Statsskuldsräntor m.m.

 26

.

Statsskuldsräntor m.m.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Inledning 7

3 Räntor på statsskulden 9

3.1 Prognos för statsskuldsräntorna 9

3.2 Upplåning 10

3.3 Utgiftspåverkande faktorer 11

3.4 Alternativ redovisning av statsskuldsräntorna 11

3.5 Känslighetsanalys 12

4 Oförutsedda utgifter 13

4.1 Oföutsedda utgifter 13

4.2 Ianspråktagande av anslaget år 1997 13

4.3 Regeringens överväganden 13

5 Riksgäldskontoretes provisionskostnder i samband med

upplåning och skuldförvaltning 15

5.1 Riksgäldskontorets provisionskostnader i

 samband med upplåning och skuldförvaltning 15

.

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. medger att regeringen, för att kunna fullgöra sina

betalningsåtaganden, får överskrida ramanslaget

Räntor på statsskulden,

2. medger att regeringen, för att kunna fullgöra sina

betalningsåtaganden, får överskrida ramanslaget

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband

med skuldförvaltning,

3. för budgetåret 1998 anvisar anslagen under

utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m. enligt

följande uppställning:

ANSLAG

ANSLAGSTYP

ANSLAGSBEL

OPP

TUSENTAL KRONOR

A 1 Räntor på statsskulden

ramanslag

108 415 000

B 1 Oförutsedda utgifter

10 000

C 1 Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med upplåning och

skuldförvaltning

700 000

Summa

109 125 000

.

2 Inledning

Utgiftsområde 26 omfattar utgifter för räntorna på

statsskulden, oförutsedda utgifter samt

Riksgäldskontorets provisionkostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning. Anslaget för

statsskuldsräntor m.m. ingår inte i utgiftstaket. Ramen

för år 1998 har justerats upp i förhållande till 1997 års

ekonomiska vårproposition till följd av

portföljomplaceringar.

UTGIFTSUTVECKLINGEN FÖR UTGIFTSOMRÅDE 26

TUSENTAL KRONOR

1995/96

VARAV 1996

1997

1998

1999

2000

123 765 258

99 540

95 310 000

109 125 000

98 235 000

93 410 000

.

3 Räntor på statsskulde

A1. RÄNTOR PÅ STATSSKULDEN

1995/96

Utgift

123 758

000

1

Därav

1996

Utgift

99 533

000

1997

Anslag

104 145

000

Utgifts-

prognos

95 300

000

1998

Förslag

108 415

000

1999

Beräkn

at

97 450

000

2000

Beräkn

at

92 750

000

1 Beloppen anges i tusental kronor

3.1 Prognos för

statsskuldsräntorna

Utgifterna för statsskuldsräntor bedöms för år 1997

uppgå till 95,3 miljarder kronor vilket är en minskning

med ca 7 miljarder kronor jämfört med bedömningen i

den ekonomiska vårpropositionen (prop.1996/97:150).

Minskningen beror framför allt på valutavinster på

derivatinstrument.

Prognosen för ränteutgifter år 1998 ligger ca 14

miljarder kronor högre än prognosen för år 1997 och ca

9 miljarder kronor högre än bedömningen i

vårpropositionen. Den högre prognosen år 1998 beror

huvudsakligen på större prognostiserade valuta- och

kursförluster.

Utgifterna för statsskuldsräntorna har sedan 1980-

talet ökat kraftigt till följd av budgetunderskott och

därigenom ökad statsskuld. De kommande åren

förväntas utgifterna falla trendmässigt till följd av lägre

primärt lånebehov. I det primära lånebehovet ingår

statsbudgetens primärsaldo (inkomster minus utgifter

exklusive statsskuldsräntor) samt Riksgäldskontorets in-

och utlåning till myndigheter, statliga bolag m.m.

