla situationer som bör falla under diskrimineringsförbudet. Utredningen har dock angett några exempel som bör omfattas. Regeringen ansluter sig till utredningens förslag. De och liknande faktiska situationer som anges i det följande bör omfattas av diskrimineringsförbudet. 121 Ekonomiskt stöd Prop. 2002/03:65

Utredningen har ansett att ett behov av skydd mot diskriminering kan antas finnas i första hand i frågor om statliga stöd eller bidrag till start eller bedrivande av näringsverksamhet. Bland de ekonomiska stöd som bör omfattas av diskriminerings- förbudet, i den mån de lämnas till enskilda personer, finns de olika regi- onalpolitiska stöden . Här kan nämnas sysselsättningsbidrag enligt för- ordningen (1998:966) om sysselsättningsbidrag, regionalt utveck- lingsbidrag enligt förordningen (2000:279) om regionalt utvecklings- bidrag och landsbygdsstöd enligt förordningen (2000:283) om lands- bygdsstöd. Sysselsättningsbidrag och regionalt utvecklingsbidrag får lämnas för att främja ekonomisk tillväxt och en samhällsekonomiskt och i övrigt lämplig lokalisering av näringslivet. Mottagare kan vara bl.a. företag, affärsverk och uppdragsmyndigheter respektive företag, myn- digheter, ideella organisationer och vissa intresseorganisationer. Lands- bygdsstöd får lämnas för att främja investeringar, ökad sysselsättning och tillväxt, till bl.a. privatägda små och medelstora företag som bedriver verksamhet på marknadsmässiga villkor. I alla tre fallen kan alltså stöd lämnas till företag. Som företag räknas även enskilda individer som bedriver näringsverksamhet under enskild firma (enskild näringsverk- samhet). Särskilt när det gäller landsbygdsstöd är det inte ovanligt att stöd lämnas till enskilda individer. Ett annat exempel på ekonomiskt stöd är Trygghetsfondens 

starta-eget-

 bidrag . Syftet med stödet är att underlätta för uppsagda statsanställda att starta eget företag. Stiftelsen kan dela ut individuellt anpassade stöd till personer som har den kompetens och bärande affärsidé som anses be- hövas vid start av eget företag. Detta görs för att förbättra förutsätt- ningarna att starta och driva ett livskraftigt företag. Bidrag kan lämnas för bedömning av affärsidé, startbidrag, levnadsomkostnader, viss ut- bildning och marknadsföring. Ekonomiska stöd bidrag av den typ som nu nämnts bör omfattas av diskrimineringsförbudet. Det finns andra finansieringsformer vid start eller bedrivande av när- ingsverksamhet. Utredningen nämner det arbetsmarknadspolitiska programmet stöd till start av näringsverksamhet . Detta motsvarar vad som tidigare kallades starta-eget-bidrag. Enligt 18 § förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program utges sådant stöd till en näringsidkares försörjning under inledningsskedet av näringsverksam- heten. Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet är en insats inom ramen för det arbetsmarknadspolitiska programmet särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Detta stöd kan enligt 22 § förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp lämnas till arbetslösa personer med arbetshandikapp som har kostnader för att skaffa utrustning eller andra kostnader när de startar näringsverk- samhet. Ansökan lämnas i dessa båda fall till arbetsförmed- lingen/länsarbetsnämnden som beslutar om stödet skall lämnas eller inte. Diskrimineringsförbudet i fråga om start eller bedrivande av närings- verksamhet är emellertid inte avsett att omfatta diskriminering som kan ifrågakomma när det gäller dessa stöd av arbetsmarknadspolitisk karaktär. Sådan diskriminering omfattas av skyddet mot diskriminering 122 det mot diskriminering inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Prop. 2002/03:65 (jfr avsnitt 11.2).

Inte heller banklån eller lån hos andra långivare för att finansiera när-

ingsverksamhet bör omfattas av det aktuella diskrimineringsförbudet.

Utredningen har föreslagit att banklån skall omfattas av den bestämmelse

i den nya lagen som innehåller diskrimineringsförbudet i fråga om tjäns-

ter. Regeringen ansluter sig till den bedömningen. Detsamma bör gälla

de lån som administreras av det statliga företaget ALMI Företagspartner

AB. ALMI kan bevilja olika lån, bl.a. företagarlån vars syfte är att göra

det lättare för nya företag att starta och för befintliga företag som har

svårt att låna pengar på den privata lånemarknaden att växa. ALMI:s lån

till växande företag (tillväxtlånet) är till för att stimulera och underlätta

för företag i snabb expansion. Lån av riskkapital från statliga ALMI

har inte mer förmånliga villkor än lån i bank eller hos andra långivare.

Tvärtom speglas typiskt sett den höga grad av risktagande som ALMI tar

i lånevillkorens utformning. Lån hos ALMI skiljer sig alltså inte på något

avgörande sätt från lån hos banker eller andra långivare. Även dessa lån

bör därför hänföras till diskrimineringsförbudet som gäller tjänster.

Diskrimineringsförbudet i fråga om tjänster behandlas i avsnitt 11.7.

Tillstånd

Olika slags tillstånd hos myndigheter eller andra organ kan ha betydelse

för möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet. Det kan t.ex.

vara fråga om att ansöka om trafiktillstånd hos länsstyrelsen enligt yr-

kestrafiklagen (1998:490), att ansöka om tillstånd för tillfällig försäljning

hos en kommunal nämnd enligt lagen (1990:1183) om tillfällig för-

säljning eller att ansöka om serveringstillstånd hos en kommunal nämnd

enligt alkohollagen (1994:1738).

Registrering

Den som vill driva ett företag som enskild firma (enskild närings-

verksamhet) eller i form av handelsbolag, kommanditbolag eller aktie-

bolag skall registrera företaget hos Patent- och registreringsverket (PRV).

PRV prövar bl.a. namnförslaget. Om företagets namn godkänns skyddas

det, i länet eller i hela landet beroende på företagsform. Kostnaden för

registreringen varierar beroende på företagsform.

Liknande som kan ha betydelse för näringsverksamhet

Regeringen föreslår att diskrimineringsförbudet skall gälla i de typer av

situationer som nu angetts. Uppräkningen är dock inte uttömmande. För-

budet bör sträcka sig utöver vad som är nödvändigt för själva verksam-

heten och omfatta även omständigheter som är av stor betydelse för verk-

samhetens utövande.

Ett exempel är F-skattsedel. Innehav av F-skattsedel har stor betydelse

för en persons faktiska möjligheter att bedriva näringsverksamhet. En F-

skattsedel utfärdas av skattemyndigheten efter ansökan för den som upp-

ger sig bedriva eller ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet i landet,

123

såvida det inte finns skälig anledning att anta att näringsverksamhet var- Prop. 2002/03:65 ken bedrivs eller kommer att bedrivas. F-skattsedeln kan återkallas, bl.a. för den som inte lämnar självdeklaration eller inte redovisar eller betalar sina skatter eller avgifter. Diskrimineringsförbudets räckvidd Missgynnande behandling kan avse åtgärder och underlåtenhet att vidta åtgärder eller på annat sätt agera som kan ha betydelse för den enskildes möjligheter att erhålla stödet, tillståndet eller registreringen. Här inne- fattas beslutsfattande och faktiskt handlande, all formell och informell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omoti- verat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Förslaget syftar inte till att skapa en rätt för någon att starta eller be- driva näringsverksamhet utöver vad som gäller enligt gällande rätt. Den som inte uppfyller allmänt tillämpade och accepterade, icke diskrimine- rande kriterier eller krav för att t.ex. F-skattsedel skall utfärdas kan inte via diskrimineringsförbudet hävda en rätt till sådan skattsedel om inte den rätten av andra skäl redan föreligger. Förbudet skall träffa endast otillbörliga hänsynstaganden eller rutiner som innebär att personer som har en anknytning till någon av de skyddade grupperna missgynnas. In- nebörden av diskrimineringsförbudet bör vara att det inte får fattas dis- kriminerande beslut och att det inte får finnas regler, rutiner eller hand- lingsmönster hos t.ex. myndigheter som uttryckligen eller i praktiken ställer upp hinder mot att personer med anknytning till viss etnisk tillhö- righet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning startar eller bedriver näringsverksamhet. Regeringen vill för tydlighets skull betona att det föreslagna diskrimi- neringsförbudet är något annat än ett allmänt diskrimineringsförbud i näringsverksamhet. Diskrimineringsförbudet är inte avsett att kunna åberopas av en företagare som skäl för att han eller hon skall få ingå av- tal eller andra affärsrelationer med andra. Den som driver ett eget företag skall alltså inte med utgångspunkt i diskrimineringsförbudet kunna kräva att få anbud att ingå avtal på vissa villkor, att få sina egna anbud accepte- rade av andra eller att tillhörigheten till någon av de skyddade grunderna på annat sätt skall innebära att en kommersiell verksamhet skall kunna bedrivas utan konkurrens med andra eller utan störningar. Detta diskrimineringsförbud är vidare inte avsett att omfatta alla aspek- ter av start eller bedrivande av näringsverksamhet. I lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring finns bestämmelser om arbetslöshetsersättning till företagare. Vidare kan företagare få sjuk- och föräldrapenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den typen av företeelser eller bestämmelser har inte en omedelbar betydelse för möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet. Den är därmed inte avsedd att träffas av diskrimineringsförbudet, men omfattas i stället av diskriminerings- förbuden på det sociala området (jfr avsnitt 11.7). Diskrimineringsförbudet tar inte heller sikte på ett företags inre liv, t.ex. frågor om hur ett bolag organiseras, enskilda bolagsmäns inbördes förhållanden och dylikt. 124

11.4

Yrkesutövning

Prop. 2002/03:65

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om behörighet, legitimation, auk- torisation, registrering, godkännande eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna utöva ett visst yrke.

Utredningens förslag : Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna : Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat för- slaget utan invändningar. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av de båda EG-direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om villkor för tillträde till yrkesutövning (artikel 3.1 a i båda direktiven). Behovet av lagstiftning Direktivtexten utvecklar inte närmare vad som skall menas med yrkes- utövning. Utredningen menar att förbudet ytterst tar sikte på en aspekt av den enskildes möjligheter att få ett arbete, nämligen att oavsett om fråga är om att vara anställd eller att vara företagare kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke. Förbudet mot diskriminering i frå- ga om tillträde till yrkesutövning handlar därmed enligt utredningen om rätten att kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke utan att bli diskriminerad. Mot detta har ingen remissinstans invänt. Regering- en ansluter sig till detta synsätt. För att någon skall kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke ställs ibland krav på viss behörighet eller på legitimation, auktorisa- tion, registrering, tillstånd eller liknade. Det kan t.ex. vara fråga om krav på viss examen, viss utbildning eller viss praktik eller någon annan yr- keserfarenhet. Utredningen menar att det i Sverige jämfört med andra medlemsstater i EU finns förhållandevis få yrken där det krävs legitima- tion, auktorisation etc. för att en person skall få utöva yrket. Det finns dock yrken där legitimation, auktorisation etc. inte är ett formellt krav men likväl kan ha betydelse för utövandet av yrket. Båda dessa katego- rier där formella eller informella krav förekommer omfattas av utred- ningens förslag till skydd för yrkesutövning. Regeringen konstaterar att det vid sidan av 16 kap. 9 § brottsbalken och regeringsformens allmänna objektivitetsprincip i svensk rätt inte finns skydd mot diskriminering i fråga om yrkesutövning i den mening som här avses. De nämnda bestämmelserna är inte tillräckliga för att di- rektiven skall anses vara genomförda (jfr avsnitt 7.1). Ett särskilt diskri- mineringsförbud bör alltså införas. 125

Ett skydd för fysiska personer och alla diskrimineringsgrunder

Prop. 2002/03:65

Skyddet för yrkesutövning bör som utredningen anfört utformas som ett

skydd för fysiska personer. Skyddet bör gälla oavsett om yrket utövas,

eller avses att utövas, av en anställd person (en arbetstagare) eller av en

självständig företagare. Om verksamheten bedrivs av t.ex. ett bolag och

diskriminering drabbar den juridiska personen gäller alltså inte förbudet

till skydd för bolaget som sådant.

Regeringen återkommer i annat sammanhang med förslag till förbud

mot diskriminering av juridiska personer (jfr också avsnitt 6.3).

Som utredningen föreslagit bör diskrimineringsförbudet gälla i för-

hållande till alla de nu aktuella diskrimineringsgrunderna, dvs. etnisk

tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och

funktionshinder.

Det går inte att uttömmande ange alla situationer som bör falla under

diskrimineringsförbudet. Utredningen har dock angett några exempel

som bör omfattas. Regeringen ansluter sig till utredningens förslag. De

och liknande faktiska situationer som anges i det följande bör omfattas av

diskrimineringsförbudet.

Behörighet och legitimation

I 3 kap. lagen (1998:531) om yrkesutövning på hälso- och sjukvårdens

område finns bestämmelser om behörighet och legitimation för apote-

kare, arbetsterapeut, barnmorska, kiropraktor, logoped, läkare, naprapat,

optiker, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjuk-

gymnast, sjukhusfysiker, sjuksköterska, tandhygienist och tandläkare.

Endast den som har legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att

utöva det är behörig att utöva yrket. Vissa så kallade skyddade yrkestitlar

får användas endast av den som har legitimation för yrket eller som ge-

nomgår föreskriven praktisk tjänstgöring. Frågor om meddelande av legi-

timation och av särskilt förordnande att utöva yrke prövas i dessa fall av

Socialstyrelsen.

I lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket finns be-

stämmelser om behörighet och legitimation för att få utöva veterinär-

yrket. Legitimation meddelas av Jordbruksverket. Den som saknar behö-

righet att utöva veterinäryrket får inte beteckna sig som veterinär i sam-

band med att han eller hon mot ersättning behandlar sjukdomar hos djur

eller liknande.

Elinstallationsarbete får utföras endast av elinstallatör eller av yrkes-

man under överinseende av elinstallatör hos vilken yrkesmannen är an-

ställd eller som är anställd i samma företag som yrkesmannen. Elsäker-

hetsverket prövar frågor om meddelande av behörighet att utföra el-

installationsarbete.

Auktorisation, registrering och godkännande

Revisorslagen (2001:883) innehåller bl.a. bestämmelser om godkännande

och auktorisation av revisorer. Frågor om godkännande och auktorisation

prövas av Revisorsnämnden. Frågor om auktorisation av tolkar och över-

sättare prövas av Kammarkollegiet. I fastighetsmäklarlagen (1995:400)

126

finns bestämmelser om att fastighetsmäklare skall vara registrerade hos Prop. 2002/03:65 Fastighetsmäklarnämnden. I lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns bestämmelser om att försäkringsmäklare skall vara registrerad hos Finansinspektionen och stå under dess tillsyn. I lagen (1998:493) om trafikskolor finns bestämmelser om godkännande som trafikskolechef, utbildningsledare eller trafiklärare hos trafikskolor. Frågor om god- kännande prövas av Vägverket. Annat liknande som kan ha betydelse för yrkesutövning De exempel på situationer som bör falla under diskrimineringsförbudet som gäller yrkesutövning är inte uttömmande. Även andra situationer än de som nu nämnts där liknande frågor som kan ha betydelse för en en- skilds möjligheter att utöva ett vist yrke bör omfattas. Diskrimineringsförbudets räckvidd Diskrimineringsförbudet innebär inte en rätt för någon att utöva ett visst yrke. Varken i förhållande till myndigheter eller andra som meddelar tillstånd eller liknande för viss verksamhet eller i förhållande till arbets- givare är det meningen att förbudsregeln skall skapa en rätt som skulle innebära möjligheter att kringgå allmänt tillämpade och accepterade, icke diskriminerande kriterier för t.ex. beviljande av auktorisation. Den som inte uppfyller ett rimligt krav på t.ex. viss utbildning kan inte via diskri- mineringsförbudet hävda en rätt att utöva ett yrke om inte den rätten av andra skäl redan föreligger. Förbudet skall träffa endast behandling eller rutiner som i praktiken innebär att personer som har en anknytning till någon av de skyddade grupperna missgynnas. Diskrimineringsförbudet bör träffa ett vitt fält av handlande, såsom be- slutsfattande, all formell eller informell ärendehandläggning, annat fak- tiskt handlande, underlåtenhet att agera, omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötande av den enskilde individen. Rätt att bära viss titel Utredningen har föreslagit att skyddet även bör gälla möjligheten att kunna använda en viss yrkestitel. Advokattiteln är ett exempel. Re- geringen kan dock konstatera att frågan om vem som får bära en viss titel, i de fall det finns begränsningar, är en följd av medlemskap, i detta fall medlemskap i advokatsamfundet. Frågan om medlemskap i advokat- samfundet och andra yrkesorganisationer behandlas i avsnitt 11.5. Dis- krimineringsförbudet i fråga om yrkesutövning är inte avsett att omfatta denna fråga.

11.5

Medlemskap m.m. i organisationer

Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk

tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller

funktionshinder är förbjuden i fråga om medlemskap eller medverkan

127

i en arbetstagarorganisation, en arbetsgivarorganisation eller en yrkes-

Prop. 2002/03:65

organisation och i fråga om förmåner som sådana organisationer till-

handahåller sina medlemmar.

Utredningens förslag : Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige ( LO), Tjänste-

männens Centralorganisation (TCO) och Sveriges Akademikers Central-

organisation (SACO) anser av principiella skäl att uttrycklig lagstiftning

om ideella föreningars inre angelägenhet skall undvikas. Enligt organisa-

tionerna råder ingen tvekan om att gällande rätt förbjuder diskriminering

av medlemmar i en organisation och av personer som ansöker om med-

lemskap. Det är en grundläggande princip att en ideell organisation måste

iaktta likhetsprincipen. Övriga remissinstanser har inte berört frågan.

Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av artikel 2.1 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 3.1 d i ar-

betslivsdirektivet framgår att diskriminering på grund av ras eller etniskt

ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell

läggning är förbjuden i fråga om medlemskap och medverkan i en arbets-

tagar- eller arbetsgivarorganisation eller i andra organisationer vars med-

lemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer

tillhandahåller.

I skäl 4 i direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 5 i arbetslivs-

direktivet anges att det är viktigt att respektera sådana grundläggande fri-

och rättigheter, däribland rätten till föreningsfrihet. I arbetslivsdirektivet

anges även att rätten till föreningsfrihet inbegriper rätten för var och en

att tillsammans med andra bilda fackföreningar och ansluta sig till dessa

för att skydda sina intressen.

Arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisationer och yrkes-

organisationer

Termerna arbetstagarorganisation och arbetsgivarorganisation används

som beteckning för de sammanslutningar vars verksamhet är inriktad på

att ta till vara parternas intressen på arbetsmarknaden.

I 6 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (med-

bestämmandelagen) definieras begreppet arbetstagarorganisation som en

sådan sammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall till-

varataga arbetstagarnas intressen i förhållandet till arbetsgivaren. Med

arbetsgivarorganisation avses enligt samma paragraf motsvarande sam-

manslutning på arbetsgivarsidan.

När det gäller organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke bör

det vara fråga om en organisation som har rättskapacitet och alltså för

egen del kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Syftet med

organisationen skall vara att tillvarata en viss yrkesgrupps intressen i oli-

ka avseenden, s.k. intresseorganisationer. Sådana organisationer får i

128

allmänhet antas vara ideella föreningar men de kan även tänkas vara

Prop. 2002/03:65

ekonomiska föreningar. Dessa organisationer bör kunna benämnas yr-

kesorganisationer. Några typexempel på yrkesorganisationer är Sveriges

advokatsamfund, FAR (tidigare Föreningen Auktoriserade Revisorer

FAR), Svenska Revisorsamfundet SRS och Sveriges Arkitekter (tidigare

Svenska Arkitekters Riksförbund SAR). Även olika branschorganisa-

tioner omfattas.

Enligt regeringens bedömning är begreppen arbetstagar-, arbetsgivar-

och yrkesorganisationer i huvudsak givna begrepp. Det finns inget som

talar för att med begreppen i direktiven avses något annat än vad som

redan följer av svensk rätt.

Behovet av lagstiftning

Arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer är i Sverige som

regel ideella föreningar. Någon lagstiftning som specifikt reglerar ideella

föreningar och deras verksamhet finns inte. Frågor som gäller sådant som

ideella föreningars bildande, organisation, verksamhet och förhållande

till medlemmarna har i stället lösts i rättspraxis.

I rättspraxis har uppställts vissa förutsättningar som skall vara upp-

fyllda för att en ideell förening skall anses föreligga eller för att en sådan

förening skall kunna för egen del förvärva rättigheter och ikläda sig skyl-

digheter, dvs. ha rättskapacitet. Enligt praxis är det i princip tillräckligt

att organisationen antar stadgar och väljer en styrelse. Det brukar förut-

sättas att stadgarna innehåller något som individualiserar föreningen

(t.ex. föreningsfirma), uttrycker föreningens ändamål samt innehåller

regler om hur föreningens beslut skall fattas och om föreningsorganens

(främst styrelsens) behörighet att företräda föreningen i förhållande till

tredje man. I det sistnämnda ligger också ett krav på att föreningen skall

ha utsett företrädare för sig dvs. en styrelse. I regel har det också an-

setts självklart att föreningen skall ha en egen ekonomisk grund för rätts-

handlingar med tredje man. Befintligheten av eller i varje fall förutsätt-

ningarna för en föreningsförmögenhet kan också tillmätas betydelse. Ar-

betsgivar- och arbetstagarorganisationer brukar tillerkännas rätts-

kapacitet.

I svensk rätt finns inga uttryckliga regler som skyddar medlemmar el-

ler blivande medlemmar i arbetstagarorganisationer, arbetsgivar-

organisationer eller yrkesorganisationer mot diskriminering.

LO , TCO och SACO har framhållit att fackföreningar är demokratiska

organisationer med ett stort ansvar för att deras verksamhet präglas av

öppenhet, transparens, och att medlemmarnas rättigheter tydliggörs i

stadgar och praxis. Organisationerna har också framhållit att en grund-

läggande princip är att en ideell förening måste iaktta likhetsprincipen,

vilken innebär att föreningen måste behandla alla medlemmar lika och att

ingen får utsättas för godtycke. LO, TCO och SACO anser att utred-

ningens förslag om att diskrimineringsförbudet skall gälla för arbets-

tagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer inte behövs eftersom det re-

dan följer av gällande rätt att en sådan förening inte får diskriminera.

Ideella organisationer har i rättspraxis som huvudregel ansetts vara

slutna. Det är en skillnad i förhållande till ekonomiska föreningar vilka

enligt 3 kap. 1 § i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar är öppna,

129

dvs. föreningen får inte vägra någon inträde som medlem om det inte Prop. 2002/03:65 finns särskilda skäl. Undantag från huvudregeln om att ideella organisa- tioner är slutna finns dock i fråga om ideella föreningar i vilka med- lemskapet är av stor betydelse för den enskildes försörjning. Dessa har i likhet med ekonomiska föreningar ansetts vara öppna. Frågan om en arbetstagares rätt till medlemskap eller skydd mot ute- slutning ur en fackförening har i rättspraxis ansetts kunna bli föremål för domstolsprövning (se t.ex. NJA 1945 s. 290, 1946 s. 83, 1948 s. 513 och 1977 s. 129). Enligt den rättspraxis som finns är fastslaget att i svensk rätt gäller att ideella föreningar, i vilka medlemskapet är av stor betydel- se för den enskildes försörjning, är öppna i den bemärkelsen att ett beslut att vägra inträde i föreningen eller att avstänga någon kan bli föremål för domstols prövning. Domstol kan förklara att en uteslutning ur föreningen saknar verkan eller förplikta organisationen vid vite att bevilja sökande inträde i föreningen. Vid domstolsprövningen har prövats om föreningen enligt stadgarna är berättigad att utesluta en medlem eller neka någon inträde. Direktivet förbjuder även diskriminering i fråga om förmåner som till- handahålls medlemmar. I det avseendet kan det också finnas ett visst skydd genom att ideella föreningar anses vara bundna av likhetsprincipen som innebär en skyldighet för föreningens organ att behandla alla med- lemmar lika. Det går alltså att i vissa fall komma till rätta med diskriminering enligt praxis. Av den praxis som finns följer dock i fråga om medlemskap att medlemmens skydd kan beror på vad som anges i stadgarna som före- ningen antagit. Det är därför tveksamt om befintligt skydd är tillräckligt för att uppfylla direktiven. Även om ideella föreningar som nu är i fråga anses skyldiga att följa likhetsprincipen är det oklart hur omfattande detta skydd är. Regeringen anser därför att skyddet bör förstärkas genom ut- tryckliga regler om skydd mot diskriminering på grund av etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funk- tionshinder (jfr avsnitt 7.1). Förbudets räckvidd Förbudet i direktivet gäller i fråga om medlemskap och medverkan i or- ganisationen och i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är medlem . Regeringen föreslår att förbudet bör formuleras i enlighet med direktivets text och gälla till skydd för fysiska personer. Med ett förbud i fråga om medlemskap avses beviljande och upp- hörande av medlemskap. Både den situationen att en person som ansöker om medlemskap i en organisation nekas medlemskap på diskriminerande grunder och att en person som redan är medlem i en organisation utesluts på diskriminerande grunder skall träffas av förbudet. Även ett diskrimi- nerande beteende under ett ansökningsförfarande om medlemskap om- fattas av förbudet mot diskriminering i fråga om medlemskap. Med dis- kriminerande grunder avses att beslutet har samband med personens et- niska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning. Att någon nekas att bli medlem eller utesluts ur en organisation på grund av sin politiska åskådning utgör därmed inte 130 otillåten diskriminering. Skyddet skall även omfatta rätten att på egen Prop. 2002/03:65 begäran utträda ur organisationen. Medlemskapet kan också ha betydelse för vem som får bära en viss ti- tel, t.ex. advokattiteln. I 8 kap. rättegångsbalken finns bestämmelser om advokater. Advokat är den som är ledamot av Sveriges advokatsamfund. Ansökan om inträde i advokatsamfundet prövas av dess styrelse. Titeln är inte oundgängligen nödvändig för att någon skall kunna t.ex. uppträda som ombud i domstol, men den har likväl betydelse för en persons fak- tiska möjligheter att med framgång utöva yrket. Ett annat exempel är titeln arkitekt SAR. Titeln får enligt stadgarna för Svenska Arkitekters Riksförbund SAR bara användas av den som är medlem. Titeln är inte oundgängligen nödvändig för att någon skall kunna arbeta som arkitekt men den kan ha betydelse som en kvalitetsstämpel och därmed för möj- ligheten att med framgång utöva arkitektyrket. Vad härefter gäller medverkan avses att ingen på diskriminerande grunder skall kunna nekas att delta i organisationen och i den verksamhet som organisationen bedriver. Inte heller skall någon som deltar i organi- sationen behöva utsättas för trakasserier. Vad slutligen gäller förmåner som organisationen tillhandahåller sina medlemmar bör detta innefatta allt som kan anses vara till gagn eller nyt- ta för medlemmen och som utgår till honom eller henne på grund av medlemskapet. Förbudet mot diskriminering föreslås omfatta t.ex. beslut, bemötande men även underlåtenhet att vidta åtgärder. Av skäl 4 i direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 5 i arbetslivs- direktivet framgår att det är viktigt att respektera grundläggande fri- och rättigheter inklusive föreningsfriheten. Regeringen vill därför framhålla att lagförslaget inte avser att inkräkta på grundläggande konstitutionella rättigheter såsom t.ex. föreningsfriheten.

11.6

Varor, tjänster och bostäder

Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk

tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller

funktionshinder är förbjuden vid yrkesmässigt tillhandahållande av

varor, tjänster eller bostäder.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Ut-

redningen har föreslagit att förbudet skall gälla när någon tillhandahåller

fast egendom till allmänheten samt när någon efterfrågar varor, tjänster,

fast egendom eller bostäder från allmänheten. Utredningen har dess-

utom föreslagit att förbudet skall gälla när någon anordnar allmän sam-

mankomst eller offentlig tillställning.

Remissinstanserna: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO)

och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning

(HomO) är positiva till förslaget men anser att begreppet efterfrågar,

som utredningen föreslagit, har en snävare innebörd än direktivets be-

grepp tillgång till. Föreningen Svenskt Näringsliv och Fastighets-

ägarna Sverige har motsatt sig utredningens förslag till ett förbud som

omfattar fler diskrimineringsgrunder än vad direktivet kräver. De anser

131

också, liksom Länsstyrelsen i Västra Götaland, att det är en nackdel med Prop. 2002/03:65 en dubbelreglering, vilket är följden av utredningens förslag eftersom brottet olaga diskriminering i 16 kap. 9 § brottsbalken kvarstår parallellt med den nya regleringen. Vidare anser de att förslaget behöver analyse- ras närmare. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet ifrå- gasätter utredningens tolkning av direktivets tillämpningsområde i fråga om personbegreppet och bostad samt anser att frågorna behöver övervä- gas ytterligare. Vidare anser nämnden att utredningens förslag om att allmän sammankomst eller offentlig tillställning skall omfattas av det civilrättsliga diskrimineringsförslaget bör övervägas ytterligare. Skälen för regeringens förslag

EG-direktivet

Av artikel 3.1 h i direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskri- minering skall vara förbjuden i fråga om tillgång till och tillhanda- hållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklu- sive bostäder. I skäl 4 anges att när det gäller tillgången till och till- handahållande av varor och tjänster är det viktigt att respektera skyddet för privat- och familjelivet samt för transaktioner som utförs i det sam- manhanget. För att medlemsstaterna vid framförhandlingen av direktivet inte skulle låsa sig vid definitioner, som de inom överskådlig tid inte skulle kunna enas om, framhölls att det var fråga om ett ramdirektiv som ger med- lemsstaterna stor frihet vid genomförandet. Även om direktivet därmed överlämnar till medlemsstaterna att närmare definiera vissa begrepp är det ytterst EG-domstolens praxis som kommer att gälla. Domstolen har dock vid sin prövning att beakta att direktivet mot etnisk diskriminering är just ett ramdirektiv. Behovet av lagstiftning I den svenska lagstiftningen finns inget civilrättsligt förbud mot diskri- minering på grund av etnisk tillhörighet med sikte på handel. Däremot finns en straffbestämmelse i 16 kap. 9 § brottsbalken som har följande lydelse. En näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse genom att inte gå honom till handa på de villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra, skall dömas för olaga diskriminering till böter eller fängelse i högst ett år. Vad som sägs i första stycket om en näringsidkare tillämpas också på den som är anställd i näringsverksamhet eller annars handlar på en näringsidkares vägnar samt på den som är anställd i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag. För olaga diskriminering dömes även anordnare av allmän sammankomst eller offentlig tillställning och medhjälpare till sådan anordnare, om han diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller tros- 132 bekännelse genom att vägra honom tillträde till sammankomsten eller tillställ- Prop. 2002/03:65 ningen på de villkor som gäller för andra. Om någon som avses i förstatredje styckena på sätt som där sägs diskriminerar annan på grund av att denne har homosexuell läggning, döms likaledes för olaga diskriminering. Den här bestämmelsen överensstämmer i stora delar med EG-direktivets förbud mot etnisk diskriminering i fråga om varor, tjänster och bostäder. Utredningen anser att straffbestämmelsen olaga diskriminering inte uppfyller alla krav i direktivet. Utredningen framhåller bl.a. att för att någon skall kunna dömas för olaga diskriminering krävs att ett av- görande skäl för den diskriminerande handlingen har varit den diskrimi- nerades ras, hudfärg, etniska eller nationella ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning och att EG-direktivet inte innefattar någon sådan begränsning. Av bl.a. detta skäl lägger utredningen fram ett förslag till diskrimineringsförbud i fråga om handel. Direktivet mot etnisk diskriminering förbjuder diskriminering i fråga om tillgång till och tillhandahållande av varor, tjänster inklusive bo- städer. Med begreppet diskriminering i direktivet avses direkt och in- direkt diskriminering, trakasserier samt instruktion att diskriminera. En- ligt regeringens mening är det i vart fall mycket tveksamt om straff- bestämmelsen olaga diskriminering kan anses uppfylla ett skydd mot diskriminering i den omfattning som begreppet diskriminering har i di- rektivet. Regeringen delar därför utredningens bedömning att åtgärder bör vidtas för att direktivet skall genomföras. Nya regler krävs som för- bjuder diskriminering i fråga om handel (jfr avsnitt 7.1). Ett införande av en ny civilrättslig lagstiftning medför en viss dubbel- reglering. Regeringen delar förvisso Föreningen Svenskt Näringslivs, Fastighetsägarna Sveriges och Länsstyrelsens i Västra Götaland bedöm- ning att en dubbelreglering medför nackdelar. Diskrimineringskommittén har till uppgift att bl.a. överväga om det finns skäl att ersätta straff- bestämmelsen i 16 kap. 9 § brottsbalken med någon annan typ av regler- ing. För att kunna genomföra direktivet i tid och samtidigt inte föregripa arbetet för kommittén anser regeringen att det är nödvändigt med en viss dubbelreglering under en övergångstid. En ny civilrättslig bestämmelse kommer alltså att gälla vid sidan av den straffrättsliga. Varor, tjänster och bostäder Enligt direktivet skall förbudet omfatta varor och tjänster, inklusive bo- städer. Varken varor, tjänster eller bostäder definieras i direktivet. Begreppet vara har varit föremål för prövning i ett mycket stort antal mål i EG-domstolen. Begreppet har givits en vid betydelse och omfattar i princip allt som går att omsätta. EG-domstolen har bl.a. slagit fast att reglerna om varors fria rörlighet kan användas på alla varor som omfattas av den gemensamma tulltaxan. Det gäller alla produkter som kan vär- deras i pengar och som i den egenskapen omfattas av handel. EG-dom- stolen har också uttalat att en vara inte behöver ha ekonomiskt värde. I ett mål som gällde oönskade biprodukter från industriell verksamhet har domstolen uttalat att det avgörande är om det rör sig om ett objekt som är omsättningsbart. 133 Det är en fördel att i en ny civilrättslig lag använda samma terminologi som i direktivet när det är möjligt. Även i den nya civilrättsliga lagen bör begreppet vara kunna användas med en innebörd som motsvarar den inom EG. En tjänst definieras i artikel 50 i EG-fördraget som en prestation som normalt utförs mot ersättning och som inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital eller personer. Av artikeln framgår vi- dare att med tjänster särskilt skall avses verksamhet av industriell eller kommersiell natur samt verksamhet inom hantverk eller fria yrken. Det EG-rättsliga begreppet prestationer som normalt utförs mot ersättning har getts en vid tolkning av EG-domstolen. I svensk rätt brukar en tjänst beskrivas som något som någon gör eller utför åt någon annan mot er- sättning. Innebörden av begreppet tjänst är i huvudsak densamma inom EG-rätten som i den svenska rätten. Som en form av tjänst som omfattas av diskrimineringsförbudet bör ses lån av pengar, t.ex. banklån eller lån hos andra långivare. Utred- ningen har föreslagit att banklån skall omfattas av den bestämmelse i den nya lagen som innehåller diskrimineringsförbudet i fråga om tjänster. Regeringen ansluter sig till den bedömningen. En annan form av tjänst som omfattas av diskrimineringsförbudet är försäkringar. Även om syftet med en begäran om lån eller en försäkring skulle vara att finansiera eller starta egen näringsverksamhet bör saken omfattas av diskriminerings- förbudet som gäller tjänster. I fråga om lån gäller detsamma för de lån som administreras av det statliga företaget ALMI Företagspartner AB. ALMI kan bevilja olika lån, bl.a. företagarlån vars syfte är att göra det lättare för nya företag att starta och för befintliga företag som har svårt att låna pengar på den privata lånemarknaden att växa. ALMI:s lån till växande företag (tillväxtlånet) är till för att stimulera och underlätta för företag i snabb expansion. Lån av riskkapital från statliga ALMI har inte mer förmånliga villkor än lån i bank eller hos andra långivare. Tvärtom speglas typiskt sett den höga grad av risktagande som ALMI tar i lånevillkorens utformning. Lån hos ALMI skiljer sig inte på något av- görande sätt från lån hos banker eller andra långivare. Även dessa lån bör därför hänföras till diskrimineringsförbudet som gäller tjänster. Det blir i praktiken en bevisfråga om lån- eller försäkringsgivaren kände till bl.a. om den fysiska person som ansökte hade någon anknytning till någon av de skyddade diskrimineringsgrunderna. Vad så åter gäller försäkring bör framhållas att ett avtal om försäkring i det enskilda fallet ofta bygger på en riskbedömning från försäkrings- givarens sida (det gäller särskilt vid individuell försäkring). Med risk menas att det är osäkert om den händelse som försäkringen tar sikte på (t.ex. sjukdom, olycksfall eller dödsfall vid personförsäkring och brand, bilolycka eller stöld vid skadeförsäkring) kommer att inträffa eller inte. Försäkringens idé är att utjämna riskerna mellan medlemmarna i ett kollektiv. Ett grundläggande inslag i försäkringsidén är att en risk inte skall ha realiserats innan försäkringen tecknas, och det skall i princip inte heller finnas tecken på att det håller på att ske. Detta betyder att den för- säkringstekniska riskbedömningen i det enskilda fallet kan medföra att en person vägras försäkringsskydd eller bara kan få det på sämre villkor, t.ex. mot en högre premie än den normala. Såväl lagen (1927:77) om försäkringsavtal som konsumentförsäkringslagen (1980:38) ger uttryck Prop. 2002/03:65 134 för att en riskbedömning skall kunna göras som leder till ett sådant resul- tat. Ett sådant resultat kan därför inte anses innefatta en diskriminering. Att det här skulle röra sig om diskriminering är inte heller något som de aktuella EG-direktiven ger uttryck för. Det skall tilläggas att konsumentförsäkringslagen (som reglerar de vik- tigaste typerna av skadeförsäkring som tecknas av konsumenter) innehål- ler en bestämmelse om s.k. kontraheringsplikt, dvs. skyldighet för ett försäkringsföretag att i det enskilda fallet meddela en försäkring av det slag som företaget normalt tillhandahåller allmänheten. Men ett avslag på en begäran får göras om det finns särskilda skäl, vilket avser just resulta- tet av riskbedömningen. I Regeringskansliet bereds nu en lagrådsremiss med förslag till en ny lag om försäkringsavtal, som skall ersätta de två lagar som nämndes nyss. I den nya lagen förs principerna om kontra- heringsplikt vid konsumentförsäkring vidare. Också frågan om kontra- heringsplikt vid personförsäkring tas upp. Avsikten är att lagråds- remissen skall kunna beslutas våren 2003 och en proposition föreläggas riksdagen samma år. Begreppet bostad kan avse alla former av boende. En bostad kan i all- mänhet inte omfattas av begreppet vara. Uthyrning kan i vissa fall vara en tjänst. Vanliga former av avtal om boende är köp av fast egendom, upplåtelse av en tomträtt, köp av en bostadsrätt samt hyresavtal. Av arti- kel 9 i förordningen (EG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet framgår att förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet gäller i fråga om bostäder oberoende av bostädernas upplåtelseform. Det är rim- ligt att även artikel 3.1 h i direktivet mot etnisk diskriminering tolkas så att begreppet omfattar alla former av boende. Förbudet mot diskrimine- ring bör alltså gälla alla avtal som en person kan tänkas ingå om en bo- stad. Förbudet bör inte inskränkas till permanent boende utan bör även omfatta tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Utredningen har framhållit att köp av en tomt är en transaktion som är nära förbunden med boende. För att det inte skall råda någon tvekan om att även avtal om köp av fast egendom skall omfattas av lagen har utred- ningen föreslagit att ordet fast egendom skall finnas med i lagtexten. Ju- ridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har framhållit att köp av en tomt kan ske utan samband med någon avsikt alls från köpa- rens sida att uppföra en byggnad. Regeringen anser att skyddet mot diskriminering skall gälla i fråga om alla avtal en person kan tänkas ingå om en bostad, oavsett om bostaden är fast eller lös egendom och oavsett om det är fråga om köp, hyra eller någon annan upplåtelseform. Ordet fast egendom som ett förtydligande i lagtexten medför att all överlåtelse av fast egendom omfattas oavsett om det är fråga om en bostad eller inte, t.ex. överlåtelse av ett skogsskifte. Regeringen anser därför att fast egendom inte uttryckligen skall nämnas i den nya lagen. Förbudet skall omfatta bostäder, vilket inkluderar fast egendom som anses vara en bostad. Tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder Frågan är vilka situationer som förbudet skall ta sikte på. Enligt direkti- vet skall skyddet gälla vid tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten. Utredningen har valt att an- Prop. 2002/03:65 135 vända termerna tillhandahåller till allmänheten respektive efterfrågar från allmänheten. DO och HomO har framhållit att ordet efterfrågar har en snävare betydelse än begreppet tillgång till som används i direktiv- texten. De anser att efterfrågetidpunkten anses inträffa senare än till- gångstidpunkten. Regeringen anser att direktivets ordalydelse tillgång till och tillhanda- hållande av varor och tjänster inklusive bostäder som är tillgängliga för allmänheten i princip beskriver samma sak men utifrån förvärvarens re- spektive överlåtarens perspektiv. Enligt regeringens mening är det dess- utom oklart vad som avses med direktivets förbud mot diskriminering i fråga om tillgång till varor som är tillgängliga för allmänheten. Om en kund inte får tillgång till en vara som är tillgänglig för allmänheten beror det på att säljaren inte tillhandahåller varan. Det bör därför vara tillräck- ligt att i lag ange att förbudet gäller vid tillhandahållande av varor och tjänster. Enligt regeringens mening ger det ett skydd så att varor, tjänster och bostäder finns att tillgå och tillhandahålls på ett sätt som inte är dis- kriminerande. Utredningen anför i betänkandet att direktivet ger ett skydd för båda sidor, dvs. både när någon efterfrågar och när någon vill tillhandahålla varor, tjänster och bostäder. DO och HomO har framhållit att utred- ningens föreslagna diskrimineringsskydd omfattar den som deltar på marknadens utbudssida och att en sådan bestämmelse kan få stor positiv betydelse för småföretagare och personer som driver näring under en- skild firma. Regeringen anser inte att det av direktivet framgår att det även skall skydda den som deltar på marknadens utbudssida dvs. den som t.ex. vill sälja en vara eller tjänst. Däremot anger direktivet att ut- budssidan inte får diskriminera vid tillhandahållande av varor till allmän- heten. Utredningen har dragit slutsatsen att transaktioner som sker helt privat ligger utanför direktivets tillämpningsområde. Slutsatsen har dragits mot bakgrund av att direktivet endast omfattar transaktioner som är till- gängliga för allmänheten och att skäl 4 i ingressen anger att den privata sfären skall respekteras. I frågan anför utredningen följande. För- säljningsavtal, hyresförhållanden och tjänsteavtal som ingås genom kon- takter inom bekantskapskretsen och där något erbjudande aldrig når ut till någon bredare krets omfattas inte av förbudet. Om någon däremot går ut med sitt erbjudande i en vidare krets och söker en avtalskontrahent bland okända personer via t.ex. en annons skall direktivets bestämmelser gälla. Enligt skäl 4 i direktivet skall alltså skyddet för privat- och familjelivet samt transaktioner som sker i det sammanhanget respekteras. Frågan är vilken närmare innebörd denna text har. Det står klart att en näringsidkare som tillhandahåller varor, tjänster el- ler bostäder till allmänheten omfattas av diskrimineringsförbudet. Re- geringen anser också, i likhet med utredningen, att försäljning eller ut- hyrning som utförs av en privatperson, dvs. inte i en näringsverksamhet, till en bekant eller till någon familjemedlem inte omfattas av förbuden. Varan finns då inte tillgänglig för allmänheten. Frågan om huruvida en privatperson som vänt sig till allmänheten med ett erbjudande om försäljning eller uthyrning, t.ex. genom en tidnings- annons eller ett anslag på en offentlig anslagstavla, skall omfattas av di- Prop. 2002/03:65 136 rektivets diskrimineringsförbud kan göras till föremål för olika tolk- ningar. Regeringen finner för sin del rimligt att med utgångspunkt i det beredningsunderlag som finns i detta avseende låta diskriminerings- förbudet tills vidare endast omfatta yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Regeringen förslår därför nu att diskrimi- neringsförbudet inte skall omfatta fall när en privatperson vänt sig till allmänheten med ett erbjudande om försäljning eller uthyrning. Det in- nebär att om t.ex. en privatperson säljer en bostad omfattas han eller hon inte av diskrimineringsförbudet. För det fall att han eller hon anlitar en mäklare för försäljningen kommer dock denne att omfattas. Det finns emellertid enligt regeringens uppfattning anledning att ytterligare över- väga frågan i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar en pri- vatperson skall omfattas av ett diskrimineringsförbud. Regeringen avser mot denna bakgrund att ytterligare överväga denna fråga och återkomma i lämpligt sammanhang.

Lagrådet har framhållit att det är tillräckligt och i linje med vad reger- ingen vill åstadkomma att i lagtexten ange att tillhandahållandet skall ske yrkesmässigt. Regeringen delar Lagrådets mening och föreslår att lagtex- ten utformas på sätt som Lagrådet föreslagit. Ett yrkesmässigt tillhandahållande medför inte ett krav på annonsering eller allmänt utbjudande. En näringsidkare som t.ex. bedriver handel med väskor men inte saluför väskorna i en butik utan i stället har en upp- arbetad kundkrets som själv söker upp säljaren, skall ändå omfattas av lagen. Detsamma gäller en ägare av en hyresfastighet som inte ut- annonserar lediga lägenheter utan i stället har en lista med personer som anmält sitt intresse att hyra lägenhet. Diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, sexuell läggning och funktionshinder Direktivets förbud mot diskriminering inom handeln gäller i fråga om diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Brottet olaga diskriminering gäller emellertid inte bara vid diskrimine- ring på grund av etnisk tillhörighet utan även för situationer då någon diskrimineras på grund av sin trosbekännelse eller homosexuella lägg- ning. Den nya bestämmelsen bör inte vara mer begränsad. Förbudet bör därför omfatta även diskriminering som har samband med religion eller annan trosuppfattning och sexuell läggning. Fråga är då om förbudet skall utsträckas till att gälla även för diskri- mineringsgrunden funktionshinder. Utredningen har föreslagit att för- budet mot diskriminering skall omfatta samtliga diskrimineringsgrunder, dvs. även funktionshinder. Fastighetsägarna Sverige har motsatt sig att diskrimineringsgrunderna utvidgas i förhållande till direktivet. Förbundet framhåller att den vaga utformningen i utredningens förslag gör att det finns stor risk för att det i praktiken innebär krav på att hyresvärdar han- dikappanpassar lägenheter eftersom det ofta är lämpligt att anpass- ningsåtgärder utförs av hyresvärden i stället för av hyresgästen. Diskrimineringskommittén har i uppdrag att överväga frågan om skydd mot missgynnande av personer med funktionshinder på grund av bristan- de tillgänglighet . Förslaget till diskrimineringsförbud vid tillhandahål- lande av varor, tjänster och bostäder är avsett att gälla den civilrättsliga Prop. 2002/03:65 137 transaktionen, dvs. överlåtelsen eller upplåtelsen. Till exempel en när- Prop. 2002/03:65 ingsidkare som inte vill sälja en vara till någon för att han eller hon är funktionshindrad eller en hyresvärd som nekar en allergiker ett hyreskon- trakt. Det kan alltså inte vara diskriminering enligt den föreslagna be- stämmelsen om t.ex. den fysiska tillgången till en vara, tjänst eller bostad är svårtillgänglig för en funktionshindrad på grund av att en butik eller byggnad saknar hissar. Så länge det bara gäller ett förbud som inte kom- bineras med stöd- och anpassningsåtgärder anser regeringen att det inte finns något hinder att redan nu införa bestämmelser som ger skydd även för personer med funktionshinder. Förbudet mot diskriminering vid till- handahållande av varor, tjänster och bostäder bör därför även omfatta diskrimineringsgrunden funktionshinder. Regeringen anser inte att en sådan ny regel föregriper arbetet i Diskrimineringskommittén. Förbudet föreslås alltså omfatta inte enbart diskrimineringsgrunden i direktivet mot etnisk diskriminering utan även diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshin- der. Allmän sammankomst och offentlig tillställning Enligt 16 kap. 9 § brottsbalken är det olaga diskriminering om en anord- nare av allmän sammankomst eller offentlig tillställning diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse. Utredningen har föreslagit att även en civilrättslig bestämmelse om ett förbud mot diskriminering när någon anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning skall införas. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har i sitt remissvar framfört att även om en del tillställningar har nära samband med begreppet tjänst så kommer även andra sammankomster som saknar varje inslag av han- del att omfattas av ett så allomfattande förbud som utredningen före- slagit. Nämnden anser att förslaget måste övervägas ytterligare. Enligt direktivet mot etnisk diskriminering krävs inte något skydd mot diskriminering vid anordnande av allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Den parlamentariska Diskrimineringskommittén har till uppdrag att överväga om det finns skäl att ersätta straffbestämmelsen i 16 kap. 9 § brottsbalken med någon annan typ av reglering. För att inte fö- regripa kommitténs arbete anser regeringen att ett civilrättsligt skydd vid allmän sammankomst och offentlig tillställning inte bör införas nu. 11.7 Det sociala området

Utredningen har anfört att det inte förekommer några enhetliga definitio-

ner av begrepp som t.ex. socialt skydd och social trygghet, utan att varje

land har sin nationella lagstiftning på området. Regeringen ansluter sig

till detta synsätt. Regeringen anser därför att det är mest ändamålsenligt

att utgå från de myndigheter som administrerar eller tillhandahåller olika

förmåner, insatser, stöd och vård inom det sociala området för att avgöra

tillämpningsområdet för diskrimineringsförbudet (jfr prop. 1998/99:119).

Diskrimineringsförbudet föreslås gälla diskriminering som förekommer i

de olika verksamheterna inom det sociala området.

138

11.7.1

Socialtjänsten m.m.

Prop. 2002/03:65

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om in- satser inom socialtjänsten och tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassningsbidrag.

Utredningens förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag är dock enligt motiven inte avsett att omfatta verk- samhet som utförs av privaträttsliga subjekt.

Remissinstanserna : Endast få har berört frågan. Socialstyrelsen fram- håller förslagets betydelse, eftersom detta innebär såväl ett förtydligande som en förstärkning av diskrimineringsförbudet inom socialtjänsten. Bakgrund Socialtjänstbegreppet Till socialtjänst räknas sedan socialtjänstlagen (1980:620) trädde i kraft inte enbart verksamhet enligt den lagen utan även närliggande verksam- het som regleras enligt annan lagstiftning. Socialtjänst definieras i 2 § lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten som bl.a. följande:

1.

verksamhet enligt lagstiftning om socialtjänst och anslutande sär- skild lagstiftning om vård av unga och av missbrukare utan samtycke,

2.

verksamhet som i annat fall bedrivs av socialnämnd,

3.

verksamhet som bedrivs av Statens institutionsstyrelse,

4.

verksamhet hos kommunal invandrarbyrå,

5.

verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade,

6.

handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av socialnämnd enligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl.,

7.

handläggning av ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar,

8.

handläggning av ärenden om tillstånd till parkering för rörelse- hindrade.

Med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftning om socialtjänst (punkten 1). Häri ingår bl.a. försörjningsstöd och annat bistånd, åtgärder mot missbruk, omsorg om barn och ungdomar, äldre och människor med funktionshinder samt vård i familjehem och hem för vård och boende. Vidare avses med socialtjänst verksamhet enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga. De båda sistnämnda lagarna reglerar vård utan samtycke. Med socialtjänst förstås också verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd (punkten 2). Exempelvis finns i föräldrabalken regler om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap och underhållsbidrag till barn, om medverkan i frågor om vårdnad, boende och umgänge samt om medverkan i samband med adoptioner. 139

Verksamhet som bedrivs av Statens institutionsstyrelse är socialtjänst i

Prop. 2002/03:65

lagens mening (punkten 3). Statens institutionsstyrelse är central förvalt-

ningsmyndighet för sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga (särskilda ungdomshem) samt

22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

(LVM-hem). Vidare bedriver institutionsstyrelsen verksamhet som är att

hänföra till socialtjänst enligt förordningen (1996:610) med instruktion

för Statens institutionsstyrelse samt enligt lagen (1998:603) om verk-

ställighet av sluten ungdomsvård.

Även verksamheten vid en kommunal invandrarbyrå hänförs i detta

sammanhang till socialtjänsten (punkten 4). Verksamhet som sker inom

ramen för kommunens tolkförmedling kommer t.ex. att omfattas av till-

lämpningsområdet, om den äger rum vid en kommunal invandrarbyrå.

Även verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa

funktionshindrade förstås i detta sammanhang som socialtjänst (punkten

5).

Handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av socialnämnd en-

ligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl. förstås även som

socialtjänst (punkten 6). Beträffande vissa utlänningar de som har an-

sökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts rätt

att vistas här medan ansökan prövas beslutar och betalar social-

nämnden i den kommun där utlänningen vistas ut bistånd. Handläggning

av ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra ut-

länningar är också att anse som socialtjänst vid tillämpning av denna lag

(punkten 7).

I lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upp-

låtelser av offentlig plats, m.m. och i trafikförordningen (1998:1276)

finns bl.a. bestämmelser om att rörelsehindrade av kommunen får befrias

från skyldighet att erlägga parkeringsavgift och att kommunen när det

gäller rörelsehindrade får besluta om undantag från bestämmelser som

avser parkering. Ansökningar om parkeringstillstånd för rörelsehindrade

prövas av en kommunal nämnd. Även denna verksamhet anses som soci-

altjänst (punkten 8).

I 2 § andra stycket lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter

inom socialtjänsten anges att med socialtjänst avses även tillsyn, upp-

följning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av verksamhet

som avses i första stycket punkterna 18. Detta reglerar framför allt läns-

styrelsernas och Socialstyrelsens arbete som avser bl.a. tillsyn och kom-

munernas interna arbete med kvalitet i verksamheten.

Socialtjänstlagen

I socialtjänstlagen (2001:453) anges att samhällets socialtjänst på demo-

kratins och solidaritetens grund skall främja människornas ekonomiska

och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i

samhällslivet. Socialtjänsten skall under hänsynstagande till människans

ansvar för sin och andras situation inriktas på att frigöra och utveckla

enskildas och gruppers egna ansvar. Verksamheten skall bygga på re-

spekten för människors självbestämmande och integritet (1 kap. 1 §).

Huvudregeln är att varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt om-

råde och att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i

140

kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 och Prop. 2002/03:65 2 §§). Till en socialnämnds uppgifter hör bl.a. att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bi- stånd till familjer och enskilda som behöver det (3 kap. 1 §). Lagstiftning om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade är en rättighetslag som ger rätt till olika insatser för särskilt stöd och service till personer med mer omfattande funktionshinder. Verksamheten skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten skall även vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den en- skilde skall i största möjliga utsträckning ges inflytande och med- bestämmande över insatser som ges (5 och 6 §§). Huvudregeln är att en kommuns och, i förekommande fall, ett landstings ansvar gäller gentemot dem som är bosatta i kommunen (16 §). Skälen för regeringens förslag

EG-direktivet

Av direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om bl.a. socialt skydd, inklusive social trygghet och sociala förmåner (artikel 3.1 e och f). Utredningen har hänfört olika for- mer av insatser inom socialtjänstens verksamhetsområde såsom äldre- och handikappomsorg och socialt bistånd i övrigt, bl.a. försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen (2001:453) till sociala förmåner. Regeringen an- sluter sig till utredningens synsätt. Behovet av lagstiftning Regeringen bedömer att det finns ett allmänt behov av utvidgat skydd mot diskriminering genom lagstiftning. Det saknas uttryckligt förbud mot diskriminering i författningar inom socialtjänstens område. De allmänna bestämmelser av ramlagskaraktär som finns om socialtjänstens mål och verksamhet är inte tillräckliga för att Sverige skall uppfylla kraven i di- rektivet mot etnisk diskriminering (jfr avsnitt 7.1). Regeringen föreslår därför att ett uttryckligt diskrimineringsförbud i fråga om insatser inom socialtjänsten skall införas i den nya lagen mot diskriminering. Socialtjänsten m.m. I fråga om diskrimineringsförbudets omfattning kan direktivet mot etnisk diskriminering inte sägas ange något begränsat krav på skydd. Utred- ningen har föreslagit ett diskrimineringsförbud som gäller inom social- tjänsten eller annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekono- 141 miska och sociala trygghet. Regeringen anser dock att det av utredningen Prop. 2002/03:65 föreslagna begreppet annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet har en för vid innebörd och att det kan medföra tillämpnings- och tolkningsproblem. Vägledning för vad som omfattas av begreppet socialtjänst kan hämtas i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom social- tjänsten. Det förekommer även annan verksamhet som en kommun bedriver som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet. En kommun eller, efter överlåtelse av kommunens uppgifter, ett landsting ansvarar för färdtjänst och riksfärdtjänst enligt lagen (1997:736) om färd- tjänst respektive lagen (1997:735) om riksfärdtjänst. Vare sig tillstånd till färdtjänst eller riksfärdtjänst anses dock som en form av insats inom so- cialtjänsten, utan som en trafikpolitisk fråga. Kommunerna svarar dess- utom för bidrag enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. som lämnas till anpassning och återställning av bostäder. Regering- en föreslår därför att lagen utformas så att det framgår att diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning är förbjuden i fråga om insatser inom socialtjänsten och tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassningsbidrag. Verksamhet hos privata subjekt Det förekommer att fysiska eller juridiska personer genom avtal med kommun fullgör insatser inom socialtjänstens område. Regeringens upp- fattning är att ett diskrimineringsförbud i fråga om socialtjänsten även bör omfatta dessa utförare och att sådan verksamhet således inte som utredningen ansett skall betraktas som tillhandahållande av tjänster. Åt- gärder som vidtas inom ramen för verksamhet som uppdragits åt ett pri- vaträttsligt subjekt att utföra omfattas alltså av diskrimineringsförbudet. Diskrimineringsförbudets räckvidd Diskrimineringsförbudet bör omfatta såväl den verksamhet som utgörs av handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska hand- lingar, t.ex. information, rådgivning, uppsökande verksamhet, hemhjälp och verksamhet i behandlingshem. Utredningen har framfört att artikel 4 i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om lika- behandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet kan ge viss vägledning för vad som bör täckas av diskrimineringsförbudet. Reger- ingen instämmer i utredningens bedömning. Enligt regeringens mening bör diskrimineringsförbudet gälla i verk- samheten som sådan och avse sådant som en enskild persons rätt till in- satser, insatsernas räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Villkoren för att få tillgång till en insats skall inte vara diskriminerande i sig utan kriterierna skall vara lika oberoende av den sökandes etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Vidare skall en insats kvalitativt och kvantitativt vara densamma för alla personer oavsett etnisk tillhörighet, 142 religion eller annan trosuppfattning. Även underlåtenhet att agera kan Prop. 2002/03:65 innebära diskriminering. Utmärkande för socialtjänsten är att den bl.a. skall främja människors ekonomiska och sociala trygghet och jämlikhet i levnadsvillkor. Det är således förhållandet mellan en kommun eller ett privat subjekt som full- gör insatser inom socialtjänsten och en enskild person som diskrimine- ringsförbudet bör omfatta. Exempelvis ett familjehem, dvs. ett enskilt hem som på uppdrag av en socialnämnd tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad och vars verksam- het inte bedrivs yrkesmässigt, bör enligt regeringen inte kunna åberopa diskrimineringsförbudet till stöd för en rätt att ingå avtal med en kom- mun. . Detsamma gäller andra liknande kontrakterade boendeformer. Dessa förhållanden grundas på ett avtalsrättsligt förhållande mellan en kommun och de enskilda personer som förestår hemmet och kan i vissa fall ha karaktär av näringsverksamhet. Olika insatser till enskilda lämnas ofta utifrån en individuell bedöm- ning i det enskilda fallet och innebär skälighetsbedömningar. Regeringen anser att denna omständighet inte skall ha någon principiell betydelse för diskrimineringsskyddets utformning. För att ta ställning till om diskrimi- nering föreligger i en specifik situation måste en prövning ske om de oli- ka rekvisiten i diskrimineringsbegreppet är uppfyllda (se vidare avsnitt 9).

