Regeringens proposition

1995/96:222

Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten till år 2000, ändrade anslag för

budgetåret 1995/96, finansiering m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 juni 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller regeringens förslag till vissa åtgärder för att halvera

arbetslösheten till år 2000.

 En offensiv näringspolitik för tillväxt och sysselsättning föreslås genom

program för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt, för utökat

Östersjösamarbete samt för omställning till hållbar utveckling. Förslag till

ändrade anslag på tilläggsbudget för budgetåret 1995/96 redovisas.

 Skatteförslag presenteras och aviseras i denna proposition för att bidra till

att skapa den önskvärda stabiliteten samtidigt som den inhemska ekonomin

främjas.

 Utbildningssatsningen fullföljs genom att den reguljära utbildningen byggs ut

med 100 000 platser i vuxenutbildningen och 30 000 nya platser inom högskolan.

Finansiering sker i huvudsak inom arbetsmarknadsområdet och genom höjning av

energiskatterna. Därutöver sker finansering genom att utbildningssatsningen får

effekt på den öppna arbetslösheten och att belastningen på

arbetslöshetsförsäkringen därmed minskar.

 Inom det arbetsmarknadspolitiska området föreslås en ny inriktning av

arbetsmarknadspolitiken. Arbetslöshetsförsäkringen som en omställningsförsäkring

förstärks. Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen bör enligt regeringen

höjas från 75 procent till 80 procent den 1 januari 1998. Kostnaden för

höjningen bör finansieras fullt ut på arbetslöshetsförsäkringens utgiftssida.

 Samtliga förslag finansieras fullt ut.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................1.1

2 Lagtexter..................................2.1

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:537)

 om ändring i lagen (1978:69) om försäljnings-

 skatt på motorfordon................2.1

 2.2 Förslag till lag om ändring i fordons-

 skattelagen (1988:327)..............2.5

 2.3 Förslag till lag om ändring i bilskrot-

 ningslagen (1975:343)..............2.15

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1994:1563) om tobaksskatt.........2.16

 2.5 Förslag till lag om tillfällig nedsättning av

 stämpelskatt i vissa fall..........2.18

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404)

 om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter2.19

 2.7 Förslag till lag om upphävande av lagen

 (1994:1851) om skattelättnader för sparande i

 allemansfond.......................2.20

 2.8 Förslag till lag om arbetslivsutveckling 2.21

 2.9 Förslag till lag om offentliga tillfälliga arbeten

 för äldre arbetslösa...............2.22

 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:370)

 om arbetslöshetsförsäkring.........2.23

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371)

 om kontant arbetsmarknadsstöd......2.32

3 Sammanfattning av förslagen och deras finansiering3.1

4 En skattepolitik för arbete................4.1

 4.1 Inledning...........................4.1

 4.2 Tidsbegränsad nedsättning av stämpelskatten

 på fastigheter m.m..................4.2

 4.2.1 Gällande rätt................4.2

 4.2.2 Tidsbegränsad nedsättning av stämpel-

 skatten vid förvärv av fast egendom och

 tomträtter..................4.3

 4.2.3 Skattskyldighet för Allmänna pensions-

 fonden......................4.4

 4.3 Slopad försäljningsskatt och höjd fordonsskatt

 för personbilar.....................4.5

 4.4 Höjd tobaksskatt....................4.6

 4.5 Slopad förmånsbehandling av allemansfonder4.7

 4.6 Kommande åtgärder...................4.8

 4.6.1 Lättnader i dubbelbeskattningen av aktier

 i onoterade aktiebolag m.m.4.8

 4.6.2 Förmögenhetsbeskattningen av aktier4.10

 4.6.3 Åtgärder för enskilda näringsidkare4.12

 4.6.4 Nedsättning av socialavgifter4.13

 4.6.5 Ny beskattning av bilförmån4.14

 4.6.6 Rationaliserad skatteuppbörd - skatte-

 konto.....................4.15

 4.6.7 Andra åtgärder.............4.17

 4.7 Budgeteffekter.....................4.18

 4.8 Upprättade lagförslag..............4.21

5 Offensiv näringspolitik för tillväxt och sysselsättning5.1

 5.1 Politikens inriktning - samverkan för förnyelse

 och tillväxt........................5.1

 5.2 Näringspolitik för småföretagsutveckling, för-

 nyelse och tillväxt.................5.2

 5.2.1 Ändrade villkor för företagandet5.2

 5.2.2 Företagsamhet och entreprenörskap5.5

 5.2.3 Innovation och kunskapsspridning5.6

 5.2.4 Samverkan och kraftsamling för regional

 utveckling.................5.8

 5.2.5 Öppna och vidgade marknader.5.9

 5.2.6 Effektiv ägarstyrning......5.11

 5.2.7 Omställning till ekologiskt hållbar

 utveckling................5.12

 5.3 Program för småföretagsutveckling, förnyelse

 och tillväxt.......................5.14

 5.3.1 Företag skall växa med kunskap5.15

 5.3.2 Enklare att starta och driva företag5.19

 5.3.3 En ny regional näringspolitik5.25

 5.3.4 Fler exportföretag.........5.30

 5.4 Program för samarbete och utveckling inom

 Östersjöregionen...................5.31

 5.5 Program för omställning till hållbar

 utveckling.........................5.33

 5.6 Särskilda insatser för omstrukturering i vissa

 kommuner och landsting.............5.36

6 Utbildning för tillväxt och rättvisa.......6.1

 6.1 Inledning...........................6.1

 6.1.1 Tidigare riksdagsbehandling.6.1

 6.1.2 Pågående utrednings- och remissarbete6.1

 6.2 Om behovet av ett kunskapslyft......6.2

 6.2.1 Arbetsmarknaden för olika utbildnings-

 kategorier.................6.5

 6.2.2 Kraven på ökade kunskaper och

 kompetens..................6.7

 6.3 Satsningen på vuxenutbildningen....6.11

 6.3.1 Syfte och målgrupp.........6.11

 6.3.2 Omfattning.................6.13

 6.4 Kommunernas roll i vuxenutbildnings-

 satsningen.........................6.14

 6.4.1 Planering och genomförande.6.14

 6.4.2 Utbildningens inriktning...6.16

 6.4.3 Uppdelning av kurser i yrkesämnen i

 komvux....................6.18

 6.4.4 Utbildningsanordnare.......6.19

 6.4.5 Samverkan med arbetsförmedlingen och

 det lokala arbetslivet....6.20

 6.4.6 Skolverkets roll...........6.21

 6.5 Lokala möjligheter.................6.22

 6.5.1 Distansutbildning..........6.22

 6.5.2 Lokala lärcentra...........6.23

 6.5.3 Lärlingsutbildning och arbetsplatsför-

 lagd utbildning...........6.23

 6.5.4 Kvalificerad yrkesutbildning6.24

 6.5.5 Basår i komvux.............6.25

 6.5.6 Folkbildningen.............6.25

 6.6 De särskilda utbildningsåtgärderna mot

 arbetslösheten under läsåret 1996/976.26

 6.7 Särskilt utbildningsbidrag.........6.27

 6.8 Expansion av den högre utbildningen6.28

7 En arbetsmarknad för ökad trygghet och sysselsättning7.1

 7.1 Inledning...........................7.1

 7.1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden7.1

 7.1.2 Kvinnor och män på arbetsmarknaden7.6

 7.1.3 Samverkan mellan arbetsmarknadspoli-

 tiken och andra politikområden7.8

 7.2 Den aktiva arbetsmarknadspolitiken..7.9

 7.2.1 Den aktiva arbetsmarknadspolitikens

 framtida roll och inriktning7.11

 7.2.2 Övergripande mål för AMV...7.13

 7.2.3 AMV:s verksamhetsmål.......7.15

 7.2.4 Större krav på uppföljning och ut-

 värdering.................7.16

 7.2.5 En stark offentlig arbetsförmedling7.16

 7.2.6 Utökad lokal samverkan i arbetsförmed-

 lingsnämnderna............7.19

 7.2.7 En samordning av regler ger större

 utrymme för individuella lösningar7.20

 7.2.8 Hög omfattning på de arbetsmarknads-

 politiska programmen för att rusta den

 enskilde och motverka passivitet7.22

 7.3 Den enskilde individen i centrum...7.23

 7.3.1 Den individuella handlingsplanen7.23

 7.3.2 Platsförmedlingen - arbetsförmedlingens

 grundläggande uppgift.....7.26

 7.3.3 Rusta den enskilde för framtidens arbets-

 marknad...................7.28

 7.3.4 Arbetsplatsintroduktion....7.32

 7.3.5 Datortek/aktivitetscenter..7.32

 7.3.6 Rekryteringsstöd...........7.32

 7.3.7 Utbildningsvikariat........7.36

 7.3.8 Arbetslivsutveckling.......7.38

 7.3.9 Pendlingsstöd..............7.40

 7.4 Särskilda insatser för vissa grupper7.41

 7.4.1 Invandrarna på arbetsmarknaden7.41

 7.4.2 Offentliga tillfälliga arbeten för äldre7.46

 7.4.3 Arbetshandikappade på arbetsmark-

 naden.....................7.47

 7.4.4 Nya former för sysselsättning åt arbets-

 lösa .....................7.48

 7.4.5 Näringslivet har också ett ansvar för

 ungdomar..................7.49

 7.4.6 Insatser för att öka kvinnors före-

 tagande...................7.51

 7.4.7 Projektverksamhet för att bryta den

 könsuppdelade arbetsmarknaden7.52

 7.5 Resultatredovisning................7.52

 7.5.1 Prioriterade grupper.......7.52

 7.5.2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder7.55

 7.6 Återrapportering till riksdagen om utveck-

 lingen av anställningar med lönebidrag7.63

 7.7 Arbetsrättskommissionen............7.67

 7.8 Översyn av arbetsmarknadspolitiken.7.68

 7.8.1 Utredningar................7.68

 7.8.2 Närvarande vid remissmöten.7.69

 7.9 Sammanfattning av den nya inriktningen av

 den aktiva arbetsmarknadspolitiken.7.71

8 En försäkring för omställning vid arbetslöshet8.1

 8.1 Inledning...........................8.1

 8.2 En bortre gräns.....................8.6

 8.2.1 Arbete kvalificerar.........8.7

 8.2.2 Aktivitet skall gälla......8.10

 8.2.3 Ett klart tidsperspektiv...8.12

 8.2.4 En mer rättvisande ersättning8.15

 8.2.5 Övergångsbestämmelse.......8.16

 8.3 Kostnader..........................8.16

 8.4 Närvarande vid remissmöte den 25 april8.17

9 Författningskommentarer....................9.1

 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:537)

 om ändring i lagen (1978:69) om försäljnings-

 skatt på motorfordon................9.1

 9.2 Förslaget till lag om ändring i fordons-

 skattelagen (1988:32................9.1

 9.3 Förslag till lag om ändring i bilskrotningslagen

 (1975:343)..........................9.1

 9.4 Förslaget till lag omändring i lagen

 (1994:1563) om tobaksskatt..........9.1

 9.5 Förslaget till lag om tillfällig av stämpelskatt i

 vissa fall..........................9.2

 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404)

 om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter9.2

 9.7 Förslaget till lag om upphävande av lagen

 (1994:1851) om skattelättnader för sparande i

 allemansfond........................9.2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

såvitt avser skattepolitiken

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:537) om ändring

 i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

 (1988:327),

3. antar regeringens förslag till lag om ändring i bilskrotningslagen

 (1975:343),

4. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

 tobaksskatt,

5. antar regeringens förslag till lag om tillfällig nedsättning av stämpelskatt

 i vissa fall,

6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

 stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter,

7. antar regeringens förslag till lag om upphävande av lagen (1994:1851) om

 skattelättnader för sparande i allemansfond,

såvitt avser näringspolitiken

8. till Program för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt på

 tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under tolfte

 huvudtiteln anvisar ett reservationsanslag på 1 000 000 000 kr,

9. till Samarbete och utveckling inom Östersjöregionen på tilläggsbudget till

 statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under första huvudtiteln anvisar ett

 reservationsanslag på 1 000 000 000 kr,

10. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

 öka det under fjortonde huvudtiteln anvisade reservations-anslaget

 Investeringsbidrag för främjande av omställning i ekologiskt hållbar

 riktning med 1 000 000 000 kr,

11. godkänner den föreslagna användningen av medel på det under sjunde

 huvudtiteln anvisade reservationsanslaget Särskilda insatser för vissa

 kommuner och landsting (avsnitt 5.6),

såvitt avser en utbildning för tillväxt och rättvisa

12. godkänner att en utbildningssatsning görs i enlighet med de riktlinjer som

 regeringen förordar (avsnitt 6.3.1 och 6.4.1),

såvitt avser en arbetsmarknad för ökad trygghet och sysselsättning

13. antar regeringens förslag till lag om arbetslivsutveckling,

14. antar regeringens förslag till lag om offentliga tillfälliga arbeten för

 äldre arbetslösa,

15. godkänner regeringens förslag att högst 620 000 000 kronor av medlen under

 anslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder får användas för tillfälliga

 personalförstärkningar vid arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten

 (avsnitt 7.2.5),

16. godkänner regeringens förslag i fråga om sammansättningen av arbets-

 förmedlingsnämnderna (avsnitt 7.2.6),

17. godkänner regeringens förslag att det bör finnas en arbetsförmed-lingsnämnd

 i varje kommun (avsnitt 7.2.6),

18. godkänner regeringens förslag om att sammanföra bidragen till deltagare i

 arbetsmarknadspolitiska åtgärder till ett aktivitetsstöd och nivån på sådant

 stöd (avsnitt 7.2.7),

19. godkänner regeringens förslag i fråga om utomnordiska medborgares och

 arbetshandikappades rätt att studera inom det reguljära utbildningsväsendet

 motsvarande grundskole- och gymnasienivå inom ramen för

 arbetsmarknadsutbildning (avsnitt 7.3.3),

20. godkänner regeringens förslag att anställningskravet vid arbetsplat-

 sintroduktion slopas fr.o.m. den 1 september 1996 (avsnitt 7.3.4),

21. godkänner regeringens förslag om bidragsnivåer och bidragsvillkor vid

 rekryteringsstöd och statsbidrag till beredskapsarbete av tjänste-karaktär

 (avsnitt 7.3.6),

22. godkänner regeringens förslag i fråga om bidragsnivåer och bidragsvillkor

 vid utbildningsvikariat (avsnitt 7.3.7),

23. godkänner regeringens förslag i fråga om villkoren för pendlingsstöd

 (avsnitt 7.3.9),

24. godkänner regeringens förslag att äldre arbetslösa skall ges möjlighet till

 viss sysselsättning inom offentliga sektorn (avsnitt 7.4.2),

25. godkänner regeringens förslag i fråga om aktivitetsstöd/starta-eget bidrag

 till arbetslösa kvinnor (avsnitt 7.4.6),

26. godkänner regeringen förslag till besparingar i fråga om aktivitets-stödet,

 rekryteringsstödet och upphandlad arbetsmarknadsutbildning(avsnitt 7.2.7 och

 7.3.3),

såvitt avser en försäkring för omställning vid arbetslöshet

27. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring,

28. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant

 arbetsmarknadsstöd.

Vidare föreslår regeringen att riksdagen beslutar att förkorta motionstiden till

8 dagar.

 1.3

2 Lagtexter

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:537) om ändring

i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:537) om ändring i lagen (1978:69)

om försäljningsskatt på motorfordon

 dels att 4 och 8 §§ lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon i

paragrafernas lydelse enligt lagen (1996:537) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse,

 dels att ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1996:537) om

ändring i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §1

 Försäljningsskatt tas ut för fordon som registreras i bilregistret och som är

-------------------------------------------------------

 1. personbil, 1. personbil, som hänförs

 till miljöklass 3,

 2. buss med en totalvikt av högst 3 500 kilogram samt övriga bussar om de är

försedda med dieselmotor och om de hänförs till miljöklass 3,

 3. lastbil med en totalvikt av högst 3 500 kilogram och lastbilar med en

totalvikt som överstiger 3 500 kilogram, om de är försedda med diselmotor och om

de hänförs till miljöklass 3,

 4. motorcykel.

 Fordon som enligt bilregistret är av en årsmodell som är trettio år eller

äldre är inte skattepliktiga.

1 Senaste lydelse 1994:1789.

 2.4

 8 §2

Nuvarande lydelse

Skatten tas ut för skattepliktiga personbilar, bussar och lastbilar med belopp

som framgår av följande uppställning. Skatten beräknas till helt tiotal kronor

så att överskjutande krontal bortfaller.

Fordonsslag miljöklass 1 miljöklass 2 miljöklass 3

1.personbil 6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre

 per kilogram per kilogram per kilogram

 tjänstevikt tjänstevikt tjänstevikt, ökat

 med 2 000 kronor

2.buss

 med en total-6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre

 vikt av högstper kilogramper kilogram per kilogram

 3 500 kilo- tjänstevikt tjänstevikt tjänstevikt, ökat

 gram med 2 000 kronor

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

3.lastbil med

 skåpkarosseri

 med en total-6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre

 vikt av högstper kilogramper kilogram per kilogram

 3 500 kilo- tjänstevikt tjänstevikt tjänstevikt, ökat

 gram med 2 000 kronor

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

4.lastbil utan

 skåpkarosseri

 med en total-4 000 kronor4 000 kronor 6 000 kronor

 vikt av högst

 3 500 kilo-

 gram

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

Skatten tas ut för motorcykel med 1 340 kronor om tjänstevikten inte överstiger

75 kilogram, med 1 760 kronor om tjänstevikten är högre men inte överstiger 160

kilogram, med 2 700 kronor om tjänstevikten är högre än 160 kilogram men inte

överstiger 210 kilogram, samt i annat fall med 4 480 kronor.

 För personbilar, lastbilar och bussar som är inrättade för drift med

elektricitet från batterier i fordonet skall skatt tas ut med motsvarande belopp

som gäller för miljöklass 1.

2 Senaste lydelse 1995:1640

Föreslagen lydelse

Skatten tas ut för skattepliktiga personbilar, bussar och lastbilar med belopp

som framgår av följande uppställning. Skatten beräknas till helt tiotal kronor

så att överskjutande krontal bortfaller.

Fordonsslag miljöklass 1 miljöklass 2 miljöklass 3

1.personbil _ _ 2 000 kronor

2.buss

 med en total-6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre

 vikt av högstper kilogramper kilogram per kilogram

 3 500 kilo- tjänstevikt tjänstevikt tjänstevikt, ökat

 gram med 2 000 kronor

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

3.lastbil med

 skåpkarosseri

 med en total-6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre6 kronor 40 öre

 vikt av högstper kilogramper kilogram per kilogram

 3 500 kilo- tjänstevikt tjänstevikt tjänstevikt, ökat

 gram med 2 000 kronor

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

4.lastbil utan

 skåpkarosseri

 med en total-4 000 kronor4 000 kronor 6 000 kronor

 vikt av högst

 3 500 kilo-

 gram

 med en total-_ _ 6 000 kronor

 vikt översti-

 gande 3 500

 kilogram

Skatten tas ut för motorcykel med 1 340 kronor om tjänstevikten inte överstiger

75 kilogram, med 1 760 kronor om tjänstevikten är högre men inte överstiger 160

kilogram, med 2 700 kronor om tjänstevikten är högre än 160 kilogram men inte

överstiger 210 kilogram, samt i annat fall med 4 480 kronor.

 För personbilar, lastbilar och bussar som är inrättade för drift med

elektricitet från batterier i fordonet skall skatt tas ut med motsvarande belopp

som gäller för miljöklass 1.

 2.5

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1996.

-------------------------------------------------------

 2. Äldre föreskrifter gäller 2. Ändringarna i 4 § första

fortfarande i fråga om stycket 1 och 8 § 1 träder

förhållanden som hänför sig dock i kraft den 1 augusti

till tiden före ikraft- 1996.

trädandet. 3. Försäljningsskatt

 enligt 8 § 1 skall inte tas

 ut om skattskyldighet

 inträtt efter den 11 juni

 1996.

 4. Äldre föreskrifter

 gäller fortfarande i fråga

 om förhållanden som hänför sig

 till tiden före ik-

 raftträdandet.

 2.6

2.2 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

 (1988:327)

 Härigenom föreskrivs att bilaga 1 till fordonsskattelagen (1988:327) skall ha

följande lydelse.

Bilaga 1 till fordonsskattelagen (1988:327)1

Fordonsskatt

Nuvarande lydelse

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

A Motorcyklar

1 Tvåhjulig motorcykel 0- 75 110 0

 utan sidvagn 76- 137 0

2 Annan motorcykel 0- 220 0

B Personbilar

1 Personbil som inte 0- 900 390 0

 kan drivas med 901- 489 99

 dieselolja

2 Personbil som kan

 drivas med diesel-

 olja

 2.1 som enligt bil- 0- 900 781 0

 registret har års- 901- 979 198

 modellsbeteckning

 1993 eller äldre

 2.2 annan personbil 0- 900 1 952 0

 901- 2 447 495

C Bussar

1 Bussar som inte 0-1 600 390 0

 kan drivas med 1 601-3 000 430 40

 dieselolja 3 001- 984 0

2 Bussar som kan 0-1 600 720 0

 drivas med 1 601-3 000 775 55

 dieselolja 3 001- 1 545 0

D Lastbilar

1 Lastbil som 0-1 600 390 0

 inte kan drivas 1 601-3 000 430 40

 med dieselolja 3 001- 984 0

1 Senaste lydelse av bilagan 1995:1641.

 2.7

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

2 Lastbil som kan

 drivas med

 dieselolja

 2.1 med anordning

 för påhängsvagn

 med två hjul- 0-1 600 869 0

 axlar 1 601-3 000 929 60

 3 001-6 000 1 776 55

 6 001-10 000 3 426 66

 10 001-14 000 6 066 169

 14 001- 12 842 298

 med tre eller 0-1 600 869 0

 flera hjul- 1 601-3 000 907 38

 axlar 3 001-6 000 1 446 69

 6 001-11 000 3 525 79

 11 001-15 000 7 485 101

 15 001-18 000 11 533 119

 18 001-23 000 15 097 217

 23 001- 25 932 185

 2.2 utan anordning

 för påhängsvagn

 med två hjul- 0-1 600 720 0

 axlar 1 601-3 000 775 55

 3 001-6 000 1 545 4

 6 001-10 000 1 677 29

 10 001-14 000 2 821 98

 14 001-17 000 6 737 175

 17 001- 11 984 229

 med tre eller 0-1 600 682 0

 flera hjul- 1 601-3 000 731 49

 axlar 3 001-6 000 1 424 4

 6 001-11 000 1 556 14

 11 001-15 000 2 271 77

 15 001-18 000 5 351 136

 18 001- 9 443 172

 2.8

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

E Traktorer m.m.

1 Traktor klass I 0-1 300 370 0

 (trafiktraktor) 1 301-3 000 425 55

 3 001-7 000 1 360 95

 7 001- 5 160 168

2 Traktor klass II 0- 225 0

 (jordbrukstraktor)

3 Motorredskap, 2 001- 1 000 0

 som inte beskattas

 enligt punkterna

 1-2

4 Tung terrängvagn,

 som inte beskattas

 enligt punkt 2

 med två hjulaxlar2 001-6 000 300 35

 6 001-14 000 1 700 70

 14 001- 7 300 200

 med tre eller 2 001-6 000 300 30

 flera hjul- 6 001-14 000 1 500 50

 axlar 14 001-18 000 5 500 130

 18 001- 10 700 170

F Släpvagnar

1 Släpvagnar med 0-1 000 150 0

 skattevikt högst 1 001-3 000 170 21

 3 000 kilogram

2 Släpvagnar med

 skattevikt över

 3 000 kilogram,

 som dras av en

 bil1 som inte kan

 drivas med diesel-

 olja

 med en hjulaxel 3 001- 580 11

 med två hjul- 3 001-13 000 580 9

 axlar 13 001- 1 480 0

1 Dras annan släpvagn än påhängsvagn även av en bil som kan drivas med dieselo-

lja, tas skatt ut enligt 3. Dras släpvagn även av en trafiktraktor, av ett

motorredskap som beskattas som en trafiktraktor eller av en tung terängvagn som

beskattas enligt E4 tas skatt ut enligt 4.

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

 med tre eller 3 001-13 000 580 6

 flera hjul- 13 001- 1 180 0

 axlar

3 Släpvagnar

 med skattevikt över

 3 000 kilogram, som

 dras av en bil som

 kan drivas med

 dieselolja, om det är

 fråga om

 3.1 styraxel för

 påhängsvagn

 med en hjul- 3 001-5 000 630 78

 axel 5 001-8 000 2 190 107

 8 001- 5 400 198

 med två eller 3 001-8 000 610 42

 flera hjul- 8 001-11 000 2 710 76

 axlar 11 001-14 000 4 990 114

 14 001- 8 410 160

 3.2 andra släp-

 vagnar

 med en hjul- 3 001-8 000 320 36

 axel 8 001- 2 120 64

 med två hjul- 3 001-8 000 310 23

 axlar 8 001-11 000 1 460 38

 11 001-14 000 2 600 58

 14 001-17 000 4 340 76

 17 001- 6 620 84

 med tre eller 3 001-11 000 300 14

 flera hjul- 11 001-17 000 1 420 30

 axlar 17 001-25 000 3 220 50

 25 001- 7 220 65

 2.9

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

4 Släpvagnar med

 skattevikt över

 3 000 kilogram,

 som dras av en

 trafiktraktor2

 eller ett

 motorredskap2 som

 beskattas som

 en trafiktraktor

 eller av en

 tung terrängvagn2

 som beskattas

 enligt E 4

 med en hjulaxel 3 001-8 000 550 45

 8 001- 2 800 120

 med två hjul- 3 001-8 000 550 20

 axlar 8 001-11 000 1 550 50

 11 001-17 000 3 050 170

 17 001- 13 250 250

 med tre eller 3 001-11 000 550 20

 flera hjul- 11 001-14 000 2 150 40

 axlar, 14 001-20 000 3 350 75

 20 001-25 000 7 850 105

 25 001-30 000 13 100 120

 30 001- 19 100 45

2 Dras annan släpvagn än påhägnsvagn även av en bil som kan drivas med

dieselolja tas skatt ut enligt 3.

 2.10

Föreslagen lydelse

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

A Motorcyklar

1 Tvåhjulig motorcykel 0- 75 110 0

 utan sidvagn 76- 137 0

2 Annan motorcykel 0- 220 0

B Personbilar

1 Personbil som inte 0- 900 585 0

 kan drivas med 901- 734 149

 dieselolja

2 Personbil som kan

 drivas med diesel-

 olja

 2.1 som enligt bil- 0- 900 1 172 0

 registret har års- 901- 1 468 297

 modellsbeteckning

 1993 eller äldre

 2.2 annan personbil 0- 900 2 245 0

 901- 2 814 569

C Bussar

1 Bussar som inte 0-1 600 390 0

 kan drivas med 1 601-3 000 430 40

 dieselolja 3 001- 984 0

2 Bussar som kan 0-1 600 720 0

 drivas med 1 601-3 000 775 55

 dieselolja 3 001- 1 545 0

D Lastbilar

1 Lastbil som 0-1 600 390 0

 inte kan drivas 1 601-3 000 430 40

 med dieselolja 3 001- 984 0

 2.11

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

2 Lastbil som kan

 drivas med

 dieselolja

 2.1 med anordning

 för påhängsvagn

 med två hjul- 0-1 600 869 0

 axlar 1 601-3 000 929 60

 3 001-6 000 1 776 55

 6 001-10 000 3 426 66

 10 001-14 000 6 066 169

 14 001- 12 842 298

 med tre eller 0-1 600 869 0

 flera hjul- 1 601-3 000 907 38

 axlar 3 001-6 000 1 446 69

 6 001-11 000 3 525 79

 11 001-15 000 7 485 101

 15 001-18 000 11 533 119

 18 001-23 000 15 097 217

 23 001- 25 932 185

 2.2 utan anordning

 för påhängsvagn

 med två hjul- 0-1 600 720 0

 axlar 1 601-3 000 775 55

 3 001-6 000 1 545 4

 6 001-10 000 1 677 29

 10 001-14 000 2 821 98

 14 001-17 000 6 737 175

 17 001- 11 984 229

 med tre eller 0-1 600 682 0

 flera hjul- 1 601-3 000 731 49

 axlar 3 001-6 000 1 424 4

 6 001-11 000 1 556 14

 11 001-15 000 2 271 77

 15 001-18 000 5 351 136

 18 001- 9 443 172

 2.12

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

E Traktorer m.m.

1 Traktor klass I 0-1 300 370 0

 (trafiktraktor) 1 301-3 000 425 55

 3 001-7 000 1 360 95

 7 001- 5 160 168

2 Traktor klass II 0- 225 0

 (jordbrukstraktor)

3 Motorredskap, 2 001- 1 000 0

 som inte beskattas

 enligt punkterna

 1-2

4 Tung terrängvagn,

 som inte beskattas

 enligt punkt 2

 med två hjulaxlar2 001-6 000 300 35

 6 001-14 000 1 700 70

 14 001- 7 300 200

 med tre eller 2 001-6 000 300 30

 flera hjul- 6 001-14 000 1 500 50

 axlar 14 001-18 000 5 500 130

 18 001- 10 700 170

F Släpvagnar

1 Släpvagnar med 0-1 000 150 0

 skattevikt högst 1 001-3 000 170 21

 3 000 kilogram

2 Släpvagnar med

 skattevikt över

 3 000 kilogram,

 som dras av en

 bil1 som inte kan

 drivas med diesel-

 olja

 med en hjulaxel 3 001- 580 11

 med två hjul- 3 001-13 000 580 9

 axlar 13 001- 1 480 0

1 Dras annan släpvagn än påhägnsvagn även av en bil som kan drivas med

dieselolja, tas skatt ut enligt 3. Dras släpvagn även av en trafiktraktor, av

ett motorredskap som beskattas som en trafiktraktor eller av en tung terrängvagn

som beskattas enligt E4 tas skatt ut enligt 4.

 2.13

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

 med tre eller 3 001-13 000 580 6

 flera hjul- 13 001- 1 180 0

 axlar

3 Släpvagnar

 med skattevikt över

 3 000 kilogram, som

 dras av en bil som

 kan drivas med

 dieselolja, om det är

 fråga om

 3.1 styraxel för

 påhängsvagn

 med en hjul- 3 001-5 000 630 78

 axel 5 001-8 000 2 190 107

 8 001- 5 400 198

 med två eller 3 001-8 000 610 42

 flera hjul- 8 001-11 000 2 710 76

 axlar 11 001-14 000 4 990 114

 14 001- 8 410 160

 3.2 andra släp-

 vagnar

 med en hjul- 3 001-8 000 320 36

 axel 8 001- 2 120 64

 med två hjul- 3 001-8 000 310 23

 axlar 8 001-11 000 1 460 38

 11 001-14 000 2 600 58

 14 001-17 000 4 340 76

 17 001- 6 620 84

 med tre eller 3 001-11 000 300 14

 flera hjul- 11 001-17 000 1 420 30

 axlar 17 001-25 000 3 220 50

 25 001- 7 220 65

 2.14

Fordonsslag Skattevikt, Skatt, kronor

 kilogram

 grund- tilläggsbelopp för

 belopp varje helt hundratal

 kilogram över den

 lägsta vikten i

 klassen

4 Släpvagnar med

 skattevikt över

 3 000 kilogram,

 som dras av en

 trafiktraktor2

 eller ett

 motorredskap2 som

 beskattas som

 en trafiktraktor

 eller av en

 tung terrängvagn2

 som beskattas

 enligt E 4

 med en hjulaxel 3 001-8 000 550 45

 8 001- 2 800 120

 med två hjul- 3 001-8 000 550 20

 axlar 8 001-11 000 1 550 50

 11 001-17 000 3 050 170

 17 001- 13 250 250

 med tre eller 3 001-11 000 550 20

 flera hjul- 11 001-14 000 2 150 40

 axlar, 14 001-20 000 3 350 75

 20 001-25 000 7 850 105

 25 001-30 000 13 100 120

 30 001- 19 100 45

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1996. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2 Dras annan släpvagn än påhägnsvagn även av en bil som kan drivas med

dieselolja tas skatt ut enligt 3.

 2.15

2.3 Förslag till lag om ändring i bilskrotningslagen

(1975:343)

 Härigenom föreskrivs att 9 § bilskrotningslagen (1975:343) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §1

-------------------------------------------------------

 Skrotningsavgift skall Skrotningsavgift

betalas för personbil, buss skall betalas för

med en totalvikt av högst 3 personbil, buss med en to-

500 kilogram och lastbil talvikt av högst 3 500

med skåpkarosseri och med en kilogram och lastbil med

totalvikt av högst 3 500 skåpkarosseri och med en

kilogram i de fall totalvikt av högst 3 500

försäljningsskatt skall kilogram. För bussar och

betalas för sådana fordon lastbilar skall

enligt lagen (1978:69) om skrotningsavgift endast

försäljningsskatt på betalas i de fall

motorfordon. Skrot- försäljningsskatt skall

ningsavgift skall betalas betalas för sådana fordon

även i de fall enligt lagen (1978:69) om

försäljningsskatt inte tas utförsäljningsskatt på

på grund av bestämmelserna i motorfordon. Skrotnings-

4 § andra stycket nämnda lag.avgift för bussar och

 lastbilar skall betalas

 även i de fall försälj-

 ningsskatt inte tas ut på

 grund av bestämmelserna i 4 §

 andra stycket nämnda lag.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1996.

 2. Har skyldighet att betala skrotningsavgift inträtt efter den 11 juni 1996

skall avgift tas ut även i de fall försäljningsskatt inte skall betalas för

sådana fordon enligt lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon.

 3. För personbilar som är inrättade för drift med elektricitet från batterier

i fordonet skall inte skrotningsavgift tas ut för tiden till och med den 31

december 1997.

1 Senaste lydelse 1994:1790.

 2.16

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

 Härigenom föreskrivs att 2, 8, 37 och 42 §§ lagen (1994:1563) om tobaksskatt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på cigaretter tas Skatt på cigaretter tas

ut med 52 öre per styck och ut med 61 öre per styck och

15,2 procent av 16 procent av

detaljhandelspriset. detaljhandelspriset.

 Cigaretter med en längd, exklusive filter eller munstycke, som överstiger 9

centimeter men inte 18 centimeter anses som två cigaretter. Är cigaretten längre

anses varje påbörjad ytterligare längd av 9 centimeter som en cigarett.

 8 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på cigarrer och Skatt på cigarrer och

cigariller tas ut med 35 öre cigariller tas ut med 41

per styck. Skatt på röktobak öre per styck. Skatt på

tas ut med 384 kronor per röktobak tas ut med 453

kilogram. kronor per kilogram.

 37 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på snus tas ut med Skatt på snus tas ut med

75 kro-nor per kilogram och 89 kronor per kilogram och

på tuggtobak med 123 kronor på tuggtobak med 145 kronor

per kilogram. per kilogram.

 42 §1

-------------------------------------------------------

 För tobaksvaror som anges

i 8 och 37 §§ tas skatten för

år 1995 ut med de i dessa

paragrafer angivna

beloppen. För tiden efter

utgången av år 1995 skall

skatten på de tobaksvaror

som anges i 2, 8 och 37 §§

tas ut med de i para-

graferna angivna beloppen,

omräknade enligt andra

stycket.

 För kalenderåret 1996 och

efterföljande kalenderår

skall skatten tas ut med

belopp som efter en årlig

omräkning motsvarar de i 2,

8 och 37 §§ angivna

skattebeloppen

multiplicerade med det

jämförelsetal, uttryckt i

procent, som anger

förhållandet mellan prisläget

i september månad året närmast

före det år beräkningen avser

och prisläget i september

1994. När det gäller 2 § skall

omräkning endast avse

styckeskatten.

-------------------------------------------------------

 För skattepliktiga

tobaksvaror tas skatten för

år 1997 ut med i 2, 8 och 37 §§

angivna belopp. För tiden

efter utgången av år 1997

skall skatten tas ut med

belopp som omräknats enligt

andra stycket.

 För kalenderåret 1998 och

efterföljande kalenderår

skall skatten tas ut med

belopp som efter en årlig

omräkning motsvarar de i 2,

8 och 37 §§ angivna

skattebeloppen

multiplicerade med det

jämförelsetal, uttryckt i

procent, som anger

förhållandet mellan prisläget

i september månad året närmast

före det år beräkningen avser

och prisläget i september

1996. När det gäller 2 § skall

omräkning endast avse

styckeskatten.

 Regeringen fastställer före oktober månads utgång de omräknade skattebelopp

som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår. Beloppen avrundas

till hela kronor och ören.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före ikraftträdandet.

1 Senaste lydelse 1995:916.

 2.17

2.5 Förslag till lag om tillfällig nedsättning av stämpelskatt

i vissa fall

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Vid tillämpning av 8 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid in-

skrivningsmyndigheter skall i stället för vad som där stadgas gälla följande.

Skatten enligt första och andra styckena är fem respektive tio kronor för varje

fullt tusental kronor av egendomens värde om förvärvet sker under tiden den 12

juni 1996 - 31 december 1997 och inskrivning beviljas senast den 31 mars 1998.

2 § Har fast egendom eller tomträtter förvärvats efter den 11 juni 1996 och har

inskrivning beviljats under tiden den 12 juni 1996 - 31 juli 1996 och har

stämpelskatt fastställts enligt bestämmelserna i 8 § lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter skall två tredjedelar av den inbetalda

skatten återbetalas med tillämpning av bestämmelserna i 40 § nämnda lag.

Detsamma gäller den dröjsmålsavgift som kan ha påförts den skattskyldige.

 Beslut om återbetalning enligt denna bestämmelse skall vid tillämpning av

lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter anses utgöra ett beslut enligt

den lagen.

 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1996.

 2.18

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

-------------------------------------------------------

 Staten är inte Staten är inte

skattskyldig enligt denna skattskyldig enligt denna

lag. lag. Detta gäller dock inte

 Allmänna pensionsfonden.

 Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1996 och skall tillämpas när

skattskyldighet inträder efter detta datum och - då fråga är om förvärv av fast

egendom och tomträtter - förvärvet skett efter utgången av juli månad 1996.

 2.19

2.7 Förslag till lag om upphävande av lagen (1994:1851)

om skattelättnader för sparande i allemansfond

 Härigenom föreskrivs att lagen (1994:1851) om skattelättnader för sparande i

allemansfond skall upphöra att gälla vid utgången av år 1996. Den upphävda lagen

skall dock fortfarande tillämpas vid 1996 och 1997 års taxeringar.

 2.20

2.8 Förslag till lag om arbetslivsutveckling

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Den som av länsarbetsnämnden anvisats till verksamhet för arbets-

livsutveckling skall inte anses som arbetstagare när han deltar i verksamheten.

När sådan verksamhet bedrivs på en arbetsplats, skall han dock likställas med

arbetstagare vid tillämpning av 2 kap. 1-9 §§, 3 kap. 1-4 och 7-14 §§, 4 kap. 1-

4 och 8-10 §§ samt 7-9 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160). Därvid skall vad i

arbetsmiljölagen sägs om arbetsgivare gälla den som upplåtit en arbetsplats för

verksamhet för arbetslivsutveckling.

2 § Den tid under vilken en arbetslös deltagit i verksamhet för arbets-

livsutveckling i enlighet med länsarbetsnämndens anvisning utgör sådan tid som

enligt 7 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eller 7 § lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd kvalificerar för en ny

ersättningsperiod inom samma ersättningstid. Vid bestämmande av ramtid enligt

samma lagar räknas inte tid då den arbetslöse varit hindrad att arbeta på grund

av deltagandet, i den mån tiden inte jämställs enligt vad som nyss sagts.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och gäller till utgången av

december månad 1997.

 2.21

2.9 Förslag till lag om offentliga tillfälliga arbeten för

äldre arbetslösa

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Den som av länsarbetsnämnden anvisats en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i

form av ett offentligt tillfälligt arbete för äldre arbetslösa skall inte anses

som arbetstagare hos den arbetsgivare som tillhandahåller platsen. Han eller hon

skall dock likställas med arbetstagare vid tillämpning av 2 kap. 1 - 9 §§, 3

kap. 1 - 4 §§ och 7 - 14 §§, 4 kap. 1 - 4 och 8 - 10 §§ samt 7 - 9 kap.

arbetsmiljölagen (1977:1160).

2 § Den tid under vilken en person deltagit i ett offentligt tillfälligt arbete

i enlighet med länsarbetsnämndens anvisning utgör sådan tid som enligt 7 § lagen

(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eller 7 § lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd kvalificerar för en ny ersättningsperiod inom samma

ersättningstid. Vid bestämmande av ramtiden enligt samma lagar räknas inte tid

då personen varit hindrad att arbeta på grund av deltagandet, i den mån tiden

inte jämställs enligt vad som nyss sagts.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och gäller till utgången av

december 1998.

 2.22

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring

 Härigenom föreskrivs att i fråga om lagen (1973:370) om arbetslös-

hetsförsäkring1

 dels att 31 § skall upphöra att gälla,

 dels att 6, 7, 8, 14, 15, 20, 29 och 30 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §2

 Rätt till ersättning vid arbetslöshet föreligger, för försäkrad som efter

senaste inträdet i arbetslöshetskassan,

 1. varit medlem i kassan under minst tolv månader, om han haft sin

huvudsakliga försörjning genom avlönat arbete för annans räkning, eller under

minst 24 månader, om han haft sin huvudsakliga försörjning som självständig

företagare (medlemsvillkor),

-------------------------------------------------------

 2. under en ramtid av 2. under en ramtid av

tolv månader omedelbart före tolv månader omedelbart före

arbetslöshetens inträde utförtdet att han eller hon

förvärvsarbete i minst 80 anmält sig som arbetssökande

dagar fördelade på minst fem hos den offentliga arbets-

månader (arbetsvillkor). förmedlingen, utfört för-

Endast dag då förvärvsarbete värvsarbete i minst nio

har utförts i minst tre månader (arbetsvillkor).

timmar får här räknas in. MedEndast månad då förvärvsarbete

utfört förvärvsarbete avses har utförts i minst åttio

även tid då den försäkrade hafttimmar får här räknas in. Med

semester eller annars varit utfört förvärvsarbete avses

ledig av någon annan anled- även tid då den försäkrade

ning än sjukdom, tjänstgöringhaft semester eller annars

enligt lagen (1994:1809) om varit ledig av någon annan

totalförsvarsplikt eller anledning än sjukdom,

barns födelse med helt eller tjänstgöring enligt lagen

delvis bibehållen lön. (1994:1809) om

 totalförsvarsplikt eller

 barns födelse med helt

 eller delvis bibehållen lön.

 Vid prövning av arbetsvillkoret bortses från förvärvsarbete som

-------------------------------------------------------

 1. arbetsgivaren 1. arbetsgivaren

finansierat med stöd av finansierat med stöd av

- lagen (1995:411) om - förordningen (1986:414)

tillfällig avvikelse från om rekryteringsstöd, eller

lagen (1981:691) om

socialavgifter, eller - förordningen (1987:411)

- förordningen (1987:411) om om beredskapsarbete, eller

beredskapsarbete, eller som som

 2. bedrivits med stöd av förordningen (1984:523) om bidrag till arbetslösa

m.fl. som startar egen näringsverksamhet. Detta gäller dock inte om den

försäkrade då arbetet påbörjas uppfyller arbetsvillkoret med annat

förvärvsarbete än som nyss sagts.

 Föreligger särskilda skäl får regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer medge att medlemsvillkoret bestäms till tolv månader för försäkrad,

som haft sin huvudsakliga försörjning som självständig företagare.

 Tid då förvärvsarbete har utförts får icke räknas mer än en gång för

uppfyllande av arbetsvillkoret.

7 §3

-------------------------------------------------------

 För den som en gång har Den som en gång har

påbörjat en ersättningsperiodpåbörjat en ersättningsperiod

enligt denna lag gäller enligt denna lag kan

följande. Vid uppfyllandet uppfylla det arbetsvillkor

av det arbetsvillkor som som krävs för en ny

skall ligga till grund för ersättningsperiod inom

en ny ersättningsperiod samma ersättningstid enligt

skall med tid under vilken 14 § första stycket genom

en försäkrad enligt 6 § skallatt inom en ramtid av tolv

ha utfört förvärvsarbete jäm-månader omedelbart före

ställas tid då den försäkradeansökan om ersättning i den

 nya ersättningsperioden

 1. deltagit i och, om under minst sex månader

inte särskilda skäl hindrat - utföra förvärvsarbete,

det, fullföljt arbets- - bedriva egen

marknadsutbildning eller näringsverksamhet med stöd

yrkesinriktad av förordningen (1984:523)

rehabilitering för vilken om bidrag till arbetslösa

statligt utbildningsbidrag m.fl. som startar egen

utgått, näringsverksamhet,

 2. fullgjort tjänstgöring - delta i och, om inte

enligt lagen (1994:1809) om särskilda skäl hindrar det,

totalförsvarsplikt eller fåttfullfölja arbets-

föräldrapenningförmån enligt marknadsutbildning eller

lagen (1962:381) om allmän yrkesinriktad

försäkring, i båda fallen dockrehabilitering för vilken

tillsammans högst två månader,statligt utbildningsbidrag

 3. utfört förvärvsarbete somlämnas, eller

arbetsgivaren finansierat - delta i och, om inte

med stöd av särskilda skäl hindrar det,

- lagen (1995:411) om fullfölja utbildning av

tillfällig avvikelse från annat slag än arbetsmark-

lagen (1981:691) om nadsutbildning med en

socialavgifter, eller studiefinansiering som

- förordningen (1987:411) om motsvarar arbetslös-

beredskapsarbete, hetsersättningen (nytt

 4. bedrivit egen arbetsvillkor).

näringsverksamhet med stöd av

förordningen (1984:523) om

bidrag till arbetslösa m.fl.

som startar egen närings-

verksamhet.

 Här skall hänsyn tas

 endast till månad då

 förvärvsarbete eller annan

 ovan nämnd verksamhet

 utförts under minst 80

 timmar.

 Med förvärvsarbete

 likställs tjänstgöring enligt

 lagen (1994:1809) om

 totalförsvarsplikt eller

 tid med föräldrapenningförmån

 enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, i båda

 fallen dock tillsammans

 högst två månader.

 8 §4

-------------------------------------------------------

 Vid bestämmande av ramtid Vid bestämmande av ramtid

enligt 6 § räknas inte tid dåenligt 6 och 7 §§ räknas inte

försäkrad varit hindrad att tid då försäkrad vart hindrad

arbeta på grund av att arbeta på grund av

 1. styrkt sjukdom,

 2. heltidsutbildning som den försäkrade har avslutat efter fyllda 25 år eller

som har föregåtts av sammanhängande förvärvsarbete på heltid i minst fem

månader,

 3. tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall,

 4. frihetsberövande på kriminalvårdens område,

 5. vård av eget barn eller adoptivbarn som inte har fyllt två år,

 6. beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472) eller livsmedelslagen (1971:511)

eller föreskrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag.

 Detsamma gäller tid då försäkrad har fått föräldrapenningförmån enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring eller varit hindrad att arbeta på grund av

 1. tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

 2. arbetsmarknadsutbildning,

-------------------------------------------------------

 3. yrkesinriktad 3. yrkesinriktad

rehabilitering, i den mån rehabilitering, i den mån

sådan tid inte enligt 7 § sådan tid inte enligt 7 §

jämställs med tid under kvalificerar för en ny

vilken förvärvsarbete har ersättningsperiod.

utförts.

14 §5

-------------------------------------------------------

 Ersättning utgår under

längst 300 dagar

(ersättningsperiod). Har

försäkrad uppnått 55 års ålder

innan ersättningsperioden

gått till ända , är perioden i

stället 450 dagar.

I ersättningsperioden

inräknas inte dagar, under

vilka den försäkrade har

anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling i

enlighet med föreskrifter

som har meddelats av

regeringen.

 I ersättningsperioden

enligt första stycket

inräknas i fall som avses i

10 § ersättningstid i den

andra arbetslöshetskassan.

-------------------------------------------------------

Ersättning som grundar sig på

uppfyllandet av ett sådant

arbetsvillkor som avses i 6 §

lämnas under längst tre år

räknat från och med den första

karensdagen i den första

ersättningsperioden

(ersättningstid). Denna tid

förlängs om den försäkrade

under ersättningstiden utfört

sådant förvärvsarbete som

avses i 6 § eller genomgått

utbildning som inte är

arbetsmarknadsutbildning.

Ersättningstiden får dock

inte överstiga fyra år.

 Ersättning enligt första

stycket lämnas i perioder på

längst 300 dagar

(ersättningsperioder). I er-

sättningsperioden inräknas

dagar då den försäkrade

deltagit i en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd

eller i en utbildning av

annat slag än

arbetsmarknadsutbildning

med en studiefinansiering

som motsvarar

arbetslöshetsersättningen.

 I ersättningsperioden

enligt andra stycket

inräknas i fall som avses i

10 § ersättningstid i den

andra arbetslöshetskassan.

 Ersättningsrätten upphör vid utgången av månaden före den under vilken den

försäkrade fyller 65 år.