Förutom det primära lånebehovet spelar ränte- och

valutautvecklingen en avgörande roll för

statsskuldsräntornas storlek. Marknadsräntorna har

under de senaste två åren uppvisat en fallande trend

(diagram 1). Kronan däremot har försvagats det senaste

året, vilket diagram 2 visar. Beräkningsantagandena för

prognosperioden ligger i stort sett i linje med dagens

nivåer vad gäller räntorna men avspeglar en viss

förväntad förstärkning av kronkursen.

TABELL 3.1 BERÄKNDE UTGIFTSMÄSSIGA

RÄNTOR PÅ STATSSKULDEN

MILJARDER

KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

Räntor på lån i

svenska

kronor

94,4

83,0

78,3

75,2

72,6

Räntor på lån i

utländsk

valuta

23,3

21,5

20,6

19,4

18,2

Räntor på in-

och utlåning

-16,6

-3,5

-2,4

-0,7

-1,1

Över-

/underkurser

vid emission

-1,5

0,5

0,4

0,5

0,1

Summa räntor

99,6

101,

5

96,9

94,4

90,0

Valutaförluster

/ vinster(-)

-6,1

-9,0

2,0

-1,1

-3,3

Kursförluster/

vinster(-)

5,6

2,8

9,6

4,2

6,2

Övrigt

0,4

0,0

0,0

0,0

0,0

Summa ränte-

utgifter

99,5

95,3

108,4

97,4

92,8

Anm: Siffrorna i tabellen är avrundade och summerar därför inte exakt

Källa: Finansdepartementet

3.2 Upplåning

Riksgäldskontoret har valt att koncentrera en stor del av

upplåningen i svenska kronor till s.k. benchmarklån,

som utgörs av obligationer med fast kupongränta. Detta

följer av att det övergripande målet för

Riksgäldskontorets statsskuldsförvaltning enligt

riksdagens beslut är att minimera de långsiktiga

kostnaderna för statsskulden inom ramen för

penningpolitikens krav.

Ett sätt att minimera kostnaden långsiktigt är att

upprätthålla hög likviditet i de utestående lånen samt att

utjämna refinansieringsbördan. En hög likviditet

minskar investerarnas risker och sänker därför deras

avkastningskrav. Likviditeten skapas dels via ett

marknadsgarantsystem, dels genom en aktiv

andrahandsmarknad. För att fungera väl förutsätter detta

att antalet utelöpande lån inte är alltför stort. I takt med

statsskuldens tillväxt har vart och ett av dessa

benchmarklån kommit att bli mycket stora. För att

begränsa refinansieringsriskerna när de förfaller köper

Riksgäldskontoret upp lånen i förtid i ett bytesförfarande

och ersätter dem med andra obligationslån och

statsskuldväxellån. Därigenom sprids låneförfallen ut

över en längre tidsperiod. Vid dessa uppköp

uppkommer kursvinster/förluster som påverkar

ränteutgifterna (se avsnitt 3.3).

Riksgäldskontoret emitterar även

realränteobligationer. Genom att den reala avkastningen

är känd undviker investerarna inflationsrisken och

behöver därför inte heller kompenseras för att ta på sig

en sådan risk. Realräntelånen finns såväl i form av

nollkupongobligationer, för vilka all ränta inklusive

inflationskompensation utbetalas först i samband med

lånets förfall, som i form av kuponglån med årlig

räntebetalning. Riksgäldskontoret har också en

betydande upplåning direkt från hushållen. Därigenom

ges hushållen tillfälle att direkt förvärva instrument utan

kreditrisk. Hushållsupplåningen bidrar till att hålla nere

kostnaden för statsskulden genom att kostnaden är lägre

än för annan upplåning.

Den totala nettoupplåningen i utländsk valuta bestäms

för ett år i taget av regeringen efter samråd med

Riksbanken. Övriga beslut i samband med

valutaupplåningen fattas av Riksgäldskontoret.