11.7.2

Socialförsäkringen och anslutande bidragssystem

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om so- cialförsäkringen och anslutande bidragssystem.

Utredningens förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att diskrimineringsförbudet skall omfatta även finansieringen av systemen för social trygghet.

Remissinstanserna

: Riksförsäkringsverket (RFV) välkomnar förslaget att införa ett förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse gällande försäkringskassornas beslut eller åt- gärder. RFV framför att man bör ha i åtanke att identifikationen av olika grupper föregås av en politisk diskussion. Detta torde borga för att gruppidentifikationen inte bygger på diskriminering.

Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om bl.a. socialt skydd, inklusive social trygghet (artikel 3.1 e och f). Utredningen har hänfört socialförsäkring till social trygghet. Regeringen ansluter sig till utredningens synsätt. 143

Behovet av lagstiftning

Prop. 2002/03:65

Till begreppet social trygghet hänförs i den svenska lagstiftningen olika

socialförsäkringsförmåner. Regeringen bedömer att det finns ett allmänt

behov av utvidgat skydd mot diskriminering genom lagstiftning (se av-

snitt 7.2). Det saknas uttryckligt förbud mot diskriminering i författ-

ningar inom socialförsäkringsområdet. Den lagstiftning som finns inom

aktuellt område är inte tillräcklig för att Sverige skall uppfylla direktivet

mot etnisk diskriminering (jfr avsnitt 7.1). Regeringen föreslår därför att

ett uttryckligt diskrimineringsförbud i fråga om socialförsäkringsområdet

skall införas för diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion

eller annan trosuppfattning.

Regeringen anser inte att det finns behov av att införa ett uttryckligt

diskrimineringsförbud i fråga om finansiering av systemen för social

trygghet.

Socialförsäkringen och anslutande bidragssystem

I fråga om diskrimineringsförbudets omfattning kan direktivet mot etnisk

diskriminering inte sägas ange något begränsat krav på skydd. Utred-

ningen har föreslagit ett diskrimineringsförbud som gäller inom social-

försäkringen och andra bidragssystem. Regeringen föreslår att begreppet

anslutande bidragssystem i stället används (se 1 § förordningen

[1998:739] med instruktion för Riksförsäkringsverket).

Socialförsäkringslagen (1999:799) innehåller bestämmelser om vem

som omfattas av social trygghet genom social försäkring och vissa bi-

dragssystem ( socialförsäkringen ). Av socialförsäkringslagen framgår att

rätten till en förmån skall grundas på antingen bosättning eller förvärvs-

arbete i Sverige. I socialförsäkringslagen räknas upp vilka förmåner som

en enskild är berättigad till enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

(AFL) och annan lagstiftning än AFL. Förmåner inom socialförsäkringen

handhas av Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna.

Premiepensionsmyndigheten har till uppgift att förvalta, administrera och

besluta om utbetalningar av premiepensionerna.

Utöver det som i socialförsäkringslagen definieras som socialförsäk-

ring administrerar Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna även

vissa anslutande bidragssystem. Dessa är t.ex. statligt personskadeskydd

enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen

(1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m., krigsskade-

ersättning till sjömän enligt lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till

sjömän samt ersättningen till smittbärare enligt lagen (1989:225) om er-

sättning till smittbärare.

Vidare handhar Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna olika

former av ersättningar enligt lagen (1991:1488) om handläggning av vis-

sa ersättningar till den som tjänstgör inom totalförsvaret. Det före-

kommer även att andra än Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna

beslutar och betalar vissa förmåner till totalförsvarspliktiga. Förord-

ningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga innehåller före-

skrifter om verkställighet av 8 kap. lagen (1994:1809) om totalförsvars-

plikt. I 11 kap. förordningen anges att Totalförsvarets pliktverk beslutar

och betalar ut bidrag (10 §) och att den myndighet, den kommun eller det

144

landsting där den totalförsvarspliktiga tjänstgör beslutar och betalar ut Prop. 2002/03:65 annan förmån än dagpenning, familjebidrag, ekonomiskt stöd i form av bidrag och grupplivförsäkring till totalförsvarspliktiga (12 §). Vidare anges i nämnda kapitel att Arbetsmarknadsstyrelsen beslutar och betalar viss ersättning enligt 8 kap. 4 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt (13 §). Regeringen anser att dessa förmåner som ges till totalförsvars- pliktiga skall omfattas av begreppet anslutande bidragssystem även i de fall andra än Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna handhar förmånerna. Diskrimineringsförbudets räckvidd Även ifråga om socialförsäkringsområdet omfattar diskrimineringsför- budet såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som fak- tiska handlingar. Enligt regeringens mening bör diskrimineringsförbudet gälla i verk- samheten som sådan och avse sådant som en enskild persons rätt till för- säkringsersättningar och bidrag, dessas räckvidd och innehåll. Villkoren för att få tillgång till en ersättning eller ett bidrag skall inte vara diskri- minerande i sig utan kriterierna skall vara lika oberoende av den sökan- des etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Vidare skall en förmån kvalitativt och kvantitativt vara densamma för alla personer oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Även un- derlåtenhet att agera kan innebära diskriminering. I fråga om att bevilja försäkringsersättning eller bidrag till enskilda kan beslutet i vissa fall rymma ett mått av individuella bedömningar. Detta har dock ingen principiell betydelse för diskrimineringsskyddets utform- ning. För att ta ställning till om diskriminering föreligger i en specifik situation måste en prövning ske om de olika rekvisiten i diskriminerings- begreppet är uppfyllda (se vidare avsnitt 9).

11.7.3

Arbetslöshetsförsäkringen

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om arbetslöshetsförsäkringen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. Bl.a. Arbetsmark-

nadsstyrelsen anser dock att även diskrimineringsgrunderna sexuell

läggning och funktionshinder skall omfattas av skyddet mot diskrimine-

ring.

Bakgrund: I lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring finns be-

stämmelser om arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen

handhas av arbetslöshetskassor (a-kassor) som är föreningar och vilka

regleras i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor.

Arbetslöshetsförsäkringen omfattar både arbetstagare och företagare.

Försäkringen består av en grundförsäkring och en inkomstbortfallsför-

säkring. Reglerna innebär att den som uppfyller vissa i lagen angivna

villkor har rätt till ersättning som lämnas i form av ett belopp som beräk-

145

nas per dag (dagpenning). Ersättning enligt grundförsäkringen lämnas Prop. 2002/03:65 med ett belopp per dag som inte är baserat på tidigare förvärvsinkomster (dagpenning i form av grundbelopp). Ersättning enligt inkomstbortfalls- försäkringen lämnas med ett belopp per dag som är baserat på tidigare förvärvsinkomster (dagpenning i form av inkomstrelaterad ersättning). I huvudsak gäller att ersättningen lämnas med de belopp som regeringen fastställer. Särskilda regler gäller bl.a. i fråga om karenstid och ersätt- ningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till er- sättning och nedsättning av ersättning. AMS och länsarbetsnämnderna fullgör inom ramen för den arbets- marknadspolitiska verksamheten vissa uppgifter som rör arbetslöshets- försäkringen. Bl.a. gäller för närvarande att AMS utövar tillsyn över ar- betslöshetskassorna och gör uppföljning av arbetslöshetsförsäkringen. Från och med den 1 juli 2003 kommer tillsynsansvaret att överföras till den nya myndigheten Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Direktivet mot etnisk diskriminering kräver skydd mot diskriminering i fråga om socialt skydd, inklusive social trygghet (artikel 3.1 h). Arbets- livsdirektivet har ingen motsvarande bestämmelse. I skälen till arbets- livsdirektivet anges tvärtom att direktivet inte gäller system för social trygghet och socialt skydd vilkas förmåner inte jämställs med lön i den betydelse denna term ges vid tillämpningen av artikel 141 i EG-fördra- get, och inte heller statliga utbetalningar som syftar till att ge tillträde till anställning eller fortsatt anställning. Utredningen har hänfört arbetslöshetsförsäkringen till området social trygghet som omfattas av direktivet mot etnisk diskriminering. Mot det har ingen remissinstans invänt och även regeringen ansluter sig till ut- redningens bedömning. Behovet av lagstiftning Det finns inga regler som uttryckligen har till ändamål att motverka dis- kriminering som har samband med de diskrimineringsgrunder som avses i EG-direktiven när det gäller arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen an- ser därför, liksom utredningen, att ett förbud bör införas i den nya lagen mot diskriminering (jfr avsnitt 7.1). Ett skydd för etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning Enligt EG-direktiven krävs ett diskrimineringsförbud i fråga om social trygghet till vilket område arbetslöshetsförsäkringen enligt utredningen bör hänföras endast för diskrimineringsgrunderna ras eller etniskt ur- sprung. Utredningens förslag är därmed att diskrimineringsförbudet som rör arbetslöshetsförsäkringen skall omfatta endast diskriminerings- 146 grunderna etnisk tillhörighet och religion eller övertygelse. Sexuell lägg- ning och funktionshinder omfattas alltså inte av det föreslagna diskrimi- neringsförbudet. Regeringen föreslår att förbudet för närvarande utformas i enlighet med vad utredningen föreslagit. Det saknas nu beredningsunderlag för ett skydd som är lika för alla diskrimineringsgrunder. Som Arbetsmarknads- styrelsen påpekat bör dock även diskrimineringsgrunderna sexuell lägg- ning och funktionshinder omfattas av skyddet mot diskriminering. Det- samma gäller diskrimineringsgrunden kön. Regeringen avser att åter- komma med förslag till ett sådant bredare diskrimineringsförbud som gör skyddet mot diskriminering lika för alla diskrimineringsgrunderna (jfr avsnitt 6.2). Förbudets räckvidd Regeringen föreslår att diskrimineringsförbudet formuleras så att det gäller i fråga om arbetslöshetsförsäkringen. Med detta avses sådant som ansökan om och beviljande av ersättning, ersättningens storlek, karenstid, ersättningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till ersättning, nedsättning av ersättning och utfärdande av intyg. Upp- räkningen är inte uttömmande. I detta ligger arbetslöshetskassornas handhavande av alla frågor som gäller försäkringen. Beslut, faktiskt handlande som inte manifesteras i formella beslut, andra åtgärder som rör den enskilde sökanden, underlåtenhet att agera, förhalning av beslut, be- mötande av individuella sökande m.m. bör omfattas. Utanför diskrimineringsförbudets räckvidd bör i princip falla frågor som omfattas av lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Frågor om föreningarnas bildande, registrering, tillsyn över a-kassorna och stats- bidrag till kassorna, vilket regleras i den lagen, rör inte den enskildes förhållanden och omfattas därför inte av lagens diskrimineringsförbud. I något fall bör dock diskrimineringsförbudet omfatta även den rent före- ningsrättsliga verksamheten. Frågor om rätt till medlemskap, uteslutning av medlemmar, medlemsavgifter och liknande regleras i princip inte av en a-kassas stadgar, utan direkt av lagen (3447 a §§). Medlemskapet i en a-kassa är direkt utslagsgivande för möjligheten att få in- komstrelaterad ersättning ur försäkringen. I den mån diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning förekommer i sådana sammanhang bör därför diskrimineringsförbudet gälla även frågor om medlemskap, medlemsavgifter och s.k. särskild ut- taxering. En arbetslöshetskassa kan inte sägas vara en sådan yrkesorganisation som avses i EG-direktiven (se artikel 3.1 d i respektive direktiv). De frå- gor som täcks av regeringens förslag till diskrimineringsförbud i fråga om medlemskap och medlemsförmåner, och som behandlas i avsnitt 10.5, omfattas alltså inte av förslaget som rör arbetslöshetsförsäkringen. Artikel 67 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen handlar om sammanläggning av försäkrings- eller anställningsperioder. Bestämmel- sen innebär i princip att tid som någon har varit anställd i olika medlems- stater skall läggas samman när det gäller beräkning av arbetslöshets- Prop. 2002/03:65 147 förmåner. Regeln innebär att EU-medborgare inte behandlas lika med Prop. 2002/03:65 personer från tredje land. Tillämpning av denna bestämmelse står dock inte i strid med diskrimineringsförbudet.

11.7.4

Hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet

Regeringens förslag : Diskriminering som har samband med etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet.

Utredningens förslag : Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna : Endast få har berört frågan. Landstingsförbundet

framför att frågan är om inte eventuell diskriminering redan i dag kan prövas genom att använda sig av bestämmelserna i hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763), lagen (1988:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område jämte skadeståndslagen. Socialstyrelsen fram- håller betydelsen i förslagets bestämmelser, eftersom dessa innebär såväl ett förtydligande som en förstärkning av diskrimineringsförbudet inom hälso- och sjukvården. Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Av artikel 3.1 e i direktivet mot etnisk diskriminering framgår att direkti- vens förbud mot diskriminering skall genomföras i fråga om socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård. Behovet av lagstiftning De bestämmelser som reglerar hälso- och sjukvården innebär att alla i princip skall kunna få del av hälso- och sjukvårdstjänster oavsett var de bor i landet och utan att individuella särförhållanden av t.ex. religiös na- tur skall få utgöra något hinder. Enligt 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763; HSL) är målet för häl- so- och sjukvården en god hälsa och en vård på lika villkor för hela be- folkningen. Vården skall ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största be- hovet av hälso- och sjukvård skall ges företräde till vården. Tillgång till vård får inte påverkas av t.ex. ålder, kön, utbildning, betalningsförmåga och nationalitet. Hälso- och sjukvården skall bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär att den skall vara av god kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, samt främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. Vården och behandlingen skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten (2 a § HSL). 148 Målet för tandvården är en god tandhälsa och en tandvård på lika vill- kor för hela befolkningen (2 § tandvårdslagen [1985:125]). Tandvården skall bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård. Detta inne- bär att den skall vara av god kvalitet och lägga särskild vikt vid före- byggande åtgärder, tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens själv- bestämmande och integritet, samt främja goda kontakter mellan patienten och tandvårdspersonalen. Vården och behandlingen skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten (3 §). Varje landsting skall enligt 3 § HSL erbjuda en god hälso- och sjuk- vård bl.a. åt dem som är bosatta inom landstinget. Om någon som vistas inom landstinget utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, skall landstinget erbjuda sådan vård. I lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens om- råde (LYHS) finns bestämmelser om bl.a. skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen, behörighets- och legitimationsregler, disciplin- påföljd och återkallelse av legitimation. Med vårdgivare avses enligt LYHS fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt bedriver hälso- och sjukvård. Enligt 2 kap. 1 § LYHS skall den som tillhör hälso- och sjuk- vårdspersonal utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. En patient skall ges sakkunnig och omsorgsfull häl- so- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Kravet på vetenskap och beprövad erfarenhet innebär att en patient kan förvänta sig att bli om- händertagen på ett professionellt sätt. Detta krav gäller alla aspekter på vården, såväl den egna direkta kontakten med patienten som vid analyser av prov m.m. Förutom de konkreta vårdåtgärderna gäller vetenskap och beprövad erfarenhet även för de värderingar och bedömningar som görs. Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) har att i domstols- liknande former pröva om någon bland hälso- och sjukvårdspersonal har åsidosatt sina skyldigheter i yrkesutövningen och om personalens be- hörighet bör inskränkas m.m. Har en patient blivit skadad i vården finns möjlighet till ersättning från patientförsäkringen enligt patientskadelagen (1996:799). I de fall där det endast är fråga om t.ex. bristande informa- tion eller samtycke och det inte har begåtts några medicinska fel gäller inte patientförsäkringen. Då är patienten hänvisad till att föra talan enligt vanliga regler om skadestånd. Det finns således uttryckliga regler för hälso- och sjukvårds- personalens skyldigheter samt ett förfarande där personalens åsido- sättande av dessa skyldigheter kan prövas. Landstingsförbundet har ställt frågan om inte en eventuell diskriminering kan prövas genom att an- vända sig av befintliga bestämmelser på hälso- och sjukvårdens område m.m. Som redogörelsen ovan visar talar mycket för att en patient som anser att han eller hon har utsatts för diskriminerande behandling kan nå framgång med stöd av nuvarande bestämmelser inom hälso- och sjuk- vården som syftar till att en patient inte skall missgynnas eller diskrimi- neras. Enligt regeringens bedömning ger bestämmelserna dock inte tillräck- ligt skydd för att Sverige skall uppfylla direktivet mot etnisk diskrimine- ring. Som framgår av avsnitt 7.1 bedömer regeringen att det behövs ett utvidgat skydd mot diskriminering. Regeringen föreslår därför att ett ut- Prop. 2002/03:65 149 tryckligt diskrimineringsförbud införs inom hälso- och sjukvårdens om- Prop. 2002/03:65 råde. Hälso- och sjukvården och annan medicinsk verksamhet I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763; HSL) finns bestämmelser som rör skyldighet för landstingen och kommunerna att tillhandahålla hälso- och sjukvård. Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt före- bygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjuk- vården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna (1 § HSL). I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser i tandvårdslagen (1985:125). Med hälso- och sjukvård avses, förutom den del av hälso- och sjukvården som kan avgränsas som mer renodlad sjukvård, även ex- empelvis åtgärder med anledning av kroppsfel och barnafödande. I hälso- och sjukvård ingår funktionsförbättrande och funktionsuppehållande be- handling för personer med funktionshinder. Till hälso- och sjukvården hör vidare företagshälsovård, skolhälsovård och studerandehälsovård. Dessa verksamhetsgrenar faller emellertid i allt väsentlig del utanför den hälso- och sjukvård som landstingen ansvarar för. För att täcka in även de områden som kan falla utanför begreppet hälso- och sjukvård föreslår regeringen att förbudet skall omfatta hälso- och sjukvård och annan me- dicinsk verksamhet. Annan medicinsk verksamhet kan vara vissa åtgär- der exempelvis med anledning av lagen (1984:1140) om insemination eller lagen (2001:409) om omskärelse av pojkar som i vissa fall inte kan anses som hälso- och sjukvård .

Verksamhet hos privata subjekt Det förekommer att fysiska eller juridiska personer genom avtal med landsting eller kommun fullgör uppgifter inom hälso- och sjukvårdens område. Regeringens uppfattning är att ett diskrimineringsförbud i hälso- och sjukvården och annan medicinsk verksamhet bör omfatta även dessa utförare och att sådan verksamhet således inte som utredningen ansett skall betraktas som tillhandahållande av tjänster. Åtgärder som vidtas inom ramen för verksamhet som uppdragits åt ett privaträttsligt subjekt att utföra omfattas alltså av diskrimineringsförbudet.

Diskrimineringsförbudets räckvidd

Även inom hälso- och sjukvårdens område omfattar diskriminerings-

förbudet såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som

faktiska handlingar. Lagstiftningen inom hälso- och sjukvårdens område

skiljer sig exempelvis från lagen (1993:387) om stöd och service till vis-

sa funktionshindrade. Lagstiftningen inom hälso- och sjukvården har inte

karaktären av rättighetslagstiftning. Utmärkande för hälso- och sjuk-

vården är vidare att det som regel är fråga om faktisk verksamhet i form

av att tillhandahålla hälso- och sjukvård.

Inom hälso- och sjukvårdens område gör regeringen bedömningen att

diskrimineringsförbudet kan avse sådant som tillgången till vård, dess

räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Villkoren för att få tillgång

150

till vård skall inte få vara diskriminerande i sig utan kriterierna skall vara Prop. 2002/03:65 lika oberoende av den sökandes etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Vidare skall vården kvalitativt och kvantitativt vara den- samma för alla personer oberoende av deras etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Även underlåtenhet att agera kan innebära diskriminering. Hälso- och sjukvård lämnas utifrån en individuell bedömning i det en- skilda fallet. Regeringen anser att denna omständighet inte skall ha någon principiell betydelse för diskrimineringsskyddets utformning. För att ta ställning till om diskriminering föreligger i en specifik situation måste en prövning ske om de olika rekvisiten i diskrimineringsbegreppet är upp- fyllda (se vidare avsnitt 9). Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) utgår i princip från bosättningsbegreppet och de som inte uppfyller detta grund- läggande krav kan inte anses vara i en jämförbar situation.

11.8

Förbud mot repressalier

Regeringens förslag : Den som påstås ha diskriminerat någon enligt

denna lag får inte utsätta en enskild person för repressalier på grund av

att han eller hon anmält eller påtalat diskrimineringen eller medverkat

i en utredning om denna.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: 

Socialstyrelsen har anfört att förslaget är något

otydligt. I övrigt har ingen remissinstans yttrat sig i sak i fråga om re-

pressalieförbud utanför arbetslivet.

Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Enligt direktivet mot etnisk diskriminering skall medlemsstaterna i sina

rättsordningar införa nödvändiga bestämmelser för att skydda enskilda

mot ogynnsam behandling eller ogynnsamma följder på grund av klago-

mål eller förfaranden för att se till att principen om likabehandling följs

(artikel 8). Arbetslivsdirektivet anger att medlemsstaterna i sina rätts-

ordningar skall införa nödvändiga bestämmelser för att skydda anställda

mot uppsägning eller mot annan ogynnsam behandling som utgör en re-

aktion från arbetsgivarens sida på ett klagomål inom företaget eller ett

rättsligt förfarande som syftar till att se till att principen om likabehand-

ling följs (artikel 11).

Begreppet repressalier

Enligt direktivet mot etnisk diskriminering består repressalier av ogynn-

sam behandling eller ogynnsamma följder av klagomål m.m. Reger-

ingen ansluter sig till utredningens uppfattning om att härmed avses

handlingar, uttalanden eller underlåtenhet som medför skada eller obehag

151

för den enskilde och som är till nackdel för den enskilde på så sätt att Prop. 2002/03:65 hans eller hennes villkor eller förhållanden försämras i förhållande till vad som annars varit fallet. Regeringen kan konstatera att sådana repressalier inte är diskrimine- ring enligt direktivens systematik. Repressalier har inte samband med någon av diskrimineringsgrunderna utan grundas på att den enskilde an- mält eller påtalat missförhållanden som omfattas av diskriminerings- förbuden. Karakteristiskt för repressalier är att de har ett drag av be- straffningsåtgärder som normalt inte finns när det gäller trakasserier och annan diskriminering. Det vanligaste kan antas vara att den person som själv anser sig ha blivit diskriminerad drabbas av repressalier på grund av att han eller hon påtalat diskriminering. Man kan dock också tänka sig t.ex. att någon annan reagerat mot vad han eller hon uppfattar som dis- kriminering exempelvis en patient i sjukvården som anser att en annan patient diskriminerats. Om den patienten straffas på grund av sitt enga- gemang för någon annan är det fråga om repressalier. Behovet av lagstiftning Enligt direktiven skall repressalier förbjudas. I viss mån är repressalie- förbudet redan genomfört i svensk rätt, särskilt genom att vissa gärningar är straffbara enligt brottsbalken. Regeringen anser dock inte att det skyd- det är tillräckligt. Repressalier kan bestå i handlingar som inte är straff- bara. Om exempelvis ett klagomål över en myndighets hantering av ett ärende skulle utlösa hämnd- eller straffåtgärder i form av t.ex. omoti- verat utdragen handläggning eller annan bristande service är det inte gi- vet att ett sådant beteende från en tjänsteman skulle utgöra ett straffbart handlande. De straffrättsliga diskrimineringsförbuden förutsätter att de olika objektiva rekvisit som anges i straffbestämmelserna är uppfyllda. Brottet ofredande förutsätter vad som i lagtexten benämns som ett hän- synslöst beteende (4 kap. 7 § brottsbalken). Brottet övergrepp i rättssak avser i huvudsak våld eller hot om våld och gäller anmälningar och annan medverkan i utredningar endast i förhållande till domstolar och andra myndigheter, inte i förhållande till privaträttsliga subjekt som t.ex. en fackförening (17 kap. 10 §). Utredningen anser att det vid sidan av brottmålsförfarandet krävs ett annat förfarande för att alla former av repressalier skall omfattas av skyddet. Regeringen delar den uppfattningen och vill tillägga att inte hel- ler den grundlagsfästa objektivitetsprincipen i regeringsformen kan anses innebära tillräckligt skydd mot repressalier i direktivens mening. Genom ett särskilt repressalieförbud genomförs direktiven på ett tydligt sätt vil- ket är värdefullt i sig. Det är därför lämpligt att ett uttryckligt repressalie- förbud införs i den nya lagen om förbud mot diskriminering (jfr också avsnitt 7.1). Förbudets räckvidd Repressalieförbudet bör utformas som en spegelbild av diskrimine- ringsförbuden. Den som är förbjuden att diskriminera bör vara förbjuden att vidta repressalieåtgärder. Den som skyddas av diskriminerings- 152 förbuden bör skyddas av repressalieförbudet. Det betyder att arbets- Prop. 2002/03:65 sökande bör skyddas av repressalieförbudet såvitt gäller den arbetsmark- nadspolitiska verksamheten (se avsnitt 11.2). Den som vill starta eller bedriver näringsverksamhet skyddas gentemot i första hand de myndig- heter som handhar frågor om tillstånd, registrering etc. (se avsnitt 11.3). Den som vill utöva ett visst yrke skyddas i de situationer som avses i av- snitt 11.4. Motsvarande resonemang gäller för medlemskap m.m. i orga- nisationer, varor, tjänster och bostäder och socialtjänsten och de andra sociala områdena (se avsnitten 11.57).

Anmälan, påtalande och medverkan i en utredning om diskriminering Direktiven preciserar inte vad som avses med klagomål eller för- faranden respektive rättsliga förfaranden. I skälen till direktiven anges att för att principen om jämlikhet skall kunna genomföras i praktiken krävs ett lämpligt rättsligt skydd mot repressalier. Regeringen instämmer i utredningens slutsats att det finns ett utrymme för nationell anpassning av repressalieförbudets utformning. I 1999 års arbetsrättsliga lagar skyddas en arbetstagare som anmält en arbetsgivare. Med anmält menas enligt förarbetena att arbetstagaren använt sig av sin rätt att få en fråga om diskriminering prövad och under- rättat sin fackliga organisation eller någon av ombudsmännen. Repressalieförbudet i lagen om likabehandling av studenter i hög- skolan gäller anmälningar på samma sätt som 1999 års lagar. Därutöver gäller förbudet i den lagen även för den som medverkat i en utredning enligt lagen. I detta kan enligt förarbetena ligga att personen för egen eller annans räkning påtalat att skolan inte fullgör sin skyldighet att ex- empelvis utreda och förhindra trakasserier eller att han eller hon lämnat uppgifter under en utredning. Utredningen har föreslagit att repressalieförbudet skall omfatta även mer formlösa klagomål över diskriminering. Att kräva en formell an- mälan eller att den enskilde uttryckligen medverkar i en utredning är en- ligt utredningen att göra regeln onödigt snäv. Det kan förekomma att en person anför klagomål eller på något liknande sätt påtalar en diskrimine- rande handling för en chef eller annan överordnad. Utredningen anför att även sådana mer formlösa klagomål över diskriminerande behandling kan utlösa repressalier. Utredningen använder här orden påtalat diskri- minering . Regeringen instämmer i utredningens förslag. Regeringen föreslår att repressalieförbudet skall utformas som ett för- bud för den som påstås ha diskriminerat någon enligt lagen att utsätta en enskild person för repressalier på grund av att han eller hon anmält eller påtalat diskrimineringen eller medverkat i en utredning om denna. Re- pressalieförbudet riktar sig således som Lagrådet framhållit mot den som påstås ha diskriminerat. Anmälan, påtalande eller medverkan i en utredning kan avse kontakter med ombudsmännen, en tillsynsmyndighet, en tjänsteman på den myn- dighet där diskrimineringen påstås ha skett eller en branschorganisation där en näringsidkare är medlem. Uppräkningen är inte uttömmande. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. 153

11.9

Ogiltighet och skadestånd

Prop. 2002/03:65

11.9.1

Ogiltighet

Regeringens förslag: Om någon diskrimineras genom en bestäm-

melse i ett avtal på ett sätt som är förbjudet enligt lagen skall bestäm-

melsen jämkas eller förklaras ogiltig om den diskriminerade begär det.

Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan

krävas att detta i övrigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet

jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.

Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet genom uppsägning

av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling, skall rättshand-

lingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Ut-

redningen har även föreslagit att om en medlem eller den som ansöker

om medlemskap i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation

eller yrkesorganisation diskrimineras på ett sätt som är förbjudet genom

en bestämmelse i stadgarna för organisationen eller genom en annan be-

stämmelse som tillämpas i organisationen skall bestämmelsen jämkas

eller förklaras ogiltig om medlemmen eller den som ansöker om med-

lemskap begär det.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrat sig om på-

följderna har gjort det utifrån förhållandena inom arbetslivet.

Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

Enligt artikel 15 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 17 i

arbetslivsdirektivet skall medlemsstaterna bestämma vilka sanktioner

som skall tillämpas på överträdelse av nationella bestämmelser som antas

i enlighet med direktivet.

Av artikel 14.b i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 16.b i

arbetslivsdirektivet framgår att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga

åtgärder för att säkerställa att bestämmelser som strider mot principen

om likabehandling i individuella avtal eller kollektivavtal, i interna regler

för företag samt i regler för vinstdrivande eller icke vinstdrivande före-

ningar, för fria yrkesutövare och för arbetstagar- och arbetsgivar-

organisationer förklaras eller kan förklaras ogiltiga eller ändras.

1999 års lagar, avtalslagen och lagen om likabehandling av studenter i

högskolan

Vid överträdelse av diskrimineringsförbudet i 1999 års arbetsrättsliga

lagar finns bestämmelser om ogiltighet och jämkning av avtal och andra

rättshandlingar. Enligt 1999 års lagar är ett avtal ogiltigt i den utsträck-

154

ning det medger sådan diskriminering som är förbjuden enligt lagarna. Om en arbetstagare diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal med arbetsgivaren på ett sätt som är förbjudet enligt lagarna kan bestämmel- sen jämkas eller förklaras ogiltig. Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att det i övrigt skall gälla, kan av- talet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt. Diskrimineras en arbetstagare på något sätt som är förbjudet enligt lagar- na genom att arbetsgivaren säger upp ett avtal eller vidtar annan sådan rättshandling kan även rättshandlingen förklaras ogiltig. Bestämmelserna har ytterst utformats efter förebild från 36 § avtals- lagen. Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, om- ständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Om villkoret har sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt skall gälla med oföränd- rat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vid prövningen skall särskild hänsyn tas till be- hovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Reglerna i 36 § avtalslagen tillämpas också i fråga om villkor vid annan rättshandling än avtal. I fö- rarbetena till 36 § avtalslagen anges diskriminering såsom ett typfall där jämkning av avtalsvillkor kan komma i fråga. Som exempel nämns att en part tillämpar olika avtalsvillkor beroende på motpartens kön, ålder, ras, nationalitet osv. Lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan inne- håller däremot inte några regler om ogiltighet. Beslut av ett universitet eller en högskola med staten, en kommun eller ett landsting som huvud- man får enligt lagen överklagas till Överklagandenämnden för högskolan på den grunden att beslutet stridet mot något av diskrimineringsförbuden eller förbudet mot repressalier. Om Överklagandenämnden finner att be- slutet strider mot något av förbuden och detta kan ha inverkat på ut- gången, skall det överklagade beslutet undanröjas och ärendet, om det behövs, visas åter till universitetet eller högskolan för ny prövning. Den- na ordning ansågs inte lämpad för beslut som fattats av enskilda ut- bildningsanordnare. Regeringen övervägde därför om beslut av en en- skild utbildningsanordnare som är i strid mot förbuden i lagen skulle kunna ogiltigförklaras. För Lagrådet inställde sig emellertid frågan huru- vida bestämmelser om möjlighet att genom talan vid allmän domstol ut- verka ogiltighetsförklaring har tillräckliga skäl för sig. Lagrådet framhöll att ett domstolsavgörande om ogiltighetsförklaring av ett beslut som in- nebär överträdelse av lagens förbud dock inte avses leda till annan prak- tisk konsekvens än att utbildningsanordnaren skall företa en ny prövning av ärendet med beaktandet av ogiltighetsförklaringen. Enligt Lagrådets mening kunde mot den bakgrunden ifrågasättas om inte skadeståndspå- följd skulle vara tillräckligt. På de skäl som Lagrådet angav ansåg reger- ingen att en bestämmelse om ogiltighet kunde utgå. Uttrycklig ogiltighetsregel 36 § avtalslagen kan säkerligen många gånger tillämpas med resultat att diskriminerande avtal jämkas eller ogiltigförklaras. För att säkerställa att Prop. 2002/03:65 155 direktivet genomförs på ett riktigt sätt instämmer regeringen i utred- Prop. 2002/03:65 ningens förslag om att den nya lagen bör ha bestämmelser som uttryckli- gen ger möjlighet att jämka eller ogiltigförklara diskriminerande avtals- bestämmelser. Bestämmelserna om jämkning och ogiltighet föreslås ut- formas enligt den modell för jämkning och ogiltighet som används i 1999 års arbetsrättsliga lagar. Förslaget medför att den nya lagen bringas i överensstämmelse med 1999 år arbetsrättsliga lagar, vilket i sin tur kan underlätta den parlamentariska diskrimineringskommitténs arbete med en sammanhållen diskrimineringslagstiftning. Innebörden av ogiltighet skall vara att ett avtal eller en bestämmelse i avtalet som förklarats ogiltig inte gäller. Den kan inte med rättslig verkan åberopas av eller mot någon. I likhet med vad som gäller enligt 1999 års arbetsrättsliga lagar skall det inte vara fråga om automatisk ogiltighet eller ogiltighet av nullitetskaraktär. En ogiltigförklaring eller jämkning skall kunna ske endast på talan av den enskilde person som förfördelas av regeln. Möjligheten att få ett av- tal eller en avtalsbestämmelse ogiltigförklarad eller jämkad gäller om den diskriminerade är part i avtalet. Den som utsätts för diskriminering t.ex. genom att inte få hyra en bostadslägenhet som i stället hyrs ut till annan, har inte möjlighet att få avtalet mellan hyresvärden och hyresgästen ogil- tigförklarat. Däremot kan han eller hon ha rätt till skadestånd. Skades- tånd behandlas i avsnitt 11.9.2. Det är avtal och bestämmelser i avtal som omfattas av förbuden enligt förslaget till ny lag mot diskriminering som föreslås kunna jämkas eller ogiltigförklaras. Ett exempel kan vara att en näringsidkare tillämpar olika avtalsvillkor beroende på motpartens etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning. Ett exem- pel med anknytning till etnisk tillhörighet skulle kunna vara om en hy- resvärd i sina hyresavtal begär fler månadshyror i förskott eller tar ut en högre hyra av personer som inte har svenskt etniskt ursprung än av per- soner med svenskt etniskt ursprung. I likhet med 1999 års lagar bör även en uppsägning av ett avtal eller annan sådan rättshandling kunna ogiltigförklaras. Organisationer Som framgår ovan i avsnitt 11.5 föreslås att det skall vara förbjudet för arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisationer eller yrkes- organisationer att diskriminera i fråga om en enskild persons medlem- skap eller medverkan i organisationen eller i fråga om förmåner som or- ganisationen tillhandahåller den som är medlem. Utredningen har föreslagit en särskild ogiltighetsregel för bestämmel- ser i stadgar eller bestämmelser som tillämpas i arbetstagarorganisatio- ner, arbetsgivarorganisationer eller yrkesorganisationer. Utredningens förslag är att om en medlem eller den som ansöker om medlemskap i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation diskrimineras på ett sätt som är förbjudet genom en bestämmelse i stad- garna för organisationen eller genom en annan bestämmelse som tilläm- pas i organisationen skall bestämmelsen jämkas eller förklaras ogiltig om medlemmen eller den som ansöker om medlemskap begär det. 156 Ett beslut om uteslutning ur en facklig organisation har av domstol Prop. 2002/03:65 förklarats sakna verkan (jfr NJA 1977 s. 129). När det gäller medlemskap i denna typ av ideella föreningar följer således av gällande rätt att en stadgebestämmelse som är diskriminerande inte får göras gällande mot medlemmen. Regeringen anser därför att det inte behövs någon uttryck- lig regel om ogiltigförklaring av stadgarna såsom utredningen föreslagit. Av rättspraxis följer också redan att ett beslut om uteslutning som fattats på diskriminerande grunder, oavsett vad stadgarna säger, kan förklaras vara utan verkan. Förslaget till diskrimineringsförbudet beträffande medlemskap m.m. i organisationer omfattar inte enbart medlemmar utan även de som vill bli medlemmar. Utredningen har föreslagit att om den som ansöker om med- lemskap i en arbetstagar-, arbetsgivar- eller yrkesorganisation diskrimi- neras på ett sätt som är förbjudet genom en bestämmelse i stadgarna eller en annan bestämmelse som tillämpas i organisationen skall bestämmel- sen jämkas eller förklaras ogiltig. Att ogiltigförklara en bestämmelse i stadgarna leder dock inte till att sökanden blir medlem. Inte heller att ogiltigförklara beslutet om att vägra medlemskap har någon effekt efter- som inte heller det leder till att sökanden blir medlem. I praxis har dom- stol i stället förpliktat organisationen vid vite att bevilja sökanden inträde som medlem (jfr NJA 1948 s. 513). På grund av det anförda anser reger- ingen att det är tveksamt om utredningens förslag i detta avseende är en effektiv sanktion. Den föreningsrättsliga praxis som finns anser regering- en vara tillfyllest. Regeringen lämnar därför inte något förslag om möj- lighet för utomstående att ogiltigförklara en organisations stadgar. Sammanfattningsvis anser regeringen att den föreningsrättsliga praxis som finns ger både medlemmar och den som vill bli medlem rätt till domstolsprövning av om ett beslut om uteslutning eller beslut om nekat medlemskap varit diskriminerande. Någon uttrycklig regel om sådan prövning behövs därför inte.

11.9.2

Skadestånd

Regeringens förslag: Den som diskriminerar någon eller utsätter nå- gon för repressalier på ett sätt som är förbjudet enligt lagen skall beta- la skadestånd för den kränkning som diskrimineringen eller repressali- erna innebär. Om en arbetstagare diskriminerar någon eller utsätter någon för repressalier skall skadeståndet betalas av den som har ar- betstagaren i sin tjänst.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att den som bryter mot förbudet skall betala allmänt (ideellt) och ekonomiskt skadestånd.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrat sig avseende påföljderna har gjort det utifrån förhållanden inom arbetslivet. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet anser att det inte finns an- ledning att överväga ekonomiskt skadestånd i utomkontraktuella för- hållanden. Nämnden anser att analys saknas. Länsstyrelsen i Västernorr- lands län har berört förslagets konsekvenser utanför arbetslivet och framhållit att förslaget innebär en utvidgad skadeståndsskyldighet för det allmänna och att konsekvenserna härav inte utretts. 157

Skälen för regeringens förslag

Prop. 2002/03:65

EG-direktiven

I artikel 15 i direktivet mot etnisk diskriminering och i artikel 17 i ar- betslivsdirektivet uttrycks kravet på sanktioner på följande sätt. Medlemsstaterna skall bestämma vilka sanktioner som skall tillämpas på över- trädelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktiven och vidta alla åtgärder som behövs för deras genomförande. Sanktionerna, som kan bestå av skadestånd till den utsatta personen, skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Ideellt skadestånd Man skiljer inom skadeståndsrätten mellan ekonomisk och ideell skada. Med ekonomisk skada menas ekonomiska förluster av olika slag, t.ex. kostnader, inkomstförlust och intrång i näringsverksamhet. Den skade- lidande skall i princip försättas i samma förmögenhetssituation som den han eller hon befunnit sig i om skadan inte hade inträffat. Ideell skada utgörs av skador av icke-ekonomisk natur, t.ex. kränk- ningar av den personliga integriteten samt fysiskt och psykiskt lidande i samband med personskador. En form av ideell skada är kränkning av en persons integritet, dvs. intrång i den personliga sfären. Det kan vara fråga om verbala och fysiska handlingar med kränkande innebörd som medför psykiskt lidande, obehag m.m. och som påverkar en människas livsföring negativt. Ersättningen kompenserar här inte någon faktisk eko- nomisk förlust utan fungerar främst som ett sätt att få upprättelse, men även som en hjälp att kunna inrätta sitt liv efter en traumatisk händelse. Skadestånd med anledning av kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § ska- deståndslagen efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det skall särskilt beaktas om handlingen haft förned- rande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, inneburit missbruk av ett beroende- eller för- troendeförhållande, eller varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. Skadeståndslagen tillämpas om det inte finns särskilda bestämmelser eller avtal som reglerar ansvaret för skada i en viss situation. Enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan kan ideellt skadestånd utgå för den kränkning som en student eller sökande har blivit utsatt för genom att högskolan har åsidosatt bestämmelser i lagen. Enligt 1999 års arbetsrättsliga lagar kan både ideellt (allmänt) och ekonomiskt skadestånd utgå när en arbetsgivare bryter mot förbuden att diskriminera vid tillämpning av löne- och andra anställningsvillkor, när arbetsgivaren leder och fördelar arbetet eller när arbetsgivaren säger upp, avskedar, permitterar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbets- tagare. När arbetsgivaren däremot bryter mot förbuden mot diskrimine- ring vid beslut i en fråga om anställning eller befordran eller vid ut- tagande av en arbetstagare till utbildning för befordran kan endast ideellt skadestånd utgå. 158 Den som drabbas av olaga diskriminering enligt 16 kap. 9 § brotts- Prop. 2002/03:65 balken kan ha rätt till skadestånd både för ideell och för ekonomisk ska- da. Utredningen har föreslagit att både ideellt och ekonomiskt skadestånd skall kunna utgå vid överträdelse av förbuden i den nya lagen. Som skäl har utredningen bl.a. anfört att det rimmar illa med den stränga syn på diskriminering som de båda EG-direktiven ger uttryck för om rätten till skadestånd blir snävare än den blivit om förbuden hade genomförts på ett sådant sätt att skadeståndslagen blev tillämplig. Den nya lagen om förbud mot diskriminering omfattar skilda verk- samhetsområden och gäller inom såväl offentlig som privat verksamhet. Någon närmare analys av konsekvenserna av utredningens förslag om ekonomiskt skadestånd har utredningen inte presenterat. Det saknas en analys om det är en lämplig påföljd vad avser alla diskriminerings- förbuden inom de skilda verksamhetsområdena. Vad innebär en rätt till ekonomiskt skadestånd till den som blivit diskriminerad inom t.ex. hälso- och sjukvården eller inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten vid arbetsförmedling? Regeringen delar bedömningen av Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet att frågan om ekonomiskt skadestånd närmare behöver analyseras och att konsekvenserna av ett sådant förslag närmare behöver belysas. Eftersom direktivet inte kan anses kräva att sådant ska- destånd alltid skall kunna utgå bör en sådan ordning inte föreslås nu. Re- geringen föreslår således att den som bryter mot någon av de nu före- slagna diskrimineringsförbuden och förbuden mot repressalier skall vara skyldig att ersätta den som diskriminerats eller utsatts för repressalier för den kränkning som diskrimineringen eller repressalierna innebär. Reger- ingen vill framhålla att brottsbalkens förbud mot olaga diskriminering alltjämt kommer att gälla vid sidan om den nya lagen och att det av ska- deståndslagen följer att ekonomiskt skadestånd kan utgå. Förslaget på- verkar inte heller den eventuella rätt till ersättning som en skadelidande i övrigt kan ha enligt skadeståndslagen. Enligt skadeståndslagen kan t.ex. skada som vållats av stat eller kommun genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning vara ersättningsgill. Beräkningen av skadeståndet Vid överträdelse av lagen (1982:80) om anställningsskydd ligger ska- deståndsnivåerna allmänt sett väsentligt högre än i mål om skadestånd på grund av brott. Ett arbetsrättsligt skadestånd till en arbetstagare är dock för den anställde skattepliktigt som inkomst av tjänst. Regeringen har i propositionen Ändringar i jämställdhetslagen m.m. (prop. 1999/2000:143 s. 58) framhållit att utvecklingen i Sverige och internationellt mot en ökad medvetenhet om likabehandling som en mänsklig rättighet kan på- kalla att synsättet att utgångspunkten när det gäller storleken på allmänt skadestånd inte bör vara den skadeståndspraxis som förekommer i före- ningsrätts- och anställningsskyddsmål. Regeringen framhåller i proposi- tionen att det är regeringens bedömning att rättstillämpningen borde leda till högre skadeståndsnivåer i diskrimineringsmål än vad som är vanligt i andra arbetsrättsliga tvister. Detta har regeringen också framhållit i pro- 159 positionen Likabehandling av studenter inom högskolan (prop. Prop. 2002/03:65 2001/02:27 s. 71 och 72). Regeringen anser att synsättet även gör sig gällande i fråga om över- trädelse av den nya lagen om förbud mot diskriminering. Brott mot dis- krimineringslagstiftningen skall därför ses som en allvarlig kränkning. I princip måste gälla att avsiktlig diskriminering leder till högre skadestånd än oavsiktlig. Vid bedömningen av ersättningens storlek bör beaktas om handlingen varit avsiktlig eller oavsiktlig. Det bör betraktas som försvå- rande om det har funnits en vilja att kränka någon på grund av tillhörig- heten till de skyddade grupperna. Hänsyn bör också tas till de ovan upp- räknade faktorer som anges i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Jämkning I den arbetsrättsliga diskrimineringslagstiftningen finns bestämmelser om jämkning av skadeståndet. Enligt dessa bestämmelser kan, om det är skä- ligt, skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. EG-direktiven kan inte anses lägga hinder i vägen för en sådan relativt allmänt hållen bestäm- melse om jämkning. Regeringen anser att en sådan regel erbjuder ett mått av flexibilitet som kan vara lämpligt med tanke på att den nya lagen tar sikte på varierande situationer. Möjligheten till jämkning bör tillämpas restriktivt. Vem är skadeståndsskyldig? Förbudet mot diskriminering och repressalier gäller i varierande situatio- ner. Förbuden gäller inom offentlig verksamhet och för privaträttsliga subjekt. Det skulle därför kunna uppstå problem med att avgöra vem som är skadeståndsskyldig. Förbuden mot privaträttsliga subjekt kan rikta sig mot t.ex. företag som driver privat arbetsförmedling, arbetstagarorganisationer, arbetsgivar- organisationer, yrkesorganisationer, näringsidkare i form av juridiska personer men även enskilda näringsidkare och hälso- och sjukvård i pri- vat regi. Förbud att diskriminera inom offentlig verksamhet riktar sig mot statliga myndigheter t.ex. länsarbetsnämnden (arbetsmarknadspolitiska verksamheten), Socialstyrelsen (behörighet och legitimation), Riksskatte- verket (F-skattesedel), Riksförsäkringsverket (socialförsäkring) samt kommuner och landsting (t.ex. socialtjänst samt hälso- och sjukvård). Situationer när ansvar inom offentlig verksamhet kan bli aktuellt är dels när en myndighet fattar beslut eller vidtar åtgärder eller underlåter att vidta åtgärder gentemot en enskild, dels när t.ex. en myndighet är part i ett avtal med en enskild. När det gäller myndigheters beslut är det ofta fråga om myndighetsutövning. Detta är dock inte någon förutsättning för skadeståndsansvar. Det skall inte heller som i skadeståndslagen gälla som en begränsning för ansvar att skadan har uppkommit genom fel och försummelse. Ansvar förutsätter dock självfallet att skadan skall ha upp- kommit i verksamhet för vilken det allmänna svarar. Den som faktiskt bryter mot förbudet inom t.ex. den arbetsmarknads- politiska verksamheten, socialtjänsten, hälso- och sjukvården eller vid tillhandahållande av varor och tjänster är oftast en anställd. Ansvaret för 160 en icke-diskriminerande hantering inom en verksamhet som drivs av en Prop. 2002/03:65 juridisk person bör dock ligga hos den som ansvarar för verksamheten dvs. det allmänna, bolaget eller föreningen. Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen skall framgå att arbetsgivaren skall ersätta skada på grund av att arbetstagaren i tjänsten bryter mot förbuden mot diskri- minering. Förslaget innebär att allt som en arbetstagare gör i samband med sina uppgifter och som är diskriminerande enligt den nya lagen blir arbetsgivaren skadeståndsskyldig för i förhållande till den diskrimine- rade. Inte ens om arbetstagaren handlar i strid mot arbetsgivarens an- visningar om t.ex. ett icke-diskriminerande bemötande av vårdtagare, arbetssökande eller kunder kan arbetsgivaren undgå skadeståndsansvar i förhållande till den diskriminerade. Förslaget reglerar arbetsgivarens ansvar i förhållande till den som ut- satts för diskriminering. Någon särskild bestämmelse som reglerar för- hållandet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren föreslås däremot inte. Det innebär att t.ex. skadeståndslagens regler kan bli tillämpliga i för- hållandet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Förslaget kan få den positiva konsekvensen att en arbetsgivare som vill undvika att bli skades- tåndsskyldig aktivt verkar för att de anställda i förhållande till kunder m.fl. har en icke-diskriminerande attityd.

11.10

Tillsyn

Regeringens förslag: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och Handikappombudsmannen utövar tillsyn över lagens efterlevnad. Ombudsmännen skall försöka förmå dem som omfattas av diskrimine- ringsförbuden att frivilligt följa lagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har därutöver föreslagit att de som omfattas av diskrimine- ringsförbuden är skyldiga att på uppmaning av någon av ombudsmännen lämna de uppgifter om förhållandena i sin verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmännens tillsyn vid äventyr av vite. Vidare har ut- redningen föreslagit att ombudsmännens beslut om vitesföreläggande får överklagas hos Nämnden mot diskriminering.

Remissinstanserna: Nämnden mot diskriminering och Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering (DO) ansluter sig till utredningens förslag. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg- ning (HomO) och Handikappombudsmannen har inte invänt mot för- slaget. Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Västra Göta- lands län och Länsstyrelsen i Östergötland föreslår att länsstyrelserna får ansvaret för tillsynen över de nya lagarna. DO föreslår att det införs en uttrycklig rätt för ombudsmännen att ta del av de handlingar som kan vara av betydelse för tillsynsfunktionen samt att ombudsmannen bereds rätt att tillträda lokalerna hos den som anmälts. Nämnden mot diskrimi- nering framhåller att följdändringar kan bli nödvändiga i nämndens in- struktion om lagförslagen genomförs. Enligt nämndens mening kan det möjligen också finnas anledning att se över nämndens sammansättning

161 med tanke på de nya områden som kommer att täckas av den nya lag- Prop. 2002/03:65 stiftningen. Skälen för regeringens förslag

EG-direktivet

Direktivet mot etnisk diskriminering har i artikel 13 en bestämmelse om organ för främjande av likabehandling. Enligt artikeln skall medlems- staterna utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling av alla personer utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung. Medlems- staterna skall säkerställa att behörigheten för dessa organ omfattar att på ett oberoende sätt bistå personer som utsatts för diskriminering genom att driva klagomål om diskriminering, att genomföra oberoende undersök- ningar om diskriminering och att offentliggöra oberoende rapporter om och lämna rekommendationer i frågor som rör sådan diskriminering. Nå- gon motsvarande artikel finns inte i arbetslivsdirektivet som bl.a. om- fattar diskrimineringsgrunderna religion eller övertygelse, sexuell lägg- ning och funktionshinder.

Ombudsmännen utövar tillsynen

Tillsynen över de arbetsrättsliga lagarna och lagen om likabehandling av

studenter inom högskolan utövas av bl.a. Jämställdhetsombudsmannen

(JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikapp-

ombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund

av sexuell läggning (HomO).

Enligt utredningens bedömning uppfyller DO kraven på oberoende

ställning och behörighet att fullgöra de uppgifter som anges i artikel 13 i

direktivet mot etnisk diskriminering. Utredningen har föreslagit att DO,

HO och HomO skall utöva tillsynen över de nya lagarna.

Beträffande DO:s oberoende ställning har utredningen särskilt fram-

hållit bl.a. att DO är en självständig myndighet med anställda och egen

budget. Myndigheten bestämmer sin organisation och meddelar i sin ar-

betsordning eller i särskilda beslut de bestämmelser om myndighetens

organisation och formerna för myndighetens verksamhet som behövs.

Enligt artikel 13 skall organ för främjande av likabehandling utses av

medlemsstaterna. Så är fallet beträffande DO som utses av regeringen.

Utredningen anser därför att den omständigheten att DO anställs av re-

geringen för en bestämd tid inte kan innebära att ombudsmannen skulle

vara styrd av eller underställd regeringen på ett sätt som gör att myndig-

heten inte skulle anses vara oberoende. Vidare har utredningen framhållit

att DO:s uppgifter till stor del bestämts i lag vilket innebär att regeringen

inte kan genomföra förändringar av DO:s ställning eller arbetsuppgifter

utan att underställa saken riksdagens prövning. Regeringen delar utred-

ningens bedömning. Utöver vad utredningen framfört om DO:s oberoen-

de ställning kan framhållas att enligt regeringsformen får ingen myndig-

het bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall i särskilt fall besluta i

ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild.

162

DO skall enligt lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk dis-

Prop. 2002/03:65

kriminering verka för att etnisk diskriminering inte förekommer i ar-

betslivet eller på andra områden av samhällslivet. DO skall enligt lagen

utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen om åtgärder mot etnisk diskri-

minering i arbetslivet i enlighet med bestämmelserna i den lagen. Detta

framgår också av förordningen (1988:895) med instruktion för Ombuds-

mannen mot etnisk diskriminering.

Enligt lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen har HO till

uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättig-

heter och intressen. Målet för ombudsmannens verksamhet skall enligt

lagen vara att personer med funktionshinder ges full delaktighet i sam-

hällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Enligt lagen om förbud mot dis-

kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder skall HO se till

att lagen följs och äger även rätt att för en enskild arbetssökande eller

arbetstagare föra talan i tvister angående tillämpningen av den lagen.

Detta anges också i förordningen (1994:949) med instruktion för Handi-

kappombudsmannen.

Av förordningen (1999:170) med instruktion för Ombudsmannen mot

diskriminering på grund av sexuell läggning följer att HomO har de upp-

gifter som anges i lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på

grund av sexuell läggning och att ombudsmannen också skall verka för

att diskriminering på grund av sexuell läggning inte förekommer på and-

ra områden av samhällslivet.

Mot bakgrund av att ombudsmännen redan i dag skall verka för att

diskriminering inte skall förekomma inom andra samhällsområden än

arbetslivet, och för att dra nytta av den kompetens som redan finns hos

ombudsmännen och att använda de erfarenheter som vunnits i deras hitt-

illsvarande arbete, föreslår regeringen att tillsynen över den nya lagen

med förbud mot diskriminering skall utövas av ombudsmännen inom sitt

respektive ansvarsområde. Ovan nämnda författningar bör därför ändras

så att det framgår att respektive ombudsman även har tillsynsansvar över

den nya lagen.

