Regeringens proposition

1991/92:151

om vissa ändringar i förmånssystemet för

läkemedel m.m.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i

bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 26 mars 1992 för de

åtgärder och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en ny ordning i fråga om förmåner

från den allmänna försäkringen när det gäller läkemedel införs

den 1 januari 1993. Bakgrunden är bl.a. att den nuvarande

priskontrollen på läkemedel avskaffas i samband med att en ny

läkemedelslagstiftning som är anpassad till EG:s regler träder i

kraft. Den nya ordningen innebär att reglerna för

prisnedsättning och kostnadsfrihet inom förmånssystemet för

läkemedel bara omfattar receptbelagda läkemedel som har fått ett

pris fastställt av riksförsäkringsverket. Regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer skall kunna föreskriva om

undantag från kravet att läkemedel skall vara receptbelagda för

att kunna omfattas av förmånssystemet.

 Propositionen innehåller också förslag om vissa särregler

i fråga om prisnedsättning och kostnadsfrihet för läkemedel som

har likvärdiga generiska motsvarigheter på den svenska

marknaden. Dessa regler innebär att det för varje läkemedel som

har en likvärdig motsvarighet i form av ett generiskt läkemedel

på den marknaden skall bestämmas ett särskilt pris som skall

ligga till grund för förmånerna från försäkringen. Pris-

nedsättningen avses i dessa fall beräknas med utgångspunkt i

priset för det billigaste synonympreparatet. Kostnadsfrihet för

läkemedel som är aktuella här medges intill det beräknade

särskilda priset. Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer skall meddela föreskrifter om vilka läkemedel som

avses och om det särskilda prisets storlek. En möjlighet införs

för läkemedelsverket att medge dispens från särregleringen, om

det finns synnerliga skäl beträffande någon enskild person.

 I propositionen pekas på behovet av olika

informationsinsatser som de föreslagna ändringarna i

förmånssystemet kräver av bl.a. Apoteksbolaget AB och berörda

myndigheter. Därvid understryks särskilt att framför allt

läkarnas frivilliga deltagande i detta arbete är av avgörande

betydelse.

 Prop. 1991/92:151

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:49) om begränsning

av läkemedelskostnader, m.m.

 dels att 1, 2, 3 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Läkemedel, för vilka recept Receptbelagda läkemedel och

har utfärdats av läkare eller vissa receptfria läkemedel, som

tandläkare, skall på apotek har förskrivits av läkare eller

tillhandahållas kostnadsfritt tandläkare, skall på apotek

eller till nedsatt pris enligt tillhandahållas kostnadsfritt

vad nedan sägs. eller till nedsatt pris enligt

 vad nedan sägs.

 Med läkemedel förstås i denna lag sådana för människor avsedda

varor, på vilka läkemedelsförordningen (1962:701) skall

tillämpas.

 Om inte annat föreskrivs avses med läkare och tandläkare den

som är behörig att i Sverige utöva yrket.

 I smittskyddslagen (1988:1472) finns föreskrifter om att

läkemedel som behövs från smittskyddssynpunkt vid behandling av

en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis för patienten.

 2 §

 Den som lider av långvarig och allvarlig sjukdom har rätt att

utan kostnad få läkemedel, om regeringen har bestämt att

sjukdomen skall berättiga till detta. Regeringen skall för varje

sådan sjukdom även bestämma vilka läkemedel som skall

tillhandahållas kostnadsfritt.

 Havande eller ammande kvinna samt barn har rätt att erhålla

skyddsläkemedel utan kostnad i den utsträckning regeringen

bestämmer.

 För kostnadsfrihet enligt

 denna paragraf förutsätts att

 det för läkemedlet har

 fastställts ett pris i den

 ordning som anges i 3 § tredje

 stycket. I fråga om läkemedel,

 för vilket bestämmelserna om

 prisnedsättning i 3 a § skall

 tillämpas, gäller

 kostnadsfrihet intill det lägre

 pris som bestäms enligt samma

 paragraf.

 Läkemedelsverket får medge

 undantag från bestämmelsen i

 tredje stycket andra meningen

 för en enskild person, om det

 finns synnerliga skäl för det.

1 Senaste lydelse 1989:298.

 Prop. 1991/92:151

 3 §2

 I andra fall än som avses i 2 och 2 a §§ skall det fastställda

priset för samtidigt på grund av sjukdom förskrivna och inköpta

läkemedel sättas ned med hela det belopp som överstiger

90 kronor för ett läkemedel och med hela det belopp som

överstiger 30 kronor för varje ytterligare läkemedel.

Nedsättningen med hela det belopp som överstiger 90 kronor skall

göras på det läkemedel som har högst pris. Någon nedsättning

skall inte göras om det sammanlagda priset för två eller fler

läkemedel efter nedsättning inte skulle komma att överstiga

90 kronor. Om en förskrivning är avsedd att expedieras mer än en

gång, gäller nedsättningen köpesumman vid varje avsett

expeditionstillfälle. Vid beräkning av prisnedsättningen beaktas

inte den avgift som kan ha uttagits för expedition av

telefonförskrivna läkemedel.

 Bestämmelserna i första stycket tillämpas även när

skyddsläkemedel i annat fall än som avses i 2 § andra stycket

förskrivs till havande eller ammande kvinna eller till barn.

 Från prisnedsättning enligt Med det fastställda priset

denna paragraf kan regeringen enligt första stycket avses ett

undanta ett visst läkemedel pris som har fastställts av

eller en viss grupp av riksförsäkringsverket. Om ett

läkemedel som avses i första pris inte har fastställts på

stycket. ett läkemedel i denna ordning

 omfattas läkemedlet inte av

 prisnedsättning.

 Regeringen eller den

 myndighet regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter

 1. om vilka receptfria

 läkemedel som omfattas av

 prisnedsättningen, och

 2. om undantag från

 prisnedsättningen för ett visst

 receptbelagt läkemedel eller en

 viss grupp av sådana läkemedel.