15 §6

-------------------------------------------------------

 Om arbetslöshet upphör Om arbetslöshet upphör

innan ersättningsperioden innan ersättningsperioden

gått till ända, har den gått till ända, har den

försäkrade rätt till ersättningförsäkrade rätt till

under återstående antal dagarersättning under återstående

av perioden vid ny antal dagar av perioden

arbetslöshet, även om han då vid ny arbetslöshet, även om

inte uppfyller arbets- och han då inte uppfyller

karensvillkoren. Vad som nu arbets- och

har sagts gäller dock inte karensvillkoren, förutsatt

om en sammanhängande tid av att dessa ligger inom den

12 månader, i vilken inte maximala ersättningstiden.

räknas in tid som avses i 8 Vad som nu sagts gäller

§, har förflutit sedan hon dock inte om en samman-

eller han senast fick hängande tid av 12 månader,

ersättning. i vilken inte räknas in tid

 som avses i 8 §, har för-

 flutit sedan hon eller han

 Har ersättningsperioden senast fick ersättning

gått till ända men har den Har ersättningsperioden

försäkrade under perioden på gått till ända men har den

nytt uppfyllt arbets- försäkrade under perioden på

villkoret, lämnas ersättning nytt uppfyllt arbets-

under ytterligare en villkoret enligt 7 §, lämnas

ersättningsperiod. Då skall ersättning under

dock karensvillkoret på nytt ytterligare en ersätt-

uppfyllas. Den nya ningsperiod. Då skall dock

ersättningsperioden räknas karensvillkoret på nytt

från inträdet av den uppfyllas. En ny

arbetslöshet då den försäkradeersättningsperiod räknas

uppfyllde det arbetsvillkor tidigast från det att den

som ligger till grund för föregående ersätt-

den nya perioden. ningsperioden gick till

 ända eller på annat sätt

 upphörde.

20 §7

 Dagpenning lämnas med 75 procent av den försäkrades dagsförtjänst, om inte

annat följer av 17 § första stycket och andra stycket första meningen.

Dagpenning till en försäkrad som har tillerkänts ålderspension i form av

folkpension, allmän tilläggspension eller annan pension som lämnas på grund av

förvärvsarbete, lämnas med 65 procent av den försäkrades dagsförtjänst, med den

begränsning som följer av 17 § första stycket.

 Med dagsförtjänst avses en femtedel av den veckoinkomst eller, i fråga om

försäkrad med månadslön, en tjugotvåendel av den månadsinkomst, som den

försäkrade före arbetslöshetens inträde vanligt åtnjöt under arbetstid som var

normal för den försäkrade.

-------------------------------------------------------

 Som normalarbetstid skall Som normalarbetstid

gälla den genomsnittliga skall gälla den

arbetstiden antingen i det genomsnittliga arbetstiden

förvärvsarbete som innebär attunder de senaste tolv

arbetsvillkoret uppfylldes, månaderna före det att den

eller, om detta är arbetslöse anmält sig som

förmånligare för den försäkrade,arbetssökande hos den

i allt det förvärvsarbete somoffentliga

utförts under hela ramtiden arbetsförmedlingen. Ompröv-

enligt 6 §. ning av fastställd

 dagsförtjänst under en

 pågående ersättningsperiod får

 ske vid omprövning av

 normalarbetstiden eller då

 medlemmen har haft ett

 avbrott under

 ersättningsperioden på grund

 av arbete med högre inkomst

 än tidigare. Avbrottet

 skall ha varit

 sammanhängande under minst

 sex månader och ha omfattat

 arbete som avses i 6 §.

 Saknas underlag för beräkning av dagsförtjänsten enligt andra stycket, skall

som medlemmens dagsförtjänst räknas den i orten vanliga arbetsförtjänsten per

arbetsdag för arbetstagare inom samma yrke och med samma arbetsförmåga som

medlemmen.

-------------------------------------------------------

 Utan hinder av Utan hinder av

bestämmelserna i första - bestämmelserna i första -

tredje styckena får dag- tredje styckena får dag-

penning till försäkrad som penning till försäkrad som

uppfyllt arbetsvillkoret under ersättningstiden

huvudsakligen genom uppfyllt arbetsvillkoret

arbetsmarknasutbildning el- huvudsakligen genom

ler yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning

rehabilitering för vilken eller yrkesinriktad

statligt utbildningsbidrag rehabilitering för vilken

har utgått bestämmas till statligt utbildningsbidrag

belopp som motsvarar har utgått bestämmas till

utbildningsbidraget. belopp som motsvarar

 utbildningsbidraget.

 Åtnjuter medlem med anledning av arbetslöshet fortlöpande ersättning från

annan än arbetslöshetskassa, får dagpenning utges högst med belopp som motsvarar

skillnaden mellan det högsta belopp som får lämnas enligt första - fjärde

styckena och ersättningen.

 2.23

29 §8

 Försäkrad skall avstängas från rätt till ersättning under tid som anges i

30 §, om han

 1. lämnat sitt arbete utan giltig anledning,

 2. skilts från arbetet på grund av otillbörligt uppförande,

-------------------------------------------------------

 3. avvisat erbjudet 3. Avvisat erbjudet

lämpligt arbete, eller lämpligt arbete eller utan

 att uttryckligen ha

 avvisat sådant arbete ändå

 genom sitt uppträdande

 uppenbarligen vållat att

 anställning inte kommit

4. utan att uttryckligen ha till stånd, eller

avvisat sådant arbete ändå 4. avvisat erbjudande om

genom sitt uppträdande en arbetsmarknadspolitisk

uppenbarligen vållat att åtgärd i form av anställning,

anställning inte kommit till praktikperiod eller

stånd. arbetsmarknasutbildning

 eller avvisat erbjudande

 om annan utbildning med en

 studiefinansiering som

 motsvarar arbetslöshets-

 ersättningen.

30 §9

-------------------------------------------------------

 Är det sannolikt att Är det sannolikt att ett

arbete som avses i 29 § arbete, en

skulle ha varat högst fem arbetsmarknadspolitisk

dagar eller mer än fem men åtgärd eller en utbildning

högst tio dagar eller mer än som avses i 29 § skulle ha

tio dagar, utgör varat högst fem dagar eller

avstängningstiden tio, 20 mer än fem men högst tio

respektive 45 dagar eller mer än tio

ersättningsdagar vid dagar, utgör avstäng-

avstängning enligt punkten 1 ningstiden tio, 20

samt 20, 40 respektive 60 respektive 45

ersättningsdagar vid ersättningsdagar vid

avstängning enligt punkterna avstängning enligt punkten

2-4. I avstängningstiden 1 samt 20, 40 respektive

inräknas endast dagar för 60 ersättningsdagar vid

vilka karenstid skulle ha avstängning enligt

tillgodoräknats eller punkterna 2-4. I avstäng-

dagpenning skulle ha ningstiden inräknas endast

lämnats, om avstängningen dagar för vilka karenstid

inte hade skett, eller skulle ha tillgodoräknats

dagar under vilka den eller dagpenning skulle ha

försäkrade har utfört lämnats, om avstängningen

förvärvsarbete. Den totala inte hade skett, eller

avstängningstiden får dock dagar under vilka den

inte överstiga 28, 56 försäkrade har utfört för-

respektive 112 värvsarbete. Den totala

kalenderdagar vid avstängningstiden får dock

avstängning enligt punkten 1 inte överstiga 28, 56

samt inte överstiga 56, 112 respektive 112

respektive 168 kalender- kalenderdagar vid

dagar vid avstängning enligt avstängning enligt punkten

punkterna 2-4. 1 samt inte överstiga 56,

 112 respektive 168

 kalenderdagar vid avstäng-

 ning enligt punkterna 2-4.

 2.24

 Inträffar under avstängningstiden förhållande som avses i 29 §, beräknas ny

avstängningstid i enlighet med bestämmelserna i första stycket, om inte den nya

avstängningstiden ryms inom den löpande avstängningstiden.

 Är det uppenbart att en försäkrad inte vill anta lämpligt arbete, såsom då den

försäkrade vid upprepade tillfällen antingen har avvisat erbjudet sådant arbete

eller lämnat sitt arbete utan giltig anledning, skall den försäkrade vara

avstängd till dess han eller hon utfört sådant förvärvsarbete som enligt 6 §

första stycket får tillgodoräknas för uppfyllande av arbetsvillkoret under 80

dagar.

 Avstängningstiden räknas från den dag då det förhållande som anges i 29 §

inträffat.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 2. För den som har påbörjat en ersättningsperiod före den 1 januari 1997

räknas redan förbrukade ersättningsdagar i den pågående ersättningsperioden av

från den maximala ersättningstiden.

1 Lagen omtryckt 1991:1334.

2 Senaste lydelse 1995:1636.

3 Senaste lydelse 1995:1636.

4 Senaste lydelse 1995:860.

5 Senaste lydelse 1994:1673.

6 Senaste lydelse 1994:1673.

7 Senaste lydelse 1995:860.

8 Senaste lydelse 1995:1636.

9 Senaste lydelse 1995:1636.

 2.25

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371) om

kontant arbetsmarknadsstöd

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:371) om kontant arbets-

marknadsstöd1

 dels att 28 § skall upphöra att gälla,

 dels att 6, 7, 8, 14, 15, 26, 27 och 29 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §2

-------------------------------------------------------

Rätt till kontant Rätt till kontant

arbetsmarknadsstöd arbetsmarknadsstöd

föreligger, om den arbetslöseföreligger, om den

under en ramtid av tolv arbetslöse under en ramtid

månader omedelbart före av tolv månader omedelbart

arbetslöshetens inträde utförtföre det att han eller hon

förvärvsarbete i minst fem anmält sig som arbetssökande

månader (arbetsvillkor). Här hos den offentliga

skall hänsyn tas endast till arbetsförmedlingen utfört

månad då förvärvsarbete utförtsförvärvsarbete i minst sex

under minst 75 timmar. Med månader (arbetsvillkor). Här

utfört förvärvsarbete avses skall hänsyn tas endast

även tid då sökanden haft till månad då förvärvsarbete

semester eller annars varit utförts under minst 80

ledig av annan anledning än timmar. Med utfört

sjukdom, tjänstgöring enligt förvärvsarbete avses även tid

lagen (1994:1809) om då sökanden haft semester

totalförsvarplikt efter eller annars varit ledig

barns födelse med helt eller av annan anledning än

delvis bibehållen lön. sjukdom, tjänstgöring enligt

 lagen (1994:1809) om

 totalförsvarsplikt eller

 barns födelse med helt

 eller delvis bibehållen lön.

 Vid prövning av arbetsvillkoret bortses från förvärvsarbete som

-------------------------------------------------------

 1. arbetsgivaren 1. arbetsgivaren

finansierat med stöd av finansierat med stöd av

 - lagen (1995:411) om - förordningen (1986:414)

tillfällig avvikelse från om rekryteringsstöd, eller

lagen (1981:691) om

socialavgifter, eller - förordningen (1987:411)

 - förordningen (1987:411) om beredskapsarbete, eller

om beredskapsarbete, eller som

som

 2. bedrivits med stöd av förordningen (1984:523) om bidrag till arbetslösa

m.fl. som startar egen näringsverksamhet. Detta gäller dock inte om sökanden då

arbetet påbörjas uppfyller arbetesvillkoret med annat förvärvsarbete än som nyss

sagts.

 Tid då förvärvsarbete har utförts får icke räknas mer än en gång för upp-

fyllande av arbetsvillkoret.

 2.30

7 §3

-------------------------------------------------------

För den som en gång har Den som en gång påbörjat en

påbörjat en ersättningsperiodersättningsperiod enligt

enligt denna lag gäller denna lag kan uppfylla det

följande. Vid uppfyllandet arbetsvillkor som krävs för

av det arbetsvillkor som en ny ersättingsperiod inom

skall ligga till grund för samma ersättningstid enligt

en ny ersättningsperiod 14 § första stycket genom

skall med tid under vilken att inom en ramtid av tolv

den sökande enligt 6 § skall månader omedelbart före

ha utfört förvärvsarbete ansökan om ersättning i den

jämställas tid då den sökandenya ersättningsperioden

 1. i enskilt hem vårdat under minst sex månader

åldring eller handikappad i - utföra förvärvsarbete,

sådan utsträckning att - bedriva egen närings-

sökanden varit förhindrad attverksamhet med stöd av

stå till arbetsmarknadens förordningen (1984:523) om

förfogande, bidrag till arbetslösa

 2. deltagit i och, om m.fl. som startar egen

inte särskilda skäl hindrat näringsverksamhet

det, fullföljt arbets- - delta i och, om inte

marknadsutbildning eller särskilda skäl hindrar det,

yrkesinriktad fullfölja arbetsmarknads-

rehabilitering för vilken utbildning eller yrkes-

statligt utbildningsbidrag inriktad rehabilitering för

lämnats vilken statligt

 3.fullgjort tjänstgöring utbildningsbidrag lämnas,

enligt lagen(1994:1809) om eller

totalförsvarsplikt eller fått - delta i och, om inte

förädrapenningförmån enligt särskilda skäl hindrar det,

lagen (1962:381) om allmän fullfölja utbildning av

försäkring, i båda fallen annat slag än

dock tillsammans högst två arbetsmarknadsutbildning

månader, med en studiefinansiering

 4. utfört förvärvsarbete somsom motsvarar

arbetsgivaren finansierat arbetslöshetsersättningen

med stöd av (nytt arbetsvillkor).

 - lagen (1995:411) om

tillfällig avvikelse från

lagen (1981:691) om

socialavgifter, eller

 - förordningen (1987:411)

om beredskapsarbete,

 5. bedrivit egen

näringsverksamhet med stöd

förordningen (1984:523) om

bidrag till arbetslösa m.

fl. som startar egen

näringsverksamhet. Här skall hänsyn tas

 endast till månad då

 förvärvsarbete eller annan

 ovan nämnd verksamhet

 utförts under minst 80

 timmar.

 Med förvärvsarbete

 likställs tjänstgöring enligt

 lagen (1994:1809) om

 totalförsvarsplikt eller

 tid med föräldrapenningför-

 mån enligt lagen (1962:381)

 om allmän försäkring, i båda

 fallen dock tillsammans

 högst två månader.

8 §4

-------------------------------------------------------

Vid bestämmande av ramtid Vid bestämmande av ramtid

enligt 6 § räknas inte tid dåenligt 6 och 7 §§ räknas inte

sökanden varit hindrad att tid då sökanden varit

arbeta på grund av hindrad att arbeta på grund

 av

 1. styrkt sjukdom,

 2. heltidsutbildning som den sökande har avslutat efter fyllda 25 år eller som

har föregåtts av sammanhängande förvärvsarbete på heltid i minst fem månader,

 3. tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall,

 4.frihetsberövande på kriminalvårdens område,

 5. vård av eget barn eller adoptivbarn som inte har fyllt två år,

 6. beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472) eller livsmedelslagen (1971:511)

eller föreskrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag.

 Detsamma gäller tid då sökanden har fått föräldrapenningförmån enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring eller varit hindrad att arbeta på grund av

 1. tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

 2. arbetsmarknadsutbildning,

-------------------------------------------------------

 3. yrkesinriktad 3. yrkesinriktad

rehabilitering, i den mån rehabilitering, i den mån

sådan tid inte enligt 7 § sådan tid inte enligt 7 §

jämställs med tid under kvalificerar för en ny

vilken förvärvsarbete har ersättningsperiod.

utförts.

 Den tid som inte räknas in i ramtiden får dock inte överstiga två år.

14 §5

-------------------------------------------------------

Kontant arbetsmarknadsstöd

utgår under längst 150 dagar

(ersättningsperioden), om

inte annat följer av andra

stycket eller av 15 § sista

stycket. Har stödtagaren

uppnått 55 års ålder innan

ersättningsperioden gått till

ända, är perioden i stället

300 dagar. Sedan stödtagaren

uppnått 60 års ålder, är

ersättningsperioden 450

dagar.

 I ersättningsperioden

inräknas inte dagar, under

vilka stödtagaren har

anvisats verksamhet för

arbetslivsutveckling i

enlighet med föreskrifter

som har meddelats av reger-

ingen

-------------------------------------------------------

Ersättning som grundar sig på

uppfyllandet av ett sådant

arbetsvillkor som avses i 6 §

lämnas under längst tre år

räknat från och med den första

karensdagen i den första er-

sättningsperioden (ersätt-

ningstid). För ersättnings-

berättigade enligt 9 § räknas

ersättningstiden från och med

första ersättningsdagen i den

första ersättningsperioden

inom ersättningstiden.

Ersättningstiden förlängs om

stödtagaren under

ersättningstiden utfört sådant

förvärvsarbete som avses i 6 §

eller genomgått utbildning

som inte är arbetsmarknads-

utbildning. Ersättningstiden

får dock inte överstiga fyra

år.

 Ersättning enligt första

stycket lämnas i perioder på

längst 300 dagar

(ersättningsperioder). I

ersättningsperioden inräknas

dagar då stödtagaren deltagit

i en arbetsmarknadspolitisk

åtgärd eller i en utbildning

av annat slag än arbets-

marknadsutbildning med en

studiefinansiering som

motsvarar arbets-

löshetsersättningen.

 Rätten till kontant arbetsmarknadsstöd upphör vid utgången av månaden före den

under vilken den arbetslöse fyller 65 år eller när han dessförinnan börjar

uppbära hel ålderspension, hel förtidspension eller helt sjukbidrag enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

15 §6

-------------------------------------------------------

Om arbetslöshet upphör innan

ersättningsperioden gått till

ända, har stödtagaren rätt

till kontant arbets-

marknadsstöd under återstående

antal dagar av perioden vid

ny arbetslöshet, även om han

då inte uppfyller arbets-

och karensvillkoren. Vad

som nu sagts gäller dock

inte om en sammanhängande

tid av 12 månader, i vilken

inte räknas in tid som avses

vid 8 §, har förflutit sedan

hon eller han senast fick

ersättning.

 Har ersättningsperioden

gått till ända men har

stödtagaren inom en tid av

12 månader dessförinnan upp-

fyllt arbetsvillkoret,

lämnas kontant

arbetsmarknadsstöd under

ytterligare en

ersättningsperiod. Då skall

dock karensvillkoret på nytt

uppfyllas. Den nya

ersättningsperioden räknas

från inträdet av den arbets-

löshet, då stödtagaren senast

uppfyllde arbetsvillkoret.

-------------------------------------------------------

Om arbetslöshet upphör innan

ersättningsperioden gått till

ända, har stödtagaren rätt

till ersättning under

återstående antal dagar av

perioden vid ny

arbetslöshet, även om han då

inte uppfyller arbets- och

karensvillkoren, förutsatt

att dessa ligger inom den

maximala ersättningstiden.

Vad som nu sagts gäller dock

inte om en sammanhängande

tid av 12 månader, i vilken

inte räknas in tid som avses

i 8 §, har förflutit sedan

hon eller han senast fick

ersättning.

 Har ersättningsperioden

gått till ända men har

stödtagaren under perioden på

nytt uppfyllt arbetsvill-

koret enligt 7 §, lämnas

ersättning under ytterligare

en ersättningsperiod. Då

skall dock karensvillkoret

på nytt uppfyllas. En ny

ersättningsperiod räknas

tidigast från det att den

föregående ersättningsperioden

gick till ända eller på annat

sätt upphörde.

 För den som regelbundet utför deltidsarbete under tid då hon eller han i

övrigt är arbetslös får, om det finns särskilda skäl, regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer föreskriva om begränsningar i ersättningsrätten

och om karenstid utöver vad som följer av denna lag.

26 §7

 Stödtagare skall avstängas från rätt till ersättning under tid som anges i

27 §, om han

 1. lämnat sitt arbete utan giltig anledning,

 2. skilts från arbete på grund av otillbörligt uppförande,

-------------------------------------------------------

 3. avvisat erbjudet 3. avvisat erbjudet

lämpligt arbete, eller lämpligt arbete eller utan

 att uttryckligen ha

 avvisat sådant arbete ändå

 genom sitt uppträdande

 uppenbarligen vållat att

 4. utan att uttryckligen anställning inte kommit

ha avvisat sådant arbete ändåtill stånd, eller

genom sitt uppträdande 4. avvisat erbjudande om

uppenbarligen vållat att en arbetsmarknadspolitisk

anställning inte kommit till åtgärd i form av anställning,

stånd. praktikperiod eller

 arbetsmarknadsutbildning

 eller avvisat erbjudande

 om annan utbildning med en

 studiefinansiering som

 motsvarar arbetslöshets-

 ersättningen.

27 §8

-------------------------------------------------------

Är det sannolikt att arbete

som avses i 26 § skulle ha

varat högst fem dagar eller

mer än fem men högst tio

dagar eller mer än tio

dagar, utgör

avstängningstiden tio, 20

respektive 45

ersättningsdagar vid

avstängning enligt punkten 1

samt 20, 40 respektive 60

ersättningsdagar vid avstäng-

ning enligt punkterna 2-4.

I avstängningstiden inräknas

endast dagarna för vilka

karenstid skulle ha

tillgodoräknats eller

kontant arbetsmarknadsstöd

skulle ha lämnats, om

avstängningen inte hade

skett, eller dagar under

vilka stödtagaren har utfört

förvärvsarbete. Den totala

avstängningstiden får dock

inte överstiga 28, 56

respektive 112

kalenderdagar vid

avstängning enligt punkten 1

samt inte överstiga 56, 112

respektive 168

kalenderdagar vid

avstängning enligt punkterna

2-4.

-------------------------------------------------------

Är det sannolikt att ett

arbete, en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd

eller en utbildning som

avses i 26 § skulle ha varat

högst fem dagar eller mer än

fem men högst tio dagar

eller mer än tio dagar, utgör

avstängningstiden tio, 20

respektive 45

ersättningsdagar vid

avstängning enligt punkten 1

samt 20, 40 respektive 60

ersättningsdagar vid avstäng-

ning enligt punkterna 2-4.

I avstängningstiden inräknas

endast dagarna för vilka

karenstid skulle ha

tillgodoräknats eller

kontant arbetsmarknadsstöd

skulle ha lämnats, om

avstängningen inte hade

skett, eller dagar under

vilka stödtagaren har utfört

förvärvsarbete. Den totala

avstängningstiden får dock

inte överstiga 28, 56

respektive 112

kalenderdagar vid

avstängning enligt punkten 1

samt inte överstiga 56, 112

respektive 168

kalenderdagar vid

avstängning enligt punkterna

2-4.

 Inträffar under avstängningstiden förhållande som avses i 26 §, beräknas ny

avstängningstid i enlighet med bestämmelserna i första stycket, om inte den nya

avstäningstiden ryms inom den löpande avstängningstiden.

 Är det uppenbart att stödtagaren inte vill anta lämpligt arbete, såsom då

stödtagaren vid upprepade tillfällen antingen har avvisat erbjudet sådant arbete

eller lämnat sitt arbete utan giltig anledning skall stödtagaren vara avstängd

till dess han eller hon utfört sådant förvärvsarbete som enligt 6 § första

stycket får tillgodräknas för uppfyllande av arbetsvillkoret under 80 dagar.

 Avstängningstiden räknas från den dag då det förhållande som anges i 26 §

inträffat.

29 §9

-------------------------------------------------------

Med beslut om avstängning Med beslut om avstängning

enligt 26-28 §§ jämställes enligt 26 och 27 §§ jämställes

beslut om avstängning från beslut om avstängning från

rätt till ersättning enligt rätt till ersättning enligt

29, 30, 31 och 34 §§ lagen 29, 30 och 34 §§ lagen

(1973:370) om arbetslöshets- (1973:370) om

försäkring. arbetslöshetsförsäkring.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 2. För den som har påbörjat en ersättningsperiod före den 1 januari 1997

räknas redan förbrukade ersättningsdagar i den pågående ersättningsperioden av

från den maximala ersättningstiden.

 2.31

3 Sammanfattning av förslagen och deras

 finansiering

I propositionen 1995/96:207 om en ekonomisk politik för att halvera den öppna

arbetslösheten till år 2000 redogörs för de allmänna riktlinjerna för den

ekonomiska politik som regeringen förordat. Den ekonomiska politiken syftar till

god tillväxt, full sysselsättning och stabila priser. Målet är att halvera den

öppna arbetslösheten från 8 procent år 1994 till 4 procent år 2000. För att

uppnå detta mål presenterar och konkretiserar regeringen nu ytterligare ett

antal åtgärder som främjar tillväxt och sysselsättning.

 Flera av förslagen i propositionen har mot bakgrund av ärendets natur beretts

i en annan ordning än vad som normalt sker när en längre beredningstid står till

buds. Det finns vidare anledning att riksdagen beslutar om en förkortad

motionstid för följdmotioner till propositionen.

 Enligt 9 kap. 5 § regeringsformen kan riksdagen för löpande budgetår på

tilläggsbudget göra en ny beräkning av statsinkomster samt ändra och anvisa nya

anslag. Så har skett i ett antal propositioner under innevarande budgetår. De

ytterligare förändringar av gällande statsbudget som nu föreslås för att halvera

den öppna arbetslösheten till år 2000 redovisas i det följande.

 För att bibehålla förtroendet för de offentliga finanserna har regeringen

tidigare uttalat att utgiftsökningar och inkomstminskningar skall vara fullt

finansierade genom samtidigt beslutade utgiftssänkningar eller inkomstökningar

(prop. 1994/95:100 bil.1). Samtliga förslag är fullt ut finansierade.

Finansiering av utgiftsökningarna budgetåret 1995/96 sker genom inleveranser

från statliga bolag.

 De anslagsförändringar som begärs innebär en bruttoökning som uppgår till 3

miljarder kronor (tabell 3.1.). Samtidigt sker lika stora inkomstförstärkningar.

Tabell 3.1 Specifikation av förändringarna i utgiftsanslagen för budgetåret

1995/96 i förhållande till statsbudgeten

1000-tals kronor

 Belopp Förslag tillFörändring

 i stats-nytt anslags-Ökning (+)

 budgetenbelopp Minskning (-)

Reformer

Statschefen och regeringen

Samarbete och utveckling inom

Östersjöregionen, reservationsanslag1 000 000+1 000 000

Näringsdepartementet

Program för småföretagsutveckling,

förnyelse och tillväxt, reservationsanslag1 000 000+1 000 000

Miljödepartementet

Investeringsbidrag för

främjande av omställning i

ekologiskt hållbar riktning,

reservationsanslag 100 0001 100 000+ 1 000 000

 Summa totalt 100 000 3 100 000+ 3 000 000

Finansiering

Utdelning från Securum + 3 000 000

 I regeringens proposition 1995/96:150 föreslog regeringen ett utgiftstak för

staten inklusive socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten för år 1997

på 723 miljarder kronor, för år 1998 på 720 miljarder kronor och för år 1999 på

735 miljarder kronor. I detta sammanhang redovisades även preliminära ramar för

respektive utgiftsområde. Några av de förslag som nu aviseras kommer att påverka

fördelningen mellan ramarna för utgiftsområdena utan att detta påverkar taket

för de totala statliga utgifterna (tabell 3.2).

Tabell 3.2 Specifikation av tidigare aviserade åtgärder

Miljoner kronor

 1995/96 1997 1998 1999

Reformer

Utbildningsdepartementet

Utbildningssatsningar 900 6600 8000 9600

Arbetsmarknadsdepartementet

Höjd ersättningsnivå i

arbetslöshetsförsäkringen (80%) 1500 1500

 ____ ____ ____ ____

Summa reformer 900 6600 950011100

Finansiering1

Arbetsmarknadsdepartementet

Arbetsvillkor 300 300 400

Förvärvsbegrepp 200 200 300

Inväxling (arbetslöshetsförsäkring) 1200 1500 1600

Besparing a-kassan 1000 1000

Effektivisering av arbetsmarknadspolitiska

åtgärder 500 1185 1185 1185

Förändrat rekryteringsstöd och

arbetsmarknadsutbildning 900 900 900

Samhall 100 100 100

Myndigheter inom UO 14 30 30

Utbildningsdepartementet

Besparingar inom UO 16 1000

Övriga departement

Indragning av bl.a anslagssparande och

reservationsmedel (A, Fi, K och Fö) 600

Besparing som preciseras i budgetpropositionen400200100________________

Summa finansiering 500 4885 5415 6615

**FOOTNOTES**

 1Återstoden av utbildningssatsningen finansieras via

höjda energiskatter

 3.32

 Det är angeläget ur sysselsättningssynpunkt att tillväxten i den

konkurrensutsatta sektorn kombineras med en god utveckling av de mer

sysselsättningsintensiva, inhemska sektorerna av den svenska ekonomin.

Skattepolitiken kan här bidra till att skapa ökad tillväxt. För att stimulera

den inhemska ekonomin görs en tillfällig nedsättning av stämpelskatten på

fastigheter och bilförsäljningen stimuleras genom ett skifte av skatteuttaget

från försäljningsskatt till fordonsskatt.

 Regeringen kommer i höst att lämna förslag till riksdagen om lättnader i

dubbelbeskattningen som riktas mot små och medelstora företag. Vidare föreslås

en reduktion för små och medelstora företag av avgiftsuttaget med fem

procentenheter.

 Som en allmän finansiering av de olika åtgärderna föreslås en höjning av

tobaksskatten med 15 procent. Vidare begränsas uppräkningen av skiktgränsen i

inkomstskatteskalan inför år 1997. Skatten på utdelningar och reavinster på

andelar i allemansfonder höjs från 20 till 30 procent. Företagens möjligheter

att avsätta till periodiseringsfonder begränsas. De olika skatteförslagen

finansieras fullt ut (tabell 3.3.).

Tabell 3.3 Specifikation av förändringarna på inkomstsidan

Miljoner kronor

_____________________________________________________________________

 1995/96 1997 1998 1999

_____________________________________________________________________

Skattelättnader

Temporärt reducerad stämpelskatt

för fastigheter och tomträtter 800 2000 200

Slopad försäljningsskatt bilar 600 1500 1500 1500

Förändrad bilförmånsbeskattning 900 1000 1000

Lättnad i dubbelbeskattningen 3500 3500

Reducerade socialavgifter 2100 2300 2300

 ____ ____ ____ ____

Summa skattelättnader 1400 6500 8500 8300

Finansiering

Höjd bilskatt 300 1600 1600 1600

Höjd tobaksskatt med 15% 1300 1200 1200

Höjd skatt allemansfonder till 30% 400 400

Utnyttjande av kvarvarande 2 miljarders

ram från proposition 1994/95:25 400 800 700 1600

Begränsning av maximal avsättning till

periodiseringsfond från 25 till 20% 3000 3000

Begränsad uppräkning skiktgräns inför 199790010001000

Avfallsskatt 400 400

 ____ ____ ____ ____

Summa finansiering 700 4600 8300 9200

Saldoeffekter skatteåtgärder -700-1900 -200 900

Utdelning från Securum 800 2000 200 0

Saldo 100 100 0 900

 Genom en offensiv näringspolitik för tillväxt och sysselsättning avser

regeringen att bidra till företagstillväxt och en halvering av arbetslösheten

till år 2000.

 I syfte att stärka näringslivets tillväxt och öka sysselsättningen föreslås

ett särskilt treårigt program för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt.

För detta ändamål anvisas 1 miljard kronor. Dessutom förändras inriktningen i

regional- och näringspolitiken i syfte att bättre utnyttja de samlade regional-

och näringspolitiska resurserna.

 En fond omfattande 1 miljard kronor inrättas med syfte att under en

femårsperiod stärka samarbete och utveckling i Östersjöregionen.

 Ett femårigt program för omställning till en hållbar utveckling föreslås.

Programmet syftar till att driva på den tekniska utvecklingen samt att skapa

sysselsättning främst genom kretsloppsanpassning av byggnader, återvinning och

minskad deponering av byggmaterial samt åtgärder inom VA-området. 1 miljard

kronor föreslås för detta ändamål.

 Högst 200 miljoner kronor av de medel som är avsatta för särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting för år 1996 kommer att få användas för projekt som

avser att bidra till omstruktureringen i den kommunala verksamheten. Genom

projekten förbättras förutsättningarna för att den fortsatta anpassningen till

den ekonomiska situationen görs på ett sätt som säkerställer kvaliteten i den

kommunala verksamheten i ett mer långsiktigt perspektiv.

 Utbildningssatsningen fullföljs genom att den reguljära utbildningen byggs ut

med 100 000 platser inom vuxenutbildningen och 30 000 nya platser inom

högskolan. Den särskilda satsningen på vuxenutbildningen inleds redan under

läsåret 1996/97. Från och med hösten 1997 inleds i nya former den särskilda

vuxenutbildningssatsningen som skall pågå under fem år. Detta innebär en

senareläggning av denna med ett halvår i förhållande till vad som aviserats i

proposition 1995/96:150. Den permanenta utbyggnaden av högskolan påbörjas år

1997 med 15 000 platser. För att ge utrymme för en god planering av den

fortsatta expansionen bör de återstående 15 000 platserna tillkomma först hösten

1999. Som planeringsunderlag ger regeringen förslag till fördelning av de 30 000

platserna. Hälften av de tillkommande platserna kommer att inriktas mot

naturvetenskap och teknik. Kostnaderna för utbildningssatsningarna finansieras

genom förändringar och omprioriteringar inom olika utgiftsområden bl.a. inom

utbildningsområdet. Finansiering sker i huvudsak inom arbetsmarknadsområdet och

genom höjning av energiskatterna. Därutöver sker finansiering genom att

utbildningssatsningen får effekt på den öppna arbetslösheten och att

belastningen på arbetslöshetsförsäkringen därmed minskar.

 Inom det arbetsmarknadspolitiska området föreslås en ny inriktning av

arbetsmarknadspolitiken. Arbetsförmedlingarna stärks samtidigt som de centrala

resurserna reduceras. Kommunerna får en starkare roll. Användningen av de

arbetsmarknadspolitiska medlen blir mer flexibel. För att öka kvaliteten i den

offentliga servicen kommer tillfälligt offentligt

arbete erbjudas de som är 55 år eller äldre och som varit inskrivna vid

arbetsförmedlingen mer än två år. Arbetslösa mellan 25 och 55 år ges möjlighet

att studera under ett år på grund- och gymnasieskolenivå med utbildningsbidrag

motsvarande a-kassa. Även anställda kan få del av utbildningsbidraget under

förutsättning att de ersätts med en långtidsarbetslös registrerad vid

arbetsförmedling.

 Arbetslöshetsförsäkringen som en omställningsförsäkring förstärks. En bortre

parentes i arbetslöshetsförsäkringen införs den 1 januari 1997 för att förstärka

arbetslinjen. Regeringen anser att ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen

bör höjas till 80 procent fr.o.m. den 1 januari 1998. Höjningen kostar 1,5

miljarder kronor och skall finansieras fullt ut genom regelförändringar inom

arbetslöshetsförsäkringen. I samband med denna proposition föreslås förändringar

i arbetsvillkor och förvärvsbegrepp som reducerar utgifterna med 0,5 miljarder

kronor fr.o.m. år 1997. Återstående besparingar på 1 miljard kronor skall

genomföras fr.o.m. år 1998 och kommer att avse förändringar inom

arbetslöshetsförsäkringen.

 3.33

4 En skattepolitik för arbete

4.1 Inledning

Genom 1990-91 års skattereform skapades ett skattesystem som skulle ge goda

villkor för tillväxt, sysselsättning och välfärd. Inte minst handlade det om att

etablera ett stabilt regelverk som skulle ge förutsägbara förutsättningar för

företagandet. Genom sänkta skattesatser och breddade skattebaser skapades mer

likvärdiga villkor för olika slag av företag, investeringar och

finansieringsformer. Det gamla skattesystemet med dess höga formella

skattesatser och omfattande reserveringsmöjligheter bidrog till att konservera

företagsstrukturen. Detta innebar risker för felanvändning av våra gemensamma

produktionsresurser. 1991 års företagsskattesystem bidrar till större

flexibilitet och högre anpassningsförmåga vid förändringar i

marknadsförutsättningarna. Den fortgående internationaliseringen av den svenska

ekonomin ställer särskilda krav på flexibilitet.

 Förhoppningarna om stabila förutsättningar för företagande och ekonomisk

verksamhet i stort har inte infriats. Särskilt vad gäller företags- och

kapitalbeskattningen har utvecklingen varit turbulent. Vid sidan av den kritik

som kan riktas mot förändringarnas innehåll har förändringarna i sig bidragit

till ökad osäkerhet. Denna osäkerhet har i sin tur hämmat investeringarna.

 Det finns alltså stor anledning att söka återupprätta stabiliteten i

skattesystemet efter de senaste årens turbulens. Inom ramen för en grundläggande

stabilitet är det också angeläget att på olika vägar främja den inhemska

ekonomin. Under de senaste åren har den inhemska efterfrågan utvecklats långsamt

samtidigt som den konkurrensutsatta sektorn vuxit snabbt. Ur

sysselsättningssynpunkt är det angeläget att tillväxten i den konkurrensutsatta

sektorn kombineras med en god utveckling av de mer sysselsättningsintensiva,

inhemska sektorerna av den svenska ekonomin. Skattepolitiken kan här ge ett

bidrag.

 De skatteförslag som vi presenterar och aviserar i denna proposition bidrar

till att skapa den önskvärda stabiliteten samtidigt som den inhemska ekonomin

främjas. Vad gäller stabiliteten handlar det i första hand om de skattemässiga

villkoren för små och medelstora företag. Dessa företag arbetar under andra

villkor än stora, väletablerade företag. För sin kapitalförsörjning är de i stor

utsträckning hänvisade till sparande i företaget och tillskott från en liten

ägargrupp. De saknar de stora företagens möjligheter till finansiering av sina

investeringar på den organiserade kapitalmarknaden.

 Frågan om den ekonomiska dubbelbeskattningen av aktiebolagsinkomster har

diskuterats intensivt under senare år och förändringarna på området har varit

stora. Medan effekterna av dubbelbeskattningen på kapitalförsörjning och

investeringar är mycket begränsade för de stora företagen är de större och

utvecklingshämmande för de små och medelstora företagen. Regeringen kommer i

höst att lämna förslag till riksdagen om lättnader i dubbelbeskattningen som

riktas mot små och medelstora företag, lättnader som skall gälla fr.o.m.

inkomståret 1997.

 För de mindre företagen är också förmögenhetsbeskattningens utformning

betydelsefull för deras investeringar och expansion. I den översyn av

förmögenhetsskatten som inom kort kommer att presenteras kommer därför

skattefriheten för arbetande kapital att ligga fast. Detta gäller även aktier i

bolag som är noterade på O- och OTC-listorna.

 För de mindre företag som bedrivs som enskild näringsverksamhet finns

anledning att pröva olika möjligheter till förenklingar i skattelagstiftningen.

 Särskilt för små och medelstora företag kan de indirekta

arbetskraftskostnaderna i form av socialavgifter verka hämmande på

nyanställningar och expansion. Vi föreslår därför en reduktion av avgiftsuttaget

med fem procentenheter. Reduktionen ges en sådan utformning att den blir av

särskild betydelse för de mindre företagen och baseras på en lönesumma av högst

600 000 kr.

 I denna proposition föreslår vi två åtgärder som bidrar till att öka

aktiviteten på två betydelsefulla marknader, fastighetsmarknaden och bilmark-

naden. Kostnaden för köp av fastigheter begränsas genom en tillfällig

nedsättning av stämpelskatten på fastigheter och bilförsäljningen stimuleras

genom ett skifte av skatteuttaget från försäljningsskatt till fordonsskatt. Vi

aviserar också förslag till ny bilförmånsbeskattning som förutom att stimulera

den inhemska aktiviteten också kommer att bidra till en förbättrad miljö och

ökad trafiksäkerhet.

 Som en allmän finansiering av de olika åtgärderna i denna proposition föreslås

en höjning av tobaksskatten med 15 procent. Vidare begränsas uppräkningen av

skiktgränsen i inkomstskatteskalan inför år 1997. Skatten på utdelningar och

reavinster på andelar i allemansfond höjs från 20 till 30 procent. Företagens

möjligheter att avsätta till periodiseringsfonder begränsas.

 De olika skatteförslagen i denna proposition finansieras fullt ut. Därigenom

förenas kraven på ökad stabilitet i skattesystemet, önskemålen att främja

inhemsk aktivitet och behovet att även fortsättningsvis försvara den fortgående

budgetsaneringen.

4.2 Tidsbegränsad nedsättning av stämpelskatten på

 fastigheter m.m.

4.2.1 Gällande rätt

Enligt 1 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter,

stämpelskattelagen, utgår stämpelskatt vid förvärv av fast egendom och

tomträtter och vid beviljande av inteckningar. Staten är enligt 2 §

stämpelskattelagen inte skattskyldig.

 De skattepliktiga förvärven av fast egendom och tomträtter anges i 4 och 5 §§

stämpelskattelagen. Förvärv är skattepliktigt om det sker genom köp eller byte.

Vidare föreligger skatteplikt vid tillskott till bolag eller förening, utdelning

eller skifte från bolag, vid vissa fall av fusion eller expropriation samt vid

vissa andra fall av inlösen. Skatteplikt föreligger också i vissa särskilda fall

när en överlåtelse betecknats som gåva.

 Enligt 8 § stämpelskattelagen är skattesatsen vid förvärv 1,5 eller 3 %. Den

lägre skattesatsen gäller om förvärvaren är fysisk person, den högre om

förvärvaren är ett aktiebolag eller någon annan juridisk person. Om förvärvaren

är ett dödsbo eller en bostadsrättsförening och även i vissa andra fall gäller

dock den lägre skattesatsen. Underlaget för skatten är enligt 9 §

stämpelskattelagen normalt köpeskillingen. I vissa särskilda fall kan dock

egendomens taxeringsvärde året före överlåtelsen utgöra underlag för skatten.

 Vid förvärv av fast egendom eller tomträtter inträder skattskyldighet enligt

25 § stämpelskattelagen när ansökan om inskrivning beviljas. Enligt 27 §

stämpelskattelagen är både köpare och säljare skattskyldiga och de är

solidariskt ansvariga gentemot staten. Enligt 4 kap. 10 § tredje stycket

jordabalken gäller att köparen svarar för skatten i förhållande till säljaren.

 Enligt 20 kap. 2 § jordabalken skall vid förvärv av fast egendom lagfart sökas

inom tre månader från förvärvet. Samma tidsgräns gäller enligt 21 kap. 1 §

jordabalken vid förvärv av tomträtter.

 Enligt 24 § stämpelskattelagen gäller att skatten vid inteckning av fast

egendom eller tomträtt uppgår till 2 % av det belopp som intecknas.

 Lantmäteriverket är uppbördsmyndighet i fråga om stämpelskatt.

4.2.2 Tidsbegränsad nedsättning av stämpelskatten vid förvärv av

 fast egendom och tomträtter

Regeringens förslag: Stämpelskatten sätts tillfälligt ned till en tredjedel vid

förvärv av fast egendom och tomträtter som sker under tiden den 12 juni 1996 -

31 december 1997 under förutsättning att inskrivning beviljas före utgången av

mars 1998. I stället för skattesatserna 1,5 % respektive 3 % skall de nya

skattesatserna vara 0,5 respektive 1 %.

 Skälen för regeringens förslag: Omsättningen på den svenska

fastighetsmarknaden har sjunkit avsevärt sedan fastighetskrisen under åren 1991

och 1992. Visserligen har omsättningen börjat stiga igen men den ligger

fortfarande på en låg nivå. Det senaste årets kraftiga räntefall har ännu inte

fått effekt på priserna. En orsak till att priserna ännu inte börjat stiga kan

vara den låga omsättningen på andrahandsmarknaden. Nuvarande stämpelskatt höjer

transaktionskostnaderna på denna marknad och bidrar därför till att dämpa

omsättningen. En nedsättning av stämpelskatten skulle öka omsättningshastigheten

på andrahandsmarknaden och bidra till att kostnadssänkningarna genom räntefallet

snabbare slår igenom på priserna. En tidsbegränsning av åtgärden skulle

förstärka denna effekt. Regeringen förutsätter att det utrymme som skapas genom

sänkningen av stämpelskatten inte tas i anspråk för att höja andra

transaktionskostnader, t.ex. mäk-lararvodena. Skattesänkningen skulle i så fall

inte få avsedd effekt. Regeringen avser att följa upp utvecklingen i detta

hänseende.

 En ökad omsättning på andrahandsmarknaden med en följande prisuppgång bidrar

till att minska prisskillnaden mellan det befintliga beståndet och

nyproduktionen. En reducerad stämpelskatt kan därför få positiva effekter på

nyproduktionen och därmed på sysselsättning och offentliga finanser.

 Regeringen föreslår därför att stämpelskatten vid förvärv av fast egendom och

tomträtter sätts ned till en tredjedel under en viss tidsperiod. Enligt gällande

rätt uppgår stämpelskattesatsen till 1,5 % om förvärvaren är en fysisk person

och till 3 % om förvärvaren är en juridisk person. Förslaget innebär således att

de nya skattesatserna skall uppgå till 0,5 resp. 1 %.

 Nedsättningen knyter an till två omständigheter, nämligen dels tidpunkten för

förvärvet, dels tidpunkten för att inskrivning beviljas. Propositionen

överlämnas till riksdagen den 11 juni 1996. Nedsättningen föreslås därför gälla

förvärv som sker under tiden den 12 juni 1996 - 31 december 1997 under

förutsättning att inskrivning beviljas senast den 31 mars 1998.

 Med hänsyn till att reglerna om nedsättning föreslås vara tidsbegränsade bör

dessa intas i en särskild lag.

 De nu föreslagna bestämmelserna om nedsättning av stämpelskatten kan inte

tillämpas av inskrivningsmyndigheterna förrän lagen trätt i kraft den 1 augusti

1996. Regeln om nedsättning av stämpelskatten föreslås omfatta förvärv från och

med den 12 juni 1996. Vid förvärv som sker från och med denna dag och fram till

och med den 31 juli 1996 och där inskrivning beviljats senast sistnämnda dag

kommer stämpelskatten att fastställas enligt nu gällande regler. Vid

ikraftträdandet får de lägre skattesatserna retroaktiv verkan och överskjutande

skatt och, i förekommande fall, dröjsmålsavgift, skall återbetalas. Som exempel

kan nämnas att om inbetald stämpelskatt uppgår till 12 000 kr skall den nya

skatten sättas ned till 4 000 kr och 8 000 kr återbetalas.

 Reglerna om hur myndigheterna skall hantera den situationen att skatt skall

sättas ned med stöd av den nya lagstiftningen bör knyta an till vad som annars

gäller om återbetalning av skatt och dröjsmålsavgift enligt 40 § stäm-

pelskattelagen. Ränta bör utgå på medel som återbetalas.

4.2.3 Skattskyldighet för Allmänna pensionsfonden

Regeringens förslag: Allmänna pensionsfonden skall vara skattskyldig enligt

stämpelskattelagen.

 Skälen för regeringens förslag: Allmänna pensionsfonden, som är en del av

staten, förvaltar de allmänna pensionsmedlen. Detta sker bl.a. genom placeringar

i fastigheter. I detta hänseende konkurrerar fonden med andra placerare på

fastighetsmarknaden.

 Eftersom fonden är en del av staten (jfr NJA 1992 s. 581) behöver den, till

skillnad mot andra placerare, inte betala stämpelskatt. Detta innebär en

snedvridning av konkurrensen. Villkoren för olika aktörer på fastighetsmarknaden

bör rimligen vara så lika som möjligt. Förslaget innebär därför att Allmänna

pensionsfonden skall betala stämpelskatt enligt de regler som gäller för

juridiska personer.

 Det finns enligt regeringens mening ingen anledning att begränsa denna utökade

skattskyldighet till enbart förvärvsfallen. Förslaget innebär därför att

stämpelskatt också skall betalas om fonden beviljas inteckningar i fast egendom

eller i tomträtter.

 Den föreslagna regeln om Allmänna pensionsfondens skattskyldighet bör träda i

kraft den 1 augusti 1996. Den nya regeln om fondens skattskyldighet bör gälla

förvärv efter ikraftträdandet och inteckningar som beviljas efter samma

tidpunkt.

 I föregående avsnitt har föreslagits att stämpelskatten vid förvärv av fast

egendom och tomträtter tillfälligt skall sättas ned för förvärv som sker under

tiden den 12 juni 1996 - 31 december 1997 under förutsättning att inskrivning

medges senast den 31 mars 1998. Detta förslag får till följd att när reglerna om

fondens skattskyldighet träder i kraft den 1 augusti 1996 kommer fonden - på

samma sätt som andra skattskyldiga - att betala den nedsatta skatten vid

fastighets- och tomträttsförvärv.

4.3 Slopad försäljningsskatt och höjd fordonsskatt för

 personbilar

Regeringens förslag: Försäljningsskatten på personbilar i miljöklass 1 och 2

slopas och sänks till 2 000 kr i miljöklass 3 fr.o.m. den 12 juni 1996.

Fordonsskattelagen ändras så att fordonsskatten höjs för personbilar med 50

procent och för dieselbilar av årsmodell 1994 eller senare med 15 procent

fr.o.m. den 1 oktober 1996.

 Skälen för regeringens förslag: Sedan 1988 har försäljningen av personbilar i

Sverige minskat kraftigt. En uppgång har visserligen kunnat konstateras sedan

1993 men trots detta får man gå tillbaka till början av 1960-talet för att finna

en lika låg försäljning i absoluta tal. Enligt tidigare mönster, där

bilförsäljningen utvecklas i cykler om ca 12 år, borde visserligen en

ytterligare uppgång kunna ske. Det råder dock stor osäkerhet om så kommer att

bli fallet.

 Den låga nivån på personbilsförsäljningen under en följd av år har medfört att

den svenska bilparken blivit allt äldre. Detta är negativt ur miljösynpunkt, då

äldre bilar släpper ut mer föroreningar än nyare bilar.

 Av trafiksäkerhets- och miljöskäl och för att höja aktiviteten i den svenska

ekonomin finns anledning att stimulera en förnyelse av bilparken. I denna

proposition aviseras vissa förändringar i beskattningen av bilförmån som kan

bidra till förbättrad miljö och trafiksäkerhet. Ytterligare åtgärder är

emellertid motiverade.

 Vid försäljningen av nya bilar tas i dag ut en särskild försäljningsskatt.