Om den som anser sig vara diskriminerad vänder sig till en ombuds-

man och ärendet huvudsakligen rör en annan ombudsmans ansvars-

område, skall ärendet överlämnas till rätt ombudsman. Det är viktigt att

den diskriminerade inte lider någon rättsförlust, om han eller hon vänder

sig till fel ombudsman.

Enligt regeringens uppfattning skall i likhet med 1999 års lagar och la-

gen om likabehandling av studenter inom högskolan DO, HomO och HO

kunna föra en talan i tvister enligt lagen för en enskild. Förslaget härom

behandlas nedan i avsnittet 11.11.1 Rättegången i tvistemål.

Ombudsmännen skall svara för tillsynen inom respektive ansvars-

område. I enlighet med 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om lika-

behandling av studenter inom högskolan föreslås att ombudsmännen

främst skall sträva efter att förmå den som omfattas av den nya lagen att

frivilligt följa föreskrifterna i den föreslagna lagen.

Uppgiftsskyldighet m.m.

Utredningen har föreslagit att den som omfattas av den nya lagen skall

vara skyldig att på uppmaning av ombudsmännen lämna de uppgifter om

163

förhållandena som kan vara av betydelse för tillsynen. Utredningen har Prop. 2002/03:65 också föreslagit att den som inte rättar sig efter en uppmaning om att lämna uppgifter får av ombudsmännen föreläggas att fullgöra sin skyl- dighet. Vidare föreslås att ombudsmännens beslut om vitesföreläggande får överklagas till Nämnden mot diskriminering och att nämndens beslut inte får överklagas. Motsvarande gäller enligt 1999 års arbetsrättsliga lagar. Lagen föreslås inte innehålla någon skyldighet om att generellt verka för eller vidta aktiva åtgärder för likabehandling. Ombudsmannens främsta uppgift blir därför att bistå den som anser sig ha blivit diskrimi- nerad i en eventuell tvist. Den nya lagen om förbud mot diskriminering omfattar skilda verksamhetsområden och gäller inom såväl offentlig som privat verksamhet. Det finns inte någon analys av vad det är för uppgifter som skall lämnas och konsekvenserna av förslaget eller hur denna upp- giftsskyldighet förhåller sig till andra tillsynsorgan. Ett förslag där Nämnden mot diskriminering har att pröva ett överklagande om vites- föreläggande medför också att nämndens sammansättning måste ändras. Frågan om nämndens roll skall behandlas av Diskrimineringskommittén. Med beaktande av det anförda anser regeringen att frågan om uppgifts- skyldighet bör anstå i avvaktan på den parlamentariska Diskriminerings- kommitténs förslag. EG-direktiven kräver inte heller att det införs någon uppgiftsskyldighet.

DO har i sitt remissyttrande föreslagit att ombudsmannen bereds rätt att tillträda lokalerna hos den som anmälts på motsvarande sätt som gäll- er enligt jämställdhetslagen (1991:433). Till skillnad från jämställd- hetslagen innehåller 1999 års arbetsrättsliga lagar inte någon bestäm- melse om rätt för ombudsmännen att tillträda lokaler. Utredningen har heller inte lämnat något förslag om en sådan rätt. Diskriminerings- kommittén har till uppgift att överväga en samordning eller sammanslag- ning av någon eller några av ombudsmännen och lämna förslag på hur tillsynen och efterlevnaden av diskrimineringslagstiftningen skall utfor- mas. Regeringen anser frågan om ombudsmännens rätt att tillträda loka- ler också bör utredas närmare innan förslag lämnas. Det får anses ligga i den parlamentariska kommitténs uppdrag att överväga frågan. Regering- en lämnar därför inte något förslag om rätt för ombudsmännen att tillträ- da lokaler.

11.11

Rättegången

11.11.1

Rättegången i tvistemål

Regeringens förslag: Mål om tillämpning av förbuden mot diskrimi- nering och repressalier skall handläggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Handikappombuds- mannen får som part föra talan för den enskilde som anser sig ha blivit 164

diskriminerad eller utsatt för repressalier, om den personen medger

Prop. 2002/03:65

det.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO),

Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg-

ning(HomO), Handikappombudsmannen (HO), Handikappförbunden,

Samarbetsorganet för etniska organisationer i Sverige (SIOS), Riksför-

bundet för sexuellt likaberättigande (RFSL) och Katolska Biskops-

ämbetet anser att talerätt för intresseorganisationerna bör införas. En ma-

joritet av dessa remissinstanser jämte Solna tingsrätt anser att eller ifrå-

gasätter om direktivet kräver en reglering beträffande talerätt för in-

tresseorganisationer. HomO och DO anser att förtydliganden bör göras

avseende rättshjälpslagen och rättegångsbalkens regler om prövnings-

tillstånd. HomO, HO och Jämställdhetsombudsmannen (JämO ) anser att

samma preskriptionsregel om två år skall gälla i alla diskrimineringsmål.

Skälen för regeringens förslag

EG-direktiven

I skäl 19 till direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 29 till arbets-

livsdirektivet anges att personer som har diskriminerats på grund av ras,

etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller

sexuell läggning bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. I artikel 7.1

i direktivet mot etnisk diskriminering och den likalydande artikeln 9.1 i

arbetslivsdirektivet anges följande. Medlemsstaterna skall säkerställa att

alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehand-

ling inte har tillämpats på dem har tillgång till rättsliga och/eller admi-

nistrativa förfaranden, inbegripet, när de anser det lämpligt, förlik-

ningsförfaranden, för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna en-

ligt detta direktiv, även efter det att den situation i vilken diskrimine-

ringen uppges ha förekommit har upphört.

Dispositiva tvistemål

Som framkommit ovan under avsnitt 7.2 föreslås att den nya lagen, som

omfattar olika områden inom privat och offentlig verksamhet, skall vara

av civilrättslig karaktär. De sanktioner som föreslås är ogiltighet och

skadestånd. Av detta följer att vad som är föreskrivet i rättegångsbalken

om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten skall till-

lämpas.

En enhetlig ordning enligt den nya lagen leder dock i vissa fall till en

icke enhetlig tillämpning i andra avseende. Till exempel kommer enligt

den nya lagen diskriminerande villkor i ett avtal om hyra av bostad att

prövas av allmän domstol som kan jämka eller förklara avtalet ogiltigt.

Enligt 12 kap. 54 § jordabalken skall tvister om ändring av hyresvillkor

prövas av hyresnämnden. Att talan förs vid olika domstolar är olyckligt. I

fråga om jämkning av hyresvillkor för bostadslägenhet gäller dock redan

165

i dag att frågor om jämkning av sådana hyresvillkor enligt 36 § avtals- Prop. 2002/03:65 lagen förs vid allmän domstol. Regeringen bedömer att fördelen med att åstadkomma en enhetlig ut- formning av den nya lagen som i minsta mån föregriper den parlamen- tariska diskrimineringskommitténs arbete är större i förhållande till nack- delen med att den nya lagen kan leda till icke enhetlig tillämpning i visst hänseende. Regeringen föreslår därför att en tvist enligt den nya lagen skall handläggas som ett dispositivt tvistemål. Förslaget innebär att mål enligt den nya lagen om förbud mot diskri- minering tas upp vid tingsrätten som första domstol. Tingsrättens dom kan sedan överklagas till hovrätten och ytterst till Högsta domstolen. Reglerna om prövningstillstånd blir därmed också tillämpliga. Direktiven nämner särskilt att möjlighet till förlikning skall finnas om medlemsstaterna finner det lämpligt. Förfarandet i dispositiva tvistemål är till sin natur sådant att förlikningar mellan parterna är möjlig. Vidare finns i 1 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande en möjlighet till förlik- ning. Ombudsmännens rätt att föra talan Enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan har ombuds- männen rätt att föra skadeståndstalan för en student eller en sökande. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om en ombudsmans biträde är behövligt och lämpligt. En students eller en sökandes samtycke är dock en förutsättning för att en ombudsman skall kunna föra en talan. Ombudsmännens sakkunniga bistånd till den enskilde är en etablerad ordning i diskrimineringstvister. Regeringen föreslår att den nya lagens bestämmelse om talerätt utformas på liknande sätt som redan gäller vid diskrimineringstvister på högskolans områden. Det innebär att DO, HomO och HO har rätt att föra talan för den som anser sig ha blivit dis- kriminerad enligt lagen. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om ett biträde är behövligt eller lämpligt. Intresseorganisationers rätt att föra talan I artikel 7.2 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 9.2 i ar- betslivsdirektivet anges följande. Medlemsstaterna skall säkerställa att föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som i enlighet med de kriterier som fastställs i deras nationella lagstiftning har ett berättigat intresse av att säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv efterlevs får, på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne, med hans eller hennes tillstånd, engagera sig i de rättsliga och/eller administrativa förfaranden som finns för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv. Artiklarna korresponderar med skäl 19 respektive 29 i direktivens in- gresser. Där sägs att personer som har diskriminerats på grund av ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. För att ett effektivare skydd skall tillhandahållas bör enligt vad som där uttalas fö- reningar eller juridiska personer ges befogenhet att, på det sätt med- 166 lemsstaterna bestämmer, engagera sig, antingen på den utsatta personens vägnar eller för att stödja denne, utan att detta påverkar tillämpningen av de nationella regler som rör ombud och försvar vid domstol. Man kan här tänka sig att t.ex. invandrarorganisationer, trossamfund, organisationer för funktionshindrade eller Riksförbundet för sexuellt lik- aberättigande (RFSL) skulle kunna ges rätt att företräda en enskild i domstol. Den svenska processrätten medger som huvudregel inte att organisa- tioner intar partsställning vid sidan av den egentliga parten i en process. Undantag finns i fråga om arbetstvister där arbetstagar- och arbetsgivar- organisationer har talerätt. Undantag finns även enligt lagen (2002:599) om grupprättegång. Lagen om grupprättegång trädde i kraft den 1 januari 2003. Med grupptalan avses en talan som en kärande för, som företrädare för flera personer med rättsverkningar för dem, trots att de inte är parter i målet. Grupptalan kan väckas som bl.a. en organisationstalan. En organi- sationstalan får väckas av en ideell förening som i enlighet med sina stadgar tillvaratar konsument- eller löntagarintressen i tvister mellan konsumenter och en näringsidkare om någon vara, tjänst eller annan nyt- tighet som näringsidkaren erbjuder till konsumenter. Med konsumenter avses fysiska personer som handlat huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Med näringsidkare avses en fysisk eller juri- disk person som handlat för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten. En organisationstalan får omfatta även en tvist av annat slag, om det medför betydande fördelar med hänsyn till utred- ningen och övriga omständigheter att tvisterna handläggs gemensamt. Organisationer kan emellertid inte uppträda som ombud i rättegångar. Endast fysiska personer kan vara rättegångsombud. Det finns dock inga krav i rättegångsbalken på att ett rättegångsombud skall vara advokat. Den företrädare för en organisation som skulle föra talan om organisatio- nen själv var part kan därför normalt uppträda som ombud för medlem- men i rätten. Flera remissinstanser anser att direktiven kräver en reglering angående talerätt för organisationer. Regeringen delar inte denna bedömning. Di- rektiven föreskriver att medlemsstaterna skall säkerställa att organisa- tioner på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne, får engagera sig i de rättsliga eller administrativa förfaranden som finns. Detta kan inte uppfattas som att det obetingat fordras en egen talerätt för organisationen efter mönster av vad som gäller för arbetstagar- och ar- betsgivarorganisationer i Arbetsdomstolen. Enligt regeringens mening räcker det att det är medlemmen som är part i rättegången och att organi- sationen har de möjligheter som redan finns att engagera sig i förfarandet för att stödja sin medlem. Det kan också nämnas att lagen om grupprätte- gång ger ett visst utrymme för organisationer att föra talan i fråga om diskriminering vid bl.a. tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder.

11.11.2

Rättegångskostnader

Regeringens förslag: I mål som handläggs enligt den nya lagen om förbud mot diskriminering får domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad, om den som anser sig ha blivit dis- Prop. 2002/03:65 167 kriminerad eller utsatt för repressalier förlorat målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. Detta gäller dock inte när någon av ombudsmännen som part för talan.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och Ombudsmannen mot etnisk diskrimine- ring(DO) anser att förtydliganden bör göras avseende rättshjälpslagen och rättegångsbalkens regler om prövningstillstånd. Sveriges Advokat- samfund efterfrågar förslag till hur den enskilde skall finansiera en pro- cess.

Skälen för regeringens förslag : Enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § rät- tegångsbalken skall den som förlorar ett mål ersätta motparten hans eller hennes rättegångskostnad. Den som tappar målet får dessutom stå för sina egna kostnader i målet. I rättegångsbalken finns dock några be- stämmelser om rättegångskostnader som i viss mån gör avsteg från hu- vudregeln om förlorande parts kostnadsansvar. Bestämmelsen i 18 kap. 3 § innebär att när den vinnande parten har föranlett onödig rättegång skall han ersätta motparten hans rättegångskostnad eller, om om- ständigheterna föranleder det eller den omständighet varav utgången be- rodde inte före rättegången var känd eller borde vara känd för den tap- pande parten, vardera parten bära sin kostnad. I 18 kap. 4 § rätte- gångsbalken finns bestämmelser om att vardera parten kan få bära sin kostnad eller tilläggas jämkad ersättning. Bestämmelsen anger bl.a. att om det i samma mål finns flera yrkanden och vinner parterna ömsom skall vardera parten bära sin kostnad eller jämkad ersättning tilläggas en- dera. Detsamma skall gälla om parts yrkande bifalls endast till en del. I 5 kap. 2 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister och 17 § lagen om likabehandling av studenter i högskolan finns bestämmelser om att rätten kan förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om den part som förlorar målet hade skälig anledning att få tvisten prö- vad. En strikt tillämpning av rättegångsbalkens huvudregel om att den som förlorar ett mål skall ersätta motpartens rättegångskostnader kan medföra att en person som anser sig ha blivit diskriminerad avstår från att inleda en rättegång på grund av den ekonomiska risken att betala motpartens rättegångskostnad. Den som anser sig ha blivit diskriminerad kan dess- utom ha skälig anledning att få tvisten prövad. En sådan anledning kan t.ex. finnas när omständigheterna varit sådana att talan varit befogad. Utgången kan ha berott på omständigheter som från början var okända för den förlorande parten. Rättsläget kan också ha varit mycket svår- bedömt. Visserligen finns bestämmelsen i 18 kap. 3 § andra stycket rät- tegångsbalken som innebär att parterna kan komma att svara för sina egna kostnader, om den omständigheten varav utgången berodde inte var känd för den förlorade parten och han inte heller bort känna till den. Denna allmänt tillämpliga bestämmelse täcker dock inte alla situationer som åsyftats med den föreslagna regeln. Mot bakgrund av detta och med beaktande av att det är en fördel om den nya lagen där så är möjligt och lämpligt överensstämmer med den befintliga diskriminerings- lagstiftningen anser regeringen att den nya lagen bör tillföras en regel Prop. 2002/03:65 168 som i huvudsak motsvarar den som finns i arbetstvistlagen och lagen om Prop. 2002/03:65 likabehandling av studenter i högskolan. Den nya lagen om förbud mot diskriminering omfattar skilda verk- samhetsområden och gäller inom offentlig och privat verksamhet. En bestämmelse om att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad kan i vissa fall leda till resultat som i det enskilda fallet kan framstå som oskä- liga eller betungande. Så kan vara fallet om t.ex. DO i ett mål förlorat och motparten, som är ett mindre företag, får betala sina egna rätte- gångskostnader. För företaget kan kostnaden att bära sina egna rätte- gångskostnader medföra betydande ekonomiska konsekvenser. Även om målet principiellt är intressant kan det för företaget upplevas som oskä- ligt när det dessutom får bekräftat att det inte diskriminerat. Eftersom det är en myndighet som förlorat målet är skälet till att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad inte lika starkt som då en enskild person själv för talan. Regeringen anser därför att bestämmelsen om att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad inte bör gälla när någon av ombuds- männen som part förlorar en talan i ett mål, trots att ombudsmännen hade skälig anledning att få talan prövad och målet är av stort intresse. Regeringen föreslår därför att domstolen skall kunna bestämma att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier förlorat målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad men att detta inte gäller om någon av ombudsmännen för talan. Det kan tilläggas att i de fall en ombudsman med stöd av arbetstvist- lagen eller lagen om likabehandling av studenter i högskolan för den en- skildes talan drabbas inte den enskilde av några rättegångskostnader om målet förloras. Eftersom ombudsmannen är part svarar ombudsmannen för kostnaderna. Detsamma skall gälla enligt den nya lagen.

11.11.3

Preskription m.m.

Regeringens förslag: Talan skall väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha full- gjorts. I annat fall är rätten till talan förlorad. När någon av ombudsmännen mot diskriminering för talan behand- las den enskilde som part i rättegången i fråga om jävsförhållanden, personlig inställelse samt hörande under sanningsförsäkran och andra frågor om bevisning. Vid tillämpning av reglerna om pågående rättegång i 13 kap. 6 § rättegångsbalken skall en enskild person och Ombudsmannen mot et- nisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning respektive Handikappombudsmannen anses som en enda part när det gäller talan avseende diskriminering av personen i fråga. Ett avgörande i ett mål där någon av ombudsmännen för talan för en enskild har rättskraft i förhållande till denna person. Avgörandet får överklagas av den enskilde.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. 169 Skälen för regeringens förslag: Av artikel 7.3 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 9.3 i arbetslivsdirektivet framgår att medlems- staterna har en möjlighet att behålla de nationella preskriptionsregler som finns.

I lagen om likabehandling av studenter i högskolan gäller att en talan i mål om skadestånd enligt lagen skall väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha full- gjorts. I annat fall är rätten till talan förlorad. Även i fråga om preskrip- tionsbestämmelser är det lämpligt att söka ledning i lagen om lika- behandling av studenter i högskolan. De skäl som anges och den avväg- ning som görs i regeringens proposition Likabehandling av studenter i högskolan (prop. 2001/02:27 s. 83) är tillämpliga även beträffande den nya lagen om förbud mot diskriminering. Där framhålls följande. Den tid inom vilken en talan måste väckas inte får vara för snäv med risk för att studenten eller en sökande riskerar lida någon rättsförlust. En student eller en sökande måste få möjlighet att överväga om en talan skall väckas eller inte. Sökanden måste kunna kontakta någon av ombudsmännen eller annan sakkunnig på området. Vidare måste en ombudsman eller annan som bistår den enskilde få tillräcklig tid på sig att utreda saken och ta ställning till förutsättningen att väcka talan i domstol. En rimlig tid be- döms vara två år. Regeringen föreslår därför att den tidsfrist inom vilken en talan skall väckas skall vara två år efter det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. En ombudsman som för talan måste väcka talan inom samma tid. Denna tidsfrist motsvarar hu- vudregeln i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Diskrimineringsförbudet enligt den nya lagen omfattar även under- låtenhet att agera eller fatta ett beslut. När det gäller underlåtenhet räknas preskriptionsfristen från den tidpunkt en skyldighet senast skulle ha full- gjorts. I de fall det inte föreligger en skyldighet att fullgöra något kan inte preskriptionsfristen börja löpa förrän den som diskriminerar muntligen eller skriftligen manifesterar sitt ställningstagande. Det ligger därmed i den diskriminerandes intresse att klargöra sitt ställningstagande, annars kommer inte någon preskriptionsfrist att börja löpa. Den enskildes ställning i rättegången när ombudsmannen för talan Enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan gäller att om en ombudsman för en talan för en students eller en sökandes räkning, blir ombudsmannen part i rättegången. Studenten eller sökanden skall då be- handlas som part i rättegången i fråga om jävsförhållanden, personlig inställelse, hörande under sanningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen, trots att det är ombudsmannen som har den egentliga parts- ställningen. I 1999 års arbetsrättsliga lagar som hänvisar till arbetstvistlagen finns motsvarande bestämmelser. Regeringen föreslår att det i den nya lagen införs en liknande bestämmelse om frågor om jäv, den enskildes person- liga inställelse inför domstolen, att han eller hon skall höras under san- ningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen. Prop. 2002/03:65 170

Litispendens och doms rättskraft

Prop. 2002/03:65

Lagrådet har i samband med bestämmelsen om den enskildes ställning i

rättegången framhållit att ett tillägg bör göras för att ange att reglerna

som litispendens (13 kap. 6 § rättegångsbalken) skall tillämpas så att en

enskild person och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Om-

budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Han-

dikappombudsmannen anses som en enda part när det gäller talan om

diskriminering av personen i fråga. Regeringen delar Lagrådets bedöm-

ning och föreslår att det i lagen införs en bestämmelse som klargör att en

enskild person och någon av ombudsmännen anses som en enda part när

det gäller regler om pågående rättegång.

I lagen om likabehandling av studenter i högskolan finns en bestäm-

melse om att en talan som förs av en ombudsman skall behandlas som

om talan hade förts av studenten eller sökanden själv. Av förarbetena till

lagen (prop. 2001/02:27 s. 100) framgår att bestämmelsen innebär att en

student eller sökande för vilken en ombudsman för talan omfattas av en

doms rättskraft. Bestämmelsen innebär också att den enskilde själv kan

överklaga en tingsrättsdom om inte ombudsmannen gör det.

Lagrådet har vidare framhållit att en bestämmelse motsvarande den i

lagen om likabehandling av studenter i högskolan är oklar till sin inne-

börd. Lagrådet anser att vad som behövs är en regel om att en talan som

förs av en ombudsman för en enskild persons räkning får rättskraft gent-

emot denna person. Regeringen delar Lagrådets bedömning och föreslår

att det i lagen införs en bestämmelse som klargör att ett avgörande i ett

mål där ombudsmannen för talan för en enskild har rättskraft i förhållan-

de till den enskilde. Vidare föreslår regeringen att det av bestämmelsen

också skall framgå att avgörandet får överklagas av den enskilde.

11.11.4

Sekretess

Regeringens förslag: Sekretess i mål enligt den nya lagen gäller hos

domstolarna, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombuds-

mannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och Handi-

kappombudsmannen för uppgift om enskilds personliga eller ekono-

miska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon när-

stående till den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om

uppgiften röjs.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges Förenade Gaystudenter har framhållit

att en anmälan om diskriminering till ombudsmännen utgör en offentlig

handling vilket medför att de som inte är helt öppna i fråga om sin sexu-

ella läggning är tveksamma till att göra en anmälan. Organisationen vill

därför att frågan om sekretess utreds. I övrigt har ingen remissinstans

invänt mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Rättegången i mål rörande tillämp-

ningen av den nya lagen skall enligt vad som är huvudregeln vara offent-

liga. Sekretess enligt 9 kap. 20 § sekretesslagen (1980:100) gäller hos

domstol i mål om bl.a. tillämpningen av 1999 års arbetsrättsliga lagar och

171 lagen om likabehandling av studenter i högskolan för uppgift om en- Prop. 2002/03:65 skilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Samma behov av sekretess bör gälla enligt den föreslagna nya lagen som till sin utformning och karaktär är lik 1999 års diskrimineringslagar och lagen om likabehandling av stu- denter i högskolan. Det föreslås därför att 9 kap. 20 § sekretesslagen änd- ras så att en motsvarande sekretess gäller hos domstol i mål om tillämp- ningen av den nya lagen om förbud mot diskriminering. Motsvarande sekretess gäller också enligt 9 kap. 21 § sekretesslagen hos bl.a. DO, HO och HomO i ärenden enligt 1999 års arbetsrättsliga lagar och lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Eftersom tillsynen enligt den föreslagna lagen skall utövas av ombudsmännen och ombudsmännen ges en processförande roll, föreslås att bestämmelsen i sekretesslagen ändras så att sekretess gäller även i ärenden hos ombuds- männen enligt den nya lagen om förbud mot diskriminering. Med anledning av vad Sveriges Förenade Gaystudenter anfört om ut- redning av sekretesskyddet vill regeringen upplysa om att den parla- mentariska Diskrimineringskommittén har i uppdrag att överväga hur sekretesskyddet hos ombudsmännen skall utformas (jfr avsnitt 6.3). 12 Ändringar i 1999 års lagar

12.1

Behovet av lagändringar

De båda EG-direktiven innehåller regler om förbud mot diskriminering av arbetstagare och arbetssökande. Av artikel 3.1 a i respektive direktiv framgår att direktiven omfattar

villkor för tillträde till anställning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet, inbegripet befordran, och

anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner. Genom 1999 års arbetsrättsliga lagar dvs. lagen (1999:130) om åt-

gärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om för- bud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning finns redan en reglering som överensstämmer med innehållet i direktiven i dessa avseenden. Några åtgärder för att genom- föra direktiven i dessa delar behöver därför inte vidtas. Det finns dock anledning att vidta andra ändringar i de gällande arbets- rättsliga lagarna. De båda direktiven utgår från en terminologi och sys- tematik och räckvidd av diskrimineringsförbuden som i några avseenden avviker från vad som gällt hittills. Genomförandet av direktiven så vitt avser relationen arbetsgivare-arbetstagare innebär därför att 1999 års la- gar bör ändras i några avseenden. 172

EG-direktiven reglerar vidare vissa utbildningssituationer som kan om- Prop. 2002/03:65 fatta arbetssökande och arbetstagare samt situationer då särbehandling kan vara tillåten. Även dessa frågor bör leda till lagstiftningsåtgärder. Regeringens förslag till ändringar när det gäller definitioner av diskri- mineringsgrunderna och diskrimineringsbegreppet framgår av avsnitt 8 och 9. Av avsnitt 8.3 framgår att 1999 års lag mot etnisk diskriminering föreslås byta namn till lagen om åtgärder mot diskriminering 9 arbets- livet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Förslag till uttryckliga förbudsregler i fråga om trakasserier och instruk- tioner att diskriminera behandlas i avsnitt 9. Bevisfrågor behandlas i av- snitt 10. I detta avsnitt föreslår regeringen ändringar i fråga om

när förbuden gäller (avsnitt 12.2),

undantag från förbudet mot direkt diskriminering (avsnitt 12.3),

repressalier (avsnitt 12.4),

arbetsgivares skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier (avsnitt 12.5),

tillsyn (avsnitt 12.6),

I avsnitt 12.7 behandlar regeringen frågor om skadestånd, uppgifter om meriter och stöd- och anpassningsåtgärder.

12.2

När förbuden gäller

Regeringens förslag: Diskrimineringsförbuden i 1999 års lagar dvs. lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskrimine- ring i arbetslivet på grund av sexuell läggning gäller även när ar- betsgivaren beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör utbildning, yrkesvägledning eller yrkespraktik. Lagarnas tillämpningsområde utsträcks på så sätt att diskrimine- ringsförbuden gäller till förmån även för den som utan att vara an- ställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit också dels att diskrimineringsförbuden skall gälla även för inlånad eller inhyrd personal, dels att förbudet i fråga om trakasserier skall gälla även mellan arbetstagare och mellan arbets- tagare och andra som arbetar eller utbildas på en arbetsplats. Utredningen har vidare föreslagit en annan lagteknisk disposition av förbuden.

Remissinstanserna: De flesta har godtagit utredningens förslag eller lämnat det utan invändningar. Flera har yttrat sig särskilt om trakasserier mellan arbetstagare. Riks- skatteverket, Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO), Om- budsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Ombudsmannen mot dis- kriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och Föreningen Svenskt Näringsliv är positiva till ett förbud som gäller mellan arbets- tagare. Jämställdhetsombudsmannen (JämO), Landsorganisationen i

173 Sverige (LO) och Arbetsmiljöverket avstyrker förslaget. Tjänstemännens Prop. 2002/03:65

Centralorganisation (TCO) vill att frågan utreds ytterligare.

Bakgrund: 1999 års lagar dvs. lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexu- ell läggning anger vilka förfaranden som träffas av diskrimine- ringsförbuden under rubriken När förbuden gäller. De faktiska situationer där förbuden gäller är när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut arbetstagare till utbildning för be- fordran,

3.

tillämpar löne- eller andra anställningsvillkor,

4.

leder och fördelar arbetet eller

5.

säger upp, avskedar, permitterar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare.

Regeln är likalydande i de tre lagarna. Skälen för regeringens förslag

Utbildning

Enligt både direktivet mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet

är diskriminering förbjuden i fråga om tillträde till alla typer och alla

nivåer av yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning (arti-

kel 3.1 b). Därutöver är diskriminering i fråga om utbildning förbjuden

enligt direktivet mot etnisk diskriminering (artikel 3.1 g).

Yrkesutbildning kan som utredningen redogjort för förekomma inom

det reguljära utbildningsväsendet och inom arbetsmarknadspolitiken,

men också i en anställning. Här behandlas endast utbildning inom ramen

för en anställning. Utbildning inom den arbetsmarknadspolitiska verk-

samheten behandlas i avsnitt 11.2 och annan utbildning i avsnitt 7.3.

Diskrimineringsförbuden i 1999 års lagar tar uttryckligen sikte endast

på när arbetsgivaren tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran.

Motsatsvis skulle alltså inte utbildning som har andra ändamål än beford-

ran omfattas. Ett beslut eller annat handlande som rör en arbetstagares

möjligheter att ta del av utbildning kan emellertid anses utgöra ett led i

arbetsgivarens arbetsledning. Arbetsgivarens åtgärder i fråga om utbild-

ning omfattas i så fall av det diskrimineringsförbud som finns i 1999 års

lagar. För att på ett tydligt sätt genomföra ett skydd för all utbildning en

arbetsgivare erbjuder de anställda är det dock lämpligt att diskrimine-

ringsförbuden specifikt anger att diskriminering inte är tillåten i fråga om

utbildning. Att göra en gränsdragning mellan förbudet som uttryckligen

gäller utbildning och det som gäller arbetsledning är inte nödvändigt.

Direktivet mot etnisk diskriminering har som nämnts ett mer om-

fattande tillämpningsområde än arbetslivsdirektivet. Regleringen kan

uppfattas som att det därmed enligt EG-direktiven finns ett utrymme för

att låta diskrimineringsskyddet för diskrimineringsgrunderna religion

174

eller annan trosuppfattning, funktionshinder och sexuell läggning vara mindre omfattande än för etnisk tillhörighet. En sådan lösning är enligt regeringens mening inte önskvärd. Det finns inga sakligt godtagbara skäl för att skyddet i de svenska lagarna i fråga om arbetstagares utbildning skall vara olika för de olika diskrimineringsgrunderna. Tvärtom är reger- ingens utgångspunkt att skyddet mot diskriminering skall vara så lika som möjligt för de olika diskrimineringsgrunderna. Diskrimineringsför- budet bör alltså gälla lika oavsett diskrimineringsgrund. Det finns vidare ingen anledning att göra skillnad mellan yrkesutbild- ning och annan utbildning. Förbudet bör omfatta alla former av utbild- ning som en arbetsgivare erbjuder eller tillhandahåller sina anställda eller bekostar eller på annat sätt medverkar till att de får del av. Det bör gälla både yrkesutbildning och annan utbildning. Utbildning som kan kallas verksamhetsspecifik i den meningen att den har inriktning på den verk- samhet där arbetstagaren är verksam bör omfattas av förbudet. Även an- nan, mer allmänt hållen utbildning som inte direkt syftar till specialise- ring av yrkeskunskaper eller höjd yrkesskicklighet som är omedelbart relevant för den anställning som arbetstagaren har eller kan få hos ar- betsgivaren bör omfattas. Även en arbetsgivares beslut och andra åtgär- der som innebär att en arbetstagare skall få delta i utbildning inom ramen för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bör omfattas. Här kan nämnas arbetsmarknadsutbildning och verksamhet enligt förordningen (2001:626) om utbildning av anställda. Även s.k. uppdragsutbildning bör omfattas (jfr lagen (1991:1109) om uppdragsutbildning i vissa fall). Innebörden av förbudet blir att alla arbetstagare oavsett etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder skall ha lika möjligheter att ta del av utbildning som arbetsgivaren generellt tillhandhåller eller bekostar. Förbudet innebär däremot givetvis inte att arbetsgivare åläggs en skyldighet att anordna eller bekosta utbildning för de anställda. Enligt direktiven skall förbudet mot diskriminering i fråga om yrkes- utbildning gälla tillträde till utbildningen. Den ordalydelsen tyder när- mast på att förbudet skulle syfta endast på rätten eller möjligheten att bli antagen eller att påbörja utbildningen. I ett sådant sammanhang kan dis- krimineringen tänkas bestå i ett diskriminerande urval av vem eller vilka som skall få ta del av utbildning exempelvis att personer med svensk etnisk tillhörighet premieras på andras bekostnad. Diskrimine- ringsförbudet bör därför gälla när arbetsgivaren beslutar om utbildning, dvs. urval eller antagning till utbildning. Enligt regeringens mening bör emellertid diskrimineringsförbudet om- fatta även åtgärder i skedet efter antagningen. Det innebär att förbudet bör omfatta även beslut och andra åtgärder under utbildningens gång, ledighet från de ordinarie arbetsuppgifterna för den som skall utbildas, ekonomisk ersättning i den mån sådan förekommer och liknande frågor. Även ett beslut eller annat handlande från en arbetsgivare som de facto innebär att någon tvingas avbryta en påbörjad utbildning bör innefattas. Det skall alltså finnas en rätt att påbörja, delta i och fullfölja en utbild- ning utan att diskrimineras. Även hur den som tar del av utbildningen bemöts av arbetsgivaren el- ler arbetsgivarrepresentanter bör omfattas. Trakasserier under utbild- ningen omfattas alltså av diskrimineringsförbudet. Prop. 2002/03:65 175

Omskolning

Prop. 2002/03:65

Av artikel 3.1 b i direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i

fråga om tillträde till alla typer och alla nivåer av omskolning.

Som utredningen konstaterat finns det ingen definition av om-

skolning i direktiven. Utredningen anger vidare följande. I Sverige bru-

kar omskolning användas som beskrivning av utbildning från ett yrkes-

område till ett annat, ofta för äldre arbetstagare eller för arbetstagare i

branscher med hög arbetslöshet eller som präglas av s.k. strukturomvand-

ling. I arbetet inom ramen för den Europeiska socialfonden (ESF) talas

om yrkesmässig nyinriktning. I vissa kollektivavtal ses omskolning

som en sorts vidareutbildning, t.ex. inför hotande uppsägningar. Om-

skolning handlar enligt utredningen om utbildning för att kunna byta ar-

bete, arbetsuppgifter eller yrkesinriktning. I allmänhet går det knappast

att urskilja någon egentlig skiljelinje mellan omskolning och yrkesut-

bildning. Det finns inte heller något behov av att närmare definiera dessa

olika former av utbildning. Det gäller den utbildning som den enskilde

själv tar initiativet till, utbildning som en arbetsgivare svarar för och ut-

bildning som länsarbetsnämnden erbjuder. Omskolning kan äga rum t.ex.

på en arbetsplats, inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen

eller som arbetsmarknadsutbildning.

Ingen remissinstans har invänt mot utredningens resonemang. Även

regeringen ansluter sig därtill. Det direktiven betecknar som omskolning

är naturligt att hänföra till yrkesutbildning och annan utbildning. Det är

därmed inte nödvändigt att uttryckligen dvs. med ordet omskolning 

förbjuda diskriminering på detta område. Att diskrimineringsförbud skall

gälla följer av de bestämmelser regeringen föreslår i fråga om utbildning

och i övrigt.

Yrkesvägledning

Enligt de båda EG-direktiven är diskriminering förbjuden i fråga om till-

träde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning (artikel 3.1 b). Di-

rektiven lämnar öppet vad som närmare skall förstås med yrkesväg-

ledning. Utredningen definierar yrkesvägledning som information och

stöd inför val av utbildning och arbete. Enligt utredningen handlar för-

budet mot diskriminering i fråga om tillträde till yrkesvägledning om

rätten att kunna få tillgång till information och stöd för att kunna välja

utbildning och arbete utan att bli diskriminerad. Utredningen anför att

yrkesvägledning förekommer i huvudsak inom ramen för utbildnings-

väsendet och den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, men också t.ex.

inom ramen för verksamhet som bedrivs av tjänsteföretag och hos ar-

betstagarorganisationer, yrkesorganisationer, i

anställningsförhållanden

och hos TRR Trygghetsrådet. När det gäller anställningsförhållanden 

som är vad som rör 1999 års lagar anger utredningen att yrkesvägled- ning kan förekomma som en förmån som arbetsgivaren tillhandahåller de anställda. Som exempel anges att anställda inom Regeringskansliet er- bjuds karriärplanering individuellt eller i grupp. I 1999 års lagar saknas ett uttryckligt skydd för diskriminering i fråga om yrkesvägledning, även om förbudet mot diskriminerande arbetsled- ning i vissa fall bör kunna åberopas. När det gäller yrkesvägledning i 176 anställningsförhållanden bör därför som utredningen funnit ett uttryckligt förbud införas i lagarna. Vägledning inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten behandlas i avsnitt 11.2. Vägledning som en medlemsför- mån behandlas i avsnitt 11.5. Enligt direktiven skall förbudet mot diskriminering vid yrkesvägled- ning gälla i fråga om tillträde till yrkesvägledningen. Detta kan läsas som att skyddet skulle omfatta endast rätten att påbörja yrkesvägledning. En- ligt regeringens mening finns det dock skäl för att skyddet på samma sätt som i fråga om utbildning skall omfatta även skedet efter själva uttagningen till yrkesvägledning. Det sakliga behovet av ett diskrimine- ringsförbud får antas bestå även efter att någon tagits ut till yrkesväg- ledningen. Ett beslut, faktiskt handlande eller underlåtenhet som innebär att den enskilde måste avbryta påbörjad yrkesvägledning bör kunna prö- vas enligt diskrimineringsförbudet. Regeringen föreslår alltså att skyddet skall gälla när den enskilde söker sig till, påbörjar, deltar i och fullföljer yrkesvägledning. Även hur den som tar del av vägledningen bemöts av arbetsgivaren eller arbetsgivarrepresentanter omfattas. Trakasserier om- fattas alltså av diskrimineringsförbudet. Yrkespraktik De båda EG-direktiven (artikel 3.1 b) anger att diskrimineringsförbud skall gälla i fråga om yrkespraktik, men lämnar öppet vad som närmare skall förstås med yrkespraktik. Utredningen har definierat yrkespraktik som praktisk utbildning på en arbetsplats eller lärande under arbete eller arbetsliknande former. Enligt utredningen förekommer yrkespraktik i huvudsak inom ramen för utbildningsväsendet, i anställningsförhållanden och inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Regeringen behandlar yrkespraktik inom ramen för den arbetsmark- nadspolitiska verksamheten i avsnitt 11.2. Utbildningsväsendet behand- las i avsnitt 7.3. I fråga om yrkespraktik i anställningsförhållanden betraktas enligt ut- redningen lärlingar, praktikanter, aspiranter och liknande kategorier van- ligen som arbetstagare. Detta gäller t.ex. för praktikarbete enligt 5 § 2 anställningsskyddslagen och praktik- eller lärlingsförhållanden som före- kommer inom ramen för kollektivavtal. Som yrkespraktik kan också be- traktas lärlingsutbildning där en anställning som syftar till yrkesutbild- ning förenas med studier av vissa ämnen i gymnasieskolan (jfr 5 kap. 4 b § skollagen). Dessa praktikanter eller lärlingar är således anställda och fullgör praktiken som ett led i anställningen. För arbetstagare som fullgör yrkespraktik som ett led i anställningen gäller diskrimineringsförbuden i 1999 års lagar. Närmare bestämt kan diskrimineringsförbuden som gäller tillämpning av anställningsvillkor eller arbetsledning åberopas. Inga ytterligare åtgärder för att genomföra direktiven är därför nödvändiga i den delen. Det är likväl, för att direkti- ven skall genomföras på ett tydligt sätt, lämpligt att diskrimineringsför- budet i fråga om yrkespraktik i ett anställningsförhållande särskilt fram- går av lagtexten. Detta innebär dock inte någon skillnad i sak gentemot vad som gäller i dag. För den som utan att vara arbetstagare får yrkespraktik finns i dag inget särskilt diskrimineringsskydd. Den personkrets som här avses är Prop. 2002/03:65 177 främst elever och studenter som praktiserar på en arbetsplats under ut- bildningen. Dessa personer befinner sig i en situation som i många styck- en är att jämställa med arbetstagares förhållanden, men de kan inte åbe- ropa det skydd som gäller för arbetstagare gentemot den arbetsgivare som tillhandahåller praktikplatsen. En student som får praktik på en ar- betsplats står under arbetsgivarens ledning och tillsyn. Det är arbets- givaren som bestämmer över arbetsvillkoren. Ett uttryckligt diskrimine- ringsförbud är enligt regeringens mening nödvändigt för att genomföra EG-direktiven i den delen. Det är naturligt att diskrimineringsförbudet placeras i 1999 års lagar. Regeringen föreslår att tillämpningsområdet för 1999 års lagar utökas på så sätt att det uttryckliga diskriminerings- förbudet avseende yrkespraktik skall gälla även till skydd för den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. Detta innebär även att skadeståndssanktionen kan åberopas av en prakti- kant som diskriminerats. Diskrimineringsförbud som gäller det arbetsmarknadspolitiska pro- grammet arbetspraktik behandlas i avsnitt 11.2. Enligt direktiven skall förbudet mot diskriminering vid yrkespraktik gälla i fråga om tillträde till yrkespraktiken. Detta kan läsas som att skyddet skulle omfatta endast rätten att påbörja yrkespraktik. Det sakliga behovet av ett diskrimineringsskydd får dock antas bestå även efter att någon tagits ut till eller påbörjat yrkespraktik. Enligt regeringens mening finns det därför skäl för att skyddet på samma sätt som i fråga om ut- bildning och yrkesvägledning, se ovan omfattar även skedet efter själva uttagningen till praktiken. Regeringen föreslår alltså att skyddet skall gälla när en person söker sig till, påbörjar, deltar i och fullföljer yrkes- praktik. Även ett beslut som innebär att den enskilde måste avbryta på- börjad yrkespraktik bör omfattas av regeln. Också hur den som tar del av praktiken bemöts av den som ansvarar för arbetsplatsen arbets- givaren eller dennes representanter omfattas. Trakasserier omfattas alltså av diskrimineringsförbudet. I sammanhanget bör praktisk arbetslivsorientering i grundskolan, s.k. PRAO, beröras. Utredningen konstaterar att denna verksamhet numera inte är författningsreglerad. Kravet på samverkan mellan skola och ar- betsliv är så vitt avser grundskolan numera reglerat endast i läroplanen för det obligatoriska skolväsendet m.m. (Lpo 94). Av denna framgår att rektor har ett särskilt ansvar för att samverkan mellan skolan och arbets- livet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning. Det är naturligtvis viktigt att trakasserier och annan diskriminering inte före- kommer i dessa förhållanden. Enligt regeringens mening är emellertid PRAO inte att betrakta som yrkespraktik i den mening som här avses. PRAO får ses som en orientering och som en möjlighet för skolungdom att få en inblick i arbetslivet. Kopplingen till arbetslivet i betydelsen för- hållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare är inte så nära och stark att diskrimineringsförbuden i 1999 års lagar bör omfatta PRAO. Det- samma gäller för s.k. arbetsplatsförlagd utbildning enligt gymnasie- förordningen (1992:394). Med arbetsplatsförlagd utbildning avses kurs- planestyrd utbildning på ett program i gymnasieskolan som genomförs på en arbetsplats utanför skolan. Prop. 2002/03:65 178

Den ändring av 1999 års lagar som är påkallad är således att diskrimi-

Prop. 2002/03:65

neringsförbudet bör gälla till förmån för förutom arbetssökande och

arbetstagare även den som söker eller genomgår yrkespraktik på en

arbetsplats utan att vara anställd där.

Inhyrd eller inlånad personal

Utredningen har föreslagit skydd mot diskriminering i form av trakasse-

rier och instruktioner att diskriminera som drabbar den som utför arbete i

egenskap av inhyrd eller inlånad arbetskraft på en arbetsplats utan att

vara anställd där. Utredningen syftar här på personer som lånas in från en

annan arbetsgivare för en tid eller som är anställda hos bemannings-

företag och fullgör ofta tidsbegränsade uppdrag hos någon annan, dvs.

hos ett kundföretag.

Regeringen anser att det kan diskuteras om EG-direktiven kräver ett

skydd mot diskriminering för dessa kategorier arbetspresterande perso-

ner. Regeringens slutsats är att ett sådant skydd inte följer av EG-

direktiven. Oavsett den rättsliga analysen av EG-rätten i denna del kan

det dock i och för sig finnas skäl som talar för att ett utvidgat skydd mot

diskriminering bör omfatta även inlånad eller inhyrd personal. Anställ-

ning i ett bemanningsföretag kännetecknas av en trepartsrelation. Parter

är den anställde, hans eller hennes arbetsgivare (dvs. bemannings-

företaget) och den hos vilken ett uppdrag utförs (dvs. kundföretaget).

Kundföretaget svarar för den dagliga arbetsledningen för den inhyrde

arbetstagaren på samma sätt som för de anställda . Den som fullgör ett

uppdrag hos ett kundföretag utför regelmässigt sina uppgifter sida vid

sida med dem som är arbetstagare på arbetsplatsen. Hans eller hennes

arbetsvillkor styrs många gånger i praktiken helt av den som ansvarar för

arbetsplatsen . Det kan alltså ligga nära till hands att i vissa avseenden se

den som lånar eller hyr in arbetskraften som reell arbetsgivare även för

den vars arbetsgivare formellt är ett bemanningsföretag. Detta talar i och

för sig för att ett diskrimineringsförbud för inhyraren eller inlånaren kan

vara befogat även om det inte följer av EG-direktiven.

Inom EG pågår ett arbete med ett nytt EG-direktiv som syftar just till

att skapa ett skydd mot diskriminering för personal i bemanningsföretag.

Kommissionen lade i mars 2002 fram förslag till Europarlamentets och

rådets direktiv om arbetsvillkor för personal som hyrs av bemannings-

företag (KOM (2002) 149 slutlig). Förslaget innehåller en icke-diskrimi-

neringsprincip. Enligt förslaget skall en uthyrd arbetstagare inte få be-

handlas på ett mindre förmånligt sätt när det gäller grundläggande ar-

betsvillkor än anställda med identiskt eller likartat arbete i kundföretaget,

såvida inte en särbehandling är motiverad av objektiva skäl. De grund-

läggande arbetsvillkor som avses relaterar till arbetstid, semester, lön,

arbete som utförs av gravida och ammande kvinnor liksom barn och

ungdomar samt åtgärder som syftar till att förhindra diskriminering. Lag-

stiftningsarbetet i EG har påbörjats och kan antas komma att avslutas

under år 2003.

Några viktiga frågor i sammanhanget som kräver noggranna över-

väganden är hur ett diskrimineringsförbud skall relateras till den treparts-

relation som kännetecknar anställningar hos bemanningsföretag. En an-

nan fråga gäller kollektivavtalens ställning i den rättsliga regleringen.

179

Dessa och andra frågor kräver ytterligare överväganden som bör göras Prop. 2002/03:65 samlat när det EG-rättsliga lagstiftningsarbetet är klart. Regeringen vill därför för närvarande avvakta med förslag som gäller inlånad eller inhyrd personal. Regeringen vill i sammanhanget peka på det förhållandet att om be- manningsföretaget diskriminerar den anställde är diskriminerings- förbuden i 1999 års lagar tillämpliga. Frågor om lön och andra anställ- ningsvillkor bestäms av bemanningsföretaget/arbetsgivaren. Det gäller också beslut om anställning, befordran, utbildning, uppsägning eller av- skedande och liknande. Det finns alltså redan genom 1999 års lagar i sin nuvarande lydelse ett starkt skydd mot diskriminering av anställda i be- manningsföretag. Dessutom kan diskriminerande handlingar från per- soner i bemanningsföretaget eller kundföretaget vara straffbara enligt brottsbalken som t.ex. olaga diskriminering, ofredande och för- olämpning. Som framgår av avsnitt 12.5 föreslår regeringen vidare att arbets- givarens åtgärds- och utredningsskyldighet skall gälla även när en ar- betsgivare får kännedom om att inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt för trakasserier eller repressalier. Arbetsgivares trakasserier av arbetssökande och arbetstagare

EG-direktiven definierar trakasserier som diskriminering. Förbudet mot diskriminerande trakasserier från arbetsgivaren bör som utredningen fö- reslagit komma till tydligt uttryck i lagarna. Regeringen behandlar de- finitionen av trakasserier, behovet av ett uttryckligt förbud mot arbets- givares trakasserier och frågan om vilket bemötande som bör anses ut- göra trakasserier närmare i avsnitt 9.4. Trakasserier mellan arbetstagare m.m. Utredningen har föreslagit att förbudet mot diskriminerande trakasserier i arbetslivet skall gälla, förutom arbetsgivares trakasserier av arbets- sökande och arbetstagare, även arbetstagares trakasserier av andra ar- betstagare eller andra som arbetar eller utbildas på en arbetsplats, och vice versa. Remissopinionen är blandad i frågan om trakasseriförbudet skall gälla även mellan arbetstagare. En första fråga är vad EG-direktiven kräver, rättsligt sett. DO och Svenskt Näringsliv anser att direktiven kräver en regel avseende arbetstagare som diskriminerar andra arbetstagare. Svenskt Näringsliv framhåller att direktiven i huvudsak inte anger vem som är förbudens adressat. Föreningen anser att detta innebär att envar omfattas av förbuden inom dess tillämpningsområden, således även ar- betstagare. HomO pekar på att direktiven inte har någon begränsning som gäller vem som skall vara förbjuden att diskriminera genom trakasserier och menar att direktiven bör ges en vid tolkning.

LO anför att direktiven inte synes ålägga en medlemsstat att införa ett ansvar för den enskilde arbetstagaren och avstyrker i första hand för- slaget. JämO avstyrker utredningens förslag och menar att förslagets konsekvenser inte är utredda. Enligt Arbetsmiljöverket har utredningens 180 förslag inte sin motsvarighet i EG-direktiven. TCO menar att förslaget behöver genomgå en genomgripande analys i Diskrimineringskommittén innan slutlig ställning kan tas till om det skall godtas eller förkastas. Regeringen gör följande bedömning. Regeringen behandlar först frågan om EG-direktiven rättsligt sett krä- ver att diskrimineringsförbudet omfattar trakasserier mellan arbetstagare och mellan andra som utför arbete på en arbetsplats utan att vara anställ- da där. Direktivens diskrimineringsförbud gäller inom det tillämp- ningsområde som anges i artikel 3 i respektive direktiv. Där framgår att direktiven skall tillämpas på alla personer i fråga om så vitt nu är av intresse dels villkor för tillträde till anställning , dels anställnings- och arbetsvillkor . Innebörden av att direktiven skall tillämpas på alla perso- ner får i detta sammanhang sägas vara att det inte skall vara möjligt att undanta vissa arbetssökande eller anställda från skyddet. Att t.ex. göra undantag för arbetstagare i företagsledande ställning eller deltids- arbetande eller den vars anställning finansieras med anställningsstöd skulle inte vara förenligt med kravet att alla personer skall skyddas av diskrimineringsförbudet. Detta innebär dock inte att alla skyddas i alla situationer. Det faktum att direktiven särskilt pekar ut villkor för tillträde till anställning och anställnings- och arbetsvillkor som tillämpnings- området innebär enligt regeringens mening att det är i dessa och bara dessa avseenden som direktiven ålägger medlemsstaterna en skyldighet att skydda alla personer mot diskriminering. När det gäller villkor för tillträde till anställning har utredningen an- fört att därmed bör förstås rätten att kunna söka och få ett arbete utan att diskrimineras. Det synsättet har stöd i direktivtexten som anger att ur- valskriterier och krav för anställning eller befordran inte får vara diskri- minerande. Enligt regeringens mening är det klart att rätten att kunna söka och få ett arbete, eller en befordran, utan att diskrimineras kan göras gällande endast mot arbetsgivare inte mot arbetskamrater. Andra ar- betstagare förfogar varken rättsligt eller faktiskt över den enskildes möj- ligheter att kunna söka och få ett arbete utan att diskrimineras. När det sedan gäller en arbetstagares anställnings- och arbetsvillkor är det tyd- ligt att inte heller dessa bestäms av andra arbetstagare. Villkoren följer i princip av författningar eller avtal eller bestäms av arbetsgivaren inte av andra arbetstagare eller andra som finns på arbetsplatsen. Innebörden av det som nu sagts är att EG-direktiven inte kan anses kräva diskrimineringsförbud som omfattar trakasserier mellan arbets- tagare eller mellan arbetstagare och andra som utför arbete på arbets- platsen utan att vara anställda eller mellan sådana utomstående perso- ner inbördes. Regeringens slutsats är alltså att det rättsligt sett inte är nödvändigt att införa ett sådant förbud som utredningen föreslagit. Det är en annan fråga om det oberoende av EG-rättens innehåll ändå finns skäl att införa ett förbud mot trakasserier arbetstagare emellan i svensk rätt. SACO , som anser att så är fallet, har anfört att styrkan med utredningens förslag är att den enskilde individen i större utsträckning än tidigare görs ansvarig för sina egna handlingar. En ökad tydlighet om rätt och fel är viktigt, bl.a. eftersom det inte får råda några tvivel om att det är vars och ens ansvar att inte diskriminera eller trakassera, menar organi- sationen. Prop. 2002/03:65 181 Regeringen delar i och för sig uppfattningen om individens ansvar men Prop. 2002/03:65 anser att övervägande lämplighetsskäl talar mot att trakasserier mellan arbetstagare förbjuds i de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna som re- glerar arbetsgivarens ansvar. En första synpunkt är att det i första hand är arbetsgivarens ansvar att se till att trakasserier inte förekommer. Ar- betsmiljöverket har framfört farhågor om att utredningens förslag skulle kunna påverka arbetsgivarens ansvar. Som verket påpekat innebär ar- betsmiljölagstiftningen att arbetsgivaren har ansvaret för att förebygga, utreda och vidta åtgärder mot kränkningar. Orsakerna till brister skall sökas i arbetsmiljöförhållandena. Ett förbud som gäller mellan arbets- tagare skulle inte vara förenligt med detta etablerade synsätt. 1999 års lagar i sin nuvarande lydelse innebär att arbetsgivaren är skyldig att ut- reda och vidta åtgärder mot trakasserier. Varken utredningen eller någon av remissinstanserna har föreslagit ändringar i den skyldigheten. De åt- gärder som en arbetsgivare vidtar inom ramen för utrednings- och åt- gärdsskyldigheten kan antas vara den mest effektiva metoden att få tra- kasserier att upphöra. Förekomsten av den skyldigheten är i själva verket ett starkt argument mot att låta trakasseriförbudet omfatta förhållandet arbetstagare emellan. Trakasserier så som de definieras i EG-direktiven och som de beskrivs i förarbetena till 1999 års lagar är handlingar som många gånger utgör brott. Sanktioner mot trakasserier arbetstagare emellan finns alltså genom den straffrättsliga regleringen. Part i ett sådant mål är staten genom åkla- garen. Skadestånd på grund av brott kan utgå enligt skadeståndslagen. Att därutöver införa ytterligare civilrättsligt ansvar kan ifrågasättas. En- ligt regeringens mening är det inte med ett mer allmänt betraktelsesätt önskvärt att arbetskamrater tvistar mot varandra i domstol. Som LO på- pekat är det en främmande tanke att arbetskamrater vid domstol skall driva tvister mot varandra. En sådan ordning kan antas riskera att bidra till en försämrad arbetsmiljö och i många fall fördjupa konflikter mellan arbetskamrater. Flera aspekter av ett sådant förbud som utredningen föreslagit kräver därutöver ytterligare överväganden. Relationen till den grundlagsfästa yttrandefriheten och arbetsgivares ansvar för arbetstagares skadevållande handlingar (principalansvaret) bör analyseras närmare. Detsamma gäller ombudsmännens tillsyn. I utredningen behandlas inte konsekvenserna för de enskilda arbetstagarna anmälare respektive anmäld eller för om- budsmännens ansvar för utredning och övriga rättsliga åtgärder. Om- budsmännen skulle enligt förslaget få till uppgift att utreda och i prakti- ken ta ställning i skuldfrågan när en enskild arbetstagare anmäler en ar- betskamrat för trakasserier. Detta vore, som JämO påpekat, ett nytt ele- ment i ombudsmännens ansvarsområde. I utredningen analyseras inte om det finns behov av särskilda regler för att garantera ett rättssäkert utred- ningsförfarande för båda arbetstagarna.

Sammanfattningsvis anser regeringen att ett förbud mot arbetstagares trakasserier av andra arbetstagare inte nu skall införas i 1999 års lagar. Detsamma gäller trakasserier mellan andra som utför arbete på en arbets- plats utan att vara anställda där. 182

Instruktioner att diskriminera

Prop. 2002/03:65

EG-direktiven definierar instruktioner att diskriminera som diskrimine-

ring. Förbudet mot sådana instruktioner från arbetsgivare bör som utred-

ningen föreslagit komma till tydligt uttryck i lagarna. Regeringen be-

handlar definitionen och förslaget till ett uttryckligt förbud mot arbets-

givares instruktioner i avsnitt 9.5.

12.3 Undantag från diskrimineringsförbuden

Regeringens förslag: Förbudet mot direkt diskriminering gäller inte vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran om viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funktionshinder är nödvändigt på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. Undantaget för ideellt el- ler annat särskilt intresse utmönstras ur lagarna.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens i fråga om att undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse utmönstras ur la- garna. Utredningen har dock ansett att uttryckliga undantag från diskri- mineringsförbudet inte behövs.