Upplåningen kombineras med derivattransaktioner så att

valutaskuldens sammansättning av valuta- och ränterisk

blir den önskade. Genom detta förfarande kommer

sammansättningen av de utestående lånen att skilja sig

markant från kontorets nettoskuldsättning i olika valutor

(se diagram 3). Derivatinstrument används också för att

inom fastställda ramar och riktlinjer ta begränsade

valuta- och räntepositioner. Lån i utländsk valuta

värderas löpande till aktuella valutakurser.

Statsbudgeten belastats dock inte av orealiserade

valutadifferenser som omvärderingen ger upphov till.

Budgeten påverkas i stället först när valutadifferenserna

realiseras, dvs. vid återbetalning av lånen och

derivatinstrumenten. Statsskulden redovisas exklusive

beräknade derivateffekter. Dock belastas statsbudgeten

med ränte- och valutaeffekter på derivatinstrumenten

eftersom dessa är realiserade effekter.

3.3 Utgiftspåverkande faktorer

Ränteutgifternas nivå påverkas av ett flertal faktorer,

såsom storleken på statsskulden vid periodens början

samt det under perioden förväntade primära

lånebehovet. Dessutom varierar statsskuldsräntornas

nivå med förändringar av inhemska och utländska

räntesatser samt växelkurser.

Ränteutgifterna för statsskulden påverkas också av ett

antal tekniska faktorer. Dessa faktorer utgörs till stor

del av olika upplåningstekniker, dvs. på vilket sätt

Riksgäldskontoret väljer att finansiera statens lånebehov

och förvalta statsskulden. De olika låneinstrumenten och

skuldförvaltningsteknikerna kan medföra mycket olika

fördelning av ränteutgifterna över tiden.

När Riksgäldskontoret ger ut eller utökar ett

befintligt benchmarklån uppkommer över- eller

underkurser beroende på om kupongräntan är högre

eller lägre än marknadsräntan vid emissionstillfället. En

överkurs är ett pris över obligationens nominella kurs

och innebär att långivaren ersätter låntagaren för

erhållen ränta utöver marknadsränta motsvarande

nuvärdet av framtida räntebetalningar. De totala

ränteutgifterna reduceras därmed vid upplåning till

överkurs men ökar vid kupongförfall. I de fall

Riksgäldskontoret väljer att förtidsinlösa delar av ett

benchmarklån får detta till följd att kursvinster eller

kursförluster uppstår, som i sin tur påverkar

ränteutgifterna. Kursförluster liksom överkurser

uppkommer när lånets ränta överstiger marknadsräntan.

Kursförluster ger dock motsatt effekt till överkurser och

innebär att låntagaren ersätter långivaren för förlorad

ränta motsvarande nuvärdet av framtida

räntebetalningar.

Emission av nollkupongobligationer är ytterligare ett

exempel på en upplåningsteknik, vilken innebär att

obligationens sammanlagda ränta tas upp som

ränteutgifter för statsskulden först vid

förfallotidpunkten. På detta sätt skjuts betalningarna av

statsskuldsräntorna framåt i tiden.

3.4 Alternativ redovisning av

statsskuldsräntorna

Redovisningen av statsskuldsräntorna sker idag

utgiftsmässigt, dvs. efter hur mycket som skall betalas

respektive år. Ränteutgifterna är starkt beroende av

upplåningsteknik vid en utgiftsmässig redovisning. Ett

alternativ till den utgiftsmässiga redovisningen är

kostnadsmässig (periodiserad) redovisning, där utgifter

och inkomster periodiseras över lånets löptid. Vid en

kostnadsmässig redovisning minskar variationen såväl

mellan åren, som mellan prognos och utfall.

Förändringen kan relativt enkelt förklaras av den

underliggande ränte-, växelkurs- och

lånebehovsutvecklingen. Endast till mindre del orsakas

variationerna av valet av upplåningsteknik.