Vidare tas en bilskrotningsavgift ut. Samtidigt beskattas innehavet av bil genom

fordonsskatten och vidare påverkas driftskostnaderna av drivmedelsskatten. För

personbilar tas försäljningsskatt ut med 6 kr 40 öre per kilogram tjänstevikt.

För personbilar i miljöklass 3 ökas skatten med 2 000 kr.

 Den parlamentariska kommitté som regeringen har tillkallat för att utarbeta en

nationell plan för kommunikationerna - Kommunikationskomittén (K 1995:01) - har

i tilläggsdirektiv (dir. 1996:35) fått i uppdrag att göra principiella

överväganden rörande hur ekonomiska förutsättningar inom kommunikationssektorn

kan användas som styrmedel för trafikpolitiska mål. Regeringen har vidare

nyligen tillkallat en särskild utredare som har fått i uppdrag att undersöka

vilken avvägning mellan de olika slagen av skatter som kan vara lämplig, bl.a.

från miljösynpunkt. Detta innebär bl.a. att beskattningen av vägtrafiken kommer

att ses över. Redan nu finns emellertid anledning företa vissa förändringar.

 Försäljningsskatten bidrar i egenskap av transaktionsskatt till att dämpa

omsättningen av bilparken. En förskjutning av skatteuttaget på bilar från

försäljningsskatt till fordonsskatt, skatten på det löpande innehavet, skulle

bidra till att öka omsättningen med de positiva effekter detta skulle få på

miljön, trafiksäkerheten och aktiviteten i bilindustrin. Vårt förslag innebär

därför att försäljningsskatten slopas för fordon i miljöklass 1 och 2 och att

försäljningsskatten för personbilar i miljöklass 3 sänks till 2 000 kr. Den

högre försäljningsskatten på personbilar i miljöklass 3 bidrar till att

introducera ur miljösynvinkel renare bilar.

 Effekten av den föreslagna växlingen innebär att utrymme uppkommer för en

prissänkning på ca 5 procent samtidigt som fordonsskatten höjs med 50 procent

för personbilar. Med hänsyn till att fordonsskatten för dieselbilar av årsmodell

1994 och senare är avsevärt högre än för övriga dieseldrivna personbilar bör

skattehöjningen för denna kategori begränsas till 15 %.

 För att inte motverka sitt syfte, att stimulera nybilsförsäljningen, måste

slopandet av försäljningsskatt ske från den dag förslagen offentliggörs.

Lagändringarna måste således i denna del gälla retroaktivt från den dag

propositionen överlämnas till riksdagen. Det formella ikraftträdandet kan inte

ske förrän riksdagen beslutat om de föreslagna lagändringarna. Under tiden fram

till dess måste beskattningsmyndigheten debitera och kräva in

försäljningsskatten. I dessa fall får sedan återbetalning ske till den

skattskyldige. Av administrativa skäl kan höjningen av fordonsskatten träda i

kraft först fr.o.m. den 1 oktober 1996.

4.4 Höjd tobaksskatt

Regeringens förslag: Skatten på tobaksvaror höjs med 15 % fr.o.m. den 1 januari

1997.

 Skälen för regeringens förslag: Som ett led i finansieringen av förslagen att

stimulera den inhemska ekonomin bör enligt regeringens mening skatten på

tobaksvaror höjas med 15 %. Ändringen bör träda i kraft den 1 januari 1997. För

en sådan höjning talar även folkhälsoskäl samt att Sverige f.n. ligger under de

miniminivåer på tobaksskatt som gäller inom EU. Sverige måste senast vid

utgången av år 1998 ha anpassat sig till dessa miniminivåer.

 Enligt 42 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt skall en årlig indexuppräkning

ske av tobaksskatten. De skattebelopp som gäller för år 1996 framgår av

förordningen (1995:1150) om fastställande av omräknade belopp för tobaksskatt

för år 1996. Av förenklingsskäl bör, med hänsyn till den nu föreslagna

skattehöjningen, någon indexering inte ske för år 1997.

4.5 Slopad förmånsbehandling av allemansfonder

Regeringens förslag: De särskilda skattelättnaderna för sparande i allemansfond

slopas fr.o.m. år 1997.

 Skälen för regeringens förslag: Allemansfonderna infördes 1984 och fick i

skattereformen 1991 behålla en gynnad ställning genom att endast två tredjedelar

av avkastningen beskattades. Skattelättnaderna för inlåning på allemanssparkonto

och i ungdomsbosparandet slopades hösten 1992 med verkan fr.o.m. år 1993 (prop.

1992/93:50, bet. 1992/93:FiU1 och 1992/93:SkU18, SFS 1992:1488). Dessa

sparformer beskattas således numera med den allmänna skattesatsen för

kapitalinkomster. Beskattningen av försäljningsvinster och utdelning på andelar

i allemansfonder ändrades dock inte och denna avkastning beskattades alltjämt

med ett skatteuttag på 20 %.

 I samband med en allmän omläggning av beskattningen av ägarkapital i företag

avskaffades hösten 1993 skattefördelen för allemansfond (prop. 1993/94:50).

Dessa regler gällde under år 1994. Det påtagligt höga allmänna ränteläget och

den halverade aktievinstbeskattningen under detta år ledde till relativt stora

nettouttag från fonderna. De uttagna sparmedlen utnyttjades ofta till förvärv av

räntebärande värdepapper.

 I syfte bl.a. att hämma utflödet från fonderna återinfördes med verkan fr.o.m.

år 1995 den tidigare skattelättnaden (prop. 1994/95:25).

 Regeringen kan konstatera att allemansfonderna i inte obetydlig mån bidragit

till dagens breda aktieägande. Denna fördel har tidigare uppvägt det från

principiella grunder negativa med en selektiv sparstimulans.

 Det finns i nuvarande ekonomiska läge emellertid inte tillräckliga skäl att

bibehålla en sådan skattestimulans för ökat hushållssparande. De speciella

förhållandena på obligations- och aktiemarknaderna som rådde år 1994 är nu

borta. Förutsättningarna för en avveckling av skattelättnaden är därför gynnsam-

ma.

 Lagen (1994:1851) om skattelättnader för sparande i allemansfond bör därför

upphävas med verkan fr.o.m. kommande årsskifte.

 När särreglerna på skatteområdet upphör faller det egentliga skälet för de

särskilda spar- och placeringsregler som finns i lagen (1983:890) om

allemanssparande. Effekten av en slopad skattelättnad för dessa regler, bl.a.

utifrån placeringsreglernas inverkan på värdepappersmarknaden, har utretts och

redovisats i betänkandet Allemanssparandet - en översyn (SOU 1994:50).

Betänkandet har remissbehandlats.

 Regeringen kommer senare att återkomma till riksdagen i frågan om spar- och

placeringsreglerna.

4.6 Kommande åtgärder

4.6.1 Lättnader i dubbelbeskattningen av aktier i onoterade

 aktiebolag m.m.

Regeringens bedömning: En lättnad i den ekonomiska dubbelbe-skattningen bör

införas för aktier i onoterade bolag fr.o.m. den 1 januari 1997. Den närmare

utformningen av denna lättnad bestäms sedan Företagsskatteutredningen har lämnat

sitt förslag i slutet av juli månad 1996. Ett utrymme på 3,5 miljarder kronor

skall avsättas för denna lättnad.

 Skattereduktionen för riskkapitalavdrag slopas fr.o.m. samma datum. Den

nuvarande avdragsramen på 100 000 kr kommer dock att vara oförändrad vid 1997

års taxering.

 Avdragsrätten för avsättning till periodiseringsfond minskas till 20 %

fr.o.m. 1998 års taxering.

 Skälen för regeringens bedömning: I anslutning till propositionen En politik

för arbete, trygghet och utveckling (prop. 1995/96:25) lämnade regeringen

tilläggsdirektiv till 1992 års företagsskatteutredning (Fi 1992:11, dir.

1995:130), särskild utredningsman Klas Herrlin. Det nya uppdraget innebar att

utredningen skall utreda en lättnad i den ekonomiska dubbelbeskattningen av

aktiebolagens vinster. Enligt uppdraget skall arbetet i första hand inriktas mot

en generell lättnad på företagsnivå. Om utredningen skulle finna att ett sådant

system inte bör införas skall utredningen i stället lämna förslag till en

selektiv lättnad för mindre företag.

 Dubbelbeskattningen av aktiebolagens vinster har under en längre tid varit

föremål för en intensiv diskussion. Med ekonomisk dubbelbeskattning avses att

avkastningen på det egna kapitalet i bolaget beskattas såväl i bolaget

(bolagsnivå) som hos ägarna (ägarnivå). Det förekommer att man i debatten jämför

beskattningen av avkastning på eget resp. inlånat kapital genom en enkel

uppräkning av i hur många led dessa olika inkomster beskattas och av det drar

den slutsatsen att dubbelbeskattningen utgör ett ekonomiskt problem. Frågan kan

emellertid inte avgöras på detta sätt. Det fordras en analys av de ekonomiska

verkningarna av bolagsskatten och skatten på utdelning, reavinst resp. ränta.

 En faktor som är av stor betydelse för bedömningen av den ekonomiska effekten

av dubbelbeskattningen är det grundläggande förhållandet att den svenska

kapitalmarknaden är starkt integrerad med de internationella kapitalmarknaderna.

Rent allmänt innebär detta att det avkastningskrav som ställs på investeringar i

Sverige i hög grad är internationellt bestämt. Detta gäller i första hand för

investeringar i de större företagen, vars aktier i växande omfattning är föremål

för internationell handel.

 Med den utgångspunkten att avkastningskravet på investeringar är

internationellt bestämt kommer det ekonomiska resultatet av en lättnad i

dubbelbeskattningen att bero på hur en sådan lättnad utformas. En generell

lättnad på ägarnivå har i första hand effekter på det svenska hushållssparandets

sammansättning och får därmed också konsekvenser för hur svenska företag kommer

att ägas. Däremot har en sådan lättnad begränsad effekt på investeringarna.

Detta gäller för stora företag men även för mindre företag utan tillgång till

den organiserade kapitalmarknaden. För den som överväger att spara i dessa

företag har avkastningen efter skatt på en alternativ placering i börsaktier

ökat som ett resultat av den generella lättnaden. Detta förhållande motverkar

effekten av skattelättnaden för utdelningar och reavinster från de mindre

företagen. Därmed blir effekterna på investeringarna små även för dessa företag.

 En lättnad på företagsnivå kommer i första hand att påverka investeringarna i

de berörda företagen. I ett tillväxtperspektiv finns det alltså skäl att föredra

en lättnad på företagsnivå framför en lättnad i ägarbeskattningen.

 Det har hävdats att mindre och medelstora företag inte har samma tillgång som

större företag till den organiserade kapitalmarknaden och att de i vissa

situationer kan anses vara utsatta för ransonering på denna marknad. Detta

skulle innebära att dessa företag ställs inför högre avkastningskrav än de

större företagen, något som i sin tur skulle motivera särskilda lösningar för

dessa företag. I direktiven anges att om utredningen finner avgörande hinder mot

att införa en generell lättnad på bolagsnivå skall den utreda och lämna förslag

till en selektiv lättnad med inriktning på de mindre företagen. En sådan

selektiv lösning skall i första hand ta formen av en lättnad på företagsnivå men

en lättnad på ägarnivå kan vara en lösning.

 Enligt vad regeringen erfarit har utredningsmannen på sätt som närmare kommer

att redovisas i betänkandet inte funnit skäl att utforma en modell för en

generell lättnad på bolagsnivå. Arbetet inriktas nu på att analysera en modell

för en selektiv lättnad för mindre och medelstora företag.

 Företagsskatteutredningen skall enligt sina direktiv lämna ett betänkande i

sådan tid att ett förslag kan leda till lagstiftning hösten 1997 med tillämpning

fr.o.m. inkomståret 1998. Det är emellertid angeläget att förbättra villkoren

för mindre och medelstora företag och därmed skapa för-utsättningar för en

expansion av sysselsättningen i dessa företag. Regeringen anser därför att det

är önskvärt att en lättnad i den ekonomiska dubbelbeskattningen för dessa

företag införs redan fr.o.m. den 1 januari 1997. Regeringen har erfarit att

Företagsskatteutredningen kan lämna sitt förslag före utgången av juli månad

1996.

 Med hänsyn till Företagsskatteutredningens kommande förslag bör det för

närvarande lämnas öppet hur en lättnad för mindre och medelstora företag närmare

skall utformas. En tänkbar avgränsning av mindre och medelstora företag är att

utgå från sådana företag som inte har aktier noterade på börsen eller på någon

annan marknadsplats. Den slutliga avgränsningen av det gynnade området får göras

på grundval av utredningsförslaget. Ett utrymme på 3,5 miljarder kronor skall

avsättas för lättnaden.

 Enligt nuvarande regler medges skattereduktion för riskkapitalavdrag vid 1997

och 1998 års taxeringar. Skattereduktionen uppgår till 30 % av ett underlag

bestående av betalningar för nyemitterade aktier på sammanlagt 100 000 kr för de

två åren. Riskkapitalavdraget tillkom som en provisorisk åtgärd i avvaktan på

att permanenta åtgärder för att stimulera de små och medelstora företagens

försörjning med riskkapital infördes (prop. 1995/96:109 s.46). När en lättnad i

dubbelbeskattningen nu införs fr.o.m. 1 januari 1997 bör därför att

riskkapitalavdraget slopas från samma tidpunkt. Den nuvarande avdragsramen på

100 000 kr bör kvarstå oför-ändrad och kan därmed utnyttjas vid 1997 års

taxering.

Avdragsrätten för periodiseringsfonder begränsas

Vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet finns sedan 1995 års taxering en

generell reserveringsmöjlighet, avdrag för avsättning till periodiseringsfond

enligt lagen (1993:1538) om periodiseringsfonder. Möjligheten att sätta av till

periodiseringsfond gäller både juridiska och fysiska personer. Avdrag medges för

juridiska personer med högst 25 % av beskattningsårets inkomst före avdraget.

För fysiska personer medges avdrag med högst 25 % av ett motsvarande

inkomstunderlag. Avdraget skall återföras till beskattning senast femte

beskattningsåret efter avsättningsåret. Avdraget ger alltså en möjlighet till

förlustutjämning bakåt under en fem-årsperiod.

 Av statsfinansiella skäl bör avdragsrätten begränsas. En minskning av avdraget

med fem procentenheter till 20 % bör kunna ske utan att några mer påtagliga

olägenheter uppkommer. Begränsningen bör gälla fr.o.m. 1998 års taxering i fråga

om avsättningar för beskattningsår som avslutas efter den 31 december 1996.

4.6.2 Förmögenhetsbeskattningen av aktier

Regeringens bedömning: Aktier som noteras på börsens O- och OTC-listor bör

alltjämt vara befriade från förmögenhetsskatt.

 Skälen för regeringens bedömning: Riksdagen beslöt hösten 1991 om en

avveckling av förmögenhetsskatten (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, SFS

1991:1850 och 1851). I ett första steg vid 1992 års taxering slopades det

översta skiktet i skatteskalan. Samtidigt togs skatten på s.k. arbetande kapital

i näringsverksamhet bort, vilket bl.a. resulterade i att börsnoterade aktier på

de s.k. O- och OTC-listorna blev helt befriade från förmögenhetsskatt.

 Fr.o.m. år 1993 slopades även mellanskiktet i skatteskalan. Skatten blev

därefter proportionell och utgick med 1,5 % av den beskattningsbara förmögenhet

som översteg 800 000 kr. Det slutliga avskaffandet av förmögenhetsskatten

bestämdes först till 1994 men sköts i samband med den s.k. krisöverenskommelsen

hösten 1992 upp ett år.

 I början av den nuvarande mandatperioden år 1994 beslutades att

förmögenhetsskatten skulle kvarstå i avvaktan på en översyn av reglerna (prop.

1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, SFS 1994:1897 och 1898). Enligt gällande

övergångsregler behålls skatten t.o.m. 1996 (1997 års taxering). Som en av

utgångspunkterna för utformningen av ett nytt förslag angav regeringen att s.k.

arbetande kapital i företag i stor utsträckning borde befrias från

förmögenhetsskatt. Regeringen framhöll att detta särskilt gällde små och

medelstora företag.

 I fråga om värdepapper gäller enligt övergångsbestämmelserna för närvarande

följande.

 Aktier på börsens O- och OTC-listor är inte skattepliktiga. Detsamma gäller

aktier som noteras på börsens A-lista i de fall företagets aktier var

förmånsbehandlade vid utgången av år 1991. Skattebefrielsen har delvis kommit

att gälla för aktier i ett antal börsföretag på A-listan som aldrig haft

egentlig småföretagskaraktär. Aktier i övrigt på börsens A-lista tas upp till 75

% av det noterade värdet. Andelar i värdepappersfonder och vissa aktieanknutna

instrument värderas på samma sätt. Obligationer som inte är aktieanknutna tas

däremot upp till sitt fulla värde.

 I vårens proposition om ekonomisk-politiska åtgärder på skatte- och

avgiftsområdet, prop. 1995/96:198, föreslogs en höjning av det generella

fribeloppet vid förmögenhetsbeskattningen till 900 000 kr. Höjningen av

fribeloppet finansieras med en skärpning av förmögenhetsbeskattningen av aktier

och liknande värdepapper. Skärpningen innebär att aktier på börsens A-lista

normalt skall tas upp till det fulla noterade värdet fr.o.m. 1997 års taxering.

 Förmögenhetsskattebestämmelserna ses för närvarande över inom

regeringskansliet. Översynen kommer inom kort att redovisas i en

departementspromemoria. Efter promemorians remissbehandling kommer regeringen

att lägga fram förslag om en reformerad förmögenhetsskatt som skall gälla

fr.o.m. 1998 års taxering. Det finns dock skäl att redan nu ta upp frågan om

beskattningen av aktier som noteras på börsens listor för mindre och medelstora

företag.

 I den tidigare nämnda vårpropositionen framhöll regeringen att marknadsnotera-

de aktier och liknande tillgångar i princip borde tas upp till det noterade

värdet på samma sätt som gäller för obligationer. Å andra sidan framhölls åter

att s.k. arbetande kapital i små och medelstora företag i allt väsentligt borde

befrias från förmögenhetsskatt. Något förslag redovisades inte i fråga om de i

dag skattebefriade börsaktierna utan frågan lämnades öppen tills vidare.

 Som regeringen tidigare framhållit bör det förmögenhetsskattegynnade företags-

kapitalet avgränsas på ett sådant sätt att företagens tillväxt och möjligheter

att erhålla riskvilligt kapital inte hämmas på ett olämpligt sätt. Detta talar

för att aktier på O- och OTC-listorna bör undantas från förmögenhetsskatt.

Intresset av att upprätthålla en vital riskkapitalmarknad även för mindre och

medelstora företag talar också för fortsatt förmögenhetsskattefrihet. Enligt

regeringens uppfattning väger de nu nämnda skälen för skattebefrielse tyngre än

det motstående intresset av att noterade aktier beskattas på ett likformigt

sätt. Aktierna på börsens O- och OTC-listor bör därför alltjämt vara skattefria.

4.6.3 Åtgärder för enskilda näringsidkare

Regeringens bedömning: Regeringen återkommer i höst med förslag till riksdagen

om justeringar i det nya systemet för beskattning av enskilda näringsidkare och

delägare i handelsbolag. För att underlätta generationsskiften bör vederlag vid

gåva eller arv få medräknas i fördelningsunderlaget vid negativ räntefördelning.

Kapitaltillskott bör snabbare än i nuläget få räknas med i

fördelningsunderlaget för räntefördelning och i takbeloppet för expansionsmedel.

I förenklingssyfte bör handelsbolag göras till skattesubjekt för bl.a.

fastighetsskatt.

 En fortsatt utvärdering och översyn i förenklingssyfte bör göras.

 Skälen för regeringens bedömning: I regeringens proposition (prop. 1995/96:25)

En politik för arbete, trygghet och utveckling framhölls att förenklingar av

uppgiftslämnande och redovisning är särskilt viktiga ur tillväxtsynpunkt för

mindre företag och framför allt för enskilda näringsidkare.

 Fr.o.m. inkomståret 1994 gäller nya skatteregler för enskilda näringsidkare

och fysiska personer som är delägare i handelsbolag. Syftet med det nya

regelverket som infördes med mycket bred politisk enighet är att ge dessa

näringsidkare likvärdiga skattemässiga villkor med vad som gäller för ägare av

enmansaktiebolag. Att det nya regelverket komplicerar skattesystemet noterades

redan vid införandet (prop. 1993/94:50 och bet. 1993/94:SkU15). De

samhällspolitiska målen - bl.a. att ge tillväxt och bättre förutsättningar för

nya arbetstillfällen - prioriterades framför de i sig viktiga

förenklingsaspekterna.

 Skatteutskottet har gett regeringen till känna att de nya reglerna bör följas

upp och utvärderas noga bl.a. från neutralitetssynpunkt (bet. 1993/94:SkU25). En

arbetsgrupp inom Finansdepartementet har i samråd med företrädare för

Riksskatteverket (RSV), Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) och Sveriges

Fastighetsägareförbund följt tillämpningen av de nya reglerna.

 Det nya regelverket för enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag har

tillämpats i två år. Kritik beträffande systemets komplexitet har framförts av

RSV (bl.a. i Förslag till förenklingar i skattelagstiftningen, RSV Rapport

1995:10). Den allmänna uppfattningen i övrigt synes dock vara att det nya

systemet i grunden är sunt men att en del justeringar behöver göras för att få

det mer verklighetsanpassat. Regeringen delar den bedömningen.

 I en promemoria från Finansdepartementet som presenteras inom kort föreslås nu

vissa justeringar i det nya regelverket. S.k. generationsskiften underlättas

genom att vederlag för en fastighet vid gåva eller arv skall få medräknas i

fördelningsunderlaget vid negativ räntefördelning. Vidare skall kapitaltillskott

snabbare än i nuläget få räknas med i underlaget för räntefördelning och i

takbeloppet för expansionsmedel. Slutligen föreslås i förenklingssyfte att

handelsbolag skall bli skattesubjekt för fastighetsskatt, avkastningsskatt på

pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader. Efter

remissbehandling av promemorian avser regeringen att i höst återkomma med

förslag till riksdagen på grundval av promemorian.

 Utöver vad som redan redovisats bör arbetet med att utvärdera och så långt

möjligt förenkla regelsystemet för enskilda näringsidkare och delägare i

handelsbolag drivas vidare. En översyn av reglerna från neutralitetssynpunkt är

även motiverad av förslaget om en lättnad i dubbelbeskattningen av onoterade

aktiebolag.

 Även reglerna för beskattning av fåmansföretag bör ses över sedan regeringen

tagit ställning till detaljutformningen av lättnaden i dubbelbe-skattningen.

Möjligheterna att förenkla reglerna bör prövas i det sammanhanget. Som

regeringen framhöll i höstas (prop. 1995/96:25) finns det dock inga enkla

lösningar i förenklingshänseende. Den kanske främsta anledningen till

komplexiteten är nämligen att regelverket i de skattskyldigas intresse erbjuder

flera skilda alternativ för att beräkna kapitalavkastningen och att förenklingar

därför kan drabba de skattskyldiga negativt.

4.6.4 Nedsättning av socialavgifter

Regeringens bedömning: Regeringen kommer i höst att lägga fram förslag om

nedsättning av socialavgifterna från och med den 1 januari 1997.

Arbetsgivaravgifterna sätts ned med fem procentenheter på ett underlag om högst

600 000 kr på årsbasis. Egenavgifterna för egenföretagare sätts ned med fem

procentenheter på ett avgiftsunderlag om högst 180 000 kr.

 Skälen för regeringens bedömning: För finansiering av den allmänna

försäkringen och vissa andra sociala ändamål tas socialavgifter ut enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter. Dessa är av två slag, arbetsgivaravgifter och

egenavgifter. Underlaget för arbetsgivaravgifterna, som arbetsgivare skall

betala, utgörs av den lön och de övriga skattepliktiga förmåner som utges till

anställda. Egenavgifter betalas främst av dem som bedriver näringsverksamhet.

Till grund för beräkningen av avgiftsunderlaget läggs inkomst av annat

förvärvsarbete.

 Uttaget av arbetsgivaravgifter under inkomståret 1996 uppgår till 31,56

procent. Därtill kommer den allmänna löneavgiften, som uppgår till 1,5 procent.

Egenavgifterna uppgår till för närvarande enligt huvudregeln till 29,75 procent.

 I prop. 1995/96:209 Försäkringsskydd vid sjukdom, m.m. föreslås bl.a. till

följd av att sjuklöneperioden förlängs ett sänkt avgiftsuttag avseende

socialavgifter, vilket innebär att uttaget av arbetsgivaravgifter fr.o.m. 1997

sänks till 30,32 procent och fr.o.m. 1998 kommer att uppgå till 29,22 procent.

Egenavgifterna föreslås vid motsvarande tidpunkter sänkta till 28,65 procent

resp. 27,55 procent. Den allmänna löneavgiften föreslås höjd till 2,60 procent

fr.o.m. 1997 och till 3,70 procent fr.o.m. 1998.

 De sociala avgifterna utgör en betydande del av lönekostnaden. Inte minst i

nystartade företag och vid överväganden om nyanställningar kan detta utgöra ett

hinder för expansion och ökad sysselsättning.

 Det är enligt regeringens mening viktigt, trots de strama budgetrestriktioner

som nu gäller, att de indirekta lönekostnaderna reduceras. Detta är av betydelse

inte minst i små och medelstora företag för att ge utrymme för nyanställningar

och så att egenföretagande uppmuntras. Regeringen avser därför att i höst

återkomma till riksdagen med förslag om en nedsättning av arbetsgivaravgifterna

med fem procentenheter på underlag upp till 600 000 kr på årsbasis. För enskilda

näringsidkare kommer en nedsättning på fem procentenheter att föreslås på

underlag upp till 180 000 kr. Förslagen kommer att nödvändiggöra bl.a. regler om

hur nedsättningen skall hanteras i företag med intressegemenskap.

4.6.5 Ny beskattning av bilförmån

Regeringens bedömning: Regeringen kommer att föreslå ändring av

bilförmånsreglerna i samband med budgetpropositionen.

 Skälen för regeringens bedömning: Antalet skattskyldiga med förmånsbil kan

antas uppgå till ca 180 000. För svensk personbilsindustri är den inhemska

tjänstebilsmarknaden av mycket stor betydelse eftersom den står för mer än

hälften av hemmamarknadsförsäljningen. Följaktligen är reglerna om beskattning

av bilförmån mycket betydelsefulla för den svenska bilindustrin.

 Finansdepartementet har i en departementspromemoria Beskattning av bilförmån -

En ny modell (Ds 1996:34) lagt fram förslag till nya regler om beskattning av

bilförmån. Förslaget är nu ute på remiss. Regeringen avser att ta slutlig

ställning till förslagen i samband med budgetpropositionen.

Promemorieförslaget

Enligt promemorieförslaget skall som huvudregel förmånsvärdet bestämmas enligt

en schablon som innefattar samtliga kostnader utom drivmedel. Det förutsätts att

förmånstagaren själv står för drivmedelskostnaden. Som huvudregel skall värdet

av bilförmån bestämmas till 0,25 basbelopp med tillägg av ett ränterelaterat

belopp och ett prisrelaterat belopp.

 Det ränterelaterade beloppet skall bestämmas till 75 procent av en

jämförelseränta multiplicerat med nybilspriset. I promemorieförslaget har

jämförelseräntan satts till summan av statslåneräntan vid utgången av november

månad året före beskattningsåret med tillägg av två procentenheter. Det

prisrelaterade beloppet skall beräknas till 11 procent av den del av

nybilspriset som inte överstiger 7,5 basbelopp och till 20 procent av den del av

nybilspriset som överstiger 7,5 basbelopp.

 Den nuvarande förmånliga värderingen av bilar som är sex år gamla eller äldre

avskaffas. I stället beräknas värdet enligt huvudregeln. Värdet kan dock aldrig

beräknas på ett nybilspris som är lägre än 80 procent av ett uppskattat

nybilspris för beskattningsårets årsmodell av de vanligast förekommande bilarna

ägda av juridiska personer.

 Förmånsvärdet reduceras till 75 procent om förmånshavaren kör minst 3 000 mil

i tjänsten varje år. Om förmånshavaren inte betalat allt drivmedel själv får

nedsättning göras till 80 procent av förmånsvärdet. Förmåns-värdet skall vidare

kunna jämkas efter ansökan om bilen ingår i ett test för att prova eller

introducera ny eller förbättrad miljö- eller säkerhetsteknik.

 Den som använt förmånsbil i näringsverksamhet eller i tjänsten ges rätt till

avdrag för kostnaden för dieselolja med 50 öre per körd kilometer och för

bensin eller annat drivmedel med 80 öre per körd kilometer. Avdrag medges endast

under förutsättning att förmånstagaren inte skall påföras förmån av fritt

drivmedel.

 Förmånshavaren skall, på samma sätt som i dag, inte få avdrag för kostnader

för resor mellan bostaden och arbetsplatsen om han företagit resorna med bil

under den tid förmånen åtnjutits. För väg-, bro- eller färjeavgifter gäller

särskilda regler. En nyhet är att detta även skall gälla när någon annan än

förmånshavaren använder förmånsbilen för sådana resor.

 Kontrolluppgiftsskyldigheten föreslås också utvidgad, bl.a. skall uppgift om

bilens modellbeteckning och årsmodell lämnas på kontrolluppgiften.

Kommande förslag om beskattning av bilförmån

Remissinstansernas synpunkter skall naturligtvis avvaktas innan slutlig

ställning tas till promemorieförslaget. Regeringens avsikt är emellertid att i

det kommande förslaget föreslå att skatteuttaget på bilförmån sänks.

 Intäktsbortfallet för den offentliga sektorn är beroende av vilken

jämförelseränta som används vid beräkningen av bilförmån. Vid en jämförelseränta

på 10,35 procent beräknas enligt promemorian inkomstbortfallet uppgå till 700

miljoner kr och vid en jämförelseränta på 8,35 procent blir intäktsbortfallet 1

000 miljoner kr. Regeringen utgår från att de nya reglerna kommer att innebära

ett intäktsbortfall i storleksordningen 1 000 miljoner kr.

 Förslaget bör finansieras genom en begränsning av uppjusteringen av

skiktgränsen för statlig inkomstskatt för inkomståret 1997, vilket innebär att

skiktgränsen blir drygt 3 000 kr lägre än den annars skulle ha blivit.

4.6.6 Rationaliserad skatteuppbörd - skattekonto

Regeringens bedömning: Regeringen kommer att så snart som möjligt efter

sedvanlig remissbehandling lämna ett förslag till ett nytt uppbördssystem

baserat på Skattebetalningsutredningens förslag.

 Skälen för regeringens bedömning: Under juni månad kommer

Skattebetalningsutredningen (Fi 1993:07) att lämna sitt slutbetänkande.

Utredningen har haft i uppdrag att effektivisera systemet för redovisning och

betalning av skatter och avgifter.

 Det är regeringens avsikt att så snart som möjligt efter sedvanlig

remissbehandling förelägga riksdagen ett förslag till ett nytt uppbördssystem

baserat på utredningens förslag.

 Skattebetalningsutredningen föreslår bl.a. följande.

 Debiteringar, redovisningar och betalningar av skatter och avgifter samordnas

i ett system med skattekonton. Hos skattemyndigheten skall finnas ett

skattekonto för varje skatt- eller avgiftsskyldig. Samtliga redovisningar och

betalningar skall registreras på kontot. Främst gäller det F-skatt, innehållen

preliminär skatt (skatteavdrag), arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt.

Bokföringen på kontot skall göras så att kontoställningen kan följas

kontinuerligt genom exempelvis kontoutdrag. Uppbyggnaden av ett skattekonto är

inte olik ett bankkonto där kontohavaren sätter in och tar ut olika belopp och

där ränta beräknas på överskott och underskott.

 Alla uppgifter som den skattskyldige skall lämna redovisas i en enda handling

- en skattedeklaration. Den skall lämnas en gång varje månad.

 Varje månad som det har förekommit en transaktion på kontot stäms det av.

Samtliga konton stäms av minst en gång per år. Om det vid avstämningen uppkommer

ett underskott innefattar kontoutdraget en påminnelse om att betala. Efter

betalningspåminnelsen lämnas fortlöpande obetalda fordringar för indrivning.

 Överskott på ett skattekonto skall som huvudregel vara tillgängliga för

kontohavaren. Efter nödvändig kontroll skall återbetalningen kunna göras när som

helst under månaden.

 Ett enhetligt ränteinstitut skall ersätta anståndsräntan, respiträntan, ö-

skatteräntan och kvarskatteavgiften. Även dröjsmålsavgiften tas bort. På

underskott eller överskott på ett skattekonto räknas i stället kostnads- resp.

intäktsränta löpande.

 Arbetsgivarnas medverkan i uppbörden av kvarstående skatt tas bort. Samtidigt

föreslås ett förenklat löneexekutivt förfarande som kännetecknas av enkelhet och

snabbhet. Förfarandet avgränsas till skattskyldiga som är arbetstagare och som

endast debiterats slutlig skatt på skattekontot.

 Förslaget om ett skattekontosystem förväntas leda till en starkt förenklad

administration av i första hand företagens skatte- och avgiftsbetalningar.

Redovisningen av skatter och avgifter blir mindre resurskrävande än i dag främst

för arbetsgivare och företag i övrigt. Endast en deklaration per månad behöver

lämnas. Med undantag för de största företagen som redovisar mervärdesskatt blir

det vidare fråga om endast en betalning varje månad. Den samordnade

redovisningen gör att in- och utbetalningar kan kvittas redan på

betalningsstadiet. Företagens skatte- och avgiftsbetalningar förenklas härmed

väsentligt jämfört med i dag. En slopad arbetsgivarmedverkan vid betalning av

kvarstående skatt ger ytterligare administrativa vinster för företagen.

4.6.7 Andra åtgärder

Avfallsskatt

Beskattning av avfall som deponeras har diskuterats under flera år.

Avfallsskatteutredningen lämnade ett betänkande i juni 1994, vilket efter

remissbehandling ledde till att en ny utredning tillsattes i mars 1995.

Utredningen om beskattning av avfall som deponeras, Deponiskatteutredningen

(dir. 1995:37), har enligt sina direktiv i uppdrag att göra en konsekvensanalys

av ett införande av avfallsskatt. Utredaren har på grund av önskvärdheten att

samordna resultatet av arbetet med närliggande utredningsuppdrag för

Naturvårdsverket fått förlängd tid för att redovisa sitt arbete till den 30

september 1996. Utredningsarbetet har bedrivits med inriktningen att en pålaga

av skattekaraktär skall kunna införas på deponier.

 Enligt regeringens bedömning bör en deponiskatt kunna bli ett viktigt

miljöpolitiskt instrument. Syftet med en sådan skatt är att minska mängden

avfall som deponeras. Såväl hushållsavfall som bygg- och industriavfall skall

omfattas. Det är angeläget att en sådan skatt kan införas så snart som de

närmare förutsättningarna härför klarlagts. Utredningen är nu inne i slutskede

av sitt arbete och skall som nämnts vara klar senast vid utgången av september

1996, varefter sedvanlig remissbehandling av betänkandet skall ske.

Beredningsarbetet i regeringskansliet bör kunna vara avslutat i sådan tid att en

proposition i frågan kan presenteras för riksdagen senast under hösten 1997.

Enligt regeringens bedömning bör mot denna bakgrund en deponiskatt kunna börja

tas ut under år 1998.

Beskattningen av internationella experter

Den svenska bolagsbeskattningen är mycket konkurrenskraftig i ett

internationellt perspektiv. Likväl tycks det finnas en viss tvekan hos utländska

investerare att välja Sverige som investeringsland. Ett skäl till detta kan vara

svårigheten att locka kvalificerad utländsk personal till Sverige. Vid en

etablering måste i regel ett antal nyckelpersoner ansvara för startandet av den

svenska verksamheten. Skattereglerna kan då utgöra ett hinder för sådana

personer att komma hit. Detsamma kan vara fallet när det gäller högt

kvalificerade utländska forskare som behövs inom näringslivet. Personerna i

fråga vistas endast i Sverige under begränsad tid och omfattas av

trygghetssystemen i sina hemländer. Stannar de mer än ca sex månader i Sverige

blir de trots detta oinskränkt skattskyldiga här. Det finns anledning att

överväga att medge sådana personer lättnader vid beskattningen och eventuellt

också genom undantag från avgifter och förmåner i socialförsäkringssystemen.

 En annan fråga som har väckts rör den svenska ordningen för att beskatta

personaloptioner. Enligt svenska regler skall sådana optioner beskattas vid det

första tillfälle då de kan utnyttjas. Socialavgifter skall ofta betalas av den

anställde om optionerna erhållits av ett utländskt företag. I många länder

används systemen med personaloptioner för att motivera de anställda genom

möjligheten att på detta sätt få del i verksamhetens framtida vinst. Systemen är

inte sällan standardiserade och ingår ofta i utländska företagsgruppers mer

eller mindre världsomspännande program. Det har därför hävdats att det finns

skäl att överväga en ändring av gällande regler så att beskattningen sker först

vid tidpunkten för ett utnyttjande och att undersöka om reglerna för

socialavgifter för sådana förmåner kan ändras.

Fastighetsskatt i stället för vattenkraftsskatt

I regeringens proposition om ekonomisk-politiska åtgärder på skatte- och

avgiftsområdet (prop. 1995/96:198 s. 31 ff) föreslogs att produktionsskatterna

på elektrisk kraft från kärnkraftverk och från äldre vattenkraftverk höjs med 1

öre per kWh den 1 september 1996 och att ytterligare en höjning med samma belopp

sker vid halvårsskiftet 1997. I sammanhanget redovisades att det i

regeringskansliet övervägs om vattenkraftsskatten skulle kunna ersättas med en

fastighetsskatt. En omläggning till fastighetsskatt skulle medföra att de

ekonomiska snedvridningar som den nuvarande produktionsskatten ger upphov till

skulle minska. I propositionen angavs vidare att det är regeringens avsikt att

så snart som möjligt förelägga riksdagen ett sådant förslag. Frågan har vidare

berörts i ett interpellationssvar (1995/96:199). I svaret utlovades en skyndsam

utvärdering av produktionsskatterna med hänsyn till bl.a.

övervältringseffekterna.

 Ett förslag om att slopa reglerna om vattenkraftsskatt och att ersätta dem med

en fastighetsskatt kommer att utarbetas inom Finansdepartementet. En proposition

i ämnet kommer att överlämnas till riksdagen under hösten 1996.

4.7 Budgeteffekter

För de åtgärder som föreslås och aviseras i denna proposition redovisas i tabell

4.1 budgeteffekterna för den konsoliderade offentliga sektorn med en uppdelning

på skattelättnader och olika finansieringsåtgärder. Redovisade effekter avser

åren 1996-1999 och anger de kassamässiga effekterna, där i förekommande fall

uppbördsförskjutningar har beaktats. En kassamässig redovisning har valts då det

är denna som relevant, såvitt gäller effekterna på den offentliga sektorns

saldo.

Tabell 4.1 Budgeteffekter för offentlig sektor av föreslagna och aviserade

åtgärder på skatteområdet. Kassamässiga effekter för 1996-1999 i miljarder

kronor.

 1996 1997 1998 1999

Skattelättnader

Reducerad stämpelskatt fastigheter0,82,0 0,2 0,0

och tomträtter 12/6 1996-31/12 1997

Slopad försäljningsskatt bilar0,6 1,5 1,5 1,5

12/6 1996-

Förändrad bilförmånsbeskattning 0,9 1,0 1,0

från 1997

Lättnader i dubbelbeskattningen 3,5 3,5

Reducerade socialavgifter från 19972,1 2,3 2,3

 Summa skattelättnader 1,4 6,5 8,5 8,3

Finansiering

Höjd bilskatt från 1/10 1996 0,3 1,6 1,6 1,6

Höjd tobaksskatt från 1/1 1997 1,3 1,2 1,2

Höjd skatt allemansfond från 1997 0,4 0,4

Utnyttjande av 2-miljarderram0,4 0,8 0,7 1,6

Begränsning av avsättningar till 3,0 3,0

periodiseringsfond från 1997

Begränsad uppräkning skiktgräns 0,9 1,0 1,0

inför 1997

Avfallsskatt från 1998 0,4 0,4

 Summa finansiering 0,7 4,6 8,3 9,2

 Saldoeffekter skatteåtgärder-0,7-1,9-0,20,9

 Saldoeffekter inkl. finansiering0,10,10,00,9

 genom utdelning från Securum

Den temporära lättnaden av stämpelskatten på fastigheter m.m. ger ett

inkomstbortfall för helår räknat på 2,0 miljarder kronor. För år 1996 är

effekten mer begränsad, där också förskjutningar i uppbörden av skatt spelar in.

 Den slopade försäljningsskatten på bilar ger ett inkomstbortfall för helår

räknat på 1,5 miljarder kronor. Effekten för 1996 begränsas av i-kraftträdandet

i juni och av uppbördsförskjutningar.

 Den förändrade beskattningen av bilförmån beräknas ge ett varaktigt

inkomstbortfall på 1,0 miljarder kronor. För år 1997 begränsas bortfallet p.g.a.

uppbördsförskjutningar.

 Lättnaden i ekonomisk dubbelbeskattning från 1997 beräknas ge ett

inkomstbortfall på 3,5 miljarder kronor. Bortfallet uppkommer först fr.o.m. år

1998 på grund av att skatt på utdelningar och reavinster uppbärs med viss

tidsfördröjning.

 De reducerade socialavgifterna med fem procentenheter på en lönesumma upp till

600 000 kronor och på inkomst av näringsverksamhet upp till 180 000 kronor

beräknas ge ett varaktigt inkomstbortfall på 2,3 miljarder kronor. Därav är

0,4 miljarder kronor hänförligt till reducerade egenavgifter för enskilda

näringsidkare.

 Den höjda fordonskatten på bilar från den 1 oktober 1996 ger en hel-årseffekt

på 1,6 miljarder kronor. Den högre nivån i förhållande till försäljningsskatten

förklaras av behovet att balansera ett underskott på grund av det senare

ikraftträdandet för fordonskatten.

 Höjningen av tobaksskatten med 15 procent beräknas ge en varaktig

inkomstförstärkning på 1,2 miljarder kronor. Det högre beloppet för i-

kraftträdandeåret beror på att den indirekta effekten via förändrad KPI och de

förändringar som inträder i inkomstskatteskala och offentliga utgifter först

uppkommer år 1998.

 Det höjda skatteuttaget på utdelningar och reavinster på andelar i

allemansfonder beräknas ge en inkomstförstärkning på 0,4 miljarder kronor.

Inkomstförstärkningen uppkommer först år 1998 p.g.a. förskjutning i uppbörden.

 Ett bidrag till finansieringen sker genom utnyttjande av den särskilda ram som

avsattes i den ekonomisk-politiska propositionen hösten 1994. Den ursprungliga

ramen uppgick till 2,0 miljarder kronor. Detta belopp har tidigare tagits i

anspråk för ett antal åtgärder, varav flertalet på företagsbeskattningsområdet.

Detta gäller bl.a. den 1995 införda kvittningsrätten för nystartad enskild

näringsverksamhet och det temporärt gällande riskkapitalavdraget. Såvitt gäller

riskkapitalavdraget aviseras i denna proposition en begränsning genom att

avdrag, vid en oförändrad total avdragsram om 100 000 kronor, endast medges för

emissioner under år 1996. Effekten av detta har beaktats vid beräkningen av den

återstående ramen.

 Begränsningen av maximal avsättning till periodiseringsfonder från 25 till 20

procent av årsvinsten beräknas ge en inkomstförstärkning på 3,0 miljarder kronor

från år 1998 och ett antal år framåt. Tidsfördröjningen beror på att åtgärden ej

påverkar debiteringen av preliminärskatt under inkomståret 1997. Den varaktiga

effekten är lägre och har beräknats till 1,0 miljarder kronor.

 Den begränsade uppjusteringen av skiktgränsen för beräkning av statlig

inkomstskatt vid uppräkningen inför år 1997 ger en varaktig inkomstförstärkning

på 1,0 miljarder kronor. Liksom för den förändrade bilförmånsbeskattningen är

effekten mindre för år 1997.

 Den aviserade avfallsskatten beräknas inbringa 0,4 miljarder kronor från år

1998.

4.8 Upprättade lagförslag

Inom Finansdepartementets skatteavdelning har upprättats förslag till

 1.lag om ändring i lagen (1996:537) om ändring i lagen (1978:69)om

försäljningsskatt på motorfordon,

 2.lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

 3.lag om ändring i bilskrotningslagen (1975:343),

 4.lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

 5.lag om tillfällig nedsättning av stämpelskatt i vissa fall,

 6.lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

 inskrivningsmyndigheter,

 7.lag om upphävande av lagen (1994:1851) om skattelättnader för

 sparande i allemansfond.

Lagrådet

Lagförslagen är av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse.

 4.34

5 Offensiv näringspolitik för tillväxt och

 sysselsättning

5.1 Politikens inriktning - samverkan för förnyelse och

 tillväxt

Regeringen satsar 3 miljarder kronor för att ta Sverige ur

sysselsättningskrisen. I de fyra programmen för småföretagsutveckling, förnyelse

och tillväxt, utökat Östersjösamarbete, omställning till hållbar utveckling,

omstrukturering i kommuner och landsting samt en kraftsamling för en ny regional

näringspolitik avser regeringen att bidra till en företagstillväxt och halvering

av arbetslösheten till år 2000.

Ett program för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt

Sverige behöver en bred expansion av näringslivet för att öka sysselsättningen.

Det är viktigt att fler företag startas och att fler företag växer. De

expanderande företagen återfinns inom en rad olika branscher och regioner.

Gemensamt för flertalet är dock att de är kunskapsbaserade. Många återfinns inom

tjänstesektorn, den industrinära sektorn eller i varuproducerande företag med

stort tjänsteinnehåll. Till stor del måste de nya arbetstillfällena skapas med

hjälp av nya affärsidéer, nya produkter, nya produktionsmetoder och mer

kvalificerade arbeten.

 De mindre företagens problem och möjligheter samt samspelet mellan de små och

de stora företagen måste ägnas särskild uppmärksamhet. De mindre företagen har

en särskilt viktig roll för ekonomins dynamik. De svarar för en större del av

nettoökningen av sysselsättningen under expansionsperioder samt en mindre del av

nettominskningen under nedgångsperioder. Bland de faktorer som öppnar nya

möjligheter för små och medelstora företag är den växande betydelse för

tjänstesektorn, inte minst företagstjänster.

 Genom sin högre flexibilitet kan de mindre företagen lättare slå in på nya

spår och därigenom potentiellt anställa mer arbetskraft. Samtidigt har de

generellt betydande nackdelar i bl.a. tillgång till kapital, kunskap, teknologi

och information. I spridningen av kompetens, ny teknologi och information

föreligger därför behov av förstärkta servicenätverk som är lätt åtkomliga för

de mindre företagen. Vidare behöver samspelet mellan högskola,

forskningsinstitut och näringsliv förbättras ytterligare. I synnerhet gäller

detta de mindre företagen. För att få till stånd en mera dynamisk tillväxtmiljö

är det väsentligt att också påverka attityder till tillväxt, företagande,

entreprenörskap och innovationer.

 Det skall bli lättare att gå från idé till verklighet att starta och att driva

företag. Regeringen föreslår en rad förändringar i skattesystemet som kommer att

gynna utvecklingen av nya och mindre företag. En särskild delegation för

förenkling för småföretagen inrättas med uppgift att fortlöpande ta fram

konkreta åtgärder som kan förbättra företagsklimatet.

 Nya möjligheter urskiljs bäst i direkt anknytning till människor, företag och

institutioner. Attraktiva lokala utvecklingsmiljöer skapar goda förutsättningar

för tillväxt och konkurrenskraft. De statliga instrument som idag finns i

samhället för att påverka den regionala och lokala ekonomiska utvecklingen är

vanligen låsta i olika strukturer. Det brister ofta i samordning och

målstyrning. Det är dags att bryta upp strukturer för att skapa utrymme för

lokalt engagemang och effektivare använding av samhällets resurser. Det

förutsätter samverkan och bejakande av mångfald och flexiblilitet. I regeringens

program för en ny regional näringspolitik initieras en bred samverkan i länen.

Alla regionala intressen bjuds in för att forma en regionalt anpassad politik

för sysselsättning och tillväxt.

Ett program för utökat Östersjösamarbete

Av speciell betydelse för Sverige är den nya, stora marknad som växer fram i

vårt närområde kring Östersjön. Det ligger i Sveriges intresse såväl

säkerhetspolitiskt som ekonomiskt, att utvecklingen runt Östersjön fortskrider

och påskyndas. En ökad handel har en central betydelse både för den ekonomiska

utvecklingen och för att föra folken närmare varandra. Regeringen avser därför

att inrätta en fond med syfte att under en femårsperiod stärka samarbete och

utveckling inom Östersjöregionen. Ytterligare medel tillförs för

småföretagsutveckling m.m.

Ett program för omställning till hållbar utveckling

Miljön är idag en integrerad del av ekonomin. Ingen långsiktig hållbar tillväxt

är möjlig om den inte baseras på kretsloppstanken. Med en ökad miljömedvetenhet

bland konsumenterna har det som tidigare setts som en restriktion för

näringslivet i större utsträckning blivit en konkurrensfördel. Omställningen

till en ekologiskt hållbar utveckling behöver dock påskyndas. Regeringen

föreslår därför ett program för omställning till hållbar utveckling. Syftet är

att driva på den tekniska utvecklingen samt skapa sysselsättning, främst genom

kretsloppsanpassning av byggnader och teknisk infrastruktur.