 3 a §

 För varje läkemedel, till

 vilket det på den svenska

 marknaden finns en likvärdig

 motsvarighet i form av ett

 eller flera generiska

 läkemedel, skall nedsättningen

 enligt 3 § gälla ett lägre pris

 än det fastställda priset.

 Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter om vilka

 läkemedel som denna beräkning

 av prisnedsättningen skall

 gälla och om det pris som

 nedsättningen skall avse.

2 Lydelse enligt prop. 1991/92:100 bil.6.

 Prop. 1991/92:151

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Läkemedelsverket får medge un-

 dantag från bestämmelsen i

 första stycket första meningen

 för en enskild person, om det

 finns synnerliga skäl för det.

 9 §

 Har den som avses i 8 § Har den som avses i 8 §

inköpt läkemedel i Danmark, inköpt läkemedel i Danmark,

Finland, Island eller Norge och Finland, Island eller Norge och

har recept på läkemedlen har recept på läkemedlen

utfärdats av en läkare i utfärdats av en läkare i

Sverige eller av en behörig Sverige eller av en behörig

läkare i annat nordiskt land än läkare i annat nordiskt land än

det där inköpet gjordes ersätts det där inköpet gjordes ersätts

inköpskostnaden härför i fall inköpskostnaden härför i fall

som avses i 2 § helt och i fall som avses i 2 § helt och i fall

som avses i 3 och 4 §§ i den som avses i 3 och 4 §§ i den

mån den överstiger den kostnad mån den överstiger den kostnad

han skulle ha fått vidkännas om han skulle ha fått vidkännas om

läkemedlet inköpts i Sverige. läkemedlet inköpts i Sverige.

Ersättning beräknas inte på Ersättning beräknas inte på

högre inköpskostnad än som högre inköpskostnad än som

motsvarar priset här i riket motsvarar det pris som har

för läkemedlet. fastställts i Sverige för läke-

 medlet i den ordning som anges

 i 3 § tredje stycket eller, i

 de fall bestämmelserna i 3 a §

 är tillämpliga, det lägre pris

 som följer av sistnämnda

 paragraf.

 Ersättning enligt första stycket betalas ut av Apoteksbolaget

Aktiebolag mot att recept och kvitto på det gjorda inköpet visas

upp. Har ersättningen inte lyfts före utgången av andra året

efter det varunder inköpet gjordes, utbetalas den inte.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

 2. En fråga om att fastställa pris för ett läkemedel enligt

3 § i paragrafens nya lydelse får prövas före ikraftträdandet.

 Prop. 1991/92:151

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa ändringar i förmånssystemet

för läkemedel m.m.

1 Inledning

I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100, bil. 6) behandlade

jag bl.a. den otillfredsställande utgiftsutvecklingen för

läkemedelsförmånerna inom den allmänna sjukförsäkringen och

framhöll att den till stor del var en följd av den nuvarande

utformningen av förmånssystemet. Mot bakgrund härav förordades

ändringar i avgiftsreglerna för prisnedsatta läkemedel samt

slopande av prisnedsättningen på vissa receptfria läkemedel

fr.o.m. den 1 juli 1992. Dessutom aviserades att ett system med

s.k. referenspriser för läkemedel med generiska motsvarigheter

avsågs bli infört fr.o.m. år 1993. Jag angav därvid att

inriktningen var att ett förslag om utformningen av ett sådant

system skulle föreläggas riksdagen under våren 1992.

 Vidare konstaterade jag att den nuvarande modellen för

priskontroll på läkemedel måste avskaffas fr.o.m. den 1 januari

1993 som en följd av ett förväntat EES-avtal och att

konsekvenserna härav närmare skulle behandlas i anslutning till

att en proposition med förslag om ny läkemedelslagstiftning

föreläggs riksdagen under våren 1992.

 Mot bakgrund härav tar jag i detta ärende upp dels frågan

om anpassning av våra regler till EG:s regler om priskontroll

och de allmänna förutsättningar som bör gälla för

läkemedelsförmånerna från den allmänna försäkringen, dels frågan

om utformning av ett system med s.k. referenspriser, dvs. de

särregler för läkemedelsförmånerna som skall gälla när det jämte

ett läkemedel finns tillgång till likvärdiga men billigare gene-

riska preparat.

 De frågor som jag behandlar i detta ärende har beretts i

en till socialdepartementet knuten arbetsgrupp vari ingår

företrädare för bl.a. läkemedelsverket, socialstyrelsen,

Apoteksbolaget AB och läkemedelsindustrin.

 Prop. 1991/92:151

 Jag vill i detta sammanhang också nämna att min

företrädare i fjolårets budgetproposition redovisade att frågan

om förutsättningar för ett överförande av kostnadsansvaret för

läkemedel inom öppen hälso- och sjukvård till

sjukvårdshuvudmännen snarast skulle utredas. Detta utrednings-

arbete har slutförts och i prop. 1991/92:19 om vissa

ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. uttalade sig den

förra regeringen för att påbörja överläggningar med

sjukvårdshuvudmännen om att träffa en särskild överenskommelse

om en sådan förändring med ett beräknat genomförande den

1 januari 1993.

 I slutet av förra året biföll dock riksdagen

socialförsäkringsutskottets hemställan i betänkandet

(1991/92:SfU3) Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen i fråga om

den aviserade överföringen av kostnadsansvaret för läkemedel i

öppen vård. Enligt utskottet borde frågan inte avgöras separat

utan behandlas skyndsamt i samband med den aviserade större

översynen av hälso- och sjukvårdens organisation och

finansiering m.m. Utskottet hemställde att riksdagen skulle ge

regeringen till känna vad utskottet anfört. Regeringen har

nyligen beslutat att en sådan utredning skall tillsättas. Vid

utformningen av utredningsdirektiven har regeringen beaktat

riksdagens ställningstagande på denna punkt.

2 Gällande regler för prisnedsättning och

 priskontroll m.m.