Remissinstanserna: De flesta har lämnat utredningens förslag utan invändningar. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) och Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO ) stödjer utredningens resonemang och förslag fullt ut. Andra, som t.ex. Svenska Advokatsamfundet, Katolska biskopsämbetet och Föreningen Svenskt Näringsliv , anser dock att lagarna bör ha uttryckliga undantags- bestämmelser som anger när hänsynstaganden till diskriminerings- grunderna är tillåtna. Sveriges Kristna Råd har anfört kritik mot utred- ningens resonemang när det gäller anställningar i kyrkor och trossam- fund.

Bakgrund : Enligt 1999 års lag om åtgärder mot etnisk diskriminering gäller inte förbudet mot direkt diskriminering om behandlingen är berät- tigad av hänsyn till ett sådant ideellt eller annat särskilt intresse som up- penbarligen är viktigare än intresset av att förhindra etnisk diskrimine- ring i arbetslivet. Motsvarande bestämmelser finns i de lagar som gäller för funktionshinder och sexuell läggning. Avsikten med undantaget är enligt förarbetena att inte hindra arbetsgivare från att ta hänsyn till vä- sentliga samhälleliga, sociala och ideella intressen som jämställdhet mel- lan kvinnor och män, främjande av arbetstillfällen för funktionshindrade, rikets säkerhet m.m. Det kan enligt förarbetena också handla om tillämp- ning av regler om omplacering och återanställning (jfr prop. 1997/98: 180 s 30). 183

Skälen för regeringens förslag

Prop. 2002/03:65

EG-direktiven

De båda EG-direktiven medger undantag från förbudet mot diskrimine-

ring för verkliga och avgörande yrkeskrav (artikel 4). Medlemsstaterna

får föreskriva att särbehandling är tillåten om den föranleds av en egen-

skap som utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav på grund av yrkes-

verksamhetens natur eller det sammanhang där den utförs, förutsatt att

målet är legitimt och kravet proportionerligt. I arbetslivsdirektivet finns

därutöver en särskild undantagsmöjlighet för yrkesmässig verksamhet

inom kyrkliga och andra offentliga eller enskilda organisationer, vilkas

etiska grundsyn grundar sig på religion eller övertygelse (artikel 4.2).

Undantagsmöjligheten får anses syfta på undantag från förbudet mot

direkt diskriminering.

Ett uttryckligt undantag

Utredningen har föreslagit att undantaget för ideellt eller annat särskilt

intresse slopas och att det inte ersätts av något annat utryckligt undantag.

Enligt utredningen tar det hittills gällande undantaget sikte på ett brett

spektrum av samhälleliga, sociala och ideella intressen som inte alltid

ryms inom direktivens snäva undantag för verkliga och avgörande yrkes-

krav. Undantaget i 1999 års lagar bygger enligt utredningen sammanfatt-

ningsvis på ett diffust tänkande och är alltför oprecist för att rymmas

inom ramen för EG-direktivens snävt formulerade undantagsbestämmel-

ser.

Bland remissinstanserna har särskilt DO och HomO uttryckt stöd för

uppfattningen att det inte finns något utrymme enligt EG-direktiven för

att behålla undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse.

Regeringen konstaterar att skyddet mot särbehandling inte är absolut,

vare sig i EG-direktiven eller i 1999 års lagar i nuvarande lydelse. En

sådan ordning är enligt regeringens mening nödvändig. Vissa egenskaper

kan i vissa fall vara nödvändiga för att ett arbete skall kunna utföras med

det resultat som är nödvändigt eller tillfredsställande. När någon t.ex.

skall spela en viss roll i en teaterpjäs eller film kan det vara nödvändigt

att han eller hon har exempelvis en viss hudfärg. Utredningen hänför så-

dana situationer när personliga egenskaper utgör sakliga förutsättningar

för arbetet till frågan om jämförbar situation. Utredningen anser att en

arbetssökande som inte får en anställning av sådana skäl inte miss-

gynnas i en jämförbar situation och att det därför följer av diskrimine-

ringsbegreppets konstruktion att det inte är fråga om diskriminering. Ett

annat exempel är en att en präst i svenska kyrkan bör vara kristen och att

en imam bör vara muslim. Om den som inte har de efterfrågade egen-

skaperna nekas en anställning kan han eller hon enligt utredningen inte

anses vara i en situation som är jämförbar med den som har de önskade

egenskaperna.

Regeringen kan konstatera att vad som skall menas med jämförbar si-

tuation, sakliga förutsättningar för ett arbete och undantag för verkliga

och avgörande yrkeskrav gränsar till eller kanske rent av överlappar var-

184

andra. I t.ex. fallet med den som skall arbeta som skådespelare kan man Prop. 2002/03:65 se saken på alla sätten. Det blir mest en fråga om att beskriva för- hållandena på det sätt som man finner naturligast (jfr redan prop. 1978/79:175 s. 125 och bet. 1998/99:AU4 s. 51). Resonemanget är emel- lertid inte alldeles lätt att följa för den som inte noga analyserat be- greppet diskriminering och dess olika beståndsdelar eller rekvisit. Det är därför önskvärt att reglerna och rättsläget förenklas. En sådan förenkling är att införa en undantagsregel som utan att gå omvägen om jämförbar situation anger i vilka fall en arbetsgivare tillåts ta hänsyn till etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Som regeringen anförde vid tillkomsten av 1999 års lag mot etnisk diskriminering bör det framgå direkt av lagen vilket utrymme för undantag från förbudet mot direkt diskriminering som skall finnas (jfr prop. 1997/98:177 s. 27). På detta sätt ansluter sig Sverige också till EG- direktivens modell där möjligheten till undantag från förbudet anges sär- skilt. Det kan på sikt vara av värde att Sverige följer direktivens modell, t.ex. inför en framtida prövning inför EG-domstolen. Det kan också antas underlätta jämförelser av olika medlemsstaters lagar mot diskriminering. Flera remissinstanser har efterlyst en sådan mera lättförståelig eller pedagogisk lagteknisk ansats. Advokatsamfundet menar att uttryckliga undantag fyller ett förtydligande syfte och minskar risken för att rätts- systemet belastas med onödiga tvister samtidigt som förutsebarheten för den enskilde ökar. Även Svenskt Näringsliv anser att undantagen bör skrivas in i de svenska lagarna, om inte annat så för tydlighetens skull. Svenska Kommunförbundet anför som sin mening att möjligheten att åbe- ropa sakliga skäl som undantag från förbudet mot direkt diskriminering inte kommit tillräckligt tydligt till uttryck i förslaget. Även Katolska bis- kopsämbetet förespråkar att undantaget anges utryckligt. Ämbetet pekar på att en sådan regel kan ha en pedagogisk och konfliktbegränsande funktion. Regeringen anser således att behovet av avsteg från en strikt lika- behandlingsprincip tillgodoses bäst genom ett uttryckligt undantag från förbudet mot direkt diskriminering. Regeringen delar utredningens upp- fattning om att undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse inte bör behållas i sin nuvarande form. Det är osäkert om EG-direktiven medger ett så pass oprecist undantag som 1999 års lagar har enligt nuvarande lydelse. Regeringen vill avslutningsvis i denna del peka på följande. Om hän- syn till rikets säkerhet, intresset att främja jämställdhet mellan kvinnor och män eller arbetstillfällen för personer med funktionshinder eller lik- nande skulle föranleda en arbetsgivare att inte anställa eller befordra nå- gon är orsaken till beslutet inte hänsynstagande till etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshin- der. Här finns alltså inte orsakssambandet mellan beslutet och den skyd- dade diskrimineringsgrunden. Fråga är därmed inte om diskriminering. Följaktligen behövs i dessa fall inget undantag från förbudet. Detsamma gäller när en arbetsgivare tillämpar regler om omplacering och åter- anställning. 185 Undantagets utformning Prop. 2002/03:65

Undantaget bör motsvara EG-direktivens bestämmelser om undantag för verkliga och avgörande yrkeskrav. Det är givet att tillämpningsområdet för undantaget måste vara snävt. Det bör för det första tillämpas endast vid anställningar, befordran och utbildning för befordran. Övriga faktiska situationer, som t.ex. i fråga om lönesättning, täcks inte av direktivens undantagsmöjlighet. EG-regeln är vidare utformad så att undantaget för anställningar, befordran och utbildning för befordran skall tolkas restrik- tivt. Här kan nämnas vad EG-kommissionen anförde när förslaget till direktivet mot etnisk diskriminering lades fram. Kommissionen ansåg att uttrycket verkligt och avgörande yrkeskrav bör tolkas restriktivt och omfatta enbart de yrkeskvalifikationer som är absolut nödvändiga för att utöva yrkesverksamheten. Som exempel på när undantaget kan användas angav kommissionen teaterföreställningar där det krävs att skådespelare har en viss etnisk tillhörighet för att föreställningen skall bli äkta. Ett annat exempel var verksamheter som tillhandahåller personliga tjänster åt personer ur en viss etnisk grupp för att främja deras sociala välfärd. Om dessa tjänster bäst kan utföras av någon som tillhör samma etniska grupp skall särbehandling enligt kommissionen vara tillåten. Regeringen anser att de exempel som kommissionen angett är situatio- ner där undantagsregeln skall kunna användas. Även om uppräkningen inte är uttömmande är det svårt att se att bestämmelsen skulle kunna till- lämpas i särskilt många fler fall. Ett specialfall är organisationer som med hänsyn till verksamhetens ändamål och speciella förutsättningar bör kunna ges en särskild möjlighet att väga in etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder i ett anställningsbeslut. Det är här fråga om verksamheter som bygger på religiösa, ideologiska eller värderings- mässiga grunder. Det kan vara rimligt att en arbetstagare vars funktion eller arbetsuppgifter har nära samband med verksamhetens kärna, delar organisationens eller verksamhetens åskådning eller grundläggande vär- deringar. Det kan vara en fråga om att värna en verksamhets legitimitet och integritet i förhållande till medlemmar och i förhållande till utomstå- ende. För organisationer som verkar för ett visst ändamål kan det för tro- värdigheten vara väsentligt att personer som representerar organisationen har en särskild tillhörighet till den. Religiösa sammanslutningar bör kun- na kräva att den som skall arbeta i funktioner som berör själva religions- utövningen eller som skall företräda verksamheten gentemot allmänheten eller medlemmar skall bekänna sig till den tro eller religion som utövas. Trossamfund skall, som utredningen uttryckt saken, alltså inte behöva ställas inför dilemmat att för sådana uppgifter behöva anställa någon som bekänner sig till en annan tro. Ett annat exempel, som ansluter till Ka- tolska biskopsämbetets yttrande, är att en kyrka eller motsvarande vid anställning av en präst eller någon som skall arbeta med själavård eller annan kyrklig verksamhet i en viss invandrargrupp, bör kunna ställa krav på att personen i fråga har samma religion som dem han eller hon skall möta i arbetet. Likaledes bör en ideell organisation för homosexuella eller för personer med funktionshinder kunna ställa krav på att den som företräder organisationen själv är homosexuell respektive har ett funk- tionshinder. Detsamma gäller invandrarföreningar och organisationer 186 som verkar för en viss etnisk grupps intressen eller mera allmänt för in- Prop. 2002/03:65 vandrares intressen. Den undantagsmöjlighet som regeringen föreslår tar sikte på anställ- ningar av personer som företräder en verksamhet eller är synliga i för- hållande till medlemmar eller utåt mot allmänheten. En arbetsgivare bör inte kunna åberopa undantagsmöjligheten till stöd för krav på att alla anställda oavsett arbetsuppgifter skall ha den etniska tillhörighet, den religion eller annan trosuppfattning, den sexuella läggning eller det funk- tionshinder som organisationen verkar för eller vill associeras med. Arbetsgivaren skall ha starka skäl för att få tillämpa undantagsregeln. Det måste stå klart att det verkligen varit de krav som arbetet ställer, eller det sammanhang där arbetet utförs, som varit styrande i det enskilda fal- let. Förbudet mot direkt diskriminering bör således inte gälla vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran om viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är absolut nödvändigt på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs.

12.4

Repressalier

Regeringens förslag: Förbudet mot repressalier utsträcks till att om- fatta skydd även för den som utan att vara anställd fullgör yrkesprak- tik på en arbetsplats och inhyrd eller inlånad personal. Förbudet gäller när den som kan åberopa förbudet anmält eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att skyddet mot repressalier skall omfatta även t.ex. släktingar och andra som inte har någon egen anknytning till arbetsplatsen.

Remissinstanserna: Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms uni- versitet avstyrker utredningens förslag i de delar det går utöver skydd för arbetstagare. Ingen annan har yttrat sig särskilt i denna del.

Bakgrund: Enligt 1999 års lagar gäller att arbetsgivare inte får utsätta arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har anmält ar- betsgivaren för diskriminering. Med anmält menas att arbetstagaren använt sig av sin rätt att få en fråga om diskriminering prövad, under- rättat sin fackliga organisation eller någon av ombudsmännen. Arbets- sökande omfattas inte av förbudet. Förbudet omfattar sådana åtgärder som tar sig uttryck i ett handlande eller en underlåtenhet från arbetsgivarens sida som är till nackdel för ar- betstagaren, om anledningen till trakasserierna är att arbetstagaren har gjort en anmälan om diskriminering till sin fackliga organisation eller till en av ombudsmännen. Det förbjudna förfarandet innefattar sådana situa- tioner där den anställdes villkor eller förhållanden faktiskt försämras i förhållande till vad som annars skulle ha varit fallet. Det kan vara fråga om försämrade arbetsuppgifter, en större arbetsbelastning, onormala krav på övertid, uteblivna förmåner och liknande åtgärder vidtagna i syfte att straffa. 187 Enligt lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan Prop. 2002/03:65 får en högskola inte utsätta en student eller en sökande för repressalier på grund av att han eller hon har anmält högskolan för diskriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Den lagen omfattar alltså sökande. Att någon medverkat i en utredning enligt lagen avser att personen för egen eller annans räkning påtalat att högskolan inte fullgör sin skyldighet att exempelvis utreda och förhindra trakasserier eller att han eller hon lämnar uppgifter under utredningen. Skälen för regeringens förslag: Båda 

EG-direktiven

 innehåller regler om skydd mot repressalier. I arbetslivsdirektivet sägs att 

anställda 

skall skyddas mot uppsägning eller annan ogynnsam behandling som utgör en reaktion från arbetsgivarens sida på ett klagomål inom företaget eller ett rättsligt förfarande som syftar till att principen om likabehandling följs (artikel 11). Andra än anställda omfattas således inte av arbetslivs- direktivets repressalieförbud. Enligt direktivet mot etnisk diskriminering skall medlemsstaterna införa nödvändiga bestämmelser för att skydda 

enskilda 

mot ogynnsam behandling eller ogynnsamma följder på grund av klagomål eller förfaranden för att se till att principen om lika- behandling följs (artikel 9).

Repressalier är inte en form av diskriminering Enligt direktiven är repressalier inte diskriminering, men regeringen kon- staterar att det finns ett nära samband mellan särskilt trakasserier och repressalier. En skillnad är dock viktig. Trakasserier har samband med diskrimineringsgrunden som sådan, t.ex. någons etniska tillhörighet. Re- pressalier grundas inte på diskrimineringsgrunden som sådan utan på att den enskilde utnyttjat sin rätt att påtala missförhållanden. Det vanligaste kan antas vara att den person som själv anser sig ha blivit diskriminerad drabbas av repressalier på grund av att han eller hon påtalat saken. Man kan dock också tänka sig t.ex. att en heterosexuell arbetstagare påtalar att en homosexuell arbetskamrat särbehandlas negativt. Om den arbetstaga- ren straffas på grund av sitt engagemang för sin arbetskamrat har re- pressalieförbudet överträtts. Karakteristiskt för repressalier är just detta drag av bestraffningsåtgärder som normalt inte finns när det gäller tra- kasserier och annan diskriminering. Förbudets räckvidd Arbetslivsdirektivet förbud mot repressalier gäller till förmån för an- ställda medan skyddet i direktivet mot etnisk diskriminering tar sikte på enskilda. Utredningen har föreslagit att skyddet i arbetslivet skall om- fatta fler än anställda. Utredningen anför följande. Om syftet med för- budet skall uppnås på ett effektivt sätt bör inte bara den som själv har utsatts för diskriminering eller som själv gjort en anmälan eller framfört klagomål skyddas av förbudet. Även den som för annans räkning har agerat för att tillvarata hans eller hennes rättigheter bör innefattas i den skyddade personkretsen. Det bör inte vara ett krav att den som agerat själv har en anknytning till den berörda verksamheten. Exempelvis bör 188 även en förälder eller en kamrat som anmäler diskriminering skyddas av förbuden. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har invänt mot resonemanget och anfört att den svenska lagstiftningen bör följa arbets- livsdirektivets naturliga ram och inte inkludera föräldrar, kamrater eller andra tredje män som enligt nämnden mycket väl kan ha andra motiv för att agera gentemot en arbetsgivare än dem som vid första påseende synes vara de tongivande. Regeringen gör följande bedömning. Anställda omfattas av det gällan- de förbudet mot repressalier i 1999 års lagar. Arbetskamrater till en ar- betstagare som diskriminerats utesluts inte av den av nuvarande regler- ingen. För arbetstagare behövs därför inga åtgärder för att genomföra direktivet. Arbetssökande omfattas inte av förbudet. Arbetssökande kan drabbas av trakasserier, och omfattas av det föreslagna diskrimineringsförbudet i den delen, men det finns enligt regeringens mening nu inte behov av att utsträcka förbudet mot repressalier även till arbetssökande. I den mån en person som är anställd söker ett annat arbete hos sin arbetsgivare om- fattas denne internt arbetssökande av skyddet mot repressalier i sin egenskap av arbetstagare redan enligt gällande lydelse av 1999 års lagar. Det kan antas kunna förekomma att inhyrd eller inlånad personal eller praktikanter som finns på en arbetsplats utan att vara anställda där kom- mer i situationer där ett skydd mot repressalier kan vara värdefullt. Re- geringen föreslår därför att 1999 års lagar utformas så att förbudet mot repressalier omfattar även dessa personer. Däremot finns det nu inte an- ledning att utforma förbudet så att det omfattar utomstående, t.ex. för- äldrar till arbetstagare eller andra tredje män. Tvister enligt 1999 års ar- betsrättsliga lagar handläggs som arbetstvister och lagarna bör inte ut- sträckas till att avse andra än arbetstagare och andra arbetspresterande. Skyddet bör alltså som hittills gälla till förmån för arbetstagare och därutöver även för inhyrd eller inlånad personal och praktikanter som inte är att betrakta som arbetstagare. Anmälan om och påtalande av diskriminering samt medverkan i en ut- redning enligt lagen Direktiven preciserar inte vilka klagomål eller rättsliga förfaranden som den enskilde skall ha rätt att driva utan att straffas genom repressali- er. Det får därmed sägas finnas ett utrymme för nationell anpassning på denna punkt. 1999 års lagar skyddar en arbetstagare som anmält en arbetsgivare. Med anmält menas enligt förarbetena att arbetstagaren använt sig av sin rätt att få en fråga om diskriminering prövad och underrättat sin fack- liga organisation eller någon av ombudsmännen. Lagen om likabehandling av studenter i högskolan gäller anmälningar på samma sätt som 1999 års lagar. Därutöver gäller den lagen även för den som medverkat i en utredning enligt lagen. I detta kan enligt förarbe- tena ligga att personen för egen eller annans räkning påtalat att skolan inte fullgör sin skyldighet att exempelvis utreda och förhindra trakasseri- er eller att han eller hon lämnat uppgifter under en utredning. Prop. 2002/03:65 189 Utredningen har föreslagit att repressalieförbudet även i de nya lagarna Prop. 2002/03:65 skall gälla den som på detta sätt medverkar i en utredning om diskrimine- ring. Därutöver menar utredningen att förbudet bör utvecklas på så sätt att det omfattar även mer formlösa klagomål över diskriminering. Att kräva en formell anmälan eller att den enskilde uttryckligen medverkar i en utredning är enligt utredningen att göra regeln onödigt snäv. Det kan förekomma att en person anför klagomål eller på något liknande sätt på- talar en diskriminerande handling för en chef eller annan. Utredningen anför att även sådana mer formlösa klagomål över diskriminerande be- handling kan utlösa repressalier. Utredningen använder här orden påtalat diskriminering . Regeringen instämmer i utredningens förslag. Regering- en föreslår därför att skyddet mot repressalier skall gälla då en arbetsta- gare, inhyrd eller inlånad personal eller en praktikant som inte är att be- trakta som arbetstagare gjort en anmälan om eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Att medverka i en utredning enligt lagen kan avse att någon för egen eller annans räkning påtalar att arbetsgivaren inte fullgör sin skyldighet att exempelvis utreda och för- hindra trakasserier eller att han eller hon medverkar i en sådan utredning. Anmälan eller påtalandet av diskriminering kan ha gjorts till någon av ombudsmännen, till ett skyddsombud eller motsvarande, till en facklig företrädare, till en arbetsgivarrepresentant eller bestå i en anmälan om brott. Uppräkningen är inte uttömmande. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering.

12.5

Skyldigheten att utreda och vidta åtgärder mot tra-

kasserier

Regeringens förslag: Arbetsgivarens skyldighet att utreda och vidta

åtgärder mot trakasserier utsträcks till att omfatta även de fall att nå-

gon som fullgör yrkespraktik på en arbetsplats utan att vara anställd

eller inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 1999 års lagar skall den ar-

betsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit

utsatt för trakasserier av en annan arbetstagare agera för att få trakas-

serierna att upphöra. Arbetsgivaren skall utreda omständigheterna kring

de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder

som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Dessa

bestämmelser tar sikte på trakasserier arbetstagare emellan, inte på tra-

kasserier från arbetsgivaren. Även personer i arbetsledande ställning är

dock arbetstagare hos arbetsgivaren om arbetsgivaren t.ex. är ett bolag.

Därmed träder bestämmelsen om utredningsskyldighet i funktion också

när trakasserier utförs av personer i arbetsledande ställning.

Utredningen har föreslagit att denna utrednings- och åtgärdsskyldighet

utsträcks till att gälla även i förhållande till andra än anställda. Om in-

hyrd eller inlånad arbetskraft, såsom personal från bemanningsföretag,

eller studerande som t.ex. fullgör praktik på arbetsplatsen anser sig ha

190

trakasserats, skall enligt utredningens förslag den som svarar för arbets- Prop. 2002/03:65 platsen arbetsgivaren ingripa på samma sätt som om en arbets- tagare trakasserats. Regeringen instämmer i utredningens uppfattning. Regeringen föreslår därför att arbetsgivarens utredningsansvar utsträcks till att omfatta även de fall när en praktikant eller inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt för trakasserier av en anställd, en annan praktikant eller av inhyrd eller inlånad personal. Arbetsgivaren skall utreda omständig- heterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasse- rier. Den närmare innebörden av arbetsgivarens utrednings- och åtgärds- skyldighet har nyligen blivit belyst i ett avgörande om könsdiskrimine- ring från Arbetsdomstolen (AD 2002 nr 102).

12.6

Tillsyn

Regeringens förslag: Bestämmelserna om arbetsgivares uppgifts-

skyldighet i förhållanden som kan vara av betydelse för ombuds-

männens tillsyn ändras på så sätt att förbehållet om att arbetsgivare

inte får betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten tas bort.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO)

tillstyrker förslaget som rör tillsyn men tillägger att lagen inte uttryck-

ligen reglerar vilken skyldighet en arbetsgivare har att lämna ansök-

ningshandlingar från ett rekryteringsförfarande till ombudsmannen. DO ,

liksom Handikappombudsmannen och Ombudsmannen mot diskrimine-

ring på grund av sexuell läggning föreslår en generell rätt för ombuds-

männen att få ta del av de handlingar som kan vara av betydelse för om-

budsmännens tillsynsfunktion. Av samma anledning bör enligt DO om-

budsmännen ha rätt att tillträda lokalerna hos den som anmälts.

Näringslivets Nämnd för Regelgranskning avstyrker att skrivningen

om att arbetsgivare inte får betungas onödigt tas bort. Nämnden pekar

på att regeln begränsar den administrativa börda som kan uppkomma för

företag som blir föremål för tillsyn. Även Föreningen Svenskt Näringsliv

motsätter sig förslaget och framhåller att det är angeläget att i möjligaste

mån minska omfattningen av näringsidkares uppgiftsskyldighet i för-

hållande till olika myndigheter. Juridiska fakultetsnämnden vid Stock-

holms universitet föreslår att regeln om arbetsgivarens uppgiftsskyldighet

skall utformas med 19 § medbestämmandelagen (1976:580) som före-

bild, dvs. att det skall bedömas om ombudsmannen behöver informa-

tionen och om den kan lämnas utan oskälig kostnad eller omgång.

Länsstyrelserna i Östergötland, Västernorrlands län och Västra Göta-

lands län förespråkar ett regionalt tillsynsansvar. Landsorganisationen i

Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO) och Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO) menar att möjligheten att be-

gära vitesföreläggande hos Nämnden mot diskriminering mot en arbets-

givare som inte fullgör sina skyldigheter primärt bör tillkomma den cen-

trala fackliga organisationen.

191

Bakgrund : För att se till att 1999 års lagar följs finns Ombudsmannen Prop. 2002/03:65 mot etnisk diskriminering (DO), Handikappombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO). En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av någon av om- budsmännen lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verk- samhet som kan vara av betydelse för ombudsmännens tillsyn. En ar- betsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombudsmannen bi- träder en begäran av en enskild arbetssökande eller arbetstagare om att få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren om vilken utbildning, yrkeserfaren- het och andra meriter den har som fått ett arbete eller en utbildningsplats. Arbetsgivare får inte betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten. Finns särskilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter.

Skälen för regeringens förslag : Regeringen delar utredningens upp- fattning om att ledet betungas onödigt kan tas bort. I motsvarande regel i jämställdhetslagen som gäller uppgiftsskyldighet till Jämställdhets- ombudsmannen saknas motsvarande förbehåll. Det framstår som givet att ombudsmännen inte onödigt besvärar arbetsgivare med framställningar om upplysningar. En särskild regel som säkerställer detta förhållande kan inte anses nödvändig. Förbehållet betungas onödigt har därför knappast någon större praktisk betydelse och det är rimligt att 1999 års lagar och jämställdhetslagen anpassas så att de är lika varandra. Det kan påpekas att regeln om att arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter när det finns särskilda skäl kvarstår. De övriga förslagen från ombudsmännen, Juridiska fakultetsnämnden, LO, TCO och SACO samt länsstyrelserna får övervägas i annat samman- hang. Förslagen kan antas bli beaktade av Diskrimineringskommittén.

12.7

Övriga frågor

Utredningen har lämnat förslag som rör arbetsgivares uppgiftsskyldighet i fråga om meriter, skadestånd och stöd- och anpassningsåtgärder. Utred- ningen har föreslagit att arbetsgivarens uppgiftsskyldighet utsträcks på så sätt att arbetstagare som inte beviljats yrkespraktik eller fått utbildning skall få uppgift om meriterna hos den som beviljats praktikplatsen. För- slaget i fråga om skadestånd är att arbetssökande som diskrimineras skall kunna få även ekonomiskt skadestånd. I fråga om stöd- och anpassnings- åtgärder har utredningen förslagit att 1999 års lag med förbud mot dis- kriminering av personer med funktionshinder ändras så att arbetsgivarens skyldighet att vidta stöd- och anpassningsåtgärder utsträcks till att omfat- ta även bestående anställningsförhållanden.

Uppgift om meriter

De bestämmelser i 1999 års lagar som har rubriken Uppgift om meriter

gäller när en arbetssökande eller en arbetstagare inte fått den anställning

han eller hon sökt eller inte tagits ut till utbildning för befordran. I sådana

fall har den enskilde rätt att på begäran få en skriftlig uppgift från arbets-

givaren om vilken utbildning och andra meriter den person som fick ar-

betet eller utbildningsplatsen har. Utredningens förslag innebär att även

den arbetstagare som under anställningen inte får yrkespraktik eller an-

192

nan utbildning skall ha rätt att få ut uppgifter om meriter hos andra ar- betstagare som fått sådan praktik eller utbildning. Förslaget gäller inte studenter som söker eller fullgör praktik på en arbetsplats. Regeringen konstaterar att de båda EG-direktiven över huvud taget inte behandlar frågan om att arbetsgivare skall lämna uppgifter om andras meriter. Det finns alltså inte någon EG-rättslig skyldighet för Sverige att utsträcka skyldigheten att lämna uppgifter om meriter på det sätt som utredningen föreslagit. Till detta kommer att den nuvarande regelns ly- delse tar sikte på situationer där den enskildes meriter har en avgörande betydelse för vem av flera arbetssökande som anställs eller vem som tas ut för utbildning till befordran. Syftet med regeln är att den enskilde själv enkelt skall kunna skaffa sig en uppfattning om han eller hon diskrimine- rats på så sätt att han eller hon förbigåtts av någon vars meriter är sämre. I fråga om yrkespraktik och utbildning är situationen annorlunda. Dis- krimineringsförbudet i fråga om yrkespraktik och utbildning i allmänhet innebär att en arbetsgivare inte får ta obehöriga hänsyn till etnisk tillhö- righet etc. när han eller hon väljer ut arbetstagare till en praktikplats. Vem av flera som tas ut till praktik eller utbildning bestäms dock inte bara, eller ens väsentligen, av vem som har de bästa meriterna. Det inne- bär att uppgifter om den utvaldes utbildning, erfarenhet etc. inte har samma värde för bedömningen om diskriminering förekommit, som upp- gifter som är relevanta i en anställningssituation. Regeringens slutsats är att det inte finns skäl att ändra bestämmelserna om arbetsgivares uppgiftsskyldighet på det sätt som utredningen före- slagit. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) har i sitt remiss- yttrande föreslagit en annan förändring av uppgiftsskyldigheten, näm- ligen att det skall införas en rätt för den enskilde att få uppgifter om meriter hos andra arbetssökande som kallats till anställningsintervju eller annars avancerat i rekryteringsprocessen. DO:s förslag kan inte leda till lagförslag på nuvarande beredningsunderlag. Det får övervägas i annat sammanhang.

Skadestånd Enligt 1999 års lagar gäller att arbetsgivare är skyldiga att betala ska- destånd till arbetssökande och arbetstagare som diskrimineras. Om en arbetsgivare bryter mot diskrimineringsförbuden som gäller när arbetsgivaren beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställnings- förfarandet eller beslutar om befordran eller tar ut arbetstagare till utbild- ning för befordran skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskri- minerade för den kränkning som diskrimineringen innebär (allmänt ska- destånd). Detsamma gäller om arbetsgivaren inte fullgör sina skyldig- heter i fråga om skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. För annan diskriminering som omfattas av lagarnas förbud skall ar- betsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren både för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimineringen innebär. Det- samma gäller om arbetsgivaren utsätter en arbetstagare för repressalier. Om det är skäligt kan skadeståndsskyldigheten sättas ned eller helt fal- la bort. Prop. 2002/03:65 193 Regeringen har i avsnitt 11.9.2 angivit skälen till att regeringen inte fö- Prop. 2002/03:65 reslår att utredningens förslag om ekonomiskt skadestånd skall genom- föras när det gäller den nya lagen om förbud mot diskriminering. Mot- svarande resonemang gäller även för 1999 års lagar. Regeringen föreslår alltså inga andra ändringar i 1999 års lagar i fråga om skadestånd än de som följer av att diskrimineringsförbuden kan åberopas även av personer som söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats utan att vara an- ställda där, respektive att repressalieförbudet gäller även i förhållande till dessa personer och inhyrd eller inlånad personal (jfr avsnitt 12.2 och 12.4). Stöd- och anpassningsåtgärder Enligt artikel 5 i arbetslivsdirektivet skall arbetsgivare vidta de åtgärder som behövs i det konkreta fallet för att göra det möjligt för en person med funktionshinder att få tillträde till, delta i eller göra karriär i arbets- livet, eller att genomgå utbildning, såvida sådana åtgärder inte medför en oproportionerlig börda för arbetsgivaren. Arbetslivsdirektivet skall när det gäller diskrimineringsgrunden funktionshinder vara genomfört senast den 2 december 2006. 1999 års lag om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder innehåller en bestämmelse om stöd- och anpass- ningsåtgärder som är skadeståndssanktionerad. Bestämmelsen är kon- struerad på så sätt att lagens förbud mot direkt diskriminering även gäller då en arbetsgivare vid anställning, befordran eller utbildning för beford- ran genom att vidta stöd- och anpassningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funktionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funktionshinder. En förutsättning för bestämmelsens tillämp- lighet är att det skäligen kan krävas av arbetsgivaren att denne vidtar så- dana åtgärder. I arbetsmiljölagen (1977:1160) anges att arbetsförhållandena skall an- passas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseen- de (2 kap. 1 § andra stycket). Bestämmelsen innebär att arbetsplatserna skall utformas med tanke på vad som passar olika människor. Tekniska anordningar, arbetsmetoder, arbetsredskap m.m. skall utformas och väl- jas med hänsyn till detta. Lagen ålägger vidare arbetsgivaren att se till att det finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabili- teringsverksamhet (3 kap. 2 a § tredje stycket). En arbetsgivare är också skyldig att genom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta annan lämp- lig åtgärd ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsättningar för arbe- tet (3 kap. 3 § andra stycket). Arbetsmiljölagen kompletteras med före- skrifter samt anvisningar och råd från Arbetsmiljöverket, bl.a. Ar- betsanpassning och rehabilitering (AFS 1994:1). Arbetsmiljöverket får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. I be- slut om föreläggande eller förbud kan Arbetsmiljöverket sätta ut vite. Den som bryter mot ett föreläggande eller ett förbud kan vidare ådömas böter eller fängelse. Arbetsmiljöverket kan i vissa fall också ålägga en verksamhet att betala en s.k. sanktionsavgift när en av verkets före- skrifter överträtts. 194 Även anställningsskyddslagens (1982:80) krav om saklig grund för Prop. 2002/03:65 uppsägning ålägger indirekt arbetsgivaren en skyldighet att vidta arbets- platsanpassning för den som till följd av skada eller sjukdom har svårt att fullgöra sina arbetsuppgifter. Enligt lagen (1962:381) om allmän försäk- ring finns en skyldighet att verka för rehabilitering av den som drabbats av sjukdom eller skada. Regeringen kan konstatera att gällande rätt innehåller en omfattande reglering av arbetsgivares skyldigheter att vidta stöd- och anpassnings- åtgärder eller insatser av motsvarande art i ett bestående anställningsför- hållande. Det kan dock ifrågasättas om de regler som redan finns fullt ut kan anses genomföra EG-direktivets krav, särskilt med beaktande av möjligheten för en enskild att få rätten till stöd- och anpassningsåtgärder prövad. Det vore en fördel om en arbetsgivares skadeståndsanktionerade skyldigheter i fråga om stöd- och anpassningsåtgärder både vid anställ- ningar och i bestående anställningsförhållanden hölls samlade i en och samma lagstiftning. Innan ett sådant förslag kan läggas fram är dock en grundligare analys nödvändig av dels hur en skyldighet att vidta stöd- och anpassningsåtgärder bör utformas, dels hur bestämmelserna i ar- betsmiljölagen, Arbetsmiljöverkets föreskrifter, anställningsskyddslagen och lagen om allmän försäkring förhåller sig till en sådan skyldighet Regeringen föreslår med hänvisning till det anförda nu inte någon änd- ring i 1999 års lag med förbud mot diskriminering i arbetslivet av perso- ner med funktionshinder. Regeringen avser att fortsätta beredningen av frågan och planerar att inom kort återkomma med förslag till hur arbets- givares skyldigheter i fråga om stöd- och anpassningsåtgärder under på- gående anställning skall regleras. 13 Ikraftträdande Lagen om förbud mot diskriminering och de lagändringar som föreslås bör träda i kraft den 1 juli 2003. 14 Konsekvenser

Ekonomiska konsekvenser i allmänhet

Förslagen om ett utvidgat skydd mot diskriminering innebär att det vid

äventyr av skadestånd blir förbjudet för bl.a. myndigheter, hälso. och

sjukvården, affärslivet, enskilda och fackliga organisationer att diskrimi-

nera enskilda personer på grund av etnisk tillhörighet, religion eller an-

nan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. De nya för-

buden kan beskrivas som en vidareutveckling av i Sverige sedan länge

erkända och allmänt omfattade principer om rättvisa, objektivitet och

likabehandling. Den grundlagsfästa objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 §

regeringsformen innebär att bl.a. förvaltningsmyndigheter och andra som

195

fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall Prop. 2002/03:65 beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Stad- gandet har sagts innefatta förbud mot varje form av godtycke. Liknande principer om likabehandling finns inom bl.a. föreningsrätten; som angetts i avsnitt 11.5 anses ideella föreningar vara bundna av likhetsprincipen som innebär en skyldighet för föreningens organ att behandla alla med- lemmar lika. Innebörden av det som nu sagts är att den nya lagen om förbud mot diskriminering inte innebär krav på att nya åtgärder skall vidtas av myn- digheter, företag eller enskilda. Endast i begränsad utsträckning kan för- slaget sägas medföra nya åligganden för någon. Det medför att de eko- nomiska konsekvenserna av förslaget generellt inte kan antas bli bety- dande. Allmänt sett antas förslaget inte komma att innebära belastningar på samhällsekonomin i stort eller statsfinanserna som sådana. För näringsidkare generellt väntas förslaget inte medföra ett ökat be- hov av nyanställningar för t.ex. administration. Det förväntas inte heller ett behov av investeringar eller att andra kostnader uppstår som reellt påverkar företags produktionsmöjligheter eller likviditet eller konkur- rensförhållanden. På sikt kan förslagen väntas leda till samhällsekonomiska vinster till följd av de positiva effekter de kan förväntas ha både på arbetsmarkna- den och i det övriga samhällslivet för det stora antal människor som be- rörs. De allmänna domstolarna m.m. De allmänna domstolarna får nya mål att handlägga. En viss ökning av arbetsbelastningen hos de allmänna domstolarna kan därmed förväntas. Det är svårt att uppskatta hur många nya mål det kan bli fråga om, men erfarenheterna från tillämpningen av de gällande lagarna som rör arbets- livet och högskolan ger vid handen att det inte torde vara frågan om nå- gon större ökning. Arbetsdomstolen prövar endast några få diskrimine- ringsmål om året och hittills har inget mål som gäller tillämpning av la- gen om likabehandling av studenter i högskolan prövats. Härmed torde även statens kostnader för allmän rättshjälp inte påverkas mer än mar- ginellt Det kan också antas att möjligheterna till uppgörelser utom rätta i många fall kommer att vara goda; den nya lagen innebär att ombuds- männen mot diskriminering skall försöka förmå dem som omfattas av diskrimineringsförbuden att frivilligt följa lagen. Sammantaget gör reger- ingen därför den bedömningen att den föreslagna lagstiftningen inte bör medföra någon sådan ökning av arbetsbördan vid de allmänna dom- stolarna, eller av utgifterna för rättshjälp, som inte kan tas om hand med befintliga resurser. Regeringen avser emellertid att noga följa utveck- lingen och om skäl till det bedöms finnas, återkomma med de förslag på insatser som kan bli nödvändiga. Ombudsmännen och informationsinsatser Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikappombuds- mannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexu- 196 ell läggning (HomO) föreslås få nya, utökade ansvarsområden. Förslaget Prop. 2002/03:65 innebär att ombudsmännen skall handha tillsynen över de nya reglerna och kunna företräda enskilda inför domstol i mål om diskriminering. För- slaget innebär också ett behov av informations- och utbildningsinsatser i förhållande till allmänheten och framför allt dem som diskrimine- ringsförbuden riktar sig till. Kostnader för informationsinsatser beräknas till 5 miljoner kronor för år 2003. Förslag om medel till detta ändamål och finansiering kommer att lämnas i tilläggsbudgeten. Regeringen be- dömer att ombudsmännens eventuellt ökade kostnader under 2003 kan finansieras inom ramen för befintliga resurser. Regeringen avser att åter- komma med bedömning av eventuell långsiktig förändring av ombuds- männens anslag och förslag till finansiering i vårpropositionen 2003. Miljön Förslagen väntas inte ha miljökonsekvenser. Jämställdhet och integration Lagförslagen är könsneutralt utformade och gäller lika för kvinnor och män. Diskrimineringsgrunden kön berörs inte direkt av förslagen. För- slagen är dock i ett samhälleligt perspektiv ägnade att bidra till rättvisa, tillväxt och framsteg. Sedda i ett perspektiv av stärkta mänskliga rättig- heter och ett utökat skydd mot diskriminering i allmänhet kan därför de nya bestämmelserna antas bidra till att även kvinnors ställning på ar- betsmarknaden och i samhällslivet i övrigt stärks.

Det ligger i sakens natur att förslaget till utvidgad lagstiftning om för-

bud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet och religion eller

annan trosuppfattning ökar möjligheterna att nå de integrationspolitiska

målen som riksdagen och regeringen ställt upp.

Effekter för små företags villkor

De föreslagna diskrimineringsförbuden riktar sig i huvudsak mot myn-

digheter, men även små företag berörs, i egenskap av arbetsgivare eller

näringsidkare. Företagen bör därför orientera sig om innehållet i de nya

bestämmelserna och motverka och förebygga att sådan diskriminering

som lagarna gäller förekommer i verksamheten. För detta krävs utbild-

ning och viss tidsåtgång. Det kommer dock att finnas möjligheter till stöd

och anvisningar från arbetsgivarorganisationer, branschföreningar och

ombudsmännen mot diskriminering. Även centrala statliga insatser i frå-

ga om information och vägledning kan förutses.

En utgångspunkt är att förslagen inte innebär krav på att de små före-

tagen skall vidta åtgärder eller ändra sina rutiner i administrativa eller

affärsmässiga hänseenden. De nya diskrimineringsförbuden innehåller

inte krav på särskild administration såsom vissa formella rutiner, upp-

giftsskyldighet eller liknande. Förslagen kan inte väntas innebära att små

företag behöver omorganisera sin verksamhet. Företagens administrativa

börda påverkas inte av de nya reglerna. Det föreslås inte återkommande

rapporteringskrav eller skyldighet att upprätta skriftliga planer över ar-

197

bete mot diskriminering. Således innebär diskrimineringsförbuden inte heller ökade kostnader i dessa avseenden. Den vars verksamhet inte är fri från diskriminering kan dock drabbas av kostnader och administrativt merarbete om han eller hon bryter mot diskrimineringsförbuden eller i en förlikning åtar sig att ersätta en enskild individs skada. I sammanhanget kan noteras att vissa av förslagen typiskt sett är till fördel för små företag. Detta gäller särskilt diskrimineringsförbuden som gäller start och bedrivande av näringsverksamhet, yrkesutövning och rätten till medlemskap i branschorganisationer. Det utvidgade skyddet mot diskriminering i dessa delar kan antas komma att åberopas just av blivande eller redan etablerade småföretagare. De delar där regeringens förslag går utöver den miniminivå som EG- direktiven ställer upp (överimplementering) gäller väsentligen inte i förhållande till små företag. Diskrimineringsförbuden i fråga om den ar- betsmarknadspolitiska verksamheten, socialtjänsten, hälso- och sjukvård och arbetslöshetsförsäkringen där viss överimplementering föreslås gäller gentemot myndigheter. På en punkt berörs dock privata företag, nämligen i fråga om tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder som är tillgängliga för allmänheten. Diskrimineringsförbudet innebär att obe- höriga hänsyn till människors etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning inte får tas, t.ex. i näringsverksamhet, av restaurangägare, av hyresvärdar och av mäklare eller enskilda personer som står i begrepp att sälja en bostad på den öpp- na marknaden. Det finns ingen anledning att anta att diskriminering i sådan verksamhet förekommer i högre grad hos små företag än hos stör- re. Den typen av inskränkningar i en företagares rätt att driva sin verk- samhet efter eget gottfinnande som föreslås kan därför inte generellt an- tas generera kostnader eller administrativ omgång för små företag. Det kan antas att mindre företag ofta har mindre administrativa resur- ser än större företag. I den meningen innebär i princip alla lagstiftnings- eller liknande initiativ en relativt sett större belastning på den vars admi- nistrativa resurser är knappa. Om en tvist leder till rättegång och fäl- lande dom i domstolen innebär kostnaderna för denna en proportionellt högre belastning för små företag. Det får dock bedömas att de nya reg- lernas krav för de flesta små företag inte innebär sådana krav på för- ändringar att det blir nödvändigt att nyanställa personal eller att anlita utomstående expertis för att kunna förstå och tillämpa reglerna. De nya bestämmelserna innebär inte krav på investeringar och kan inte antas påverka produktionsmöjligheter eller liknande. De nya reglerna kan inte anses påverka små företag negativt i för- hållande till större företag. Bestämmelserna är neutrala i förhållande till företagens storlek. De innehåller inga trösklar eller gränsvärden eller avgiftsnivåer som kan verka som tillväxthinder, t.ex. att olika bestäm- melser träder i tillämpning vid visst antal anställda. Över huvud taget innebär inte diskrimineringsförbuden att små företag missgynnas eller att större företag ges fördelar. De nya reglernas efterlevnad kontrolleras av de fackliga organisatio- nerna och av ombudsmännen mot diskriminering. Dessa har rätt att i domstol utkräva att lagens skyddsnivå upprätthålls. Detta är den modell för tillsyn som regelmässigt används i det svenska systemet, jfr t.ex. jäm- ställdhetslagen och de andra nuvarande lagarna med diskriminerings- Prop. 2002/03:65 198 förbud. Systemet får sägas vara effektivt. Inget talar för att mindre seriö- Prop. 2002/03:65 sa företag som inte fullt ut följer lagarna, via brister i övervakningen skulle kunna tillskansa sig orättmätiga konkurrensfördelar. De nya reglernas tidpunkt för ikraftträdande är styrt av EG-rättens krav på genomförande inom viss tid. Det finns därmed inte möjlighet att läm- na tid för inlärning, utbildning eller annan anpassning. EG-direktiven medger inte heller att reglerna gäller för begränsad tid för småföretagen. Allmänheten och dem mot vilka de nya diskrimineringsförbuden riktas kommer att bli föremål för särskilda informationsinsatser. Härutöver får information om de nya reglerna ske på de sätt som är sedvanligt när det gäller ny nationell lagstiftning. 15 Författningskommentar

15.1

Förslaget till lag om förbud mot diskriminering

Lagens ändamål 1 § Bestämmelsen anger lagens ändamål. Den skall uppfattas som en programförklaring och ett sätt att i lagtex- ten markera avståndstagande från diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Begreppet diskriminering och tre av diskrimineringsgrunderna för- klaras i 3 och 4 §§. Ändamålet med lagen har behandlats i avsnitt 6. Andra bestämmelser med förbud mot diskriminering 2 § Av bestämmelsen framgår att det jämte denna lag finns andra bestäm- melser som innehåller förbud mot diskriminering. Dessa är jämställd- hetslagen (1991:433), lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet eller religion eller annan tros- uppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (1999:133) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Därutöver finns i paragrafen en upplysning om den straffrättsliga regleringen i 16 kap. 9 § brottsbalken där olaga diskriminering regleras. 199

Andra stycket är utformat i enlighet med Lagrådets förslag.

Prop. 2002/03:65

Definitioner Diskriminering 3 § I denna bestämmelse definieras diskriminering. Innebörden av begreppet har behandlats i avsnitt 9. I första punkten definieras direkt diskriminering som behandlats när- mare i avsnitt 9.2. Med direkt diskriminering avses att en enskild person missgynnas ge- nom att behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, om missgynnandet har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder, En första nödvändig förutsättning för direkt diskriminering är miss- gynnande . Ett missgynnande innebär att en arbetssökande, en arbets- tagare, en kund, en student, en patient etc. försätts i ett sämre läge eller går miste om en förbättring, en förmån, en serviceåtgärd eller liknande. Att någon erbjuds att köpa en vara till högre pris än någon annan är ett exempel. Att en person nekas att hyra en lägenhet hos t.ex. ett kommu- nalt bostadsföretag eller förvägras inträde på en restaurang är andra ex- empel. En behandling är missgynnande om den kan sägas medföra en skada eller nackdel för den enskilde. Det som typiskt sett är förenat med faktisk förlust, obehag eller liknande är missgynnande. Det skall vara fråga om ett konkret missgynnande. Avgörande är att en negativ effekt inträder, inte vilken orsak som kan ligga bakom missgynnandet. För att avgöra om någon missgynnats måste en jämförelse göras. I all- mänhet görs jämförelsen med en annan faktiskt existerande person, t.ex. hur två kunder i en butik behandlats jämförs med varandra. Av paragra- fens ordalydelse framgår att jämförelsen kan göras med hur någon be- handlas, annan behandlats (i förfluten tid) eller skulle ha behandlats (hy- potetisk jämförelse). Om det inte finns någon verklig person (faktisk jämförelseperson) att jämföra med får jämförelsen göras med en tänkt jämförelseperson (en hypotetisk jämförelseperson). Jämförelsen skall göras med någon som befinner sig i en jämförbar si- tuation, dvs. de personer som jämförs skall befinna sig i situationer där det är rimligt eller naturligt att jämföra dem med varandra. Kriteriet jäm- förbar situation har olika innebörd beroende på i vilken situation diskri- minering påstås ha skett. På vissa områden kommer individens kvali- fikationer eller uppfyllande av vissa icke-diskriminerande villkor att ha stor betydelse. Det gäller exempelvis beviljande av F-skattesedel, auktorisation av tolk, medlemskap i Sveriges advokatsamfund och ar- betslöshetsersättning. I dessa och andra fall är det naturligt att vissa krav eller kriterier skall vara uppfyllda för att förmånen skall beviljas. I andra fall kan jämförbar situation utgå från människors behov, t.ex. i fråga om hälso- och sjukvård. I ytterligare andra fall befinner sig i princip alla i 200 en jämförbar situation i den meningen att alla oavsett personliga egen- skaper skall ha rätt att inte bli bemötta på ett trakasserande eller annars diskriminerande sätt. Detta gäller t.ex. vid restaurangbesök, för kunder i butiker och för den som söker olika typer av samhällelig service. Den tredje nödvändiga förutsättningen för direkt diskriminering är att det finns ett orsakssamband mellan missgynnandet och diskriminerings- grunden. Om det finns en avsikt att missgynna en person på grund av hans eller hennes etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfatt- ning, sexuella läggning eller funktionshinder finns tydligt det nödvändiga orsakssambandet. En diskriminerande avsikt är emellertid inte nödvändig för att diskriminering skall kunna vara för handen. Om en hyresvärd som yrkesmässigt hyr ut bostadslägenheter nekar en person med viss hudfärg att hyra en lägenhet på grund av andra hyresgästers motvilja mot att få en granne med annan etnisk tillhörighet än den de har själva finns sam- bandet. Till och med om avsikten är att gynna eller bespara någon lidan- de eller obehag, men effekten blir att t.ex. någon nekas att hyra en lägen- het eller inträde i en restaurang, finns orsakssambandet mellan hand- lingssättet och diskrimineringsgrunden. Hänsyn till den aktuella diskri- mineringsgrunden behöver inte vara det enda eller det avgörande skälet för ett missgynnande. Om den etniska tillhörigheten, religionen eller trosuppfattningen, den sexuella läggningen eller funktionshindret är en av flera orsaker till handlandet är detta tillräckligt. Orsakssambandet finns om en person diskrimineras på grund av sin egen etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuella läggning eller sitt eget funktionshinder. Därutöver finns sambandet i fall av felaktigt förmodad tillhörighet till någon av de skyddade grupperna och då någon diskrimineras på grund av att han eller hon har en anknyt- ning till någon annans etniska tillhörighet etc. Att någon nekas inträde i en nöjeslokal därför att nöjesarrangören tycker illa om homosexuella per- soner och felaktigt tror att personen i fråga är homosexuell, är exempel på orsakssamband mellan missgynnandet och diskrimineringsgrunden sexuell läggning, även om antagandet om den sexuella läggningen är felaktigt. Om en hyresvärd nekar att hyra ut en lägenhet till en person på grund av att dennes make eller sambo har en viss etnisk tillhörighet eller för att en släkting är homosexuell finns sambandet. Ett annat exempel där det nödvändiga orsakssambandet finns är diskriminering av en kvinna som själv är född och uppvuxen i Sverige men har gift sig med en in- vandrare och tagit makens efternamn. Andra punkten anger vad som menas med indirekt diskriminering. In- direkt diskriminering har behandlats närmare i avsnitt 9.3.

Med indirekt diskriminering avses att en enskild person missgynnas genom tillämpning av bestämmelser, kriterier eller förfaringssätt som framstår som neutrala men som i praktiken särskilt missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller visst funktionshinder, såvida inte bestämmelserna, kriteri- erna eller förfaringssätten kan motiveras av berättigade mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet. Först skall således avgöras om tillämpningen av en bestämmelse eller ett kriterium eller ett förfaringssätt särskilt missgynnar personer med en viss etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell lägg- ning eller visst funktionshinder. Avgörande är om bestämmelsen etc. Prop. 2002/03:65 201 drabbar en betydligt större andel av personer med viss etnisk tillhörighet etc. än personer med annan etnisk tillhörighet. Vad som utgör en betyd- ligt större andel får överlämnas till domstolarna att avgöra i belysning bl.a. av EG-domstolens avgöranden. Därefter skall en intresseavvägning göras. Detta följer av paragrafens sista mening. Vid intresseavvägningen prövas först om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål. Därefter prövas om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. Det skall med andra ord inte föreligga några alternativa handlingssätt. Ett mål skall vara värt att skydda i sig och vara tillräckligt viktigt för att motivera att det ges före- träde framför principen om likabehandling. Ett kriterium etc. kan prövas utifrån verksamhetsbehovet hos arbetsgivaren, myndigheten, näringsid- karen m.fl. Utöver ett godtagbart verksamhetsbehov godtas även tillämp- ning av nationellt bestämda regler som är avsedda att tillgodose viktiga samhälleliga mål inom ramen för social- eller sysselsättningspolitiken. Definitionen av indirekt diskriminering har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

I tredje punkten återfinns definitionen av trakasserier , som behandlats närmare i avsnitt 9.4. Med trakasserier avses ett uppträdande som kränker en persons värdig- het och som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder. Av paragrafen framgår att trakasserier är diskriminering. Trakasserier kan ta sig uttryck i fysiskt, verbalt eller icke-verbalt upp- trädande, beteende eller bemötande. Handlingarna eller bemötandet skall innebära missgynnande i form av skada eller obehag som kränker den enskildes värdighet. Exempel på diskriminerande trakasserier är ned- sättande tillmälen, nedsvärtning, förlöjligande eller förnedrande upp- förande som t.ex. kommentarer om utseende eller beteende. Det kan ock- så vara fråga om sådant som att vissla, stirra eller göra kränkande gester liksom att skapa rasistiska texter, bilder, märken och klotter. Helt baga- tellartade skillnader i bemötande betraktas inte som trakasserier. Det skall vara fråga om märkbara och tydliga kränkningar. Det är den utsatte som avgör om beteendet eller handlingen är oönskat och kränkande. Bedömningen skall alltså inte göras utifrån antaganden om en allmänt omfattad mening om vilka beteenden som typiskt sett kan sägas vara ägnade att kränka någons värdighet. Den som trakasserar måste ha insikt om att hans eller hennes beteende kränker någon på grund av en av de skyddade diskrimineringsgrunderna, t.ex. på grund av någons sexuella läggning. Om inte tillhörigheten till den skyddade kategorin är uppenbar bör den som anser sig vara diskri- minerad genom trakasserier låta den som står för trakasserierna förstå att han eller hon känner sig kränkt av beteendet. Om den etniska tillhörig- heten, religionen eller trosuppfattningen, den sexuella läggningen eller funktionshindret är uppenbart eller allmänt känt kan omständigheterna vara sådana att kränkningen utan vidare måste stå klar för den som tra- kasserar. I de fallen behövs inga särskilda påpekanden från den som kän- ner sig trakasserad. Ett handlingssätt eller bemötande skall vidare ha ett orsakssamband med den diskrimineringsgrund som är aktuell för att utgöra trakasserier i lagens mening (se om orsakssamband nyss ovan). Prop. 2002/03:65 202 I fjärde punkten definieras instruktioner att diskriminera. Detta har Prop. 2002/03:65 behandlats närmare i avsnitt 9.5. Med instruktioner att diskriminera avses order eller instruktioner att diskriminera en person genom direkt diskriminering, indirekt diskrimine- ring eller trakasserier. Ordern eller instruktionen skall lämnas antingen åt någon som står i lydnads- eller beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen eller till någon som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag. I t.ex. förhållandet mellan en näringsidkare och dennes anställda är lydnads- eller beroendeförhållandet formellt reglerat i avtal där den anställde har att följa instruktionen. I ett fall då en arbets- givare via arbetsförmedlingen söker personer att anställa, och då arbets- givaren lämnar anvisningar om att t.ex. personer med viss hudfärg skall sorteras bort, finns knappast ett lydnads- eller beroendeförhållande, men väl ett uppdragsförhållande. Om en kommersiellt verksam byggherre eller motsvarande anlitar mäklare för att sälja en fastighet eller en bostad och instruktionen innebär att t.ex. spekulanter med viss etnisk tillhörighet skall sorteras bort, kan likaså ett uppdragsförhållande sägas föreligga mellan säljaren och mäklaren. I de exemplen och t.ex. i relationen mellan en person i chefsbefattning på en myndighet och en underlydande före- ligger antingen ett lydnads- eller beroendeförhållande eller ett uppdrags- förhållande i den mening som avses i diskrimineringsförbudet. Förutom ett lydnads- eller beroendeförhållande krävs också att en missgynnande effekt uppstår. Påtryckningar om att någon skall diskrimi- nera en person är instruktioner att diskriminera i strid med lagen under förutsättning att en missgynnande effekt för en eller flera individer upp- står. Om sådan effekt inte uppkommer står en påtryckning eller en in- struktion inte i strid med lagen. Ett exempel på instruktioner att diskriminera som medför miss- gynnande är följande. Antag att en tjänsteman på arbetsförmedlingen följer en instruktion från en arbetsgivare av innebörd att tjänstemannen inte skall hänvisa arbetssökande med viss hudfärg till den arbetsgivaren. Här uppkommer en diskriminerande effekt (missgynnande) för den ar- betssökande som inte får möjligheten att få arbetet och orsakssambandet mellan missgynnandet och diskrimineringsgrunden är tydligt. Både ar- betsgivaren som lämnar instruktionen och arbetsförmedlingen som följer den gör sig skyldiga till diskriminering. Om tjänstemannen däremot inte följer instruktionen uppstår normalt inget missgynnande; ingen person utsätts i ett sådant fall för diskriminering. Undantagsvis kan missgynnande uppstå även om en instruktion inte åt- lyds av den som tagit emot den. Så kan vara fallet när instruktionen riktat sig mot en viss person eller flera personer som således särskilt utpekats som tilltänkta föremål för diskriminering. I ett sådant fall har den enskil- de utsatts för en kränkning redan genom att ha pekats ut. Om in- struktionen inte blivit åtlydd, men ändå blivit känd av den eller de perso- ner som instruktionen avser, föreligger en kränkning av denne, alltså ett brott mot diskrimineringsförbudet. Så är fallet när en instruktion som riktat sig mot en viss person resulterat i stor uppmärksamhet eller skval- ler även om det slutligen visar sig att den inte åtlyddes av den som tog emot instruktionen. 203

Etnisk tillhörighet, sexuell läggning eller funktionshinder

Prop. 2002/03:65

4 §

Bestämmelsen innehåller definitioner av diskrimineringsgrunderna etnisk

tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder.

Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av personer

som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. Detta

är samma definition som tidigare använts i lagen (1999:130) om åtgärder

mot etnisk diskriminering i arbetslivet, med det undantaget att begreppet

trosbekännelse brutits ut. Trosbekännelse är numera en del av diskrimi-

neringsgrunden religion eller annan trosuppfattning. Diskriminerings-

grunden etnisk tillhörighet har behandlats i avsnitt 8.2. Religion eller

annan trosuppfattning har behandlats i avsnitt 8.3

Med sexuell läggning avses homosexuell, bisexuell eller heterosexuell

läggning. Det är samma definition som i lagen (1999:133) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och lagen

(2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Definitionen

har behandlats i avsnitt 8.4.

Med funktionshinder avses varaktiga fysiska, psykiska eller begåv-

ningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till

följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått däref-

ter eller kan förväntas uppstå. Det är samma definition som i lagen

(1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder och lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i

högskolan. Definitionen har behandlats i avsnitt 8.5.

Förbud mot diskriminering

Diskrimineringsförbuden i 59 §§ omfattar diskriminering som har sam-

band med någon av diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion

eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder.

Diskrimineringsförbuden i 1013 §§ omfattar diskriminering som har

samband med diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet eller religion

eller annan trosuppfattning.

Vad som menas med har samband har utvecklats i avsnitt 9.2 (jfr

också kommentaren till 3 § ovan). Diskrimineringsgrunderna har be-

handlats i avsnitt 8 (jfr också kommentaren till 4 § ovan).

Arbetsmarknadspolitisk verksamhet

5 §

Paragrafen anger diskrimineringsförbudet av arbetssökande och arbets-

tagare inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Förbudet har

behandlats i avsnitt 11.2.

Av första stycket första punkten framgår att diskrimineringsförbudet

gäller vid förmedling av arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen

eller annan som bedriver arbetsförmedling.

Med förmedling av arbete avses arbetsförmedlingens urval bland ar-

betssökande och andra åtgärder hos arbetsförmedlingen som kan ha be-

204

tydelse för om en arbetssökande skall få ett arbete. I detta ingår det som ofta kallas matchning, dvs. förmedlingens arbete med att finna arbets- sökande som motsvarar arbetsgivares önskemål och arbeten som de ar- betssökande kan vara intresserade av. Platsförmedling är i de arbets- marknadspolitiska författningarna den gängse termen för arbetsförmed- ling. Med platsförmedling brukar avses att den enskilde arbetssökande får information och erbjudanden om lediga arbeten och att arbetsgivare får hjälp med att finna lämpliga arbetssökande till lediga platser. Diskri- mineringsförbudet kan dock åberopas endast av den enskilde som söker arbete, inte av en arbetsgivare som via arbetsförmedlingen söker perso- nal. Även privat arbetsförmedling dvs. arbetsförmedling som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen omfattas av dis- krimineringsförbudet. Enligt första stycket andra punkten är vidare diskriminering förbjuden i fråga om andra insatser för arbetssökande och arbetstagare inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Med detta avses all handläggning hos arbetsförmedlingen av ärenden om vägledning, anvisningar till ar- betsmarknadspolitiska program eller andra insatser i den arbetsmark- nadspolitiska verksamheten. Även hanteringen av frågor om aktivitets- stöd och andra ekonomiska arbetsmarknadspolitiskt betingade stöd så- som rese- och logiersättning, flyttningsbidrag och stöd till utbildning av anställda omfattas. Också kommuners och privata subjekts (utförare) medverkan i arbetsmarknadspolitisk verksamhet omfattas. Detta gäller de arbetsmarknadspolitiska program som handhas av kommuner och de in- satser som anordnas av privata subjekt, t.ex. programmet arbetspraktik. Diskrimineringsförbudet omfattar sådan behandling som kan ha bety- delse för en arbetssökandes eller arbetstagares möjligheter att ta del av arbetsmarknadsservicen. Här innefattas obehöriga hänsyn till någon av diskrimineringsgrunderna vid beslutsfattande, all formell och informell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omoti- verat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Av andra stycket framgår att diskrimineringsförbudet inte innebär hin- der mot tillämpning av bestämmelser som är ett led i strävanden att främ- ja lika möjligheter oavsett etnisk tillhörighet. Vissa bestämmelser i de arbetsmarknadspolitiska förordningarna är av främjande-karaktär på så sätt att de medger särskilda förmåner för per- soner som har annan än svensk etnisk tillhörighet. Några exempel har angetts i avsnitt 11.2. Regeln i andra stycket klargör att tillämpning av sådana regler inte anses medföra etnisk diskriminering av den som inte är invandrare. Någon motsvarande bestämmelse som rör diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshin- der finns inte i lagen. Start eller bedrivande av näringsverksamhet 6 § Paragrafen anger diskrimineringsförbudet för start och bedrivande av näringsverksamhet. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.3. Diskrimine- ringsförbudet gäller till förmån för enskilda personer, inte för juridiska Prop. 2002/03:65 205 personer. Om näringsverksamhet bedrivs av t.ex. ett bolag och diskrimi- Prop. 2002/03:65 nering drabbar den juridiska personen gäller alltså inte förbudet till skydd för bolaget som sådant. Diskrimineringsförbudet gäller till en början ekonomiskt stöd som be- hövs eller kan ha betydelse för att enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Som ekonomiska stöd räknas statliga och andra bidrag, t.ex. de olika regionalpolitiska stöden. För närvarande kan enskilda som driver näringsverksamhet under egen firma få sysselsätt- ningsbidrag enligt förordningen (1998:966) om sysselsättningsbidrag, regionalt utvecklingsbidrag enligt förordningen (2000:279) om regionalt utvecklingsbidrag och landsbygdsstöd enligt förordningen (2000:283) om landsbygdsstöd. Ett annat exempel på ekonomiskt stöd till enskilda är Trygghetsfondens starta-eget-bidrag. Uppräkningen är inte uttömmande. Andra befintliga eller kommande statliga stöd eller andra bidragsformer omfattas också. Diskriminering som kan förekomma när det gäller andra finansierings- former för start eller bedrivande av näringsverksamhet omfattas inte av diskrimineringsförbudet enligt denna bestämmelse. Detta gäller exem- pelvis de arbetsmarknadspolitiska insatserna stöd till start av närings- verksamhet (starta-eget-bidrag) enligt förordningen (2000:634) om ar- betsmarknadspolitiska program och särskilt stöd vid start av näringsverk- samhet enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Diskriminering som rör hantering av dessa arbets- marknadspolitiska insatser faller under diskrimineringsförbudet i 5 §. Frågor som rör banklån, lån som administreras av det statliga företaget ALMI Företagspartner AB eller lån hos andra långivare omfattas av dis- krimineringsförbudet i 9 §.

Diskrimineringsförbudet gäller vidare tillstånd, registrering eller lik- nande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Den sorts tillstånd som avses är t.ex. trafiktillstånd enligt yrkestrafiklagen (1998:490), tillstånd för tillfällig försäljning enligt lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning och serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738). Uppräkningen är inte uttömmande. Registrering tar sikte på möjligheten att registrera enskild firma (enskild näringsverksamhet), handelsbolag, kommandit- bolag eller aktiebolag hos Patent- och registreringsverket (PRV).

Uttrycket liknande som kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet är avsett att fånga upp andra frågor som typiskt sett är av vikt för den som startar eller be- driver näringsverksamhet. Ett exempel är F-skattsedel som utfärdas, och återkallas i förekommande fall, av skattemyndigheten. Diskrimineringsförbudet omfattar beslutsfattande, all formell och in- formell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande be- mötanden. Arbetslöshetsersättning till företagare enligt lagen (1997:238) om ar- betslöshetsförsäkring och företagares sjuk- och föräldrapenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring omfattas av diskrimineringsför- budet i 12 § respektive 11 §. 206

Yrkesutövning

Prop. 2002/03:65

7 § Paragrafen anger diskrimineringsförbudet i fråga om yrkesutövning. För- budet har behandlats i avsnitt 11.4. Diskrimineringsförbudet gäller till förmån för enskilda personer, inte för juridiska personer. Om yrkesverk- samheten bedrivs av t.ex. ett bolag och diskriminering drabbar den juri- diska personen gäller alltså inte förbudet till skydd för bolaget som så- dant. Bestämmelsen anger att diskrimineringsförbudet gäller i fråga om be- hörighet, legitimation, auktorisation, registrering, godkännande eller lik- nande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna utöva ett visst yrke. I fråga om behörighet och legitimation avses sådant som behörighet och legitimation för apotekare, arbetsterapeut, barnmorska, kiropraktor, logoped, läkare, naprapat, optiker, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjukgymnast, sjukhusfysiker, sjuksköterska, tand- hygienist och tandläkare enligt 3 kap. lagen (1998:531) om yrkes- utövning på hälso- och sjukvårdens område. Endast den som har legiti- mation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva det är behörig att utöva yrket. Frågor om meddelande av legitimation och av särskilt för- ordnande att utöva yrke prövas i dessa fall av Socialstyrelsen. Vidare omfattas sådant som behörighet och legitimation för att få ut- öva veterinäryrket enligt lagen (1994:844) om behörighet att utöva vete- rinäryrket. Legitimation meddelas av Jordbruksverket. Ett annat exempel är elinstallationsarbete, som får utföras endast av el- installatör eller av yrkesman under överinseende av elinstallatör hos vil- ken yrkesmannen är anställd eller som är anställd i samma företag som yrkesmannen. Elsäkerhetsverket prövar frågor om meddelande av behö- righet att utföra elinstallationsarbete med stöd av elinstallatörsför- ordningen (1990:806).

När det gäller frågor om auktorisation, registrering och godkännande gäller diskrimineringsförbudet sådant som godkännande och auktorisa- tion av revisorer enligt revisorslagen (2001:883), Kammarkollegiets handhavande av auktorisation av tolkar och översättare enligt förord- ningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare, frågor som gäller registrering av försäkringsmäklare hos Finansinspektionen enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare och godkännande som trafiks- kolechef, utbildningsledare eller trafiklärare hos trafikskolor enligt lagen (1998:493) om trafikskolor.

De nu angivna exemplen anger inte uttömmande vilka fall av behörig- het, legitimation, auktorisation, registrering, godkännande eller liknande som omfattas av diskrimineringsförbudet. Diskrimineringsförbudet omfattar beslutsfattande, all formell och in- formell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande be- mötanden. 207

Medlemskap m.m.

Prop. 2002/03:65

8 § Bestämmelsen innehåller förbud för en arbetstagarorganisation, arbets- givarorganisation eller yrkesorganisation att diskriminera i fråga om medlemskap eller medverkan i organisationen och förmåner som orga- nisationen tillhandahåller sina medlemmar. Av 3 § framgår att lagen en- dast omfattar ett skydd för enskilda personer. Förbudet avser således inte skydd för juridiska personer. Därmed omfattas inte en arbetsgivare som är juridisk person och som t.ex. önskar medlemskap i en arbetsgivar- organisation. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.5. Med arbetstagarorganisation och arbetsgivarorganisation avses de- samma som i 6 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen). I medbestämmandelagen definieras begreppet arbetstagarorganisation som en sådan sammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall tillvarataga arbetstagarnas intressen i för- hållandet till arbetsgivaren. Med arbetsgivarorganisation avses enligt samma paragraf motsvarande sammanslutning på arbetsgivarsidan. Med yrkesorganisation avses organisationer vars syfte är att tillvarata en viss yrkesgrupps intressen. Typexempel på yrkesorganisationer är Sveriges advokatsamfund, FAR (tidigare Föreningen Auktoriserade Re- visorer FAR), Svenska Revisorsamfundet SRS och Sveriges Arkitekter (tidigare Svenska Arkitekters Riksförbund SAR). Med medlemskap avses beviljande och upphörande av medlemskap. Även diskriminerande behandling under ett ansökningsförfarande om medlemskap omfattas av förbudet. Skyddet omfattar även rätten att på egen begäran utträda ur organisationen. Med medverkan i organisationen avses t.ex. rätt att närvara, yttra sig och rösta och att ställa sig till förfo- gande till val inom organisationen. Förmåner som organisationen tillhandahåller sina medlemmar kan vara erbjudanden till medlemmarna om olika former av rabatter eller att med- lemmarna ges tillgång till olika tjänster som organisationen erbjuder dem. Det kan vara fråga om t.ex. förmånliga försäkringar eller banklån, rabatter på tidningsprenumerationer eller litteratur, olika former av eve- nemang, yrkesvägledning, karriärvägledning, karriärrådgivning, juridisk rådgivning och möjlighet att delta i olika slag av utbildningar. Ett exem- pel på medlemsförmåner är Svenska Kommunalarbetareförbundets lån till nyföretagare. Diskrimineringsförbudet avser inte att inkräkta på grundläggande konstitutionella rättigheter såsom föreningsfriheten. Varor, tjänster och bostäder 9 § Bestämmelsen innehåller ett förbud mot diskriminering vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.6. 208 Med vara avses ett objekt som är omsättningsbart. Med tjänst avses något som någon gör eller utför åt någon annan mot ersättning. Lån och försäkringar är exempel på tjänster som omfattas av diskriminerings- förbudet. Med bostad avses alla former av boende såväl permanenta bostäder som tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Det innebär att begreppet bostad omfattar både fast och lös egendom. Vidare innebär det att upp- låtelseformen inte har någon betydelse. Förbudet mot diskriminering i fråga om bostad gäller alltså oavsett om det är fråga om köp, hyra eller någon annan upplåtelseform. Varan, tjänsten eller bostaden skall tillhandahållas yrkesmässigt. Av detta följer att transaktioner som sker helt privat ligger utanför direktivets tillämpningsområde. Transaktioner som sker till följd av att en privatper- son riktar ett erbjudande till allmänheten, genom t.ex. en tidningsannons eller ett anslag på en offentlig anslagstavla, faller alltså utanför bestäm- melsens tillämpningsområde. Det avgörande för bestämmelsens tillämp- ning i detta avseende är således att varan, tjänsten eller bostaden tillhan- dahålls yrkesmässigt. Vad avser bostad medför detta att om en privatper- son anlitar en mäklare så omfattas denne men inte säljaren av diskrimine- ringsförbudet. Med tillhandahållande avses köp, byte, upplåtelse och gåva. Med ett tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder avses således den civil- rättsliga transaktionen, dvs. själva överlåtelsen eller upplåtelsen. Ett ex- empel är att en näringsidkare inte vill sälja en vara eller hyra ut en bostad till någon för att den personen är funktionshindrad. Bestämmelsen ger inget skydd mot missgynnande av personer med funktionshinder på grund av bristande tillgänglighet. Det är alltså inte diskriminering enligt den föreslagna bestämmelsen om t.ex. den fysiska tillgången till en vara, tjänst eller bostad är svårtillgänglig för en funktionshindrad på grund av att en butik eller byggnad saknar hissar. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Socialtjänsten m.m. 10 § Paragrafen innehåller ett diskrimineringsförbud i fråga insatser inom so- cialtjänsten och viss annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet. Förbudet omfattar diskriminerings- grunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Diskrimineringsförbudet har behandlats i avsnitt 11.7.1. Vägledning för vad som omfattas av begreppet socialtjänst kan hämtas i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom social- tjänsten. Det förekommer även annan verksamhet som är av betydelse för en- skildas ekonomiska och sociala trygghet som omfattas av förbudet. Det gäller verksamhet som avser färdtjänst, riksfärdtjänst samt bostads- anpassningsbidrag. Även fysiska eller juridiska personer som genom avtal med en kom- mun fullgör insatser inom socialtjänstens område omfattas av förbudet mot att diskriminera. Prop. 2002/03:65 209 Diskrimineringsförbudet omfattar såväl den verksamhet som utgörs av Prop. 2002/03:65 handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska hand- lingar, t.ex. information, rådgivning, uppsökande verksamhet, hemhjälp och verksamhet i behandlingshem. Diskrimineringsförbudet gäller i verksamheten som sådan och kan avse sådant som rätten till insatserna, insatsernas räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Socialförsäkringssystemet 11 § Paragrafen anger diskrimineringsförbudet i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.2. Det omfattar diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Vilka förmåner och vem som omfattas av socialförsäkringen framgår av socialförsäkringslagen (1999:799). Av socialförsäkringslagen framgår att rätten till en förmån skall grundas på antingen bosättning eller för- värvsarbete i Sverige. Utöver det som i socialförsäkringslagen definieras som social- försäkring finns det vissa anslutande bidragssystem som administreras av Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna och i vissa fall av andra myndigheter som också omfattas av lagens förbud. Dessa är t.ex. statligt personskadeskydd enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m., krigs- skadeersättning till sjömän enligt lagen (1977:267) om krigsskadeersätt- ning till sjömän, ersättning till smittbärare enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare samt olika former av ersättningar enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Diskrimineringsförbudet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som rätten till försäkringsersättningar och bidrag, dessas räckvidd och inne- håll. Arbetslöshetsförsäkringen 12 § Paragrafen anger diskrimineringsförbudet i fråga om arbetslöshets- försäkringen. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.3. Det omfattar dis- krimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan tros- uppfattning. Bestämmelser om arbetslöshetsförsäkringen finns i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen handhas av ar- betslöshetskassor (a-kassor) som är föreningar och vilka regleras i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Bestämmelsen omfattar arbetslöshetskassornas handhavande av alla frågor som gäller försäkringen, t.ex. ansökan och beviljande av ersätt- ning, ersättningens storlek, karenstid, ersättningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till ersättning, nedsättning av ersätt- 210 ning och utfärdande av intyg. Uppräkningen är inte uttömmande. Vidare Prop. 2002/03:65 omfattas frågor om medlemskap i en arbetslöshetskassa, medlems- avgifter och s.k. särskild uttaxering till en arbetslöshetskassa. Förbudet omfattar beslutsfattande, all formell och informell handläggning av ären- den inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Utanför diskrimineringsförbudets räckvidd faller i princip övriga frå- gor som omfattas av lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Frågor om föreningarnas bildande, registrering, tillsyn över a-kassorna och stats- bidrag till kassorna, vilket regleras i den lagen, rör inte den enskildes förhållanden och omfattas inte av lagens diskrimineringsförbud. Hälso- och sjukvården 13 § Paragrafen innehåller ett diskrimineringsförbud som gäller i hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.4. Det omfattar diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Med hälso- och sjukvård avses enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuk- transporter samt att ta hand om avlidna, 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser i tand- vårdslagen (1985:125). Med hälso- och sjukvård avses, förutom den del av hälso- och sjuk- vården som kan avgränsas som mer renodlad sjukvård, även exempelvis åtgärder med anledning av kroppsfel och barnafödande. I hälso- och sjukvård ingår funktionsförbättrande och funktionsuppehållande behand- ling för personer med funktionshinder. Till hälso- och sjukvården hör vidare företagshälsovård, skolhälsovård och studerandehälsovård. Med annan medicinsk verksamhet avses vissa åtgärder som i vissa fall inte kan anses som hälso- och sjukvård, exempelvis åtgärder med anled- ning av lagen (1984:1140) om insemination eller lagen (2001:409) om omskärelse av pojkar .

Även fysiska eller juridiska personer som genom avtal med landsting eller kommun fullgör insatser inom hälso- och sjukvårdens område om- fattas av förbudet att diskriminera. Diskrimineringsförbudet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som tillgången till vård, dess räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Förbud mot repressalier 14 § Paragrafen innehåller förbud mot repressalier. Repressalier har behand- lats i avsnitt 11.8. 211 Med repressalier avses ogynnsam behandling eller ogynnsamma följ- Prop. 2002/03:65 der som kan drabba en person som anmält någon eller anfört klagomål mot vad han eller hon uppfattat som diskriminering. Karakteristiskt för repressalier är att de har ett drag av bestraffningsåtgärder. Regeln är en spegelbild av diskrimineringsförbuden. Den som påstås ha diskriminerat någon är förbjuden att vidta repressalieåtgärder. Det betyder att arbetssökande och arbetstagare skyddas av repressalieförbu- det såvitt gäller den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (se avsnitt 11.2). Den som vill starta eller bedriver näringsverksamhet kan åberopa förbudet gentemot i första hand de myndigheter som handhar frågor om tillstånd, registrering etc. (se avsnitt 11.3). Den som vill utöva ett visst yrke skyddas i de situationer som avses i avsnitt 11.4. Motsvarande reso- nemang gäller för medlemskap m.m. i organisationer, varor, tjänster och bostäder och socialtjänsten och de andra sociala områdena (se avsnitten 11.57).

Repressalieförbudet gäller till förmån för den som anmält eller påtalat diskrimineringen eller medverkat i en utredning om den. Anmälan, påta- lande eller medverkan i en utredning kan avse kontakter med ombuds- männen, en tillsynsmyndighet, en tjänsteman på en myndighet där dis- krimineringen påstås ha skett eller en branschorganisation där en närings- idkare är medlem. Uppräkningen är inte uttömmande. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. Repressalier kan bestå även i handlingar som inte är straffbara. Om re- pressalier består i våld eller hot om våld för att någon t.ex. gjort en anmä- lan, eller i en annan gärning som medför lidande t.ex. för att någon avlagt vittnesmål, kan detta bedömas som övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § brottsbalken. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ogiltighet och skadestånd Ogiltighet 15 § Bestämmelsen innebär att diskriminerande avtalsvillkor kan jämkas eller förklaras ogiltiga på den diskriminerades begäran. Bestämmelsen omfattar avtalsvillkor som genom sin tillämpning inne- bär en förbjuden diskriminering. Om exempelvis en näringsidkare till- lämpar olika avtalsvillkor beroende på motpartens etniska tillhörighet, religion, annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning kan avtalsvillkoret jämkas eller förklaras ogiltigt. På samma sätt som i 36 § avtalslagen kan avtalet även i övrigt jämkas eller hela avtalet förkla- ras ogiltigt. Även en uppsägning av ett avtal eller en annan sådan rättshandling kan förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Med annan sådan rättshandling kan t.ex. avses att en hyresvärd anmodat hyresgästen att 212 flytta. Möjligheten att få ett avtal eller en bestämmelser i ett avtal ogiltig- Prop. 2002/03:65 förklarat eller jämkat gäller om den diskriminerade är part i avtalet. Motsvarande bestämmelse finns i lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.9.1. Skadestånd 16 och 17 §§ Bestämmelserna om skadestånd har behandlats i avsnitt 11.9.2. Av para- graferna framgår att den som diskriminerar någon eller utsätter någon för repressalier på ett sätt som är förbjudet i lagen skall betala ideellt skades- tånd till den som diskriminerats eller utsatts för repressalierna för den kränkning som diskrimineringen eller repressalierna innebär. Av bestämmelserna framgår vidare att om en arbetstagare diskrimine- rar någon, eller utsätter någon för repressalier, skall skadeståndet betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst. Det innebär att det är arbets- givaren som är skadeståndsansvarig om den som diskriminerat respektive utsatt någon för repressalier gjort det i tjänsten. Allt som en arbetstagare gör i samband med sina uppgifter och som är diskriminering enligt lagen blir arbetsgivaren skadeståndsskyldig för i förhållande till den diskrimi- nerade. Om t.ex. en arbetstagare hos en arbetsförmedling diskriminerar en arbetssökande vid förmedling av arbete är arbetsgivaren skadestånds- skyldig i förhållande till den diskriminerade. Arbetsgivaren är också ska- deståndsansvarig trots att arbetstagaren handlat i strid mot arbetsgivarens anvisningar om t.ex. ett icke-diskriminerande bemötande av vårdtagare eller kunder. Bestämmelsen reglerar arbetsgivarens ansvar i förhållande till den som utsatts för diskriminering. Av betydelse vid beräkningen av skadeståndet är att brott mot diskri- mineringslagstiftningen skall ses som en allvarlig kränkning. Kränk- ningens art och omfattning har betydelse för skadeståndets storlek. Ju allvarligare kränkningen är, desto högre skadestånd utdöms. I princip gäller att avsiktlig diskriminering leder till högre skadestånd än oavsikt- lig diskriminering. Paragraferna har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

18 § Enligt bestämmelsen kan skadestånd jämkas. Jämkning kan ske med beaktande t.ex. av att den diskriminerande spontant vidtagit rättelse eller gjort verkliga försök att komma till rätta med situationen. När en jämkning övervägs bör den kränktes intresse beaktas. Är det frågan om en allvarligare kränkning bör en jämkning komma i fråga endast i mycket särpräglade undantagssituationer. Jämkning av skadestånd har behandlats i avsnitt 11.9.2. 213

Tillsyn

Prop. 2002/03:65

19 §

Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.10.

I första stycket anges att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering,

Handikappombudsmannen och Ombudsmannen mot diskriminering på

grund av sexuell läggning skall se till att lagen följs.

Tillsynsverksamheten bedrivs bl.a. genom att ombudsmännen prövar

anmälningar om överträdelse av lagen.

Av andra stycket framgår att ombudsmännen skall försöka förmå dem

som omfattas av diskrimineringsförbuden att frivilligt följa lagen. Först

när möjligheten till frivillig samverkan är uttömda bör ombudsmännen

initiera domstolsprövning.

Rättegången

20 §

Tillämpliga regler

Vilka regler som är tillämpliga i en rättegång om diskriminering har be-

handlats i avsnitt 7.2 och 11.11.1.

Av paragrafens första stycke framgår att mål om tillämpning av för-

buden mot diskriminering och förbudet mot repressalier enligt lagen skall

handläggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rätte-

gången i dispositiva tvistemål.

Andra stycket innehåller ett undantag från huvudregeln i 18 kap. 1 §

rättegångsbalken om att en part som förlorar målet skall ersätta motpar-

ten för dennes rättegångskostnader. Bestämmelsen innebär att domstolen

kan förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om den

som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier förlorar

målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. Möjligheten att

förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad gäller alltså

endast om det är den som ansett sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för

repressalier som förlorar målet. Den gäller dock inte för en ombudsman

som för talan som part enligt 22 §.

En förutsättning för undantagets tillämpning är vidare att den part som

förlorade målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. Det kan avse

fall då omständigheterna har varit sådana att talan varit befogad eller be-

vis- eller rättsläget varit mycket svårbedömt och det framstår som obefo-

gat att strikt hålla fast vid principen om att den förlorande parten skall

ersätta motpartens rättegångskostnader.

Av paragrafens ordalydelse framgår att målet skall ha avgjorts efter en

prövning i sak för att andra stycket skall bli tillämpligt.

Liknande undantag från huvudregeln i 18 kap. 1 § rättegångsbalken

finns i 5 kap. 2 § första stycket lagen (1974:371) om rättegången i ar-

betstvister, som gäller för mål enligt jämställdhetslagen och 1999 års

arbetsrättsliga lagar, samt i lagen (2001:1286) om likabehandling av stu-

denter i högskolan, dock främst med den skillnad att även i fall då om-

214 budsmännen för talan kan det förordnas att vardera parten bär sin rätte- Prop. 2002/03:65 gångskostnad. Rättegångskostnaderna behandlas i avsnitt 11.11.2. Bevisbörda 21 § Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i direk- tivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och artikel 10 i direkti- vet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i ar- betslivet. Bevisregeln har behandlats i avsnitt 10. Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Käranden skall visa om- ständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskrimi- nerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att dis- kriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie- situation. I en sådan situation när diskriminering respektive repressalier synes föreligga övergår bevisbördan på motparten. Svaranden måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressalier styrka att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Ett sätt att styrka att diskriminering inte förekommit är att svaranden bevisar att agerandet inte har något samband med den åberopade diskrimine- ringsgrunden. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra dis- kriminering respektive repressalier antagliga behöver motpartens mot- argument inte prövas. Det kan då genast konstateras att diskriminering eller repressalier inte kan visas i målet.

EG-domstolens praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel- sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl- lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG- domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens tillämpning av de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD 2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76). Rätt att föra talan 22 § Paragrafen anger att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Han- dikappombudsmannen har rätt att föra talan för den som anser sig ha bli- vit diskriminerad eller utsatt för repressalier. En motsvarande lydelse finns i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om ombudsmannens biträde är behövligt och lämpligt. Samtycke från den som anser sig ha blivit diskriminerad är en förutsättning för att ombudsmännen skall kun- na föra talan. Enligt paragrafen är ombudsmännen behöriga att som om- bud föra talan också på annan grund och att framställa annat yrkande än vad ombudsmannen kan göra enligt bestämmelserna i lagen, under förut- sättning att en sådan talan enligt ombudsmännens uppfattning bör föras i samma rättegång. 215

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.1.

Prop. 2002/03:65

Preskription m.m. 23 § Av paragrafen följer att en talan i en tvist enligt lagen skall väckas inom två år från det att den påtalade handlingen företogs eller vid underlåten- het när en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. Preskriptionsfristen gäll- er även när en ombudsman som part för talan enligt 22 § i en tvist enligt lagen. Annan talan som en ombudsman kan föra i samma rättegång enligt 22 § omfattas däremot inte av preskriptionsregeln. Paragrafen är utfor- mad i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. 24 § Av paragrafen följer att den enskilde som anser sig diskriminerad skall behandlas som om han eller hon var part i rättegången i fråga om jävs- förhållanden, personlig inställelse samt hörande under sanningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen, trots att det är en ombudsman som har den egentliga partsställningen när han eller hon för talan. En liknande bestämmelse finns i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Av paragrafen framgår även att den enskilde skall behandlas som part beträffande pågående rättegång (lis pendens). I 13 kap. 6 § rät- tegångsbalken föreskrivs att en ny talan angående en fråga som redan är föremål för rättegång mellan samma parter inte skall tas upp till pröv- ning. Genom att den person för vilken ombudsmannen för talan likställs med part utgör en pågående rättegång där ombudsmannen för talan som part hinder för den enskilde att föra talan om samma sak. Bestämmelsen har tillkommit på inrådan av Lagrådet.

Av andra stycket följer att en talan som en ombudsman för som part enligt 22 § för en enskild inte får tas upp till prövning om en rättegång redan inletts av den enskilde om samma sak. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. 25 § Bestämmelsen innebär att den för vilken ombudsmannen för talan omfat- tas av en doms rättskraft och att den för vilken ombudsmannen fört talan själv kan överklaga ett avgörande. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. 216

15.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:130) om

Prop. 2002/03:65

åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet

Lagens rubrik Lagens rubrik har ändrats till lagen om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning. Ändringen speglar det förhållandet att trosbekännelse brutits ut från diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet och nu innefattas i den nya diskrimineringsgrunden religion eller annan trosuppfattning. 1 och 27 §§

1 § första stycket, 2 § och 

47

 §§ har ändrats så att de återger det för- hållandet att trosbekännelse brutits ut från diskrimineringsgrunden et- nisk tillhörighet och nu innefattas i den självständiga diskrimine- ringsgrunden religion eller annan trosuppfattning. Diskrimineringsgrunderna har behandlats i avsnitt 8. Därutöver har definitionen av etnisk tillhörighet av redaktionella skäl flyttats till 1 § andra stycket från 3 § första stycket. Med etnisk till- hörighet avses att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg.

3 § har upphävts. Innehållet i tidigare 3 § första stycket har flyttats till 1 § och andra stycket som tidigare innehöll definitionen av etniska trakasserier har flyttats till 9 a §. I 4 § har uttrycket etnisk mångfald avskaffats. Lydelsen av 6 § har ändrats redaktionellt så att den språkligt är förenlig med repressalieförbudet i 12 §. 1 a § Av paragrafen framgår att lagens tillämpningsområde utsträckts på så sätt att vissa bestämmelser i lagen gäller till förmån även för den som utan att vara anställd av arbetsgivaren söker eller fullgör yrkespraktik på en ar- betsplats. Härmed åsyftas i första hand studenter som söker eller fullgör praktik som ett led i sin utbildning. De jämställs med arbetssökande re- spektive arbetstagare och kan därmed åberopa diskrimineringsförbuden i 89 b §§ och 10 § 3, förbudet mot repressalier i 12 §, bestämmelsen om arbetsgivares åtgärds- och utredningsskyldighet i 13 §, ogiltighets- reglerna i 14 och 15 §§ samt reglerna om skadestånd i 16 och 1820 §§. Lagens tillämpningsområde har behandlats i avsnitt 12.2.

1 b §

Paragrafen är ny och anger att även den som utan att vara anställd utför

arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses

som arbetstagare vid tillämpning av 1213 och 1820 §§. Som inhyrd

arbetskraft anses bl.a. anställda hos bemanningsföretag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.2.

217

Prop. 2002/03:65 8 § Paragrafen anger definitionen av och förbudet mot direkt diskriminering. Första stycket har ändrats i fyra avseenden. Ordet sämre har ersatt mindre förmånlig utan att någon betydelseskillnad avsetts. Vidare har det genom orden har behandlats gjorts tydligt att en jämförelse med en behandling i förfluten tid är möjlig. Inte heller detta utgör någon föränd- ring av rättsläget. Orden likartad situation har ersatts med jämförbar situation utan att någon betydelseskillnad avsetts. Den fjärde ändringen är att den del av bevisprövningen som tidigare angetts i första styckets avslutande del tagits bort från definitionen. En separat bevisregel åter- finns i stället i 36 a §. Det avslutande ledet av första stycket uttrycker på ett tydligare sätt än tidigare kravet på orsakssamband mellan en miss- gynnande behandling och diskrimineringsgrunden. Ändringarna har be- handlats i avsnitt 9.2. Av 1 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats.

Andra stycket har upphävts. Undantag från förbudet mot direkt diskri- minering anges fortsättningsvis i stället i 10 § andra stycket. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.3. 9 § Paragrafen innehåller definitionen av och förbudet mot indirekt diskrimi- nering. Den har ändrats dels på så sätt att det framgår att etnisk till- hörighet respektive religion eller annan trosuppfattning är två skilda diskrimineringsgrunder, dels i fråga om formuleringen av den s.k. intres- seavvägningen. Ordalydelsen är i huvudsak hämtad från definitionen av indirekt diskriminering i EG:s direktiv mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet (direktivet 2000/43/EG om genomförandet av princi- pen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ur- sprung respektive direktivet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet). Ändringen innebär inte någon ändring i sak. Ändringen har behandlats i avsnitt 9.3. Av 1 a § framgår att diskrimi- neringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd sö- ker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. 9 a § Bestämmelsen, som är ny, avser trakasserier. I första stycket anges diskrimineringsförbudet. En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbetstagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses enligt andra stycket uppträ- dande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning .

Definitionen har behandlats i avsnitt 9.4. 218 Av 1 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 9 b § Paragrafen är ny. Den anger diskrimineringsförbudet i fråga om instruk- tioner att diskriminera. En arbetsgivare får inte lämna order eller instruk- tioner till en arbetstagare om diskriminering av en person enligt 89 a §§. Det innebär att instruktionen inte får gälla direkt diskriminering, indirekt diskriminering eller trakasserier. Om instruktionen åtlyds innebär den att någon missgynnas. Om in- struktionen inte åtlyds och därmed är verkningslös på så sätt att den inte får effekt omfattas den inte av diskrimineringsförbudet. Även en instruk- tion som inte åtlyds av den som tar emot den kan dock föranleda en dis- kriminerande effekt. Så kan vara fallet när instruktionen riktat sig mot en viss person eller flera personer som således särskilt utpekats som till- tänkta föremål för diskriminering. I ett sådant fall har den enskilde utsatts för en kränkning redan genom att pekas ut. Diskriminering föreligger om en instruktion som riktat sig mot en viss person resulterat i stor uppmärk- samhet eller skvaller även om det slutligen visar sig att den inte åtlyd- des av den som tog emot instruktionen. Om en arbetsgivare ger en arbetstagare order om att diskriminera nå- gon annan och instruktionen leder till att missgynnande kan konstateras, är arbetsgivaren bunden av den anställdes diskriminerande handling i den meningen att diskrimineringen anses ha utförts av arbetsgivaren. Eventuella skadeståndsanspråk skall riktas mot arbetsgivaren. Eftersom arbetsgivaren anses ha diskriminerat även genom den anställdes hand- lande har instruktionen i det fallet ingen självständig betydelse. Instruktioner att diskriminera har behandlats i avsnitt 9.5. Av 1 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 10 § Paragrafen anger när lagens diskrimineringsförbud gäller. Första stycket har ändrats på så sätt att tredje och fjärde punkterna har fått nytt innehåll och att femte till sjunde punkterna motsvarar de tidigare punkterna 35.

Den tredje punkten anger att diskrimineringsförbuden gäller när ar- betsgivaren beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör yrkespraktik. Med yrkespraktik åsyftas dels lärlingars och andra arbetstagares praktik, dels praktik som studenter söker eller fullgör som ett led i en utbildning. Studiebesök på en arbetsplats eller andra kortare perioder en person vis- tas på en arbetsplats omfattas inte av diskrimineringsförbudet. Inte heller PRAO eller s.k. arbetsplatsförlagd utbildning enligt gymnasie- förordningen (1992:394) omfattas. Den tredje punkten anger uttömmande när skydd mot diskriminering gäller i fråga om yrkespraktik på en arbetsplats. Övriga punkter i para- Prop. 2002/03:65 219 grafen är inte avsedda att tillämpas vare sig i fråga om studenter eller anställda som fullgör praktik på en arbetsplats. Den fjärde punkten i sin nya lydelse anger att diskrimineringsförbuden gäller när en arbetsgivare beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör annan utbildning eller yrkesvägledning. Med annan utbildning avses arbetstagares utbildning i alla former som anordnas av en arbetsgivare och som inte omfattas av punkt 2 som rör utbildning för befordran. Med yrkesvägledning avses information och stöd inför val av utbildning och arbete. Lagens utökade tillämpningsområde såvitt avser yrkespraktik, yrkes- vägledning och annan utbildning har behandlats i avsnitt 12.2. I andra stycket som är nytt har undantaget från förbudet mot direkt diskriminering förts in. Förbudet mot direkt diskriminering gäller inte vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran om viss etnisk tillhörighet eller religion eller annan trosuppfattning är absolut nödvändig på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det ut- förs. Tillämpningsområdet för undantaget är snävt. Det får tillämpas endast vid anställningar, befordran och utbildning för befordran. Exempel på när undantaget kan användas är teaterföreställningar där det krävs att skåde- spelare har en viss etnisk tillhörighet för att föreställningen skall bli äkta. Ett annat exempel är verksamheter som tillhandahåller personliga tjänster åt personer ur en viss etnisk grupp för att främja deras sociala välfärd. Om dessa tjänster bäst kan utföras av någon som tillhör samma etniska grupp är undantag från diskrimineringsförbudet tillåten. Ett specialfall är organisationer som med hänsyn till verksamhetens ändamål och speciella förutsättningar kan ges en särskild möjlighet att väga in etnisk tillhörig- het i ett anställningsbeslut. Det gäller verksamheter som bygger på reli- giösa, ideologiska eller värderingsmässiga grunder. Det tidigare undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse som fanns i 8 § andra stycket har utmönstrats ur lagen. Andra stycket som fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet har behandlats i avsnitt 12.3. 12 § I 12 § anges förbudet mot repressalier. Förbudet har utsträckts till att om- fatta repressalier mot förutom arbetstagare även inhyrd eller inlånad personal och den som fullgör praktik. Av 1 a och 1 b §§ framgår att för- budet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respektive av inhyrd eller inlånad arbetskraft. Som inhyrd arbetskraft anses bl.a. anställda hos be- manningsföretag. Regeln har vidare ändrats på så sätt att förbudet gäller när en arbets- tagare, den som hyrts eller lånats in eller en praktikant anmält eller på- talat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Anmälan eller påtalandet av diskriminering kan ha gjorts till Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, till ett skyddsombud eller motsvarande, till en facklig företrädare eller till en arbetsgivarrepresentant. Uppräkningen är inte uttömmande. Att någon medverkat i en utredning enligt lagen av- ser att personen för egen eller annans räkning påtalat att arbetsgivaren Prop. 2002/03:65 220 inte fullgör sin skyldighet att exempelvis utreda och förhindra trakasse- rier eller att han eller hon lämnar uppgifter under utredningen. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 13 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om arbetsgivares skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Den har ändrats på så sätt att ordet etniska tagits bort och en hänvisning till lagrummet, 9 a §, lagts till. Skälet till ändringen är att även trakasserier på grund av religion eller annan trosuppfattning omfattas av bestämmelsen. Som framgår av 1 a § respektive 1 b § har skyldigheten att utreda och vidta åtgärder utsträckts till att omfatta även när en person som fullgör praktik eller inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt för trakasserier eller när en sådan person påstås ha trakasserat. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 14 § Bestämmelsen som handlar om ogiltighet av avtal har ändrats på så sätt att etnisk (diskriminering) tagits bort för att markera att paragrafen gäller även avtal som föreskriver eller medger diskriminering som har samband med religion eller annan trosuppfattning. Vidare har en hänvis- ning till lagrummen 810 §§ lagts till för att göra bestämmelsen tydliga- re. 16 och 17 §§ Paragraferna anger att en arbetsgivare som bryter mot lagen kan åläggas skyldighet att betala skadestånd.

16 § som rör allmänt skadestånd har ändrats på så sätt att det fram- går att en arbetsgivare kan åläggas att betala sådant skadestånd vid över- trädelse av diskrimineringsförbuden som gäller direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och instruktioner att diskriminera även i de fall som avses i 10 § 3.

17 § som avser både allmänt och ekonomiskt skadestånd har änd- rats på så sätt att det framgår att direkt diskriminering, indirekt diskrimi- nering, trakasserier och instruktioner att diskriminera kan ge grund för skadestånd i de fall som anges i 10 § 47. Frågor om skadestånd har be- handlats i avsnitt 12.7. 24 § Bestämmelsen rör arbetsgivares uppgiftsskyldighet i förhållanden som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn. Den har ändrats på så sätt att förbehållet om att arbetsgivare inte får betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten tagit bort. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.6. Prop. 2002/03:65 221

36 §

Prop. 2002/03:65

Paragrafen anger att mål om tillämpningen av lagen skall behandlas en- ligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Regeln har ändrats på så sätt att det framgår att även den som söker eller fullgör yrkespraktik eller utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft utan att vara anställd där skall anses som arbetstagare i processuellt hän- seende. Den hos vilken praktik eller arbete söks, fullgörs respektive ut- förs anses på motsvarande sätt som arbetsgivare. Innebörden av ändringen är att de processuella reglerna i 1974 års lag som tar sikte på arbetstagare gäller också för den som utan att vara an- ställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respektive inhyrd eller inlånad personal. Detta syftar på främst studenter som fullgör, eller önskar fullgöra, praktik på en arbetsplats samt på personal som är an- ställd hos bemanningsföretag. Ändringen innebär också att reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet blir tillämpliga på prakti- kanter och inhyrd eller inlånad arbetskraft.

Bevisbörda

36 a §

Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i di-

rektivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling

av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och artikel 10 i di-

rektivet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i

arbetslivet. Bevisregeln har behandlats i avsnitt 10.

Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Käranden skall visa om-

ständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskrimi-

nerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att dis-

kriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie-

situation. I en sådan situation när diskriminering respektive repressalier

synes föreligga övergår bevisbördan på arbetsgivaren. Arbetsgivaren

måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressa-

lier styrka att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Ett sätt

att styrka att diskriminering inte förekommit är att svaranden bevisar att

agerandet inte har något samband med åberopade diskrimineringsgrun-

den. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra diskriminering

respektive repressalier antagliga behöver motpartens motargument inte

prövas. Det kan då genast konstateras att diskriminering eller repressalier

inte kan visas i målet.

EG-domstolens praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel-

sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl-

lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG-

domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens

tillämpning av de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD

2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76.)

Anvisningarna i förarbetena till 1999 års lagar och jämställdhetslagen

är alltjämt vägledande (se prop. 1997/98:177, bet. 1998/99:AU4, rskr.

1998/99:140; prop. 1997/98:179, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140;

222

prop. 1997/98:180, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140 samt prop. Prop. 2002/03:65 1999/2000:143, bet. 2000/01:AU3, rskr. 2000/01:4).

15.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder

2 a § Av paragrafen som är ny framgår att lagens tillämpningsområde ut- sträckts på så sätt att vissa bestämmelser i lagen gäller till förmån även för den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. Härmed åsyftas i första hand studenter som söker eller full- gör praktik som ett led i sin utbildning. De jämställs med arbetssökande och arbetstagare och kan därmed åberopa diskrimineringsförbuden i 34 b §§ och 5 § 3, förbudet mot repressalier i 8 §, bestämmelsen om arbets- givares åtgärds- och utredningsskyldighet i 9 §, ogiltighetsreglerna i 10 och 11 §§ samt reglerna om skadestånd i 12 och 1416 §§. Lagens tillämpningsområde har behandlats i avsnitt 12.2. 2 b § Paragrafen är ny och anger att även den som utan att vara anställd utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses som arbetstagare vid tillämpning av 89 och 1416 §§. Som inhyrd arbetskraft anses bl.a. anställda hos bemanningsföretag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.2. 3 § Paragrafen anger definitionen av och förbudet mot direkt diskriminering. Första stycket har ändrats i fyra avseenden. Ordet sämre har ersatt mindre förmånlig utan att någon betydelseskillnad avsetts. Vidare har det genom orden har behandlats gjorts tydligt att en jämförelse med en behandling i förfluten tid är möjlig. Inte heller detta utgör någon föränd- ring av rättsläget. Orden likartad situation har ersatts med jämförbar situation utan att någon ändring i sak avsetts. Den fjärde ändringen är att den del av bevisprövningen som tidigare angetts i första styckets av- slutande del tagits bort från definitionen. En separat bevisregel återfinns i stället i 24 a §. Det avslutande ledet av första stycket uttrycker på ett tyd- ligare sätt än tidigare kravet på orsakssamband mellan en missgynnande behandling och diskrimineringsgrunden. Ändringarna har behandlats i avsnitt 9.2. Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats.

Andra stycket har upphävts. Undantag från förbudet mot direkt diskri- minering anges fortsättningsvis i stället i 5 § andra stycket. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.3. 223

4 §

Prop. 2002/03:65

Paragrafen innehåller definitionen av och förbudet mot indirekt diskrimi-

nering. Den har ändrats i fråga om formuleringen av den s.k. intresse-

avvägningen. Ordalydelsen är i huvudsak hämtad från definitionen av

indirekt diskriminering i EG:s direktiv mot etnisk diskriminering och

arbetslivsdirektivet (direktivet 2000/43/EG om genomförandet av princi-

pen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ur-

sprung respektive direktivet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram

för likabehandling i arbetslivet). Ändringen innebär inte någon ändring i

sak.

Ändringen har behandlats i avsnitt 9.3.

Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den

som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets-

plats.

4 a §

Bestämmelsen, som är ny, avser trakasserier.

I första stycket anges diskrimineringsförbudet.

En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbets-

tagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses

enligt andra stycket uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssö-

kandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med funk-

tionshinder.

Definitionen har behandlats i avsnitt 9.4.

Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den

som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets-

plats.

Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet .

4 b §

Paragrafen är ny. Den anger diskrimineringsförbudet i fråga om instruk-

tioner att diskriminera. En arbetsgivare får inte lämna order eller instruk-

tioner till en arbetstagare om diskriminering av en person enligt 89 a §§.

Det innebär att instruktionen inte får gälla direkt diskriminering, indirekt

diskriminering eller trakasserier.

Om instruktionen åtlyds innebär den att någon missgynnas. Om in-

struktionen inte åtlyds och därmed är verkningslös på så sätt att den inte

får effekt omfattas den inte av diskrimineringsförbudet. Även en instruk-

tion som inte åtlyds av den som tar emot den kan dock föranleda en dis-

kriminerande effekt. Så kan vara fallet när instruktionen riktat sig mot en

viss person eller flera personer som således särskilt utpekats som till-

tänkta föremål för diskriminering. I ett sådant fall har den enskilde utsatts

för en kränkning redan genom att pekas ut. Diskriminering föreligger om

en instruktion som riktat sig mot en viss person resulterat i stor uppmärk-

samhet eller skvaller även om det slutligen visar sig att den inte åtlyd-

des av den som tog emot instruktionen.

Om en arbetsgivare ger en arbetstagare order om att diskriminera nå-

gon annan och instruktionen leder till att missgynnande kan konstateras,

224

är arbetsgivaren bunden av den anställdes diskriminerande handling i den meningen att diskrimineringen anses ha utförts av arbetsgivaren. Eventuella skadeståndsanspråk skall riktas mot arbetsgivaren. Eftersom arbetsgivaren anses ha diskriminerat även genom den anställdes hand- lande har instruktionen i det fallet ingen självständig betydelse. Instruktioner att diskriminera har behandlats i avsnitt 9.5. Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 5 § Paragrafen anger när lagens diskrimineringsförbud gäller. Första stycket har ändrats på så sätt att tredje och fjärde punkterna har fått nytt innehåll och att femte till sjunde punkterna motsvarar de tidigare punkterna 35.

Den tredje punkten anger att diskrimineringsförbuden gäller när ar- betsgivaren beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör yrkespraktik. Med yrkespraktik åsyftas dels lärlingars och andra arbetstagares praktik, dels praktik som studenter söker eller fullgör som ett led i en utbildning. Studiebesök på en arbetsplats eller andra kortare perioder en person vis- tas på en arbetsplats omfattas inte av diskrimineringsförbudet. Inte heller PRAO eller s.k. arbetsplatsförlagd utbildning enligt gymnasie- förordningen (1992:394) omfattas. Den tredje punkten anger uttömmande när skydd mot diskriminering gäller i fråga om yrkespraktik på en arbetsplats. Övriga punkter i para- grafen är inte avsedda att tillämpas vare sig i fråga om studenter eller anställda som fullgör praktik på en arbetsplats. Den fjärde punkten i sin nya lydelse anger att diskrimineringsförbuden gäller när en arbetsgivare beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör annan utbildning eller yrkesvägledning. Med annan utbildning avses arbetstagares utbildning i alla former som anordnas av en arbetsgivare och som inte omfattas av punkt 2 som rör utbildning för befordran. Med yrkesvägledning avses information och stöd inför val av utbildning och arbete. Lagens utökade tillämpningsområde såvitt avser yrkespraktik, yrkes- vägledning och annan utbildning har behandlats i avsnitt 12.2. I andra stycket som är nytt har undantaget från förbudet mot direkt diskriminering förts in. Förbudet mot direkt diskriminering gäller inte vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran om ett visst funktionshinder är absolut nödvändigt på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. Tillämpningsområdet för undantaget är snävt. Det tillämpas endast vid anställningar, befordran och utbildning för befordran. Ett specialfall är organisationer som med hänsyn till verksamhetens ändamål och speciella förutsättningar kan ges en särskild möjlighet att väga in funktionshinder i ett anställningsbeslut. Det gäller verksamheter som bygger på, ideolo- giska eller värderingsmässiga grunder. Det tidigare undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse som fanns i 3 § andra stycket har utmönstrats ur lagen. Prop. 2002/03:65 225 Andra stycket som fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet har behandlats i avsnitt 12.3. 6 § I paragrafen har ordet likartad situation ersatts av jämförbar situa- tion. Ändringen är en konsekvens av ändringen i 3 § av definitionen av direkt diskriminering. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.2. 8 § I paragrafen anges förbudet mot repressalier. Förbudet har utsträckts till att omfatta repressalier mot förutom arbetstagare även inhyrd eller inlånad personal och den som fullgör praktik. Av 2 a och 2 b §§ framgår att förbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respektive av inhyrd eller inlånad arbets- kraft. Som inhyrd arbetskraft anses bl.a. anställda hos bemannings- företag. Regeln har vidare ändrats på så sätt förbudet gäller när en arbetstagare, den som hyrts eller lånats in eller en praktikant anmält eller påtalat dis- kriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Anmälan eller påtalandet av diskriminering kan ha gjorts till Handikappombudsmannen, till ett skyddsombud eller motsvarande, till en facklig företrädare eller till en arbetsgivarrepresentant. Uppräkningen är inte uttömmande. Att någon medverkat i en utredning enligt lagen avser att personen för egen eller annans räkning påtalat att arbetsgivaren inte fullgör sin skyldighet att exempelvis utreda och förhindra trakasserier eller att han eller hon läm- nar uppgifter under utredningen. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 9 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om arbetsgivares skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Den har ändrats på så sätt att andra stycket där definitionen av trakasserier tidigare angavs har upp- hävts (jfr nu 4 a §). Som framgår av 2 a § respektive 2 b § har skyldigheten att utreda och vidta åtgärder utsträckts till att omfatta även när en person som fullgör praktik eller inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt för trakasserier eller när en sådan person påstås ha trakasserat. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 10 § Bestämmelsen som handlar om ogiltighet av avtal har ändrats på så sätt att en hänvisning till lagrummen 36 §§ lagts till för att göra be- stämmelsen tydligare. Prop. 2002/03:65 226

12 och 13 §§

Prop. 2002/03:65

Paragraferna anger att en arbetsgivare som bryter mot lagen kan åläggas skyldighet att betala skadestånd.

12 § som rör allmänt skadestånd har ändrats på så sätt att det fram- går att en arbetsgivare kan åläggas att betala sådant skadestånd vid över- trädelse av diskrimineringsförbuden som gäller direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och instruktioner att diskriminera även i de fall som avses i 5 § 3.

13 § som avser både allmänt och ekonomiskt skadestånd har änd- rats på så sätt att det framgår att direkt diskriminering, indirekt diskrimi- nering, trakasserier och instruktioner att diskriminera kan ge grund för skadestånd i de fall som anges i 5 § 47.

Frågor om skadestånd har behandlats i avsnitt 12.7. 18 § Bestämmelsen rör arbetsgivares uppgiftsskyldighet i förhållanden som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn. Den har ändrats på så sätt att förbehållet om att arbetsgivare inte får betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten tagit bort. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.6. 24 § Paragrafen anger att mål om tillämpningen av lagen skall behandlas en- ligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Regeln har ändrats på så sätt att det framgår att även den som söker eller fullgör yrkespraktik eller utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft utan att vara anställd där skall anses som arbetstagare i processuellt hän- seende. Den hos vilken praktik eller arbete söks, fullgörs respektive ut- förs anses på motsvarande sätt som arbetsgivare. Innebörden av ändringen är att de processuella reglerna i 1974 års lag som tar sikte på arbetstagare gäller också för den som utan att vara an- ställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respektive inhyrd eller inlånad personal. Detta syftar på främst studenter som fullgör, eller önskar fullgöra, praktik på en arbetsplats samt på personal som är an- ställd hos bemanningsföretag. Ändringen innebär också att reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet blir tillämpliga på prakti- kanter och inhyrd eller inlånad arbetskraft. Bevisbörda 24 a § Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i direk- tivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och artikel 10 i direkti- vet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i ar- betslivet. Bevisregeln har behandlats i avsnitt 10. 227 Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Käranden skall visa om- Prop. 2002/03:65 ständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskrimi- nerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att dis- kriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie- situation. I en sådan situation när diskriminering respektive repressalier synes föreligga övergår bevisbördan på arbetsgivaren. Arbetsgivaren måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressa- lier styrka att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Ett sätt att styrka att diskriminering inte förekommit är att svaranden bevisar att agerandet inte har något samband med åberopade diskrimineringsgrun- den. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra diskriminering respektive repressalier antagliga behöver motpartens motargument inte prövas. Det kan då genast konstateras att diskriminering eller repressalier inte kan visas i målet.