Vid en utgiftsmässig redovisning av exempelvis en

nollkupongobligation redovisas hela ränteutgiften vid

förfallotidpunkten. I en kostnadsmässig redovisning

däremot, anses räntan uppkomma under lånets hela

löptid och fördelas därför ut jämnt över lånets löptid.

En utgiftsmässig redovisning av nollkupongobligationer

underskattar därför den verkliga räntebelastningen fram

till tidpunkten när lånen förfaller, då istället en stor

räntebetalning sker.

De över- och underkurser som uppstår vid

emissioner av benchmarklån redovisas på budgeten som

inkomst respektive utgift vid emissionstillfället när

utgiftsmässig redovisning tillämpas. I en motsvarande

kostnadsmässig redovisning fördelas istället över- och

underkurserna över lånens löptid. Räntekostnaden, som

består av de periodiserade över- och underkurserna

tillsammans med den årliga kupongräntan, kommer

därmed att avspegla marknadsräntan vid

emissionstillfället.

TABELL 3.2 BERÄKNADE KOSTNADSMÄSSIGA

RÄNTOR PÅ STATSSKULDEN

MILJARDER KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

Statsskuldsränt

or enligt summa

räntor (tabell

3.1)

99,6

101,

5

96,9

94,4

90,0

Justering för

över- och

underkurser vid

emission

-1,0

-2,4

-2,2

-0,7

0,3

Justering för

reala

nollkupongränto

r

2,2

3,7

5,4

7,1

8,6

Justering för

övriga

nollkupongränto

r

1,5

-1,6

0,2

-0,8

-1,0

Summa

räntekostnader

102,3

101,1

100,3

99,8

97,9

Amn. Siffrorna är avrundade och summerar därför inte exakt

Källa: Finansdepartementet

Tabell 3.2 visar de periodiserade räntekostnaderna

under prognosperioden. Räntekostnadernas variationer

mellan åren är något lägre än i den utgiftsmässiga

redovisningen.

I en kostnadsmässig redovisning exkluderas

realiserade valuta- och kursdifferenser (tabell 3.2).

Eftersom dessa är en följd av variationer i valutakurser

och marknadsräntor mellan åren, snarare än av

statsskuldens utveckling, är de svåra att periodisera över

lånens löptid.

Antag att Riksgäldskontoret emitterar en kupong-

obligation med fem års löptid och en kupongränta på 10

procent och att marknadsräntan är 7 procent. Det

nominella beloppet antas vara 100. Vid

emissionstillfället genererar detta en överkurs eftersom

marknadsräntan understiger obligationens kupongränta.

På statsbudgeten kommer överkursen att redovisas som

en inkomst vid emissionstillfället. De följande fem åren

kommer den årliga kupongräntan att redovisas mot

statsbudgeten. Vid en motsvarande kostnadsmässig

redovisning kommer istället den årliga kostnaden, dvs.

marknadsräntan vid emissionstillfället, att redovisas.

TABELL 3.3 UTGIFTSMÄSSIG RESPEKTIVE

KOSTNADSMÄSSIG REDOVISNING AV

OBLIGATIONER

0

t1

t2

t3

t4

t5

Kupongobligation

-utgiftsmässig

-12

10

10

10

10

10

-kostnadsmässig

7

7

7

7

7

Nollkupongobligati

on

-utgiftsmässig

40

-kostnadsmässig

7

7

7

7

7

Källa: Finansdepartementet

Antag att Riksgäldskontoret istället emitterar en femårig

nollkupongobligation (nominell eller real). Beloppet

antas fortfarande vara 100 och marknadsräntan 7

procent. På statsbudgeten kommer hela ränteutgiften att

redovisas vid förfallotidpunkten, dvs. om fem år.

Eftersom marknadsräntan är lika stor som i exemplet

med kupongobligationen kommer den årliga kostnaden i

det här fallet att bli lika stor.