Läkemedelsförmåner utges enligt lagen (1981:49) om begränsning

av läkemedelskostnader, m.m. i form av prisnedsatta och

kostnadsfria läkemedel, kostnadsfria förbrukningsartiklar vid

vissa sjukdomar samt prisnedsatta livsmedel vid vissa sjukdomar

för barn under 16 år. Vid köp av prisnedsatta läkemedel betalar

patienten den faktiska kostnaden, dock högst 90 kr. vid varje

avsett expeditionstillfälle. De kostnader som överstiger detta

belopp ersätts genom sjukförsäkringen. Ett mindre antal

läkemedel har av regeringen enligt bemyndigande i lagen

undantagits från prisnedsättningen.

 För den som lider av en långvarig och allvarlig sjukdom

finns en rätt att få vissa läkemedel utan kostnad, om regeringen

har bestämt att sjukdomen berättigar till detta. De sjukdomar

och läkemedel som omfattas av kostnadsfrihet anges i en särskild

förordning. Även skyddsläkemedel för havande eller ammande

kvinna samt barn omfattas i vissa fall av kostnadsfrihet.

 Reglerna för prisnedsättning innebär således att den

försäkrade betalar en fast avgift på högst 90 kr. vid varje

inköpstillfälle, oavsett hur många eller hur dyra läkemedel som

förskrivits vid samma tillfälle av en läkare eller tandläkare.

Även receptfria läkemedel som förskrivs av läkare eller

tandläkare omfattas av det nuvarande förmånssystemet.

 Till läkemedelsförmånerna räknas också det

högkostnadsskydd som finns för personer med stort behov av öppen

sjukvård och läkemedel. Det innebär att kostnadsbefrielse uppnås

och ett s.k. frikort utfärdas när

 Prop. 1991/92:151

den försäkrades sammanlagda utgifter för läkemedel och öppenvård

under en 12-månadersperiod uppgått till minst 1 500 kr. Denna

beloppsgräns har gällt sedan den 1 januari 1991.

Sjukvårdshuvudmännen har dock rätt att besluta om en lägre

beloppsgräns och flertalet huvudmän har hittills utnyttjat denna

möjlighet.

 I årets budgetproposition har regeringen föreslagit en

ändring i reglerna för prisnedsättning fr.o.m. den 1 juli 1992

på så sätt att en avgift tas ut för varje läkemedel vid ett

inköpstillfälle. Prisnedsättning föreslås för ett läkemedel

göras med hela det belopp som överstiger 90 kr. För varje

ytterligare förskrivet läkemedel som samtidigt inköps skall

prisnedsättning göras med hela det belopp som överstiger 30 kr.

Vid köp av mer än ett läkemedel skall prisnedsättning med hela

det belopp som överstiger 90 kr. göras på det läkemedel som har

högst pris. I propositionen har i enlighet härmed ändringar

föreslagits i lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

Åtgärden har beräknats minska den allmänna försäkringens

utgifter för läkemedel med sammanlagt ca 400 milj.kr. per år.

 Utbetalning av ersättningen från den allmänna

sjukförsäkringen för läkemedelsförmånerna sker genom

riksförsäkringsverkets (RFV) försorg direkt till Apoteksbolaget

AB. I praktiken går det till så att bolaget till verket lämnar

en räkning jämte specifikationer över apotekens inrapporterade

försäljning under en kalendermånad. Därvid görs en uppdelning på

de olika läkemedelsförmånerna inkl. de läkemedelsinköp som

gjorts kostnadsfritt på grund av högkostnadsskyddet. Efter en

rimlighetskontroll utbetalar verket ersättningsbeloppet inom en

viss bestämd tid.

 Det nuvarande systemet för priskontroll är kopplat till

registreringsförfarandet enligt läkemedelsförordningen

(1962:701) och det i förordningen angivna kravet att priset på

läkemedel skall vara skäligt. För att ett läkemedel skall bli

registrerat måste detta krav i fråga om priset vara uppfyllt.

Prissättningen sker efter förhandlingar mellan producenten och

Apoteksbolaget. Det pris som parterna kommit överens om vid

förhandlingarna skall som regel anses vara skäligt. Om någon

överenskommelse inte kan träffas fastställer läkemedelsverket

priset.

 Det pris som förhandlas fram mellan Apoteksbolaget och

producenten benämns apotekens inköpspris (AIP). Inom ramen för

detta pris skall producenten ersätta grossisterna för deras

tjänster med distribution och lagerhållning. Apotekens

utförsäljningspris (AUP) fastställs av Apoteksbolaget och är

enhetligt för hela landet. Skillnaden mellan AUP och AIP utgör

bolagets handelsmarginal och skall bl.a. täcka kostnaderna för

driften av landets ca 825 apotek samt bolagets administration.

Marginalen skall också täcka det årliga avkastningskravet på

bolaget som uppgår till 6 % av aktiekapitalet.

3 Bakgrund till föreslagna ändringar

Under senare år har bedrivits ett omfattande arbete med att

modernisera gällande läkemedelslagstiftning. Regeringen har den

19 mars 1992 beslutat en proposition med förslag till ny

läkemedelslag m.m. (prop. 1991/92:107).

 Prop. 1991/92:151

En viktig utgångspunkt för utformningen av förslaget till

läkemedelslag är att lagen skall vara förenlig med EG:s

rättsregler på läkemedelsområdet, vilka Sverige genom det

färdigförhandlade EES-avtalet väntas bli bundet att följa. Med

hänsyn härtill är det inte möjligt att knyta priskontrollen till

registreringsförfarandet så som nu sker. Den föreslagna

läkemedelslagen upptar följaktligen inte någon regel rörande

priset på läkemedel. Som framhållits i prop. 1991/92:107 är det

avsikten att priskontrollen på läkemedelsområdet i stället skall

ske inom ramen för socialförsäkringssystemet.

 I årets budgetproposition konstaterade jag att

utformningen av det nuvarande förmånssystemet för läkemedel

leder till betydande effektivitetsförluster vid användningen av

läkemedel. Systemet innebär att läkemedelsbehandling i den öppna

vården är en praktiskt taget kostnadsfri behandlingsform för

läkare och sjukvårdshuvudmän. Det finns inga direkta ekonomiska

incitament för den förskrivande läkaren att styra eller begränsa

läkemedelsförskrivningarna så att försäkringsutgifterna hålls

tillbaka. Som en lämplig åtgärd för att komma till rätta med

denna svaghet i gällande ersättningssystem aviserades som nämnts

ytterligare ändringar i reglerna för prisnedsättning av

läkemedel utöver dem som utformats som förslag i

budgetpropositionen.