EG-domstolens praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel- sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl- lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG- domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens tillämpning av de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD 2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76.) Anvisningarna i förarbetena till 1999 års lagar och jämställdhetslagen är alltjämt vägledande (se prop. 1997/98:177, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:179, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:180, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140 samt prop. 1999/2000:143, bet. 2000/01:AU3, rskr. 2000/01:4). 15.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning

2 a §

Av paragrafen som är ny framgår att lagens tillämpningsområde ut-

sträckts på så sätt att vissa bestämmelser i lagen gäller till förmån även

för den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en

arbetsplats. Härmed åsyftas i första hand studenter som söker eller full-

gör praktik som ett led i sin utbildning. De jämställs med arbetssökande

och arbetstagare och kan därmed åberopa diskrimineringsförbuden i 34

b §§ och 5 § 3, förbudet mot repressalier i 7 §, bestämmelsen om arbets-

givares åtgärds- och utredningsskyldighet i 8 §, ogiltighetsreglerna i 9

och 10 §§ samt reglerna om skadestånd i 11 och 1315 §§.

Lagens tillämpningsområde har behandlats i avsnitt 12.2.

2 b §

Paragrafen är ny och anger att även den som utan att vara anställd utför

arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses

som arbetstagare vid tillämpning av 78 och 1315 §§. Som inhyrd ar-

betskraft anses bl.a. anställda hos bemanningsföretag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.2.

228

Prop. 2002/03:65 3 § Paragrafen anger definitionen av och förbudet mot direkt diskriminering. Första stycket har ändrats i fyra avseenden. Ordet sämre har ersatt mindre förmånlig utan att någon betydelseskillnad avsetts. Vidare har det genom orden har behandlats gjorts tydligt att en jämförelse med en behandling i förfluten tid är möjlig. Inte heller detta utgör någon föränd- ring av rättsläget. Orden likartad situation har ersatts med jämförbar situation utan att någon ändring i sak avsetts. Den fjärde ändringen är att den del av bevisprövningen som tidigare angetts i första styckets av- slutande del tagits bort från definitionen. En separat bevisregel återfinns i stället i 23 a §. Det avslutande ledet av första stycket uttrycker på ett tyd- ligare sätt än tidigare kravet på orsakssamband mellan en missgynnande behandling och diskrimineringsgrunden. Ändringarna har behandlats i avsnitt 9.2. Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets- plats.

Andra stycket har upphävts. Undantag från förbudet mot direkt diskri- minering anges fortsättningsvis i stället i 5 § andra stycket. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.3. 4 § Paragrafen innehåller definitionen av och förbudet mot indirekt diskrimi- nering. Den har ändrats i fråga om formuleringen av den s.k. intresse- avvägningen. Ordalydelsen är i huvudsak hämtad från definitionen av indirekt diskriminering i EG:s direktiv mot etnisk diskriminering och arbetslivsdirektivet (direktivet 2000/43/EG om genomförandet av princi- pen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ur- sprung respektive direktivet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet). Ändringen innebär inte någon ändring i sak. Ändringen har behandlats i avsnitt 9.3. Av 2 a § framgår att diskrimi- neringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd sö- ker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. 4 a § Bestämmelsen, som är ny, avser trakasserier. I första stycket anges diskrimineringsförbudet. En arbetsgivare får inte diskriminera en arbetssökande eller en arbetstagare genom att trakassera honom eller henne. Med trakasserier avses enligt andra stycket uppträ- dande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med sexuell läggning. Definitionen har behandlats i avsnitt 9.4. Av 1 a § framgår att diskri- mineringsförbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 229

4 b §

Prop. 2002/03:65

Paragrafen är ny. Första stycket innehåller definitionen av instruktioner

att diskriminera. Av definitionen framgår att med instruktioner att dis-

kriminera avses order eller instruktioner om direkt diskriminering, indi-

rekt diskriminering eller trakasserier av en person som en arbetsgivare

lämnar åt en arbetstagare.

Om instruktionen åtlyds innebär den att någon missgynnas. Om in-

struktionen inte åtlyds och därmed är verkningslös på så sätt att den inte

får effekt omfattas den inte av diskrimineringsförbudet. Även en instruk-

tion som inte åtlyds av den som tar emot den kan dock föranleda en dis-

kriminerande effekt. Så kan vara fallet när instruktionen riktat sig mot en

viss person eller flera personer som således särskilt utpekats som till-

tänkta föremål för diskriminering. I ett sådant fall har den enskilde utsatts

för en kränkning redan genom att pekas ut. Diskriminering föreligger om

en instruktion som riktat sig mot en viss person resulterat i stor uppmärk-

samhet eller skvaller även om det slutligen visar sig att den inte åtlyd-

des av den som tog emot instruktionen.

Om en arbetsgivare ger en arbetstagare order om att diskriminera nå-

gon annan och instruktionen leder till att missgynnande kan konstateras,

är arbetsgivaren bunden av den anställdes diskriminerande handling i

den meningen att diskrimineringen anses ha utförts av arbetsgivaren.

Eventuella skadeståndsanspråk skall riktas mot arbetsgivaren. Eftersom

arbetsgivaren anses ha diskriminerat även genom den anställdes hand-

lande har instruktionen i det fallet ingen självständig betydelse.

Instruktioner att diskriminera har behandlats i avsnitt 9.5.

Av 2 a § framgår att diskrimineringsförbudet kan åberopas även av den

som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbets-

plats.

Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet .

5 §

Paragrafen anger när lagens diskrimineringsförbud gäller. Första stycket

har ändrats på så sätt att tredje och fjärde punkterna har fått nytt innehåll

och att femte till sjunde punkterna motsvarar de tidigare punkterna 35.

Den tredje punkten anger att diskrimineringsförbuden gäller när ar-

betsgivaren beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör yrkespraktik.

Med yrkespraktik åsyftas dels lärlingars och andra arbetstagares praktik,

dels praktik som studenter söker eller fullgör som ett led i en utbildning.

Studiebesök på en arbetsplats eller andra kortare perioder en person vis-

tas på en arbetsplats omfattas inte av diskrimineringsförbudet. Inte heller

PRAO eller s.k. arbetsplatsförlagd utbildning enligt gymnasie-

förordningen (1992:394) omfattas.

Den tredje punkten anger uttömmande när skydd mot diskriminering

gäller i fråga om yrkespraktik på en arbetsplats. Övriga punkter i para-

grafen är inte avsedda att tillämpas vare sig i fråga om studenter eller

anställda som fullgör praktik på en arbetsplats.

Den fjärde punkten i sin nya lydelse anger att diskrimineringsförbuden

gäller när en arbetsgivare beslutar om eller vidtar annan åtgärd som rör

annan utbildning eller yrkesvägledning. Med annan utbildning avses

230

arbetstagares utbildning i alla former som anordnas av en arbetsgivare och som inte omfattas av punkt 2 som rör utbildning för befordran. Med yrkesvägledning avses information och stöd inför val av utbildning och arbete. Lagens utökade tillämpningsområde såvitt avser yrkespraktik, yrkes- vägledning och annan utbildning har behandlats i avsnitt 12.2. I andra stycket som är nytt har undantaget från förbudet mot direkt diskriminering förts in. Förbudet mot direkt diskriminering gäller inte vid beslut om anställning, befordran eller utbildning för befordran om en viss sexuell läggning är absolut nödvändig på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. Tillämpningsområdet för undantaget är snävt. Det tillämpas endast vid anställningar, befordran och utbildning för befordran. Ett specialfall är organisationer som med hänsyn till verksamhetens ändamål och speciella förutsättningar kan ges en särskild möjlighet att väga in sexuell läggning i ett anställningsbeslut. Det gäller verksamheter som bygger på ideolo- giska eller värderingsmässiga grunder. Det tidigare undantaget för ideellt eller annat särskilt intresse som fanns i 3 § andra stycket har utmönstrats ur lagen. Andra stycket som fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet har behandlats i avsnitt 12.3. 7 § I paragrafen anges förbudet mot repressalier. Förbudet har utsträckts till att omfatta repressalier mot förutom ar- betstagare även inhyrd eller inlånad personal och studenter som fullgör praktik. Av 2 a och 2 b §§ framgår att förbudet kan åberopas även av den som utan att vara anställd fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respekti- ve av inhyrd eller inlånad arbetskraft. Som inhyrd arbetskraft anses bl.a. anställda hos bemanningsföretag. Regeln har vidare ändrats på så sätt förbudet gäller när en arbetstagare, den som hyrts eller lånats in eller en praktikant anmält eller påtalat dis- kriminering eller medverkat i en utredning enligt lagen. Anmälan eller påtalandet av diskriminering kan ha gjorts till Ombudsmannen mot dis- kriminering på grund av sexuell läggning (HomO), till ett skyddsombud eller motsvarande, till en facklig företrädare eller till en arbets- givarrepresentant. Uppräkningen är inte uttömmande. Att någon med- verkat i en utredning enligt lagen avser att personen för egen eller an- nans räkning påtalat att arbetsgivaren inte fullgör sin skyldighet att ex- empelvis utreda och förhindra trakasserier eller att han eller hon lämnar uppgifter under utredningen. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 8 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om arbetsgivares skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Den har ändrats på så sätt att Prop. 2002/03:65 231 andra stycket där definitionen av trakasserier tidigare angavs har upp- hävts (jfr nu 4 a §). Som framgår av 2 a § respektive 2 b § har skyldigheten att utreda och vidta åtgärder utsträckts till att omfatta även när en person som fullgör praktik eller inhyrd eller inlånad personal anser sig ha blivit utsatt för trakasserier eller när en sådan person påstås ha trakasserat. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.5. 9 § Bestämmelsen som handlar om ogiltighet av avtal har ändrats på så sätt att en hänvisning till lagrummen 35 §§ lagts till för att göra be- stämmelsen tydligare. 11 och 12 §§ Paragraferna anger att en arbetsgivare som bryter mot lagen kan åläggas skyldighet att betala skadestånd.

11 § som rör allmänt skadestånd har ändrats på så sätt att det fram- går att en arbetsgivare kan åläggas att betala sådant skadestånd vid över- trädelse av diskrimineringsförbuden som gäller direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och instruktioner att diskriminera även i de fall som avses i 5 § 3.

12 § som avser både allmänt och ekonomiskt skadestånd har änd- rats på så sätt att det framgår att direkt diskriminering, indirekt diskrimi- nering, trakasserier och instruktioner att diskriminera kan ge grund för skadestånd i d fall som anges i 5 § 47.

Frågor om skadestånd har behandlats i avsnitt 12.7. 17 § Bestämmelsen rör arbetsgivares uppgiftsskyldighet i förhållanden som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn. Den har ändrats på så sätt att förbehållet om att arbetsgivare inte får betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten tagit bort. Ändringen har behandlats i avsnitt 12.6. 23 § Paragrafen anger att mål om tillämpningen av lagen skall behandlas en- ligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Regeln har ändrats på så sätt att det framgår att även den som söker el- ler fullgör yrkespraktik eller utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft utan att vara anställd där skall anses som arbets- tagare i processuellt hänseende. Den hos vilken praktik eller arbete söks, fullgörs respektive utförs anses på motsvarande sätt som arbetsgivare. Innebörden av ändringen är att de processuella reglerna i 1974 års lag som tar sikte på arbetstagare gäller också för den som utan att vara an- ställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats respektive inhyrd eller inlånad personal. Detta syftar på främst studenter som fullgör, eller Prop. 2002/03:65 232 önskar fullgöra, praktik på en arbetsplats samt på personal som är an- Prop. 2002/03:65 ställd hos bemanningsföretag. Ändringen innebär också att reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet blir tillämpliga på prakti- kanter och inhyrd eller inlånad arbetskraft. Bevisbörda 23 a § Bestämmelsen som är ny anger lagens bevisregel. Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i direktivet mot etnisk dis- kriminering och artikel 10 i arbetslivsdirektivet. Bevisregeln har be- handlats i avsnitt 10. Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Käranden skall visa om- ständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskrimi- nerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att dis- kriminering skett, föreligger en s.k. prima facie-situation. I en sådan situ- ation när diskriminering eller repressalier synes föreligga övergår bevis- bördan på arbetsgivaren. Arbetsgivaren måste för att freda sig från på- ståendet om diskriminering eller repressalier styrka att han eller hon inte gjort sig skyldig till diskriminering eller repressalier. Ett sätt att göra det är att svaranden bevisar att hans eller hennes agerande inte har något samband den åberopade diskrimineringsgrunden. Om kärandesidan där- emot misslyckas med att göra diskriminering antaglig behöver arbets- givarens motargument inte prövas. Det kan då genast konstateras att dis- kriminering inte kan visas i målet.

EG-domstolens praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel- sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl- lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG- domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens tillämpning av de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD 2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76.) Anvisningarna i förarbetena till 1999 års lagar och jämställdhetslagen är alltjämt vägledande (se prop. 1997/98:177, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:179, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140; prop. 1997/98:180, bet. 1998/99:AU4, rskr. 1998/99:140 samt prop. 1999/2000:143, bet. 2000/01:AU3, rskr. 2000/01:4).

15.5

Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan

1 § Paragrafen har ändrats genom att religion eller annan trosuppfattning lagts till som en ny diskrimineringsgrund. Genom ändringen kommer lagen i överensstämmelse med den nya lagen om förbud mot diskrimine- ring och lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering på grund av 233 etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.1 och 8.3. 2 § Definitionen av etnisk tillhörighet har ändrats så att den i huvudsak överensstämmer med den nya lagen om förbud mot diskriminering och lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering på grund av etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning. Förändringen innebär att begreppet trosbekännelse brutits ut ur diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet och nu innefattas i religion eller annan trosuppfattning. Ordet ras återfinns inte i definitionen. Denna skillnad utgör ingen skill- nad i sak gentemot övriga diskrimineringslagar. Ändringarna har behand- lats i avsnitt 8.2 och 8.3.

35 §§ Ändringarna i paragraferna är konsekvenser av att religion eller annan trosuppfattning införts som en ny diskrimineringsgrund i 1 §. 4 § har ändrats på så sätt att definitionen av de olika formerna av tra- kasserier frigjorts från den berörde studentens egen etniska tillhörighet, religion etc. Frågan har behandlats i avsnitt 9.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. 7 § Definitionen av direkt diskriminering i första stycket har ändrats så att den överensstämmer med den nya lagen om förbud mot diskriminering och 1999 års arbetsrättliga lagar. Ändringarna har behandlats i avsnitt 9.1 och 9.2. 8 § Ändringarna i paragraferna är en konsekvens av att religion eller annan trosuppfattning införts som en ny diskrimineringsgrund i 1 §. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. 8 a § Bestämmelsen, som är ny, anger lagens förbud mot trakasserier. En högskola får inte diskriminera en student eller sökande genom att trakassera honom eller henne. Trakasserier definieras i 4 §. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 8 b § I paragrafen har införts en ny bestämmelse om att en instruktion att dis- kriminera är förbjuden diskriminering. Med instruktioner att diskriminera avses order eller instruktioner om diskriminering av en student eller en sökande som en högskola lämnar åt en arbetstagare hos högskolan. Ge- Prop. 2002/03:65 234 nom ändringen kommer lagen i överensstämmelse med den nya lagen om Prop. 2002/03:65 förbud mot diskriminering och 1999 års arbetsrättsliga lagar. Ändringar- na har behandlats i avsnitt 9.5. Paragrafen har fått sin lydelse efter påpekanden från Lagrådet . 9 § Paragrafen anger när diskrimineringsförbuden gäller. Den har ändrats på så sätt att det av bestämmelsen framgår att diskriminering kan före- komma i form av direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasse- rier och instruktioner att diskriminera. 13 § Paragrafen gäller skadestånd. Den har ändrats på så sätt att skadestånd kan utdömas även vid överträdelser av diskrimineringsförbuden i 8 a § som avser trakasserier och 8 b §, som gäller instruktioner att diskrimi- nera. Bevisbörda 17 a § Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i direk- tivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och artikel 10 i direkti- vet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i ar- betslivet. Bevisregeln har behandlats i avsnitt 10. Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Studenten eller sökanden skall visa omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att diskriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie-situation. I en sådan situation när diskriminering respektive repressalier synes föreligga övergår bevisbördan på högskolan. Hög- skolan måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressalier styrka att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Ett sätt att styrka att diskriminering inte förekommit är att högskolan be- visar att agerandet inte har något samband med åberopade diskrimine- ringsgrunden. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra dis- kriminering respektive repressalier antagliga behöver motpartens mot- argument inte prövas. Det kan då genast konstateras att diskriminering eller repressalier inte kan visas i målet.

EG-domstolens praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel- sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl- lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG- domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens tillämpning av de arbets- rättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD 2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76.) Anvisningarna i äldre förarbeten är alltjämt vägledande (se prop. 2001/02:27, bet. 2001/02:UbU5, rskr. 2001/02:101). 235

15.6

Förslaget till lag om ändring i högskolelagen

Prop. 2002/03:65

(1992:1434)

1 kap. 5 a § Paragrafen har ändrats på så sätt att den återger det förhållandet att et- nisk tillhörighet respektive religion eller annan trosuppfattning är två skilda diskrimineringsgrunder. Diskrimineringsgrunderna har behandlats i avsnitt 8. Ändringen är en konsekvens av ändringarna i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan (se kommentaren under 15.5). Vidare framgår av paragrafen att en direkt anknytning till den enskil- des egen etniska tillhörighet, religion etc. inte är nödvändig. Saken har behandlats i avsnitt 9.2.

15.7

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

15 §§ Paragraferna har ändrats på så sätt att de återger det förhållandet att et- nisk tillhörighet respektive religion eller annan trosuppfattning är två skilda diskrimineringsgrunder. Ändringarna är en konsekvens av änd- ringarna i lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning (se kommentaren under 15.2). Diskrimineringsgrunderna har behandlats i avsnitt 8. I 1 § har andra meningen tagits bort. I 5 § har tillagts att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall utöva tillsyn även över den nya lagen om förbud mot diskriminering.

15.8

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen

1 § Ändringen innebär en erinran om att Handikappombudsmannen dels skall se till att även den nya lagen om förbud mot diskriminering följs, dels äger rätt att för en enskild som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier föra talan i tvister angående tillämpningen av även den lagen. 236

15.9

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om

Prop. 2002/03:65

rättegången i arbetstvister

1 kap. 3 §

Bestämmelsen har ändrats som en konsekvens av att rubriken till lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet ändrats till lagen om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning.

15.10

Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare

5 och 10 §§ Bestämmelserna hänvisar till paragrafer i bl.a. lagen (1999:130) om åt- gärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexu- ell läggning som skall tillämpas även för utstationerade arbetstagare. Hänvisningarna i 5 och 10 §§ har ändrats som en följd av ändringar i de arbetsrättsliga lagarnas disposition.

15.11

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

9 kap. 20 § Ändringen i 9 kap. 20 § sekretesslagen innebär att den sekretessprövning som skall göras för uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som gäller i arbetsrättsliga tvister också gäller i tvister en- ligt den nya lagen om förbud mot diskriminering. För sekretess fordras att det kan antas att den enskilde eller någon honom eller henne när- stående lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Om rätten vid en rättegång enligt den nya lagen bedömer att det är av synner- lig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs, har rätten enligt 5 kap. 1 § rättegångsbalken möjlighet att hålla förhandlingen inom stängda dör- rar när uppgiften förebringas. Sekretessfrågor har behandlats i avsnitt 11.11.4. 9 kap. 21 § Ändringen innebär att sekretessprövning skall göras i ärenden hos Om- budsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappombudsmannen och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning enligt den nya lagen om förbud mot diskriminering. Sekretessen gäller med ett rakt skaderekvisit, dvs. för sekretess krävs att det kan antas att den en- 237 skilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretessfrågor har be- Prop. 2002/03:65 handlats i avsnitt 11.11.4. 238 Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung Bilaga 1 finns inte i PDF-format

Prop. 2002/03:65 Bilaga 1 239 Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättandet av en allmän ram för lika- behandling i arbetslivet Bilaga 2 finns inte i PDF-format

Prop. 2002/03:65 Bilaga 2 244 Sammanfattning av utredningens förslag Prop. 2002/03:65 Bilaga 3 Vårt uppdrag Vår uppgift har varit att föreslå hur två direktiv som antogs av Europeis- ka unionens råd (rådet) år 2000 skall genomföras i Sverige. Syftet med de båda EG-direktiven är att bekämpa diskriminering. Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (direktivet mot etnisk diskriminering) behandlar diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Direktivet om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbets- livet (arbetslivsdirektivet) behandlar diskriminering på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder och sexuell läggning.

EG-direktiven skall tillämpas på alla personer, såväl inom den offent- liga som inom den privata sektorn, inklusive offentliga organ. Skyddet mot diskriminering skall omfatta både direkt och indirekt diskriminering. Det skall också omfatta trakasserier samt en föreskrift att diskriminera någon. Båda EG-direktiven skall tillämpas inom vad som i EU benämns ar- betslivsområdet. Detta är ett vitt begrepp som täcker inte bara för- hållanden på arbetsplatsen utan även andra områden som har beröring med arbetet. Direktiven omfattar:

N villkor för tillträde till anställning,

N villkor för tillträde till verksamhet som egenföretagare, N villkor för tillträde till yrkesutövning,

N tillträde till yrkesvägledning,

N tillträde till yrkesutbildning och högre yrkesutbildning, N tillträde till omskolning,

N tillträde till yrkespraktik,

N anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner

N medlemskap och medverkan i en arbetstagarorganisation, en arbets- givarorganisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhanda- håller Därutöver skall direktivet mot etnisk diskriminering tillämpas på följan- de samhällsområden som ligger utanför arbetslivet:

N socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård, N sociala förmåner,

N utbildning,

N tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är till- gängliga för allmänheten, inklusive bostäder. Den 31 januari 2002 fattade regeringen beslut om direktiv för en parla- mentarisk kommitté med en lång rad uppgifter på diskriminerings- området (En sammanhållen diskrimineringslagstiftning, Dir. 2002:11). Uppgifterna att lämna förslag till skydd mot diskriminering för juridiska 252

personer och skydd mot diskriminering på grund av ålder, som från bör-

Prop. 2002/03:65

jan var avsedda för vår utredning, skall i stället ingå i uppdraget för den

Bilaga 3

parlamentariska kommittén.

Den svenska lagstiftningen i dag

I Sverige finns redan lagstiftning som delvis svarar mot direktivens krav.

Inom straffrätten finns bestämmelsen om olaga diskriminering i 16

kap. 9 § brottsbalken. Den bestämmelsen riktar sig främst mot närings-

idkare och deras anställda och förbjuder dem att i sin verksamhet diskri-

minera någon på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller

etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning. Be-

stämmelsen tillämpas också på den som är anställd i allmän tjänst eller

innehar allmänt uppdrag. Den gäller vidare diskriminering vid tillträde

till allmän sammankomst och offentlig tillställning.

Inom arbetsrätten finns tre lagar från 1999 som förbjuder diskrimine-

ring i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet samt diskriminering av

personer med funktionshinder och på grund av sexuell läggning. Be-

stämmelserna riktar sig mot arbetsgivare och skyddar arbetssökande och

arbetstagare. Vidare finns lagen (2001:1286) om likabehandling av stu-

denter i högskolan, som ger skydd mot diskriminering på alla de nämnda

grunderna samt även mot diskriminering på grund av kön.

Det skydd mot diskriminering som finns i den svenska lagstiftningen i

dag räcker förhållandevis långt på arbetsplatserna och i högskolan. Det

finns också ett visst skydd mot diskriminering inom handeln. På en stor

del av det tillämpningsområde som täcks av båda EG-direktiven saknas

dock lagstiftning och på de nya samhällsområdena som skall täckas av

lagstiftning enligt direktivet mot etnisk diskriminering är det ännu sämre

ställt.

Förslag till tre nya lagar med förbud mot diskriminering

En av de första frågorna vi har haft att ta ställning till har varit hur vi bäst

skulle utforma våra lagförslag. Vi har valt att föreslå tre nya lagar som

skall ersätta de tre lagar som finns på det arbetsrättsliga området i dag

och som skall gälla även på de övriga samhällsområden som omfattas av

direktiven. Lagen om likabehandling av studenter i högskolan skall enligt

förslaget gälla som tidigare men bör ändras för att svara mot kraven i de

båda EG-direktiven.

Vi föreslår

N en lag om förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet,

religion eller övertygelse,

N en lag om förbud mot diskriminering på grund av funktionshinder

och

N en lag om förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning.

Lagarna skall omfatta alla fysiska personer oavsett medborgarskap och

bosättning.

253 De tre lagarna skall innehålla fyra förbud mot diskriminering, näm- ligen förbud mot direkt diskriminering , förbud mot indirekt diskrimine- ring , förbud mot trakasserier och förbud mot en order eller en instruk- tion att diskriminera . Förbudet mot direkt diskriminering skall gälla inte bara på grund av en persons egen tillhörighet till någon av de skyddade grupperna. Det skall också vara förbjudet att diskriminera någon på grund av anknytning till en annan person som hör till dessa grupper. Förbudet mot trakasserier skall riktas mot alla som omfattas av för- buden mot direkt och indirekt diskriminering. Förbudet skall dessutom gälla bl.a. arbetstagare emellan. Det innebär att en arbetstagare inte får trakassera en annan arbetstagare eller den som genomgår praktik eller utbildning på arbetsplatsen. Vid sidan av förbudet mot trakasserier skall det både på arbetsplatser och inom utbildningsväsendet finnas en skyl- dighet för arbetsgivare respektive skolor och andra som bedriver ut- bildning att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Förbudet mot order eller instruktion att diskriminera tar närmast sikte på interna uppmaningar hos de ansvariga i verksamheter som förbuden riktas mot. Det skall inte få förekomma att någon ansvarig person beord- rar eller instruerar sina underlydande att göra sig skyldiga till diskrimine- ring. När detta förekommer skall det sanktioneras särskilt. Tillämpningsområdet för de nya lagarna I alla tre lagarna föreslås att de fyra förbuden mot diskriminering i en- lighet med arbetslivsdirektivets krav skall gälla i

N arbetslivet,

N vid arbetsförmedling m.m.,

N vid start eller bedrivande av näringsverksamhet, N vid yrkesutövning, och

N vid medlemskap och medverkan i arbetstagarorganisationer, arbets- givarorganisationer och yrkesorganisationer. Som vi nämnt kräver direktivet mot etnisk diskriminering lagstiftning även på samhällsområden som inte har med arbetslivet att göra. Lagen om förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse har utformats så att de fyra diskrimineringsförbuden skall gälla hela det tillämpningsområde som täcks av direktivet mot et- nisk diskriminering. Till en del har vi valt att låta även de andra båda lagarna omfatta om- råden som inte täcks av arbetslivsdirektivet och där EG-rätten således inte fordrar nationell lagstiftning. Skyddet mot diskriminering inom ut- bildningsväsendet och vid tillgång till och tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder som är tillgängliga för allmänheten är därför lika- lydande i de tre lagförslagen. Det föreslagna skyddet mot diskriminering inom utbildningsväsendet gäller främst den grundläggande rätten att ta del av utbildning, dvs. rätten att få tillträde till utbildningen och också att få fullfölja den. Skyddet mot diskriminering vid handel skall enligt förslaget gälla när någon tillhandahåller varor, tjänster, fast egendom eller bostäder till all- Prop. 2002/03:65 Bilaga 3 254

mänheten eller efterfrågar detsamma från allmänheten. Det skall också

Prop. 2002/03:65

gälla när någon anordnar allmänna sammankomster eller offentliga till-

Bilaga 3

ställningar.

Det är vår uppfattning att även socialt skydd, inklusive social trygghet,

hälso- och sjukvård och sociala förmåner bör täckas av alla de tre lagar-

na. På den tid som stått oss till buds har det dock inte varit möjligt att

lägga fram förslag om sådant skydd i de två lagar där det inte krävs enligt

EG-direktiven. Bestämmelser på de områdena finns därför bara i försla-

get till lagen om förbud mot diskriminering på grund av etnisk till-

hörighet, religion eller övertygelse. I den lagen föreslås skydd mot dis-

kriminering som skall gälla när någon fattar beslut eller vidtar åtgärder

inom följande verksamheter:

N inom socialförsäkringen och andra bidragssystem,

N inom hälso- och sjukvård eller annan medicinsk verksamhet,

N

inom socialtjänsten m.m.,

N

inom arbetslöshetsförsäkringen, samt

N i frågor om statligt studiestöd. Stöd- och anpassningsåtgärder för personer med funktionshinder Arbetslivsdirektivet kräver att arbetsgivare vidtar rimliga anpassnings- åtgärder för att göra det möjligt för personer med funktionshinder att få tillträde till, delta i eller göra karriär i arbetslivet eller för att genomgå utbildning. I 1999 års lag om förbud mot diskriminering av personer med funk- tionshinder har förbudet mot direkt diskriminering förenats med ett krav på att arbetsgivare vidtar skäliga stöd- och anpassningsåtgärder vid an- ställning, befordran och utbildning för befordran. Vi har utformat för- slaget till lag om förbud mot diskriminering på grund av funktionshinder så att den bestämmelsen utvidgas till att gälla i andra situationer då en arbetstagare annars skulle kunna anses missgynnad. En annan fråga är om skydd mot missgynnande av personer med funk- tionshinder på grund av bristande tillgänglighet bör införas på andra samhällsområden än i arbetslivet och högskolan. Detta skall utredas av den parlamentariska kommittén och omfattas inte av våra förslag. Förbud mot repressalier I enlighet med krav i de båda EG-direktiven föreslår vi förbud mot re- pressalier för den som har anmält eller på annat sätt påtalat diskrimine- ring eller medverkat i en utredning om diskriminering. Ogiltighet Lagarna skall vara tvingande. Det skall alltså inte finnas någon skyldig- het att följa diskriminerande avtalsbestämmelser. Vi föreslår vidare att avtal som är diskriminerande på ett sätt som strider mot lagarna skall kunna jämkas eller förklaras ogiltiga. Även en uppsägning av ett avtal eller en annan sådan rättshandling som sker på ett diskriminerande sätt 255

skall kunna förklaras ogiltig. Detsamma skall gälla bestämmelser som

Prop. 2002/03:65

tillämpas på en arbetsplats samt bestämmelser som tillämpas inom en

Bilaga 3

organisation som är förbjuden att diskriminera enligt lagarna.

Skadestånd

Den som bryter mot förbuden mot diskriminering och repressalier i la-

garna skall enligt förslaget betala skadestånd både för den kränkning som

diskrimineringen innebär och för den ekonomiska skada som upp-

kommer för den diskriminerade. Även den som försummar sin skyldighet

att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier skall betala skadestånd för

den kränkning som underlåtenheten innebär. EG-direktiven ställer krav

på att skadestånden skall vara effektiva, proportionerliga och av-

skräckande. Skadeståndsbeloppen bör bestämmas med beaktande av den

praxis i fråga om beloppens storlek som förekommer på det arbetsrätts-

liga området. Generellt sett bör beloppen dock vara högre.

Tillsyn över de nya lagarna

Det skall ligga på Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Han-

dikappombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på

grund av sexuell läggning (HomO) att se till att lagarna följs. Förslagen

innebär en avsevärd utökning av tillsynsområdet för alla de tre ombuds-

männen. Utvidgningen av området för DO är särskilt stor.

Rättegången

De rättsliga förfarandena skall ske efter vad som gäller i den svenska

processlagstiftningen. Det innebär att diskriminering på det arbetsrätts-

liga området handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbets-

tvister på samma sätt som i dag. Mål om ogiltighet eller skadestånd utan-

för det arbetsrättsliga området skall prövas inom ramen för ett tvistemåls-

förfarande i allmän domstol och diskriminerande myndighetsbeslut skall

såsom gäller i dag kunna överklagas i förvaltningsrättslig ordning.

Ombudsmännen föreslås få rätt att föra talan både som part för den en-

skilde och som ombud för honom eller henne på samma sätt som om-

budsmännen kan föra talan i arbetsrättsliga tvister enligt de nu gällande

lagarna.

I arbetsrättsliga mål skall samma preskriptionsregler gälla som enligt

nu gällande lagstiftning. För övriga mål föreslår vi att talan skall väckas

inom två år.

Bevisfrågor

Enligt de båda EG-direktiven fordras särskilda regler som ger en bevis-

lättnad för den som anser sig diskriminerad. Om den personen lägger

fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit diskrimine-

ring skall det åligga svaranden att bevisa att så inte är fallet.

256

Principerna för hur bevisbördan skall fördelas går tillbaka på praxis

Prop. 2002/03:65

från EG-domstolen och tillämpas redan vid prövning av tvister som

Bilaga 3

handlar om jämställdhetslagen, de tre arbetsrättsliga diskriminerings-

lagarna från 1999 och lagen om likabehandling av studenter i högskolan.

Vi lägger fram förslag till bestämmelser om hur prövningen skall gå

till.

Ikraftträdande

Enligt direktivet mot etnisk diskriminering skall medlemsstaterna anta de

lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet

senast den 19 juli 2003 och enligt arbetslivsdirektivet skall det ske senast

den 2 december 2003.

Vi föreslår att de tre nya lagarna om förbud mot diskriminering skall

träda i kraft den 1 juli 2003.

257 Utredningens författningsförslag Förslag till lag (2003:000) om förbud mot diskriminering på grund av et- nisk tillhörighet, religion eller övertygelse Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 1 kap. Inledande bestämmelser Lagens ändamål

1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering och på and- ra sätt främja lika rättigheter och lika möjligheter oavsett etnisk till- hörighet, religion eller övertygelse. Samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare

2 § I 5 kap. 1 § finns en särskild bestämmelse om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare. Etnisk tillhörighet

3 § Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. Övertygelse

4 § Med övertygelse avses grundläggande värderingar i livsåskåd- ningsfrågor eller andra frågor av etisk karaktär. Lagen är tvingande

5 § Ett avtal som innebär att en persons rättigheter enligt denna lag inskränks är ogiltigt i den delen. Tillämpningsområde

6 § Denna lag gäller inte inom tillämpningsområdet för lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. 258

2 kap. Förbud mot diskriminering

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Direkt diskriminering

1 § Direkt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap.

Med direkt diskriminering avses att någon av skäl som har samband

med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse missgynnas genom att

behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle

ha behandlats i en jämförbar situation.

Indirekt diskriminering

2 § Indirekt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap.

Med indirekt diskriminering avses tillämpning av en bestämmelse, ett

kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutral men som i

praktiken särskilt kan missgynna personer med viss etnisk tillhörighet,

religion eller övertygelse.

Det är inte diskriminering om bestämmelsen, kriteriet eller förfarings-

sättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och tilllämpningen är

ett lämpligt och nödvändigt medel för att uppnå målet.

Trakasserier

3 § Trakasserier som har samband med etnisk tillhörighet, religion

eller övertygelse är diskriminering och är förbjudna i fall som anges i 3

kap.

Med trakasserier avses ett uppträdande som syftar eller leder till att en

persons värdighet kränks.

Order eller instruktion att diskriminera

4 § En order eller en instruktion att diskriminera någon av skäl som

har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse är diskri-

minering och är förbjuden i fall som anges i 3 kap.

Bevisning

5 § I 8 kap. 69 §§ finns särskilda bestämmelser om bevisning i mål

om diskriminering enligt lagen.

259 3 kap. När förbuden gäller I arbetslivet Förbud för arbetsgivare

1 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när en ar- betsgivare

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar någon annan åtgärd under anställnings- förfarandet,

2.

beslutar om befordran,

3.

beslutar om en arbetstagares deltagande i utbildning, yrkespraktik eller yrkesvägledning eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha bety- delse för sådana frågor,

4.

tillämpar anställnings- eller arbetsvillkor,

5.

leder och fördelar arbetet,

6.

säger upp, avskedar eller permitterar en arbetstagare, eller

7.

vidtar en annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare.

2 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetssökande eller en arbets- tagare för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon an- nan att diskriminera en sådan person. Den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta om en arbetstagares arbetsförhållanden skall vid tillämpning av första stycket likställas med arbetsgivaren. Förbud för andra än arbetsgivare

3 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet, en närings- idkare eller annan beslutar i frågor om yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för sådana frågor.

4 § Den som bedriver verksamhet får inte utsätta någon som arbetar eller genomgår utbildning i verksamheten för trakasserier eller ge en or- der eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan person.

5 § En arbetstagare eller någon annan som arbetar eller utbildas på en arbetsplats får inte utsätta en annan sådan person på arbetsplatsen för trakasserier. Vid arbetsförmedling m.m.

6 § Diskrimineringsförbuden gäller när länsarbetsnämnden 1. gör urval bland flera arbetssökande eller som ett led i platsförmed- ling vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för om en arbets- sökande skall få ett arbete, eller Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 260

2. prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om vägledning, anvis-

Prop. 2002/03:65

ningar till arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknads-

Bilaga 4

politisk verksamhet.

Förbudet i första stycket 1 gäller även för annan än länsarbetsnämnden

som bedriver arbetsförmedling.

Förbudet i första stycket 2 gäller även för Arbetsmarknadsstyrelsen

och för annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av Arbetsmarknads-

styrelsen att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknadspolitiska

program.

Vid start eller bedrivande av näringsverksamhet

7 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som

har rätt att besluta om stöd, tillstånd eller liknande som behövs eller kan

ha betydelse för en enskild persons möjlighet att starta eller bedriva när-

ingsverksamhet beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd

som kan ha betydelse för en sådan fråga.

Vid yrkesutövning

8 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som

har rätt att besluta om legitimation, auktorisation, registrering, tillstånd

eller liknande, som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons

möjlighet att påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke, beslutar

i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för

en sådan fråga.

Vid utbildning m.m. Förbud för den som bedriver utbildning m.fl.

9 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när den som bedriver utbildning eller den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning

1.

beslutar om tillträde till utbildningen eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för tillträdet, eller

2.

vidtar en ingripande åtgärd mot en sökande eller en person som del- tar i en utbildning.

10 § Den som enligt 9 § är förbjuden att diskriminera får inte utsätta en sökande eller någon som deltar i en utbildning för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan per- son.

11 § Diskrimineringsförbuden gäller när den som bedriver utbildning eller annan som har rätt att besluta om någons möjlighet att ta del av stu- die- eller yrkesvägledning eller yrkespraktik beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. 261 Vid medlemskap och medverkan i arbetstagarorganisationer, arbetsgivar- organisationer och yrkesorganisationer

12 § Diskrimineringsförbuden gäller när en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i fråga om en enskild persons medlemskap eller medverkan i organisationen eller i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är medlem. Vid handel m.m.

13 § Diskrimineringsförbuden gäller när någon

1.

tillhandahåller varor, tjänster, fast egendom eller bostäder till all- mänheten,

2.

efterfrågar varor, tjänster, fast egendom eller bostäder från allmän- heten, eller

3.

anordnar allmän sammankomst eller offentlig tillställning.

Inom socialförsäkringen m.m.

14 § Diskrimineringsförbuden gäller när en försäkringskassa eller en myndighet beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd som gäller social- försäkringen och andra bidragssystem eller finansieringen av systemen för social trygghet. Inom socialtjänsten m.m.

15 § Diskrimineringsförbuden gäller när en kommun, en myndighet eller annan beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd inom social- tjänsten eller annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekono- miska och sociala trygghet. Inom hälso- och sjukvården

16 § Diskrimineringsförbuden gäller när någon beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd inom hälso- och sjukvård eller annan medicinsk verksamhet. Inom arbetslöshetsförsäkringen

17 § Diskrimineringsförbuden gäller när en arbetslöshetskassa eller en myndighet beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i en fråga om ar- betslöshetsförsäkringen. I fråga om studiestöd

18 § Diskrimineringsförbuden gäller när Centrala studiestödsnämnden eller annan beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i fråga om statligt studiestöd. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 262

4 kap. Förbud mot repressalier m.m.

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Repressalier

1 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag får inte

utsätta någon för repressalier på grund av att han eller hon har anmält

eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning om diskrimi-

nering.

Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier

2 § En arbetsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig

ha blivit utsatt för trakasserier som har samband med etnisk tillhörighet,

religion eller övertygelse skall utreda omständigheterna kring de upp-

givna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skä-

ligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier.

Skyldigheten i första stycket gäller även när någon annan som arbetar

eller genomgår utbildning på arbetsplatsen anser sig ha blivit utsatt för

trakasserier.

3 § Den som bedriver utbildning och som får kännedom om att någon

som deltar i utbildningen anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som

har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse skall ut-

reda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i före-

kommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att för-

hindra fortsatta trakasserier.

Uppgift om meriter

4 § En arbetssökande som inte har anställts eller en arbetstagare som

inte har befordrats eller tagits ut till utbildning eller yrkespraktik har rätt

att på begäran få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren om vilken utbild-

ning, yrkeserfarenhet och andra meriter den har som fick arbetet eller

utbildnings- eller praktikplatsen.

5 kap. Samverkan och aktiva åtgärder mot diskriminering i arbets-

livet

Samverkan

1 § Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja lika

rättigheter och lika möjligheter i arbetslivet och skall särskilt motverka

alla former av diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, religion

eller övertygelse.

263 Målinriktat arbete

2 § Arbetsgivaren skall inom ramen för sin verksamhet bedriva ett målinriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och lika möjlig- heter i arbetslivet oavsett etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse. Närmare föreskrifter om arbetsgivarens skyldigheter enligt första stycket finns i 35 §§. Arbetsförhållanden

3 § Arbetsgivaren skall genomföra sådana åtgärder som med hänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt kan krävas för att arbetsförhållandena skall lämpa sig för alla arbetstagare oberoende av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse.

4 § Arbetsgivaren skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att någon arbetstagare utsätts för trakasserier som har samband med et- nisk tillhörighet, religion eller övertygelse eller för repressalier på grund av att någon har anmält eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning om diskriminering. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Rekrytering

5 § Arbetsgivaren skall verka för att personer med olika etnisk tillhö- righet, religion eller övertygelse ges möjlighet att söka lediga an- ställningar. 6 kap. Ogiltighet och skadestånd Ogiltighet

1 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag, skall bestämmelsen jämkas eller förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i öv- rigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.

Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag ge-

nom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling,

skall rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär

det.

2 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom en

bestämmelse som tillämpas på arbetsplatsen skall bestämmelsen jämkas

eller förklaras ogiltig om den arbetssökande eller arbetstagaren begär det.

3 § Om en medlem eller den som ansöker om medlemskap i en arbets-

tagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation dis-

krimineras på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag genom en be-

264

stämmelse i stadgarna för organisationen eller genom en annan bestäm-

Prop. 2002/03:65

melse som tillämpas i organisationen skall bestämmelsen jämkas eller

Bilaga 4

förklaras ogiltig om medlemmen eller den som ansöker om medlemskap

begär det.

Skadestånd

4 § Den som bryter mot förbuden mot diskriminering i denna lag skall

betala skadestånd till den som diskriminerats för den kränkning som dis-

krimineringen innebär och för den ekonomiska skada som uppkommer

för den diskriminerade.

5 § Den som bryter mot förbudet mot repressalier i denna lag skall

betala skadestånd till den som utsatts för repressalierna för den kränkning

som repressalierna innebär och för den ekonomiska skada som upp-

kommer för den som repressalierna riktats mot.

6 § Den som inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag att utreda

och vidta åtgärder mot trakasserier skall betala skadestånd till den som

utsatts för trakasserierna för den kränkning som underlåtenheten innebär.

7 § Om det är skäligt kan skadestånd enligt 46 §§ sättas ned eller helt

falla bort.

7 kap. Tillsyn

1 § För att se till att denna lag följs skall det finnas en ombudsman och

en nämnd mot diskriminering.

Ombudsmannen och nämnden utses av regeringen.

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

2 § Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall i första hand för-

söka få arbetsgivare och andra att frivilligt följa föreskrifterna i denna

lag.

Ombudsmannen skall också i övrigt verka för lika rättigheter och lika

möjligheter oavsett etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse.

3 § Av 8 kap. 3 § framgår att ombudsmannen får föra talan i domstol

för den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier.

Uppgiftsskyldighet

4 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag är skyl-

dig att på uppmaning av ombudsmannen lämna de uppgifter om för-

hållandena i sin verksamhet som kan vara av betydelse för ombuds-

mannens tillsyn enligt 1 §.

265

En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter om meriter när

Prop. 2002/03:65

ombudsmannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller

Bilaga 4

arbetstagare enligt 4 kap. 4 §.

Om det finns särskilda skäl gäller dock inte uppgiftsskyldigheten enligt

första och andra stycket.

Föreläggande av vite i frågor om uppgiftsskyldighet

5 § Den som inte rättar sig efter en uppmaning enligt 4 §, får av om-

budsmannen vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet.

Nämnden mot diskriminering

6 § Nämnden mot diskriminering har till uppgift att besluta om vites-

föreläggande enligt 7 § och pröva överklaganden enligt 14 §.

7 § En arbetsgivare som inte följer någon av föreskrifterna i 5 kap. 3

5 §§ kan vid vite föreläggas att fullgöra sina skyldigheter. Ett sådant

föreläggande meddelas av Nämnden mot diskriminering på framställning

av ombudsmannen eller, om ombudsmannen förklarat sig inte vilja göra

en framställning, av en central arbetstagarorganisation i förhållande till

vilken arbetsgivaren är bunden av kollektivavtal. Föreläggandet kan rik-

tas även mot staten som arbetsgivare.

I framställningen skall det anges vilka åtgärder som bör åläggas ar-

betsgivaren, vilka skäl som åberopas till stöd för framställningen och

vilken utredning som har gjorts.

Handläggningen

8 § Arbetsgivaren skall, vid påföljd att ärendet ändå kan komma att

avgöras, föreläggas att inom en viss tid yttra sig över en framställning

enligt 7 § och lämna de uppgifter om förhållandena i sin verksamhet som

nämnden behöver för sin prövning.

När en arbetstagarorganisation gjort framställningen skall ombuds-

mannen beredas tillfälle att yttra sig.

9 § Nämnden mot diskriminering skall se till att ärendena blir så ut-

redda som deras beskaffenhet kräver.

När det behövs skall nämnden låta komplettera utredningen. Över-

flödig utredning får avvisas.

Muntlig förhandling

10 § Ärenden om vitesföreläggande enligt 7 § avgörs efter muntlig för-

handling, utom när nämnden anser att någon sådan förhandling inte be-

hövs.

11 § Till en förhandling enligt 10 § skall den som har gjort fram-

ställningen hos Nämnden mot diskriminering samt arbetsgivaren kallas.

266

Nämnden får vid vite förelägga arbetsgivaren eller arbetsgivarens ställ-

Prop. 2002/03:65

företrädare att inställa sig personligen.

Bilaga 4

Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till för-

handlingen.

Ärendenas avgörande

12 § Ett ärende om vitesföreläggande enligt 7 § får avgöras, även om

arbetsgivaren inte yttrar sig i ärendet eller inte medverkar till utredningen

eller om arbetsgivaren uteblir från en muntlig förhandling.

Om ombudsmannen eller den arbetstagarorganisation som gjort fram-

ställningen om vitesföreläggande uteblir från en förhandling, förfaller

framställningen om vitesföreläggande.

13 § Nämnden mot diskriminering får vid avgörandet av ett ärende om

vitesföreläggande enligt 7 § ålägga arbetsgivaren att vidta andra åtgärder

än sådana som begärts i framställningen, om dessa åtgärder inte är up-

penbart mera betungande för arbetsgivaren.

I beslutet skall nämnden ange hur och inom vilken tid arbetsgivarens

åtgärder skall påbörjas eller genomföras.

Nämndens beslut skall vara skriftligt och delges arbetsgivaren.

Överklagande m.m.

14 § Ombudsmannens beslut om vitesföreläggande enligt 5 § får över-

klagas hos Nämnden mot diskriminering.

I sådana överklagningsärenden tillämpas 9-10 §§.

Till en förhandling om vitesföreläggande enligt 5 § skall ombuds-

mannen och den som har vitesförelagts kallas.

Nämnden får vid vite förelägga den som har vitesförelagts eller dennes

ställföreträdare att inställa sig personligen.

Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till för-

handlingen

15 § Ett beslut enligt denna lag av Nämnden mot diskriminering får inte

överklagas.

16 § Talan om utdömande av vite som har förelagts enligt denna lag

förs vid tingsrätt av ombudsmannen.

I mål om utdömande av vite som förelagts enligt 7 § får tingsrätten be-

döma även vitets lämplighet.

8 kap. Rättegången

Tillämpliga regler

1 § Mål om ogiltighet och skadestånd enligt denna lag skall hand-

läggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i

267

tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Mål enligt 3 kap. 1 och 2 §§

Prop. 2002/03:65

och 4 kap. 2 § första stycket skall handläggas enligt lagen (1974:371) om

Bilaga 4

rättegången i arbetstvister. Det gäller även mål om en arbetsgivares re-

pressalier enligt 4 kap. 1 §.

I ett mål som handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall som arbetstagare anses också arbetssökande och som arbetsgivare

också den som någon har sökt arbete hos. Detta skall gälla också när reg-

lerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet tillämpas i en tvist enligt denna lag.

Rätt att föra talan m.m.

2 § Av 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

framgår att en arbetstagarorganisation vid Arbetsdomstolen kan väcka

och utföra en talan enligt den lagen för medlem i organisationen.

3 § I en tvist enligt denna lag får Ombudsmannen mot etnisk diskrimi-

nering som part föra talan för den enskilde som anser sig ha blivit dis-

kriminerad eller utsatt för repressalier, om den personen medger det. Om

ombudsmannen för sådan talan får ombudsmannen i samma rättegång

föra också annan talan som ombud för den personen. Ombudsmannens

beslut i dessa frågor får inte överklagas.

När en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde

enligt 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister får om-

budsmannen dock föra talan bara om organisationen inte gör det.

Om målet skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall ombudsmannens talan föras vid Arbetsdomstolen.

4 § När ett mål handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten

skall vad som i rättegångsbalken föreskrivs om part beträffande jävs-

förhållande, personlig inställelse, hörande under sanningsförsäkran och

andra frågor som rör bevisningen tillämpas också när Ombudsmannen

mot etnisk diskriminering för talan.

5 § När ett mål handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister skall vad som i den lagen föreskrivs om den enskildes ställ-

ning i rättegången tillämpas också när Ombudsmannen mot etnisk dis-

kriminering för talan.

Bevisning i mål om diskriminering enligt lagen

6 § I mål om direkt diskriminering på grund av etnisk tillhörighet, reli-

gion eller övertygelse skall den som anser sig ha blivit sämre behandlad

än någon annan i en jämförbar situation visa att en sådan behandling har

förekommit. Det åligger då den som därigenom skall antas ha diskrimi-

nerat att visa att något samband inte har förelegat mellan behandlingen

och den etniska tillhörigheten, religionen eller övertygelsen.

268

7 § I mål om indirekt diskriminering på grund av etnisk tillhörighet,

Prop. 2002/03:65

religion eller övertygelse skall den som anser sig ha blivit missgynnad

Bilaga 4

visa att tillämpningen av en bestämmelse, ett kriterium eller ett för-

faringssätt, som framstår som neutral, i praktiken kan missgynna perso-

ner med denna etniska tillhörighet, religion eller övertygelse. Det åligger

då den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att bestäm-

melsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av ett be-

rättigat mål och att tillämpningen är ett lämpligt och nödvändigt medel

för att uppnå målet.

8 § I mål om trakasserier på grund av etnisk tillhörighet, religion eller

övertygelse skall den som anser sig ha blivit trakasserad visa att det tra-

kasserande uppträdandet har förekommit. Det åligger då den som därige-

nom skall antas ha diskriminerat att visa att något samband inte har före-

legat mellan uppträdandet och den etniska tillhörigheten, religionen eller

övertygelsen.

9 § I mål om order eller instruktion att diskriminera någon på grund av

etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse skall den som anser sig ha

blivit kränkt visa att en order eller en instruktion har förekommit. I övrigt

skall bestämmelserna om bevisning vid direkt eller indirekt diskrimine-

ring tillämpas.

Rättegångskostnader

10 § I mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tilllåten får

domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad,

om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prö-

vad.

Preskription m.m.

11 § För mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten

skall en talan väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen

företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. I annat fall är rät-

ten till talan förlorad.

12 § För mål som handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister skall

34 § andra och tredje styckena, 35 § andra och tredje styckena, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 

3942 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd tillämpas när talan förs med anledning av en uppsägning eller ett av- skedande, och

i andra fall 

6466 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande

i

arbetslivet tillämpas med den skillnaden att den tidsfrist som anges i 66 § första stycket första meningen skall vara två månader.

269

13 § Talan om skadestånd enligt denna lag med anledning av ett beslut

Prop. 2002/03:65

om anställning som har meddelats av en arbetsgivare med offentlig ställ-

Bilaga 4

ning får inte prövas innan anställningsbeslutet har vunnit laga kraft.

I fråga om en sådan skadeståndstalan räknas tidsfristerna enligt 12 §

från den dag då beslutet vann laga kraft.

14 § En talan som förs av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

skall behandlas som om talan hade förts av den person som anser sig ha

blivit diskriminerad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003, då lagen (1999:130) om åtgär-

der mot etnisk diskriminering i arbetslivet skall upphöra att gälla.

270 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag (2003:000) om förbud mot diskriminering på grund av funktionshinder 1 kap. Inledande bestämmelser Lagens ändamål

1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering och på and- ra sätt främja lika rättigheter och lika möjligheter för personer med funk- tionshinder. Samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare

2 § Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja lika rättigheter och lika möjligheter i arbetslivet och skall särskilt motverka alla former av diskriminering på grund av funktionshinder. Funktionshinder

3 § Med funktionshinder avses varaktiga fysiska, psykiska eller begåv- ningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått där- efter eller kan förväntas uppstå. Lagen är tvingande

4 § Ett avtal som innebär att en persons rättigheter enligt denna lag inskränks är ogiltigt i den delen. Tillämpningsområde

5 § Denna lag gäller inte inom tillämpningsområdet för lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. 2 kap. Förbud mot diskriminering Direkt diskriminering

1 § Direkt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Med direkt diskriminering avses att någon av skäl som har samband med funktionshinder missgynnas genom att behandlas sämre än någon 271

annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar

Prop. 2002/03:65

situation.

Bilaga 4

Indirekt diskriminering

2 § Indirekt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Med indirekt diskriminering avses tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutral men som i praktiken särskilt kan missgynna personer med visst funktionshinder. Det är inte diskriminering om bestämmelsen, kriteriet eller förfarings- sättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och tillämpningen är ett lämpligt och nödvändigt medel för att uppnå målet. Trakasserier

3 § Trakasserier som har samband med funktionshinder är diskrimine- ring och är förbjudna i fall som anges i 3 kap. Med trakasserier avses ett uppträdande som syftar eller leder till att en persons värdighet kränks. Order eller instruktion att diskriminera

4 § En order eller en instruktion att diskriminera någon av skäl som har samband med funktionshinder är diskriminering och är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Bevisning

5 § I 7 kap. 69 §§ finns särskilda bestämmelser om bevisning i mål om diskriminering enligt lagen. 3 kap. När förbuden gäller I arbetslivet Förbud för arbetsgivare

1 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när en ar- betsgivare

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar någon annan åtgärd under anställningsförfaran- det,

2.

beslutar om befordran,

3.

beslutar om en arbetstagares deltagande i utbildning, yrkespraktik eller yrkesvägledning eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha bety- delse för sådana frågor,

272

4.

tillämpar anställnings- eller arbetsvillkor,

5.

leder och fördelar arbetet,

6.

säger upp, avskedar eller permitterar en arbetstagare, eller

7.

vidtar en annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare.

I fall som avses i första stycket gäller förbudet mot direkt diskrimine- ring även då arbetsgivaren genom att vidta stöd- och anpassningsåtgärder kan skapa en situation för en person med ett funktionshinder som är jäm- förbar med den för personer utan sådant funktionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar sådana åtgärder.

2 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetssökande eller en arbets- tagare för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon an- nan att diskriminera en sådan person. Den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta om en arbetstagares arbetsförhållanden skall vid tillämpning av första stycket likställas med arbetsgivaren. Förbud för andra än arbetsgivare

3 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet, en närings- idkare eller annan beslutar i frågor om i yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för sådana frågor.

4 § Den som bedriver verksamhet får inte utsätta någon som arbetar eller genomgår utbildning i verksamheten för trakasserier eller ge en or- der eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan person.

5 § En arbetstagare eller någon annan som arbetar eller utbildas på en arbetsplats får inte utsätta en annan sådan person på arbetsplatsen för trakasserier. Vid arbetsförmedling m.m.

6 § Diskrimineringsförbuden gäller när länsarbetsnämnden

1.

gör urval bland flera arbetssökande eller som ett led i platsförmed- ling vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för om en arbets- sökande skall få ett arbete, eller

2.

prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om vägledning, anvis- ningar till arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknads- politisk verksamhet.

Förbudet i första stycket 1 gäller även för annan än länsarbetsnämnden som bedriver arbetsförmedling. Förbudet i första stycket 2 gäller även för Arbetsmarknadsstyrelsen och för annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av Arbetsmarknads- styrelsen att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 273 Vid start eller bedrivande av näringsverksamhet

7 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som har rätt att besluta om stöd, tillstånd eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att starta eller bedriva när- ingsverksamhet beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Vid yrkesutövning

8 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som har rätt att besluta om legitimation, auktorisation, registrering, tillstånd eller liknande, som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke, beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Vid utbildning m.m. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förbud för den som bedriver utbildning m.fl.