Den utgiftsmässiga utvecklingen kommer att variera

kraftigt beroende på val av emissionsteknik, medan

däremot den redovisade räntekostnaden blir densamma

oberoende av om Riksgäldskontoret väljer att emittera

kupongobligationer eller nollkupongobligationer.

3.5 Känslighetsanalys

Om den svenska marknadsräntan skulle stiga eller

sjunka med en procentenhet från och med år 1998

jämfört med beräkningsantagandena skulle

ränteutgifterna netto för åren 1998 - 2000 stiga

respektive sjunka med ca 7 miljarder kronor per år, allt

annat lika. En ränteförändring på en procentenhet

jämfört med beräkningsantagandena för återstoden av år

1997 skulle innebära en ökning eller minskning av

ränteutgifterna med ca 3 miljarder kronor under år

1997.

En höjning eller sänkning av den utländska räntan

med en procentenhet från och med år 1998 skulle för

lånen i utländsk valuta föranleda en ändring av

ränteutgifterna med ca 1-2 miljarder kronor per år

under perioden 1998 - 2000.

En förändring av kronkursen med en procentenhet

medför på liknande sätt en förändring av de realiserade

valutadifferenserna med ca 0,5 miljarder kronor per år

för åren 1998 - 2000.

Om dagens räntenivåer hade antagits gälla under hela

beräkningsperioden skulle ränteutgifterna i svenska

kronor ha blivit 2-3 miljarder kronor högre per år för

åren 1998 - 2000. Ränteutgifterna i utländsk valuta

skulle ha blivit 0,1-0,3 miljarder kronor lägre och

valutavinsterna 0,5-1,5 miljarder lägre.

Slutligen skulle en ökning respektive minskning i det

primära saldot med 10 miljarder kronor under ett enskilt

år, förutsatt oförändrade beräkningsantaganden i övrigt,

föranleda en ökning respektive minskning av

ränteutgifterna med ca 0,5 miljarder kronor per år

under de kommande åren.

4 Oförutsedda utgifter

B1. OFÖRUTSEDDA UTGIFTER

1995/96

Utgift

7 285

1

Anslag

s-

sparan

de

Därav

1996

Utgift

7 015

1997

Anslag

10 000

Utgifts

-

progno

s

10 000

1998

Förslag

10 000

1999

Beräkna

t

10 000

2000

Beräkna

t

10 000

1 Beloppen anges i tusental kronor

4.1 Oförutsedda utgifter

För att täcka oförutsedda utgifter är vid sidan av

utgiftsanslagen ett särskilt anslag uppfört på

statsbudgeten. Anslaget är i statsbudgeten för

innevarande budgetår uppfört med 10 miljoner kronor.

Det tas i anspråk efter beslut av regeringen i varje

särskilt fall.

4.2 Ianspråktaganden av anslaget år

1997

Hittills under innevarande budgetår har medel inte tagits

i anspråk eller utbetalats från detta anslag.

4.3 Regeringens överväganden

Enligt regeringens bedömning bör ett anslag för

oförutsedda avgifter anvisas även fortsättningsvis.

Anslaget bör i princip få disponeras endast för utgifter

som är av så brådskande art att respektive ärende inte

hinner underställas riksdagen och att utgifterna inte

lämpligen kan täckas av andra medel som står till

regeringens förfogande. Härmed avses även att anslaget

inte får tillgodose behov som omtalas i 9 kap. 3 § tredje

stycket regeringsformen, dvs. behov av medel för rikets

försvar under krig, krigsfara eller andra utomordentliga

förhållanden.

Vissa speciella ändamål bör vidare få tillgodoses med

medel från anslaget till oförutsedda utgifter.