 De ändringar i fråga om läkemedelsförmånerna som

motiveras av nu nämnda förhållanden behandlas i det följande.

 De ändringar som jag i det följande föreslår i fråga om

förfarandet vid fastställande av pris på läkemedel inom ramen

för läkemedelsförmånen medför att avtalet mellan staten och

Apoteksbolaget om bolagets verksamhet måste omförhandlas i den

del som rör bolagets medverkan i prissättningen. I övrigt avser

jag föreslå regeringen att en särskild utredare tillkallas för

att genomföra en översyn av den svenska läkemedelsförsörjningen

särskilt med avseende på Apoteksbolagets framtida roll och

verksamhetsinriktning. Utredaren avses även få i uppdrag att

lämna förslag till nödvändiga förändringar i avtalet mellan

staten och Apoteksbolaget.

4 Ändrade förutsättningar för prisnedsättning av

 läkemedel

 Mitt förslag: Prisnedsättning skall gälla receptbelagda

 läkemedel under förutsättning att ett pris för

 läkemedlet har fastställts av RFV. Regeringen eller den

 myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

 prisnedsättning under samma förutsättning skall omfatta

 vissa icke receptbelagda läkemedel som förskrivits av

 läkare eller tandläkare. Särregler införs för

 beräkningen av prisnedsättningen i fråga om läkemedel

 som har generiska motsvarigheter på den svenska

 marknaden.

 Prop. 1991/92:151

 Skälen för mitt förslag: Som jag nyss har redovisat är

den nuvarande svenska modellen för priskontroll inte förenlig

med EG:s regler. I samband med att EES-avtalet träder i kraft

den 1 januari 1993 eller senare avses därför den nya föreslagna

läkemedelslagen börja att gälla. I den lagen finns det inte

några föreskrifter om priskontroll.

 I EG:s direktiv 89/105/EEG anges i preambeln (ingressen)

att ansökan om tillstånd att sälja farmaceutiska specialiteter

får avslås endast av orsaker som har samband med ifrågavarande

farmaceutiska specialiteters kvalité, säkerhet och effekt. Det

anges där vidare bl.a. att medlemsstaterna har beslutat om

ekonomiska åtgärder gentemot försäljningen av läkemedel för att

kontrollera dessa produkters andel i samhällets sjuk-

vårdskostnader. Dessa åtgärder innefattar direkt och indirekt

priskontroll på läkemedel och begränsningar av det antal

produkter som omfattas av de nationella sjukförsäkringssystemen.

Syftet med direktivet anges bl.a. vara att få en överblick över

metoderna för nationell prissättning och göra dem allmänt

tillgängliga för alla dem som är verksamma på läke-

medelsmarknaden i medlemsstaterna. Dessa uppgifter bör vara

offentliga. I direktivet regleras vad medlemsstaterna skall

iaktta för att åtgärder i fråga om kontroll av priserna på

humanläkemedel och begränsning av sortimentet av läkemedel som

omfattas av medlemsstaternas nationella sjukförsäkringssystem

skall stå i överensstämmelse med direktivet.

 Under förutsättning att riksdagen beslutar i enlighet med

det förslag till ny läkemedelslag som regeringen har förelagt

riksdagen kommer den gällande regleringen av priskontrollen att

upphöra i anslutning till EES-avtalets ikraftträdande den

1 januari 1993 eller senare. Eftersom den föreslagna

läkemedelslagen inte innehåller några regler om prissättningen

på läkemedel är det nödvändigt att denna fråga ges en lösning i

annan form än den nuvarande. Att undvara priskontroll är inte

möjligt om syftet att begränsa konsumenternas och samhällets

kostnader för läkemedel skall kunna förverkligas. Jag förordar

att en ordning för priskontroll införs som ansluter till

reglerna för läkemedelsförmånerna från sjukförsäkringen. Dessa

regler behöver i övrigt ändras till följd av de

besparingsåtgärder som aviserats. Reglerna för prisnedsättning

av vissa speciallivsmedel berörs inte av mina förslag.

 Mot bakgrund av vad jag nu har redovisat anser jag att

systemet för prisnedsättning av läkemedel bör utformas enligt

följande. Förmånssystemet skall i princip omfatta alla läkemedel

som är receptbelagda. I likhet med vad som gäller i dag bör det

dock vara möjligt att undanta vissa receptbelagda läkemedel från

prisnedsättning. Det bör vara en uppgift för regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer att besluta om de

avvikelser från huvudregeln som bedöms vara motiverade. Främst

av medicinska skäl är det motiverat att också vissa receptfria

läkemedel som förskrivs av läkare eller tandläkare skall kunna

omfattas av prisnedsättning. Vilka receptfria läkemedel som

detta skall gälla bör anges i en regeringsförordning eller,

efter bemyndigande, i myndighetsföreskrifter.

 Prop. 1991/92:151

 För att ett läkemedel skall omfattas av prisnedsättning

som finansieras av sjukförsäkringen bör det vidare krävas att

priset har fastställts i särskild ordning. För att ett läkemedel

skall bli omfattat av prisnedsättning bör det fordras att

producenten ansöker om detta hos riksförsäkringsverket (RFV).

Efter överläggningar med sökanden - varvid RFV torde behöva

bistås av företrädare för läkemedelsverket och Apoteksbolaget -

om det pris som skall läggas till grund för prisnedsättning får

det ankomma på RFV att ta ställning till om läkemedlet skall

föras upp på en lista över läkemedel som omfattas av

förmånssystemet. Läkemedel som inte har ett pris som har

fastställts i denna ordning omfattas inte av prisnedsättningen.

Prissättningen på läkemedel är således med den föreslagna

regleringen i princip fri.