Insatser för omstrukturering i kommuner och landsting

Den ekonomiska situationen i den kommunala sektorn innebär att det finns ett

stort behov av fortsatt omstrukturering. Regeringens ambition är att särskilda

projektinsatser skall möjliggöra en lägre takt i uppsägningen av personal och en

höjning av de anställdas kompetens.

5.2 Näringspolitik för småföretagsutveckling, förnyelseoch tillväxt

5.2.1 Ändrade villkor för företagandet

Genomgripande strukturella förändringar under de senaste 10-15 åren har i

grunden ändrat villkoren för företagsamheten. Sverige, liksom de flesta andra

länder, har blivit alltmer integrerat i ett komplext internationellt ekonomiskt

system. Avveckling av handelshinder, borttagande av restriktioner för

internationella kapitalrörelser och etableringshinder samt utvecklingen av

globala transport- och kommunikationssystem har gett företagen möjlighet att

effektivt utnyttja fördelarna med en internationell arbetsfördelning. Därigenom

har särskilt de stora industriföretagens utlandsverksamhet ökat i betydelse.

Ökad internationalisering präglar också vissa tjänstenäringar, t.ex. transport-

och kommunikationssektorn, bank- och försäkringsverksamhet samt mediabranschen.

 Den tekniska utvecklingen, och särskilt informationsteknikens genom- brott,

har lett till en omfattande förnyelse av produkter och produktions- metoder. Vi

befinner oss nu i ett skede av snabb utveckling mot ett kunskapssamhälle med nya

former av företag, organisationsstrukturer och anställningsförhållanden.

 Den nya tekniken har skapat nya arbetstillfällen, men har också medfört

omställningsproblem. Rutinarbetsuppgifter, men även vissa kvalificerade jobb,

har rationaliserats bort. Efterfrågan på okvalificerad arbetskraft har sjunkit.

 Ny teori för ekonomisk tillväxt har fäst uppmärksamheten på kunskapskapitalets

och innovationernas centrala betydelse för ekonomisk tillväxt. Förmågan till

förnyelse och anpassning till snabbt förändrade förutsättningar i företag och

institutioner är en nyckelfaktor för konkurrens, sysselsättning och välfärd.

Detta innebär att individer och företag ständigt måste förkovra sin kompetens i

ett livslångt lärande samt att stela och otidsenliga strukturer i samhället

måste brytas upp.

 Precis som för andra industriländer ökar det svenska näringslivets

expansionskraft med kunskapsinnehållet i produktionen. Under en lång följd av år

har drivkrafterna för förnyelse i svensk ekonomi varit alltför svaga.

 En grundläggande förutsättning för att sysselsättningen skall öka är att det

är lönsamt för svenska såväl som utländska företag att investera och utveckla

sin verksamhet i Sverige. Under senare år har de stora företagen tenderat att

öka sin sysselsättning i utlandet snarare än i Sverige. Vidare har omfattande

rationaliseringar genomförts inom industrin särskilt inom basindustri och

arbetskraftsintensiv industri.

 Det är främst i de små företagen som nya jobb skapats under senare år. De

mindre företagen, i synnerhet inom tjänstesektorn förväntas även framdeles svara

för merparten av de nya arbetstillfällena. Det är dock endast en liten del av

företagen som ökar sysselsättningen. Den övervägande delen av företagen växer

inte alls eller långsamt. För att klara sysselsättningen är det alltså viktigt

att vi får fler företag och fler företagare och fler s.k. tillväxtföretag. Det

gäller att förbättra förutsättningarna för enskilda att starta en rörelse och

för små innovativa företag att växa.

 Näringspolitik i vid mening syftar till att främja en långsiktig och uthållig

ökning i materiell levnadsstandard genom att främja förnyelse och tillväxt i

näringslivet. Därmed läggs också en grund för tillväxten av lönsamma och trygga

jobb.

 Globaliseringen har inneburit att möjligheterna att bedriva en nationell

ekonomisk politik minskat. En politik för att främja tillväxt och förnyelse i

näringslivet handlar i första hand om att med olika generella medel stärka det

nationella produktionssystemet. En grundläggande uppgift är att skapa sådana

institutionella förhållanden att marknaderna fungerar effektivt samt att verka

för att det finns drivkrafter som gör det lönsamt för företagen att satsa

långsiktigt på investeringar och innovationer och för enskildas förkovran. Sund

konkurrens är en förutsättning för dynamik och förnyelse i näringslivet.

Skatter, lagar, transfereringssystem och andra spelregler skall främja

tillväxt, förnyelse och sysselsättning. Det är centralt att spelreglerna är

överskådliga, konsekventa och så stabila som möjligt för att underlätta

företagens och de enskilda individernas långsiktiga beslut. Det gäller vidare

att stärka lokala utvecklingsmöjligheter genom investeringar i infrastruktur och

höjning av människors och organisationers kompetens dvs. att stärka

produktionsförhållanden som är bundna geografiskt.

 Inom den Europeiska Unionen pågår ett omfattande samarbete för att gemensamt

hitta lösningar på dagens stora utmaningar. Här deltar Sverige aktivt i dag och

den svenska näringspolitiken överensstämmer väl med huvuddragen i EU:s strategi

för att stärka den europeiska industrins konkurrensförmåga. Politiken syftar

till att underlätta en strukturanpassning, bl.a. för att säkerställa en uthållig

utveckling och att skapa nya arbetstillfällen. Rambetingelserna för

konkurrenskraft skall förbättras så att den europeiska unionen förblir en

attraktiv plats för att lokalisera företag och att nya verksamheter och nya

arbetstillfällen skapas. Politiken inriktas bl.a. på att vidareutveckla den inre

marknaden, utveckla industriellt samarbete både inom och utom EU, främja

förnyelse av produkter och produktionsteknik, utveckla

sysselsättningspotentialen i de mindre företagen och stödja investeringar i

infrastruktur transeuropeiska nätverk. Det ankommer i första hand på

medlemsländerna att, med hänsyn till de nationella förutsättningarna, verkställa

detta program. Åtgärder på gemenskapsplanet vidtas när en övergripande ansats är

effektivare än en nationell (subsidiaritetsprincipen).

 Förutsättningarna för en tillfredsställande ekonomisk tillväxt framöver är i

flera avseenden goda. Sverige är socialt och politiskt stabilt och har en kunnig

och välutbildad arbetskraft, en god teknologisk bas, en väl utbyggd

infrastruktur för informationsteknologi samt ett internationellt inriktat

näringsliv. Saneringen av statens finanser har pressat ner inflationen och gjort

det möjligt att successivt sänka räntorna. Därmed har investeringsklimatet

förbättrats, vilket också gett resultat i form av ökade investeringar. Vidare

har en del av "systemfelen" i svensk ekonomi rättats till genom de senaste

årens strukturreformer. Skattereformen 1991-1992 och omläggningen av

socialförsäkringen har ökat incitamenten till arbete. Den nya konkurrenslagen

har skärpt konkurrensen och omvandlingstrycket i näringslivet. Vissa tidigare

reglerade marknader har avreglerats och förutsättningar för en fungerande

konkurrens har därmed skapats. Deltagandet i en europeisk inre marknad med fri

rörlighet för varor, tjänster, arbetskraft och kapital har ytterligare skärpt

konkurrenstrycket, särskilt i vissa tidigare skyddade sektorer, samt har skapat

nya affärsmöjligheter för företagen och öppnat nya perspektiv för enskilda

individer när det gäller utbildning och karriär.

5.2.2 Företagsamhet och entreprenörskap

De små företagen spelar genom sin flexibilitet en avgörande roll för förnyelsen

i näringslivet. De svarar för en större del av nettoökningen av sysselsättningen

under expansionsperioder samt en mindre del av nettominskningen under

nedgångsperioder. Bland de faktorer som öppnar nya möjligheter för små och

medelstora företag är den växande betydelse för tjänstesektorn, inte minst

företagstjänster, den ökande betydelsen för teknik som gynnar småskalig

produktion, lättare tillgång till globala marknader och utvecklingen mot att de

stora företagen koncentrerar sin aktivitet kring vissa kärnverksamheter och

köper in en ökad andel av varor och tjänster utifrån.

 För att få till stånd en mera dynamisk tillväxtmiljö är det väsentligt att

också förenkla regelsystem samt att påverka attityder till tillväxt,

företagande, entreprenörskap och innovationer.

 Bara en liten andel av alla företag svarade för hela den nettotillväxt av

sysselsättningen som inträffade under högkonjunkturåren 1994 och 1995. I stor

utsträckning stod de s.k. tillväxtföretagen för detta. Hela 80 procent av dessa

företag fanns inte för 15 år sedan. De expanderande företagen återfinns inom en

rad branscher och regioner. Det är främst frågan om kunskapsbaserade företag och

de flesta har uppkommit genom avknoppning från etablerade verksamheter.

 I stor utsträckning handlar arbetsmarknadens och näringslivets dynamik om

nystartad verksamhet kring ny teknik eller nya idéer. Kommersiellt användbar

teknik som de stora företagen utvecklar men inte själva prioriterar skulle kunna

externaliseras i betydligt större utsträckning än i dag, dvs. överlåtas på andra

företag eller läggas i separata utvecklingsbolag. Regeringen sätter därför stor

vikt vid lösningar som underlättar att externalisering kommer till stånd,

exempelvis genom avknoppning eller licensavtal.

 Ett betydande antal av dagens arbetsplatser och sysselsättningstillfällen ra-

tionaliseras med nödvändighet bort, konkurreras ut från marknaden eller

försvinner med förändringar i efterfrågan. Det är en naturlig del i struk-

turomvandlingen mot produktion med högre förädlingsvärde. Utan den är det inte

möjligt att uppnå både hög sysselsättning och hög levnadsstandard. En viktig del

av näringspolitiken handlar om att hindra onödig fastlåsning i gamla strukturer

och företag.

 De stora företagen spelar en central roll för ekonomin - de svarar för en

betydande del av landets produktion, sysselsättning och export liksom för

merparten av landets investeringar i kunskap och FoU. De svenska storföretagen

är i hög grad internationaliserade och en betydande del av deras produktion

bedrivs i utlandet. Internationalisering har bidragit till ökad konkurrenskraft

i näringslivet genom att ge bl.a.tillgång till ny teknologi, marknads- och

organisationskunskap. Villkor som främjar långsiktiga och tillväxtskapande

investeringar av stora företag, svenska såväl som utländska, är ett viktigt

näringspolitisk mål.

 Nyföretagande och företagstillväxt måste främjas. En viktig utmaning för

näringspolitiken är därför att underlätta expansion i de mindre företagen och

undanröja de mindre företagens handikapp vad gäller förmågan att utveckla ny

teknologi, investera i kunskap och inhämta information, liksom att underlätta

deras riskkapitalförsörjning. Effektiva spridningsmekanismer mellan de små och

stora företagen är centralt i sammanhanget, liksom en effektiv koordinering med

kommunala och andra insatser.

 Attityder spelar en avgörande roll för företagsamhet och entreprenörsskap. Det

finns ett utbrett samförstånd om att grunden för entreprenörsskap och

företagsamhet måste läggas i ungdomsskolan. En ökad betoning av entreprenörskap

i utbildningssystemet motiveras inte enbart av behovet av ett mer

företagsvänligt klimat. I en företagsam kultur i vid bemärkelse ingår generella

kvalifikationer som kreativitet, initiativförmåga och flexibilitet.

Problemlösningsförmåga betecknas som ett centralt mål i de nya läroplanerna. Men

attityder till entreprenörskap formas också av närsamhället utanför skolan. En

skola som främjar entreprenörskap bör därför utgöra en väl integrerad del av det

övriga lokalsamhället. Med kommunaliseringen av skolan och reformeringen av

gymnasieskolan har dörren öppnats för nya lösningar. Vi ser också hur olika

utbildningsformer växer fram med starkare betoning på samverkan mellan skola och

arbetsliv samt anpassning till lokala förutsättningar. Det är viktigt att denna

utveckling fortsätter och uppmuntras.

 Den kulturella identitet som kan få människor att växa individuellt och

tilsammans visar sig ofta vara en stark kraft för att skapa krativ tillväxt. I

arbetet med bl.a. strukturfonderna har olika strukturorienterade projekt varit

framgångsrika. De är sysselsättningsintensiva, kan fördelas jämt över landet och

har stora synergieffekter. Jämlikhets- och jämställdhetsaspekter kan relativt

enkelt tillgodoses. Inte minst inom området kvalitativ turismutveckling finns

möjligheter att skapa sysselsättning.

 Såväl bland företagens anställda som bland företagsledningar och styrelser är

en hög kompetens av avgörande betydelse för företagens förmåga att utvecklas och

växa. Vissa insatser görs inom ramen för bl.a. verksamheten i ALMI

Företagspartner AB. Det är dock angeläget att ytterligare åtgärder vidtas för

att generellt höja företagsledningarnas kompetens.

 Regeringen avser att närmare överväga hur ALMI och andra berörda organ inom

ramen för befintliga resurser ytterligare kan stärka managementutbildningen

bland småföretagare och om det exempelvis är lämpligt att särskilda

institutioner för organisationsutbildning inrättas. Vidare bör undersökas vilka

behov och möjligheter som finns för samverkan med befintliga

högskoleinstitutioner med inriktning på små och medelstora företag.

5.2.3 Innovation och kunskapsspridning

Sverige har under en lång tid tillhört västvärldens mest forsknings- och

utvecklingsintensiva länder. Samtidigt har den ekonomiska tillväxten sedan

mitten av 1970-talet varit bland industrivärldens långsammaste. Som nation

nyttiggör vi inte de kunskaper som utvecklas inom näringsliv, universitet och

högskolor samt olika statliga verk och myndigheter tillräckligt väl. Det

förklaras till en stor del av att ett stort antal internationella företag

bedriver en väsentligt större del av sin FoU än sin produktion i Sverige.

 Ett uppmärksammat hinder för utveckling av mer kunskapsintensiv produktion är

bristen på tekniker och naturvetare. Trots en kraftig ökning av antalet

forskarutbildade i de största företagen under senare år är antalet ändå

otillräckligt för att tillgodose de FoU-tunga företagens behov.

 De teknologiska resurserna är mycket ojämnt fördelade mellan olika industrier

och företag, ett förhållande som dock inte är unikt för Sverige. Sex koncerner

sysselsatte år 1991 mer än 40 procent av alla högskoleutbildade tekniker och

naturvetare. Endast 8 procent arbetar i företag med färre än 500 anställda och

80 procent av alla forskarutbildade tekniker och naturvetare finns i Stockholms,

Uppsala och Malmöhus län samt i Göteborgs och Bohus län. I de mindre företagen

är andelen väl- utbildade tekniker mycket låg.

 Förnyelse av produkter, produktionsteknik och organisation bygger normalt på

ett utvecklat samarbete på olika plan, t.ex. mellan företag och deras

underleverantörer eller kunder samt mellan företag och forskningsvärlden.

Källorna till innovationer kan vara av många olika slag och är ofta svåra att

kartlägga. I regeringens politik för ökad sysselsättning spelar främjandet av

innovationer en viktig roll. En stor del av förslagen är inriktade på att främja

kunskapsöverföring och etablering av nätverk mellan företag, institutioner och

myndigheter, vilket av erfarenhet visat sig stimulera innovationer

 Förändringar av arbetsorganisationen, bl.a. en ökad användning av informa-

tionsteknik, har bidragit till en produktivitetsökning under 1990-talet som är i

nivå med rekordåren under 1960-talet. Organisatorisk förnyelse är en

förutsättning för att företag skall kunna tillgodogöra sig ny teknik och

utveckla kunskapsintensiva produkter. Införandet av nya organisationsformer

befinner sig emellertid fortfarande i ett inledningsskede och det stora

flertalet företag har långt kvar att gå. Förändringstakten är direkt beroende av

faktorer som utbildning, kompetensutveckling, tekniknivå, konkurrenstryck och

produktutveckling.

 De små och medelstora företagens förmåga att övergå till flexibla arbets-

organisationer, öka kunskaps- och kompetensnivån samt ta i bruk modern teknologi

kommer att spela en viktig roll för konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning

under återstoden av 1990-talet. Det är därför en angelägen uppgift för

näringspolitiken att främja denna utveckling. För detta krävs samverkan mellan

flera inblandade parter såsom arbetsgivare, fackliga organisationer,

utbildningsorgan, organisations- och teknikkompetens och offentliga myndigheter.

 Staten har ett viktigt ansvar när det gäller att utveckla en infrastruktur för

forskning och utbildning. För att dessa resurser skall kunna tillgodose fö-

retagens behov krävs samtidigt ett gott samspel mellan högskoleforskning och

företag. Merparten av Sveriges teknikkompetens och FoU-investeringar är samlade

i de stora företagen och är dessutom koncentrerad till ett fåtal branscher. Det

är mot denna bakgrund angeläget att skapa former som möjliggör för företag med

hög teknisk kompetens att bidra till den teknologiska miljön i andra företag.

Kompetensförsörjning i mindre företag är i detta sammanhang en central fråga.

Vidare är det väsentligt att vi i Sverige på ett effektivt sätt kan utnyttja

internationella forskningsresultat. Det är därför angeläget att institutioner

som Sveriges tekniska attachéer (STATT), Invest in Sweden Agency (ISA) och

Exportrådet på ett effektivt sätt kan förmedla sådan kunskap från det

internationella till det lokala planet.

 Det finns ett flertal olika faktorer som förklarar dagens omvälvningar i

företagens produktionsmiljö. Den enskilt viktigaste är ökningstakten av digital

teknologi och tillgängligheten till billig information. Den fullständiga

revolutionen inom informationsområdet kommer att få långtgående konsekvenser som

det är omöjligt att idag överblicka. nformationsteknologins stora betydelse

beror framför allt på de redan goda och växande förutsättningarna att tillföra

komplex kunskap, skapa möjligheter till utveckling och kvalitetshöjning samt att

bidra till effektivisering inom nästan varje verksamhet i samhället.

 Men det är inte den specifika IT-teknologin i sig, utan de kompletterande

investringar, de olika tillämpningsområdena, de nya produkterna, de nödvändiga

organistionsförändringarna, institutionella förändringar osv som har de den

avgörande rollen för konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning.

 För att främja utvecklingen och stimulera till en bred IT-användning är det av

väsentlig betydelse att en nära samverkan sker mellan olika delar av offentlig

sektor och näringsliv. IT-kommissionen har i tilläggsdirektiv fått uppgiften att

fungera som en motor för att få till stånd en sådan samverkan. Denna samverkan

bör främja områden för IT-användning och teknologisamverkan, utbildning i

samverkan mellan skola och företag samt infrastruktur. Kommissionen skall

initiera och genomföra en dialog kring nya former för en sådan samverkan.

5.2.4 Samverkan och kraftsamling för regional utveckling

I dag framträder ett tydligt samordningsproblem i samhället genom att

näringslivet i allt större utsträckning verkar på den lokala och globala nivån

medan politiken fortfarande agerar i ett nationellt perspektiv. EU- medlemskapet

är ett sätt att få en större korrespondens mellan politik och marknad i den

internationella dimensionen. Det är också nödvändigt med en bättre samverkan

inom landet för att skapa de många gånger specifika lokala förhållanden som

företagen är intresserade av när det gäller arbetsmarknad, utbildningssystem,

transporter osv. Dessutom finns många exempel på de dynamiska krafter som kan

frigöras i samverkan mellan de olika lokala aktörerna.

 Den kommunala självstyrelsen och den decentralisering av beslut som skett

under en längre tid har också gjort den lokala och regionala nivån till

betydelsefulla näringspolitiska aktörer. Denna utveckling vill regeringen nu

förstärka.

 De förändrade villkoren för tillväxt och sysselsättning ställer växande krav

på helhetslösningar. Det är nödvändigt med samverkan mellan en rad olika

politikområden, liksom mellan aktörer på olika nivåer.

 Tillväxt och utveckling i samhällsekonomin skapas inte genom att använda någon

särskild formel eller genom statliga stöd till företagare. Tillväxt kan bara

skapas genom att berörda individer, företag och myndigheter kan engageras i att

utveckla den lokala produktionsmiljön. Statens uppgift är att trygga de

övergripande spelreglerna och att åtgärda olika former av marknadsmisslyckanden.

 De instrument som finns i samhället för att i vid mening påverka den

ekonomiska utvecklingen är vanligen låsta i olika strukturer. Samordning och

målstyrning kan utnyttjas bättre. Det är dags att bryta upp strukturerna för att

skapa utrymme för lokalt engagemang med större resurser.

 Regeringen kommer att ta initiativ till en brett upplagd satsning på samverkan

för tillväxt. En viktig utgångspunkt är att ge näringspolitiken en ny

utformning. Nu kommer arbetet att koncentreras mot en kraftsamling för regional

utveckling. Alla regionala intressen bjuds in för att forma en samordnad

regionalt anpassad politik som syftar till utveckling av det regionala

näringslivet.

 Satsningen kan i vid mening liknas vid den förändring som pågått ute på

arbetsplatserna under 1990-talet. Dessa har inneburit en stor framgång när det

gäller att hitta effektivare sätt att uppnå konkreta mål inte minst beroende på

att lokala grupper under stor frihet arbetade med att själva lösa de problem man

stod inför. Detta resulterade bl.a. i att skrankor mellan avdelningar och olika

kategorier av anställda kunde rivas, onödigt arbete och onödiga rutiner kunde

elimineras och arbetet inriktas på huvuduppgiften att öka produktionens värde.

 I hög utsträckning handlar det om att tro på de olika lokala och regionala

aktörernas förmåga att vilja ta ansvar, utveckla samverkansformer och hitta

lösningar på olika problem. Det är individerna, företagen, organisationerna och

institutionerna lokalt som skall göra jobbet att identifiera problem och söka

vägar att uppnå målen att skapa fler jobb genom företagstillväxt.

5.2.5 Öppna och vidgade marknader

Ökad handel innebär större kunskapsutbyte och bättre internationellt

resursutnyttjande samt globala välfärdsvinster med stigande kunskapsinnehåll och

specialisering inom olika nischer ökar behovet av den internationella marknaden.

För att uppnå lönsamhet i FoU-investeringar och stora kunskapssatsningar krävs i

allmänhet betydligt större produktionsvolymer än vad den inhemska marknaden

efterfrågar.

Internationell handel

Sverige eftersträvar ökad liberalisering i världshandeln och kommer att verka

för att EU intar en aktiv och pådrivande roll i multilaterala

handelsförhandlingar om fortsatt liberalisering i WTO, bl.a. i form av

tullavveckling. Regionala frihandelsavtal bör därtill kunna komplettera EU:s

multilaterala ansträngningar, så länge detta sker i enlighet med WTO:s regler. I

samband med förhandlingarna om ett multilateralt investeringsavtal, i första

hand i OECD och senare i en ev. WTO-förhandling, bör Sverige göra ett åtagande

om öppnast möjliga investeringsregim. Det är angeläget att åtgärder som främjar

multilateralt arbete för att förbättra miljön stöds inom handelsreglementet.

Regeringen verkar för ökad öppenhet i EU:s gemensamma handels- och

jordbrukspolitik, samt för en restriktivare användning av EU:s egna

skyddsinstument.

 De central- och östeuropeiska ländernas integration i västliga ekonomiska

samarbetsstrukturer har under senare år skapat stabilitet och öppenhet för

handel och investeringar. Den ekonomiska utvecklingen i flertalet av länderna i

regionen har under de senaste två åren varit positiv och utsikterna för hög och

stabil tillväxt är goda. I ett medellångt och långt perspektiv representerar

östersjöregionen en betydande potential för svensk handel, något som har

betydelse för sysselsättningen och utvecklingen i hela regionen. Mot denna

bakgrund skall regeringen ytterligare analysera hur handel och investeringar i

området utvecklas och hur man skall bygga upp kontaktytor. Därigenom skapas ett

underlag för att stärka koordinationen och för framtida beslut.

 Exportkreditnämnden (EKN) administrerar en särskild garantiram på två

miljarder kronor för export till och investeringar i främst Baltikum och

Ryssland. EKN har nyligen föreslagit vissa modifieringar vad gäller villkoren

för denna garantigivning. Detta görs på basis av förändringar i länderna i fråga

liksom mot bakgrunden av de erfarenheter man vunnit. Regeringen har för avsikt

att under hösten besluta om vissa ändringar av nuvarande regler.

 De internationella finansinstitutionerna gör betydande insatser på

miljöområdet. Genom vårt medlemskap i EU blev Sverige delägare i Europeiska

investeringsbanken, EIB. Av bankens totala utlåning gick förra året drygt 30

miljarder kronor till olika miljöförbättrande åtgärder. I Sverige har EIB sedan

medlemskapet undertecknats lån till miljöprojekt om drygt 500 miljoner kronor.

För Nordiska investeringsbanken, NIB, spelar miljöprojekten också en viktig

roll. Av NIB:s nordiska lån under 1995 avsåg nästan en tredjedel, eller ca 2,4

miljarder kronor, projekt med anknytning till miljöinvesteringar. Som ett led i

de gemensamma nordiska ansträngningarna på miljöområdet finns dessutom ett

förslag om att inrätta en miljölånefacilitet i NIB. Förslaget innebär en låneram

om ca 830 miljoner kronor som skulle utnyttjas för miljöinvesteringar av

nordiskt intresse i närområdet. Förutom gynnsamma miljöeffekter skulle förslaget

ge svenska företag ökade möjligheter att delta i denna typ av projekt. Kostnaden

för Sveriges medverkan utgörs av erforderliga avsättningar för det svenska

garantiåtagandet under lånefaciliteten. Dessa avsättningar skall finansieras

inom ramen för östsamarbetet. Regeringen driver aktivt i den nordiska kretsen

att detta förslag skall realiseras.

Den svenska marknaden

Det finns ett nära samband mellan konkurrens, produktivitet och tillväxt.

Sektorer med bristande konkurrens har svagare incitament för innovationer och

effektiva arbetsorganisationer. Det hämmar produktivitetsutvecklingen och därmed

den ekonomiska tillväxten. Enligt Mc Kinsey-rapporten "Sweden s Economic

Performance" (1995) motsvarade produktivitetsnivån i svenskbaserad

tillverkningsindustri nära 90 procent av den amerikanska nivån i början av 1990-

talet, medan produktivitetsnivån i den övriga delen av ekonomin bara låg på två

tredjedelar av amerikansk nivå. Tillverkningsindustrin är i huvudsak utsatt för

internationell konkurrens, medan övriga sektorer till övervägande delen inte är

det. Dessutom är den nationella konkurrensen begränsad inom delar av

hemmamarknadssektorerna.

 Regleringar och subventioner i samverkan med fåtalsdominans skapar en

situation med högt uppdrivna kostnader och priser. Det innebär välfärdsförluster

för konsumenterna. Viktiga delar av svensk ekonomi präglas fortfarande av

fåtalsdominans. Ökad konkurrens är här centralt. Det gäller i synnerhet

bostadssektorn samt livsmedelsindustrin. EU-medlemskapet tillför här nya

möjligheter till gemensamma initiativ över landgränserna. Därutöver krävs ett

samlat grepp för att bryta upp de nu rådande strukturerna.

 Till hösten redovisas en utredning av konkurrenssituationen i

livsmedelshandeln som är inriktad på att analysera inträdeshinder, som

regleringar och strukturer, och möjliga åtgärder för att träda in på marknaden.

Likaså har en byggnadskostnadsdelegation tillsatts som framför allt skall arbeta

för att åstadkomma varaktigt sänkta byggnadskostnader och därmed lägre hyror i

nya bostäder.

 Utländska investeringar är av stor betydelse för vitaliseringen av det in-

hemska näringslivet, bl.a när det gäller tillförsel av kapital, teknisk kom-

petens samt nytt industriellt och kommersiellt tänkande. Därtill kommer

stimulans till ökad konkurrens. Invest in Sweden Agency (ISA) har till uppgift

att öka de utländska investeringarna i Sverige. Mot bakgrund av den vikt

regeringen fäster vid att öka konkurrensen på den svenska marknaden kommer en

kartläggning av investeringshämmande faktorer att genomföras. Denna bör kunna ge

underlag för en bedömning av vilka investeringskompletterande åtgärder som kan

vara påkallade. Av särskilt intresse är åtgärder som kan skapa förbättrade

förutsättningar för investeringar i branscher/sektorer med svag konkurrens.

5.2.6 Effektiv ägarstyrning

Goda förutsättningar för omställning och förnyelse förutsätter att företagens

ägare kan utöva sitt inflytande på ett effektivt sätt. Sedan några år tillbaka

pågår en översyn av den svenska aktiebolagslagen, vilket resulterat i tre

delbetänkanden. Aktiebolagskommittén har ambitionen att skapa ett regelverk som

främjar en fortlöpande anpassning i företagen av organisation och verksamhet

till förändringar i omvärlden, bl.a. genom att underlätta förändringar av

företagens ägarstruktur och ge ägarna goda möjligheter att agera aktivt.

 En fråga, som inte har med aktiebolagslagen att göra, men som är viktig i

detta sammanhang är bankernas, försäkringsbolagens och andra institutionella

placerares ägarroller. I arbetet med pensionsreformen är det exempelvis

angeläget att diskutera de framtida pensionsfondernas ägarfunktion. Dessa kan på

lång sikt förväntas bli en av de större ägargrupperna i samhället.

5.2.7 Omställning till ekologiskt hållbar utveckling

Även om det i ett kort perspektiv är svårt att fastställa det direkta sambandet

mellan sysselsättning och miljöhänsyn, torde miljöanpassning och ekologisk

omställning på längre sikt bli betydelsefull för sysselsättningen, eftersom det

är troligt att framtidens produkter skapas inom detta område. Hänsyn till miljön

kan ge upphov till ny högteknologisk industri och bättre insatsvaror, t.ex.

pappers- och massaindustrins omställning till klorfri blekning.

Miljöteknikbranschen är i dag en av de snabbast växande branscherna. Den

omsätter ca 250 miljarder dollar och växer med 5-8 procent per år i

OECD-länderna. Fortfarande får dock denna bransch anses som relativt liten. Det

viktigaste för ett kretsloppsamhälle är dock inte hur miljötekniksektorn i sig

utvecklas, utan snarare hur miljöhänsyn integreras i all övrig verksamhet.

 Myndigheternas krav på företagen att miljöanpassa sin verksamhet är en

grundläggande drivkraft för miljöförbättringar. En nyligen genomförd studie av

IVA om miljödriven teknikutveckling pekar på att det ökade miljömedvetandet

bland konsumenterna under senare år fått en allt större betydelse för företagen

att miljöanpassa produkter och produktionsprocesser. Detta innebär att

ekonomiska värden står på spel och medför att miljöfrågan blir av strategisk

betydelse för alla företag.

 Möjligheterna att via förändrade skatter styra om produktionen så att mer

arbetskraft används uppmärksammades i EU:s vitbok om tillväxt. Denna fråga

utreds för närvarande av skatteväxlingskommittén. Användningen av ekonomiska

styrmedel är på längre sikt betydelsefull för att skapa utveckling av ny

miljövänligare teknik. Kompletterande statliga satsningar kan i vissa fall vara

nödvändiga för att underlätta för företagen att utveckla ny teknik eller göra

andra anpassningar. Många miljöåtgärder kommer inte automatiskt till stånd bl.a.

på grund av att äganderätter till resurser som vatten och luft saknas. I sådana

fall kan statliga insatser vara samhällsekonomiskt motiverade. I vissa fall kan

statliga insatser också vara nödvändiga för att främja marknader för nya

produkter t.ex. genom teknikupphandling. Det kan också konstateras att det i dag

finns en gråzon mellan forskning och fullskalig tillämpning, som gör att det

finns ett stort behov av stöd till experimentbyggande och demonstrations-

anläggningar.

 Energipolitikens mål från 1991 är att på kort och lång sikt trygga till-

gången på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor.

Härigenom främjas en god ekonomisk och social utveckling i Sverige.

Energipolitiken skall utgå från vad natur och miljö kan bära. Energikommissionen

överlämnade i december 1995 sitt slutbetänkande (SOU 1995:139-140) Omställning

av energisystemet till regeringen. Betänkandet har remissbehandlats.

 Regeringen avser att under 1996/97 års riksmöte återkomma till riksdagen med

förslag till riktlinjer för energipolitiken. En utgångspunkt för regeringen är

att omställningen och utvecklingen av energisystemet bör grundas på långsiktigt

hållbara politiska beslut som framstår som trovärdiga över tiden.

Energipolitiken skall vara ett viktigt medel i strävandena att skapa

förutsättningar för ett konkurrenskraftigt näringsliv. Omställningen av

energisystemet kräver för att lyckas ett engagemang från alla parter - stat och

kommuner, industri samt högskola och universitet. Ett brett samarbete kan vidare

ge ett väsentligt bidrag till förnyelsen av och konkurrenskraften för den

svenska industrin. Regeringen har inlett överläggningar om energipolitiken med

samtliga riksdagspartier i syfte att nå en bred parlamentarisk enighet om och

stabila villkor för energiförsörjningen.

5.3 Program för småföretagsutveckling, förnyelse och

 tillväxt

Regeringens förslag: Ett särskilt treårigt program inrättas för små-

företagsutveckling, förnyelse och tillväxt. För detta anvisas 1 miljard kronor.

Regeringens bedömning: I syfte att stärka näringslivets tillväxt och öka

sysselsättningen bör ett brett program genomföras för att på olika sätt

stimulera till småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt. Dessutom kommer

regeringen att initiera en bred samverkan i länen i syfte att bättre utnyttja de

samlade regional- och näringspolitiska resurserna.

 Det ska bli enklare att starta och driva företag. Regeringen avser att satsa

på åtgärder för kunskapsöverföring och teknikspridning. Vidare kommer

industriella utvecklingscentra för småföretag att stimuleras.

 Regeringen kommer att prioritera ett ökat utbyte med Östersjöregionen, en

effektivare inre marknad, en aktiv konkurrenspolitik och åtgärder för att

stimulera småföretags export.

 Vidare satsar regeringen bl.a. på att utveckla skogsnäringen, delar av

jordbruket och turismen samt skapar förutsättningar för en ny regional med ökade

möjligheter för inflytande på den regionala nivån. Regeringen avser att

tillkalla en delegation för miljöteknik. Kvinnors företagande uppmärksammas

särskilt. Ytterligare medel tillförs för en fortsättning av bl.a. det s.k.

tillfälliga småföretagsstödet.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: På alla de marknader där företagen

är verksamma ökar kraven på kunskap och kompetens. För det enskilda företaget

betyder det ökade krav på kompetens inom många olika områden -

produktutveckling, produktion, marknadsföring, rekrytering, ledning etc. De

stora företagen väljer ofta att koncentrera sin verksamhet till vissa

kärnområden för att klara sin kompetensutveckling. Samtidigt för de över

utvecklingsansvar till sina leverantörer vilket dramatiskt ökar kravet på dessas

kompetens. De underleverantörer som klarar kraven i den internationella

konkurrensen får uppdragen. Även om de stora företagen inte ökar sin egen

sysselsättning i Sverige så är de mycket viktiga som beställare till

underleverantörer och som kravställare. Det är avgörande att de svenska

underleverantörerna kan leva upp till de allt högre krav som ställs både i

samband med produktutveckling och produktion. Det förutsätter att dessa företag

kan utveckla sin kompetens på alla aktuella områden, så att de kan vara

internationellt konkurrenskraftiga. Det förutsätter också, enligt regeringens

uppfattning, att de i större utsträckning än i dag samverkar med varandra och

därigenom bildar en större teknologibas, både i den direkta affärsverksamheten

och för en gemensam utveckling.

 Utgående från regeringens mål för sysselsättningen framstår de små och

medelstora företagens kompetensförsörjning som en viktig angelägenhet för

samhället i sin helhet. Staten bör därför vidta åtgärder som stärker de små och

medelstora företagens kompetens. Vid utformandet av sådana åtgärder är det

viktigt att bygga vidare på dels de insatser för kompetensutveckling som staten

redan gjort inom ramen för högskolan och industriforskningsinstituten, dels

finna former för att den kompetens som redan finns inom företagen och i

regionala och lokala myndigheter skall komma till nytta i den regionala

näringslivsutvecklingen. Det är också en viktig utgångspunkt för regeringens

förslag på området att de åtgärder som vidtas skall leda till ett ökat samarbete

mellan människor från skilda miljöer som har något att lära av varandra.

Förutsättningarna för detta finns på lokal nivå. Det är där sådana sociala

system kan byggas som kan utgöra lärande organisationer och som kan ha

varaktighet i tiden, baserat på ömsesidig nytta för de deltagande aktörerna.

 I syfte att stärka kompetensen och utvecklingsmöjligheterna i små och

medelstora företag så att dessa i högre grad kan bidra till näringslivets

tillväxt föreslår regeringen ett antal olika åtgärder som syftar till en

regional eller lokal samverkan i olika former mellan högskolan,

industriforskningsinstitut, regionala myndigheter och företagen i regionen.

Regeringen föreslår också ett system med industriella utvecklingscentra (IUC)

som specifikt tar sikte på att öka samverkan mellan större företag och små och

medelstora företag på både regional och nationell nivå.

5.3.1 Företag skall växa med kunskap

Ljusåret 1997

I dag finns ett stort behov av nya idéer för att starta nya företag och för att

utveckla redan existerande verksamheter. Sverige som nation behöver tillväxt

engagemang och tänkande i nya banor. Som ett led i arbetet att komma tillrätta

med Sveriges ekonomiska problem har regeringen i samverkan med ett 30-tal

organisationer tagit initiativ till en nationell kampanj med inriktning på

innovationer och förnyelse i näringsliv, arbetsliv, kommuner, skolor och

myndigheter.

 Innovationernas effekt på tillväxt, levnadsstandard och sysselsättning är

viktiga och nödvändiga, men otillräckliga, så länge som vidtagna åtgärder endast

förbättrar existerande produktion. För uthållig tillväxt och hög sysselsättning

krävs också en kontinuerlig förnyelse av varor och tjänster. Därför behövs ett

stort och variationsrikt flöde av nya upptäckter, nya innovationer och nya

applikationer.

 Syftet med detta initiativ är i första hand att påverka en process, påverka

attityder, belysa sambandet mellan innovationer, tillväxt och välfärd samt att

utmana individer, företag och organisationer att själva ta initiativ till

förbättringar. "Ljusåret 1997" är en idékampanj på många plan som handlar om

både att bidra till ett bättre klimat för idé- och innovationsutvecklingen i

Sverige och till att nya idéer bättre tas tillvara var de än uppträder.

Samverkan mellan mindre högskolor och näringsliv

Särskilda insatser krävs för att nå de små och medelstora företagen och

identifiera deras behov av utvecklingsinsatser och stöd från högskolor etc. Det

finns ett avsevärt behov av att utveckla och vidga företagens respektive

högskolans naturliga kontaktnät. Resultatet av sådana nätverk, där de funnits,

har ofta visat sig mycket fruktbara.

 De mindre och medelstora högskolorna utgör en strategisk resurs för den

regionala kunskapsförsörjningen och för näringslivets utveckling. De har i många

fall utformat sin verksamhet efter det regionala näringslivets behov. Dessa

högskolor har en viktig roll som motor för den regionala kunskapsförsörjningen.

De medel som tillförs högskolan är riktade huvudsakligen till utbildning och i

någon mån till forskning. Utbildning och forskning är högskolans primära

uppgift. De mindre och medelstora högskolorna kan utföra sin "tredje uppgift" på

ett mer aktivt sätt om för detta tillförs särskilda medel. Sådana aktiva

insatser bör inte finansieras inom ramen för utbildning eller forskningsanslag.

Erfarenheten från åren 1994 och 1995 visar att de särskilda medel som tillfördes

de mindre och medelstora högskolorna för detta ändamål har varit mycket viktiga

för högskolans möjligheter att spela en aktiv roll för den regionala

utvecklingen och sysselsättningen.

 Regeringen avser att återkomma mer utförligt till den principiella frågan om

samverkan mellan universitet, högskolor och näringsliv i den forskningspolitiska

propositionen. Frågan har utretts i utredningen Nyttiggörande av

forskningsresultat, samverkan näringsliv - högskola (NYFOR, dir 1995:139). De

mindre och medelstora högskolorna bör dock redan nu tillföras ytterligare medel

för aktiva insatser för ökad samverkan med näringslivet.

Insatser för tekniköverföring till de mindre företagen

Ett pilotprogram för tekniköverföring till mindre företag via industri-

forskningsinstituten bedrivs sedan början av år 1995. Avsikten är att undersöka

huruvida instituten kan användas som resurs för att öka företagens

konkurrenskraft och expansionsförmåga.

 Med hänsyn till de goda erfarenheter som hittills vunnits av pilotprogrammet

kommer detta nu att utvidgas till att gälla flera institut.

 Vidare skall möjligheterna att ta tillvara fördelar av deltagande i det

internationella standardiseringsarbete utnyttjas.

Teknikspridning från stora till små företag

Regeringens tillväxt- och sysselsättningspolitik bygger bl.a. på att med- verka

till en allt starkare koppling mellan centrala, regionala och lokala strategier,

samt att lokala aktörer förmår att omsätta dessa strategier i handling.

 Regeringen har länge sökt efter effektiva mekanismer för att länka samman de

större företagens kompetens med de mindres samt finna former där storföretagens

avknoppningar m.m. kan tillvaratas av de mindre företagen, även i sådana fall då

sådana företag inte har direkta affärsrelationer.

 Regeringen anser att Industriella utvecklingscentra, IUC, är en mycket lovande

verksamhetsform utifrån båda dessa perspektiv. Staten bör därför stödja

uppbyggnaden av IUC-verksamheten i de delar som krävs för att åstadkomma ett

effektivt och nationellt sammanhållet IUC-nätverk.

 Ett tiotal storföretag har aviserat stort intresse att inom ramen för IUC-

verksamheten bidra med såväl egna personella resurser som avknoppningar i olika

former, till nytta för såväl egna underleverantörers som andra småföretags

utveckling och uppgradering.

 IUC har av de involverade företagen och organisationerna bedömts ha mycket

goda förutsättningar för att även på kort sikt skapa tillväxt och ökad

sysselsättning inom de små och medelstora företagen.

 IUC är uppbyggt så att konkurrensen mellan företagen inte snedvrids. De små

företagen kan genom IUC få direkt och konkret hjälp med utvecklingsfrågor och

kompetens som de i dag har mycket svårt att skaffa, både av praktiska och

ekonomiska skäl. IUC kompletterar andra aktörers verksamhet vis-á-vis

småföretagen.

 Det krävs särskilda åtgärder för att främja tillväxten inom de små och

medelstora företagen. Erfarenheterna har visat att dessa företags

betalningsförmåga i allmänhet är alltför begränsad för utvecklingsinsatser av

aktuellt slag. Ett IUC skall fungera affärsmässigt och förutsätts vara

självfinansierande i förhållandet till de stora företagen. Det finns därmed en

uppenbar risk att den del av verksamheten som riktas mot småföretag får

otillräcklig bärkraft och att ett IUC efter hand kan komma att upphöra som

resurs för de små och medelstora företagen.

 För att säkerställa nyttiggörandet av IUC:s kapacitet gentemot de små och

medelstora företagen bör temporärt staten bidra till delfinansiering till IUC--

verksamheten. I flera fall kommer delfinansiering att även kunna sökas från EU:s

strukturfonder. De förväntade effekterna av satsningen är bl.a. att det totala

IUC-nätverket ska bidra till nya utvecklingsprojekt i flera tusen småföretag och

att IUC-nätverket skall generera nyföretagande genom förädling av avknoppningar

m.m.

Insatser för ökat teknikintresse genom vetenskapliga centra

Vetenskaplig och teknisk utveckling påverkar allt fler människor och får allt

större betydelse för ett lands ekonomiska och sociala utveckling. Under lång tid

har emellertid detta faktum stått i kontrast till ett osäkert och periodvis

vikande intresse för naturvetenskaplig och teknisk utbildning hos ungdomen.

Detta är inte ett specifikt svenskt problem utan har sin motsvarighet i många

länder. Det leder till rekryteringsproblem för stora delar av näringslivet - en

form av strukturellt underskott - och leder till att medborgarna inte har

tillräckliga grundkunskaper och insikter för att kunna påverka

samhällsutvecklingen.

 Vetenskapliga centra (Science centres) har internationellt visat sig kunna

fungera som en kraftfull pedagogisk resurs i arbetet att stimulera intresset för

teknik och naturvetenskap både hos ungdom och för en bred allmänhet. Mycket

stora satsningar har gjorts i bl.a. USA, Canada, Storbritannien och Frankrike.

Sedan några år tillbaka finns stora vetenskapliga centra även i Helsingfors och

Köpenhamn.

 Regeringen avser att tillsätta en grupp för att närmare utreda

förutsättningarna för en eventuell fortsatt utveckling av vetenskapliga centra,

s.k. Science centra.

Inrättande av en miljöteknikdelegation m.m.

För att stimulera och utveckla miljöteknik har regeringen i prop. 1995/96:25

uttryckt sin avsikt att inrätta en miljöteknikdelegation. Vidare aviserades i

samma proposition att regeringen skall tillsätta en utredare som skall se över

hur utvecklingen av miljöteknik kan stimuleras. Dessa båda delar sammanförs i

och med detta förslag.

 Delegationen skall vara fristående men kanslisamverkan med Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK). Kansliet i samarbete med delegationen skall

snarast inleda arbetet med att utforma en strategi för sin verksamhet och senast

den 1 december 1996 till regeringen redovisa ett förslag hur det fortsatta

arbete skall bedrivas. Utredningsarbete bör ske i nära samarbete med berörda

myndigheter, berörda delar av näringslivet och med forskningsinstitutioner.

 Strategin skall omfatta konkreta mål och ett program för upphandling. Områden

skall därför identifieras där tillgång till teknik för en miljöanpassad process-

och produktutveckling är särskilt angelägna. Övervägande skall göras hur staten

kan bidra till samordning och effektivisering av upphandlingen. Delegationen bör

också överväga vilka andra åtgärder (t.ex. utbildning, forskning, information,

seminarier, nätverk) för utveckling av miljöteknik och miljödriven teknik som

behövs i strategin samt belysa vilka kostnader delegationens/kansliets arbete

medför. Delegationen skall också föreslå former för oberoende utvärdering av

verksamheten. För större projekt kan en samverkan med delegationen för ekologisk

omställning komma i fråga.

 Den offentliga sektorn svarar för en betydande del av ekonomin. Genom en

tydlig upphandlingsstrategi vad avser inköp för den löpande verksamheten i stat,

kommun och landsting har det allmänna stora möjligheter att påverka marknaden.

Offentlig upphandling av varor och tjänster har hittills använts endast i mycket

begränsad utsträckning som instrument för att driva på miljöanpassningen av

produkter. Genom att bl.a. ange enhetliga miljökrav för upphandlingen får

producenterna incitament att styra mot miljöanpassade varor och tjänster, vilket

på sikt kan bidra till att svenska företags exportmöjligheter ökar.

Regeringen avser att ge ett uppdrag till ett antal myndigheter att

återrapportera sina erfarenheter vid tillämpning av lagen om offentlig

upphandling (1992:1528) vad gäller miljöanpassningen av sin upphandling enligt

vad som följer av lagen.

 Miljöfrågorna har också fått en ökad betydelse inom standardiseringsarbetet

under de senaste åren. I det globala standardiseringsorganet ISO diskuteras

olika metoder för att göra miljökonsekvensbeskrivningar eller livscykelanalyser

i det tekniska standardiseringsarbetet. Regeringen avser att ge en särskild

utredare ett uppdrag att tillsammans med den svenska

standardiseringorganisationen, näringslivet och berörda myndigheter analysera

och föreslå hur miljöhänsyn kan integreras i det svenska

standardiseringsarbetet.

5.3.2 Enklare att starta och driva företag

Ett gott näringslivsklimat i form av bl.a. rimliga skatteregler, god kompetens-

och kapitalförsörjning samt långsiktigt fasta spelregler för företagarna och

företagen är avgörande för att nå en god ekonomisk tillväxt och därmed

långsiktig sysselsättning i näringslivet.

 Regeringen avser att tillkalla en delegation för att ta fram samlade förslag i

syfte att förenkla för företagen.

 Skattereglerna för fåmansbolag bör ses över i bl.a. förenklingssyfte.

 Regeringen kommer att överväga hur företagsledarutbildning och fördjupad

rådgivning kan förstärkas.

 Tillväxt och därmed sysselsättning påverkas av insatser inom flera olika

politikområden. Som ett av fundamenten för tillväxt - och därmed långsiktig

sysselsättning - är det väsentligt att staten medverkar till stabilitet och

fasta spelregler. En sådan markering från det allmännas sida underlättar för

företagare att satsa tid och pengar på riskfyllda projekt. Att starta och driva

företag är i sig ett risktagande, där många osäkra kommersiella faktorer måste

bedömas och hanteras. Det finns ett värde i sig att samhället på alla sätt

försöker bidra till att minska denna osäkerhet genom att i största möjliga

utsträckning bidra till att de institutionella förutsättningarna är

förutsägbara.

 En sådan stabilitet kräver att förändringar rörande exempelvis skatter,

arbetsrätt, stödsystem m.m. genomförs under bred politisk enighet för att

säkerställa att förändringarna är långsiktigt hållbara. De förändringar som sker

måste genomföras på ett sådant sätt att företagen ges en rimlig tid till

anpassning.

 Förutom att skapa stabila spelregler bör staten se till att företagarna får

ett rimligt ekonomiskt utbyte av sitt risktagande och sin verksamhet.

Skatter

Till en offensiv näringspolitik hör ett skattesystem som främjar förnyelse och

tillväxt. Detta innebär bl.a. att lättnader i dubbelbeskattningen införs fr.o.m.