Under en lång följd av år har riksdagen bemyndigat

regeringen att, under förutsättning att andra medel inte

står till förfogande för ändamålet, från detta anslag

utbetala belopp, som staten genom lagakraftvunnen dom

har ålagts att betala. Detta bemyndigande har med

verkan från och med budgetåret 1961/62 utvidgats till

att omfatta också belopp som staten till följd av skada i

samband med statlig verksamhet efter uppgörelse har

åtagit sig att ersätta. Motsvarande bemyndigande, som

innefattar bland annat ersättningar på grund av dom

meddelad av den europeiska domstolen för mänskliga

rättigheter i mål som handläggs enligt den europeiska

konventionen angående mänskliga rättigheter m.m.,

liksom förlikningsersättningar i sådana mål, bör ges åt

regeringen för nästa budgetår.

Med anledning av prop. 1948:282 medgav riksdagen

(bet. 1948:SU207, rskr. 1948:406) att från anslaget till

oförutsedda utgifter skulle tills vidare under budgetåret

1948/49 få utgå ersättning för förlust av eller skada på

egendom utom riket till personer, som uppehöll sig

utomlands och som var i rikets tjänst, liksom till deras

familjemedlemmar och personliga tjänare. Ersättning

skulle utgå efter samma grunder som under budgetåren

1943/44 till 1946/47 hade tillämpats i fråga om

motsvarande ersättningar för förluster som hade

uppkommit på grund av krigsförhållandena (prop.

1944:183, bet. 1944:SU147, rskr. 1944:329). För

budgetåren 1949/50 till 1997 har riksdagen lämnat

motsvarande bemyndiganden. Regeringen bör få

bemyndigande att på samma villkor betala ut ersättning

för skador av ifrågavarande natur under nästa budgetår.

Med anledning av prop. 1951:38 medgav riksdagen

(bet. 1951:SU422, rskr. 1951:63) att från anslaget till

oförutsedda utgifter skulle tills vidare under budgetåren

1950/51 och 1951/52 utgå ersättning för skador på

egendom inom landet, vilka hade uppkommit genom de

tidigare krigsförhållandena. För budgetåren 1952/53 till

1997 har riksdagen lämnat motsvarande

bemyndiganden. Med hänsyn till att krigsskador,

exempelvis genom minsprängning, fortfarande kan

tänkas förekomma, bör regeringen få riksdagens

bemyndigande att även under nästa budgetår på

oförändrade villkor betala ut krigsskadeersättningar.

Anslagets karaktär medger ej någon närmare

bedömning av omfattningen av oförutsedda utgifter.

Regeringen föreslår att medel för oförutsedda utgifter

skall anvisas på ett ramanslag samt att anslagsbeloppet

skall vara 10 miljoner kronor.

Det bör ankomma på regeringen att besluta att ta i

anspråk medel från anslaget och i efterhand anmäla till

riksdagen vilka utgifter som täckts genom att medel

anvisats från anslaget.

5 Riksgäldskontorets provisionskostnader

i samband med upplåning

och skuldförvaltnin

C1. RIKSGÄLDSKONTORETS PROVISIONS-

KOSTNADER I SAMBAND MED UPPLÅNING

OCH SKULDFÖRVALTNING

1998

Förslag

700

000

1

1999

Beräknat

775

000

2000

Beräknat

650

000

1 Beloppen anges i tusental kronor

5.1 Riksgäldskontorets

provisionskostnader i samband

med upplåning och

skuldförvaltning

Från utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och

finansförvaltning har för budgetåret 1998 delar av

anslaget Riksgäldskontorets förvaltningskostnader förts

till utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m anslaget

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning. Den del som har förts

över till utgiftsområde 26 är den del som utgörs av

försäljnings-, inlösen- och förvaltningsprovision samt

kreditavgifter i samband med upplåning på de

internationella kapitalmarknaderna. Överflyttningen

görs i syfte att skapa bättre incitament för en

kostnadseffektiv förvaltning av statsskulden (för

utförligare information se utgiftsområde 2, anslag A9).

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 4

 3

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 5

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 8

 9

PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 PROP. 1997/98:1 UTGIFTSOMRÅDE 26

 10

 11