 RFV bör kunna ändra de läkemedelspriser som fastställts i

denna ordning uppåt eller nedåt efter ansökan av den som får

sälja läkemedlet. Verket bör också när det finns skäl till det

kunna avföra läkemedel från förmånssystemet.

 Vad jag nu föreslagit kräver ändring i 1 § och

kompletteringar i 3 § lagen om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m.

 Det bör framhållas att en konsekvens av den föreslagna

regleringen av prisnedsättningen på läkemedel blir att kostnaden

vid inköp av läkemedel för vilket ett pris inte har fastställts

i här avsedd ordning inte medräknas för kostnadsbefrielse med

stöd av bestämmelserna i lagens 7 § om högkostnadsskydd.

 Som jag redan framhållit i budgetpropositionen finns det

starka samhällsekonomiska motiv för att - utöver de ändringar i

fråga om prisnedsättning som jag nu nämnt - införa särskilda

regler för prisnedsättning av de läkemedel som har generiska

motsvarigheter. För varje läkemedel till vilket det på marknaden

finns en likvärdig men billigare motsvarighet i form av ett

eller flera generiska läkemedel bör enligt min mening

prisnedsättningen grundas på ett lägre pris än det i nyssnämnda

ordning fastställda priset, nämligen med utgångspunkt i det pris

som fastställts för det billigaste synonympreparatet. Detta

innebär för konsumentens vidkommande att ett högsta

rabattgrundande pris införs för dessa typer av läkemedel.

Gränsbeloppet kommer således att variera för olika läkemedel

beroende på vilket pris som fastställts för det billigaste syno-

nympreparatet. Väljer konsumenten att köpa ett orginalpreparat

eller ett annat dyrare synonympreparat får denne således betala

mellanskillnaden själv. Särreglerna för läkemedel med generiska

motsvarigheter behandlar jag närmare i följande avsnitt.

 Prop. 1991/92:151

5 Särregler för prisnedsättning när generiska

 läkemedel finns

 Mitt förslag: För varje läkemedel som har en likvärdig

 men billigare generisk motsvarighet på marknaden

 bestäms ett särskilt pris som skall ligga till grund

 för prisnedsättningen inom läkemedelsförmånen. Undantag

 från dessa särregler skall kunna medges för enskilda

 personer om det finns synnerliga skäl. Regeringen eller

 den myndighet regeringen bestämmer meddelar

 föreskrifter om vilka läkemedel som avses och om det

 särskilda prisets storlek.

 Skälen för mitt förslag: Nuvarande ersättningssystem för

läkemedelsförmånen innebär att RFV månadsvis erhåller en räkning

och specifikationer från Apoteksbolaget, omfattande bl.a. den

ersättning från den allmänna försäkringen som följer av

prisnedsättningen på läkemedel. RFV betalar därefter - efter en

rimlighetskontroll - ut denna ersättning till bolaget. I övrigt

vidtar verket - med undantag för vissa informationsinsatser -

inga konkreta åtgärder för att påverka utgiftsutvecklingen.

 Som jag tidigare framhållit har de nuvarande reglerna för

prisnedsättning av läkemedel bidragit starkt till den

otillfredsställande utgiftsutvecklingen för

läkemedelsförmånerna. Genomgripande ändringar i reglerna för

prisnedsättning på läkemedel är nödvändiga för att motverka

denna utveckling. Ett led i denna strävan bör vara att utforma

särskilda regler för prisnedsättningen av läkemedel som har

generiska motsvarigheter.

 Inledningsvis vill jag slå fast att principen om läkarens

rätt att besluta om lämplig behandling inte ifrågasätts i

diskussionen om nödvändigheten att av besparingsskäl välja det

billigaste likvärdiga läkemedlet som utgångspunkt för ersättning

från den allmänna försäkringen. Vad frågan gäller är endast i

vilken utsträckning det är motiverat att låta den allmänna

försäkringen ersätta läkemedelskostnader i fall då läkemedels-

behandlingen kan ske med alternativa preparat med olika pris men

som enligt sakkunnig myndighets bedömning är helt likvärdiga.

 Jag vill här också nämna att 1983 års läkemedelsutredning

i sitt betänkande (SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa föreslog

successivt införande av ett system med s.k. substansnamn på

läkemedel. Detta innebar att läkemedelsförskrivaren skulle ges

möjlighet att ange antingen läkemedlets generiska namn

kombinerat med tillverkarens firma eller enbart det generiska

namnet. Däremot skulle det inte vara möjligt att vid

förskrivningen ange enbart läkemedlets handelsnamn. I fall då

enbart det generiska namnet använts skulle valet av preparat vid

expedieringen ske med ledning av en förteckning som upprättats

av läkemedelsmyndigheten efter samråd med Apoteksbolaget.

Flertalet remissinstanser avstyrkte förslaget. Under den

femårsperiod som förflutit sedan utredningen lade fram sitt

förslag har dock diskussionen fortsatt i olika sammanhang.

Behovet att dämpa kostnadsutvecklingen inom läkemedelsområdet

och utvecklingen i Europa gör att det nu är angeläget att införa

 Prop. 1991/92:151

vissa särregler för prisnedsättning av läkemedel i situationer

då generiska preparat finns att tillgå.

 Jag anser att införande av ett system med ett särskilt

rabattgrundande pris för de läkemedel där likvärdiga

synonympreparat finns bör vara ett acceptabelt sätt att minska

statens utgifter för läkemedelsförmånerna utan alltför stora

ingrepp i den tradition att förskriva läkemedel som finns i vårt

land.

 Jag skall här närmare utveckla min syn på utformningen av

det system som jag förordar i fråga om prisnedsättning vid

förekomst av konkurrerande synonympreparat.

 Den avsedda ordningen med ett särskilt bestämt lägre pris

som får beaktas vid prisnedsättningen bör avse varje läkemedel -

originalläkemedel eller generiskt läkemedel - som har en eller

flera likvärdiga generiska motsvarigheter på den svenska

marknaden.