år 1997 vad gäller onoterade aktiebolag. Vidare avser regeringen att återkomma i

höst med förslag om justeringar i beskattningen av enskilda näringsidkare och

delägare i handelsbolag. En fortsatt översyn skall göras med syfte att

åstadkomma ytterligare förenklingar. Regeringen kommer att i samband med

budgetpropositionen föreslå ändring av bilförmånsreglerna. Innebörden av dessa

åtgärder framgår närmare av avsnitt 4.

Handel med småföretagsaktier m.m.

Under de senaste åren har regeringen vidtagit en rad åtgärder för att förbättra

de små och medelstora företagens tillgång på eget kapital och annan

finansiering. Sålunda har exempelvis Industrifonden och ALMI Företagspartner AB

fått utökade möjligheter att lämna riskfinansiering. Den statliga stiftelsen

Industrifonden arbetar med att främja industriföretagens produktutvecklings- och

marknadsföringsprojekt. Fonden har idag ett kapital på närmare 3 miljarder

kronor, varav ca 1 miljard kronor i likvida medel.

 Riksdagen beslutade våren 1995 att Industrifonden även skulle kunna arbeta med

att förstärka företagens eget kapital, i form av t.ex. aktieteckning på

minoritetsbasis (prop. 1994/95:100, bet. 1994/95:NU18, rskr. 1994/95:300).

 Industrifonden har under hand redovisat ett förslag som i huvudsak innebär att

fonden i första hand indirekt går in med ägarkapital i små och medelstora

företag. Det kan organiseras så att Industrifonden blir delägare i regionala

riskkapitalbolag, vilka dock behåller ett privat ägande med i regel drygt 50%.

På så sätt kommer besluten att finansiera enskilda företag att fattas i

regionerna, dvs. nära de företag som berörs, samtidigt som Industrifonden kan

samordna verksamheten i stort. Kunnandet och engagemanget hos privata

intressenter kombineras med fondens kompetens och kapital. Regeringen vill för

riksdagens information anmäla att den beslutade riskkapitalverksamheten kan

komma att organiseras helt eller delvis på ovannämnda sätt.

 Vidare har ett tidsbegränsat system med s.k. riskkapitalavdrag införts och en

6:e AP-fondsstyrelse inrättats med möjligheter att investera i småföretags-

aktier. Ett flertal privata initiativ har också tagits när det gäller att förse

småföretagen med förstärkt eget kapital, ofta i form av minoritetsandelar.

 Ett kvarstående problem när det gäller småföretagens riskkapital- försörjning

är dock att det, vid sidan av OTC-marknaden vid Stockholms Fondbörs, saknas s.k.

exitmöjligheter, dvs. en möjlighet för investerarna att avveckla aktieinnehavet.

I regel är aktier i småföretag illikvida i den meningen att de inte är lätta att

sälja och köpa. Genom elektroniska eller fysiska marknadsplatser motverkas

problemet. Marknadsplatsernas uppgift bör vara att utgöra mötesplats för kapital

och företag där förmedling av nytt kapital kan komma till stånd, s.k.

primärmarknad. Vidare bör marknadsplatserna möjliggöra handel med

småföretagsaktier, s.k. sekundärmarknad. Sådana marknadsplatser bidrar dels till

ett ökat utbud av riskkapital, dels riskspridning och avvecklingsmöjligheter för

placerarna. Sammantaget bidrar åtgärderna till att öka kapitalet i de små och

medelstora företagen och ökar därmed deras möjligheter att expandera. Det är

angeläget att ytterligare förbättra riskkapitalförsörjningen för små och

medelstora företag. Av den anledningen finns det skäl att närmare följa

utvecklingen av nya marknadsformer för kontakt mellan företag och investerare.

Därvid bör behovet av åtgärder för att underlätta genomförandet av olika projekt

inom området ytterligare övervägas.

Patentintrångsförsäkring

Patent är avsett att vara ett effektivt immaterialrättsligt skydd. Skyddstiden

skall bl.a. ge innehavaren av patentet möjlighet att täcka kostnaderna för den

forskning och utveckling som lett fram till patentet. Utan ett fungerande skydd

för att hävda patentet under dess livstid minskar intresset för utvecklingen av

produkter och metoder. På sikt kan detta leda till en utarmning av

industriproduktionen och minskad sysselsättning.

 En patentintrångsförsäkring är ett skydd som står till buds på kommersiell

grund. Detta ger en patenthavare med små ekonomiska resurser en möjlighet att

hävda sin rätt även vid utdragna och kostnadskrävande rättsprocesser. Redan

existensen av en sådan försäkring förmodas verka avskräckande för den som tänker

göra patentintrång.

 Inom Europeiska kommissionen undersöker man möjligheterna att etablera en

patentintrångsförsäkring på europeisk nivå. Arbetet är för närvarande i en

förberedande fas. Sverige kommer att tillsammans med Danmark engagera sig starkt

i denna fråga. En europeisk försäkring beräknas dock kunna bli verklighet först

om två till fem år.

 Svenska patentinnehavare kan för närvarande inte försäkra sig mot

patentintrång. Regeringen har i prop. 1995/96:25 uttryckt sin avsikt att

undersöka möjligheterna till en svensk patentintrångsförsäkring byggd på

kommersiella grunder. Meningen är att en sådan försäkring skall vara en

övergångslösning fram till det att en europeisk försäkring kommer till stånd.

 Näringsdepartementet har under hösten 1995 haft två större möten med industri-

och intresseorganisationer. Bl.a. dessa möten har visat att det finns ett starkt

intresse av en försäkring mot patentintrång. Även patentinnehavarnas finansiärer

torde vara intresserade. Regeringen kommer att ta nödvändiga beslut för att

genomföra en sådan försäkring. Endast om det behövs ett statligt bolag för

försäkringsskydd vid patentintrångsprocesser kommer regeringen att återkomma

till riksdagen..

En delegation för förenkling för småföretagen

En allmän förutsättning för tillväxt i näringslivet är en effektiv konkurrens

som främjar ett optimalt utnyttjande av tillgängliga resurser. Effektiv

konkurrens medför ett omvandlingstryck som tvingar företagen att bl.a. arbeta

effektivt, pressa priser och förbättra service. Den dynamik och utveckling som

uppstår bidrar till att främja vår internationella konkurrensförmåga.

Konkurrenskraftiga företag krävs för att skapa ökad sysselsättning.

 För att konkurrenstrycket på den svenska marknaden skall hållas uppe krävs att

hindren för nyetablering och de små företagens tillväxt begränsas så långt som

möjligt. Att våga omsätta en idé - finansiera denna och starta eller

vidareutveckla en redan befintlig rörelse - förutsätter risktagande och också

visst mod. Tillbakahållande inslag kan sannolikt tillskrivas rent psykologiska

faktorer, traditioner, grad av riskvillighet m.m. Andra faktorer är kända och

mer direkt påverkbara.

 Många insatser initieras nu för att skapa sysselsättning. Det arbetet måste

också åtföljas av åtgärder för att identifiera och rensa bort onödiga hinder för

småföretagsetableringar och småföretagstillväxt. Samtidigt måste

ansträngningarna fortsätta med att följa, utvärdera och utveckla genomförda

förslag.

 Regeringen anser det angeläget att fortsätta dialogen med näringslivet om

detta och avser därför att tillsätta en delegation för förenkling för

småföretagen. Delegationen skall utifrån sina erfarenheter av tillträdes- och

tillväxthinder söka förslag som kan stimulera till nyetableringar och till att

små och medelstora företag skall kunna växa. Delegationens arbete bör syfta till

att utgöra underlag för att fortlöpande ta fram konkreta åtgärder som kan

förbättra det svenska företagsklimatet.

 Många regleringar innebär ofta en särskild belastning för entreprenörer och de

små företagen. Olika särbestämmelser, myndighetsföreskrifter etc. utgör en

samlad regelmassa som mindre företag i dag inte har resurser att överblicka.

Regleringar och de uppgiftslämnarkrav som ofta är förenade med dem kan också

ofta lättare uppfyllas av de stora företagen. De kan således innebära en

konkurrenssnedvridning i relation till mindre företag med dessas mindre behov av

och mindre resurser till formella administrativa system. En central aspekt i

delegationens arbete bör därför vara att bredda och intensifiera arbetet för

regelreformering och avreglering. Arbetet i en sådan delegation bör ta sin

utgångspunkt och ske i koordinering med dels arbetet enligt verksförordningens

bestämmelser om konsekvensanalyser, dels arbetet med den systematiska granskning

av företagsregler som sedan en tid genomförs i departementen. Detta metodiska

arbete är också särskilt inriktat på att beakta de små och medelstora företagens

situation.

Översyn av reglerna inom tjänstesektorn

Tjänstesektorn har alltid svarat för en betydande del av sysselsättningen. Även

om industrisektorn under de närmaste åren bör kunna öka sin sysselsättning är

det uppenbart att tjänstesektorn måste svara för en betydande del av den

nödvändiga sysselsättningsökningen. De finansiella begränsningarna för en

fortsatt expansion av den offentliga sektorn innebär att det i första hand måste

vara den privata tjänstesektorn som expanderar. En avgörande förutsättning för

en ökad sysselsättning i tjänstesektorn är delen stark industrisektor, dels en

framgångsrik ekonomisk politik med förbättrade förutsättningar för företagande,

och som ger hushållen ökade möjligheter att efterfråga tjänster.

 Rationaliseringarna inom industrisektorn höjer den genomsnittliga

produktiviteten i samhället, och ger därmed också ökade reallöner. Samtidigt som

detta leder till en ökad efterfrågan på många tjänster, t.ex. inom turism- och

besöksnäringen, så blir tjänster samtidigt dyrare i förhållande till varor. Ett

uttryck för detta är t.ex. att omsättningen av enkla reparationstjänster har

gått tillbaka kraftigt.

 Att hushållssektorns efterfrågan på enkla tjänster minskat kraftigt hänger

också samman med de minskade löneskillnaderna, och med det ökade utbudet av

teknisk utrustning och andra produkter som underlättar för hushållen att själva

svara för dessa tjänster. De tydligaste exemplen på detta är tvätt, städnings-

och serveringstjänster i hemmen och hemkörning av varor. Denna utveckling är ett

led i en normal samhällsutveckling och har i huvudsak varit mycket positiv.

 Tjänstesektorn var i stort sett undantagen från mervärdesskatt fram till 1991,

då underlaget för mervärdesskatten breddades som ett led i finansieringen av

sänkta skatter på arbets- och näringsinkomster. Efter medlemskapet i EU medför

de gemensamma mervärdeskattereglerna att utrymmet för lättnader i

mervärdesskatten ytterligare begränsats.

 Tjänstesektorn svarar redan idag för huvuddelen av sysselsättningen. En

växande del består av insatstjänster som efterfrågas av andra företag, inte

minst inom jordbruks- och industrisektorerna. Sektorn är mycket diversifierad

och innehåller såväl låglöneyrken som mer kvalificerade höglöneyrken. Att

tjänstesektorn har en betydande potential för att skapa goda jobb framgår av

rapporter som tyder på att de nya jobben inom den amerikanska tjänstesektorn har

varit mer kvalificerade och välbetalda än vad man tidigare antagit.

 Olika typer av enkla tjänster har tidigare ofta fungerat som en introduktion

till arbetsmarknaden för personer utan tidigare arbetslivserfarenhet. Den

kraftigt minskade efterfrågan på sådana tjänster kan ha försämrat

arbetsmarknadens funktionssätt och ökat belastningen på den aktiva

arbetsmarknadspolitiken.

 Ett av de motiv som anförts för lättnader eller andra stimulanser för

tjänstesektorn är att minska det avsiktliga skatteundandragandet. Det är ett

problem som i första hand måste angripas med effektivare kontrollåtgärder. Man

kan dock inte bortse från att det avsiktliga skatteundandragandet skulle kunna

minskas om det vore lite billigare än idag att anställa eller att anlita

entreprenörer. Ett annat argument som framförts i debatten är att skatter och

andra lagregleringar är så krångliga att det i sig utgör ett hinder för att man

skall betala skatt och arbetsgivaravift när man anställer eller anlitar någon.

 I den politiska debatten påstås ibland att den privata tjänstesektorn behöver

skattelättnader eller andra stimulansåtgärder för att expandera. De senaste

decenniernas starka expansion inom sektorn visar att detta synsätt är felaktigt.

90-talets svåra ekonomiska kris och massarbetslöshet ger dock skäl för att

överväga vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för att på kort sikt underlätta

sektorns expansion.

 En rad sådana åtgärder har vidtagits tidigare. Den som uppmärksammats mest på

senare tid är de s.k. ROT-avdragen, som innebär en tillfällig skattelättnad för

reparationer samt om- och tillbyggnader av fastigheter. Under den tidigare

perioden med ROT-avdrag från 15 februari 1993 till och med 1994 års utgång fick

totalt ca 310.000 fysiska personer och ca 17.000 juridiska personer

skattereduktion. Det handlar i betydande utsträckning om arbete som

fastighetsägaren annars skulle ha finansierat helt själv, som annars inte skulle

ha utförts, eller som skulle ha utförts vid en annan tidpunkt. Samtidigt är det

troligt att en del av arbetena inte skulle ha upptagits till beskattning utan

det incitament som ROT-avdraget gav.

 ROT-avdraget har kritiserats för att ensidigt ha inriktats på en manlig del av

arbetsmarknaden. Orsaken till valet av bransch har varit att det går att skjuta

upp eller tidigarelägga byggnadsarbeten, men knappast vård och omsorg. Det kan

dock finnas anledning att överväga om och hur liknande tillfälliga

stimulansåtgäder kan inriktas på andra verksamheter.

 Regeringen avser mot denna bakgrund att låta se över reglerna för anlitande av

tjänster och analysera vilken roll privatpersoners köp av tjänster har för

samhällsekonomin. I uppdraget kommer också att ligga att ge förslag till

regeländringar som skulle stimulera utbud av och efterfrågan på tjänster. Upp-

draget bör slutföras under innevarande år.

 Det finns även behov av en belysning av möjligheterna till administrativa

förenklingar inom området. RSV bör därför i anslutning till den ovannämnda

översynen analysera dessa aspekter och överväga om det går att införa ett

standardiserat system för betalning för tjänster liknande det som tillämpas i

Frankrike sedan några år. RSV bör även studera andra system för att stimulera

sådana privata tjänster som i första hand vänder sig till enskilda och hushåll.

RSV bör också redovisa vilka ansvarsförhållanden som gäller när en privatperson

anställer eller anlitar en annan privatperson för att utföra ett arbete. RSV bör

slutligen redovisa en bedömning av hur omfattande skatteundandragandet inom den

privata tjänstesektorn är, samt vilka möjligheter det finns att minska detta.

Resultatet bör redovisas under innevarande år.

5.3.3 En ny regional näringspolitik

Det finns inte en gemensam formel för att främja näringslivets förnyelse och

tillväxt. Förändrade villkor för tillväxt och sysselsättning ställer nu växande

krav på helhetslösningar. Förutom de allmänna ekonomiska förutsättningarna är

det samverkan mellan aktörer på internationell, nationell, regional och lokal

nivå samt mellan en rad olika politikområden, som nu mer än tidigare bestämmer

företagandets villkor och förutsättningarna för nya investeringar.

 Vilka konkreta åtgärder som vid en viss tidpunkt är mest angelägna kan inte

preciseras på nationell nivå. Det som bör göras på nationell nivå är att skapa

ramar och därmed bl.a. förutsättningar.

 Vad som konkret skall göras och av vem måste avgöras närmare verkligheten.

Skillnaden är stor mellan olika regioner vad gäller problem och förutsättningar

för småföretagens tillväxt och utveckling. Det kan gälla arbetskraftens

utbildningsnivå, tillgång till forsknings- och utvecklingskompetens och högre

utbildning, företagslokaler, marknads- och exportkompetens, storleken på den

lokala marknaden och de lokala företagsnätverkens styrka.

 I de delar av landet som regering och riksdag utpekat som stödområden är de

allmänna förutsättningarna sämre än i övriga delar, och därför sätts åtgärder in

för att motverka detta.

 Variationer i olika förutsättningar för företagsutveckling finns emellertid i

alla delar av landet och det bör på ett helt annat sätt än tidigare få prägla

den regionala näringspolitikens utformning.

 Alla regionala intressen skall bjudas in och engageras för att forma en

regionalt samordnad politik för utveckling av det lokala näringslivet och en

kraftig ökning av sysselsättningen.

Ökad samverkan i länen

Regeringen avser att ta initiativ till en bred samverkan i länen för att

åstadkomma en effektiv tillväxtorienterad närings- och regionalpolitik. Syftet

är att på ett aktionsinriktat sätt engagera ett stort antal aktörer - ett

partnerskap - för att utarbeta förslag till regionala och lokala åtgärder för

att åstadkomma ökad tillväxt och sysselsättning. De statliga organen i länen

kommer att få i uppdrag att medverka i detta arbete. Andra aktörer som kommuner,

landsting och organisationer kommer också att inbjudas att aktivt medverka.

 Landshövdingarna i samtliga län kommer att få ett förhandlingsuppdrag som,

förutom ansvar för ledning och samordning av uppdraget, också innebär att svara

för att förslagen är väl förankrade hos alla berörda. Gemensamma

finansieringslösningar där flera aktörer medverkar i konkreta åtgärder skall

eftersträvas. Möjligheterna att samverka med privata finansiärer skall särskilt

uppmärksammas. I uppdraget skall också ingå att lämna förslag till eventuella

förenklingar av regelverk liksom anpassning av beslutsordningar etc.som kan

underlätta genomförandet av åtgärderna.

 Det är vidare viktigt att arbetet samordnas med det genomförande av program

med finansiering från EG:s strukturfonder som redan pågår i vissa regioner.

Genom en aktiv och medveten samordning mellan dessa båda utvecklingsinriktade

verksamheter bör de samlade effekterna kunna öka. Även den verksamhet med en

lokalt anpassad arbetsmarknadspolitik som bedrivs i 40 kommuner kan beaktas i

detta sammanhang. Regeringen kommer senare att lämna ytterligare riktlinjer för

arbetet.

 Ett nytt processinriktat samarbete har också inletts mellan regeringen,

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, arbetsmarknadens parter samt en rad olika

myndigheter.

Ytterligare medel för småföretagsutveckling m.m.

Riksdagen har för budgetåren 1994/95 resp.1995/96 anslagit 800 resp. 400

miljoner kronor till Särskilda regionala åtgärder för regional utveckling och

tillväxt på tionde huvudtitelns anslag A 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Medlen används för tillfälligt småföretagsstöd, konsultcheckar och andra

företagsinriktade åtgärder.

 Resultatet av åtgärderna är mycket positivt. Hittills beräknas t.ex. ca 10 000

nya arbetstillfällen tillkomma i de verksamheter som erhållit stöd.

 Regeringen föreslår därför att ytterligare 500 miljoner kronor avsätts från

den beloppsram som föreslagits för programmet för småföretagsutveckling,

förnyelse och tillväxt.

 Åtgärderna bör i princip ha samma inriktning som de nuvarande. Medlen bör till

viss del även kunna användas för samma ändamål som det s.k. länsanslaget. Härmed

kommer dessa nya resurser att tillsammans med länsanslaget bli ett verksamt

medel i den samlade regionala näringspolitik som skall utvecklas i länen.

 Inom de ramar som EG:s statsstödsregler medger skall ytterligare insatser

vidtas för att stödja tjänsteföretag. Även möjligheterna att stödja kvinnligt

företagande skall särskilt uppmärksammas.

 Det ökande kvinnliga företagandet liksom framväxten av olika nätverk som stöd

för denna utveckling är mycket glädjande. Regeringen kommer att se över hur

stödet till det kvinnliga företagandet kan förbättras i olika avseenden. Bl.a.

bör verksamheten med kvinnliga resurscentra, såväl regionalt som nationellt,

kunna vidareutvecklas.

 Regeringen avser vidare att under åren 1997-1999 utbetala sammanlagt 7

miljoner kronor till folkrörelserådet Hela Sverige skall leva.

Helhetssyn vid organisatoriska förändringar i statlig verksamhet

Utformningen och inriktningen på den statliga verksamheten har stor betydelse

för utvecklingen i landets olika delar. Den statliga verksamheten har de senaste

åren genomgått stora förändringar. Det gäller bl.a. styrningen, finansieringen

och lokaliseringen. För regionernas utveckling är den statliga sysselsättningen

viktig både när det gäller sysselsättningen och tillgängligheten till

verksamheten.

 Myndigheternas möjlighet att i stor utsträckning bestämma sin egen

organisation har i många fall inneburit att nya regionala indelningar skapats.

Bristande helhetssyn har negativt påverkat den geografiska fördelningen av

sysselsättningen och försvårat den regionala samordningen.

 För att åstadkomma rimliga förutsättningar för den regionala samordningen och

en bättre helhetssyn vad gäller den nationella strukturen i förändringarna, bör

en avvägning göras mellan olika verksamhetsområden och myndigheter på nationell

nivå. Den parlamentariskt sammansatta Regionberedningen framhåller i sitt

betänkande "Regional framtid" (SOU 1995:27) att samordningen av offentlig

regional verksamhet bör förbättras. Beredningen föreslår att regeringen bör

utfärda anvisningar beträffande vilka överväganden myndigheterna skall göra i

fråga om sina indelningar. Betänkandet har remissbehandlats och bereds f.n. i

regeringskansliet.

 En särskild utredare (Dir 1995:000) analyserar för närvarande de regionala

konsekvenserna av förändringar inom den statliga sektorn. I avvaktan på

resultaten av det arbetet och de förändringar som kan krävas för att åstadkomma

en bättre helhetssyn, skall regeringen noggrant följa utvecklingen på detta

område.

En utvecklad turistnäring

Turistnäringen är en utpräglad småföretagsbransch med drygt 20 000 företag.

Näringen är sysselsättningsintensiv med ca 200 000 personer som arbetar hel-

eller deltid och har stor betydelse för sysselsättningen i många regioner.

 För att öka konkurrenskraften i förhållande till våra konkurrentländer samt

för att öka tillväxten och antalet sysselsättningstillfällen är det motiverat

att den statliga satsningen på internationell marknadsföring ökar och att

branschen tar sin del av ansvaret för en ökad, gemensamt finansierad mark-

nadsföring av Sverige som turistland.

 Det av staten och turistnäringen samägda marknadsföringsbolaget Sveriges Rese-

och Turistråd AB har i en skrivelse i maj 1996 till regeringen hemställt om

utökade resurser för budgetåret 1997 till marknadsföring och utveckling av

Sverige som resmål inom ramen för projekt "Kraftsamling Resmål Sverige".

Målsättningen med projektet är att öka Sveriges attraktionskraft som resmål och

år 2000 ha skapat 25 000 nya arbetstillfällen och genererat 35 miljarder kronor

i ökade turistintäkter i Sverige.

En utvecklad skogsnäring

Svensk skogsindustri och skogsbruk förblir, trots utvecklingen av andra

sektorer, en viktig och grundläggande del av vårt näringsliv. Ingen annan

exportsektor ger landet så stora nettoexportinkomster som skogsnäringen.

Skogsnäringen är emellertid mer än en basnäring som ger hårdvaluta. Både

nationellt och internationellt är den ett passande inslag i ett krets-

loppssamhälle.

 Träfibern borde kunna utnyttjas bättre och i ett vidare sammanhang. Begreppet

ökad vidareförädling är därvid alltför begränsat.

 Det behövs mot denna bakgrund ett målmedvetet nytänkande hos de svenska

skogsindustriföretagen. En samordnad kraftsamling där insatser görs också

tillsammans med staten är alltså angelägen. Det gäller i första hand

forskningsområdet.

 Det är angeläget att forskningsinsatserna görs mer samlat och målinriktat. En

samordnad insats bör göras för skogsindustriell forskning och utveckling. Den

skall fokusera tillgängliga resurser samt öka samarbetet mellan industrin och

forskningen inom både högskolan och forskningsinstitut.

 Förslaget innebär att de offentliga medel som finns tillgängliga för

skogsindustriella forskningsinsatser samordnas med relevanta delar av

fakultetsmedel. En samordning av statliga medel inom forskningssystemet

tillsammans med en industriell motfinansiering skulle utgöra en styrande kraft

för att åstadkomma det önskvärda kunskaps- och kompetenshöjande steget.

 Under de senaste åren har det väckts omfattande krav på våra exportmarknader

vad gäller skogsindustriprodukternas framställning och deras ursprung även i

fråga om råvaran. Den svenska skogsnäringen har mot denna bakgrund i samarbete

med företrädare för miljöorganisationer startat ett arbete med att skapa system

för miljöcertifiering av skogsindustriprodukter där hänsyn även tas till hur

skogsråvaran produceras. Staten kan underlätta processen genom att skapa

lämpliga grundläggande förutsättningar. Det har gjorts genom 1993 års

skogspolitiska beslut. Den miljöhänsyn som skall tas i skogsbruket regleras i

skogsvårdslagen och naturvårdslagen. Bestämmelserna förutsätter goda kunskaper

hos skogsägaren om de miljövärden som finns på hans fastighet, bl.a. i form av

skyddsvärda biotoper. Det är angeläget att så fort som möjligt fullfölja

inventeringen av skyddsvärda biotoper så att statens krav kan preciseras. Därmed

kommer skogsbranschen att få en av de viktigaste byggstenarna i ett framtida

certifieringssystem som kan accepteras av marknaden i Sverige och utomlands.

Investeringsstöd till jordbruket

I proposition 1995/96:201 om vissa regionalpolitiska frågor föreslås

regeländringar för landsbygdsstödet. Regeringen har valt att anpassa de svenska

reglerna för detta stöd till EG:s regler om försumbart stöd ("de minimis")

enligt EG-kommissionens riktlinjer (96/c 68/06). Genom denna anpassning kan stöd

i denna form inte längre lämnas till jordbruks- och trädgårdsföretag. Det har

varit möjligt att lämna landsbygdsstöd till jordbruksinvesteringar i de sju

nordligaste länen och till kombinationsverksamheter till jordbruksproduktion i

övriga landet. Frågan om ett fortsatt landsbygdsstöd till jordbruket tas upp av

riksdagens arbetsmarknadsutskott i betänkandet 1995/96:AU16 Landsbygdsstöd, m.m.

Utskottet anser att någon form av stöd bör lämnas även i fortsättningen och att

regeringen utan dröjsmål skall återkomma till riksdagen med förslag i frågan.

 Regeringen föreslår därför att ett nytt investeringsstöd till jordbruket

införs. Stödet ersätter i princip bl.a. det nationella stöd som tidigare kunnat

lämnas inom ramen för landsbygdsstödet. Det nya stödet blir ett av EG

medfinansierat stöd. Stödet utformas i enlighet med rådets förordning (EEG) nr

2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet.

EG:s medfinansiering förutsätts vara 25 procent utom i strukturfondernas mål 6-

område där en högre medfinansiering är möjlig. Utgångspunkten är att stödet

skall ge möjligheter till ökad sysselsättning i glesbygdsområden och möjlighet

att förstärka åtgärder för djurskyddet och miljön. Stödet kommer att leda till

en ökad sysselsättning inom i första hand byggnadssektorn.

 Genom EU-medlemskapet gäller gemenskapens statsstödsregler för nationella stöd

som lämnas till jordbrukssektorn. Utformningen av ett statsstöd måste vara i

enlighet med dessa regler. För medfinansierade stödformer ställs också krav på

hur stöd utformas. För närvarande tillämpar Sverige inom jordbrukets struktur-

och regionalpolitik tre s.k. 5a-stöd. Stöden omfattas av rådets förordning (EEG)

nr 2328/91. Stöden är kompensationsbidrag till jordbruk i bergsområden och

mindre gynnade områden och startstöd till yngre företagare med jordbruks-,

trädgårds- eller renskötselföretag. Vidare har Sverige infört ett

investeringsstöd till livsmedelsindustrin enligt rådets förordning (EEG) nr

866/90 av den 29 mars 1990 om förbättring av villkoren för bearbetning och

saluföring av jordbruksprodukter. Dessa stöd kan dock inte utnyttjas för att

stödja investeringarna i de önskade regionerna och sektorerna. EG:s

investeringsstöd skall bidra till en förbättring av såväl inkomsterna som av

levnads-, arbets- och produktionsvillkoren för jordbruks- och trädgårdsföretag,

och anses vara ett av EG:s viktigaste strukturstöd.

 Bidraget förutsätter upprättande av en utförlig s.k. driftförbättringsplan för

det stödsökande företaget med noggranna kalkyler som innebär att

investeringsbidrag endast kan lämnas till nödvändiga, lönsamma och

ändamålsenliga åtgärder. Stöd medges för merparten av de investeringar som

bedöms bli nödvändiga för att genomföra driftförbättringsplanen. Stöd lämnas

dock inte till markköp. Som exempel på av EG angivna ramvillkor kan nämnas att

stödet skall ingå i den nämnda förbättringsplanen och verka inkomsthöjande.

Sökanden måste ha jordbruk eller trädgård som huvudsysselsättning, vara yrkes-

kunnig, ha bokföringsmässig redovisning och vara i behov av stöd för att kunna

genomföra den planerade investeringen. Bidrag får lämnas med upp till 35 procent

av investeringskostnaden för fasta anläggningar och med högst 20 procent för

andra slag av investeringar.

 Genom att bl.a. medel, som tidigare lämnades till jordbruksinvesteringar inom

landsbygdsstödet, avsätts för ett investeringsstöd utformat enligt EG:s regler

underlättas medfinansiering av framtida investeringar. Stödet finansieras med

medel som i dag anslås för landsbygdsstöd. Regeringen avser att i

budgetpropositionen för år 1997 återkomma till riksdagen i anslagsfrågan.

 Stödet bör utformas så att det, liksom hittills varit fallet, huvudsakligen

kan lämnas till jordbruksinvesteringar i de sju nordligaste länen. Stöd bör

också fortsättningsvis kunna lämnas till kombinationsverksamhet i hela landet av

den typ som är stödberättigad enligt 5a-stödet. Stödet bör därutöver kunna

utformas som ett instrument för att främja miljö- och djurskyddsinvesteringar

och kompensera jordbrukarna för de merkostnader som sådana samhälleligt

eftersträvade investeringar kan medföra. Stöd för sådana investeringar bör kunna

lämnas i hela landet. Detta innebär att investeringsstöd enligt 5A blir

tillgängligt i hela landet.

 För att ett investeringstöd skall kunna införas måste ett svenskt förslag till

utformning av stödet föreläggas EG-kommissionen och godkännas av denna. Stödet

bör kunna införas under år 1997. Ett förslag till medfinansierat

investeringsstöd i enlighet med vad som här anförts bör utarbetas och överlämnas

till kommissionen.

5.3.4 Fler exportföretag

Sverige är en del i en internationell ekonomi. Exporten motsvarar drygt 40

procent av BNP och andelen har vuxit under senare år. Utrikeshandeln är därmed

av mycket stor betydelse för tillväxt och sysselsättning i Sverige.

 Exportens utveckling beror på en rad faktorer, av vilka tillväxten på

utländska marknader och de svenska företagens konkurrensposition är de

viktigaste. Genom den internationella handelspolitiken verkar regeringen för ett

förbättrat tillträde för svenska företag på utländska marknader. Genom åtgärder

på det exportfrämjande området verkar regeringen för att bistå framför allt små

och medelstora företag att utveckla exporten.

 Sveriges Exportråd är det centrala serviceorganet för exportfrämjande

åtgärder. De små och medelstora företagen prioriteras i rådets verksamhet.

Regeringen gör bedömningen att vissa begränsade ytterligare insatser inom ramen

för Exportrådet kan leda till betydelsefulla positiva effekter på tillväxt och

sysselsättning. Utgångspunkten för sådant förslag är att det syftar till att

undanröja hinder för lönsam export i form av bl.a. brist på kompetens i

exportfrågor, brist på erfarenhet, brist på information om affärsmöjligheter

samt brist på kundkontaktskapande verksamhet.

Team Export

Exportrådet drev under åren 1993 - 1995 projektet Team Export - 100

exportsäljare med stöd av regeringen samt i samarbete med AMS/Länsarbets-

nämnderna. Resultatet av detta projekt är att mer än 70 procent av

exportsäljarna har anställning efter projekttiden. Vidare kan nämnas att för

varje ökning av exporten med omkring 500.000 kronor som projektet skapar

åstadkoms ett nytt arbetstillfälle. Genom detta projekt förväntas en

exportökning på 200 miljoner kronor vilket innebär ytterligare 400

arbetstillfällen utöver exportsäljarna.

 Det finns en oomstridd potential för ökad export hos de mindre företagen.

Arbetslösa säljare är en outnyttjad resurs. Projektet Team Export bör därför

fortsätta.

5.4 Program för samarbete och utveckling inom Östersjöregionen

Regeringens förslag: En fond omfattande 1 miljard kronor skapas med syfte att

under en femårsperiod stärka samarbete och utveckling i Östersjöregionen.

Skälen för regeringens förslag: I Sveriges närområde växer en ny och stor

marknad fram. Det får effekt på tillväxtpotentialen och sysselsättningen, både i

Sverige och i området i övrigt, under lång tid framöver.

 Det ligger i Sveriges intresse att utvecklingen runt Östersjön fortskrider

och påskyndas. En ökad handel har en central betydelse både för den ekonomiska

utvecklingen och för att föra folken närmare varandra. Genom gemensamma projekt

mellan näringsliv, offentliga institutioner och stater i de nya demokratierna

och Sverige kan denna utveckling stimuleras ytterligare. Därigenom kan både

demokratiseringsprocessen i hela sin vidd - socialt, ekonomiskt och

utvecklingsmässigt - påskyndas och marknaden för svenska varor och tjänster öka.

Dessutom medför en positiv utveckling i regionen att andra politiska mål som

ekologisk uthållighet, kunskapsutbyte, kulturell förståelse och öppenhet kan

främjas.

 Sverige har en framträdande roll i Östersjösamarbetet. Inte bara har vi den

längsta kuststräckan mot havet, vi har också allt sedan

demokratiseringsprocessen inleddes varit aktivt pådrivande för en större

integration av de olika länderna och ekonomierna i området. Vår handel liksom

näringslivets investeringar ökar kraftigt. Sverige står för de största

utlandsinvesteringarna i Estland. En snabb ökning av investeringarna sker också

i Polen och Ryssland. Sverige är inom ramen för utvecklingssamarbetet det

största givarlandet till vart och ett av de baltiska staterna. Under de senaste

åren har utvecklingssamarbetet med nordvästra Ryssland ökat särskilt starkt.

 Genom resultaten av regeringschefsmötet i Visby i maj i år, har Sveriges roll

ytterligare tydliggjorts. Sveriges statsminister fick i Visby i uppdrag att

tills vidare koordinera Östersjösamarbetet. Det medför stora möjligheter. Det

bor 50 miljoner människor kring Östersjön. Om området kan utvecklas till en

naturlig bro mellan de tidigare kommunistiska länderna och EU, kan en

marknadsplats för över en halv miljard människor skapas i vårt närområde.

 Ett nära samarbete mellan stater, näringsliv och utbildningsinstitutioner är

avgörande för om denna utveckling skall lyckas. Ett speciellt råd har därför

inrättats i Statsrådsberedningen - Statsministerns Östersjöråd. Rådet skall vara

det centrala forumet för samordning och utveckling av den svenska

Östersjöpolitiken. Rådet skall initiera debatt och skapa medvetenhet kring

behovet av ett närmare samarbete i vår region. Det skall också fungera som

referensgrupp i statsministerns uppdrag att koordinera Östersjösamarbetet.

 Rådets arbete kommer att koncentreras till de fem områdena svensk

exportindustri av bl.a. livsmedel, energisystem, ömsesidigt kunskapsutbyte,

stärkt infrastruktur samt samarbete för att skydda miljön runt Östersjön.

 Inom vart och ett av dessa fem områden kommer regeringen att presentera

konkreta projekt utöver dem som redan pågår. Statsministerns östersjöråd kommer

även att fungera som ett instrument för ledning, avrapportering och övergripande

samordning av övriga aktiviteter relaterade till östersjöarbetet i det svenska

regeringskansliet.

 I syfte att stimulera tillväxt och sysselsättning bör 1 miljard kronor anvisas

för åtgärder och projekt inom bl.a. de redovisade fem områdena, samt för att öka

handeln och investeringarna och i övrigt stärka samarbetet mellan stater och

näringsliv i regionen. Medlen bör tillföras en fond som fördelas efter förslag

av Statsministerns Östersjöråd.

5.5 Program för omställning till hållbar utveckling

Regeringens förslag: Ett femårigt program för investeringsbidrag genomförs som

syftar till att driva på den tekniska utvecklingen samt att skapa sysselsättning

främst genom kretsloppsanpassning av byggnader och teknisk infrastruktur.

Programmet skall omfatta åtgärder med sysselsättningsskapande, teknikutvecklande

och miljöförbättrande effekt bl.a. inom avfallsområdet, va-området samt inom

byggsektorn. Även inom vissa andra områden kan åtgärder som syftar till en

ekologisk hållbar utveckling komma att ges stöd inom ramen för programmet.

Åtgärderna skall inriktas på projekt som är av pilotkaraktär och som annars inte

skulle komma till stånd. Delegationen för ekologisk omställning vid

Naturvårdsverket skall fördela medlen. Ytterligare 1 miljard kronor bör

tillföras fjortonde huvudtitelns anslag Investeringsbidrag för främjande av

omställning i ekologiskt hållbar riktning.

Skälen för regeringens förslag: Den potential som finns för att skapa

sysselsättning inom miljöanpassad verksamhet bör tas tillvara. Exempelvis kan

delar av den friställda arbetskraft som i dag finns inom bygg- och

anläggningssektorn användas i samband med investeringar för miljöanpassning av

infrastrukturen och boedet, samt för rivning av vissa byggnader. Därigenom

påskyndas omställningen till en ekologiskt hållbar utveckling. Utformade på rätt

sätt kan dessa satsningar bidra till att lösa miljöproblem i samband med

boendet, till utveckling av ny teknik samt till att minska arbetslösheten.

 Under år 1995 genomfördes ett par sysselsättningsåtgärder med inriktning på

miljöområdet på 400 respektive 100 miljoner kronor (prop. 1994/95:25). En

särskild delegation vid Naturvårdsverket fattar beslut om bidragen för främjande

av omställning i ekologiskt hållbar riktning. En större utvärdering av de två

bidragsprogrammen kommer att utföras och redovisas i april 1997. En preliminär

utvärdering har tagits fram av Naturvårdsverket i samråd med länsstyrelser och

andra berörda myndigheter (rapporten "Insatser som kan skapa sysselsättning och

förbättra miljön"), vilken har remissbehandlats. Regeringens föreliggande

förslag bygger bl.a. på ovannämnda rapport samt remissvaren på denna från bl.a.

Boverket och Byggforskningsrådet. Underlag har också varit det arbete som ligger

till grund för den av ABF utgivna skriften "Bygg om Sverige till bärkraft,

1996".

 Det föreslagna programmet skall dels syfta till att skapa sysselsättning genom

att stimulera investeringar bl.a. i en kretsloppsanpassning av byggnader och

infrastruktur, och dels till att stimulera en marknad för ny miljöteknik med

framtida tillväxtförutsättningar. Förutom det i detta förslag presenterade

bidragsprogrammet bör åtgärder för en kretsloppsanpassning också stimuleras

genom andra styrmedel och genom utvecklandet av klara normer inom olika områden,

exempelvis införande av producentansvar innefattande bl.a. bestämmelser om

hantering av bygg- och rivningsavfall.

 Programmet skall stimulera till investeringar som bedöms inte annars komma

till stånd, dvs. stöd skall inte ges till redan beslutade projekt eller till

projekt som bedöms vara lönsamma på egen hand. Bl.a. finns det inom de

bostadsområden som byggdes inom det s.k. "miljonprogrammet" behov av omfattande

miljöförbättringar som skulle ge sysselsättningseffekter. Särskilt åtgärder som

leder till teknikutveckling bör stimuleras med bidragen. Det finns i dag också

en gråzon mellan forskning och fullskalig tillämpning, som gör att det finns

behov av stöd till experimentbyggande, pilotprojekt och

demonstrationsanläggningar, t.ex. inom ny småskalig va-teknik. Förutom de

arbetstillfällen programmet då skapar, skapas också indirekta effekter såsom

ökade exportmöjligheter genom att ny teknik utvecklas samt att den kommersiella

användningen av befintlig teknik påskyndas. I syfte att skapa incitament för

aktörerna att genomföra önskade åtgärder bör bidragsdelen uppgå till mellan 15-

30% av investeringskostnaderna. Det finns i detta skede ingen anledning att

begränsa kretsen av möjliga bidragsmottagare. Stödet syftar till att stimulera

till åtgärder utöver bara uppfyllande av föreskrifter.

 De områden inom vilka programmet skall kunna stimulera till investeringar är:

- Åtgärder inom va-sektorn för minskat utsläpp av kväve och fosfor från

 avloppsvatten samt dagvattenhantering. Även inrättande av separata

 toalett/urinledningar är angeläget, vilket minskar övergödningen. Försök pågår

 i olika delar av landet.

- Återanvändning av byggnadsmaterial. Vid rivning av fastigheter krävs särskilda

 insatser för att miljöfarligt material skall tas om hand på korrekt sätt.

 Utveckling och igångsättning av bygg- och ombyggnadsprojekt med återvunna

 material är angeläget. Ett särskilt problem utgör material från områden som

 utförs med plastgjuten betong.

- Kretsloppsanpassad renovering, dvs. renovering som sker med hälso- och

 miljöanpassade material som kan återanvändas och återvinnas.

- Åtgärder inom avfallsområdet som leder till minskad total mängd deponerat

 avfall men också till bättre förutsättningar för separering av olika

 avfallsfraktioner, till utnyttjande av återvunna fraktioner och inte minst

 till avskiljning av miljöfarligt avfall.

Med den föreslagna formen för programmet består detta i huvudsak av en satsning

på ett avgränsat antal områden som främst består av pilotprojekt. Det är

angeläget med en helhetssyn på infrastrukturen i de befintliga bostadsområden

som kan komma i fråga för att kretsloppsanpassas med bidrag ur dessa medel.

Vidare kan de statliga medlen ges viss utväxling genom att investeringarna till

viss del finansieras av privat eller kommunalt kapital som inte skulle ha

satsats utan programmet.

 Regeringen kommer att se över mandatet för delegationen för ekologisk

omställning så att denna kan administrera programmet. I delegationen bör därför

ingå personer med erfarenhet från kommunsektorn, näringslivet, utvecklingen inom

byggsektorn, miljövård och arbetsmarknadspolitik. Riksrevisionsverket kommer att

ges i uppdrag att utvärdera programmet. Syftet är att olika aspekter utifrån

miljö-, boende- och sysselsättningspolitik samt teknikutveckling skall kunna

belysas vid bedömningen av ansökningarna. Projekt utanför de nu nämnda områdena

men med inriktning på omställning för en ekologiskt hållbar utveckling får

prövas av regeringen inom den angivna ramen.

 Mot bakgrund av tidigare investeringstöd med miljöinriktning bedömer

regeringen att sammanlagt 1 miljard kronor bör avsättas till delegationens

förfogande. Regeringen avser även att undersöka om arbetet med förnyelse i

ekologisk riktning av t.ex. va- och avfallssystemen på sikt kan främjas genom

miljöavgifter.

 Programmet skall vara tidsbegränsat och genomföras under fem år.

5.6 Särskilda insatser för omstrukturering i vissa

 kommuner och landsting

Regeringens förslag: Av de 400 miljoner kronor som har anvisats för särskilda

insatser för vissa kommuner och landsting år 1996 bör högst 200 miljoner kronor

även få användas för projekt i kommuner och landsting som avser att bidra till

omstruktureringen i den kommunala verksamheten med anledning av den ekonomiska

situationen.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen beslutade i december 1995 om ett nytt

utjämningssystem för kommuner och landsting (prop. 1995/96:94, bet.

1995/96:FiU5, rskr.1995/96:116). Det nya systemet innebär en långtgående

utjämning av skatteinkomster samt strukturella kostnadsskillnader. Regeringen

konstaterade i 1995 års kompletteringsproposition (prop. 1994/95:150 bil. 7 s.

63-64) att trots långtgående införanderegler kan vissa kommuner och landsting få

problem vid införandet av det nya utjämningssystemet. För att tillfälligt kunna

bistå dessa kommuner och landsting föreslog regeringen att medel skulle ställas

till förfogande för rekonstruktiva åtgärder. Riksdagen anslog därför 400

miljoner kronor under sjunde huvudtiteln för särskilda insatser som skulle

användas för kommuner och landsting med en särskild svår ekonomisk situation och

ekonomiska problem vid införandet av det nya bidrags- och utjämningssystemet.

 Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150) gjort

bedömningen att regeringen även fortsättningsvis bör ha tillgång till de extra

resurser som de särskilda medlen utgör, bl.a. mot bakgrund av de ekonomiska

problem som vissa kommuner kan få till följd av att stora borgensåtaganden måste

infrias. Regeringen har därför uttalat att motsvarande medel bör avsättas även

för åren 1997 och 1998. De särskilda medlen som finns avsatta för år 1996 har

hittills inte fördelats ut eftersom det är för tidigt att avgöra om alla

kommuner och landsting kan klara sina åtaganden utan särskilda insatser.

 Den ekonomiska situationen i den kommunala sektorn innebär att det finns ett

fortsatt stort behov av omstrukturering av verksamheten. Sysselsättningen i

sektorn har minskat sedan början av 1990-talet och beräknas fortsätta att minska

framöver. Anpassningskraven kommer att variera för olika kommuner och landsting.

Det är av stor betydelse att den fortsatta omstruktureringen sker på ett sätt

som gör att kvalitén i verksamheten ändå kan säkerställas i ett mer långsiktigt

perspektiv. Det gäller exempelvis inom barn- och ungdomsverksamheten och inom

hälso- och sjukvården.

 För åren 1997 och 1998 har regeringen och de politiska företrädarna för

Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet kommit överens om vissa

ömsesidiga åtaganden. Kommun- och Landstingsförbunden har bl.a. åtagit sig att

verka för att kommuner och landsting i möjligaste mån undviker att säga upp fast

personal så att denna inte hamnar i öppen arbetslöshet. Regeringen är emellertid

medveten om att vissa kommuner och landsting har mycket stora behov av kostnads-

anpassningar och därför kan ha svårigheter att helt undvika uppsägningar av fast

anställd personal. Det är inte minst i dessa fall av särskild betydelse att

omstruktureringen sker på ett sätt som inte äventyrar den långsiktiga kvalitén.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att högst 200 miljoner kronor av de medel

som har avsatts för särskilda insatser för år 1996 engångsvis även bör få

användas för projekt i kommuner och landsting som underlättar den

omstrukturering som måste ske för att åstadkomma en verksamhet som motsvarar den

ekonomiska situationen. Detta bör ge vissa positiva sysselsättningseffekter

under den tid projekten pågår.

 Projekten bör leda till att möjligheterna att anpassa den kommunala verk-

samheten efter de nya ekonomiska förutsättningarna förbättras. Detta bör bl.a.

ske genom att skapa utrymme för en mer långsiktig planering samtidigt som man

inom projektverksamheten får möjlighet att anordna t.ex. kompetenshöjande

insatser och försöksverksamhet med förändrad arbetsorganisation. Verksamheten

skall syfta till att förbereda organisationen för de nya krav som kommer att

ställas samtidigt som arbetslösheten reduceras. Projekten bör med fördel ske i

samarbete med berörda fackliga organisationer och arbetsförmedling. På detta

sätt underlättas också de båda kommunförbundens åtagande att verka för att

undvika att säga upp personal.

 Regeringen anser att en kommitté bör inrättas för att hantera denna

verksamhet. Kommittén skall inom de ramar som regeringen anger besluta om medel

efter ansökningar från kommuner och landsting.

 Av de nu föreslagna 200 miljoner kronorna för år 1996 bör så stor del kunna

användas för projektverksamhet som medges dels av projektens kvalitet, dels av

behovet av de särskilda insatser som ursprungligen motiverade att medlen

avsattes. En utgångspunkt är därvid att om behovet av särskilda insatser blir

större än vad som nu kan bedömas, måste dessa finansieras med medel som på annat

sätt skulle ha ställts till kommunsektorns förfogande

 Bidrag skall kunna beviljas för lönekostnader, med högst 50 procent av den

totala projektbudgeten. Återstående delen skall finanseras av kommuner och

landsting. Ansökningarna bör innehålla förslag till konkreta projekt med den

inriktning som beskrivs ovan. Vid bedömningen av en ansökan skall särskild

hänsyn tas till kommunernas ekonomiska situation. Kommittén skall bestå av en

ordförande samt ledamöter som representerar berörda departement samt Svenska

Kommunförbundet och Landstingsförbundet. Regeringen kommer att under

förutsättning att riksdagen godkänner förslaget utfärda närmare direktiv för

kommitténs arbete.

6 Utbildning för tillväxt och rättvisa

6.1 Inledning

I detta kapitel presenterar regeringen sin syn på behovet och utformningen av

ett omfattande kunskapslyft genom en särskild satsning på vuxenutbildning och en

därmed förknippad studiestödssatsning. En expansion av den högre utbildningen

redovisas också.

6.1.1 Tidigare riksdagsbehandling

Riksdagen har redan i viss utsträckning behandlat dessa frågor. Regeringen

framhöll i den ekonomiska vårpropositionen med förslag till riktlinjer för den

ekonomiska politiken, utgiftstak, ändrade anslag för budgetåret 1995/96, m.m.