9 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när den som bedriver utbildning eller den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning

1.

beslutar om tillträde till utbildningen eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för tillträdet, eller

2.

vidtar en ingripande åtgärd mot en sökande eller en person som del- tar i en utbildning.

10 § Den som enligt 9 § är förbjuden att diskriminera får inte utsätta en sökande eller någon som deltar i en utbildning för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan per- son.

11 § Diskrimineringsförbuden gäller när den som bedriver utbildning eller annan som har rätt att besluta om någons möjlighet att ta del av stu- die- eller yrkesvägledning eller yrkespraktik beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Vid medlemskap och medverkan i arbetstagarorganisationer, arbetsgivar- organisationer och yrkesorganisationer

12 § Diskrimineringsförbuden gäller när en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i fråga om en enskild persons medlemskap eller medverkan i organisationen eller i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är medlem. 274 Vid handel m.m.

13 § Diskrimineringsförbuden gäller när någon

1.

tillhandahåller varor, tjänster, fast egendom eller bostäder till all- mänheten,

2.

efterfrågar varor, tjänster, fast egendom eller bostäder från allmän- heten, eller

3.

anordnar allmän sammankomst eller offentlig tillställning.

4 kap. Förbud mot repressalier m.m. Repressalier

1 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag får inte utsätta någon för repressalier på grund av att han eller hon har anmält eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning om diskrimi- nering. Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier

2 § En arbetsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som har samband med funktionshinder skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att för- hindra fortsatta trakasserier. Skyldigheten i första stycket gäller även när någon annan som arbetar eller genomgår utbildning på arbetsplatsen anser sig ha blivit utsatt för trakasserier.

3 § Den som bedriver utbildning och som får kännedom om att någon som deltar i utbildningen anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som har samband med funktionshinder skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Uppgift om meriter

4 § En arbetssökande som inte har anställts eller en arbetstagare som inte har befordrats eller tagits ut till utbildning eller yrkespraktik har rätt att på begäran få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren om vilken utbild- ning, yrkeserfarenhet och andra meriter den har som fick arbetet eller utbildnings- eller praktikplatsen. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 275

5 kap. Ogiltighet och skadestånd

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Ogiltighet

1 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal på ett

sätt som är förbjudet enligt denna lag, skall bestämmelsen jämkas eller

förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen

sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i öv-

rigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat

hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.

Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag ge-

nom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling,

skall rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär

det.

2 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom en

bestämmelse som tillämpas på arbetsplatsen skall bestämmelsen jämkas

eller förklaras ogiltig om den arbetssökande eller arbetstagaren begär det.

3 § Om en medlem eller den som ansöker om medlemskap i en arbets-

tagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation dis-

krimineras på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag genom en be-

stämmelse i stadgarna för organisationen eller genom en annan bestäm-

melse som tillämpas i organisationen skall bestämmelsen jämkas eller

förklaras ogiltig om medlemmen eller den som ansöker om medlemskap

begär det.

Skadestånd

4 § Den som bryter mot förbuden mot diskriminering i denna lag skall

betala skadestånd till den som diskriminerats för den kränkning som dis-

krimineringen innebär och för den ekonomiska skada som uppkommer

för den diskriminerade.

5 § Den som bryter mot förbudet mot repressalier i denna lag skall

betala skadestånd till den som utsatts för repressalierna för den kränkning

som repressalierna innebär och för den ekonomiska skada som upp-

kommer för den som repressalierna riktats mot.

6 § Den som inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag att utreda

och vidta åtgärder mot trakasserier skall betala skadestånd till den som

utsatts för trakasserierna för den kränkning som underlåtenheten innebär.

7 § Om det är skäligt kan skadestånd enligt 46 §§ sättas ned eller helt

falla bort.

276

6 kap. Tillsyn

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Handikappombudsmannen

1 § Handikappombudsmannen skall se till att denna lag följs.

2 § Handikappombudsmannen skall i första hand försöka få arbets- givare och andra att frivilligt följa föreskrifterna i denna lag.

3 § Av 7 kap. 3 § framgår att ombudsmannen får föra talan i domstol för den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier. Uppgiftsskyldighet

4 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag är skyl- dig att på uppmaning av Handikappombudsmannen lämna de uppgifter om förhållandena i sin verksamhet som kan vara av betydelse för om- budsmannens tillsyn enligt 1 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter om meriter när Handikappombudsmannen biträder en begäran av en enskild arbets- sökande eller arbetstagare enligt 4 kap. 4 §. Om det finns särskilda skäl gäller dock inte uppgiftsskyldigheten enligt första och andra stycket. Föreläggande av vite

5 § Den som inte rättar sig efter en uppmaning enligt 4 § får av Handi- kappombudsmannen vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet. Överklagande m.m.

6 § Handikappombudsmannens beslut om vitesföreläggande får över- klagas hos Nämnden mot diskriminering. Nämndens beslut får inte över- klagas. Talan om utdömande av vite förs vid tingsrätt av ombudsmannen. Handläggningen hos Nämnden mot diskriminering

7 § Nämnden mot diskriminering skall se till att ärendena blir så ut- redda som deras beskaffenhet kräver. När det behövs skall nämnden låta komplettera utredningen. Över- flödig utredning får avvisas. Muntlig förhandling

8 § Ärenden om vitesföreläggande avgörs efter muntlig förhandling, utom när nämnden anser att någon sådan förhandling inte behövs. 277

9 § Till en förhandling enligt 8 § skall Handikappombudsmannen och

Prop. 2002/03:65

den som har vitesförelagts kallas.

Bilaga 4

Nämnden får vid vite förelägga den som har vitesförelagts eller dennes

ställföreträdare att inställa sig personligen.

Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till för-

handlingen.

7 kap. Rättegången

Tillämpliga regler

1 § Mål om ogiltighet och skadestånd enligt denna lag skall hand-

läggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i

tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Mål enligt 3 kap. 1 och 2 §§

och 4 kap. 2 § första stycket skall handläggas enligt lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister. Det gäller även mål om en arbetsgivares re-

pressalier enligt 4 kap. 1 §.

I ett mål som handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall som arbetstagare anses också arbetssökande och som arbetsgivare

också den som någon har sökt arbete hos. Detta skall gälla också när reg-

lerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet tillämpas i en tvist enligt denna lag.

Rätt att föra talan m.m.

2 § Av 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

framgår att en arbetstagarorganisation vid Arbetsdomstolen kan väcka

och utföra en talan enligt den lagen för medlem i organisationen.

3 § I en tvist enligt denna lag får Handikappombudsmannen som part

föra talan för den enskilde som anser sig ha blivit diskriminerad eller

utsatt för repressalier, om den personen medger det. Om ombudsmannen

för sådan talan får ombudsmannen i samma rättegång föra också annan

talan som ombud för den personen. Ombudsmannens beslut i dessa frå-

gor får inte överklagas.

När en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde

enligt 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister får om-

budsmannen dock föra talan bara om organisationen inte gör det.

Om målet skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall ombudsmannens talan föras vid Arbetsdomstolen.

4 § När ett mål handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten

skall vad som i rättegångsbalken föreskrivs om part beträffande jävs-

förhållande, personlig inställelse, hörande under sanningsförsäkran och

andra frågor som rör bevisningen tillämpas också när Handikapp-

ombudsmannen för talan.

278

5 § När ett mål handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i

Prop. 2002/03:65

arbetstvister skall vad som i den lagen föreskrivs om den enskildes ställ-

Bilaga 4

ning i rättegången tillämpas också när Handikappombudsmannen för

talan.

Bevisning i mål om diskriminering enligt lagen

6 § I mål om direkt diskriminering på grund av funktionshinder skall

den som anser sig ha blivit sämre behandlad än någon annan i en jämför-

bar situation visa att en sådan behandling har förekommit. Det åligger då

den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att något sam-

band inte har förelegat mellan behandlingen och funktionshindret.

I mål i vilket 3 kap. 1 § andra stycket skall tillämpas gäller följande.

Den som anser sig ha blivit sämre behandlad än någon annan av skäl som

har samband med funktionshinder skall visa att arbetsgivaren genom att

vidta stöd- och anpassningsåtgärder kan skapa en situation för den miss-

gynnade som är jämförbar med den för personer utan sådant funktions-

hinder. Det åligger då den som därigenom skall antas ha diskriminerat att

visa att det inte skäligen kan krävas att sådana åtgärder vidtas.

7 § I mål om indirekt diskriminering på grund av funktionshinder skall

den som anser sig ha blivit missgynnad visa att tillämpningen av en be-

stämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt, som framstår som neu-

tral, i praktiken kan missgynna personer med detta funktionshinder. Det

åligger då den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att

bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av

ett berättigat mål och att tillämpningen är ett lämpligt och nödvändigt

medel för att uppnå målet.

8 § I mål om trakasserier på grund av funktionshinder skall den som

anser sig ha blivit trakasserad visa att det trakasserande uppträdandet har

förekommit. Det åligger då den som därigenom skall antas ha diskrimi-

nerat att visa att något samband inte har förelegat mellan uppträdandet

och funktionshindret.

9 § I mål om order eller instruktion att diskriminera någon på grund av

funktionshinder skall den som anser sig ha blivit kränkt visa att en order

eller en instruktion har förekommit. I övrigt skall bestämmelserna om

bevisning vid direkt eller indirekt diskriminering tillämpas.

Rättegångskostnader

10 § I mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tilllåten får

domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad,

om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prö-

vad.

279 Preskription m.m.

11 § För mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs- balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten skall en talan väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. I annat fall är rät- ten till talan förlorad.

12 § För mål som handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister skall

34 § andra och tredje styckena, 35 § andra och tredje styckena, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 

3942 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd tillämpas när talan förs med anledning av en uppsägning eller ett av- skedande, och

i andra fall 

6466 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande

i

arbetslivet tillämpas med den skillnaden att den tidsfrist som anges i 66 § första stycket första meningen skall vara två månader.

13 § Talan om skadestånd enligt denna lag med anledning av ett beslut om anställning som har meddelats av en arbetsgivare med offentlig ställ- ning får inte prövas innan anställningsbeslutet har vunnit laga kraft. I fråga om en sådan skadeståndstalan räknas tidsfristerna enligt 12 § från den dag då beslutet vann laga kraft.

14 § En talan som förs av Handikappombudsmannen skall behandlas som om talan hade förts av den person som anser sig ha blivit diskrimi- nerad. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003, då lagen (1999:132) om för- bud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder skall upphöra att gälla. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 280 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag (2003:000) om förbud mot diskriminering på grund av sex- uell läggning 1 kap. Inledande bestämmelser Lagens ändamål

1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering och på and- ra sätt främja lika rättigheter och lika möjligheter oavsett sexuell lägg- ning. Samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare

2 § Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja lika rättigheter och lika möjligheter i arbetslivet och skall särskilt motverka alla former av diskriminering på grund av sexuell läggning. Sexuell läggning

3 § Med sexuell läggning avses homosexuell, bisexuell och heterosex- uell läggning. Lagen är tvingande

4 § Ett avtal som innebär att en persons rättigheter enligt denna lag inskränks är ogiltigt i den delen. Tillämpningsområde

5 § Denna lag gäller inte inom tillämpningsområdet för lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. 2 kap. Förbud mot diskriminering Direkt diskriminering

1 § Direkt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Med direkt diskriminering avses att någon av skäl som har samband med sexuell läggning missgynnas genom att behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation. 281 Indirekt diskriminering

2 § Indirekt diskriminering är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Med indirekt diskriminering avses tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutral men som i praktiken särskilt kan missgynna personer med viss sexuell läggning. Det är inte diskriminering om bestämmelsen, kriteriet eller förfarings- sättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och tilllämpningen är ett lämpligt och nödvändigt medel för att uppnå målet. Trakasserier

3 § Trakasserier som har samband med sexuell läggning är diskrimine- ring och är förbjudna i fall som anges i 3 kap. Med trakasserier avses ett uppträdande som syftar eller leder till att en persons värdighet kränks. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Order eller instruktion att diskriminera

4 § En order eller en instruktion att diskriminera någon av skäl som har samband med sexuell läggning är diskriminering och är förbjuden i fall som anges i 3 kap. Bevisning

5 § I 7 kap. 69 §§ finns särskilda bestämmelser om bevisning i mål om diskriminering enligt lagen. 3 kap. När förbuden gäller I arbetslivet Förbud för arbetsgivare

1 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när en ar- betsgivare 1. beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar någon annan åtgärd under anställningsförfaran- det, 2. beslutar om befordran, 3. beslutar om en arbetstagares deltagande i utbildning, yrkespraktik eller yrkesvägledning eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha bety- delse för sådana frågor, 4. tillämpar anställnings- eller arbetsvillkor, 5. leder och fördelar arbetet, 6. säger upp, avskedar eller permitterar en arbetstagare, eller 7. vidtar en annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. 282

2 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetssökande eller en arbets- tagare för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon an- nan att diskriminera en sådan person. Den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta om en arbetstagares arbetsförhållanden skall vid tillämpning av första stycket likställas med arbetsgivaren. Förbud för andra än arbetsgivare

3 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet, en närings- idkare eller annan beslutar i frågor om yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för sådana frågor.

4 § Den som bedriver verksamhet får inte utsätta någon som arbetar eller genomgår utbildning i verksamheten för trakasserier eller ge en or- der eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan person.

5 § En arbetstagare eller någon annan som arbetar eller utbildas på en arbetsplats får inte utsätta en annan sådan person på arbetsplatsen för trakasserier. Vid arbetsförmedling m.m.

6 § Diskrimineringsförbuden gäller när länsarbetsnämnden

1.

gör urval bland flera arbetssökande eller som ett led i platsförmed- ling vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för om en arbets- sökande skall få ett arbete, eller

2.

prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om vägledning, anvis- ningar till arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknads- politisk verksamhet.

Förbudet i första stycket 1 gäller även för annan än länsarbetsnämnden som bedriver arbetsförmedling. Förbudet i första stycket 2 gäller även för Arbetsmarknadsstyrelsen och för annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av Arbetsmarknads- styrelsen att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program. Vid start eller bedrivande av näringsverksamhet

7 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som har rätt att besluta om stöd, tillstånd eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att starta eller bedriva när- ingsverksamhet beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 283 Vid yrkesutövning

8 § Diskrimineringsförbuden gäller när en myndighet eller annan som har rätt att besluta om legitimation, auktorisation, registrering, tillstånd eller liknande, som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke, beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Vid utbildning m.m. Förbud för den som bedriver utbildning m.fl.

9 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering gäller när den som bedriver utbildning eller den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning

1.

beslutar om tillträde till utbildningen eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för tillträdet, eller

2.

vidtar en ingripande åtgärd mot en sökande eller en person som del- tar i en utbildning.

10 § Den som enligt 9 § är förbjuden att diskriminera får inte utsätta en sökande eller någon som deltar i en utbildning för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en sådan per- son.

11 § Diskrimineringsförbuden gäller när den som bedriver utbildning eller annan som har rätt att besluta om någons möjlighet att ta del av stu- die- eller yrkesvägledning eller yrkespraktik beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Vid medlemskap och medverkan i arbetstagarorganisationer, arbets- givarorganisationer och yrkesorganisationer

12 § Diskrimineringsförbuden gäller när en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i fråga om en enskild persons medlemskap eller medverkan i organisationen eller i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är medlem. Vid handel m.m.

13 § Diskrimineringsförbuden gäller när någon

1.

tillhandahåller varor, tjänster, fast egendom eller bostäder till all- mänheten,

2.

efterfrågar varor, tjänster, fast egendom eller bostäder från allmän- heten, eller

3.

anordnar allmän sammankomst eller offentlig tillställning.

Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 284

4 kap. Förbud mot repressalier m.m.

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Repressalier

1 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag får inte

utsätta någon för repressalier på grund av att han eller hon har anmält

eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning om diskrimi-

nering.

Skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier

2 § En arbetsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig

ha blivit utsatt för trakasserier som har samband med sexuell läggning

skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i

förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att för-

hindra fortsatta trakasserier.

Skyldigheten i första stycket gäller även när någon annan som arbetar

eller genomgår utbildning på arbetsplatsen anser sig ha blivit utsatt för

trakasserier.

3 § Den som bedriver utbildning och som får kännedom om att någon

som deltar i utbildningen anser sig ha blivit utsatt för trakasserier som

har samband med sexuell läggning skall utreda omständigheterna kring

de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder

som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier.

Uppgift om meriter

4 § En arbetssökande som inte har anställts eller en arbetstagare som

inte har befordrats eller tagits ut till utbildning eller yrkespraktik har rätt

att på begäran få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren om vilken utbild-

ning, yrkeserfarenhet och andra meriter den har som fick arbetet eller

utbildnings- eller praktikplatsen.

5 kap. Ogiltighet och skadestånd

Ogiltighet

1 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal på ett

sätt som är förbjudet enligt denna lag, skall bestämmelsen jämkas eller

förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen

sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i öv-

rigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat

hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.

Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag ge-

nom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling,

285

skall rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär

Prop. 2002/03:65

det.

Bilaga 4

2 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom en

bestämmelse som tillämpas på arbetsplatsen skall bestämmelsen jämkas

eller förklaras ogiltig om den arbetssökande eller arbetstagaren begär det.

3 § Om en medlem eller den som ansöker om medlemskap i en arbets-

tagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation dis-

krimineras på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag genom en be-

stämmelse i stadgarna för organisationen eller genom en annan bestäm-

melse som tillämpas i organisationen skall bestämmelsen jämkas eller

förklaras ogiltig om medlemmen eller den som ansöker om medlemskap

begär det.

Skadestånd

4 § Den som bryter mot förbuden mot diskriminering i denna lag skall

betala skadestånd till den som diskriminerats för den kränkning som dis-

krimineringen innebär och för den ekonomiska skada som uppkommer

för den diskriminerade.

5 § Den som bryter mot förbudet mot repressalier i denna lag skall

betala skadestånd till den som utsatts för repressalierna för den kränkning

som repressalierna innebär och för den ekonomiska skada som upp-

kommer för den som repressalierna riktats mot.

6 § Den som inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag att utreda

och vidta åtgärder mot trakasserier skall betala skadestånd till den som

utsatts för trakasserierna för den kränkning som underlåtenheten innebär.

7 § Om det är skäligt kan skadestånd enligt 46 §§ sättas ned eller helt

falla bort.

6 kap. Tillsyn

Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning

1 § För att se till att denna lag följs skall det finnas en ombudsman mot

diskriminering på grund av sexuell läggning.

Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning utses

av regeringen.

2 § Ombudsmannen skall i första hand försöka få arbetsgivare och

andra att frivilligt följa föreskrifterna i denna lag.

3 § Av 7 kap. 3 § framgår att ombudsmannen får föra talan i domstol

för den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier.

Uppgiftsskyldighet

286

4 § Den som omfattas av diskrimineringsförbuden i denna lag är skyl-

Prop. 2002/03:65

dig att på uppmaning av ombudsmannen lämna de uppgifter om för-

Bilaga 4

hållandena i sin verksamhet som kan vara av betydelse för ombuds-

mannens tillsyn enligt 1 §.

En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter om meriter när

ombudsmannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller

arbetstagare enligt 4 kap. 4 §.

Om det finns särskilda skäl gäller dock inte uppgiftsskyldigheten enligt

första och andra stycket.

Föreläggande av vite

5 § Den som inte rättar sig efter en uppmaning enligt 4 § får av om-

budsmannen vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet.

Överklagande m.m.

6 § Ett beslut om vitesföreläggande av Ombudsmannen mot diskrimi-

nering på grund av sexuell läggning får överklagas hos Nämnden mot

diskriminering. Nämndens beslut får inte överklagas.

Talan om utdömande av vite förs vid tingsrätt av ombudsmannen.

Handläggningen hos Nämnden mot diskriminering

7 § Nämnden mot diskriminering skall se till att ärendena blir så ut-

redda som deras beskaffenhet kräver.

När det behövs skall nämnden låta komplettera utredningen. Över-

flödig utredning får avvisas.

Muntlig förhandling

8 § Ärenden om vitesföreläggande avgörs efter muntlig förhandling,

utom när nämnden anser att någon sådan förhandling inte behövs.

9 § Till en förhandling enligt 8 § skall ombudsmannen och den som

har vitesförelagts kallas.

Nämnden får vid vite förelägga den som har vitesförelagts eller dennes

ställföreträdare att inställa sig personligen.

Om det behövs för utredningen, får nämnden också kalla andra till för-

handlingen.

7 kap. Rättegången

Tillämpliga regler

1 § Mål om ogiltighet och skadestånd enligt denna lag skall hand-

läggas enligt vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i

287

tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Mål enligt 3 kap. 1 och 2 §§

Prop. 2002/03:65

och 4 kap. 2 § första stycket skall handläggas enligt lagen (1974:371) om

Bilaga 4

rättegången i arbetstvister. Det gäller även mål om en arbetsgivares re-

pressalier enligt 4 kap. 1 §.

I ett mål som handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall som arbetstagare anses också arbetssökande och som arbetsgivare

också den som någon har sökt arbete hos. Detta skall gälla också när reg-

lerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet tillämpas i en tvist enligt denna lag.

Rätt att föra talan m.m.

2 § Av 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

framgår att en arbetstagarorganisation vid Arbetsdomstolen kan väcka

och utföra en talan enligt den lagen för medlem i organisationen.

3 § I en tvist enligt denna lag får Ombudsmannen mot diskriminering

på grund av sexuell läggning som part föra talan för den enskilde som

anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, om den per-

sonen medger det. Om ombudsmannen för sådan talan får ombuds-

mannen i samma rättegång föra också annan talan som ombud för den

personen. Ombudsmannens beslut i dessa frågor får inte överklagas.

När en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde

enligt 4 kap. 5 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister får om-

budsmannen dock föra talan bara om organisationen inte gör det.

Om målet skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister

skall ombudsmannens talan föras vid Arbetsdomstolen.

4 § När ett mål handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten

skall vad som i rättegångsbalken föreskrivs om part beträffande jävsför-

hållande, personlig inställelse, hörande under sanningsförsäkran och and-

ra frågor som rör bevisningen tillämpas också när Ombudsmannen mot

diskriminering på grund av sexuell läggning för talan.

5 § När ett mål handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister skall vad som i den lagen föreskrivs om den enskildes ställ-

ning i rättegången tillämpas också när Ombudsmannen mot diskrimine-

ring på grund av sexuell läggning för talan.

Bevisning i mål om diskriminering enligt lagen

6 § I mål om direkt diskriminering på grund av sexuell läggning skall

den som anser sig ha blivit sämre behandlad än någon annan i en jämför-

bar situation visa att en sådan behandling har förekommit. Det åligger då

den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att något sam-

band inte har förelegat mellan behandlingen och den sexuella lägg-

ningen.

288

7 § I mål om indirekt diskriminering på grund av sexuell läggning

Prop. 2002/03:65

skall den som anser sig ha blivit missgynnad visa att tillämpningen av en

Bilaga 4

bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt, som framstår som neu-

tral, i praktiken kan missgynna personer med denna sexuella läggning.

Det åligger då den som därigenom skall antas ha diskriminerat att visa att

bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av

ett berättigat mål och att tillämpningen är ett lämpligt och nödvändigt

medel för att uppnå målet.

8 § I mål om trakasserier på grund av sexuell läggning skall den som

anser sig ha blivit trakasserad visa att det trakasserande uppträdandet har

förekommit. Det åligger då den som därigenom skall antas ha diskrimi-

nerat att visa att något samband inte har förelegat mellan uppträdandet

och den sexuella läggningen.

9 § I mål om order eller instruktion att diskriminera någon på grund av

sexuell läggning skall den som anser sig ha blivit kränkt visa att en order

eller en instruktion har förekommit. I övrigt skall bestämmelserna om

bevisning vid direkt eller indirekt diskriminering tillämpas.

Rättegångskostnader

10 § I mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tilllåten får

domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad,

om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prö-

vad.

Preskription m.m.

11 § För mål som handläggs enligt vad som är föreskrivet i rättegångs-

balken om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten

skall en talan väckas inom två år efter det att den påtalade handlingen

företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. I annat fall är rät-

ten till talan förlorad.

12 § För mål som handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister skall

34 § andra och tredje styckena, 35 § andra och tredje styckena, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 

3942 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd tillämpas när talan förs med anledning av en uppsägning eller ett av- skedande, och

i andra fall 

6466 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande

i

arbetslivet tillämpas med den skillnaden att den tidsfrist som anges i 66 § första stycket första meningen skall vara två månader.

13 § Talan om skadestånd enligt denna lag med anledning av ett beslut om anställning som har meddelats av en arbetsgivare med offentlig ställ- ning får inte prövas innan anställningsbeslutet har vunnit laga kraft. 289

I fråga om en sådan skadeståndstalan räknas tidsfristerna enligt 12 §

Prop. 2002/03:65

från den dag då beslutet vann laga kraft.

Bilaga 4

14 § En talan som förs av Ombudsmannen mot diskriminering på grund

av sexuell läggning skall behandlas som om talan hade förts av den per-

son som anser sig ha blivit diskriminerad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003, då lagen (1999:133) om för-

bud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning skall

upphöra att gälla.

290

Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller överty- gelse, sexuell läggning och funk- tionshinder.

Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehandling av stu- denter i högskolan

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder 2 § I denna lag avses med

högskola: ett universitet eller en högskola som har staten, en kommun eller ett landsting som huvudman och som omfattas av högskolelagen (1992:1434) samt en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina,

student: den som är antagen till och bedriver grundläggande högskole- utbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller utbildning som kan leda fram till en examen som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina; den som är anställd som doktorand skall dock inte anses som student vid tillämp- ningen av denna lag,

sökande: den som i vederbörlig ordning har anmält att han eller hon vill antas till grundläggande högskoleutbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller till utbildning som kan leda fram till en exa- men som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om

tillstånd att utfärda vissa examina,

etnisk tillhörighet: att någon till-

etnisk tillhörighet: att någon till-

hör en grupp av personer som har

hör en grupp av personer som har

samma hudfärg, nationella eller

samma nationella eller etniska ur-

etniska ursprung eller tros-

sprung eller hudfärg,

bekännelse,

övertygelse: grundläggande värde- ringar i livsåskådningsfrågor eller andra frågor av etisk karaktär,

sexuell läggning: homosexuell, bisexuell eller heterosexuell läggning, funktionshinder: varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av funktionsförmågan som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas upp- stå. 291 3 § En högskola skall inom ramen En högskola skall inom ramen för för sin verksamhet bedriva ett mål- sin verksamhet bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja inriktat arbete för att aktivt främja studenters lika rättigheter oavsett studenters lika rättigheter oavsett deras könstillhörighet, etniska till- deras könstillhörighet, etniska till- hörighet, sexuella läggning eller hörighet, religion eller övertygelse, funktionshinder. sexuella läggning eller funktions- hinder. Närmare föreskrifter om högskolans skyldigheter enligt första stycket finns i 4 och 5 §§.

4 §

En högskola skall vidta åtgärder

En högskola skall vidta åtgärder

för att förebygga och förhindra att

för att förebygga och förhindra att

en student utsätts för ett upp-

en student utsätts för ett upp-

trädande som kränker hans eller

trädande som syftar eller leder till

hennes integritet i högskole-

att hans eller hennes värdighet

studierna,

om

uppträdandet har

kränks, om uppträdandet har sam-

samband med

band med

studentens etniska

tillhörighet

 etnisk tillhörighet,

(etniska trakasserier),

 religion eller övertygelse,

studentens

sexuella läggning

 sexuell läggning,

(trakasserier på grund av sexuell

 funktionshinder, eller

läggning),

 könstillhörighet eller är av

studentens

funktionshinder

sexuell natur.

(trakasserier på grund av funk-

tionshinder), eller

 studentens könstillhörighet el-

ler är av sexuell natur (sexuella

trakasserier).

5 §

En högskola skall varje år upp-

En högskola skall varje år upp-

rätta en plan som skall innehålla en

rätta en plan som skall innehålla en

översikt över de åtgärder som be-

översikt över de åtgärder som be-

hövs för att främja studenters lika

hövs för att främja studenters lika

rättigheter oavsett deras köns-

rättigheter oavsett deras köns-

tillhörighet,

etniska

tillhörighet,

tillhörighet,

etniska

tillhörighet,

sexuella läggning eller funktions-

religion eller övertygelse, sexuella

hinder och för att förebygga och

läggning eller funktionshinder och

förhindra trakasserier enligt 4 §.

för att förebygga och förhindra

Planen skall vidare innehålla en

trakasserier enligt 4 §. Planen skall

redogörelse för vilka av dessa åt-

vidare innehålla en redogörelse för

gärder som högskolan avser att

vilka av dessa åtgärder som hög-

påbörja eller genomföra under det

skolan avser att påbörja eller

kommande året.

genomföra

under det

kommande

året.

En redovisning av hur de planerade åtgärderna enligt första stycket har genomförts skall tas in i efterföljande års plan. Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 292

7 §

En högskola får inte missgynna

En högskola får inte av skäl som

en student eller en sökande genom

har samband med könstillhörighet,

att behandla honom eller henne

etnisk tillhörighet,

religion

eller

mindre förmånligt

än högskolan

övertygelse, sexuell läggning eller

behandlar eller skulle ha behandlat

funktionshinder missgynna en stu-

personer med annan könstillhörig-

dent eller en sökande genom att

het, annan etnisk tillhörighet, an-

behandla honom eller henne sämre

nan sexuell läggning eller utan

än högskolan behandlar, har be-

funktionshinder i en likartad situa-

handlat eller skulle ha behandlat

tion, om inte högskolan visar att

någon annan i en jämförbar situa-

missgynnandet

saknar

samband

tion, om inte högskolan visar att

med könstillhörigheten, den etniska

missgynnandet

saknar samband

tillhörigheten, den sexuella lägg-

med könstillhörigheten, den etniska

ningen eller funktionshindret.

tillhörigheten,

religionen

eller

övertygelsen, den sexuella lägg-

Förbudet gäller inte, om behand-

ningen eller funktionshindret.

lingen är berättigad av hänsyn till

Förbudet gäller inte om behand-

ett särskilt intresse som uppen-

lingen är ett led i strävanden att

barligen är viktigare än intresset

främja jämställdhet mellan kvinnor

av att förhindra diskriminering i

och män i högskolan.

högskolan.

8 §

En högskola får inte missgynna

En högskola får inte missgynna

en student eller en sökande genom

en student eller en sökande genom

att tillämpa en bestämmelse, ett

att tillämpa en bestämmelse, ett

kriterium

eller

ett

förfaringssätt

kriterium eller

ett

förfaringssätt

som framstår som neutralt men

som framstår som neutralt men

som i praktiken särskilt missgynnar

som i praktiken särskilt kan miss-

personer med en viss könstillhörig-

gynna personer med en viss köns-

het, en viss etnisk tillhörighet, en

tillhörighet, en viss etnisk tillhörig-

viss sexuell läggning eller ett visst

het, en viss religion eller över-

funktionshinder. Detta gäller dock

tygelse, en viss sexuell läggning

inte

om

bestämmelsen,

kriteriet

eller ett visst funktionshinder. Det-

eller

förfaringssättet

objektivt kan

ta gäller dock inte om bestäm-

motiveras av ett berättigat mål och

melsen, kriteriet eller förfarings-

medlen är lämpliga och nödvän-

sättet objektivt kan motiveras av ett

diga för att uppnå målet.

berättigat mål och tillämpningen är

ett lämpligt och nödvändigt medel

för att uppnå målet.

9 § Förbuden mot direkt och indirekt diskriminering i 7 och 8 §§ skall gäl- la, när en högskola 1. beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet, Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 293 2. beslutar om examination eller gör någon annan bedömning av en

studieprestation,

3. beslutar eller gör någon annan

3. beslutar eller gör någon annan

liknande bedömning i fråga om

liknande bedömning i fråga om

a) tillgodoräknande av utbild-

a) tillgodoräknande av utbild-

ning,

ning,

b) anstånd med studier eller fort-

b) anstånd med studier eller fort-

sättning av studier efter studie-

sättning av studier efter studie-

uppehåll,

uppehåll,

c) byte av handledare,

c) byte av handledare,

d) indragning av handledare och

d) indragning av handledare och

andra resurser vid forskarutbild-

andra resurser vid forskarutbild-

ning,

ning,

e) utbildningsbidrag för dokto-

e) utbildningsbidrag för dokto-

rander, eller

rander,

4. beslutar om eller vidtar någon

annan åtgärd som kan ha betydelse

för en sökandes eller students möj-

lighet att ta del av studie- och yr-

kesvägledning eller för en students

möjlighet att ta del av yrkespraktik,

eller

4. vidtar en ingripande åtgärd

5. vidtar en ingripande åtgärd

mot en student.

mot en student.

9 a § En högskola får inte utsätta en student eller en sökande för trakas- serier som avses i 4 §. Sådana tra- kasserier utgör diskriminering. 9 b § En högskola får inte ge en order eller en instruktion att diskriminera en student eller en sökande av skäl som har samband med köns- tillhörighet, etnisk tillhörighet, re- ligion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder. En sådan order eller instruktion utgör diskriminering. 11 §

En högskola får inte utsätta en

En högskola får inte utsätta nå-

student eller en sökande för repres-

gon för repressalier på grund av att

salier på grund av att han eller hon

han eller hon har anmält högskolan

har anmält högskolan för diskrimi-

för diskriminering, påtalat att hög-

nering eller medverkat i en utred-

skolan har gjort sig skyldig till dis-

Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 294

ning enligt denna lag .

kriminering

eller

medverkat

i en

Prop. 2002/03:65

utredning om diskriminering .

Bilaga 4

13 §

Staten, en kommun eller ett

Staten, en kommun eller ett

landsting som är huvudman för en

landsting som är huvudman för en

högskola och en enskild utbild-

högskola och en enskild utbild-

ningsanordnare som har tillstånd

ningsanordnare som har tillstånd

att utfärda examina enligt lagen

att utfärda examina enligt lagen

(1993:792) om tillstånd att utfärda

(1993:792) om tillstånd att utfärda

vissa examina skall betala ska-

vissa examina skall betala ska-

destånd för den kränkning som en

destånd till

student eller en sökande har blivit

 en student som utsatts för tra-

utsatt för genom att högskolan har

kasserier när högskolan har åsido-

åsidosatt

satt skyldigheten i 6 § för den

 skyldigheten enligt 6 § att ut-

kränkning

som

underlåtenheten

reda och vidta åtgärder mot tra-

innebär,

kasserier mot studenter,

 en student eller en sökande när

 förbuden i 7 eller 8 § och 9 §

högskolan har överträtt förbuden i

eller 10 § mot diskriminering av

710 §§ för den kränkning som

studenter eller sökande,

överträdelsen innebär och för den

 förbudet i 11 § mot att utsätta

ekonomiska skada som upp-

studenter eller sökande för repres-

kommer,

salier.

 den som utsatts för repressalier

när högskolan har överträtt för-

budet i 11 § för den kränkning som

överträdelsen innebär och för den

ekonomiska skada som upp-

kommer.

Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.

14 §

Ett beslut av ett universitet eller

Ett beslut av ett universitet eller

en högskola med staten, en kom-

en högskola med staten, en kom-

mun eller ett landsting som hu-

mun eller ett landsting som hu-

vudman får överklagas till Över-

vudman får överklagas till Över-

klagandenämnden för högskolan på

klagandenämnden för högskolan på

den grunden att beslutet strider mot

den grunden att beslutet strider mot

diskrimineringsförbuden i 7 eller

diskrimineringsförbuden i 7

eller

8 § och 9 § 1, 3 eller 4 eller 10 §

8 § och 9 § 1, 

35

eller 10 § eller

eller

förbudet mot repressalier i

förbudet mot repressalier i

11 §.

11 §.

Om överklagandenämnden

Om överklagandenämnden

finner

finner att beslutet strider mot något

att beslutet strider mot något av

av förbuden och detta kan antas ha

förbuden och detta kan antas ha

inverkat på utgången, skall beslutet

inverkat på utgången, skall beslutet

undanröjas och ärendet, om det

undanröjas och ärendet, om det

behövs, visas åter till universitetet

behövs, visas åter till universitetet

eller högskolan för ny prövning.

eller högskolan för ny prövning.

295

Om ett beslut kan överklagas enligt någon annan författning, skall

Prop. 2002/03:65

överklagande ske i den där föreskrivna ordningen i stället för enligt be-

Bilaga 4

stämmelserna i första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

296 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 5 a § högskolelagen (1992:1434) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

5 a §

I lagen (2001:1286) om likabe-

I lagen (2001:1286) om lika-

handling av studenter i högskolan

behandling av studenter i hög-

finns bestämmelser om att hög-

skolan finns bestämmelser om att

skolorna inom ramen för sin verk-

högskolorna inom ramen för sin

samhet skall bedriva ett målinriktat

verksamhet skall bedriva ett mål-

arbete för att aktivt främja lika rät-

inriktat arbete för att aktivt främja

tigheter för studenter och sökande

lika rättigheter för studenter och

oavsett deras könstillhörighet, et-

sökande oavsett könstillhörighet,

niska tillhörighet, sexuella lägg-

etnisk tillhörighet,

religion

eller

ning och funktionshinder.

övertygelse, sexuell

läggning

och

funktionshinder.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 297

Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att diskrimine- ring 

på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse 

inte före- kommer i arbetslivet eller på andra områden av samhällslivet.

Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering 

på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse

. Med 

sådan 

diskrimi- nering avses att en person eller en grupp av personer 

av skäl som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse 

miss- gynnas i förhållande till andra eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling.

Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering Härigenom föreskrivs att 15 §§ lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att motverka etnisk diskriminering. Med etnisk diskriminering avses att en person eller en grupp av perso- ner missgynnas i förhållande till andra eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av ras, hudfärg, natio- nellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse . 2 § Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att etnisk dis- kriminering inte förekommer i ar- betslivet eller på andra områden av samhällslivet.

3 §

Ombudsmannen skall genom råd

Ombudsmannen skall genom råd

och på annat sätt medverka till att

och på annat sätt medverka till att

den som utsatts för etnisk diskrimi-

den som utsatts för diskriminering

nering kan ta till vara sina rättig-

kan ta till vara sina rättigheter.

heter.

Ombudsmannen skall vidare ge-

Ombudsmannen skall vidare ge-

nom överläggningar med myndig-

nom överläggningar med myn-

heter, företag och

organisationer

digheter, företag och organisationer

samt genom opinionsbildning, in-

samt genom opinionsbildning, in-

formation och på annat liknande

formation och på annat liknande

sätt ta initiativ till åtgärder mot

sätt ta initiativ till åtgärder mot

diskriminering.

etnisk diskriminering.

4 §

Ombudsmannen skall särskilt

Ombudsmannen

skall särskilt

motverka att arbetssökande utsätts

motverka att arbetssökande utsätts

298

för etnisk diskriminering. Om-

för

diskriminering.

Ombuds-

Prop. 2002/03:65

budsmannen skall också i kontakt

mannen skall också i kontakt med

Bilaga 4

med arbetsgivare och berörda ar-

arbetsgivare och berörda arbets-

betstagarorganisationer främja

ett

tagarorganisationer

främja

ett gott

gott förhållande mellan olika etnis-

förhållande mellan

olika

etniska

ka grupper i arbetslivet.

grupper i arbetslivet.

5 §

Ombudsmannen skall utöva till-

Ombudsmannen skall utöva till-

syn över efterlevnaden av lagen

syn över efterlevnaden av lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

(2003:000) om förbud mot diskri-

diskriminering i arbetslivet

och

minering på grund av etnisk till-

lagen (2001:1286) om likabehand-

hörighet, religion eller övertygelse

ling av studenter i högskolan i en-

och lagen (2001:1286) om lika-

lighet med bestämmelserna i lagar-

behandling av studenter i hög-

na.

skolan i enlighet med bestämmel-

serna i lagarna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 299 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:749) om Handikappombuds- mannen Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:749) om Handikapp- ombudsmannen skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Handikappombudsmannen har till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Målet för om- budsmannens verksamhet skall vara att personer med funktionshinder ges full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Handikappombudsmannens verksamhet skall avse uppföljning och ut-

värdering i frågor som anges i första stycket.

Handikappombudsmannen skall

Handikappombudsmannen

skall

enligt lagen (1999:132) om förbud

enligt lagen (2003:000) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet av

mot diskriminering på grund av

personer med funktionshinder och

funktionshinder

och

lagen

lagen (2001:1286) om likabehand-

(2001:1286) om likabehandling av

ling av studenter i högskolan se till

studenter i högskolan se till att la-

att lagarna följs och äger även rätt

garna följs och äger även rätt att för

att för en enskild arbetssökande

en enskild som anser sig ha blivit

eller arbetstagare eller en student

diskriminerad eller utsatt för re-

eller sökande föra talan i tvister

pressalier föra talan i tvister an-

angående tillämpningen av lagarna.

gående tillämpningen av lagarna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 300 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbets- tvister Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse 4

Föreslagen lydelse

1

kap.

3 §

Tvist som skall handläggas enligt

Tvist som skall handläggas enligt

denna lag får i stället genom avtal

denna lag får i stället genom avtal

hänskjutas till avgörande av skil-

hänskjutas till avgörande av skil-

jemän. Detta gäller dock inte fall

jemän. Detta gäller dock inte fall

som avses i 31 § första eller tredje

som avses i 31 § första eller tredje

stycket lagen (1976:580) om med-

stycket lagen (1976:580) om med-

bestämmande i arbetslivet. Inte

bestämmande i arbetslivet.

Inte

heller får avtal som före tvistens

heller får avtal som före tvistens

uppkomst träffats om att tvisten

uppkomst träffats om att tvisten

skall avgöras av skiljemän utan

skall avgöras av skiljemän utan

förbehåll om rätt för parterna att

förbehåll om rätt för parterna att

klandra skiljedomen, göras gällan-

klandra skiljedomen, göras gällan-

de i tvist om föreningsrätt eller i

de i tvist om föreningsrätt eller i

tvist enligt

tvist enligt

1. jämställdhetslagen (1991:433),

1. jämställdhetslagen (1991:433),

2. lagen (1999:130) om åtgärder

2. lagen (2003:000) om förbud

mot etnisk diskriminering i arbets-

mot diskriminering på grund av

livet,

etnisk tillhörighet, religion

eller

övertygelse,

3. lagen (1999:132) om förbud

3. lagen (2003:000) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet av

mot diskriminering på grund av

personer med funktionshinder,

funktionshinder,

4. lagen (1999:133) om förbud

4. lagen (2003:000) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet på

mot diskriminering på grund av

grund av sexuell läggning, eller

sexuell läggning, eller

5. lagen (2002:000) om förbud

5. lagen (2002:000) om förbud

mot diskriminering av deltids-

mot diskriminering av deltids-

arbetande arbetstagare och arbets-

arbetande arbetstagare och arbets-

tagare med tidsbegränsad anställ-

tagare med tidsbegränsad anställ-

ning.

ning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

4 Lydelse enligt bet. 2001/02:AU6.

301

Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av ar- betstagare Härigenom föreskrivs att 5 och 10 §§ lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 § 5

En arbetsgivare skall, oavsett vilken lag som annars gäller för anställ- ningsförhållandet, tillämpa följande bestämmelser för utstationerade ar- betstagare:

2 §, 5 § andra och tredje stycket, 7 § första och andra stycket, 16, 17, 24, 

2729, 31 och 32 §§ semesterlagen (1977:480),

2 §, 4 § första stycket och 

1622 §§ föräldraledighetslagen (1995:584),

15 och 16 §§, 17 § 

25 samt 2128 §§ jämställdhetslagen (1991:433),

 3, 8 och 9 §§, 10 § 25 samt

1 kap. 3 och 4 §§, 2 kap. 1

11-20 §§ lagen (1999:130) om åt-

4 §§, 3 kap. 1 § 27 och 2 §, 4 kap.

gärder mot etnisk diskriminering i

1, 2 och 4 §§, 6 kap. 1, 2 och 4

arbetslivet,

7 §§ lagen (2003:000) om förbud

mot diskriminering på grund av

etnisk tillhörighet, religion eller

övertygelse,

24 §§, 5 § 25 och 616 §§

 1 kap. 3 §, 2 kap. 14 §§, 3

lagen (1999:132) om förbud mot

kap. 1 § 27 och 2 §, 4 kap. 1, 2

diskriminering i arbetslivet av per-

och 4 §§, 5 kap. 1, 2 och 47 §§

soner med funktionshinder,

lagen (2003:000) om förbud mot

diskriminering på grund av funk-

tionshinder samt

24 §§, 5 § 25 och 615 §§

 1 kap. 3 §, 2 kap. 14 §§, 3

lagen (1999:133) om förbud mot

kap. 1 § 27 och 2 §, 4 kap. 1, 2

diskriminering

i

arbetslivet

på

och 4 §§, 5 kap. 1, 2 och 47 §§

grund av sexuell läggning samt

lagen (2003:000) om förbud mot

diskriminering på grund av sexuell

läggning.

27 §§ lagen (2002:000) om

27 §§ lagen (2002:000) om för-

förbud mot diskriminering av del-

bud mot diskriminering av deltids-

tidsarbetande

arbetstagare

och

arbetande arbetstagare och ar-

arbetstagare

med

tidsbegränsad

betstagare med tidsbegränsad an-

anställning.

ställning.

Vid utstationering gäller även bestämmelserna i arbetstidslagen (1982:673) och arbetsmiljölagen (1977:1160) samt, när det gäller arbets- givare som bedriver uthyrning av arbetskraft, 4, 6 och 7 §§ lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. Vad

5 Lydelse enligt bet. 2001/02:AU6.

302

 8 kap. 3, 5, 12 och 14 §§ lagen (2003:000) om förbud mot diskri- minering på grund av etnisk till- hörighet, religion eller övertygelse 

om rätt att föra talan m.m. och om preskription m.m.,

7 kap. 3, 5, 12 och 14 §§ 

lagen (2003:000) om förbud mot diskri- minering 

på grund av 

funktions- hinder om rätt att föra talan m.m. och om preskription m.m. samt

7 kap. 3, 5, 12 och 14 §§ 

lagen (2003:000) om förbud mot diskri- minering på grund av sexuell lägg- ning om rätt att föra talan m.m. och om preskription m.m.

som sägs i första och andra stycket hindrar inte att arbetsgivaren tilläm-

Prop. 2002/03:65

par bestämmelser eller villkor som är förmånligare för arbetstagaren.

Bilaga 4

10 § Mål om tillämpningen av 5 § första stycket samt 7 § handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Därvid gäller

33 § semesterlagen (1977:480) om preskription,

23 § andra stycket föräldraledighetslagen (1995:584) om rätte- gången,

4656

 §§ jämställdhetslagen (1991:433) om rätt att föra talan, ge- mensam handläggning och om preskription m.m., 37, 38, 40, 41 och 43 §§ lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet om rätt att föra talan och om preskription m.m.,

 25, 26, 28, 29 och 31 §§ lagen (1999:132) om förbud mot diskri- minering i arbetslivet av personer med funktionshinder om rätt att föra talan och om preskription m.m. samt

24, 25, 27, 28 och 30 §§ lagen

(1999:133) om förbud mot diskri- minering i arbetslivet på grund av sexuell läggning om rätt att föra talan och om preskription m.m. Talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 303 Prop. 2002/03:65 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 9 kap. 20 och 21 §§ sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

20 § 6

Sekretess gäller hos domstol, för

Sekretess gäller hos domstol, för

uppgift om enskilds personliga el-

uppgift om enskilds personliga el-

ler

ekonomiska

förhållanden om

ler ekonomiska

förhållanden

om

det kan antas att den enskilde eller

det kan antas att den enskilde eller

någon närstående till den enskilde

någon närstående till den enskilde

lider avsevärd skada eller betydan-

lider avsevärd skada eller be-

de men om uppgiften röjs,

tydande men om uppgiften röjs,

1. i mål om kollektivavtal,

1. i mål om kollektivavtal,

2. i mål om tillämpningen av la-

2. i mål om tillämpningen av la-

gen (1982:80) om anställnings-

gen (1982:80) om anställnings-

skydd, lagen (1976:580) om med-

skydd, lagen (1976:580) om med-

bestämmande

i

arbetslivet,

31

bestämmande i

arbetslivet,

3133

33 §§ lagen (1994:260) om offent-

§§ lagen (1994:260) om offentlig

lig

anställning,

411 §§

lagen

anställning,

411

§§

lagen

(1994:261)

om

fullmakts-

(1994:261)

om

fullmaktsanställ-

anställning,

1528 §§

jämställd-

ning, 1528 §§

jämställdhetslagen

hetslagen (1991:433), 

820

 §§ la-

(1991:433), 2 kap. 14 §§, 3 kap.,

gen (1999:130) om åtgärder mot

4 kap. och 6 kap. lagen (2003:000)

etnisk diskriminering i

arbetslivet,

om förbud mot diskriminering på

316 §§ lagen (1999:132) om för-

grund av etnisk tillhörighet, religi-

bud mot diskriminering i arbets-

on eller övertygelse, 2 kap. 

14

 §§

livet av personer med funktions-

och 35 kap. lagen (2003:000) om

hinder,

315 §§

lagen

förbud mot

diskriminering

på

(1999:133) om förbud mot diskri-

grund av funktionshinder, 2 kap. 1

minering i arbetslivet på grund av

4 §§ och 35 kap. lagen

sexuell läggning, 611 och 13 §§

(2003:000) om förbud mot diskri-

lagen (2001:1286) om likabehand-

minering på grund av sexuell lägg-

ling av studenter i högskolan samt

ning, 611 och 13 §§ lagen

37 §§ lagen (2002:000) om förbud

(2001:1286) om likabehandling av

mot diskriminering av deltids-

studenter i högskolan samt 37 §§

arbetande arbetstagare och arbets-

lagen (2002:000) om förbud mot

tagare med tidsbegränsad anställ-

diskriminering av deltidsarbetande

ning.

arbetstagare

och

arbetstagare

med

tidsbegränsad anställning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

6 Lydelse enligt bet. 2001/02:AU6.

304

21 §

Prop. 2002/03:65

Bilaga 4

Sekretess gäller hos följande myndigheter för uppgift om enskilds per-

sonliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde

lider skada eller men om uppgiften röjs:

1. Jämställdhetsombudsmannen eller Jämställdhetsnämnden i ärende enligt jämställdhetslagen (1991:433) och lagen (2001:1286) om lika-

behandling av studenter i högskolan,

2.

Ombudsmannen mot

etnisk

2.

Ombudsmannen

mot

etnisk

diskriminering i ärende enligt lagen

diskriminering i ärende enligt lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

(2003:000) om förbud mot diskri-

diskriminering

i arbetslivet och

minering på grund av etnisk till-

lagen (2001:1286) om likabe-

hörighet, religion eller övertygelse

handling av studenter i högskolan,

och lagen (2001:1286) om lika-

behandling av studenter i hög-

3. Nämnden mot diskriminering i

skolan,

ärende enligt lagen (1999:130) om

3. Nämnden mot diskriminering i

åtgärder mot etnisk diskriminering

ärende enligt lagen (2003:000) om

i arbetslivet, lagen (1999:132) om

förbud

mot

diskriminering

på

förbud mot diskriminering i ar-

grund av etnisk tillhörighet, religi-

betslivet av personer med funk-

on

eller

övertygelse,

lagen

tionshinder och

lagen (1999:133)

(2003:000) om förbud mot diskri-

om förbud mot diskriminering i

minering på grund av funktions-

arbetslivet på grund av sexuell

hinder och lagen (2003:000) om

läggning,

förbud

mot

diskriminering

på

4.

Handikappombudsmannen i

grund av sexuell läggning,

ärende enligt lagen (1999:132) om

4.

Handikappombudsmannen

i

förbud mot diskriminering i ar-

ärende enligt lagen (2003:000) om

betslivet av personer med funk-

förbud

mot

diskriminering

på

tionshinder och lagen (2001:1286)

grund av funktionshinder och lagen

om likabehandling av studenter i

(2001:1286) om likabehandling av

högskolan,

studenter i högskolan,

5. Ombudsmannen mot diskri-

5. Ombudsmannen mot diskri-

minering på grund av sexuell lägg-

minering på grund av sexuell lägg-

ning i ärende enligt lagen

ning i ärende enligt lagen

(1999:133) om förbud mot diskri-

(2003:000) om förbud mot diskri-

minering i arbetslivet på grund av

minering på grund av sexuell lägg-

sexuell läggning

och

lagen

ning och lagen (2001:1286) om

(2001:1286) om likabehandling av

likabehandling av studenter i hög-

studenter i högskolan,

skolan,

6. Konsumentombudsmannen i ärende enligt lagen (1997:379) om för- söksverksamhet avseende medverkan av Konsumentombudsmannen i vissa tvister. 305 Prop. 2002/03:65 Sekretess gäller i verksamhet enligt lagen (1994:749) om Handikapp- Bilaga 4 ombudsmannen för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska för- hållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 306 Förteckning över remissinstanserna Prop. 2002/03:65 Bilaga 5 Efter remiss har följande lämnat yttrande över promemorians förslag: Riksdagens ombudsmän, Hovrätten över Västra Sverige, Länsrätten i Vänersborg, Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Jönköping, Solna tings- rätt, Arbetsdomstolen, Justitiekanslern, Rikspolisstyrelsen, Riks- åklagaren, Arbetsgivarverket, Arbetsmarknadsstyrelsen, Arbetsmiljö- verket, Boverket, Centrala studiestödsnämnden, Folkbildningsrådet, Folkhälsoinstitutet, Handikappombudsmannen., Högskoleverket, Integra- tionsverket, Juridiska institutionen vid Stockholms Universitet, Jäm- ställdhetsombudsmannen, Kammarkollegiet, Kungliga Konsthögskolan, Migrationsverket, Mitthögskolan, Myndigheten för kvalificerad yrkesut- bildning, Nämnden mot diskriminering, Ombudsmannen mot etnisk dis- kriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning, Premiepensionsmyndigheten, Riksförsäkringsverket, Riksrevi- sionsverket, Riksskatteverket, Skolverket, Socialstyrelsen, Specialpeda- gogiska institutet, Specialskolemyndigheten, Statens institut för särskilt utbildningsstöd, Statskontoret, Sveriges lantbruksuniversitet, Södertörns högskola, Verket för högskoleservice, Utlänningsnämnden, Överklagan- denämnden för högskolan, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Göteborgs kommun, Helsingborgs kommun, Botkyr- ka kommun, Kiruna kommun, Malmö kommun, Stockholms kommun, Umeå kommun, Centrum för flexibelt lärande, Försäk- ringskasseförbundet, Handikappförbundens Samarbetsorgan, Hyresgäst- föreningen, Landsorganisationen i Sverige, Landstingsförbundet, När- ingslivets nämnd för regelgranskning, Riksförbundet för sexuellt likaber- ättigande, Samarbetsorganet för etniska organisationer i Sverige, Sveri- ges Riksidrottsförbund, Svenska Kommunförbundet, Svenska Samernas Riksförbund, Svenskt Näringsliv, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Bostadsrättsföreningars Centralorganisation, Sveriges Akademikers Cen- tralorganisation, Sveriges Förenade Studentkårer, Sveriges Fastighets- ägares Riksförbund, Sveriges Kristna Råd, Synskadades riksförbund, Tjänstemännens centralorganisation. Juridiska institutionen vid Umeå Universitet, Södertörns högskola, Sö- dertälje kommun, Afrosvenskarnas riksförbund, Caritas, Elevkårernas centralorganisation, Elevorganisationen i Sverige, Fackligt aktiva in- vandrare, Friskolornas Riksförbund, Landsrådet för Sveriges Ungdoms- organisationer, Riksförbundet Internationella Föreningen för Invandrar- kvinnor, Romernas riksförbund, Stiftelsen Högskolan i Jönköping, Stif- telsen Stora Sköndal för Ersta Sköndal högskola, Sveriges Folkhögskole- studerandes Förbund, Sveriges Muslimska Förbund, Teologiska Hög- skolan och Vuxenstuderandes Kårorganisation har inte hörsammat remis- sen. Följande har inkommit med yttranden på eget initiativ: Katolska Bis- kopsämbetet, Studentkåren vid Filosofiska Fakulteten - Linköpings Uni- versitet, Sveriges Förenade Gaystudenter. 307 Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om förbud mot diskriminering Härigenom föreskrivs följande. Lagens ändamål

1 § Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder. Andra bestämmelser med förbud mot diskriminering

2 § Bestämmelser om förbud mot diskriminering finns också i

jämställdhetslagen (1991:433),

lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse,

lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av per- soner med funktionshinder,

lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, och

lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Enligt 16 kap. 9 § brottsbalken utgör olaga diskriminering brott.

Definitioner Diskriminering

3 § I denna lag avses med diskriminering

1.

direkt diskriminering : att en enskild person missgynnas genom att behandlas sämre än någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, om missgynnandet har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder,

2.

indirekt diskriminering : att en enskild person missgynnas genom tillämpning av en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt missgynnar personer med viss etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller visst funktionshinder, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller för- faringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet,

3.

trakasserier : ett uppträdande som kränker en persons värdighet och som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sex- uell läggning eller funktionshinder, Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 308

4. instruktioner att diskriminera : order eller instruktioner att diskrimi-

Prop. 2002/03:65

nera en person enligt 13 som lämnas åt någon som står i lydnads- eller

Bilaga 6

beroendeförhållande till den som lämnar ordern eller instruktionen eller

som gentemot denna åtagit sig att fullgöra ett uppdrag.

Etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder

4 § I denna lag avses med

1.

etnisk tillhörighet : att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg,

2.

sexuell läggning : homosexuell, bisexuell eller heterosexuell lägg- ning,

3.

funktionshinder : varaktiga fysiska, psykiska eller begåvnings- mässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. Förbud mot diskriminering Arbetsmarknadspolitisk verksamhet

5 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder av arbetssökande eller arbetstagare är förbjuden

1.

vid förmedling av arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen eller annan som bedriver arbetsförmedling, och

2.

i fråga om andra insatser inom den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten.

Diskrimineringsförbudet innebär dock inte hinder mot tillämpning av bestämmelser som är ett led i strävanden att främja lika möjligheter oav- sett etnisk tillhörighet. Start eller bedrivande av näringsverksamhet

6 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, registrering eller liknande som be- hövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Yrkesutövning

7 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om behörighet, legitimation, auktorisation, registrering, god- kännande eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en en- skild person skall kunna utöva ett visst yrke. 309 Medlemskap m.m.

8 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om

1.

medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbets- givarorganisation eller yrkesorganisation, och

2.

förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina med- lemmar.

Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Varor, tjänster och bostäder

9 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden vid tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder till allmänheten som inte sker inom ramen för privat- och familjelivet. Socialtjänsten m.m.

10 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse är förbjuden i fråga om

1.

insatser inom socialtjänsten, och

2.

tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassnings- bidrag.

Socialförsäkringssystemet

11 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse är förbjuden i fråga om socialförsäkringen och anslu- tande bidragssystem. Arbetslöshetsförsäkringen

12 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet eller re- ligion eller övertygelse är förbjuden i fråga om arbetslöshetsförsäkringen. Hälso- och sjukvården

13 § Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet eller re- ligion eller övertygelse är förbjuden i hälso- och sjukvård och annan me- dicinsk verksamhet. Förbud mot repressalier

14 § Den som är förbjuden att diskriminera enligt denna lag får inte utsätta en enskild person för repressalier på grund av att han eller hon anmält eller påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning om diskriminering. 310

Ogiltighet och skadestånd

Prop. 2002/03:65

Bilaga 6

Ogiltighet

15 § Om någon diskrimineras genom en bestämmelse i ett avtal på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag, skall bestämmelsen jämkas eller förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Har bestämmelsen sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i öv- rigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet förklaras ogiltigt.

Diskrimineras någon på ett sätt som är förbjudet enligt denna lag ge-

nom uppsägning av ett avtal eller genom en annan sådan rättshandling,

skall rättshandlingen förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär

det.

Skadestånd

16 § Den som bryter mot förbuden mot diskriminering skall betala ska-

destånd till den som diskriminerats för den kränkning som diskrimi-

neringen innebär. Skadeståndet skall betalas av den som har en arbets-

tagare i sin tjänst om arbetstagaren i tjänsten bryter mot förbuden mot

diskriminering i denna lag.

17 § Den som bryter mot förbudet mot repressalier skall betala skades-

tånd till den som utsatts för repressalier för den kränkning som repressa-

lierna innebär. Skadeståndet skall betalas av den som har en arbetstagare

i sin tjänst om arbetstagaren i tjänsten bryter mot förbudet mot repressa-

lier i denna lag.

18 § Om det är skäligt kan skadestånd enligt 16 eller 17 §§ sättas ned

eller helt falla bort.

Tillsyn

19 § Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappombuds-

mannen och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell

läggning skall se till att denna lag följs.

Ombudsmännen skall försöka förmå dem som omfattas av förbuden

mot diskriminering och repressalier att frivilligt följa lagen.

Rättegången

Tillämpliga regler

20 § Mål om tillämpningen av förbuden mot diskriminering och för-

budet mot repressalier enligt denna lag skall handläggas enligt vad som

är föreskrivet i rättegångsbalken om rättegången i tvistemål där förlik-

ning om saken är tillåten.

311

Domstolen får dock förordna att vardera parten skall bära sin rätte-

Prop. 2002/03:65

gångskostnad, om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt

Bilaga 6

för repressalier förlorat målet och hade skälig anledning att få tvisten

prövad. Detta gäller dock inte när någon av ombudsmännen för talan som

part enligt 22 §.

Bevisbörda

21 § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re-

pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller

hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det svaranden som

skall bevisa att diskriminering eller repressalier inte förekommit.

Rätt att föra talan

22 § I en tvist enligt denna lag får Ombudsmannen mot etnisk diskri-

minering, Handikappombudsmannen eller Ombudsmannen mot diskri-

minering på grund av sexuell läggning som part föra talan för en enskild

som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, om den

personen medger det. Om ombudsmannen för sådan talan får ombuds-

mannen i samma rättegång föra också annan talan som ombud för den

personen.

23 § Vad som finns föreskrivet i rättegångsbalken om part beträffande

jävsförhållande, personlig inställelse samt hörande under sannings-

försäkran och andra frågor som rör bevisningen skall även gälla den för

vilken någon av ombudsmännen mot diskriminering för talan.

Preskription m.m.

24 § En talan enligt denna lag skall väckas inom två år efter det att den

påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha full-

gjorts. I annat fall är rätten till talan förlorad.

25 § En talan som förs av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering,

Handikappombudsmannen eller Ombudsmannen mot diskriminering på

grund av sexuell läggning skall behandlas som om talan hade förts av

den person som anser sig ha blivit diskriminerad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

312 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:130) om åtgärder mot et- nisk diskriminering i arbetslivet

dels att 3 § skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 3 § skall utgå,

dels att rubriken till lagen samt 1, 2, 410, 1214, 16, 17, 24 och 36 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 1 a, 1 b, 9 a, 9 b och 36 a §§, samt närmast före 9 a, 9 b och 36 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse. Lag om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att i fråga om arbete, anställnings- villkor och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i ar- betet främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk till- hörighet (etnisk mångfald i ar- betslivet).

Denna lag har till ändamål att i fråga om arbete, anställnings- villkor och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i ar- betet främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk till- hörighet, religion eller över- tygelse.

Med etnisk tillhörighet avses att någon tillhör en grupp av per- soner som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. 1 a § Den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats skall anses som arbetssökande respektive arbets- tagare vid tillämpning av förbuden mot diskriminering och repressa- lier i 89 b §§, 10 § 3 och 12 § samt bestämmelserna i 1316 och 1820 §§. Den hos vilken praktiken söks eller fullgörs skall anses som ar- betsgivare. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 313 Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja et- nisk mångfald i arbetslivet. De skall särskilt motverka alla former av etnisk diskriminering. Arbetsgivaren skall inom ramen för sin verksamhet bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja etnisk mångfald i arbetslivet. Närmare föreskrifter om arbets- givarens skyldigheter enligt första stycket finns i 57 §§. Arbetsgivaren skall genomföra sådana åtgärder som med hänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt kan krä- vas för att arbetsförhållandena skall lämpa sig för alla arbets- tagare oberoende av etnisk till- hörighet.

Arbetsgivaren skall vidta åt- gärder för att förebygga och för- hindra att någon arbetstagare ut- sätts för etniska trakasserier eller för repressalier på grund av en anmälan om etnisk diskriminering . 1 b § Den som utan att vara anställd utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses som arbetstagare vid tillämpning av bestämmelserna i 12, 13 och 1820 §§. Den hos vilken arbetet utförs skall anses som arbetsgivare. 2 § Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att främja lika rättigheter och möjligheter i ar- betslivet oavsett etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse . De skall särskilt motverka alla former av diskriminering som avses i denna lag.

4 § Arbetsgivaren skall inom ramen för sin verksamhet bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och möjligheter i arbetslivet oavsett etnisk tillhörig- het, religion eller övertygelse.

Närmare föreskrifter om arbets- givarens skyldigheter enligt första stycket finns i 57 §§. 5 § Arbetsgivaren skall genomföra sådana åtgärder som med hänsyn till arbetsgivarens resurser och omständigheterna i övrigt kan krä- vas för att arbetsförhållandena skall lämpa sig för alla arbets- tagare oavsett etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse.

6 § Arbetsgivaren skall vidta åt- gärder för att förebygga och för- hindra att någon arbetstagare ut- sätts för trakasserier eller repres- salier enligt denna lag.

Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 314 Arbetsgivaren skall verka för att personer med olika etnisk till- hörighet ges möjlighet att söka lediga anställningar. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne mindre för- månligt än arbetsgivaren behand- lar eller skulle ha behandlat perso- ner med annan etnisk tillhörighet i en likartad situation, om inte ar- betsgivaren visar att missgynnan- det saknar samband med etnisk tillhörighet. Förbudet gäller inte om be- handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra etnisk diskrimine- ring i arbetslivet. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller ar- betstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med en viss etnisk tillhörighet. Detta gäll- er såvida inte syftet med be- stämmelsen, kriteriet eller för- faringssättet kan motiveras av sak- liga skäl och åtgärden är lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås.

7 § Arbetsgivaren skall verka för att personer med olika etnisk till- hörighet, religion eller övertygelse ges möjlighet att söka lediga an- ställningar. 8 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar, har be- handlat eller skulle ha behandlat någon annan i en jämförbar situa- tion, om missgynnandet har sam- band med etnisk tillhörighet , reli- gion eller övertygelse.

9 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med en viss etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse . Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Trakasserier 9 a § Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med etnisk tillhörig- Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 315

het, religion eller övertygelse.

Prop. 2002/03:65

En arbetsgivares trakasserier av

Bilaga 6

en arbetssökande eller en arbets-

tagare är förbjuden diskrimine-

ring.

Instruktioner att diskriminera

9 b §

Med instruktioner att diskrimi-

nera avses i denna lag order eller

instruktioner om diskriminering av

en person enligt 89 a §§ som en

arbetsgivare lämnar åt en arbets-

tagare.

Sådana instruktioner är förbju-

den diskriminering.

Förbuden mot etnisk diskrimine-

10 §

Förbuden mot diskriminering i

ring i 8 och 9 §§ gäller när arbets-

89

 b §§ gäller när arbetsgivaren

givaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut arbetstagare till utbildning för be- fordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut- bildning eller yrkesvägledning,

3 . tillämpar löne- eller andra an- ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare.

5 . tillämpar löne- eller andra an- ställningsvillkor,

6 . leder och fördelar arbetet eller

7 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. Förbudet mot direkt diskrimine- ring gäller inte vid beslut om an- ställning, befordran eller utbild- ning för befordran om viss etnisk tillhörighet, religion eller över- tygelse är absolut nödvändig på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för etnisk dis-

12 §

En arbetsgivare får inte utsätta

en arbetstagare för repressalier på

grund av att arbetstagaren har an-

mält arbetsgivaren för diskrimine-

316

kriminering.

ring, påtalat diskriminering eller

medverkat i en utredning enligt

denna lag.

13 §

En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för etniska tra- kasserier av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasse- rier. Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan etnisk diskri- minering som är förbjuden enligt denna lag. Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 8 eller 9 § § och 10 § punk- terna 1 och 2, skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskri- minerade för den kränkning som diskrimineringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 8 eller 9 § § och 10 § punkterna 

3

5 , skall arbetsgiva- ren betala skadestånd till arbets- tagaren för den förlust som upp- kommer och för den kränkning som diskrimineringen innebär. En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för om- budsmannens tillsyn enligt 21 §. En arbetsgivare som får känne- dom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier av en annan arbetstagare skall ut- reda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i fö- rekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. 14 § Ett avtal är ogiltigt i den ut- sträckning som det föreskriver eller medger sådan diskriminering som är förbjuden enligt denna lag. 16 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 8, 9 , 9 a eller 9 b § och 10 § 1 3,

skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskriminerade för den kränkning som diskrimi- neringen innebär. 17 § Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 8, 9 , 9 a eller 9 b § och 10 § 

47,

skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som dis- krimineringen innebär. 24 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot etnisk diskriminering lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för om- budsmannens tillsyn enligt 21 §. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 317 En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombuds- mannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller ar- betstagare enligt 11 §. Arbets- givare får inte betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten. Finns särskilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter.

En arbetsgivare är vidare skyldig

Prop. 2002/03:65

att lämna uppgifter när ombuds-

Bilaga 6

mannen biträder en begäran av en

enskild arbetssökande eller ar-

betstagare enligt 11 §. Finns sär-

skilda skäl är arbetsgivaren inte

skyldig att lämna ut uppgifter.

36 § Mål om tillämpningen av 810 och 1220 §§ skall handläggas enligt

lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid anses som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos.

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd eller inlånad arbets-

kraft. Den hos vilken praktik eller

arbete söks, fullgörs eller utförs anses som arbetsgivare. Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 810 och 1220 §§. Bevisbörda 36 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall bevisa att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 318 Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:132) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder

dels att 3, 4, 5, 6, 8, 9, 12, 13, 18 och 24 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 2 a, 2 b, 4 a, 4 b, och 24 a §§ samt närmast före 4 a, 4 b och 24 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse. Nuvarande lydelse En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med funktionshinder genom att behandla honom eller henne mindre förmånligt än ar- betsgivaren behandlar eller skulle ha behandlat personer utan sådant funktionshinder i en likartad si- tuation, om inte arbetsgivaren vi- sar att missgynnandet saknar samband med funktionshindret . Förbudet gäller inte om be- Föreslagen lydelse 2 a § Den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats skall anses som arbetssökande respektive arbets- tagare vid tillämpning av förbuden mot diskriminering och repressa- lier i 34 b §§, 5 § 3 och 8 § samt bestämmelserna i 912 och 14 16 §§. Den hos vilken praktiken söks eller fullgörs skall anses som ar- betsgivare. 2 b § Den som utan att vara anställd utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses som arbetstagare vid tillämpning av bestämmelserna i 8, 9 och 1416 §§. Den hos vilken arbetet utförs skall anses som arbetsgivare. 3 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar, har be- handlat eller skulle ha behandlat någon annan i en jämförbar situa- tion, om missgynnandet har sam- band med funktionshinder.

319 handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra diskriminering i arbetslivet av personer med funk- tionshinder .

En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med visst funktions- hinder genom att tillämpa en be- stämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med sådant funktionshinder jämfört med personer utan sådant funk- tionshinder. Detta gäller såvida inte syftet med bestämmelsen, kri- teriet eller förfaringssättet kan mo- tiveras av sakliga skäl och åt- gärden är lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås . Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 4 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med sådant funktionshinder jämfört med personer utan sådant funk- tionshinder. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Trakasserier 4 a § Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med funktionshinder. En arbetsgivares trakasserier av en arbetssökande eller en arbets- tagare är förbjuden diskrimine- ring. 320 Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Instruktioner att diskriminera

4 b §

Med instruktioner att diskrimi-

nera avses i denna lag order eller

instruktioner om diskriminering av

en person enligt 34 a §§ som en

arbetsgivare lämnar åt en arbets-

tagare.

Sådana instruktioner är förbju-

den diskriminering.

5 §

Förbuden mot diskriminering i 3

Förbuden mot diskriminering i

och 4 §§ gäller när arbetsgivaren

3 4

 b §§ gäller när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut-

3 . tillämpar löne- eller andra an- ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. bildning eller yrkesvägledning,

5 . tillämpar löne- eller andra an- ställningsvillkor, 6. leder och fördelar arbetet eller

7 . säger upp, avskedar, permitte- rar eller vidtar annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. Förbudet mot direkt diskrimine- ring gäller inte vid beslut om an- ställning, befordran eller utbild- ning för befordran om ett visst funktionshinder är absolut nöd- vändigt på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det ut- förs. Förbudet i 3 § gäller även då ar- betsgivaren vid anställning, be- fordran eller utbildning för beford- ran genom att vidta stöd- och an- passningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funk- tionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funk- tionshinder och det skäligen kan

6 §

Förbudet i 3 § gäller även då ar-

betsgivaren vid anställning, be-

fordran eller utbildning för beford-

ran genom att vidta stöd- och an-

passningsåtgärder kan skapa

en

situation för en person med funk-

tionshinder som är jämförbar med

den för personer utan sådant funk-

tionshinder och det skäligen

kan

321

krävas att arbetsgivaren vidtar så- dana åtgärder. En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring enligt denna lag. krävas att arbetsgivaren vidtar så- dana åtgärder. 8 § En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring, påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt denna lag .

9 § En arbetsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier på grund av funktionshinder av en annan ar- betstagare skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasse- rierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Med trakasserier på grund av funktionshinder avses sådant upp- trädande i arbetslivet som kränker en arbetstagares integritet och som har samband med arbets- tagarens funktionshinder. 12 § Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 3 eller 4 § och 5 § 1 eller 2 eller 6 §, skall arbetsgivaren be- tala skadestånd till den diskrimine- rade för den kränkning som dis- krimineringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3 eller 4 § och 5 § 

35 , skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot för- buden i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 1 3

eller 6 §, skall arbetsgivaren betala skadestånd till den diskri- minerade för den kränkning som diskrimineringen innebär. 13 § Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 § 

47,

skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som dis- krimineringen innebär. 18 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Handikappombuds- mannen lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verk- samhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn enligt 17 §. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 322

En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när Handikapp-

Prop. 2002/03:65

ombudsmannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller

Bilaga 6

arbetstagare enligt 7 §.

Arbetsgivaren får inte betungas

Finns det särskilda skäl är ar-

onödigt

genom

uppgiftsskyldig-

betsgivaren inte skyldig att lämna

heten. Finns det särskilda skäl är

ut uppgifter.

arbetsgivaren inte skyldig att läm-

na ut uppgifter.

24 §

Mål om tillämpningen av 36 och 816 §§ skall handläggas enligt la-

gen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid

anses

som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos .

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd eller inlånad arbets-

kraft. Den hos vilken praktik eller

arbete söks, fullgörs eller utförs

anses som arbetsgivare .

Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 36 och 816 §§. Bevisbörda 24 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall bevisa att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 323 Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:133) om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning

dels att 3, 4, 5, 7, 8, 11, 12, 17 och 23 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 2 a, 2 b, 4 a, 4 b och 23 a §§, samt närmast före 4 a, 4 b och 23 a §§ nya rubriker, av föl- jande lydelse. Nuvarande lydelse En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne mindre för- månligt än arbetsgivaren behand- lar eller skulle ha behandlat per- soner med annan sexuell läggning i en likartad situation , om inte ar- betsgivaren visar att missgynnan- det saknar samband med den missgynnades sexuella läggning .

Förbudet gäller inte om be- Föreslagen lydelse 2 a § Den som utan att vara anställd söker eller fullgör yrkespraktik på en arbetsplats skall anses som ar- betssökande respektive arbets- tagare vid tillämpning av förbuden mot diskriminering och repressa- lier i 34 b §§, 5 § 3 och 7 § samt bestämmelserna i 811 och 13 15 §§. Den hos vilken praktiken söks eller fullgörs skall anses som ar- betsgivare. 2 b § Den som utan att vara anställd utför arbete på en arbetsplats som inhyrd eller inlånad arbetskraft skall anses som arbetstagare vid tillämpning av bestämmelserna i 7, 8 och 1315 §§. Den hos vilken arbetet utförs skall anses som arbetsgivare. 3 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla honom eller henne sämre än ar- betsgivaren behandlar , har be- handlat eller skulle ha behandlat någon annan i en jämförbar situa- tion, om missgynnandet har sam- band med sexuell läggning .

324 handlingen är berättigad av hän- syn till ett sådant ideellt eller an- nat särskilt intresse som uppen- barligen är viktigare än intresset av att förhindra diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare med viss sexuell lägg- ning genom att tillämpa en be- stämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med den sexuella läggningen . Detta gäller såvida inte syftet med bestämmel- sen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av sakliga skäl och åtgärden är lämplig och nödvän- dig för att syftet skall uppnås. 4 § En arbetsgivare får inte miss- gynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken sär- skilt missgynnar personer med viss sexuell läggning . Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet.

Trakasserier 4 a § Med trakasserier avses i denna lag uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet och som har samband med sexuell lägg- ning. En arbetsgivares trakasserier av en arbetssökande eller en arbets- tagare är förbjuden diskrimine- ring. Instruktioner att diskriminera 4 b § Med instruktioner att diskrimi- nera avses i denna lag order eller instruktioner om diskriminering av en person enligt 34 a §§ som en arbetsgivare lämnar åt en arbets- tagare. Sådana instruktioner är för- bjuden diskriminering. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 325

5 §

Förbuden mot diskriminering i 3

Förbuden mot diskriminering i

och 4 §§ gäller när arbetsgivaren

3 4

 b §§ gäller när arbetsgivaren

1.

beslutar i en anställningsfråga, tar ut en arbetssökande till anställ- ningsintervju eller vidtar annan åtgärd under anställningsförfarandet,

2.

beslutar om befordran eller tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran,

3.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör yrkespraktik,

4.

beslutar om eller vidtar an- nan åtgärd som rör annan ut- bildning eller yrkesvägledning,

3 . tillämpar löne- eller andra an-

5. tillämpar löne- eller andra an-

ställningsvillkor,

ställningsvillkor,

4 . leder och fördelar arbetet eller

6 . leder och fördelar arbetet eller

5 . säger upp, avskedar, permitte-

7 . säger upp, avskedar, permitte-

rar eller vidtar annan ingripande

rar eller vidtar annan ingripande

åtgärd mot en arbetstagare.

åtgärd mot en arbetstagare.

Förbudet mot direkt diskrimine-

ring gäller inte vid beslut om an-

ställning, befordran eller utbild-

ning för befordran om viss sexuell

läggning är absolut nödvändig på

grund av arbetets natur eller det

sammanhang där det utförs.

7 §

En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring enligt denna lag. En arbetsgivare får inte utsätta en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren har an- mält arbetsgivaren för diskrimine- ring, påtalat diskriminering eller medverkat i en utredning enligt denna lag .

8 § En arbetsgivare som får kännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivit utsatt för trakasserier på grund av sexuell läggning av en annan arbetstagare skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasse- rierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Med trakasserier på grund av sexuell läggning avses sådant upp- trädande i arbetslivet som kränker en arbetstagares integritet och som har samband med ar- betstagarens sexuella läggning. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 326 Om en arbetssökande eller en arbetstagare diskrimineras genom att arbetsgivaren bryter mot förbu- den i 3 eller 4 § och 5 § 1 eller 2 , skall arbetsgivaren betala skades- tånd till den diskriminerade för den kränkning som diskrimine- ringen innebär. Om en arbetstagare diskrimine- ras genom att arbetsgivaren bryter mot förbuden i 3 eller 4 § och 5 § 3 5 , skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som diskrimine- ringen innebär.

11 §

Prop. 2002/03:65

Om en arbetssökande eller en

Bilaga 6

arbetstagare diskrimineras genom

att arbetsgivaren bryter mot förbu-

den i 3, 4 , 4 a eller 4 b § och 5 §

1 3 , skall arbetsgivaren betala

skadestånd till den diskriminerade

för den kränkning som diskrimine-

ringen innebär.

12 §

Om en arbetstagare diskrimine-

ras genom att arbetsgivaren bryter

mot förbuden i 3, 4 , 4 a eller 4 b §

och 5 § 3 7 , skall arbetsgivaren

betala skadestånd till arbetstagaren

för den förlust som uppkommer

och för den kränkning som dis-

krimineringen innebär.

17 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning av Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning lämna de uppgifter om för- hållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn enligt 16 §. En arbetsgivare är vidare skyldig att lämna uppgifter när ombuds- mannen biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller arbetsta-

gare enligt 6 §.

Arbetsgivaren får inte betungas

Finns det särskilda skäl är ar-

onödigt genom uppgiftsskyldig-

betsgivaren inte skyldig att lämna

heten. Finns det särskilda skäl är

ut uppgifter.

arbetsgivaren inte skyldig att läm-

na ut uppgifter.

23 §

Mål om tillämpningen av 35 och 715 §§ skall handläggas enligt la-

gen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Därvid anses som arbetstagare

Därvid anses som

arbetstagare

också arbetssökande och som ar-

också arbetssökande och den som

betsgivare också den som någon

söker eller

fullgör

yrkespraktik

har sökt arbete hos.

eller utför arbete på en arbetsplats

som inhyrd

eller inlånad arbets-

kraft. Den hos vilken praktik eller arbete söks, fullgörs eller utförs anses som arbetsgivare. Andra stycket gäller också när reglerna om tvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet tillämpas i en tvist enligt 35 och 715 §§. 327 Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Bevisbörda 23 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det ar- betsgivaren som skall bevisa att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 328 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehand- ling av studenter i högskolan Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan

dels att 15, 79 och 13 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall föras in nya paragrafer, 8 a, 8 b och 17 a §§ samt närmast före 8 a, 8 b och 17 a §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Denna lag har till ändamål att på högskoleområdet främja lika rät- tigheter för studenter och sökande och att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller överty- gelse, sexuell läggning och funk- tionshinder. 2 § I denna lag avses med

högskola : ett universitet eller en högskola som har staten, en kommun eller ett landsting som huvudman och som omfattas av högskolelagen (1992:1434) samt en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina,

student : den som är antagen till och bedriver grundläggande högskole- utbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller utbildning som kan leda fram till en examen som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina; den som är anställd som doktorand skall dock inte anses som student vid tillämp- ningen av denna lag,

sökande : den som i vederbörlig ordning har anmält att han eller hon vill antas till grundläggande högskoleutbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller till utbildning som kan leda fram till en exa- men som en enskild utbildningsanordnare får utfärda enligt lagen om

tillstånd att utfärda vissa examina,

etnisk tillhörighet

: 

att någon

etnisk tillhörighet

: 

att någon

tillhör en grupp av personer som

tillhör en grupp av personer som

har samma hudfärg , nationella

har samma hudfärg eller nationella

eller etniska ursprung eller tros-

eller etniska ursprung,

bekännelse,

sexuell läggning : homosexuell, bisexuell eller heterosexuell läggning, funktionshinder: varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av funktionsförmågan som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas upp- stå. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 329

3 §

En högskola skall inom ramen

En högskola skall inom ramen

för sin verksamhet bedriva ett mål-

för sin verksamhet bedriva ett mål-

inriktat arbete för att aktivt främja

inriktat arbete för att aktivt främja

studenters lika rättigheter

oavsett

studenters lika

rättigheter oavsett

deras könstillhörighet,

etniska

könstillhörighet,

etnisk tillhörig-

tillhörighet, sexuella läggning eller

het, religion eller övertygelse , sex-

funktionshinder.

uell läggning eller funktions-

hinder.

Närmare föreskrifter om högskolans skyldigheter enligt första stycket finns i 4 och 5 §§. En högskola skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att en student utsätts för ett upp- trädande som kränker hans eller hennes integritet i högskole- studierna, om uppträdandet har samband med

studentens etniska 

tillhörighet (

etniska trakasserier

),

studentens sexuella 

läggning (

trakasserier på grund av sexuell läggning

),

studentens funktionshinder ( trakasserier på grund av funk- tionshinder ), eller

studentens könstillhörighet el- ler är av sexuell natur ( sexuella trakasserier ). 4 § En högskola skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att en student utsätts för trakasserier. Med trakasserier avses i denna lag ett uppträdande som kränker en students värdighet i högskole- studierna, om uppträdandet har samband med

etnisk tillhörighet ( etniska tra- kasserier ),

religion eller övertygelse (tra- kasserier på grund av religion eller övertygelse)

sexuell 

läggning (

trakasserier på grund av sexuell läggning

),

funktionshinder (

trakasserier på grund av funktionshinder ), eller

könstillhörighet eller är av sexuell natur (

sexuella trakasse- rier ). 5 § En högskola skall varje år upp- rätta en plan som skall innehålla en översikt över de åtgärder som behövs för att främja studenters lika rättigheter oavsett deras köns- tillhörighet, etniska tillhörighet, sexuella läggning eller funk- tionshinder och för att förebygga och förhindra trakasserier enligt 4 §. Planen skall vidare innehålla en redogörelse för vilka av dessa åt- gärder som högskolan avser att påbörja eller genomföra under det kommande året. En högskola skall varje år upp- rätta en plan som skall innehålla en översikt över de åtgärder som behövs för att främja studenters lika rättigheter oavsett könstill- hörighet, etnisk tillhörighet, reli- gion eller övertygelse , sexuell läggning eller funktionshinder och för att förebygga och förhindra trakasserier enligt 4 §. Planen skall vidare innehålla en redogörelse för vilka av dessa åtgärder som hög- skolan avser att påbörja eller genomföra under det kommande Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 330 året. En redovisning av hur de planerade åtgärderna enligt första stycket har genomförts skall tas in i efterföljande års plan.

7 §

En högskola får inte missgynna

En högskola får inte missgynna

en student eller en sökande genom

en student eller en sökande genom

att behandla honom eller henne

att behandla honom eller henne

mindre förmånligt än

högskolan

sämre

än högskolan behandlar,

behandlar eller skulle ha behandlat

har behandlat eller skulle ha be-

personer med annan könstillhörig-

handlat någon annan i en jäm-

het, annan etnisk tillhörighet, an-

förbar situation, om miss-

nan sexuell läggning eller utan

gynnandet har samband med köns-

funktionshinder i en likartad situa-

tillhörighet , etnisk tillhörighet ,

tion, om inte högskolan visar att

religion

eller övertygelse, sexuell

missgynnandet saknar

samband

läggning eller funktionshinder.

med könstillhörigheten, den et- niska tillhörigheten, den sexuella läggningen eller funktionshindret. Förbudet gäller inte, om behandlingen är berättigad av hänsyn till ett särskilt intresse som uppenbarligen är viktigare än intresset av att för- hindra diskriminering i högskolan. 8 § En högskola får inte missgynna en student eller en sökande genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt miss- gynnar personer med en viss köns- tillhörighet, en viss etnisk tillhö- righet, en viss sexuell läggning eller ett visst funktionshinder. Det- ta gäller dock inte om bestäm- melsen, kriteriet eller förfarings- sättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet. En högskola får inte missgynna en student eller en sökande genom att tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som neutralt men som i praktiken särskilt miss- gynnar personer med viss köns- tillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, eller sexuell läggning eller visst funk- tionshinder. Detta gäller dock inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan mo- tiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändi- ga för att uppnå målet. Trakasserier 8 a § En högskolas trakasserier av en student eller en sökande är för- bjuden diskriminering. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 331 Instruktioner att diskriminera

8 b §

Med instruktioner att diskrimi-

nera avses i denna lag order eller

instruktioner om diskriminering av

en student eller en sökande enligt

78 a §§ som en högskola lämnar

åt en arbetstagare hos högskolan.

Sådana instruktioner är för-

bjuden diskriminering.

Förbuden mot direkt och in-

9 §

Förbuden mot diskriminering i

direkt diskriminering i 7 och 8 §§

7 8

 b §§ skall gälla, när en hög-

skall gälla, när en högskola

skola

1.

beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet,

2.

beslutar om examination eller gör någon annan bedömning av en studieprestation,

3.

beslutar eller gör någon annan liknande bedömning i fråga om

a)

tillgodoräknande av utbildning,

b)

anstånd med studier eller fortsättning av studier efter studieuppehåll,

c)

byte av handledare,

d)

indragning av handledare och andra resurser vid forskarutbildning,

e)

utbildningsbidrag för doktorander, eller

4. vidtar en ingripande åtgärd mot en student. 13 § Staten, en kommun eller ett landsting som är huvudman för en hög- skola och en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina skall betala skadestånd för den kränkning som en student eller en sö- kande har blivit utsatt för genom att högskolan har åsidosatt skyldigheten enligt 6 § att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier

mot studenter,

 förbuden i 7, 8, 8 a eller 8 b §

 förbuden i 7 eller 8 § och 9 §

eller 10 § mot diskriminering av

och 9 § eller 10 § mot diskrimine-

studenter eller sökande,

ring av studenter eller sökande,

 förbudet i 11 § mot att utsätta studenter eller sökande för repressalier. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Bevisbörda 17 a § Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för re- pressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 332

eller hon blivit diskriminerad eller

Prop. 2002/03:65

utsatt för repressalier, är det hög-

Bilaga 6

skolan som skall bevisa att diskri-

minering eller repressalier inte

förekommit.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

333

Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 5 a § högskolelagen (1992:1434) skall ha följande lydelse. 1 kap. 5 a § 7

I lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan finns bestämmelser om att högskolorna inom ramen för sin verksamhet skall bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter för studenter och sökande oavsett deras köns- tillhörighet, etniska tillhörighet, sexuella läggning och funktions- hinder. I lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan finns bestämmelser om att högskolorna inom ramen för sin verksamhet skall bedriva ett mål- inriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter för studenter och sökande oavsett könstillhörighet, etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

7 Senaste lydelse 2001:1288. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 334

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering Härigenom föreskrivs att 15 §§ lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag har till ändamål att motverka etnisk diskriminering. Med etnisk diskriminering avses att en person eller en grupp av personer missgynnas i förhållande till andra eller på annat sätt ut- sätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av ras, hud- färg, nationellt eller etniskt ur- sprung eller trosbekännelse .

Denna lag har till ändamål att motverka diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse.

Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att etnisk dis- kriminering inte förekommer i arbetslivet eller på andra områden av samhällslivet. 2 § Regeringen utser en ombudsman som skall verka för att diskrimine- ring som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller över- tygelse inte förekommer i arbets- livet eller på andra områden av samhällslivet. 3 § Ombudsmannen skall genom råd och på annat sätt medverka till att den som utsatts för etnisk dis- kriminering kan ta till vara sina rättigheter. Ombudsmannen skall vidare ge- nom överläggningar med myndig- heter, företag och organisationer samt genom opinionsbildning, information och på annat liknande sätt ta initiativ till åtgärder mot etnisk diskriminering. Ombudsmannen skall genom råd och på annat sätt medverka till att den som utsatts för diskrimine- ring kan ta till vara sina rättig- heter. Ombudsmannen skall vidare ge- nom överläggningar med myndig- heter, företag och organisationer samt genom opinionsbildning, information och på annat liknande sätt ta initiativ till åtgärder mot diskriminering.

4 § 8

Ombudsmannen skall särskilt

Ombudsmannen skall

särskilt

motverka att arbetssökande utsätts

motverka att arbetssökande utsätts

för etnisk diskriminering. Om-

för diskriminering.

Ombuds-

8 Senaste lydelse 2001:1296. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 335 budsmannen skall också i kontakt med arbetsgivare och berörda ar- betstagarorganisationer främja ett gott förhållande mellan olika et- niska grupper i arbetslivet. Ombudsmannen skall utöva till- syn över efterlevnaden av lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet och lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i hög- skolan i enlighet med bestämmel- serna i lagarna.

mannen skall också i kontakt med

Prop. 2002/03:65

arbetsgivare och berörda arbets-

Bilaga 6

tagarorganisationer främja ett gott

förhållande mellan olika etniska

grupper i arbetslivet.

5 § 9

Ombudsmannen skall utöva till-

syn över efterlevnaden av lagen

(1999:130) om åtgärder mot dis-

kriminering i arbetslivet på grund

av etnisk tillhörighet , religion eller

övertygelse, lagen (2001:1286) om

likabehandling av studenter i hög-

skolan och lagen (2003:000) om

förbud mot diskriminering i enlig-

het med bestämmelserna i lagarna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

9 Senaste lydelse 2001:1296.

336

Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:749) om Handikapp- ombudsmannen Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:749) om Handikapp- ombudsmannen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § 10

Handikappombudsmannen har till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Målet för om- budsmannens verksamhet skall vara att personer med funktionshinder ges full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Handikappombudsmannens verksamhet skall avse uppföljning och ut- värdering i frågor som anges i första stycket.

Handikappombudsmannen skall

Handikappombudsmannen skall

enligt lagen (1999:132) om förbud

enligt lagen (1999:132) om förbud

mot diskriminering i arbetslivet av

mot diskriminering i arbetslivet av

personer med funktionshinder och

personer med funktionshinder,

lagen (2001:1286) om likabe-

lagen (2001:1286) om likabe-

handling av studenter i högskolan

handling av studenter i högskolan

se till att lagarna följs och äger

och lagen (2003:000) om förbud

även rätt att för en enskild arbets-

mot diskriminering se till att la-

sökande eller arbetstagare eller en

garna följs och äger även rätt att

student eller sökande föra talan i

för en enskild föra talan i tvister

tvister angående tillämpningen av

angående tillämpningen av lagar-

lagarna.

na.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

10 Senaste lydelse 2001:1287.

337

2. lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet 

på grund av etnisk tillhörighet, reli- gion eller övertygelse

,

Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister 11 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 3 § 12

Tvist som skall handläggas enligt denna lag får i stället genom avtal hänskjutas till avgörande av skiljemän. Detta gäller dock inte fall som avses i 31 § första eller tredje stycket lagen (1976:580) om medbestäm- mande i arbetslivet. Inte heller får avtal som före tvistens uppkomst träf- fats om att tvisten skall avgöras av skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen, göras gällande i tvist om föreningsrätt eller i tvist enligt 1. jämställdhetslagen (1991:433), 2. lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbets- livet,

3.

lagen (1999:132

) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av per- soner med funktionshinder,

4.

lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning eller,

5.

lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltidsarbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.

11

Lagen omtryckt 1977:520.

338

12

Senaste lydelse 2002:295.

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare Härigenom föreskrivs att 5 och 10 §§ lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare skall ha följande lydelse. 5 § 13

En arbetsgivare skall, oavsett vilken lag som annars gäller för anställ- ningsförhållandet, tillämpa följande bestämmelser för utstationerade ar- betstagare:

2 §, 5 § andra och tredje stycket, 7 § första och andra stycket, 16, 17, 24, 

2729, 31 och 32 §§ semesterlagen (1977:480),

2 §, 4 § första stycket och 

1622 §§ föräldraledighetslagen (1995:584),

15 och 16 §§, 17 § 

25 samt 2128 §§ jämställdhetslagen (1991:433),

3 , 8 och 9 §§, 10 § 2 5

samt

89

 b §§, 10 § 2 7

samt 1120

1120 §§ lagen (1999:130) om

§§ lagen (1999:130) om åtgärder

åtgärder mot etnisk diskriminering

mot diskriminering i arbetslivet på

i arbetslivet,

grund av etnisk tillhörighet, reli-

gion eller övertygelse,

24 §§, 5 § 2 5

och 616 §§

24 b §§, 5 § 2 7

och 616 §§

lagen (1999:132) om förbud mot

lagen (1999:132) om förbud mot

diskriminering i arbetslivet av per-

diskriminering i arbetslivet av per-

soner med funktionshinder,

soner med funktionshinder,

24 §§, 5 § 2 5

och 615 §§

24 b §§, 5 § 2 7

och 615 §§

lagen (1999:133) om förbud mot

lagen (1999:133) om förbud mot

diskriminering i arbetslivet på

diskriminering i arbetslivet på

grund av sexuell läggning samt

grund av sexuell läggning samt

27 §§ lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltids- arbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning. Vid utstationering gäller även bestämmelserna i arbetstidslagen (1982:673) och arbetsmiljölagen (1977:1160) samt, när det gäller arbets- givare som bedriver uthyrning av arbetskraft, 4, 6 och 7 §§ lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. Vad som sägs i första och andra stycket hindrar inte att arbetsgivaren tilläm- par bestämmelser eller villkor som är förmånligare för arbetstagaren. 10 § Mål om tillämpningen av 5 § första stycket samt 7 § handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Därvid gäller

33 § semesterlagen (1977:480) om preskription,

23 § andra stycket föräldraledighetslagen (1995:584) om rätte- gången,

4656

 §§ jämställdhetslagen (1991:433) om rätt att föra talan, ge- mensam handläggning och om preskription m.m.,

37 , 38, 40, 41 och 43 §§ lagen

36 

a 38, 40, 41 och 43 §§ la-

13 Senaste lydelse 2002:294. Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 339

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

gen (1999:130) om åtgärder mot

Prop. 2002/03:65

diskriminering i arbetslivet om rätt

diskriminering i arbetslivet på

Bilaga 6

att föra talan och om preskription

grund av etnisk tillhörighet, reli-

m.m.,

gion eller övertygelse om rätt att

föra talan och om preskription

25 , 26, 28, 29 och 31 §§ lagen

m.m.,

24 

a 26, 28, 29 och 31 §§ la-

(1999:132) om förbud mot diskri-

gen (1999:132) om förbud mot

minering i arbetslivet av personer

diskriminering i arbetslivet av per-

med funktionshinder om rätt att

soner med funktionshinder om rätt

föra talan och om preskription

att föra talan och om preskription

m.m. samt

m.m. samt

25 , 26, 28, 29 och 31 §§ lagen

23 

a 26, 28, 29 och 31 §§ la-

(1999:132) om förbud mot diskri-

gen (1999:132) om förbud mot

minering i arbetslivet av personer

diskriminering i arbetslivet av per-

med funktionshinder om rätt att

soner med funktionshinder om rätt

föra talan och om preskription

att föra talan och om preskription

m.m. samt

m.m. samt

Talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 340 Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 9 kap. 20 och 21 §§ sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

20 § 14

Sekretess gäller hos domstol, för

Sekretess gäller hos domstol, för

uppgift

om

enskilds personliga

uppgift

om

enskilds

personliga

eller ekonomiska förhållanden om

eller ekonomiska förhållanden om

det kan antas att den enskilde eller

det kan antas att den enskilde eller

någon närstående till den enskilde

någon närstående till den enskilde

lider avsevärd skada eller bety-

lider avsevärd skada eller bety-

dande men om uppgiften röjs,

dande men om uppgiften röjs,

1. i mål om kollektivavtal,

1. i mål om kollektivavtal,

2. i mål om tillämpningen av la-

2. i mål om tillämpningen av la-

gen (1982:80) om anställnings-

gen (1982:80) om anställnings-

skydd, lagen (1976:580) om med-

skydd, lagen (1976:580) om med-

bestämmande

i

arbetslivet,

31

bestämmande

i

arbetslivet,

31

33 §§

lagen

(1994:260)

om

of-

33 §§

lagen

(1994:260) om

of-

fentlig anställning, 411 §§ lagen

fentlig anställning, 411 §§ lagen

(1994:261)

om

fullmaktsanställ-

(1994:261)

om

fullmaktsanställ-

ning, 1528 §§ jämställdhetslagen

ning, 1528 §§ jämställdhetslagen

(1991:433),

820 §§

lagen

(1991:433),

820 §§

lagen

(1999:130) om åtgärder mot etnisk

(1999:130) om åtgärder mot dis-

diskriminering

i arbetslivet,

3

kriminering i arbetslivet på grund

16 §§ lagen (1999:132) om förbud

av etnisk tillhörighet, religion eller

mot diskriminering i arbetslivet av

övertygelse ,

316 §§

lagen

personer med funktionshinder, 3

(1999:132) om förbud mot diskri-

15 §§ lagen (1999:133) om förbud

minering i arbetslivet av personer

mot diskriminering i arbetslivet på

med funktionshinder, 315 §§ la-

grund av sexuell läggning, 611

gen (1999:133) om förbud mot

och 13 §§ lagen (2001:1286) om

diskriminering i

arbetslivet

på

likabehandling av studenter i hög-

grund av sexuell läggning, 611

skolan samt 

37 §§ lagen

och 13 §§ lagen (2001:1286) om

(2002:293) om förbud mot diskri-

likabehandling av studenter i hög-

minering av deltidsarbetande ar-

skolan, 37 §§ lagen (2002:293)

betstagare

och

arbetstagare

med

om förbud mot diskriminering av

tidsbegränsad anställning.

deltidsarbetande

arbetstagare

och

arbetstagare

med tidsbegränsad

anställning

samt

518

§§

lagen

(2003:000) om förbud mot diskri- minering. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

14 Senaste lydelse 2002:296.

341

15 

Senaste lydelse 2002:1124.

5. Ombudsmannen mot diskri- minering på grund av sexuell läggning i ärende enligt lagen (1999:133) om förbud mot diskri- minering i arbetslivet på grund av sexuell läggning 

och 

lagen

4. Handikappombudsmannen i ärende enligt lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i ar- betslivet av personer med funk- tionshinder 

och 

lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan samt i verksamhet en- ligt lagen (1994:749) om Handi- kappombudsmannen,

3. Nämnden mot diskriminering i ärende enligt lagen (1999:130) om åtgärder mot 

etnisk 

diskrimine- ring i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funk- tionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning,

21 §

15

Sekretess gäller hos följande myndigheter för uppgift om enskilds per- sonliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om upp- giften röjs:

1. Jämställdhetsombudsmannen eller Jämställdhetsnämnden i ärende enligt jämställdhetslagen (1991:433) och lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i högskolan samt, hos Jämställdhetsombuds- mannen, i annat ärende som rör rådgivning åt enskild,

2. Ombudsmannen mot etnisk 2. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering i ärende enligt la- diskriminering i ärende enligt la- gen (1999:130) om åtgärder mot gen (1999:130) om åtgärder mot 

etnisk 

diskriminering i arbetslivet diskriminering i arbetslivet 

på och 

lagen (2001:1286) om lika- 

grund av etnisk tillhörighet, reli- 

behandling av studenter i hög- 

gion eller övertygelse, 

lagen skolan samt i annat ärende som rör (2001:1286) om likabehandling av rådgivning åt enskild, studenter i högskolan 

och lagen

(2003:000) om förbud mot diskri- minering 

samt i annat ärende som rör rådgivning åt enskild,

3. Nämnden mot diskriminering i ärende enligt lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet 

på grund av etnisk till- hörighet, religion eller över- tygelse

, lagen (1999:132) om för- bud mot diskriminering i arbets- livet av personer med funktions- hinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i ar- betslivet på grund av sexuell lägg- ning

.

4. Handikappombudsmannen i ärende enligt lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i ar- betslivet av personer med funk- tionshinder, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i hög- skolan 

och lagen (2003:000) om förbud mot diskriminering 

samt i verksamhet enligt lagen (1994:749) om Handikapp- ombudsmannen,

5. Ombudsmannen mot diskri- minering på grund av sexuell läggning i ärende enligt lagen (1999:133) om förbud mot diskri- minering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, lagen

Prop. 2002/03:65 Bilaga 6 342

(2001:1286) om likabehandling av

(2001:1286) om likabehandling av

Prop. 2002/03:65

studenter i högskolan samt i annat

studenter i högskolan och lagen

Bilaga 6

ärende som rör rådgivning åt en-

(2003:000) om förbud mot diskri-

skild,

minering samt i annat ärende som

rör rådgivning åt enskild,

6. Konsumentombudsmannen i ärende enligt lagen (1997:379) om för- söksverksamhet avseende medverkan av Konsumentombudsmannen i vissa tvister. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003. 343

Lagrådets yttrande

Prop. 2002/03:65

Bilaga 7

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2003-03-06

Närvarande: f.d. justitierådet Hans Danelius, regeringsrådet Gustaf
[REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet Dag Victor.

Enligt en lagrådsremiss den 20 februari 2003 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om förbud mot diskriminering,

2.

lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskri- minering i arbetslivet,

3.

lag om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder,

4.

lag om ändring i lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning,

5.

lag om ändring i lagen (2001:1286) om likabehandling av studen- ter i högskolan,

6.

lag om ändring i högskolelagen (1992:1434),

7.

lag om ändring i lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering,

8.

lag om ändring i lagen (1994:749) om Handikappombudsmannen,

9.

lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister,

10.

lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbets- tagare,

11.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Örjan Härneskog, hovrättsassessorn Anna Middelman och rättssakkunnige Jimmy Järven- pää. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om förbud mot diskriminering 1 § I paragrafen anges lagens ändamål vara att motverka diskriminering som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder. Ordet övertygelse förekommer visserligen vid sidan av religion i den svenska språkversionen av det bakomliggande EG-direktivet 2000/78/EG men är enligt Lagrådets mening otydligt till sin innebörd och kan leda till missuppfattningar om diskrimineringsförbudets räck- vidd. Enligt Lagrådets mening skulle större tydlighet åstadkommas om man i stället använde uttrycket religion eller annan trosuppfattning, varigenom det skulle bli klart att trosuppfattning innebär något annat än religion men ändå är begränsat till en åskådning som är jämförbar med religion och inte gäller övertygelser i politiska, kulturella eller andra i detta sammanhang irrelevanta frågor. 344

4 §

Prop. 2002/03:65

Bilaga 7

Paragrafen innehåller definitioner av etnisk tillhörighet, sexuell lägg-

ning och funktionshinder men däremot inte av religion eller överty-

gelse (enligt Lagrådets förslag till omformulering religion eller annan

trosuppfattning). Det är självfallet inte lätt att här utforma en helt ade-

kvat och entydig definition. Ett tentativt förslag till en ny punkt 2 som

Lagrådet vill framföra är följande:

2. religion eller annan trosuppfattning: en religiös, livsfilosofisk eller

annan motsvarande åskådning

9 §

Paragrafen gäller tillhandahållanden av varor, tjänster och bostäder. Det

skall vara fråga om tillhandahållanden som sker till allmänheten och som

inte sker inom ramen för privat- och familjelivet.

Dessa dubbla kvalificeringar, som är hämtade från artikel 3.1 h i direk-

tivet 2000/43/EG och det fjärde skälet i direktivets ingress, gör bestäm-

melsen svårförståelig. Av paragrafen följer att vissa tillhandahållanden

till allmänheten skall anses ske inom ramen för privat- och familjelivet.

Det är i hög grad oklart vilka dessa tillhandahållanden är.

Enligt Lagrådets mening är det tillräckligt och i linje med vad reger-

ingen velat åstadkomma (se remissen s. 137) att ange att tillhandahållan-

det skall ske yrkesmässigt. En tänkbar formulering, som närmast knyter

an till artikel 3.1 h i direktivet men som också är förenlig med vad som

sägs i direktivets ingress, är följande:

Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion el-

ler annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är för-

bjuden vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster eller bostä-

der.

14 §

I paragrafen finns bestämmelser om förbud mot repressalier. Enligt vad

som anges i allmänmotiveringen och som bekräftats vid föredragningen

är avsikten att det med skadestånd sanktionerade förbudet skall gälla för

den som i det enskilda fallet påstås ha diskriminerat. I lagtexten anges

emellertid förbudet avse den som är förbjuden att diskriminera enligt

denna lag vilket kan uppfattas som att förbudet riktar sig till en större

grupp. Den med bestämmelsen avsedda innebörden skulle komma till

tydligare uttryck om paragrafen gavs förslagsvis följande lydelse:

Den som påstås ha diskriminerat någon enligt denna lag får inte utsät-

ta en enskild person för repressalier på grund av att han eller hon anmält

eller påtalat diskrimineringen eller medverkat i en utredning om denna.

345 16 och 17 §§ I paragraferna finns bestämmelser om skadestånd för överträdelser av förbuden i lagen mot diskriminering och repressalier. Överträdelserna är till inte oväsentlig del av det slaget att det redan i dag kan föreligga rätt till skadestånd enligt skadeståndslagens bestämmelser om rätt till ersätt- ning på grund av brott. Även om de nu föreslagna bestämmelserna som speciallagstiftning kommer att ha företräde framför skadeståndslagens bestämmelser, kan de skillnader som finns mellan regleringarna föranle- da såväl teoretiska som praktiska samordningsproblem. Som exempel kan pekas på att rätten till ersättning enligt de föreslagna bestämmelserna endast avser ideell skada medan det enligt skadeståndslagen kan finnas rätt till ersättning även för ekonomisk skada samt att ansvaret för arbets- tagare är avsett att vara mer begränsat enligt de föreslagna bestämmel- serna än enligt skadeståndslagen. Vad som anförs i remissen tyder också på att skadeståndsbeloppen enligt den föreslagna lagen förutsätts bli hög- re än vad som gäller enligt skadeståndslagen även om ersättningen i bäg- ge fallen avser den kränkning som överträdelsen inneburit. Enligt Lagrå- det hade det varit värdefullt med en mer ingående belysning av de sam- ordningsproblem som regleringarnas olika utformning kan ge upphov till. Lagrådet noterar emellertid att liknande samordningsproblem redan finns enligt gällande rätt samt att problemen får antas komma att belysas i den utredning som pågår angående frågan om en mer sammanhållen diskri- mineringslagstiftning. Mot den bakgrunden finner Lagrådet att förslaget kan godtas i sin nuvarande utformning. Lagrådet anser emellertid att paragraferna bör bearbetas redaktionellt och ges förslagsvis följande utformning: 16 § Den som diskriminerar någon på sätt som är förbjudet enligt 5-13 §§ skall betala skadestånd för den kränkning som diskrimineringen innebär. Om en arbetstagare i tjänsten diskriminerar någon, skall dock skadestån- det betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst. 17 § Den som utsätter någon för repressalier på sätt som är förbjudet enligt 14 § skall betala skadestånd för den kränkning som repressalierna inne- bär. Om en arbetstagare i tjänsten utsätter någon för repressalier, skall dock skadeståndet betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst.

23-25 §§ Lagrådet anser att 23 och 24 §§ bör byta plats och att båda paragraferna kan få sin plats under rubriken Preskription m.m. I den nuvarande 24 § som alltså med nyss nämnda förslag blir 23 § kan början av bestämmelsen ändras till En talan i en tvist enligt denna lag, varigenom det torde bli klart att en sådan annan talan som en om- budsman kan föra enligt 22 § sista meningen inte omfattas av den sär- skilda preskriptionsregeln. I den nuvarande 23 § som med Lagrådets förslag blir 24 § bör ett tillägg göras för att ange att reglerna om litispendens (13 kap. 6 § rätte- Prop. 2002/03:65 Bilaga 7 346 gångsbalken) skall tillämpas så att en enskild person och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Handikappombudsmannen anses som en enda part när det gäller talan avseende diskriminering av personen i fråga (jfr 15 § lagen [2002:599] om grupprättegång). Den föreslagna bestämmelsen i 25 § är oklar till sin innebörd. Vad som här behövs är en regel om att en talan som förs av en ombudsman för en enskild persons räkning får rättskraft gentemot denna person. Den kan efter mönster av t.ex. 29 § lagen om grupprättegång formuleras på föl- jande sätt: Rättens avgörande i ett mål där Ombudsmannen mot etnisk diskrimi- nering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Handikappombudsmannen för talan för en enskild person har rätts- kraft i förhållande till denna person. Förslaget till lag om ändring i lagen om åtgärder mot etnisk diskrimine- ring i arbetslivet

8-9 b §§ Enligt 3 § lagen om förbud mot diskriminering finns fyra olika slag av diskriminering, nämligen direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och instruktioner att diskriminera. I den här aktuella lagen beskrivs direkt och indirekt diskriminering utan att begreppen används annat än i de rubriker som föregår paragraferna i 8 och 9 §§, medan 9 a och 9 b §§ innehåller definitioner av vad som avses med trakasserier och instruktioner att diskriminera. Lagrådet förordar att de två sistnämnda paragraferna, efter mönster av 8 och 9 §§, utformas på följande sätt: 9 a § En arbetsgivare får inte kränka en arbetssökandes eller en arbetstagares värdighet genom ett uppträdande som har samband med arbetssökandens eller arbetstagarens etniska tillhörighet, religion eller trosuppfattning av annat slag. 9 b § En arbetsgivare får inte åt en arbetstagare lämna order eller instruktioner om diskriminering av en person enligt 8-9 a §§. Vidare synes det lämpligt att huvudrubriken före 8 § ändras till För- bud mot diskriminering och att underrubrikerna före de fyra paragrafer- na ersätts med en gemensam underrubrik närmast före 8 §, förslagsvis Olika former av diskriminering. 10 § Lagrådet föreslår att i andra stycket uttrycket direkt diskriminering som i övrigt bara förekommer i rubrik - ersätts med diskriminering en- ligt 8 §. Vidare bör ordet absolut före nödvändig utgå eftersom or- det inte tillför något. Prop. 2002/03:65 Bilaga 7 347

Förslaget till lag om ändring i lagen om förbud mot diskriminering i ar-

Prop. 2002/03:65

betslivet av personer med funktionshinder

Bilaga 7

4 a, 4 b och 5 §§

Ändringar bör göras motsvarande dem som föreslagits i 9 a-10 §§ lagen

om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om förbud mot diskriminering i ar-

betslivet på grund av sexuell läggning

4 a, 4 b och 5 §§

Ändringar bör göras motsvarande dem som föreslagits i 9 a-10 §§ lagen

om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om likabehandling av studenter i

högskolan

4, 8 a och 8 b §§

Bestämmelsen i 4 § gäller bara trakasserier riktade mot studenter. För att

uppnå parallellitet med regleringen i övriga berörda lagar bör 4 § inledas

på följande sätt:

En högskola skall vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att

studenter och sökande till högskolan utsätts för trakasserier i samband

med studierna. Med trakasserier avses i denna lag ett uppträdande som

kränker en students eller en sökandes värdighet, om uppträdandet har

samband med - - -

Bestämmelserna i 8 a och 8 b §§ kan utformas på följande sätt:

8 a §

En högskola får inte utsätta en student eller en sökande för

trakasserier.

8 b §

En högskola får inte åt en arbetstagare vid högskolan lämna order eller

instruktioner om diskriminering av en student eller en sökande enligt 7-8

a §§.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

348

Näringsdepartementet

Prop. 2002/03:65

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 2003

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN], Ring-

holm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] J. O.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] H.,[REDACTED_EFTERNAMN], And-

nor,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2002/03:65 Ett utvidgat skydd mot dis- kriminering. 349