 Med generiskt läkemedel avser jag, i likhet med vad

läkemedelsverket tillämpar, ett läkemedel som har samma

beredningsform och innehåller samma mängd aktiv substans som ett

tidigare registrerat läkemedel med dokumenterad medicinsk

ändamålsenlighet (originalläkemedel). Ett generiskt läkemedel

skall uppfylla samma kvalitetskrav som originalläkemedlet och de

båda produkterna skall vara bioekvivalenta, vilket i tillämpliga

fall visats genom biotillgänglighetsstudier. Olika läkemedel

anses bioekvivalenta om skillnaderna mellan dem i fråga om den

mängd aktiv substans som når fram till platsen för läkemedlens

effekt och den tid detta tar inte är större än att det saknar

betydelse för den kliniska effekten.

 Endast läkemedel i sådana läkemedelsformer och styrkor

som har sina motsvarigheter hos ett generiskt läkemedel bör

omfattas av systemet. Styrkor eller läkemedelsformer som inte är

identiska men som utan vidare kan ersättas av generiska styrkor

eller former bör dock kunna inbegripas, t.ex. i fall där

tablettstyrkan 200 mg kan ersättas av två tabletter 100 mg

eller om en kapsel kan ersätta en tablett. Givetvis avses detta

gälla bara under förutsättning att läkemedlen är bioekvivalenta.

 För att ett läkemedel skall omfattas av systemet bör

krävas att patenttiden för originalpreparatet har löpt ut och

att det finns minst en generisk motsvarighet tillgänglig på

marknaden. Det bör ankomma på läkemedelsverket att bedöma vilka

läkemedel som skall betraktas som likvärdiga. Det är enligt min

mening rimligt att kräva att ett synonympreparat vars pris skall

läggas till grund för beräkning av prisnedsättning till minst

20 % försäljs för användning inom den öppna vården.

 Enligt min bedömning bör det kunna upprättas en lista

över de läkemedel och de förpackningar som omfattas av systemet

jämte de rabattgrundande priser som skall gälla. Listan bör

uppdateras varje kvartal. På grundval av denna lista skall de

ekonomiska konsekvenserna kunna beräknas med fördelning på de

olika preparat som inbegrips.

 När det gäller frågan om beräkning av det pris som enligt

särregleringen skall få beaktas vid prisnedsättningen för en

läkemedelsgrupp anser jag att det är rimligt att utgångspunkten

skall vara priset för det billigaste synonympreparatet.

Erfarenheterna från länder som infört

 Prop. 1991/92:151

motsvarande system talar dock för att det rabattgrundande priset

bör sättas något högre än försäljningspriset på den billigaste

synonymen.

 Vad jag nu har redovisat angående en ordning med

reducerad prisnedsättning för vissa läkemedel fordrar

kompletterande bestämmelser i lagen om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m. Bestämmelserna bör ange att

prisnedsättningen avseende varje läkemedel, till vilket det på

marknaden finns en likvärdig motsvarighet i form av ett eller

flera generiska läkemedel, skall gälla ett lägre pris än det i

sedvanlig ordning fastställda priset. Regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer bör meddela föreskrifter om

vilka läkemedel som dessa särregler skall gälla och om det pris

som prisnedsättningen skall beräknas på. I mycket speciella

fall, t.ex. när det gäller kroniskt eller svårt sjuka personer,

kan en omställning från redan invanda till nya läkemedel vara

förenad med problem. Det bör därför finnas en möjlighet att för

enskilda personer medge undantag från särregleringen för

beräkning av prisnedsättningen. Jag vill dock betona att här

avses att synnerliga skäl måste föreligga för undantag. Det bör

vara en uppgift för läkemedelsverket att pröva frågor om dispens

i dessa fall. Ett beslut av läkemedelsverket får överklagas hos

regeringen. De nya bestämmelserna bör tas in i en ny 3 a § i

lagen.

 På motsvarande sätt som nämnts under avsnitt 4 blir det

en konsekvens av den nu föreslagna särregleringen att kostnad

som överstiger det särskilda pris som skall beaktas vid

prisnedsättningen inte kommer att tillgodoräknas för

kostnadsbefrielse med stöd av lagens 7 § om högkostnadsskydd.

 Jag vill särskilt poängtera att ett system av det slag

jag här behandlat förutsätter att förskrivarna av läkemedel har

förståelse för nödvändigheten att hålla tillbaka samhällets

utgifter för läkemedelsförmånen och att de - i de fall där detta

behövs - informerar patienten angående den medicinska effekten

av likvärdiga läkemedel. Läkemedelsförskrivaren bör också

förklara varför patienten vid val av ett dyrare preparat måste

betala en högre egenavgift. Jag utgår från att läkare och andra

förskrivare kommer att beakta såväl kostnadsaspekten som

uppgiften att ge patienterna nödvändig vägledning.

 Situationer kommer dock att uppstå när patienten av olika

anledningar ifrågasätter valet av ett preparat och vid inköpet

av läkemedlet på apoteket i stället önskar det dyrare

originalpreparatet och därmed är beredd att betala en högre

egenavgift. Omvänt kan det inträffa att patienten vid besöket

hos läkaren fått ett originalpreparat förskrivet men att

patienten efter närmare övervägande inte önskar betala

mellanskillnaden mellan detta och det likvärdiga

synonympreparatet. I dessa situationer är det enligt min mening

viktigt att det går att tillgodose patientens önskemål. Det är

angeläget att det finns en rutin som möjliggör utbyte på

apoteken. Det bör ankomma på berörda myndigheter och

Apoteksbolaget att i samråd med företrädare för bl.a. Sveriges

Läkarförbund utforma en lämplig sådan rutin.

 Vad jag nu sagt skall ses mot bakgrund av att EG-

kommissionen i februari 1992 lagt fram ett förslag till

rådsförordning om utökat patentskydd för

 Prop. 1991/92:151läkemedel.

Innebörden av detta förslag är att förlänga den

effektiva patenttiden för högteknologiska läkemedel så att

industrin skall kunna få tillräckliga inkomster under

patenttiden. Förslaget innebär att den som har ett patent för

ett sådant läkemedel får ensamrätt på 

marknaden under maximalt 15 år från det att läkemedlet först får

försäljningstillstånd inom EG. Om förslaget antas torde

motsvarande bestämmelser komma att införas i svensk

lagstiftning.