(prop. 1995/96:150) att utbildningen måste förbättras och byggas ut. Regeringen

angav att utbildningspolitiken är av central betydelse för ansträngningarna att

stärka tillväxten, öka sysselsättningen, minska klyftorna och trygga välfärden.

Alla ungdomar skall tillförsäkras en god utbildning som lägger grunden för ett

livslångt lärande. Vuxna med låg utbildningsnivå skall ges chansen att förbättra

sina kunskaper och därmed sina möjligheter på arbetsmarknaden. Vuxenutbildningen

skall därför byggas ut varaktigt med 100 000 platser. Denna utbyggnad skall

påbörjas hösten 1996 och vara i full kraft från hösten 1997. Den avlöser de

tillfälliga utbildningsplatser i komvux och folkhögskolan, som varit

finansierade med arbetsmarknadspolitiska medel och som föreslagits upphöra.

Regeringen angav också att kommunerna kommer att ges ett stort ansvar för att

genomföra satsningen inom vuxenutbildningen. Vidare föreslogs 30 000 permanenta

platser i högskolan. Denna utbyggnad sker successivt från år 1997 fram t.o.m.

höstterminen 1999 och avlöser de tillfälliga utbildningsplatser som varit

finansierade med arbetsmarknadspolitiska medel.

 I vårpropositionen aviserade regeringen sin avsikt att återkomma till

riksdagen beträffande utformningen av utbildningssatsningen och studiefinan-

sieringen inom vuxenutbildningen, vilket nu sker. Det är regeringens avsikt att

återkomma i budgetpropositionen för år 1997 bl.a. när det gäller närmare förslag

om medel för dessa satsningar.

6.1.2 Pågående utrednings- och remissarbete

Regeringen tillkallade i juni 1995 en parlamentariskt sammansatt kommitté för

ett nationellt kunskapslyft för vuxna (dir. 1995:67). Kommittén, som har antagit

namnet Kunskapslyftskommittén (U 1995:09), skulle i ett första steg föreslå mål

för ett nationellt kunskapslyft för vuxna som en del i en strategi för ett

livslångt lärande. I delbetänkandet En strategi för kunskapslyft och livslångt

lärande (SOU 1996:27) föreslår kommittén att de fortsatta insatserna bör vila på

tre hörnpelare, nämligen ungdomsutbildning, kunskapslyft för vuxna och livslångt

lärande. Målet för kunskapslyftet är delaktighet i samhällsutvecklingen,

anställningsbarhet och möjligheter till vidare studier. Individernas rätt till

vuxenutbildning bör utökas till att gälla även utbildning på gymnasial nivå.

Kommittén föreslår att vuxna skall ha rätt till utbildning på gymnasienivå

enligt en individuell utbildningsplan omfattande kurser i gymnasieskolans

kärnämnen och karaktärsämnen eller motsvarande. En tänkbar nivå skulle kunna

vara utbildning motsvarande fyra terminer eller 1 500 gymnasiepoäng.

Möjligheterna att delta i den garanterade vuxenutbildningen på gymnasial nivå

skall vara likvärdiga över landet. De grupper som i dagsläget saknar grundskole-

och gymnasieutbildning på den föreslagna nivån skall enligt förslaget erbjudas

utbildning i kunskapslyftet.

 Arbetsmarknadsdepartementet och Utbildningsdepartementet genomförde den 11

april 1996 ett remissmöte där bl.a. Kunskapslyftskommitténs delbetänkande

behandlades. I mötet deltog representanter för myndigheter och arbetsmarknadens

parter. Utbildningsdepartementet hade den 9 maj 1996 ett motsvarande möte med

företrädare för vuxenutbildning och folkbildning. Kunskapslyftskommitténs

delbetänkande och de synpunkter därpå som framfördes vid remissmötena ingår som

bakgrund till regeringens bedömningar av hur vuxenutbildningssatsningen bör

utformas. Kommitténs delbetänkande kommer också att bli föremål för sedvanlig

remissbehandling under hösten 1996.

 Regeringen tillkallade hösten 1994 en parlamentariskt sammansatt kommitté som

fick i uppdrag att dra upp riktlinjerna för en reformering av

studiestödssystemet (Dir. 1994:148). Kommittén antog namnet Studiestödsut-

redningen (U 1994:13). Den viktigaste uppgiften för kommittén har varit att

undersöka förutsättningarna för ett mer sammanhållet studiestödssystem, som

innefattar stödformer inom både Utbildningsdepartementets och Arbets-

marknadsdepartementets område. I enlighet med tilläggsdirektiv (Dir. 1995:157)

har kommittén redovisat på vilket sätt en förändrad gränsdragning mellan

arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning fordrar anpassningar i

studiefinansieringen. Kommittén har även fått i uppdrag (Dir. 1996:19) att, i

sina överväganden om hur studier skall kunna underlättas för dem med stor

försörjningsbörda och hög boendekostnad, beakta rapporten om de ensamstående

föräldrarna och bostadsbidragsutredningens betänkande. Studiestödsutredningen

har i dagarna överlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1996:90) Sammanhållet

studiestöd. Regeringen kommer att överväga utredningens förslag.

6.2 Om behovet av ett kunskapslyft

Sverige skall konkurrera med kompetens, inte med låga löner. Det kan uppfattas

som en självklarhet, men innebär ett avgörande politiskt vägval. För att skapa

en långsiktigt stabil välståndsutveckling med en rättvis och rationell

fördelning av inkomsterna måste Sverige konsekvent satsa på en snabb utveckling

av kunskapssamhället. Den mest effektiva fördelningspolitiken är den som

stimulerar den ekonomiska tillväxten, höjer kunskapsnivån och minskar

arbetslösheten. Ökade kunskaper är emellertid inte endast viktigt för vår

ekonomiska välståndsutveckling, utan utgör även grunden för social, politisk och

kulturell utveckling och för att det tas långsiktiga miljöhänsyn inriktade på

hållbar utveckling. Detta kräver en förstärkt ungdoms- och högskoleutbildning,

ett livslångt lärande och ett kunskapslyft för de lågutbildade grupper av vuxna

vilka annars riskerar att hamna utanför arbetsmark-naden och marginaliseras i

samhället.

 Befolkningens utbildningsnivå har höjts kraftigt under de senaste tjugofem

åren. Andelen av befolkningen mellan 16 och 74 år med högst grundskoleutbildning

har minskat från drygt 60 procent till 25 procent mellan åren 1970 och 1995. Det

är främst de äldre som har en kortare utbildning. Samtidigt ökade andelen av

befolkningen med gymnasieutbildning från 30 procent till cirka 50 procent och

andelen med eftergymnasial utbildning från 8 procent till drygt 23 procent. De

främsta förklaringarna till denna utveckling är dels olika utbildningspolitiska

reformer, dels en ökad vilja hos befolkningen till fortsatta studier efter

grundskolan. Trots denna positiva utveckling är det regeringens uppfattning att

utbildnings- och kunskapsnivån måste höjas ytterligare. I Sverige, liksom i hela

den industrialiserade världen, pågår just nu en enorm omställning. Det handlar

om förändringar av produktionsmetoder, arbetsorganisation, informationsflöden

och kunskaper. Denna utveckling ställer nya och ökade krav på individen och

samhället. Med de höga ambitioner vi har i Sverige att nå både hög tillväxt

genom stärkt konkurrenskraft och ett jämlikt och rättvist samhälle, krävs att vi

satsar mer på utbildning och kompetensutveckling än andra länder.

 Utbildningsvalen och de senare yrkesvalen är mycket könsbundna. Inom

akademiska yrken har främst kvinnor gjort för sitt kön otraditionella val, men

utvecklingen går mycket långsamt. Under 1990-talet har inga större förändringar

skett på någon utbildningsnivå. Att kvinnor och män träder in på otraditionella

områden i utbildningen är viktigt för att bryta könssegregeringen på

arbetsmarknaden.

 Kvinnor har i dag i genomsnitt högre utbildning än män. Deras kunskaper tas

dock inte till vara fullt ut. Kvinnor är klart underrepresenterade i ledande

positioner i arbetslivet. Av de som befinner sig utanför arbetskraften utbildar

sig kvinnor mer än män.

 Utbildningsnivå är inte detsamma som kompetensnivå. Utbildning är en metod för

individen att få kunskaper som en grund för att skaffa sig kompetens att utföra

vissa arbetsuppgifter. Läsförståelse är en allt viktigare förutsättning för

individens förmåga att utföra olika arbetsuppgifter i ett modernt samhälle. OECD

genomförde år 1994 en studie IALS (International Adult Literacy Study) över

läsförståelse i vid mening bland ett representativt urval av befolkningen i

åldrarna 16-65 år i sju länder (Kanada, Tyskland, Nederländerna, Polen, Schweiz,

USA och Sverige). I undersökningen testades läsförståelsen i tre dimensioner -

löpande text, dokument och text med numeriska uppgifter. Varje text har delats

in i fem olika svårighetsgrader. På den lägsta nivån kontrollerades läsförmågan

och på de högsta nivåerna testades en bredare kompetens av det slag som

exempelvis bedöms i det svenska högskoleprovet.

 Studien visar att läsförståelsen i Sverige är högre än i alla de övriga

undersökta länderna. Det förklaras i OECD:s rapport av att Sverige sedan lång

tid har haft en relativt hög obligatorisk utbildningsnivå, att sysselsätt-

ningsgraden är hög och att fattigdomen är begränsad. Detta är bl.a. en följd av

den låga arbetslösheten och den aktiva fördelningspolitiken samt att den svenska

befolkningen läser mycket och i hög utsträckning deltar i studiecirklar och

annan folkbildning. OECD:s studie visar tydligt att läsförståelsen är negativt

relaterad till arbetslösheten i samtliga länder. Andelen arbetslösa är högre

bland dem som har dålig läsförståelse.

 Trots de positiva resultaten för Sveriges del visar OECD:s studie att omkring

en fjärdedel (drygt 1 miljon) av Sveriges befolkning mellan 16 och 65 år har en

läsförståelse som understiger vad som kan sägas vara målen i läroplanen för det

obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) för årskurs 9. Detta anser regeringen vara

oacceptabelt. Ur både ekonomisk och social synvinkel är det nödvändigt att denna

andel kraftigt reduceras till sekelskiftet.

 Gymnasiereformen, som innebär att den svenska gymnasieskolan är treårig, är nu

genomförd. Praktiskt taget alla elever går i dag vidare från grundskolan till

gymnasieskolan. Av de elever som lämnade grundskolan 1995 studerade 98 procent i

gymnasieskolan samma höst. Av dem som började en gymnasieutbildning läsåret

1990/91 fullgjorde hela 91 procent utbildningen inom fyra år.

 Mot denna bakgrund är det viktigt dels att vuxna svenskar kan få del av en

gymnasial utbildning motsvarande den som erbjuds ungdomar, dels att fortsätta

arbetet med att höja kvaliteten i ungdomsskolans utbildning. Regeringen har

nyligen förelagt riksdagen en proposition (prop. 1995/96:206 Vissa skolfrågor

m.m.) som genom regeländringar ökar förutsättningarna för höjning av

utbildningens kvalitet i ungdomsskolan.

 Statskontoret har på uppdrag av regeringen försökt bestämma antalet individer

som saknar utbildning på gymnasienivå i kärnämnena svenska, engelska, matematik

och samhällskunskap. Av Statskontorets rapport framgår att det totalt rör sig om

i storleksordningen 2 400 000 individer, som år 1994 befann sig i åldern 20-54

år och som har högst tvåårig gymnasial utbildning. Eftersom formell utbildning

och reell kompetens inte är helt överensstämmande, behöver en justering göras.

Beroende på hur man definierar erforderlig kompetens och om man inte ställer

alltför stora formella krav, kan gruppen i åldern 20-54 år som saknar kompetens

på gymnasienivå i kärnämnena svenska, engelska, matematik och samhällskunskap

uppskattas ligga i intervallet 1,7 - 2,4 miljoner personer. Enligt SCB:s

bedömning kan emellertid i storleksordningen en halv miljon personer ha läst i

genomsnitt tre ämnen i komvux.

 6.37

6.2.1 Arbetsmarknaden för olika utbildningskategorier

Individer med olika utbildningsbakgrund söker sig till olika delar av

arbetsmarknaden. I följande tabell visas för år 1993 att utbildningskategorier-

nas fördelning skiljer sig väsentligt åt mellan olika näringsgrenar.

Tabell 6.1 Förvärvsarbetande med olika utbildningsnivåer fördelade på olika

närings

grenar 1993

Källa: SCB, Årsys-93 och utbildningsregistret

Ungefär tre fjärdedelar av de förvärvsarbetande med högst grundskoleutbildning

arbetar inom näringslivet och i första hand inom distributionsbranschen. Inom

den offentliga sektorn återfinns de lägst utbildade främst inom primärkommunal

verksamhet. Inom staten och landstingen är andelarna påfallande små, endast tre

procent. På grund av ålderstrukturen bland de lägst utbildade kommer antalet att

minska kraftigt under de närmaste två decennierna. Det betyder troligen dels att

de grundskoleutbildade kommer att ersättas av personal med gymnasieutbildning,

dels att en avsevärd del av de arbetsuppgifter som de lägst utbildade utför

kommer att rationaliseras bort.

 De förvärvsarbetande som har tvåårig gymnasieutbildning är relativt jämnt

fördelade mellan privat och offentlig sektor i förhållande till sektorernas

andelar av den totala sysselsättningen, medan de med tre- eller fyraårig

gymnasieutbildning till övervägande delen arbetar inom näringslivet, i första

hand inom tjänstesektorn. Sammanfattningsvis kan konstateras, att två

tredjedelar av de förvärvsarbetande med högst gymnasieutbildning arbetar inom

det privata näringslivet. Bland de högskoleutbildade är förhållandet det

omvända; endast 35 procent av dem med kortare eller längre högskoleutbildning

arbetar inom näringslivet och av de forskarutbildade är det endast en fjärdedel.

 Enligt en studie som SCB gjort på uppdrag av Utbildningsdepartementet under

våren 1996 har anställda inom privata näringslivet en relativt låg

utbildningsnivå jämfört med andra OECD-länder. Dessutom får dessa grupper

betydligt mindre fortbildning och vidareutbildning än offentliganställda. Enligt

SCB:s personalutbildningsstatistik fick offentliganställda år 1995 mer än

dubbelt så mycket personalutbildning som privatanställda (räknat som antal

helårspersoner i utbildning per sysselsatt).

 Det offentliga utbildningsväsendet har hittills i viss utsträckning engagerat

sig i personalutbildningen. År 1995 anordnades ungefär 15 procent av den totala

personalutbildningsvolymen (mätt som antal helårspersoner) av högskolor, komvux

eller arrangörer inom folkbildningen, bl.a. i form av uppdragsutbildning. En

väsentlig ökning av personalutbildningen i landet förutsätter att företag och

myndigheter själva arrangerar mer utbildning eller anlitar andra

utbildningsanordnare utanför det ordinarie utbildningsväsendet.

 De lågutbildades situation på arbetsmarknaden har nyligen redovisats i en

rapport från SCB (Efter 20 år på arbetsmarknaden, 1996). De lågutbildade, dvs.

de med högst grundskoleutbildning, har följts under en tjugoårsperiod från 1970

till 1990. Därvid framkom bl.a. att de lågutbildade förblir lågutbildade.

Majoriteten hade samma utbildningsnivå under hela tjugoårsperioden. De

lågutbildade bytte yrken och arbetsplatser (troligen till största delen

ofrivilligt) oftare än andra men hade under hela perioden genomgående arbeten

med låg kvalifikationsnivå. De hade även inkomster som klart understeg alla

andras både i början och i slutet av tjugoårsperioden. De lågutbildade lämnar

arbetsmarknaden i större utsträckning än andra utbildningskategorier och de har

även högre arbetslöshet. Det senare framgår av Arbetsmarknadskommitténs

betänkande (SOU 1996:34) där den öppna arbetslöshetens utveckling för olika

utbildningskategorier redovisas för perioden 1971-1995.

Diagram 6.1Arbetslöshet i Sverige per utbildningsgrupp

 16-64/74 år, 1971-1995

Procent

Källa: SOU 1996:34, s. 177.

I samband med de senaste årens ekonomiska kris ökade arbetslösheten påtagligt

för samtliga utbildningskategorier, dock mest för dem med endast

grundskoleutbildning eller tvåårigt gymnasium. En förklaring till detta är att

antalet arbetsuppgifter med låga kvalifikationskrav har minskat och att

arbetsgivarnas krav på kompetens bl.a. därigenom successivt har ökat. Enligt AMS

statistik över nyanmälda lediga platser ställde arbetsgivaren särskilda krav på

utbildning eller erfarenhet på ca 65 procent av de efterfrågade personerna i

början av 1980-talet. Denna andel ökade till 93 procent i början av år 1995.

NUTEK redovisar motsvarande resultat i en nyligen publicerad undersökning

(Towards Flexible Organisations, 1996).

 Detta mönster är inte specifikt för Sverige utan ser likadant ut i många

länder. Den absoluta efterfrågan på lågutbildad arbetskraft har sjunkit kraftigt

och det finns knappast några tecken på att efterfrågan på lågutbildade kommer

att öka så mycket att arbetslösheten bland dem kan sänkas i någon större

omfattning.

 Den bild som framträder ur dessa studier är tydlig. Det finns en kunskapsfälla

som skapar en ond cirkel. Låg utbildning ger generellt sämre förutsättningar att

få fotfäste och att lyckas på arbetsmarknaden. För att minska arbetslösheten

bland dem som i dag är lågutbildade måste strategin vara att höja deras

kompetensnivå så att den svarar mot efterfrågan och möjliggör fortsatt lärande.

6.2.2 Kraven på ökade kunskaper och kompetens

Vid utformningen av utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken är det nödvändigt

att försöka bedöma hur efterfrågan på olika utbildningskategorier utvecklas i

framtiden. I nedanstående diagram visas utbildningsstrukturen i Sverige år 1995

fördelad på årskullar av befolkningen, samt en prognos över årskullarnas

utbildningsstruktur år 2015.

Diagram 2 Utbildningsnivå per födelseår 1995 och prognos år 2015

Källa: SCB, Utbildningsregistret och Prognosinstitutet

Anm.: För dem som är födda 1931-1955 avser utbildningsstrukturen situationen år

1995. För dem som är födda 1956-1985 avses den prognosticerade

utbildningsstrukturen är 2015.

 Den mest påtagliga skillnaden mellan de yngre och äldre på arbetsmarknaden är

andelen med högst grundskoleutbildning. Den har minskat från drygt 50 procent

bland dem som föddes i början av 1930-talet till ca 11 procent bland dem som

föddes i början av 1970-talet. Andelen av årskullarna som skaffat sig

eftergymnasial utbildning har ökat successivt. Att allt fler personer genomgår

eftergymnasial utbildning i dag jämfört med för fyrtio år sedan hänger

naturligtvis samman med att andelen med gymnasiekompetens har stigit kraftigt.

Av diagrammet kan utläsas att andelen med längre högskoleutbildning dock är

relativt konstant kring 15-16 procent av åldersgrupperna 1946-1965. Inom samma

åldersgrupper ökade andelen med kortare eftergymnasial utbildning från 13

procent till som mest 17 procent för femtiotalisterna. Bakom denna utveckling

ligger utbyggnaden av de kortare eftergymnasiala utbildningarna samt införandet

av linjesystemet för de längre utbildningarna med begränsad antagning till de

s.k. fria fakulteterna under 1970-talet.

 Utbildningskapaciteten vid universitet och högskolor har byggts ut kraftigt

under de senaste åren. För att få en uppfattning om utbyggnadens betydelse för

den relativa utbildningsstrukturen har SCB prognosticerat utbildningsnivån år

2015 för dem som är födda t.o.m. 1985. Prognosen indikerar att andelen med

endast grundskole- eller gymnasieutbildning i de yngsta årgångarna blir något

lägre än de närmast äldre årgångarna samtidigt som andelen med eftergymnasial

utbildning beräknas bli ca 33 procent i åldergrupperna födda 1946-1975 jämfört

med omkring 36 procent i åldergruppen födda 1976-1980. Även inom gruppen 1981-

1985 kan andelen eftergymnasialt utbildade komma att vara av den

storleksordningen när alla avslutat sina studier.

 I SCB:s beräkningar har emellertid inte hänsyn tagits till den föreslagna

utbyggnaden av högskolan med ytterligare 30 000 platser eller satsningen på

vuxenutbildningen motsvarande 100 000 platser. Dessa förslag innebär dels att

andelen av arbetskraften med högst grundskoleutbildning minskar inom flertalet

åldersgrupper, dels att andelen med eftergymnasial utbildning kommer att öka

ytterligare.

 Det finns ett flertal såväl internationella som svenska kvalificerade

bedömningar av behovet av kunskaps- och kompetensutveckling. I en bilaga till

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs betänkande (SOU 1996:34) presenterar NUTEK

scenarioberäkningar av utbud och efterfrågan på arbetskraft med olika

utbildningar fram till år 2010. SCB har genomfört liknande beräkningar vars

resultat i huvudsak är desamma som NUTEK:s. Resultaten av scenarioberäkningar av

detta slag får inte övertolkas, vilket både NUTEK och SCB framhåller.

Beräkningarna är i hög grad beroende av de antaganden som görs och oförutsedda

händelser såsom kraftig minskning av världshandeln eller dramatiska förändringar

i den politiska utvecklingen kan inte beaktas i kalkylerna. De huvudtendenser

som beräkningarna pekar på torde dock vara riktiga även om beräkningarna inte

tar hänsyn till de föreslagna utbyggnaderna av antalet högskoleplatser och

vuxenutbildningsplatser.

 Den frågeställning som Arbetsmarknadspolitiska kommittén gav NUTEK i uppgift

att belysa var: Vilka krav ställs på arbetskraftens utbildningsstruktur och på

den ekonomiska tillväxten om den totala arbetslösheten år 2010 inte skall

överstiga ca 6,5 procent?

I följande tabell har NUTEK:s huvudsakliga resultat sammanfattats.

Tabell 6.2 Utbud och efterfrågan på olika utbildningskategorier år 2010 enligt

NUTEK:s

och SCB:s scenarioberäkningar.

1000-tal

Utbildning 1993 2010 Differens

 Arbets-Utbud Privat OffentlTotalAbs %

 kraft efter- efter- efter-

 frågan frågan frågan

Grundskola 1 302 717 469 80 549 169 23.6

Gymnasium 2 165 2 795 1 751 546 2 297 498 17.8

Högskola * 2 år647 598 436 388 824 -226-37.8

Högskola * 3 år465 802 566 341 907 -105-13.1

varav

naturvetare/civ ing80151 168 30 198 -47-31.1

ekonom/jurist 63 108 140 20 160 -52-48.1

offentlig inriktn218244 82 218 300 -56-23.0

övrig högskoleutb104299 176 73 249 50 16.7

Forskarutbildning25 47 26 30 56 -9-19.1

 4 604 4 960 3 248 1 385 4 633 327 6.6

Källa: SOU 1996:34, s. 183 (NUTEK: Rapporten ingår i kommitténs expertbilaga).

 Beräkningarna indikerar, att både antalet och andelen av arbetskraften med

högst grundskoleutbildning kommer att nästan halveras till år 2010 samtidigt som

de gymnasieutbildades andel tycks komma att öka kraftigt. Antalet personer med

kortare högskoleutbildning beräknas minska något samtidigt som antalet med minst

treåriga högskoleutbildningar kan komma att öka mycket kraftigt.

 För att uppnå kalkylens mål om en total arbetslöshet år 2010 på högst ca 6,5

procent (varav 3 procent öppen arbetslöshet) krävs en omfattande omstrukturering

och kompetenshöjning av arbetskraften. Trots att utbudet av grundskoleutbildade

beräknas minska radikalt finns en potentiell risk för en kvarstående hög

arbetslöshet bland de lågutbildade.

 6.38

 NUTEK:s kalkyler pekar även mot att den efterfrågan på högskoleutbildade,

främst inom näringslivet, som krävs för att uppnå målet att reducera

arbetslösheten till 6,5 procent inte kommer att kunna tillfredsställas utan

åtgärder. Trots att utbudet av högskoleutbildade förväntas öka påtagligt

indikerar beräkningarna en betydande brist år 2010 om ingenting görs. Kan inte

den ökade efterfrågan på kompetens tillgodoses hämmas BNP-tillväxten och

sysselsättningen och därmed möjligheterna att nå kalkylens arbetslöshetsmål.

 De kvantitativa resultat som NUTEK:s och SCB:s kalkyler visar kan inte tolkas

exakt. Tillsammans med övriga forsknings- och utredningsresultat pekar de dock

tydligt i riktning mot vilka utbildningsåtgärder som måste vidtas för att öka

välståndet och minska arbetslösheten i Sverige. För det första krävs en

grundskola utan förlorare och en gymnasieskola för alla. Det ställer ökade krav

på grundskolan och gymnasieskolan vad gäller utbildningens måluppfyllelse. För

det andra måste betydligt fler ungdomar förmås att fortsätta med eftergymnasiala

studier. Det är även väsentligt att fler ungdomar förmås studera vid

utbildningsprogram med inriktning mot områden där brister kan förväntas uppstå,

framförallt de program som är inriktade mot näringslivet. För det tredje måste

fler ungdomar fortsätta med forskarutbildning. För det fjärde krävs att

kvaliteten på utbildningarna upprätthålls och utvecklas. Eftersom endast 2-3

procent av arbetskraften omsätts per år är det för det femte nödvändigt att

många av dem som i dag är ute i arbetslivet radikalt ökar sina kunskaper. Det

gäller särskilt dem med endast grundskoleutbildning och kortare

gymnasieutbildning. Slutligen krävs att lärandet och yrkesträningen i jobbet

kopplas till återkommande utbildning under yrkeslivet. Dessa villkor kommer att

ställa ökade krav på utbildningsväsendet och på möjligheterna till

kompetensutveckling i arbetslivet.

 6.39

6.3 Satsningen på vuxenutbildning

6.3.1Syfte och målgrupp

Regeringens förslag: En särskild statlig satsning på vuxenutbildning skall göras

under fem år för att under denna period åstadkomma ett kraftigt kunskapslyft för

den grupp vuxna som har störst behov av utbildning och hittills har fått minst

av samhällets utbildningsinsatser. Detta görs i syfte att öka sysselsättning och

tillväxt.

 Målgruppen för den särskilda utbildningssatsningen är i första hand vuxna

arbetslösa som helt eller delvis saknar treårig gymnasiekompetens. Därutöver

skall satsningen också vända sig till anställda som helt eller delvis saknar

denna kompetens. Övriga vuxna skall få delta i mån av plats.

 Satsningen skall också bidra till att utveckla nya former för att möta vuxnas

utbildningsbehov i framtiden och därmed efter femårsperioden kunna avlösas av

ett nytt vuxenutbildningssystem.

Skälen för regeringens förslag: En kraftfull satsning på vuxenutbildning bör

genomföras under en femårsperiod. Utbildning är ett viktigt medel för att nå

regeringens mål att halvera den öppna arbetslösheten och för att långsiktigt

skapa bättre förutsättningar för tillväxt. På grund av den ansträngda ekonomin

i många kommuner behöver staten satsa extra medel för att

vuxenutbildningssatsningen verkligen skall komma till stånd nu och likvärdigt i

hela landet. Det gäller att under en relativt kort period av fem år åstadkomma

ett nationellt kunskapslyft, som utan en extraordinär satsning skulle ta

betydligt längre tid.

 Satsningen på vuxenutbildning är viktig ur tre perspektiv. För individen

handlar det om att genom utbildning få ökat självförtroende, ökade möjligheter

att få eller behålla ett jobb och reella möjligheter att utöva inflytande över

sin situation, både i arbetet och på fritiden. Ur arbetslivets perpektiv handlar

det om att lägga en bas för lärande i arbetet och förmåga till omställning. Ur

samhällets perspektiv slutligen är utbildade kvinnor och män en förutsättning

för en levande demokrati. Allas möjlighet till återkommande utbildning är en av

de viktigaste fördelningspolitiska åtgärderna för att skapa jämlika och

jämställda villkor mellan människor.

 Kraven på en hög nivå på befolkningens utbildning är, som framgått av

avsnittet 6.2, större än någonsin. Personer med låg utbildningsnivå riskerar att

bli förlorare på arbetsmarknaden och i samhällslivet. Utbildningserbjudandet bör

därför avse utbildning upp till treårig gymnasiekompetens för vuxna som saknar

sådan utbildning. Även kraven på högskolekompetens ökar i arbetslivet. Flera

ungdomar än hittills behöver satsa på högskoleutbildning, men dessutom behöver

ett betydande antal vuxna också satsa på högre utbildning. Många av dessa vuxna

behöver kompletterande utbildning

på gymnasienivå för att få en reell tillgång till och behörighet för hög-

skoleutbildning.

 Målgruppen för den särskilda utbildningssatsningen är i första hand vuxna

arbetslösa som helt eller delvis saknar treårig gymnasiekompetens. Därutöver

skall satsningen också vända sig till anställda som helt eller delvis saknar

denna kompetens. Därmed prioriteras de som har kortast utbildning och störst

behov av utbildning för att få en starkare ställning på arbetsmarknaden. Övriga

vuxna skall få delta i mån av plats. Deras behov av vuxenutbildning skall främst

tillgodoses inom ramen för de ordinarie resurserna för vuxenutbildning.

 Vuxenutbildningssatsningen skall bidra till förnyelse och omställning i

arbetslivet. En bas i form av treårig gymnasiekompetens behövs både för att

kunna arbeta i och utveckla en modern arbetsorganisation och för att kunna byta

yrkes- och utbildningsinriktning. Detta ställer krav på att utbildningen

genomförs med moderna arbetssätt där de vuxna genom studiernas uppläggning och

arbetsformer tillägnar sig en beredskap att arbeta i en modern

arbetsorganisation. Arbetslösa och anställda som riskerar att bli arbetslösa kan

genom att skaffa sig en treårig gymnasiekompetens få möjlighet att övergå till

branscher där sysselsättningsbehovet förväntas öka i framtiden. Inte minst

viktigt är det att nå dem som är varslade/uppsagda så att de under

uppsägningstiden kan komma igång med utbildning. En sådan utbildningsinsats ökar

förutsättningarna för tillväxt och är ett verksamt medel i

arbetslöshetsbekämpningen.

 Vuxenutbildningssatsningen kan få en särskilt betydelsfull roll för kvinnor

och män i yrken och branscher som drabbas av konjunktur- och

strukturförändringar, t.ex. inom kontor, vård och tillverkningsindustri. De kan

få den bas i kunskap och kompetensgivande utbildning som är nödvändig för att få

en starkare ställning på arbetsmarknaden i framtiden. Med denna inriktning kan

utbildningssatsningen också aktivt bidra till att bryta den könsmässiga

snedfördelningen på arbetsmarknaden.

 Avsikten är också att under den femåriga genomförandeperioden i praktiskt

utvecklingsarbete och i konkret tillämpning pröva nya former för att möta vuxnas

framtida utbildningsbehov. Därmed kan utifrån praktiska erfarenheter och

tillämpningar en grund läggas för det vuxenutbildningssystem som skall formas in

på 2000-talet. Kunskapslyftskommittén kommer att få i uppdrag att följa

utbildningssatsningen. Avsikten är att kommittén för sina slutsatser och förslag

om framtida vuxenutbildning skall kunna utgå från de erfarenheter som görs.

Kunskapslyftskommittén har i sitt delbetänkande tagit upp frågan om att slå fast

vuxnas rätt till viss gymnasial utbildning. Den vuxenutbildningssatsning som nu

initieras kommer att kunna ge erfarenheter även för kommitténs fortsatta

överväganden.

 6.40

6.3.2 Omfattning

Regeringens bedömning: Vuxenutbildningssatsningen bör inledas under läsåret

1996/97. Staten bör lämna särskilt bidrag för denna satsning med medel som

beräknas motsvara kostnadstäckning för minst 100 000 helårsplatser per år och

satsningen bör vara fullt utbyggd från hösten 1997.

Skälen för regeringens bedömning: Som framgått av avsnittet 6.2 finns det ett

starkt behov att så snabbt det går genomföra en rejäl höjning av

utbildningsnivån för en stor del av befolkningen. Regeringen har därför tidigare

föreslagit att den särskilda satsningen på vuxenutbildning skall inledas redan

under läsåret 1996/97. Då ökas volymen av åtgärder mot arbetslösheten i form av

extra platser för vuxenutbildning. Från den 1 juli 1997 inleds i nya former den

särskilda vuxenutbildningssatsning som skall pågå under fem år. Statens

kostnader för denna satsning beräknas uppgå till i storleksordningen 3 miljarder

kronor per år för utbildningskostnaden exkl. studiestöd. Dessa medel är

beräknade att motsvara hela utbildningskostnaden för åtminstone 100 000

helårsplatser per år. Inom ramen för denna satsning har 10 000 platser per år

avsatts för folkhögskolorna att fördelas via Folkbildningsrådet. Vidare har

upp till 4 500 platser under ett år avsatts för den treåriga

försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning. Platserna för kvalificerad

yrkesutbildning skall fördelas av kommittén för kvalificerad yrkesutbildning (U

1996:02).

 6.41

6.4 Kommunernas roll i vuxenutbildningssatsningen

6.4.1Planering och genomförande

Regeringens förslag: Utöver de platser som avsätts för folkhögskolan och för

kvalificerad yrkesutbildning skall kommunerna ges ansvaret för att vuxenut-

bildningssatsningen genomförs. Kommunerna skall, efter ansökan, få bidrag för

vuxenutbildning som ligger på gymnasial nivå. Även statens skolor för vuxna

skall kunna få extra medel för gymnasial utbildning som planeras i samverkan med

kommuner.

 Som villkor för att få bidrag skall gälla att verksamheten anordnas utöver

den gymnasiala vuxenutbildning som erbjuds med kommunala medel och att

omfattningen av denna gymnasiala vuxenutbildning således inte minskas.

 En delegation skall få regeringens uppdrag att under ett inledningsskede

fördela medlen och följa verksamheten.

Skälen för regeringens förslag: Huvudansvaret för att denna vuxenut-

bildningssatsning genomförs skall, utöver de platser som avsätts för

folkhögskolan och för kvalificerad yrkesutbildning, läggas på kommunerna.

Därigenom skapas den lokala förankring, det engagemang och den lokala

kreativitet som enligt regeringens bedömning är en förutsättning för att denna

satsning skall få bästa möjliga genomslag. Regeringen kommer att ange vissa

grundläggande mål för fördelningen av medel till satsningen som alla kommuner

skall sträva efter att uppnå. Arbetslösa som är i behov av utbildning på

gymnasienivå skall prioriteras inom denna satsning.

 Att lägga ansvaret på kommunerna är naturligt också mot bakgrund av det ansvar

som de enligt skollagen redan har för det offentliga skolväsendet för vuxna. Av

skollagen framgår att varje kommun har skyldighet att tillhandahålla

grundläggande vuxenutbildning och att alla vuxna har rätt att få sådan

utbildning om de saknar kunskaper som normalt uppnås i grundskolan. Varje kommun

är också skyldig att se till att svenskundervisning för invandrare (sfi) erbjuds

dem som saknar sådana grundläggande kunskaper i svenska språket som utbildningen

syftar till att ge. Vidare har varje kommun skyldighet att erbjuda gymnasial

vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. De skall sträva efter att erbjuda

utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Det finns dock ingen

ovillkorlig rätt för vuxna att få ta del av gymnasial vuxenutbildning.

 Vuxenutbildningssatsningen skall genomföras inom ramen för gällande

regelsystem för gymnasial vuxenutbildning eller för annan vuxenutbildning på

gymnasial nivå. Kommunerna skall ha frihet att välja den organisation och

utnyttja de utbildningsanordnare som är effektivast och som bäst svarar mot

målgruppens behov och de lokala förutsättningarna.

 För anställda bör motsvarande behov särskilt beaktas för personer i branscher

med vikande sysselsättning. Utbildningen skall bidra till att könssegregationen

på arbetsmarknaden bryts. Här kan s.k. basår, som ger behörighet till högre

studier, vara ett värdefullt instrument för rekrytering till utbildningar för

branscher och yrken med god tillväxtpotential.

 Stor flexibilitet parad med hög kvalitet vad gäller utbildningens utformning

måste eftersträvas om det skall vara möjligt att på kort tid nå många vuxna med

individuellt skiftande intressen och behov. Det är viktigt med okonventionella

lösningar när det gäller former för utbildningen, t.ex. lokaler och

undervisningstid. Hänsyn måste tas till kvinnors och mäns olika arbets- och

livssituation.

I det kommunala ansvaret för vuxenutbildningssatsningen skall ingå

- planering och anordnande eller upphandling av utbildning,

- organisation,

- inventering av kommunmedborgarnas utbildningsbehov och önskemål,

- inventering av den lokala arbetmarknadens utbildnings-

 och kompetensbehov,

- information och uppsökande verksamhet bland målgruppen,

- studievägledning,

- individuella studieplaner,

- lokal uppföljning och utvärdering av utbildningssatsningen.

 Kommunerna ges ansvaret för att detta sker och bör i sina ansökningar ange hur

de avser att lägga upp arbetet. Avsikten är inte att kommunerna själva skall

genomföra all denna verksamhet. Av särskild vikt är att kommunena etablerar ett

nära samarbete med arbetsförmedlingen vid genomförandet så att i första hand

arbetslösa som har behov av gymnasieutbildning kan ta del av

utbildningssatsningen. För anställda bör kommunen på motsvarande sätt etablera

ett nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Uppsökande verksamhet och

inventering av utbildning- och kompetensbehov bör emellertid också kunna

genomföras i stor utsträckning av de lokala parterna på arbetsplatserna eller

som ett led i det lokala folkbildningsarbetet. För de arbetslösa som saknar

gymnasieutbildning bör individuella studieplaner ingå som en del av

handlingsplanen. Kommunerna måste hitta nya samverkansformer med

arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinsitutetet så att den sammanlagda kompetensen

kommer de arbetssökande till del.

 Kommunerna har också skyldighet att genomföra prövning för den som vill skaffa

sig ett formellt betyg utan att ha gått en kurs. Den som vill ha betyg har rätt

att genomgå prövning på den aktuella kursen. Det kan ske vid komvux eller vid en

gymnasieskola och skall inom ramen för vuxenutbildningssatsningen kunna ske

avgiftsfritt.

 Regeringen kommer inom kort att inbjuda alla landets kommuner att delta i

denna femåriga satsning för att åstadkomma ett nationellt kunskapslyft för

vuxna. Medlen för genomförande av satsningen kommer att fördelas efter ansökan

från kommunerna. Regeringen utgår från att praktiskt taget samtliga landets

kommuner själva eller i samverkan med andra kommuner kommer att delta i ut-

bildningssatsningen.Varje kommun skall, enligt skollagen, informera om möjlig-

heterna till gymnasial utbildning och verka för att vuxna deltar i sådan

utbildning. Kommunen har ansvaret för att sådan utbildning erbjuds, men behöver

inte själv anordna all kommunal vuxenutbildning. Flera kommuner kan ha ett

samverkansavtal. En kommun kan via interkommunal ersättning bekosta utbildning

för sina invånare i andra kommuner. De kan också köpa utbildning från andra

anordnare eller uppdra åt andra att anordna komvux. Inom vuxenutbildnings-

satsningen kommer inte samtliga kommuner att själva kunna erbjuda all den

utbildning som de egna invånarna önskar och behöver, utan samverkan över kommun-

gränser och i regioner kommer att behövas, både för att planera verksamheten och

för genomförandet. Därför kommer också kommuner i en region att behöva komma

överens om att gemensamt söka bidrag.

 Regeringen kommer att tillsätta en delegation med uppgift att under ett

inledningsskede leda utbildningssatsningen. Delegationen skall fördela medlen

till kommunerna och följa den verksamhet i kommunerna som blir resultatet av

denna särskilda satsning. Detta arbete kommer att ske i nära samverkan med

berörda myndigheter och såväl Svenska Kommunförbundet som parterna på

arbetsmarknaden kommer att ges en viktig roll i verksamheten.

 Ansökningar från kommunerna och det särskilda bidraget skall avse verksamheter

som påbörjas tidigast den 1 juli 1997. Utbildningar som startat hösten 1996

eller våren 1997 kommer att kunna fullföljas under våren inom ramen för medel

som fördelas via Statens skolverk.

6.4.2Utbildningens inriktning

Regeringens bedömning: Den utbildning som ges med hjälp av särskilt bidrag från

staten bör avse gymnasial vuxenutbildning. Den enskilda individens önskemål,

behov och förutsättningar skall vara styrande och flexibilitet, kvalitet och

nytänkande skall prägla utbildningens utformning, inriktning och innehåll. De

som inte redan har kompetens motsvarande de kärnämneskurser som ingår i ett

slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning skall i första hand erbjudas sådana

kurser.

Skälen för regeringens bedömning: Utgångspunkten är att det särskilda bidraget

från staten avser gymnasial vuxenutbildning upp till treårig gymnasiekompetens.

Det innebär att utbildningen skall följa de nationella kursplaner som gäller för

gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning. Det skall ges betyg och

Skolverkets betygskriterier skall användas som stöd vid betygssättningen. Även

lokala kursplaner fastställda av den lokala styrelsen med därtill hörande

betygskriterier kan användas.

 Utbildning motsvarande kärnämnena i gymnasieskolan skall prioriteras i den

särskilda vuxenutbildningssatsningen. Vuxna som inte redan har betyg i

kärnämnena från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning eller har

motsvarande kompetens genom utbildning vid t.ex. en folkhögskola skall i första

hand erbjudas de kärnämneskurser som krävs för ett slutbetyg från gymnasial

vuxenutbildning.

 I gymnasieskolan förekommer en omfattande utbildning i yrkesämnen som ligger

inom 13 olika program. I komvux upptar kurser i yrkesämnen inte någon betydande

andel av volymen. Mycket talar för att det finns stora behov av utbildning i

yrkesämnen även bland den vuxna befolkningen. Inom vuxenutbildningssatsningens

ram bör vuxna i betydligt större omfattning än vad som f.n. sker i komvux ges

möjligheter att komplettera sina yrkeskunskaper. Många kan behöva bygga på och

aktualisera sina yrkeserfarenheter eller en gammal yrkesutbildning genom att gå

kurser enligt kursplaner som ligger inom ramen för den nya treåriga

gymnasieskolans yrkesämnen. Inom ramen för vuxenutbildningssatsningen bör också

lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning kunna utnyttjas mer än vad

som sker i dag, inte minst för yngre vuxna.

 För att åstadkomma en effektiv utbildningssatsning måste alla som efterfrågar

utbildning erbjudas individuell studievägledning. Det gäller att motivera och

väcka intresse för utbildning. Avhopp och "felval" kan till stor del reduceras

om dessa får möjlighet att göra väl underbyggda val. Vi slipper då ett

misslyckande för individen och en kostnad för samhället. Möjlighet till

vägledning är särskilt viktig för människor från studieovana miljöer eftersom

dessa ofta saknar det informella kontaktnät som hjälper dem att finna vägen till

utbildning och bra jobb. Studievägledning är i allra högsta grad en fråga om att

genom samhällets insatser sträva efter att ge alla likvärdiga förutsättningar.

 Utöver gymnasial vuxenutbildning skall kommunerna därför inom ramen för de

statliga medlen också kunna erbjuda inledande kurser, t.ex. orienteringskurser

eller pröva-på-kurser, som ett led i en aktiv studie- och yrkesvägledning. Dessa

kurser vänder sig till vuxna som är osäkra inför att påbörja kompetensinriktade

studier och som har oklara studiemål eller yrkesmål. På sådana kurser bör inte

betyg sättas. Viktigast av allt är att bryta igenom den rädsla och osäkerhet som

på grund av tidigare dåliga erfarenheter av skolan präglar många

korttidsutbildades förhållande till utbildning. Kurser med studievägledande

syfte fungerar som en introduktion inför valet av fortsatta studier och kan

vidare verka för att bryta könstraditionella utbildningsval. De kan också

utgöra det första steget i en längre kompetensuppbyggnad. Den goda

studiecirkelns prestigelösa karaktär bör kunna vara en inspirationskälla.

Kommunerna har här anledning att utnyttja folkbildningens kapacitet och ta till

vara dess förmåga att nå ut till de grupper som har störst behov av ytterligare

utbildning, t.ex. de som är arbetslösa och korttidsutbildade.

 Styrande för verksamheten skall vara den enskilda individens önskemål,

utbildningsbehov och förutsättningar. För var och en skall en individuell

studieplan göras upp och kontinuerligt revideras i dialog mellan skolan och

individen. Initiativet till att påbörja en utbildning bör i första hand tas av

individen. Utbildning kommer ofta att ingå som en del i den handlingsplan som är

en kombinerad utbildnings- och jobbsökarstrategi och initieras av och upprättas

på arbetsförmedlingen. Att påbörja en utbildning är då ett resultat av en dialog

mellan den enskilde och arbetsförmedlingen. Arbetslösa som är i behov av

gymnasieutbildning skall prioriteras till utbildningsplatserna inom den extra

statliga vuxenutbildningssatsningen. Det är viktigt att man lokalt finner bra

och effektiva former för samverkan i dessa frågor.

 Kommunerna har som framgått skyldighet att tillhandahålla vuxenutbildning på

grundskolenivå och vuxna som saknar grundskolekompetens har rätt att få sådan.

Många får också sådan utbildning vid folkhögskolor. En skyldighet för kommunerna

och motsvarande rättighet för individerna gäller också beträffande

svenskundervisning för invandrare (sfi). De särskilda statliga medlen för

vuxenutbildningssatsningen utgår därför inte för utbildningar av dessa slag.

Däremot blir det naturligt för den som behöver komplettera sina kunskaper även

på grundskolnivå eller i sfi att se utbildningen som en helhet. Det blir

givetvis även naturligt att ta in individens hela utbildningsbehov i den

individuella studieplanen. På motsvarande sätt blir det naturligt för kommunerna

att planera vuxenutbildningsinsatserna som en helhet.

6.4.3Uppdelning av kurser i yrkesämnen i komvux

Regeringens bedömning: Möjligheten att dela upp omfattande kurser i flera kurser

bör införas i yrkesämnen i gymnasial vuxenutbildning.

Skälen för regeringens bedömning: I vuxenutbildningssatsningen behöver

utbildningsmöjligheterna vara flexibla och möjligheterna till lokala

anpassningar vara stora. I 11 kap. 1 § skollagen (1985:1100) anges att

utbildningen i komvux skall anordnas i form av kurser. I yrkesämnen kan kurserna

ibland vara mycket omfattande. Kurser i komvux har länge fått indelas i

delkurser genom lokala beslut. I samband med att den nya läroplanen för de

frivilliga skolformerna (Lpf 94) infördes och kursplanerna blev gemensamma för

gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning, slopades denna möjlighet vad

gäller gymnasial vuxenutbildning. Möjligheten till delkurser bibehölls när det

gäller grundläggande vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning (jfr prop.

1992/93:250, s. 76). Bestämmelser om detta finns i 2 kap. 1 § förordningen

(1992:403) om kommunal vuxenutbildning.

 En möjlighet att även på gymnasial nivå dela upp omfattande kurser i flera,

mindre bör finnas för att öka flexibiliteten. Därför har regeringen för avsikt

att införa möjligheten att lokalt dela upp även omfattande kurser i yrkesämnen i

mindre kurser. Det innebär givetvis inte att möjligheterna att läsa hela kursen

skall begränsas för dem som önskar och behöver det.

 Vuxna som redan har vissa kunskaper inom en kurs kan dessutom i alla ämnen i

komvux komplettera med andra delar av kursen på ett reducerat timtal och därmed

få betyg och gymnasiepoäng på hela kursen.

6.4.4Utbildningsanordnare

Regeringens bedömning: För att uppnå nödvändig flexibilitet och anpassning till

behoven i den egna kommunen vad gäller innehåll och organisation och för att

klara den stora vuxenutbildningsuppgift som kommunerna får ansvaret för, bör

kommunerna utnyttja flera olika utbildningsanordnare utöver kommunernas

utbildningsorganisation. Det kan ske i form av uppdrag, där i vanliga fall

kommunal utbildning genomförs av någon annan anordnare, eller i form av att

kommunen köper t.ex. folkhögskoleutbildning för sina invånare.

Skälen för regeringens bedömning: Gymnasial vuxenutbildning som direkt motsvarar

gymnasieskolans nationella program anordnas i dag av tre olika huvudmän:

kommuner och landsting genom sin komvux samt statens skolor för vuxna (SSV).

Det är inte tänkt att komvux och SSV skall vara de enda utbildningsanordnare som

utnyttjas i denna stora satsning på en kompetenshöjning. Huvudansvaret för att

hålla i satsningen läggs på kommunerna, bl.a. därför att de redan enligt

skollagen har ett ansvar för gymnasial vuxenutbildning och en väl fungerande

organisation samt för att de har befogenheten att utfärda formella betyg.

Kommunerna kommer dock att behöva utnyttja många olika utbildninganordnare för

att klara denna stora uppgift och för att den skall kunna genomföras på ett så

flexibelt sätt att den passar för individerna inom målgruppen.

 Kommunerna kan enligt 11 kap. 6 § skollagen uppdra åt andra ut-

bildningsanordnare att anordna komvux. Sådana uppdrag kan lämnas till t.ex.

folkhögskolor, studieförbundsavdelningar, enskilda utbildningsanordnare osv. När

en kommun ger sådant uppdrag till en annan utbildningsanordnare, innebär det att

utbildningen skall anordnas enligt de regler som gäller för komvux. Den skall

t.ex. följa fastställda kursplaner och betygskriterier. Kvar inom kommunens

ansvarsområde måste alltid ligga utfärdandet av själva betygsdokumenten,

eftersom detta betraktas som myndighetsutövning. Detta sköts av den ansvarige

rektorn inom kommunen.