 Dessutom kan jag nämna att den Europeiska

patentorganisationen, EPO, i december 1991 beslutade om en

ändring i den Europeiska patentkonventionen med sikte på en

förlängning av patenttiden bl.a. för läkemedel. Inom

regeringskansliet bereds nu frågan om ratificering av denna

konventionsändring och dess konsekvenser för lagstiftningen.

6 Kostnadsfria läkemedel m.m.

 Mitt förslag: För kostnadsfrihet vid inköp av läkemedel

 vid vissa långvariga och allvarliga sjukdomar och av

 skyddsläkemedel i vissa fall skall det förutsättas att

 ett pris på läkemedlet har fastställts i den ordning

 som avses gälla vid prisnedsättning. I fråga om ett

 sådant läkemedel, till vilket det på marknaden finns en

 likvärdig generisk motsvarighet, skall kostnadsfriheten

 avse det lägre pris som skall ligga till grund för

 beräkning av prisnedsättningen. Undantag från

 sistnämnda regel skall kunna medges för enskilda

 personer om det finns synnerliga skäl.

 I fall då läkemedel har inköpts i något av de andra

 nordiska länderna skall ersättning inte beräknas på

 annan eller högre inköpskostnad än som motsvarar det

 pris som skulle ha legat till grund för prisnedsättning

 vid inköp av motsvarande läkemedel i Sverige.

 Skälen för mitt förslag: Den som lider av en långvarig

och allvarlig sjukdom har enligt 2 § lagen om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m. rätt att utan kostnad få läkemedel, om

regeringen har bestämt att sjukdomen skall berättiga till detta.

Vidare har enligt samma paragraf havande eller ammande kvinna

samt barn rätt att erhålla skyddsläkemedel utan kostnad i den

utsträckning som regeringen bestämmer. Den kostnadsfrihet som

erhålls i dessa fall innebär att någon avgift inte betalas när

läkemedlet expedieras. Priset på läkemedlet har liksom när det

gäller prisnedsatta läkemedel därvid inte någon betydelse.

Närmare föreskrifter om kostnadsfriheten finns i förordningen

(1981:353) med förteckning över kostnadsfria läkemedel.

 Jag har i det föregående föreslagit nya regler för

prisnedsättning av läkemedel som innebär att ett i särskild

ordning fastställt pris, eller, då läkemedel med likvärdig

generisk motsvarighet förekommer, ett lägre angivet pris, skall

ligga till grund för beräkningen av prisnedsättningens storlek.

De skäl som jag har anfört för förslaget om ändring i reglerna

 Prop. 1991/92:151för

prisnedsättning får i huvudsak anses gälla även för förmåner

av kostnadsfrihet. Det kan inte anses rimligt att ett läkemedel

skall kunna erhållas kostnadsfritt oavsett storleken av priset

på läkemedlet.

 Jag anser därför att man även i frågan om ett läkemedel

skall tillhandahållas utan kostnad och om hur långt

kostnadsfriheten skall sträcka sig skall utgå från ett

fastställt eller i vissa fall ett lägre pris i enlighet med vad

jag nyss har anfört. Detta innebär att kostnadsfrihet inte skall

erhållas för ett läkemedel för vilket ett pris inte har

fastställts i den ordning som gäller vid prisnedsättning. Det

innebär vidare att kostnadsfriheten då det gäller läkemedel med

likvärdiga generiska motsvarigheter på den svenska marknaden

endast skall gälla intill det lägre pris som gäller vid

beräkningen av prisnedsättningen på sådana läkemedel. Kon-

sumenten kan således i vissa fall välja ett dyrare läkemedel som

för närvarande är kostnadsfritt men får då betala

mellanskillnaden till det dyrare läkemedlet.

 Liksom vid prisnedsättning bör det finnas en möjlighet

för läkemedelsverket att göra undantag för enskilda personer

från särregleringen beträffande läkemedel med generisk

motsvarighet. Även här bör det för undantag krävas att det finns

synnerliga skäl.

 Vad jag nu har anfört föranleder kompletterande regler

som bör tas in i 2 § lagen om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m.

 Med hänsyn till vad jag har föreslagit om beräkningen av

priset på läkemedel såväl vid prisnedsättning som när läkemedel

skall tillhandahållas utan kostnad bör en ändring också göras i

9 § lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Jag avser

fall när ersättning enligt nämnda paragraf lämnas för läkemedel

som har inköpts i Danmark, Finland, Island eller Norge. En

anpassning bör ske till det nya systemet för läke-

medelsersättning från den allmänna försäkringen så att

ersättning för sådana inköp inte beräknas på högre inköpskostnad

än som motsvarar det pris som i Sverige har fastställts för

läkemedlet eller det lägre pris som bestämts ligga till grund

för förmåner när likvärdiga generiska motsvarigheter finns på

den svenska marknaden. Om det gäller ett läkemedel för vilket

pris inte har fastställts i den föreskrivna ordningen kommer

någon ersättning inte att lämnas.

7 Informationsfrågor

 Min bedömning: Information till förskrivare av

 läkemedel och till konsumenter om de nya reglerna för

 läkemedelsförmåner och om tillämpningen av dessa bör

 vara en viktig arbetsuppgift för riksförsäkringsverket,

 läkemedelsverket, socialstyrelsen och Apoteksbolaget.

 För förskrivarna bör information till konsumenterna

 likaså vara en viktig uppgift vid deras direktkontakt

 med patienterna. Läkemedelskommittéerna bör ha en

 viktig roll vid läkemedelsval även i framtiden.

 Prop. 1991/92:151

 Skälen för min bedömning: För att på ett smidigt sätt

tillämpa de av mig föreslagna nya reglerna för

läkemedelsförmåner krävs ett samarbete i frågan om

informationslämnande mellan olika berörda myndigheter och

organisationer. Det kan i ett inledningsskede vara svårt för

både förskrivare och konsumenter att anpassa läkemedelsvalet med

beaktande av de nya principerna.