 Inom vuxenutbildningssatsningen kommer 10 000 vuxna att kunna studera vid de

platser som avsätts direkt för folkhögskolor. För individer som önskar

utbildning vid folkhögskola kan dessutom kommuner, som finner det lämpligt, köpa

folkhögskoleutbildning med hjälp av medel ur den särskilda

vuxenutbildningssatsningen för sina innevånare. Det skall i sådana fall vara

fråga om folkhögskoleutbildning på gymnasial nivå. Den leder inte till formella

gymnasiebetyg, men folkhögskolan kan i stället utfärda intyg som på motsvarande

sätt ger behörighet för högre studier.

 Som redan framgått kommer även studieförbunden att ha en viktig uppgift inom

ramen för den vuxenutbildningssatsning som kommunerna får extra statsbidrag för.

Deras arbetsformer ger dem unika möjligheter att nå de grupper som har störst

behov av utbildning men på grund av dåliga erfarenheter av skolan inte är

studiemotiverade. Studieförbundsavdelningar har därför ofta särskilt goda

förutsättningar att ta sig an orienteringskurser eller pröva-på-kurser och aktiv

rekryteringsverksamhet bland studieovana vuxna.

 Regeringen är övertygad om att distansutbildning kommer att vara ett

värdefullt medel att använda i vuxenutbildningssatsningen. Här har statens

skolor för vuxna (SSV) en lång erfarenhet som kommunerna bör kunna ta till vara.

Regeringen utgår därför från att flera kommuner kommer att inkludera samverkan

och samarbete med SSV i sina ansökningar. Härutöver bör också SSV själva kunna

ansöka om att få delta i vuxenutbildningssatsningen. Även denna utbildning bör

genomföras i nära samverkan och i kontakt med kommunerna som har det yttersta

ansvaret för vuxenutbildningssatsningen.

6.4.5Samverkan med arbetsförmedlingen och det lokala arbetslivet

Regeringens bedömning: En nära samverkan är nödvändig mellan kommunen som

ansvarig för utbildningen samt arbetsförmedlingen och det lokala arbetslivet.

Skälen för regeringens bedömning: Genomgående kommer det att vara nödvändigt med

en nära samverkan mellan bl.a. kommunen, arbetsförmedlingen och parterna på

arbetsmarknaden. Inte minst gäller det vid genomförandet av de individuella

handlingsplaner, som de arbetslösa skall erbjudas. Utbildning i det reguljära

utbildningsväsendet kan ingå som en del i en individuell handlingsplan. Det är

viktigt att man i varje kommun, exempelvis via arbetsförmedlingsnämnden, hittar

nya samverkansformer mellan kommunernas studie- och yrkesvägledning och

arbetsförmedlingen så att den samlade kompetensen tas till vara.

 Eftersom även anställda kommer att erbjudas utbildning upp till treårig

gymnasiekompetens ställer det krav på en utvecklad samverkan mellan kommunen som

ansvarig för utbildningen, arbetsförmedlingen och parterna på den enskilda

arbetsplatsen. Likaså blir det nödvändigt att tillsammans med bl.a. parterna på

arbetsmarknaden utveckla nya former för uppsökande verksamhet och studie- och

yrkesvägledning bland målgrupperna för att kartlägga individernas

utbildningsbehov och önskemål. Detta bör också kunna ske som ett led i det

lokala folkbildningsarbetet. På samma sätt bör strävan vara att gemensamt hitta

former för att inventera den lokala arbetsmarknadens utbildnings- och

kompetensbehov. Hur detta organiseras lokalt måste få variera mellan kommunerna

och även över tiden under den femårsperiod satsningen pågår. Utgångspunkten är

att kommunen själv väljer de metoder man anser bäst för att nå målen.

 6.42

6.4.6Skolverkets roll

Regeringes bedömning: Statens skolverk bör få i uppdrag att fastställa

omfattningen per kommun av den kommunalt finansierade volymen av gymnasial

vuxenutbildning, dvs. en basorganisation som skall vara det "golv" från vilket

respektive kommuns ansökan om särskilda medel skall utgå.

 Skolverket skall, på samma sätt som sker beträffande all annan utbildning

inom det offentliga skolväsendet och vid statens skolor för vuxna, ansvara för

tillsyn, uppföljning och utvärdering. Skolverket skall särskilt följa hur den

kommunalt finansierade grundläggande och gymnasiala vuxenutbildningen förändras

till följd av den särskilda statliga satsningen.

 Den delegation regeringen kommer att utse för att under ett inledningsskede

leda utbildningssatsningen kommer också att ges i uppdrag att noggrant följa

utvärderingen och uppföljningen. Detta är föranlett av att delegationen snabbt

skall kunna föreslå regeringen att göra förändringar i det regelverk som skall

gälla för satsningen.

 En fristående utvärdering bör också genomföras av statens extra satsning på

vuxenutbildning under femårsperioden.

Skälen för regeringens bedömning: Skolverkets kartläggning av omfattningen av

komvux har visat att det finns kommuner som har minskat sitt eget ansvarstagande

för att erbjuda kommunal vuxenutbildning. Detta har gjorts med anledning av och

ibland med direkt hänvisning till att statliga medel för arbetslöshetsåtgärder

funnits att tillgå. Den särskilda satsningen på vuxenutbildning på gymnasial

nivå, som skall göras under en femårsperiod, motiveras bl.a. av att

kompetensutvecklingen behöver gå snabbare än den skulle kunna göra med enbart

den volym som normalt bör genomföras av kommunerna. Ett ökat antal arbetslösa

skall kunna ta del av reguljär utbildning. Vuxenutbildningssatsningen skall

alltså gå utöver den normala basorganisationens volym i komvux.

 Ett villkor för bidrag skall därför vara att kommunen inte minskar sitt eget

åtagande. Skolverket skall därför få i uppdrag att fastställa omfattningen av

basorganisationen i respektive kommun, dvs. vad kommunen under den senaste

treårsperioden i genomsnitt har anordnat och erbjudit genom köp på annat håll.

Statligt finansierade arbetslöshetsåtgärder inräknas inte i denna bas.

 När det gäller tillsyn, uppföljning, utvärdering och andra verksamheter som

normalt åligger Skolverket, skall den verksamhet som blir följden av statens

extra satsning behandlas på samma sätt som all annan verksamhet inom det

offentliga skolväsendet för vuxna och vid statens skolor för vuxna.

 Utöver Skolverkets normala utvärderingsverksamhet bör en fristående

utvärdering göras vad gäller genomförandet och effekterna av den särskilda

satsningen på vuxenutbildning under femårsperioden.

6.5 Lokala möjligheter

Regeringen vill för riksdagens kännedom redovisa några verksamheter som

regeringen anser det särskilt angeläget att kommunerna beaktar i sin planering

av vuxenutbildningssatsningen.

6.5.1 Distansutbildning

Distansutbildning är en metod som används för att förmedla kunskap och skapa

kommunikation när lärare och elever är åtskilda i tid och/eller rum.

Distansutbildning bör enligt regeringens mening kunna spela en viktig roll på

alla utbildningsnivåer och hos många utbildningsanordnare.

 Distansutbildning ökar tillgängligheten till studier. Den kan ge möjlighet

till såväl en breddad social rekrytering som en breddning av utbildningsutbudet

oavsett bostadsort. Ett övergripande mål för regeringens politik är att så långt

som möjligt ge alla medborgare likvärdig tillgång till utbildning. Genom ökade

och förbättrade insatser av distansutbildning görs detta möjligt. Eftersom

Sverige är ett stort men glest befolkat land, är en väl fungerande

distansutbildning en ändamålsenlig metod för att åstadkomma en geografisk

spridning av utbildningsutbudet.

 Informationsteknologin öppnar ännu större möjligheter för människor att på

distans följa en utbildning som inte ges på hemorten eller som ges på tider som

inte passar den enskilde. Detta är viktigt ur jämställdhets- och

jämlikhetsperspektiv. Därtill kommer att tekniken ger betydligt bättre

förutsättningar för interaktivitet än traditionella distansmetoder.

 Den informationsteknologiska utvecklingen får inte leda till ett samhälle där

en del av befolkningen är invigd och resten okunnig. Hela utbildningsväsendet

kan göra viktiga insatser för att motverka en sådan utveckling. Den moderna

teknologin har skapat annorlunda förutsättningar för kompetensutveckling.

 Statens skolor för vuxna (SSV) i Norrköping och i Härnösand har lång

erfarenhet av vuxenutbildning på distans. Det är regeringens mening att dessa

skolor i ännu högre grad skall stimuleras att utveckla nya distansmetoder. Stora

komvuxenheter kan också tänkas ta på sig sådana uppgifter. Särskilt viktigt är

att det utvecklas stödjepunkter för de lokala lärcentra med lite olika utseende

som nu byggs upp i många kommuner.

 SSV kan spela en stor roll för att stötta de lokala verksamheterna genom att

tillhandahålla passande utbildningspaket och kvalificerad lärarhandledning samt

genom medverkan i utbildning och fortbildning av lokala handledare. Detta

förutsätter dock att SSV och dessa lokala lärcentra har en nära samverkan.

 Inom den högre utbildningen nådde distansutbildningen en mer betydande

omfattning först i slutet av 1960-talet. De flesta universitet och högskolor

erbjuder i dag utbildningar på distans med varierande omfattning. Detta har haft

stor betydelse för att åstadkomma en geografisk spridning av den högre

utbildningen över landet.

 En särskild utredare (U 1995:07) har av regeringen tillkallats för att föreslå

åtgärder som kan främja användningen av distansmetoder inom främst

vuxenutbildningen och högskolan. Utredarens uppdrag är också att bereda och till

regeringen lämna förslag om stöd till projekt som syftar till att utveckla

användningen av distansmetoder i utbildningen (Dir. 1995:69). Nyligen har

regeringen fattat beslut om 80 miljoner kronor i bidrag till sådana projekt.

Utredaren har också genom tilläggsdirektiv (Dir. 1996:17) fått i uppdrag att

lägga fram förslag om vilken roll Sveriges Utbildningsradio skall spela inom

utbildnings- och folkbildningsområdet.

6.5.2Lokala lärcentra

Flera kommuner har tagit initiativ till samverkan mellan utbildningsan-ordnare

och till samlokalisering av deras verksamhet. Regeringen har lämnat bidrag till

ett antal kommuner för att få goda förebilder och olika konkreta lösningar på

vad som betecknats som kunskapscentra (Utveckling av kunskapscentra,

slutrapport. Ds 1995:37). Samlokaliseringen har ofta skett för att effektivt

kunna utnyttja resurser som datorer och annan teknisk utrustning, antingen genom

att ha gemensamma sådana resurser eller genom att utnyttja varandras utrustning

och lokaler. Namnet på verksamheten varierar liksom innehållet och

intressenterna utifrån lokala förutsättningar.

 I ett sådant lärcentrum kan också pedagogiska idéer mötas och utvecklas. Genom

detta höjs kvaliteten i de olika utbildningarna. För individen kan det innebära

att steget över till en annan och mer kvalificerad utbildning inte blir lika

stort när utbildningarna samlokaliseras.

 Även datorteken bör uttnyttjas i detta sammanhang. Eftersom samutnyttjande ger

ekonomiska fördelar kan de sammantagna resurserna öka och möjligheten ökar att

t.ex. gemensamma databaser kan tillhandahålla. Detta ökar möjligheterna för ett

projektorienterat arbetssätt och därmed förutsättningarna för det livslånga

lärandet. Därmed kan individen fortsätta mot det vardagslärande, både i arbetet

och genom fritidsintressen, som leder till såväl ökad kompetens som personlig

utveckling.

 Dessa centra kan ofta vara en utmärkt hjälp att följa distansutbildning. De

kan, bl.a. som en del av något nätverk eller som ett samarbete med SSV eller

någon högskola, tillhandahålla viss handledning. De kan också ge den viktiga

studiegemenskap som traditionell distansutbildning saknar. På detta sätt kan

distansmetoderna utnyttjas så att de passar varje enskild individ utan att den

sociala samhörighetskänslan tappas bort. En väl fungerande interaktivitet

framförallt via dator, telefon och fax gör vidare att distansutbildningens nivå

kan anpassas för varje individ och många olika kurser kan erbjudas på tider och

med förutsättningar som passar den enskilde.

6.5.3Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning

I gymnasieskolan kan ett individuellt program förenas med en anställning som

syftar till en yrkesutbildning. Studierna skall då omfatta kärnämnena svenska,

engelska, samhällskunskap, religionskunskap och matematik. På program med

yrkesämnen i gymnasieskolan skall arbetsplatsförlagd utbildning (APU) förekomma.

Regeringen föreslog i prop. 1995/96:206 att möjlighet till APU även på program

utan yrkesämnen skall öppnas.

 Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning är former som bör kunna

utnyttjas betydligt mer än vad som sker i dag, inte minst när man vänder sig

till yngre vuxna som vill ha yrkesutbildning och föredrar en i stor utsträckning

arbetsplatsförlagd utbildning framför ren skolutbildning. Lärlingsutbildning är

också ett gott instrument för att erbjuda yrkesutbildning inom udda yrken.

 Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning kan i betydande

utsträckning utformas och utvecklas efter lokala behov i samspel mellan komvux

och det lokala näringslivet som en utbildning till stor del på arbetsplats, med

eller utan anställning, och kombinerad med skolförlagda studier i några

kärnämnen och/eller delar av berörda yrkesämnen.

 Inom ramen för den särskilda vuxenutbildningssatsningen bör mot denna bakgrund

lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagd utbildning kunna utnyttjas i större

omfattning än hittills även för vuxna.

 I avsnitt 7 redovisas också beträffande insatser för arbetslösa att de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och arbetsmarknadsutbildningen kan utformas

så att de i princip motsvarar en lärlingsutbildning för dem som fyllt 20 år.

6.5.4Kvalificerad yrkesutbildning

Riksdagen har nyligen fattat beslut om kvalificerad yrkesutbildning (prop.

1995/96:145, bet. 1995/96:UbU8, rskr. 224). En organisationskommitté har

förberett den försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning som skall

inledas under år 1996. Denna organisationskommitté har omvandlats till en

kommitté som skall ta över och fullfölja organisationskommitténs arbete och leda

försöksverksamheten samt svara för att en oberoende utvärdering kommer till

stånd. Kommittén har i maj 1996 gått ut med en inbjudan till medverkan i

försöksverksamheten, som kommer att omfatta tre ansökningsomgångar och startar

med 1 700 platser under 1996. Under 1997 och 1998 tillkommer ytterligare

platser.

 Utbildningen riktar sig både till ungdomar som kommer direkt från

gymnasieskolan och till äldre som vill fördjupa sina kunskaper. Utvärderingen

skall bl.a. belysa utbildningsplatsernas fördelning mellan kvinnor och män samt

i vad mån försöket har medverkat till att bryta traditionellt könsbundna

utbildnings- och yrkesval. Regeringen ser denna försöksverksamhet som en viktig

del i det kompetenslyft vi behöver genomföra i Sverige. Kvalificerad

yrkesutbildning är en utbildningsform som bör beaktas bl.a. när man gör upp

individuella handlingsplaner för arbetslösa.

 6.43

6.5.5Basår i komvux

Vid universitet och högskolor har s.k. basår anordnats under ett antal år. Att

erbjuda behörighetskomplettering är en viktig uppgift för komvux. Innevarande

läsår anordnas sådan utbildning för första gången under beteckningen basår i

komvux. Syftet är att med en ökad geografisk spridning låta ytterligare ett

antal studerande med allmän behörighet för högre studier genom ett års

heltidsstudier komplettera sin utbildning så att de uppnår särskild behörighet

för högre utbildning inom de naturvetenskapliga och tekniska områdena.

 Denna inriktning på basåret i komvux bör vidgas. Rekryteringen till läraryrket

behöver breddas. Det gäller bl.a. att locka fler män till skolan. En ökad

rekrytering behövs också till lärarutbildning i naturvetenskapliga ämnen. Där

kan grupper som är arbetslösa eller riskerar arbetslöshet vara viktiga

målgrupper, t.ex. kulturarbetare, fritidspedagoger och militär personal.

Basårsplatser behövs också som är särskilt anpassade för att öka rekryteringen

till läraryrket bland personer med invandrarbakgrund.

6.5.6Folkbildningen

Folkbildningen, dvs. folkhögskolan och studieförbunden, har en viktig roll i

vuxenutbildningssatsningen. Folkbildningen har visat att dess informella

arbetssätt och friare arbetsformer förmår att motivera och rekrytera människor

som annars aldrig skulle genomgå någon utbildning.

 Folkhögskolorna har sedan länge stor erfarenhet av att ge behörighetsgivande

utbildning på grundskole- och gymnasieskolenivå för vuxna elever. Som en del av

den särskilda vuxenutbildningssatsningen ges folkhögskolan möjlighet (prop.

1995/96:150) att inrätta 10 000 platser av varaktigt slag. Det är angeläget att

denna del av satsningen får samma inriktning och målgrupp som

vuxenutbildningssatsningen i övrigt.

 Studieförbunden har under senare år bedrivit en omfattande verksamhet för

lågutbildade arbetslösa i syfte att skapa intresse för och stimulera till

framtida längre kurser inom främst komvux och folkhögskola. Det är därför, som

redan framgått, naturligt att använda studieförbundens erfarenheter inte minst

för orienteringskurserna som omnämnts tidigare.

 Studieförbunden har även erfarenhet av att genomföra utbildningar på

grundskole- och gymnasienivå. Det finns åtskilliga goda exempel på sådana

aktiviteter t.ex. på arbetsplatser. Studieförbunden har numera också rätt att

anordna kompetensinriktad utbildning som både till form och arbetssätt motsvarar

den som anordnas inom det offentliga skolväsendet och högskolan (prop.

1991/92:157, bet. 1991/92:UbU26, rskr. 1991/92:311). Behörighetgivande betyg

över genomgången gymnasial utbildning kan därefter ges efter godkänd prövning

vid komvux, statens skolor för vuxna eller en gymnasieskola. Regeringen menar

att kommunerna bör utnyttja denna möjlighet i den särskilda

vuxenutbildningssatsningen.

 Regeringen har erfarit att Kulturutskottet i sitt yttrande över den ekonomiska

vårpropositionen (1995/96:KrU9y) har förutsatt att regeringen i

budgetpropostionen kommer med förslag om omfördelning av resurser från de

förordade 90 000 platserna för kommunal vuxenutbildning till folkbildningen och

att dessa omfördelade resurser i första hand skall avse utbildning anordnad av

studieförbunden. Som redan framgått i regeringens beskrivning av

vuxenutbildningssatsningen skall komvux inte anordna all den utbildning som den

särskilda vuxenutbildningssatsningen kommer att leda till. Folkbildningen och

inte minst studieförbunden kommer att ha viktiga uppgifter inom ramen för den

satsning som kommunerna får ansvaret för att organisera.

6.6 De särskilda utbildningsåtgärderna mot arbetslösheten

under läsåret 1996/97

I förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/95 (prop.

1995/96:105) med vissa ändringar och tillägg i förslaget till tilläggsbudget för

budgetåret 1995/96 i vårpropositionen (prop. 1995/96:150) presenterade

regeringen åtgärder i form av extra platser i olika utbildningsformer under

höstterminen 1996. Riksdagen har ännu inte beslutat om dessa platser.

 En del av den verksamhet som kommer att startas under det andra halvåret 1996

slutförs inte då, utan kommer att fullföljas först under 1997. Eftersom det

särskilda bidraget till kommuner kommer att avse tiden från den 1 juli 1997,

vill regeringen för riksdagens kännedom nämna följande beträffande planerna

inför det första halvåret 1997.

 När det gäller platser i komvux blir vårterminen 1997 en övergångstermin.

Jämsides med den planering och resurstilldelning enligt ny modell som har

beskrivits i avsnittet 6.4 om kommunernas roll i vuxenutbildningssatsningen, är

avsikten givetvis att resurser skall ställas till förfogande för att fullfölja

de kurser som startas under hösten med sikte på att omfatta hela läsåret

1996/97. Det kommer också att finnas utrymme att starta ny utbildning våren

1997, allt inom samma volym som hösten 1996.

 Basåret i komvux är definitionsmässigt ett år långt. Utbildningsdepartementet

har därför under hand meddelat Statens skolverk att en preliminär fördelning av

dessa platser kan göras för hela läsåret 1996/97, med angivande av att

riksdagens beslut måste avvaktas innan en definitiv fördelning kan slås fast. Så

har också skett.

 De platser inom folkhögskolan som har föreslagits för höstterminen 1996 som

tillfälliga insatser inom utbildningsområdet i prop. 1995/96:150 skall avlösas

fr.o.m. den 1 januari 1997 av mer varaktiga insatser.

 När det gäller studieförbunden avser regeringen att återkomma i budgetproposi-

tionen.

 Inom kvalificerad yrkesutbildning skall ytterligare platser tillkomma under

1997 och 1998.

 De extra platserna inom högskolan är avsedda som ettåriga platser för att

överbrygga den svacka som annars skulle uppstått under läsåret 1996/97 innan den

permanenta utbyggnaden påbörjas hösten 1997. Högskolorna har därför meddelats

att en preliminär fördelning av dessa platser kan göras för hela läsåret i

avvaktan på riksdagens beslut.

6.7 Särskilt utbildningsbidrag

Regeringens bedömning: Personer mellan 25 och 55 år som är arbetslösa ges

möjlighet att under högst ett studieår studera på motsvarande grundskole- eller

gymnasienivå med ett särskilt utbildningsbidrag på a-kassa/KAS-nivå. Anställda

mellan 25 och 55 år med minst fem års heltids- eller deltidsanställning kan ges

motsvarande möjlighet, förutsatt att berörda lokala parter har slutit avtal där

arbetsgivaren åtar sig att som ersättare bereda plats åt en långtidsarbetslös

inskriven vid arbetsförmedlingen.

 Det särskilda utbildningsbidraget införs den l juli 1997. Möjligheten till

bidraget gäller dem för vilka bidraget till någon del avser studier under år

1997. Regeringen återkommer i frågan huruvida bidragsperioden skall kunna

påbörjas senare.

 Förslag till riksdagen om införande av det särskilda utbildningsbidraget

presenteras i budgetpropositionen.

Skälen för regeringens bedömning: Kunskapens ökade betydelse i arbetslivet

ställer allt större krav på individens kompetens. Detta tydliggörs inte minst av

att arbetslösheten är genomgående högre bland lågutbildade än bland högutbildade

samt att långtidsarbetslösa i stor utsträckning är personer med bristande

formell utbildning. För att förhindra långvarig utslagning från arbetsmarknaden

är det därför särskilt angeläget med kompetensförstärkningar bland dem med

lägsta formella utbildningsnivån.

 För att prioritera kompetensförstärkningar för arbetslösa vuxna utan

grundskoleutbildning eller utbildning motsvarande treårig gymnasiekompetens

krävs att de hinder som den enskilde upplever för studier undanröjs. Regeringen

kommer därför att kraftigt öka antalet tillgängliga platser för studier på

gymnasial nivå samt förstärka studie- och yrkesvägledningen, där individuella

studieplaner utgör en viktig del. Regeringen avser också att utforma

studiefinansieringen för arbetslösa och de i arbetslivet som saknar grundskole-

eller gymnasieutbildning så att den faktiskt blir rekryterande för studier.

 Ett nytt särskilt utbildningsbidrag införs därför som skall rikta sig till

personer som är mellan 25 och 55 år, inskrivna som arbetssökande hos arbetsför-

medling, och saknar utbildning motsvarande grundskolekompetens eller kompetens

motsvarande fullgjord utbildning inom ramen för den treåriga gymnasieskolan. Den

arbetssökande skall också vara berättigad till a-kassa eller KAS.

 Vidare riktar sig särskilt utbildningsbidrag till arbetstagare mellan 25 och

55 år som saknar utbildning på nämnda nivå, och som är kvalificerade för a-

kassa eller KAS. För att kunna få utbildningsbidraget skall den anställde ha en

arbetslivserfarenhet motsvarande minst fem års hel- eller deltidsanställning.

Det särskilda utbildningsbidraget till arbetstagare utgår endast under

förutsättning att berörda lokala parter slutit avtal där arbetsgivaren åtar sig

att som ersättare bereda plats åt en långtidsarbetslös inskriven vid

arbetsförmedlingen.

 Därmed kommer den särskilda studiestödssatsningen att fullt ut få effekt på

den öppna arbetslösheten antingen genom att de som utnyttjar stödet själva är

arbetslösa eller genom att arbetslösa går in som ersättare för anställda som

utnyttjar stödet.

 Särskilt utbildningsbidrag skall knyta an till de stödformer som finns inom

arbetsmarknadspolitikens område. Regeringen avser återkomma med preciseringar i

förordning.

 I den mån antalet sökande överstiger antalet studiestöd skall urval tillämpas.

Den helt övervägande delen av dem som beviljas särskilt utbildningsbidrag skall

vara arbetslösa. Utöver detta skall urvalet göras utifrån samma principer som

för utbildningssatsningen, dvs. de som har kortast utbildning och störst behov

av utbildning för att få en starkare ställning på arbetsmarknaden skall

prioriteras.

 Det särskilda utbildningsbidraget kan erhållas under ett studieår för att

komplettera grundskolekompetens eller kompetens upp till motsvarande treårig

gymnasieskola. Efter detta ges möjlighet att studera inom ramen för ordinarie

studiestöd.

 Regeringen menar att det nya utbildningsbidraget i kombination med ökad

tillgänglighet till vuxenutbildning och särskilda satsningar på förstärkt

studie- och yrkesvägledning, skapar förutsättningar för ett betydande

kunskapslyft för grupper som är i behov av en grundläggande utbildnings-

förstärkning. De förbättrar betydligt sin ställning på arbetsmarknaden och sina

möjligheter till vidare studier.

 När arbetstagare genomgår utbildning öppnas också möjligheten för arbetslösa

att inträda som ersättare. På så sätt ges arbetslösa tillträde till

arbetsmarknaden och därmed viktig arbetslivserfarenhet. Förslaget medverkar

också till att arbetsgivaren kan öka kompetensen bland personalen och samtidigt

får tillfälle att finna lämpliga personer för eventuella nyanställningar.

 Regeringen bedömer att det särskilda utbildningsbidraget kan införas fr.o.m.

den 1 juli 1997. Även de som påbörjat sina studier tidigare och som fortsätter

efter den 1 juli 1997, bör ges möjlighet att söka det särskilda utbildnings-

bidraget, om de i uppfyller ovanstående kriterier. Därutöver tillkommer SVUX och

SVUXA.

 Studiestöden har nyligen utretts. Utredningen föreslår en reformering av

studiestödssystemet till ett sammanhållet studiestöd. Regeringen kommer att

överväga utredningens förslag.

6.8 Expansionen av den högre utbildningen

För att främja näringsliv och sysselsättning men också för utvecklingen av

samhället i övrigt är utbildning och forskning samt en välutbildad arbetskraft

av central betydelse. Den fortsatta expansionen av den högre utbildningen sker

från ett gott utgångsläge då Sverige redan i dag har en i internationell

jämförelse hög utbildningsstandard. Den är dock ojämnt fördelad. Ut-

bildningsnivån bland de anställda inom den offentliga sektorn är betydligt högre

än inom stora delar av den privata sektorn. Andelen unga som har en

högskoleutbildning ökar för närvarande men är fortfarande för låg i ett

internationellt perspektiv. Av en årskull börjar mellan 30 och 35 % högskolan

före 25 års ålder. Ytterligare 10-15 % börjar i högskolan vid 25 års ålder eller

senare.

 Antalet sökande till högskolan har fördubblats sedan hösten 1991 och trots den

kraftiga utbyggnaden av den högre utbildningen får många behöriga sökande inte

plats i högskolan. Regeringen framhöll därför i den s.k. tillväxtpropositionen

hösten 1995 (prop. 1995/96:25 En politik för arbete, trygghet och utveckling, s.

74) att en fortsatt utbyggnad av den högre utbildningen är nödvändig för att

dels bereda fler ungdomar plats, dels ge möjlighet för vuxna att antingen

genomgå en grundläggande högskoleutbildning eller att vidareutbilda sig.

Därigenom kan en bättre grund skapas för en kunskapsintensiv produktion.

 Utöver att öka Sveriges internationella konkurrenskraft är en expansion av den

högre utbildningen en viktig regionalpolitisk faktor. Genom att bygga ut

högskolan över hela landet ges ett kraftfullt stöd för regional utveckling.

Erfarenheter av etablering av universitet och högskolor i Umeå, Luleå och

Linköping samt på andra nyare högskoleorter visar vilken viktig roll högskolan

kan ha för en dynamisk utveckling i den egna regionen. En förbättrad

tillgänglighet underlättar naturligtvis rekryteringen till högre utbildning och

motverkar därmed social snedrekrytering.

 Regeringen föreslog därför i tillväxtpropositionen att utbyggnaden av den

högre utbildningen främst bör ske vid de mindre och medelstora högskolorna med

en särskild tyngd på Bergslagen, Malmö och Sundsvall-Härnösand-Östersund samt

sydöstra Sverige. För att möta behovet i näringslivet av hög kompetens inom

naturvetenskap och teknik angav regeringen vidare att inriktningen på

utbyggnaden bör vara att minst hälften av platserna skall avse

naturvetenskapliga och tekniska utbildningar.

 Den permanenta utbyggnaden kommer att påbörjas hösten 1997 med 15 000

utbildningsplatser. För att ge utrymme för en god planering av den fortsatta

expansionen bör de återstående 15 000 platserna tillkomma först hösten 1999.

Detta innebär att det under läsåret 1999/2000 kommer att finnas 30 000 fler

platser eller helårsstudenter inom den högre utbildningen jämfört med läsåret

1996/97 om man exkluderar de tillfälliga utbildningssatsningarna läsåret

1996/97. Den föreslagna utbyggnaden avlöser de tillfälliga utbildnings-

satsningarna under läsåren 1995/96 och 1996/97. Utöver den permanenta

utbyggnaden kommer utbildningen inom naturvetenskap och teknik (s.k. NT-

utbildningar) att fortgå under flera år framåt. Två nya antagningstillfällen

återstår för dessa utbildningar; hösten 1996 och hösten 1997.

 Högskolornas egna bedömningar avseende möjligheten att anordna fler platser

samt att öka antalet platser inom naturvetenskap och teknik har vägts in i

regeringens överväganden avseende förslaget till fördelning av de 30 000

platserna.

 Mot bakgrund av de kriterier som angivits ovan och som planeringsunderlag för

förslagen i 1997 års budgetproposition gör regeringen följande bedömning rörande

fördelningen av de 30 000 platserna mellan universiteten och högskolorna:

Lärosäte Totalt tillkommer

 platser under

 perioden 1997-1999

Uppsala universitet 500

Lunds universitet 500

Göteborgs universitet 700

Stockholms universitet 500

Umeå universitet 1 000

Linköpings universitet 2 300

Kungl. Tekniska högskolan 800

Högskolan i Luleå 600

Högskolan i Borås 600

Högskolan Dalarna 1 100

Högskolan i Gävle/Sandviken 600

Högskolan i Halmstad 800

Högskolan i Kalmar 1 100

Högskolan Karlskrona/Ronneby 1 100

Högskolan i Karlstad 1 400

Högskolan i Kristianstad 500

Högskolan i Skövde 700

Högskolan i Trollhättan/Uddevalla 1 000

Högskolan i Växjö 1 600

Högskolan i Örebro 1 900

Högskoleutbildning på Gotland 700

Mitthögskolan 4 300

Mälardalens högskola 1 200

Malmö 3 000

Chalmers tekniska högskola AB 500

Stiftelsen Högskolan i Jönköping 600

Sveriges lantbruksuniversitet 400

Summa 30 000

 Den förhållandevis kraftiga ökningen som föreslås för Linköpings universitet

avser till större delen en utbyggnad av den högre utbildningen i Norrköping.

 Även för högskoleutbildningen på Gotland föreslås en förhållandevis stor

ökning av antalet platser vilket ger förutsättningar för Gotland att bli en

självständig högskola under den senare delen av treårsperioden.

 Regeringen återkommer i budgetpropositionen med förslag avseende de enskilda

universitetens och högskolornas utbildningsuppdrag samt förslag till anslag.

 6.44

 Regeringen vill dessutom skapa bättre förutsättningar inför framtiden för de

mindre och medelstora högskolorna. Regeringens ambition är att etablera fasta

forskningsresurser vid samtliga lärosäten.

 Den informationstekniska utvecklingen får inte leda till ett samhälle med en

del av befolkningen som är invigd och resten okunnig. Hela utbildningsväsendet

kan göra viktiga insatser för att motverka en sådan utveckling. Den moderna

teknologin har skapat annorlunda och flera förutsättningar för

kompetensutveckling. Alla har inte möjlighet att flytta till universitets- och

högskoleorter och påbörja studier. En ökad distansutbildning även på denna nivå

med stöd av modern informationsteknik är därför en förutsättning för att

förverkliga idén om det livslånga lärandet och skapa ett kunskaps- och

kompetenslyft i Sverige.

 Regeringen kommer att genomföra en nationell IT-satsning inom universitets-

och högskoleområdet samt biblioteksväsendet m.m. i linje med vad regeringen har

angett i propositionen (1995/96:125) om åtgärder för att bredda och utveckla

användningen av informationsteknik.

 Satsningen syftar till att förbättra universitetens och högskolornas

möjligheter till datakommunikation och därvid också förbättra möjligheterna för

distansutbildning. Landets biblioteksväsende i vid mening bör ges möjlighet att

utnyttja ett modernt bibliotekssystem med samordnade och användarvänliga

sökmöjligheter. Därmed ges allmänheten möjlighet att kostnadsfritt skaffa

information inom bibliotekssystemet.

 De olika åtgärderna skall ses som en gemensam satsning för att sprida och öka

IT-användningen. De bättre möjligheter som skapas skall också ses som ett led i

regeringens strävan att genomföra kompetenshöjande åtgärder. Genom insatser från

olika aktörer och intressenter inom området utbildning/forskning/kultur kan ett

ökat utbud av IT-baserad information åstadkommas, som kan användas inom många

verksamhetsområden.

 En övergripande sammanhållen handlingsplan skall utarbetas. Målet skall vara

att under den närmaste treårsperioden stegvis förverkliga syftena. En

kapacitetsökning och utvidgning av SUNET utgör en gemensam infrastrukturell

grund. Genom utvidgningen ges alla berörda organ tillgång till

internetförbindelse med god kapacitet. Planen omfattar statliga universitet och

högskolor, kommunala högskoleutbildningar, Kungliga biblioteket, länsbibliotek

och kommunala huvudbibliotek, statliga muséer samt länsmuséer. Regeringen

återkommer även till dessa frågor i budgetpropositionen för år 1997.

 Den breda satsning som nu görs över hela utbildningsområdet skall bidra till

att skapa goda förutsättningar för det livslånga lärandet. Genom denna satsning

främjas individernas förmåga att stärka sin ställning i arbetslivet samtidigt

som näringslivet och offentlig sektor får möjlighet till en betydande

kompetenshöjning.

 6.45

7 En arbetsmarknad för ökad trygghet och

sysselsättning

7.1 Inledning

7.1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden

Såväl den ekonomiska aktiviteten som förbättringen på arbetsmarknaden bromsades

tydligt upp under hösten 1995. Antalet varsel om uppsägningar började öka

samtidigt som allt färre nya lediga platser anmäldes till arbetsförmedlingen.

Under april och maj har antalet sysselsatta minskat relativt kraftigt, eller med

57 000 personer.

 Den sysselsättningsökning, som har skett sedan början av år 1994 och som

blivit allt mindre, är koncentrerad till den privata sektorn i ekonomin. Den är

dock ojämnt fördelad över olika sektorer. Det är framför allt industrin och

industrinära delar av näringslivet som har uppvisat en ökad efterfrågan på

arbetskraft. Den fortsatt svaga inhemska efterfrågan har lett till en svag

sysselsättningsutveckling inom de sektorer som mer direkt påverkas av hushållens

konsumtionsnivå.

 Den långa trendmässiga ökningen av antalet sysselsatta inom den offentliga

sektorn under efterkrigstiden bröts under lågkonjunkturåren i början av 1990-

talet. Även när antalet sysselsatta i privata sektorn började öka under år 1994

så fortsatte antalet sysselsatta inom offentlig verksamhet att minska. Denna

minskning har fortsatt fram till nu, även om en viss uppbromsning av

minskningstakten skett de senaste månaderna. Antalet sysselsatta inom offentlig

sektor väntas dock fortsätta att minska framöver.

Tabell 1Antal sysselsatta i olika branscher april - maj

(1000-tal)

 1995 1996 förändring

Totalt 3987 3929 - 57

Jordbruk 126 113 - 13

Tillverkning mm 796 808 + 12

Byggindustrin 229 219 - 10

Handel, kommunikationer 771 749 - 22

Kreditinstitut,

Företagstjänster 419 424 + 5

Personliga tjänster,

renhållning 301 300 - 1

Offentliga tjänster 1345 1316 - 29

Den öppna arbetslösheten har de senaste månaderna legat något över föregående

års nivå. Antalet personer i olika konjunkturberoende åtgärder har samtidigt

varit ungefär lika många som för ett år sedan. Under perioden mars till maj år

1996 uppgick antalet arbetslösa till i genomsnitt 311 000, eller 7,3 procent av

arbetskraften. Därutöver deltog motsvarande 5,4 procent av arbetskraften i olika

konjunkturberoende åtgärder. Motsvarande andel ett år tidigare var 7,2 procent

respektive 5,2 procent.

 Männens arbetslöshet steg kraftigast under början av 1990-talet och var

fortfarande högre än kvinnornas totalt sett under perioden januari till mars år

1996.

 Till skillnad från tidigare lågkonjunkturer var det i högre grad män än

kvinnor som drabbades av arbetslöshet åren 1990 - 1993. Det berodde på att

sysselsättningen då minskade kraftigast i sektorer där män dominerar, som till-

verkningsindustrin och byggsektorn. Kombinationen av en stark industriutveckling

och fortsatta personalminskningar inom offentlig verksamhet de senaste åren har

inneburit att den ökade efterfrågan på arbetskraft i mycket stor utsträckning

har riktats mot män, medan situationen blivit sämre för kvinnorna. Skillnaden

mellan mäns och kvinnors arbetslöshet har minskat under de senaste två åren.

 Antalet deltidsarbetslösa och undersysselsatta, främst kvinnor, som ökade

mycket kraftigt under början av 1990-talet har minskat något det senaste året,

men är fortfarande mycket högt. Kvinnor är också klart överrepresenterade i de

osäkraste formerna av tidsbegränsade anställningar.

 Arbetslöshetsmönstret speglar könsuppdelningen på arbetsmarknaden. Under

början av 1990-talet drabbades bygg- och tillverkningsindustrierna kraftigast.

Sedan cirka två år tillbaka har främst offentlig sektor och kvinnodominerade

yrken och branscher inom den enskilda sektorn genomgått neddragningar på grund

av strukturomvandling och ekonomiska problem. Den senaste tendensen med en

försvagad industrikonjunktur medför dock att varslen drabbar män i större

utsträckning än kvinnor.

 Fördelningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har relativt väl speglat

kvinnors andel av arbetslösheten. De är dock något underrepresenterade. Det

beror bland annat på att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna koncentrerats

till långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna och där är kvinnor

underrepresenterade. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna reflekterar också

könsuppdelningen på arbetsmarknaden. Kvinnor är överrepresenterade i åtgärder

som återfinns inom offentlig sektor, till exempel i utbildningsvikariat, medan

män dominerar i åtgärder på det privata området, bland annat i rekryteringsstöd

och starta-eget-bidrag.

 7.46

Figur: Skillnad mellan kvinnors andel i åtgärd respektive bland

arbetssökande

Glidande 12-månaders medeltal

 Lågkonjunkturen drabbade i mycket stor utsträckning nytillträdande och yngre

arbetskraft. Dessa har också fått del av det förbättrade arbetsmarknadsläget i

mindre utsträckning än många andra grupper. Den relativa arbetslösheten är nu

högst bland utomnordiska medborgare och bland 16-24-åringar. Lägst är den bland

45-54-åringarna. Allra lägst är arbetslösheten bland kvinnor i åldern 45-54 år.

 Drygt hälften av antalet öppet arbetslösa är under 35 år. Det beror dels på

att de yngre saknar eller har kort arbetslivserfarenhet. De har därigenom

svårare att konkurrera om de lediga jobben. Det beror också på

turordningsreglerna vid uppsägning (sist in - först ut). Samtidigt har många

ungdomar skjutit på sitt inträde på arbetsmarknaden på grund av det dåliga

arbetsmarknadsläget. I stället har de valt att studera, vilket möjliggjorts tack

vare utbyggnaden av gymnasieskolan och den kraftiga ökningen av

utbildningsplatser inom vuxenutbildningssystemet och inom högskolan.

 Under de två senaste åren har arbetslösheten minskat i flertalet åldersgrupper

med undantag för äldre över 60 år, för vilka arbetslösheten stigit relativt

kraftigt det senaste året, speciellt bland kvinnor. Mest har arbetslösheten

minskat bland ungdomar. Den minskade arbetslösheten beror dock inte på att

ungdomars sysselsättning har ökat utan på att regeringens och riksdagens

kraftiga prioritering av ungdomar har lett till att fler ungdomar har påbörjat

utbildningar eller deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Arbetslösa ungdomar i åldern 18 - 24 år skall inom 100 dagar efter att de har

anmält sig till arbetsförmedlingen som arbetssökande ha erbjudits ett arbete, en

utbildningsplats eller en åtgärd. Under första kvartalet 1996 var i genomsnitt

per månad 18 700 ungdomar arbetslösa i mer än 100 dagar. Detta innebär i

jämförelse med sista kvartalet 1995 en minskning med 11 600 personer. Att

minskningen inte varit större beror delvis på att många ungdomar har

ströjobb/timanställningar som de hellre fortsätter med än att på heltid delta i

en åtgärd. Minskningen har varit större för unga män än för unga kvinnor.

Minskningen beror såväl på att fler ungdomar gått till utbildning, som att färre

ungdomar har blivit arbetslösa och att fler fått arbete. Det är fler unga män

som har blivit arbetslösa än unga kvinnor. Under första kvartalet 1996 lämnade

17 461 ungdomar arbetslöshet inom 100 dagar. Utav dessa erhöll 4 520 ungdomar

arbete utan stöd och 857 erhöll arbete med statligt stöd. Fortfarande är

emellertid arbetslösheten betydligt högre bland ungdomar mellan 20 och 25 år

jämfört med andra åldersgrupper. Högst är den bland unga män.

 Arbetsmarknadsläget för invandrare och flyktingar har försämrats dramatiskt.

Sysselsättningsfrekvensen för utomnordiska medborgare har halverats från 66

procent till 36 procent mellan åren 1990 och 1995. Bland män med utomnordiskt

medborgarskap var endast 41 procent sysselsatta år 1995, medan motsvarande andel

för kvinnor var så låg som 31 procent. Nedgången förklaras inte bara av en

ökande arbetslöshet utan även av att ett stort antal utomnordiska invandrare

kommit till Sverige under den senaste tioårsperioden och att dessa i mycket

liten utsträckning fått ett arbete. Arbetslösheten har mellan åren 1990 och 1995

ökat från 5 procent till 30 procent bland utomnordiska medborgare. Under det

senaste året har arbetslösheten fortsatt att öka, speciellt bland kvinnor med

utomnordiskt medborgarskap.

 7.47

Tabell Relativ arbetslöshet bland olika grupper

 mars-maj 1996mars-maj 1995 förändring

total 7,3 7,2 +0,1

män 8,2 8,3 -0,1

kvinnor 6,5 5,9 +0,6

20-24 år totalt 14,5 15,6 -1,1

män 15,9 18,3 -2,4

kvinnor 12,9 12,7 +0,2

25-54 år totalt 6,5 6,1 +0,4

män 7,1 7,2 -0,1

kvinnor 5,8 5,1 +0,7

55-59 år totalt 6,3 6,0 +0,3

män 7,2 6,4 +0,8

kvinnor 5,4 5,4 +/-0

60-64 år totalt 9,7 8,9 +0,8

män 10,6 10,3 +0,3

kvinnor 8,5 7,4 +0,9

utländska medborgare2

totalt 22,8 21,0 +1,8

utomnordiska 29,8 27,5 +2,3

män 29,9 29,3 +0,6

kvinnor 29,5 24,8 +4,7

 Ett mycket oroande tecken är att andelen långtidsarbetslösa kvarstår på en

mycket hög nivå, cirka 38 procent av de arbetslösa hade första kvartalet 1996

varit arbetslösa i mer än sex månader. Detta är en något högre andel än för ett

år sedan. Denna andel har fortsatt att öka något under april och maj. Andelen är

i stort sett densamma bland kvinnor och män.

 Även utvecklingen av antalet personer som har varit oavbrutet inskrivna vid

arbetsförmedlingen under mycket långa tider, två år eller mer, som arbetslösa

eller deltagande i någon arbetsmarknadspolitisk åtgärd är djupt oroande. Under

det senaste året har antalet ökat med cirka 15 000 personer. I slutet av april

1996 var det drygt 200 000 personer som hade varit sammanhängande inskrivna i

mer än två års tid.

Övertid

Övertidsuttaget inom industrin är nu betydligt högre än under de senaste

decennierna. Den har dock minskat avsevärt de senaste månaderna från en nivå på

ca 4,5 % till ca 3,5 % i februari 1996. I början av 1980-talet var uttaget runt

2 % för att sedan stiga till drygt 3 % under högkonjunkturen i slutet av 1980-

talet. Även inom övriga delar av ekonomin förekommer ett betydande

övertidsuttag.

 Jämförbar statistik för hela ekonomin finns bara från och med år 1992 i AKU.

Första kvartalet 1996 motsvarade det betalda övertidsuttaget knappt 2 % av alla

arbetade timmar. Till detta kommer ett relativt stort obetalt övertidsuttag. En

viss övertid måste alltid förekomma annars skulle bl.a. företagens möjligheter

att snabbt reagera på efterfrågeökningar begränsas och exportföretagens

konkurrenskraft minska. En begränsning av övertidsuttaget skulle sannolikt leda

till en ökad sysselsättning. Effekterna skulle vid nuvarande övertidsuttag dock

bli relativt små, men inte obetydliga. På längre sikt kan effekterna bli större

om den nuvarande trenden mot ett allt större övertidsuttag fortsätter.

 Regeringen avser att vid fortsatta diskussioner med arbetsmarknadens parter ta

upp frågan om möjligheten att begränsa övertidsuttag för att därigenom bereda

fler sysselsättning.

7.1.2 Kvinnor och män på arbetsmarknaden

Den 11 april 1996 presenterade Utredningen om kvinnors arbetsmarknad (A 1995:13,

dir 1995:119) sitt betänkande "Hälften vore nog - om kvinnor och män på 90-

talets arbetsmarknad" (SOU 1996:56). Utredningen kom i korthet fram till

följande;

 Kvinnor har i flera avseenden stärkt sin ställning på arbetsmarknaden under

1990-talet. Bland annat har andelen heltidsarbetande stigit under 1990-talet.

Kvinnor har ökat sina arbetade timmar. Detta gäller även kvinnor med små barn.

Av personer som befinner sig utanför arbetskraften är det klart färre som såg

sig som hemarbetande år 1995 än år 1989. Kvinnor betraktade sig som studerande

eller som arbetssökande i större utsträckning jämfört med män.

 Samtidigt har sysselsättningen börjat sjunka under slutet av år 1995 och i

början av år 1996. Kvinnors andel av de arbetslösa har ökat mellan december 1994

och december 1995 från 42 procent till 46 procent. Av de långtidsarbetslösa var

42 procent kvinnor i december 1994 jämfört med 45 procent ett år senare. Likaså

ökar undersysselsättningen och de otryggaste formerna av tidsbegränsade

anställningar där kvinnor är starkt överrepresenterade.

 Män har fortfarande högre arbetslöshet än kvinnor och har haft det under hela

1990-talet. Män har andelsmässigt lämnat arbetskraften i större utsträckning än

kvinnor under 1990-talet. När arbetslösheten började sjunka, sjönk den mest för

män. Unga kvinnor och män har drabbats hårdast av arbetslösheten under 1990-

talet. Även här har män under 24 år högre arbetslöshet än kvinnor i samma

åldersgrupp. Sysselsättningen minskar dock mer för unga kvinnor än för män sedan

några månader tillbaka.

 Utbildningsnivån har haft en avgörande betydelse för sannolikheten att undvika

arbetslöshet och för möjligheten att etablera sig på arbetsmarknaden under 1990-

talet. Lågutbildade kvinnor och män har haft störst problem och är klart

överrepresenterade bland de arbetslösa och långtidsarbetslösa.

 Stora yrkes- och branschområden har utsatts för strukturomvandling och

lågkonjunktur i samverkan. Det gäller bland annat anställda inom

tillverkningsindustrin och kontorsadministration. De som har lägst utbildning

har svårast att få tillbaka arbetet. Statistik visar att av dem med enbart

grundskoleutbildning som inte hade arbete år 1993 var det färre kvinnor än män

som nyrekryterades år 1994.

 Arbetsmarknaden och utbildningsvalen är klart könsuppdelade och några större

förändringar har inte skett under 1990-talet. Arbetstagare med

högskoleutbildning har lägst arbetslöshet. Även under 1990-talet, liksom

tidigare, är det i akademiska studier som könsbarriärer bryts. Kvinnors i

genomsnitt höga kompetens tas dock inte till vara i arbetslivet på samma sätt

som mäns. Särskilt invandrarkvinnors kunskaper är en outnyttjad resurs. Män har

betydligt oftare chefspositioner och har större inflytande över arbetets

innehåll och organisation. De innehar i högre grad tjänster som motsvarar deras

utbildningsnivå och positioner som formellt kräver högre utbildning än vad de

faktiskt har.