 Jag har förståelse för att förskrivare och konsumenter

kan uppleva svårigheter i att gå över från t.ex. de

originalpreparat som förskrivaren är van att ordinera och som

konsumenten är van att använda till billigare likvärdiga

synonympreparat. För att det nya systemet skall kunna införas

och fungera krävs en stor informationsinsats från många olika

håll. De myndigheter som berörs är framför allt

läkemedelsverket, riksförsäkringsverket och socialstyrelsen.

Apoteksbolaget har också i enlighet med sitt avtal med staten en

informationsskyldighet gentemot konsumenter och förskrivare.

 Informationen om ersättningsvillkoren vid läkemedelsinköp

är naturligtvis av mycket stor betydelse för den enskilde

konsumenten och det är viktigt att apotekspersonalen är lyhörd

för efterfrågan på sådan information. Detta aktualiserar frågan

om möjligheterna för konsumenten att vid apoteksbesök på eget

initiativ kunna få ett förskrivet originalpreparat utbytt mot

ett synonympreparat eller omvänt. Som jag tidigare framhållit

bör en rutin för att underlätta sådant utbyte utformas som

bygger på förskrivande läkares eller tandläkares medverkan.

 När det gäller läkemedel med ett flertal generiska

motsvarigheter kan det i vissa fall finnas anledning för

läkemedelskommittéerna att ge rekommendationer till förskrivarna

om vilket eller vilka av dessa som bör väljas. Kommittéerna

kommer i framtiden framför allt att ha en stor uppgift att -

utöver att göra ett urval av basläkemedel - rekommendera val av

terapi. De nu föreslagna ändringarna i förmånssystemet syftar

dock inte till att åstadkomma någon styrning av terapivalet som

fallet är i t.ex. Nederländerna, där det finns ett s.k.

referenspris för varje terapeutisk grupp.

 Jag anser det viktigt att läkemedelskommittéernas

verksamhet, som fungerat väl inom den slutna vården och även

inom delar av öppenvården, kan fortsätta att stärkas och

utvecklas. För att uppnå detta krävs fortsatt intresse och

beredvillighet från i första hand förskrivarnas sida att

engagera sig i kommittéernas arbete och från

sjukvårdshuvudmännen att se till att det är praktiskt och

ekonomiskt möjligt för berörd personal att medverka i arbetet.

 Som ett exempel på lämplig typ av rekommendationer från

läkemedelskommittéerna vill jag nämna den modell för

kostnadsjämförelser som Apoteksbolaget presenterade i

Läkemedelsboken för 1991/92. Bolaget har valt ut de tolv

indikationer där läkemedelsanvändning i öppen vård har beräknats

medföra de högsta läkemedelskostnaderna. I en grafisk figur ges

en kostnadsjämförelse mellan olika preparat som använts vid en

aktuell indikation. Den grundläggande tanken är att illustrera

den direkta läkemedelskostnad som läkarens beslut att ordinera

ett visst preparat ger upphov till. Denna kostnad är inte

densamma som behand-

 Prop. 1991/92:151

lingskostnaden för konsumenten och inkluderar inte de

kringkostnader som en läkemedelsbehandling kan förorsaka.

Jämförelser av detta slag kan dock läggas till grund för de

lokala läkemedelskommittéernas rekommendationer om val av

terapi.

8 Genomförande

Den nya ordningen för prisnedsättning och kostnadsfrihet inom

läkemedelsförmånen avses bli genomförd med verkan fr.o.m. den

1 januari 1993. Detta innebär att de nya bestämmelserna får

omedelbart genomslag även i de fall recept har utfärdats före

årsskiftet 1992/93.

 Jag förutsätter att berörda myndigheter noga följer vilka

effekter de av mig föreslagna ändringarna i förmånssystemet ger

upphov till och håller regeringen informerad härom.

9 Utgiftseffekter

I överensstämmelse med vad jag redovisat i årets

budgetpropositionen beräknas införandet av vissa särregler för

prisnedsättning och kostnadsfrihet för läkemedel som har

likvärdiga generiska motsvarigheter på den svenska marknaden

enligt vad jag förordat leda till minskade utgifter för den

allmänna sjukförsäkringen med ca 400 milj.kr. per år.

 De utgiftsmässiga effekterna av slopandet av den

nuvarande priskontrollen på läkemedel som villkor för

registrering anser jag vara mycket svårbedömda. Eftersom den

svenska prisnivån ligger nära genomsnittet för vad som gäller i

Västeuropa torde risken för mer betydande prisökningar vara

begränsade. Vidare bör de ändrade reglerna för prisnedsättning

av läkemedel innebära ett ökat prismedvetande hos konsumenterna

samtidigt som efterfrågan dämpas.

10 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

socialdepartementet upprättats förslag till lag om ändring i

lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

11 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att

regeringen föreslår riksdagen att

 1. anta förslaget till lag om ändring i lagen

 (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

 Prop. 1991/92:151

 2. godkänna de riktlinjer för prisnedsättning och

 kostnadsfrihet i fråga om läkemedel som jag har

 beskrivit i det föregående (avsnitt 4-6).

 Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen

tillfälle att ta del av

 3. vad jag anfört i fråga om informationen om det

 nya förmånssystemet för läkemedel (avsnitt 7).

12 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad

föredraganden anfört för de åtgärder och det ändamål som

föredraganden har hemställt om.

 Prop. 1991/92:151

Innehållsförteckning

Proposition 1

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992 6

1 Inledning 6

2 Gällande regler för prisnedsättning och priskontroll

m.m. 7

3 Bakgrund till föreslagna ändringar 8

4 Ändrade förutsättningar för prisnedsättning av läkemedel 9

5 Särregler för prisnedsättning när generiska läkemedel

finns 12

6 Kostnadsfria läkemedel m.m. 15

7 Informationsfrågor 16

8 Genomförande 18

9 Utgiftseffekter 18

10 Upprättat lagförslag 18

11 Hemställan 18

12 Beslut 19