 Offentliga sektorns storlek har haft betydelse för svenska kvinnors och mäns

nästan lika stora andel av de förvärvsarbetande.

 I den offentliga sektorn har omvandlingen varit stor under 1990-talet både

organisatoriskt och sysselsättningsmässigt. Offentliga sektorn uppvisar inte

samma bild år 1996 som den gjorde för fem eller tio år sedan. Än så länge har de

organisatoriska och besparingsbetingade förändringarna inte fått fullt genomslag

i fråga om sysselsättning. Bedömare av arbetsmarknadsläget ser en negativ

utveckling av sysselsättningen på den offentliga sektorns område. Efterfrågan på

tjänsterna kommer dock snarare att öka, bland annat av demografiska skäl, enligt

Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) och Statistiska centralbyråns (SCB) bedömningar.

Hur sysselsättningen förändras är dock beroende av ekonomin i övrigt, andra

sektorers möjlighet att öka sysselsättning samt politiska prioriteringar.

Ekonomin och politiken i sin tur påverkas av faktorer som tillväxt,

internationalisering på europeisk och global nivå, lönebildning, värderingar i

samhället, och så vidare.

 Av många förutspås den privata tjänstesektorn bli den expanderande i fråga om

sysselsättning. På den del av den privata sektorn där majoriteten av kvinnor

arbetar i dag, har sysselsättningen dock gått ned på senare tid. Detta

förhållande gäller handel, bank och försäkring. Mäns traditionella områden har

ökat och förväntas öka sysselsättningsmässigt, till exempel inom teknik,

naturvetenskap och data. Av dem som fick arbete år 1994 och var arbetslösa

**FOOTNOTES**

 2 avser år 1995 och år 1994

 7.48

året innan, var män i majoritet av dem som rekryterades till den privata

tjänstesektorn.

 Att öka företagandet i Sverige för att öka sysselsättningen har varit

prioriterat på 1990-talet. Mycket återstår fortfarande att följa upp för att

skapa en bild av i vilken utsträckning och på vilket sätt företagande har skapat

varaktig inkomst för kvinnor och män. Tre fjärdedelar av småföretagarna är män.

Kvinnors andel av nyföretagarna stiger dock. Målsättningen bör vara att

ytterligare öka nyföretagandet bland kvinnor. Könsuppdelningen är tydlig inom

företagandet även här. Det är svårt att få ett grepp om situationen för

företagande på kvinnors traditionella yrkesområden. År 1994 rekryterade

småföretag i högre grad män än kvinnor.

 Staten skall låta jämställdhetsprincipen genomsyra alla politikområden. Av

detta skäl finns bland annat generella utredningsdirektiv som påbjuder att alla

statliga utredningar skall belysa sina sakfrågor och förslag med tanke på

jämställdhet mellan könen. Utredningen fann att majoriteten av de kommittéer som

är tillsatta på Arbetsmarknadsdepartementets område inte följer dessa direktiv.

Styrning och uppföljning från departementens ledningar förefaller inte särskilt

konsekventa eller "ihärdiga" när det gäller jämställdhetsfrågorna. Det tyder,

enligt utredningen, på att inte heller regeringskansliet fullt ut - åtminstone

inte på arbetsmarknadsområdet - har genomfört en enhetlig strategi för att

tillämpa jämställdhetsprincipen.

 Myndigheterna på arbetsmarknadsområdet säger sig däremot tillämpa

jämställdhetsprincipen som arbetssätt, men vad det innebär är ofta oklart. Av de

berörda myndigheterna är det ingen myndighet som genomför konsekvensanalyser ur

jämställdhetsperspektiv av beslut eller reformer i sin verksamhet. Kunskaperna

om vissa strategiska områden, till exempel de arbetsmarknadspolitiska

åtgärdernas träffsäkerhet gentemot kvinnor och män, är begränsade.

Sammanfattning av utsikterna för sysselsättning för kvinnor och män

Utredningen gör bedömningen att arbetslösheten bland kvinnor kommer att stiga

under den närmaste tiden med tanke på den nuvarande svaga utvecklingen inom

kvinnodominerade yrkesområden i den enskilda sektorn och inom offentlig sektor.

Kraven på ökad effektivitet och nytänkande i fråga om de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna kommer därför att stiga, både från kvinnor och män. Kunskapen om

arbetsmarknadspolitikens funktionssätt och förmåga att leda till varaktig

förankring på arbetsmarknaden för kvinnor och män måste förbättras, anser

utredningen, som därför föreslår en översyn på området.

 7.49

Översyn av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ur ett jämställdhetsperspektiv

Regeringens bedömning: Regeringen kommer att ge Riksrevisionsverket (RRV) i

uppdrag att göra en översyn av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ur ett

jämställdhetsperspektiv.

Skälen för regeringens bedömning: På flera andra områden än

arbetsmarknadsområdet saknas kunskap ur ett könsperspektiv och där bör

forskning och utredningsarbete initieras respektive intensifieras, till exempel

vad gäller män som män och inte som norm på arbetsmarknaden, invandrade kvinnor

och män på arbetsmarknaden, arbetslöshetens konsekvenser för kvinnor och män och

situationen för funktionshindrade på arbetsmarknaden ur ett könsperspektiv. Mot

bakgrund av utredningens bedömning avser regeringen ge RRV i uppdrag att göra en

översyn av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ur ett jämställdhetsperspektiv.

7.1.3 Samverkan mellan arbetsmarknadspolitiken och andra

 politikområden

Kampen mot arbetslösheten kräver en samverkan och samordning av politiken inom

flera områden. Arbetsmarknadspolitiken har en central roll i den ekonomiska

politiken för skapandet av en väl fungerande arbetsmarknad. Den kompletterar

övriga ekonomisk-politiska åtgärder och har därmed många beröringspunkter med

andra politikområden. Det gäller främst finans-, utbildnings-, närings- och

regionalpolitiken. Även med andra områden finns kontaktpunkter som kan

utvecklas. Genom att förena ambitionerna inom arbetsmarknadspolitiken med dem

inom ett flertal andra politikområden kan den sammantagna effekten på syssel-

sättning och arbetslöshet bli än större. Samtidigt kan viktiga samhälleliga

behov inom till exempel närings-, miljö-, social- och kulturpolitiken bättre

tillgodoses och välfärden öka för medborgarna. Det finns flera exempel på hur

arbetsmarknadspolitiken har och kan användas på detta sätt.

 Starta-eget-bidragen kan även användas för att låta redan sysselsatta pröva på

att starta egna företag och till att stimulera kvinnor till att starta eget.

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan också användas för att tillfälligt

tillföra små och medelstora företag en akademisk kompetens som de annars inte

skulle ta till sig.

 Arbetsmarknadsutbildningen är en del av vuxenutbildningen och spelar en viktig

roll som ett komplement till den reguljära utbildningen.

Arbetsmarknadsutbildningen bör också i ökad utsträckning kunna bidra till en

utveckling som gynnar andra politikområden. Exportsäljarutbildning inom ramen

för arbetsmarknadsutbildning är ett exempel på hur olika politikområden kan

förenas. Utbildningen av miljöinformatörer är ett annat exempel på hur

arbetsmarknads-, miljö-, och näringspolitiska ambitioner kan förenas.

 Genom tillfälliga insatser för äldre arbetslösa kan den kommunala servicen i

vissa fall få en högre kvalitet än vad den kommunala ekonomin tillåter.

 Arbetslivsutvecklingsprojekt kan inriktas så att de blir det första steget i

en utveckling av nya verksamheter inom såväl industrin som miljöområdet. De kan

också användas för att rusta upp kulturhistoriska minnesmärken, den yttre miljön

så att turistnäringen gynnas och miljöpolitiska ambitioner uppnås.

 Arbetsmarknadspolitiken har under lång tid använts för att upprätthålla

viktiga kulturpolitiska ambitioner. Den får dock aldrig ta över ansvaret från

kulturpolitiken. Det är också viktigt att åtgärderna utformas på ett sådant sätt

att personer inte låses in i denna sektor. Regeringen avser att göra en översyn

av det offentliga stödet till kulturområdet och hur det arbetsmarknadspolitiska

stödet- och bidragssystemet påverkar kulturområdet samt hur systemet kan

effektiviseras och bättre anpassas till de särskilda förhållanden och

målsättningar som styr arbetsmarknadspolitiken.

7.2 Den aktiva arbetsmarknadspolitiken

De mål för arbetsmarknadspolitiken som fastställdes i början av 1960-talet

gäller i sina huvuddrag fortfarande. Huvuduppgiften för arbetsmarknadspolitiken

är att bidra till att lösa upp strukturella obalanser genom att med olika

åtgärder underlätta och påskynda anpassningen mellan utbud och efterfrågan på

arbetskraft. Arbetsmarknadspolitiken har också ett stabiliseringspolitiskt mål

genom att den skall bidra till att motverka konjunkturellt betingade

sysselsättningsvariationer. Det stabiliseringspolitiska ansvar som har lagts på

arbetsmarknadspolitiken har successivt blivit allt större.

 Arbetsmarknadspolitikens styrka har varit att den kunnat kombinera det ekono-

miskt nödvändiga med det socialt angelägna. Den svenska arbetsmarknaden

kännetecknades under hela efterkrigstiden fram till konjunkturnedgången i början

av 1990-talet av ett kraftigt stigande arbetsutbud, ökande sysselsättning, låg

arbetslöshet, sammanpressade löner, en relativt hög reallöneflexibilitet och en

god anpassning mellan arbetsutbud och efterfrågan. Det skedde dock hela tiden en

trendmässig ökning av det totala antalet arbetslösa och av personer i olika

arbetsmarknadspolitiska åtgärder och arbetslöshetstiderna blev allt längre.

Under år 1984 var motsvarande 6,4 procent av arbetskraften öppet arbetslösa

eller i konjunkturberoende åtgärder. Motsvarande tal för år 1993 var

13,3 procent.

 Matchningen mellan de lediga platserna och de sökande ha varit relativt

effektiv. Vakanstiderna är korta och några tydliga tecken på flaskhalsar har

inte funnits, inte ens när sysselsättningen ökade relativt kraftigt under år

1994 och under första halvan av år 1995.

 En annan positiv tendens är att chansen för personer med mycket långa

inskrivningstider på arbetsförmedlingen att få ett arbete, ökade mer jämfört med

sökande med korta inskrivningstider under år 1995.

 Förmågan att kombinera det ekonomiskt nödvändiga med det socialt angelägna

måste även i fortsättningen i hög grad genomsyra insatserna för att få fler

människor i arbete, utbildning eller åtgärd så att arbetsmarknaden blir så

flexibel att flaskhalsar och inflationsdrivande löneökningar kan undvikas. Det

är den utgångspunkten som måste vara vägledande för målen och för vad som skall

uppnås med arbetsmarknadspolitiken under de kommande åren.

Arbetsmarknadspolitiska kommittén

Den Arbetsmarknadspolitiska kommittén tillkallades i november 1993 med uppdrag

att se över arbetsmarknadspolitikens roll, omfattning, inriktning och

avgränsning. Den Arbetsmarknadspolitiska kommittén lade fram sitt slutbetänkade

Aktiv arbetsmarknadspolitik (SOU 1996:39) i mars 1996.

 Den kritik och de förslag som Arbetsmarknadspolitiska kommittén presenterade

kan sammanfattas i sex punkter.

För det första har den kraftiga ökning som skett av omfattningen på de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i början av detta årtionde i praktiken

inneburit att arbetsmarknadspolitiken i första hand fått ikläda sig en

stabiliseringspolitisk roll. Därmed har det varit svårt för arbetsförmedlingen

att ägna sig åt huvuduppgiften, att anpassa utbud och efterfrågan på

arbetskraft. Det har, konstaterar Arbetsmarknadspolitiska kommittén, varit svårt

för arbetsmarknadsverket att med rimlig effektivitet administrera en så stor

omfattning av åtgärderna som det varit frågan om de senaste åren.

För det andra måste kärntjänsten, platsförmedlingen, förstärkas och

effektiviseras. Förmedlingens verksamhet skall koncentreras på att underlätta en

snabb omställning från arbetslöshet till nytt arbete. En väl fungerande

förmedling är en grundläggande förutsättning för att det skall vara möjligt att

nå de arbetsmarknadspolitiska målen. Företagskontakterna behöver byggas ut och

den utveckling mot aktiva och individinriktade förmedlingsinsatser som påbörjats

inom arbetsmarknadsverket på senare år måste betonas och vidareutvecklas.

Individuella och starkt målinriktade handlingsplaner skall vara ett centralt

hjälpmedel. De skall ses som en kombinerad utbildnings- och jobbsökar-strategi

för den arbetssökande.

För det tredje måste dagens tungrodda åtgärdssystem förenklas och

effektiviseras. Åtgärderna ska bli färre men med ökat utrymme för anpassningar i

olika avseenden så att de kan skräddarsys för den arbetslöse individen, lokala

förhållanden och efterfrågan på arbetsmarknaden. Åtgärderna måste vara så

flexibla att regelverket lätt kan hanteras och inte behöver ändras så ofta. Ett

enklare åtgärdssystem med färre åtgärder och mindre detaljregler måste, enligt

Arbetsmarknadspolitiska kommittén, åtföljas av en grundlig ändring av

finansieringssystemet för åtgärderna. Detta kräver en ytterligare utveckling av

målstyrningen och uppföljningen samt utvärderingen av arbetsmarknadspolitiken.

För det fjärde måste kommunerna få ett ökat inflytande över

arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmarknadspolitiken bör, enligt kommittén, även i

fortsättningen vara statligt styrd, men i samverkan med lokal kompetens bör det

vara möjligt att hitta bättre lösningar för de arbetslösa. Ett förenklat och

decentraliserat åtgärdssystem underlättar en sådan utveckling.

För det femte måste arbetslöshetsförsäkringens karaktär av en

omställningsförsäkring betonas mer och det bör finnas en bortre gräns för hur

länge man kan få ersättning.

För det sjätte behövs en bättre samordning på lokal nivå av planering och

beställning av rehabiliterings- och andra arbetsförberedande insatser. Både i

individens och samhällets perspektiv är det lönsamt att rehabilitera människor

och stärka deras konkurrenskraft på arbetsmarknaden. I många fall handlar det om

personer som är aktuella hos olika rehabiliteringsaktörer, vilket innebär att

individerna vandrar mellan de olika aktörerna. Insatserna inom dessa områden

måste därför samordnas i en större omfattning.

7.2.1 Den aktiva arbetsmarknadspolitikens framtida roll och inriktning

Erfarenheterna från 1990-talets omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser

måste utnyttjas i den strategi som skall utformas för att nå målet att halvera

den öppna arbetslösheten till år 2000. Enligt regeringens uppfattning bör den

framtida arbetsmarknadspolitiken ha följande inriktning.

- Förmedlingen av de lediga platserna är arbetsförmedlingens centrala uppgift.

Det första steget i en offensiv arbetsmarknadspolitik är att de lediga

platserna snabbt blir tillsatta och att de arbetssökande snabbt kommer i arbete

på den reguljära arbetsmarknaden.

- Denna huvuduppgift skall understödjas genom insatser för att rusta den

enskilde arbetssökanden för de arbeten som är eller blir lediga. Här spelar

arbetsmarknadsutbildningen en viktig roll i nära samarbete med det reguljära

utbildningssystemet, näringslivets behov och den yrkesinriktade

rehabiliteringen.

- Den enskilde arbetslöse skall stå i centrum för insatserna. Målinriktade

individuella handlingsplaner som tydliggör den arbetslöses och myndigheternas

ansvar skall upprättas efter en viss tids arbetslöshet. Handlingsplanerna skall

vara ett ömsesidigt kontrakt om hur målet, ett tillfälligt eller fast arbete,

skall uppnås.

- När det inte finns arbeten på den reguljära arbetsmarknaden, lämpliga

utbildningsinsatser inom det reguljära utbildningsväsendet eller inom

arbetsmarknadsutbildningen, skall arbetsmarknadspolitiken ha möjlighet att få

till stånd särskilt anordnade sysselsättningsmöjligheter för att förhindra att

långtidsarbetslöshet uppstår.

- Arbetsmarknadspolitiken skall ha resurser för att hindra utslagning från

arbetsmarknaden. Äldre arbetssökande som varit utanför den reguljära

arbetsmarknaden under lång tid skall erbjudas ett offentligt tillfälligt arbete.

- Kommunernas roll i arbetsmarknadspolitiken skall utvecklas. Det är kommunen

tillsammans med den lokala arbetsförmedlingen som har kunskap och kompetens om

de lokala förutsättningarna och kompetens för att hitta lösningar för den

enskilde individen.

- En hållbar försäkring vid arbetslöshet skall skapas, som ger trygghet vid

omställning på arbetsmarknaden.

- Arbetsmarknadspolitiken skall medverka till och påskynda förändringarna av

vårt samhälle. Det gäller inte minst i jämställdhetsarbetet och i miljöarbetet.

Arbetsmarknadspolitikens medverkan på dessa två områden får inte begränsas till

att omfatta enskilda projekt. Jämställdhets- respektive miljöperspektivet skall

gå som en röd tråd genom platsförmedlingen, i vägledningen, i rehabiliteringen

och i de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. En långsiktig strategi för

hur den arbetsmarknadspolitiska

 7.50

verksamheten kan bidra till det ekologiskt uthålliga samhället kommer att

utarbetas av berörda myndigheter.

- De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall samordnas till sin utformning.

7.2.2 Övergripande mål för AMV

Regeringens bedömning: Målen för den aktiva arbetsmarknadspolitiken och därmed

de övergripande målen för AMV under budgetåret 1997 skall vara att hålla nere

vakanstiderna för lediga platser, minska långtidsarbetslösheten och motverka

långa tider utan reguljärt arbete.

Skälen för regeringens bedömning: Arbetsmarknadspolitiken är en del av den

ekonomiska politiken. De övergripande målen för arbetsmarknadspolitiken och den

ekonomiska politiken är därför desamma. Dessa mål är hög tillväxt, full

sysselsättning, låg inflation, regional balans, en långsiktig hållbar utveckling

och rättvis fördelning av de ekonomiska resurserna.

 Regeringen anser i likhet med vad Arbetsmarknadspolitiska kommittén gör i

betänkandet Aktiv arbetsmarknadspolitik (SOU 1996:34), att

arbetsmarknadspolitikens huvuduppgift är att främja tillväxt och sysselsättning

genom att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden, bryta de obalanser som finns på

olika delarbetsmarknader, motverka inflationsdrivande flaskhalsar, stärka

arbetskraftens kompetens och förebygga segregation och permanent utslagning av

personer från arbetslivet. Arbetsmarknadspolitiken skall också bidra till

trygghet för arbetstagarna vid omställningssituationer, så att de vågar och kan

ta de steg som krävs för att utvecklas så att de kan konkurrera om de lediga

platser som finns. Det är arbetsförmedlingens och arbetsmarknadsinstitutens

uppgift att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden.

 AMV:s insatser styrs av de mål, riktlinjer, regelsystem och finansiella

förutsättningar för de arbetsmarknadspolitiska insatserna som har beslutats av

regering och riksdag.

 Hörnstenen i den svenska arbetsmarknadspolitiken är arbetslinjen. Den innebär

att en arbetslös person, som inte kan få ett arbete, i första hand skall

erbjudas en utbildning eller en lämplig åtgärd. Under senare år har arbetslinjen

utvecklats till arbets- och kompetenslinjen.

 Såväl AMV som samverkansparterna på arbetsmarknaden och bland dessa kommunerna

- som nedan föreslås få en mer aktiv del i genomförandet av

arbetsmarknadspolitiken - skall ges tydliga mål och förutsättningar. De

övergripande målen för AMV under budgetåret 1997 skall därför vara:

- att hålla nere vakanstiderna för lediga platser,

- att minska långtidsarbetslösheten,

- att motverka långa tider utan reguljärt arbete.

Dessa tre övergripande mål skall ses tillsammans med de mer generella

riktlinjerna för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten som anges i

förordningen (1988:1139) med instruktion för Arbetsmarknadsverket:

- att hävda arbetslinjen,

- att utforma verksamheten efter lokala förutsättningar och behov,

- att bidra till att målen om full sysselsättning samt utveckling och framsteg i

samhället uppnås.

I förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten anges

också fler generella riktlinjer för verksamheten, bland annat skall

Arbetsmarknadsverket:

- se till att arbetssökande snabbt får ett arbete och att lediga platser

tillsätts snabbt,

- genom sysselsättningsfrämjande åtgärder påverka efterfrågan på arbetskraft,

- verka för kvinnors och mäns rätt till arbete på lika villkor,

- ägna särskild uppmärksamhet åt åtgärder för att främja anställning av äldre

arbetstagare samt arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga.

Av dessa två förordningar framgår såväl det stabiliseringspolitiska som det

tillväxt- och fördelningspolitiska uppdrag som AMV har. Jämställdhetsuppdraget

är också tydligt och måste gå som en röd tråd i genomförandet av det

arbetsmarknadspolitiska uppdraget. Uppföljningar och analyser av den

arbetsmarknadspolitiska verksamheten måste alltid ske utifrån såväl tillväxt-,

stabiliserings- som fördelningspolitiska perspektiv som från ett

jämställdhetsperspektiv.

Hålla vakanstiderna nere för lediga platser

AMV:s grundläggande uppgift är att med god kvalitet förmedla arbetssökande till

de lediga platserna. En väl fungerande platsförmedling leder till en flexiblare

arbetsmarknad, vilket är en förutsättning för att uppnå de övergripande målen

för den ekonomiska politiken. Korta vakanstider motverkar inflationsdrivande

flaskhalsar.

 Kompetensen hos arbetskraften blir avgörande för att de lediga platserna skall

kunna tillsättas snabbt. Den utbildningssatsning som tidigare har föreslagits av

regeringen öppnar vägen för ett kraftigt kompetenslyft. Denna utbildning

kompletteras av arbetsmarknadsutbildning som genom sin flexibilitet snabbt kan

tillgodose angelägna behov på arbetsmarknaden och motverka arbetskraftsbrist.

 De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall stimulera till rörlighet på

arbetsmarknaden. AMV skall ställa krav på aktivt arbetssökande och hjälpa de

arbetssökande att ta de steg som krävs för att de skall konkurrera om de lediga

arbeten som finns.

Minska långtidsarbetslösheten

Arbetslinjen skall hävdas och utvecklas till en arbets- och kompetenslinje.

Långa perioder av arbetslöshet med passivt kontantstöd skall motverkas.

 Långtidsarbetslösheten har trots ambitiösa målsättningar inte kunnat

bemästras. Sverige riskerar att dras in i samma utveckling som i många andra

länder där långtidsarbetslösheten har permanentats på en hög nivå.

Långtidsarbetslösa riskerar att slås ut från den reguljära arbetsmarknaden.

Detta perspektiv är inte acceptabelt. Enligt regeringens uppfattning är det

absolut nödvändigt att de långtidsarbetslösa får en tydligare prioritering till

åtgärder samtidigt som tillflödet av nya långtidsarbetslösa förhindras.

Motverka långa tider utan reguljärt arbete

Det finns för närvarande en betydande rundgång mellan öppen arbetslöshet och

aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den sammanlagda tid en arbetslös är

inskriven vid en arbetsförmedling måste göras så kort som möjligt. Den

arbetslöse måste hela tiden vara aktiv i sitt arbetssökande och ges en sådan

utbildning och erfarenhet att han/hon hela tiden är anställningsbar.

 Genom att prioritera arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som underlättar för den

arbetslöse att snabbt återgå till ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden,

blir resultaten av insatserna bättre och medelsanvändningen effektiviseras.

Medelsanvändningen skall med en sådan prioritering kunna effektiviseras

ytterligare. Genom en förbättrad uppföljning av kostnaderna för de enskilda

åtgärderna kan statsmakterna få underlag för en effektivare styrning av

arbetsmarknadspolitiken. Vid beslut om arbetsmarknadspolitiska åtgärder, anser

regeringen, att det är viktigt att riskerna för konkurrenssnedvridningar och

undanträngningseffekter alltid beaktas och kraftfullt motverkas.

 De konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska resurserna inom AMV kommer även

under nästa år att ge möjlighet för i genomsnitt 230 000 personer per månad att

delta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De långtidsarbetslösa utgör den

prioriterade gruppen för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

7.2.3 AMV:s verksamhetsmål

I regleringsbrevet för budgetåret 1997 kommer regeringen att bryta ned de

övergripande målen för AMV i ett antal verksamhetsmål. Under budgetåret 1995/96

är antalet verksamhetsmål 13 stycken. Regeringen avser att för budgetåret 1997

se över verksamhetsmålen. Utgångspunkten är att minska antalet verksamhetsmål

samtidigt som de skall vara enkla, tydliga och uppföljningsbara samt kunna

ställas i relation till arbetsmarknadsutvecklingen.

 Regeringen kommer att sätta tydligare mål för AMV:s verksamhet och ställa krav

på skärpt uppföljning i regleringsbrevet. Verksamhetsmålen och uppföljningen av

dessa kommer också anpassas till att regeringen nu också föreslår ett ökat

kommunalt ansvar i genomförandet av de nationella arbetsmarknadspolitiska målen.

7.2.4 Större krav på uppföljning och utvärdering

Förutsättningen för en väl fungerande mål- och resultatstyrd organisation, är

att det finns en omfattande styrnings-, uppföljnings- och utvär-

deringsverksamhet. I linje med detta är syftet med AMS och länsarbetsnämndernas

nya organisation att skapa bättre förutsättningar att arbeta med dessa frågor.

 Regeringen avser att ytterligare utveckla de resultatbeskrivande måtten och

mätmetoderna. Måtten eller indikatorerna kommer att kopplas till

verksamhetsmålen och fördelas på kvinnor och män samt på olika delgrupper på

arbetsmarknaden.

 Utvärderingen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna sker i dag både av AMS

och av andra myndigheter och forskare. Inom ramen för mål- och

resultatstyrningen måste AMS även i fortsättningen ges förutsättningar att förse

regeringen och riksdagen med faktaunderlag. Även för AMS inre styrning av det

arbetsmarknadspolitiska uppdraget är detta betydelsefullt. I syfte att förse

riksdag och regering med breda och kvalitativt goda beräkningsunderlag om

effekterna av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna bör fler utvärderings- och

forskningsuppdrag i framtiden läggas på fristående organisationer, myndigheter

och universitet. En bredare utvärdering är också angelägen när kommunerna får en

allt större roll i genomförandet av den nationella arbetsmarknadspolitiken.

 Regeringen avser att under Arbetsmarknadsdepartementet från och med den 1

januari 1997 inrätta ett nytt institut som får uppdrag att göra löpande

utvärderingar inom arbetsmarknadspolitiken.

 7.51

7.2.5 En stark offentlig arbetsförmedling

Ökade resurser till arbetsförmedling och arbetsmarknadsinstitut

Regeringens förslag: Av medlen för konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder får AMV under år 1997 använda högst 600 miljoner kronor för tillfälliga

personalförstärkningar vid arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut. Vidare

får AMV under år 1997 använda 20 miljoner kronor av medlen för konjunkturberoen-

de arbetsmarknadspolitiska åtgärder för projekt i syfte att stimulera

effektivare arbetsformer inom arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten.

Skälen för regeringens förslag: Trycket på arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut kommer att fortsätta vara stort. Många arbetssökande är i

behov av omfattande individuellt stöd från personal vid arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut. Det gäller vägledningsarbetet och i arbetet med att

motivera den enskilde till att satsa på en utbildning. I dessa sammanhang

efterfrågas ofta den kompetens som personalen på arbetsmarknadsinstituten har.

 Regeringen kommer i följande avsnitt att markera vikten av individuella

handlingsplaner. Dessa skall ha en god kvalitet och vara ett tydligt kontrakt

mellan den enskilde och samhället. Arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut

måste ges reella förutsättningar att höja ambitionsnivån och kvaliteten i det

individuella arbetet med de arbetssökande. Individen skall stå i centrum.

 Personalen på förmedlingar och institut kommer att ha en viktig roll i arbetet

med att halvera den öppna arbetslösheten fram till år 2000. Såväl utländska som

svenska studier visar att ökade personalresurser i arbetet med de lediga

platserna och med de arbetssökande ger resultat (OECD 1994, Jobs study). Den

enskildes situation skall i första hand lösas på den reguljära arbetsmarknaden.

Om arbetsförmedlingen får möjlighet att arbeta mer med platsförmedling ökar

chansen till en mer långsiktig lösning på den reguljära arbetsmarknaden för de

arbetslösa.

 Under budgetåret 1995/96 (18 månader) får 900 miljoner kronor, under anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder, användas för tillfälliga

personalförstärkningar. Detta motsvarar 600 miljoner kronor på årsbasis.

Regeringen har markerat att en stor del av dessa medel skall användas vid

arbetsförmedlingar i invandrartäta områden.

 Regeringen föreslår att AMV även under år 1997 får använda högst 600 miljoner

kronor av medlen för konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder för

tillfälliga personalförstärkningar vid arbetsförmedlingar och

arbetsmarknadsinstitut. Det är regeringens mening att en stor andel av dessa

medel även under nästa budgetår bör användas för arbetet vid arbetsförmedlingar

och arbetsmarknadsinstitut i invandrartäta områden. Vidare föreslår regeringen

att AMV under år 1997 får använda 20 miljoner kronor av medlen för

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder för projekt i syfte att

stimulera effektivare arbetsformer och därmed skapa ytterligare utrymme för

arbetsförmedlingens och arbetsmarknadsinstitutens arbete med individuella

handlingsplaner.

AMV:s framtida organisation

Det generella besparingskravet på alla myndigheter på 11 procent gäller även för

AMV. Regeringen föreslog i 1995 års budgetproposition inriktningen av

besparingskravet på AMV. Med anledning av det svåra läget på arbetsmarknaden bör

merparten av besparingen ske först 1998. Besparingen på 307 miljoner kronor

skall inte drabba arbetsförmedlingen, utan skall läggas på regional och central

nivå. Totalt skall AMV:s förvaltningsanslag minska med 410 miljoner kronor fram

till år 1998, varav 103 miljoner kronor skall tas ut från Ami.

 Med anledning av besparingskravet uppdrog regeringen i april 1995 åt AMS att

komma med förslag till AMV:s framtida organisation. I uppdraget angav regeringen

att AMS och länsarbetsnämnder skall effektiviseras.

 I förslag till regeringen i januari 1996, och i senare dialog med Ar-

betsmarknadsdepartementet, har AMS redovisat konsekvenserna av att hela

besparingen tas på AMS och länsarbetsnämndernas administration genom en

samordning av administrationen. Kostnadsminskningen uppnås genom administrativa

rationaliseringar och en samordning av verkets tjänsteproduktion. AMS föreslår

att samtliga länsarbetsnämnder behålls.

 Regeringen har i beslut den 30 maj 1996 uppdragit åt AMS att genomföra

besparingar enligt den inriktning som AMS föreslagit. Regeringen har därvid

föreskrivit att besparingen inte får beröra arbetsförmedlingen.

7.2.6 Utökad lokal samverkan i arbetsförmedlingsnämnderna

Regeringens förslag och bedömning: Majoriteten av ledamöterna i

arbetsförmedlingsnämnden utses på förslag från kommunen. I nämnden skall finnas

representanter för det lokala näringslivet och arbetstagarorganisationer. Det

bör finnas en arbetsförmedlingsnämnd i varje kommun.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Den svenska arbets-

marknadspolitiken kännetecknas av samverkan mellan arbetsmarknadens parter.

Arbetsmarknadspolitiken är sedan år 1947 ett statligt ansvarsområde, som har

kunnat realiseras i nära samverkan mellan de lokala aktörerna. Kommunerna har

alltid haft en betydelsefull roll i genomförandet av arbetsmarknadspolitiken.

Kommunerna har haft en särskilt aktiv roll när det gäller genomförandet av olika

arbetsmarknadspolitiska program för utsatta grupper, till exempel

arbetshandikappade i skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare, program för

arbetssökande flyktingar och olika program för arbetslösa ungdomar.

 Under 1990-talets första del har kommunerna, som en följd av den höga

arbetslösheten kombinerat med en hög flyktinginvandring och ökade ambitioner på

rehabiliteringsområdet från statsmakternas sida, fått en allt mer krävande roll

i genomförandet av den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Trots att staten har

avsatt allt större anslag via arbetsmarknadspolitiska program och finansieringen

av kontantstöden vid arbetslöshet, har kommunernas kostnader för olika insatser

för arbetslösa ökat i snabb takt. Kommunerna får ofta ta ansvar för de

arbetssökande som har svårast att få ett reguljärt arbete.

 Kommunernas stora intresse och engagemang i arbetsmarknadsfrågor framgår bland

annat av det stora antal kommuner som anmält intresse för att delta i

regeringens försök med utökad lokal samverkan (prop. 1995/96:148). Regeringen

har erbjudit 40 kommuner möjlighet att förhandla om att delta i försöken, under

förutsättning av att de uppfyller vissa grundläggande villkor, vilka uttrycks i

prop. 1995/96:148, däribland att verksamheten följer de nationella

arbetsmarknadspolitiska målen.

 Regeringen delar Arbetsmarknadspolitiska kommitténs uppfattning, att en

statlig dimensionerad och styrd arbetsmarknadspolitik i nära samverkan med lokal

kompetens, leder till bättre lösningar för de enskilda individerna. I den del av

arbetsmarknadspolitiken som består av att genomföra olika

arbetsmarknadspolitiska program för grupper med långa arbetslöshetstider eller

grupper med särskilda behov av yrkesinriktad rehabilitering behöver alla

aktörers kompetens, resurser och möjligheter utnyttjas. I nästan alla kommuner

pågår olika samverkansprojekt av mer allmän karaktär eller riktade mot olika

målgrupper. Inte minst på rehabiliteringsområdet är de lokala samverkansformerna

många och olika utformade.

 Ute i landet går utvecklingen mot ett ökat kommunalt inflytande i

arbetsförmedlingsnämnden. AMS har gjort en snabbenkät som visar att av de 18

län, som är helt klara med sammansättningen i sina arbetsförmedlingsnämnder, så

har hälften en kommunrepresentant som ordförande. Regeringen anser att det är

angeläget att ta till vara det stora intresse och engagemang som kommunerna har

i arbetsmarknadsfrågor.

 Kommunernas och arbetsförmedlingarnas samarbete behöver intensifieras och

förtydligas. Av nu gällande instruktion för Arbetsmarknadsverket framgår att

länsarbetsnämnden har de arbetsförmedlingsnämnder som länsarbetsnämnden

bestämmer. Regeringen föreslår att instruktionen ändras så att det av denna

framgår att det bör finnas en arbetsförmedlingsnämnd i varje kommun. Ordföranden

samt en majoritet av ledamöterna i nämnden skall alltid utses efter förslag av

kommunen, vilket innebär att kommunen får ett avgörande inflytande över nämndens

verksamhet. I nämnden skall också finnas representanter för det lokala

näringslivet och arbetstagarorganisationer.

 Regeringen utgår ifrån att länsarbetsnämndernas styrelser ser en tillgång i de

möjligheter som en utökad delegering till arbetsförmedlingsnämnderna kan ge i

genomförandet av verksamheten. Ett utökat ansvar för arbetsförmedlingsnämnderna

ökar påtagligt förutsättningarna för en lokal anpassning av verksamheten.

Regeringen avser att göra översyn i denna riktning i instruktionen för

Arbetsmarknadsverket.

 7.52

 Ett delat ansvar mellan staten och kommunerna för genomförandet av de

nationella arbetsmarknadspolitiska målen ställer ytterligare krav på styrningen

och uppföljningen av arbetsmarknadspolitiken.

 Det är angeläget att olika former av lokal samverkan stimuleras i syfte att ta

tillvara på idéer och på ett mer effektivt sätt utnyttja resurserna och därmed

förbättra resultaten. Inte minst det stora antalet projekt inom Europeiska

socialfondens mål 3-område syftar till att utifrån lokal nivå utveckla bra

modeller för att förbättra situationen för utsatta grupper. Det är samtidigt

angeläget att arbetsförmedlingsnämnderna också ser de möjligheter som finns för

en del arbetssökande utanför den egna hemorten. Det gäller såväl i

platsförmedlingen som i vissa utbildningar.

7.2.7 En samordning av regler ger större utrymme för individuella

lösningar

Ett aktivitetsstöd

Regeringens förslag och bedömning: En arbetslös som deltar i en av

arbetsförmedling/arbetsmarknadsinstitut erbjuden aktivitet får ett

aktivitetsstöd. Aktivitetsstödet lämnas i form av utbildningsbidrag. Ersättning

lämnas med samma belopp som den arbetslöse skulle ha fått från

arbetslöshetskassa respektive KAS dock lägst 230 kronor. Ett beslut om

aktivitetsstöd får i normalfallet omfatta högst sex månader. Reglerna om

aktivitetsstöd samlas i en förordning.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Sedan mitten av 1980-talet har

regeringen eftersträvat att styra verksamheten inom AMV genom krav på mål- och

resultatuppfyllelse i stället för genom regelstyrning. Medlen för verksamheten

har slagits samman till allt färre anslag och ekonomiska restriktioner har

slopats i betydande omfattning. Den 1 juli 1995 togs ett ytterligare steg i

denna riktning genom att flera praktikåtgärder slogs ihop till en åtgärd,

arbetsplatsintroduktion (API). Detta har sammantaget lett till en ökande

decentralisering och en mer resultatinriktad verksamhet på alla nivåer samt till

en förbättrad uppföljning vad gäller både resultaten och ekonomin.

 Den Arbetsmarknadspolitiska kommittén framhåller i sitt slutbetänkande Aktiv

arbetsmarknadspolitik (SOU 1996:34), i likhet med vad AMS för fram i sin

anslagsframställning för budgetåret 1997, att regelförenklingar och färre

åtgärder är ett verksamt medel att uppnå en större effektivitet inom

arbetsförmedlingen.

 De statliga bidrag som lämnas vid arbetsmarknadspolitiska åtgärder har

huvudsakligen två former: dels individinriktade bidrag som lämnas direkt till

arbetslösa som deltar i en viss aktivitet, dels bidrag som lämnas för del av

lönekostnader till en arbetsgivare som anställer en arbetslös som anvisas av

arbetsförmedlingen. Vidare finns vissa bidrag av mindre omfattning som lämnas

till såväl arbetslösa som arbetsgivare och andra som utan att vara arbetsgivare

står som anordnare av arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Bidragen till de enskilda lämnas i form av utbildningsbidrag vid bland annat

arbetsmarknadsutbildning, arbetsplatsintroduktion (API), deltagande i datortek

och arbetslivsutveckling (ALU). Merparten av dessa bidragsformer är reglerade i

egna lagar eller förordningar, trots att de huvudsakliga bestämmelserna är

gemensamma för dem alla.

 Nu bör ett ytterligare steg mot en regelförenkling tas genom att slå ihop

reglerna för ersättning vid de individinriktade åtgärderna till en stödform;

aktivitetsstöd. Flera åtgärder av stor omfattning ger rätt till

utbildningsbidrag, såsom arbetsmarknadsutbildning, arbetslivsutveckling och

datortek med i princip samma individinriktade ersättning. Reglerna för den

individinriktade ersättningen vid såväl API som de sistnämnda åtgärderna bör

enligt regeringens mening kunna sammanföras till en enhetlig form av ersättning.

 Denna ersättning, aktivitetsstöd, bör på samma sätt som i dag lämnas i form av

utbildningsbidrag till den som deltar i en aktivitet som anvisas av

arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet. Aktiviteten kan utifrån

arbetsförmedlingarnas/arbetsmarknadsinstitutens bedömning ha formen av

arbetsmarknadsutbildning, praktik, arbetslivsutveckling och starta-eget med

mera.

 Gemensamt för aktivitetsstödet vid olika former av åtgärder, bör vara att

stödet normalt bara skall få lämnas under en begränsad tidsperiod. Denna bör

enligt regeringens mening vara högst sex månader. Det bör emellertid finnas en

möjlighet att förlänga denna tidsperiod i vissa fall. Det gäller i klart

uttalade sammanhang för starta-eget och arbetsmarknadsutbildning.

 Sedan länge finns en stark koppling mellan arbetslöshetsersättning och

utbildningsbidrag. När den som är berättigad till arbetslöshetsersättning deltar

i en arbetsmarknadsutbildning eller en arbetsmarknadspolitisk åtgärd för vilken

utbildningsbidrag lämnas får den arbetslöse åtminstone samma belopp som han

eller hon skulle ha fått från arbetslöshetskassa respektive det kontanta

arbetsmarknadsstödet. Regeringen föreslår att utbildningsbidraget lämnas med det

belopp som den arbetslöse är berättigad till från arbetslöshetskassa eller KAS.

Någon uppräkning av dagpenningbeloppet skall således inte göras. Tekniken kommer

därmed i detta avseende att likna det som för närvarande gäller vid

arbetslivsutveckling (ALU). Det lägsta utbildningsbidrag som lämnas skall dock

vara KAS-beloppet, 230 kronor per dag, med den reduktion som kan ske på grund av

andra förmåner. Regeringen beräknar att denna regelförändring leder till en

besparing motsvarande 189 miljoner kronor för budgetåret 1997.

 Reglerna om utbildningsbidrag finns huvudsakligen i förordningen (1987:406) om

arbetsmarknadsutbildning. Regeringen avser att om riksdagen godkänner vad som

har föreslagits om aktivitetsstöd i form av utbildningsbidrag sammanföra

reglerna i en förordning om aktivitetsstöd att gälla från och med den 1 januari

1997.

 7.53

7.2.8 Hög omfattning på de arbetsmarknadspolitiska programmen för

att rusta den enskilde och motverka passivitet

Regeringens bedömning: Under budgetåret 1997 bör minst 230 000 personer i

genomsnitt per månad få utbildning eller sysselsättning genom konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Skälen för regeringens bedömning: I regleringsbrevet för budgetåret 1995/96

ålades AMV att i genomsnitt sysselsätta 240 000 personer per månad i olika

konjunkturberoende åtgärder. Detta krav har sedermera justerats ned först till

238 000 personer och senare till 215 000 personer. Den första justeringen

gjordes i samband med riksdagens beslut att 325 miljoner kronor av de tilldelade

medlen under tionde huvudtitelns reservationsanslag Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder skulle användas till lönebidragsanställningar (bet. 1995/96:AU4, rskr.

1995/96:61).

 Omfattningen för samtliga konjunkturberoende åtgärder blev knappt 180 000

personer i genomsnitt per månad under andra halvåret 1995. Detta berodde bland

annat på att flera av de omfattningsmässigt viktiga åtgärderna ändrades vid

ingången av budgetåret. Vidare kom avtalen med kommunerna gällande

uppföljningsansvaret för de yngsta ungdomarna att omfatta betydligt färre

personer än vad riksdag och regering räknat med och datorteken innebar att en

helt ny verksamhet i samverkan med kommunerna skulle byggas upp. Under våren

1996 har dock omfattningen ökat kraftigt, men regeringen beräknar att

genomsnittet för budgetåret däremot inte blir högre än 215 000 personer. Mot

denna bakgrund har regeringen den 11 april 1996 beslutat att 2,7 miljarder

kronor av de tilldelade medlen för konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder skall föras bort från nämnda anslag, samtidigt som kravet på omfattning

reducerades med ytterligare 23 000 personer.

 Behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder är stort även år 1997. Mot

bakgrund av bland annat regeringens mål att till år 2000 halvera den öppna

arbetslösheten, är det av största vikt att arbetskraftens rörlighet och

flexibilitet förstärks. De arbetslösa måste ges ökade möjligheter att erhålla

relevanta kunskaper genom utbildning och praktik. Detta leder till kortare sök-

och vakanstider på den reguljära arbetsmarknaden och därmed att

inflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas. Utöver platsförmedling blir därför

den viktigaste uppgiften för AMV att minska antalet långtidsarbetslösa och

arbetssökande med långa inskrivningstider och därmed motverka att stora delar av

arbetskraften fastnar i passivitet och bidragsberoende. Detta förutsätter en god

tillgång på lämpliga åtgärder.

 Mot denna bakgrund gör regeringen den bedömningen att AMV inom de utgiftsramar

som regeringen i vårpropositionen (prop. 1995/96:150) beräknat för

utgiftsområdena 13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet och 14 Arbetsmarknad och

arbetsliv under budgetåret 1997 kan nå 230 000 personer i genomsnitt per månad i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Genom effektivsering av

användningen av åtgärderna skall 85 miljoner kronor sparas under budgetåret

1997.

 Det mer exakta medelsbehovet för dessa åtgärder och fördelningen av medlen på

anslag redovisas i budgetpropositionen för budgetåret 1997.

7.3 Den enskilde individen i centrum

7.3.1 Den individuella handlingsplanen

Regeringens bedömning: Individuella handlingsplaner i form av kontrakt upprättas

mellan arbetsförmedling/arbetsmarknadsinstitut och den arbetssökande.

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs förslag: Individuella och starkt målinriktade

handlingsplaner skall vara ett centralt hjälpmedel för att nå fram till

tillfällig eller fast anställning. Den sökande skall ha ett tydligt definierat

ansvar för att så långt det är möjligt och rimligt själv ta itu med och reda upp

sin situation.

Remissinstanserna: AMS delar kommitténs uppfattning om individuella

handlingsplaner men betonar vikten av fortlöpande individuella kontakter mellan

den arbetssökande och arbetsförmedlaren. Det är enligt AMS inte realistiskt att

med dagens resurser genomföra ingående uppföljningskontakter med varje

arbetssökande varje månad. AMS framhåller också att en seriös handlingsplan kan

säkerställa för varje sökande att man når det bästa resultat som är möjligt i

den rådande situationen, men att inga handlingsplaner, hur ingående de än är, på

ett avgörande sätt kan förhindra arbetslöshet som beror på att den samlade

efterfrågan är otillräcklig.

 LO menar att ett ökat användande av individuella handlingsplaner är lovvärt,

dock blir förslaget meningslöst om inte förmedlingen får tillräckliga

personalresurser. Arbetslivsinstitutet menar att förslaget om individuella

handlingsplaner är bra under förutsättning att man anpassar ambitionsnivån till

resurserna. Vidare menar Arbetslivsinstitutet att samverkan mellan myndigheter

och inte minst företag och förvaltningar på den lokala arbetsmarknaden

utvecklas. Även TCO menar att en mer individualiserad arbetsförmedling kräver

förstärkta resurser. SAF ser den individuella handlingsplanen som ett kontrakt

mellan den arbetslöse och förmedlingen. Ett kontraktsbrott bör leda till

utförsäkring.

Skälen för regeringens bedömning: Arbetsförmedlingen skall verka för en snabb

återgång från arbetslöshet till nytt arbete. Därför bör också utformningen av de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ge utrymme för och starkare stimulera den

arbetslöse till mer målinriktade aktiviteter för att finna arbete. Den som är

arbetslös måste ställas inför ett tydligt krav på att ta ett klart ansvar för

sin situation och aktivt och målmedvetet arbeta för att få en anställning.

 Ett centralt hjälpmedel för att nå fram till en tillfällig eller fast an-

ställning är individuella och målinriktade handlingsplaner. Handlingsplaner som

arbetsmetod har länge använts främst inom den yrkesinriktade rehabiliteringen

men också delvis av arbetsförmedlingen. Av AMS senaste servicemätning framgår

det att i februari 1996 ansåg 38 procent av de arbetssökande som skrevs in på

förmedlingen hösten 1995, att de har en handlingsplan. Dock menar regeringen att

ambitionen måste höjas betydligt när det gäller användandet av handlingsplaner

för arbetssökande som varit utanför den reguljära arbetsmarknaden under lång

tid.

 Betoningen av individuella handlingsplaner innebär att den enskildes ansvar

för att på egen hand ordna ny sysselsättning blir tydligare. Den sökande skall

ha ett tydligt definierat ansvar för att så långt som möjligt och rimligt själv

ta itu med att reda upp sin situation. Stödinsatserna från berörda myndigheter

måste inriktas mot dem som allra bäst behöver stöd.

 Det är viktigt att betona att inom ramen för den bortre gränsen för rätt till

arbetslöshetsersättning, är det av yttersta vikt att individuella

handlingsplaner upprättas i god tid för att inte den arbetssökande skall bli

utförsäkrad. Regeringen kommer föreskriva att AMS kontinuerligt följer upp att

alla som riskerar långtidsarbetslöshet, har en handlingsplan.

 Handlingsplanen skall i första hand syfta till att tydliggöra vilka åtgärder

och vilka kontakter arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet och andra

samverkande myndigheter/aktörer respektive den arbetssökande, skall använda för

att den arbetssökande så snabbt som möjligt skall komma i arbete.

Handlingsplanen skall inriktas på att motverka långtidsarbetslöshet, rundgång

och utförsäkring. Dessutom ges i den individuella handlingsplanen möjlighet att

lyfta in ett jämställdhetsperspektiv. Både kvinnor och män som blivit

arbetslösa, då deras yrken förändrats på grund av omställningar på

arbetsmarknaden, får ytterligare möjligheter att genom vägledningsinsatser inom

ramen för handlingsplanen, byta yrke.

 Handlingsplanen skall utarbetas i samspel mellan arbets-förmedling/-

arbetsmarknadsinstitut och den arbetssökande, och skall ses som ett kontrakt dem

emellan. Detta kontrakt skall dokumenteras och den arbetssökande skall ha en

kopia på kontraktet. Därigenom får båda parter på ett tydligare sätt bekräftelse

på de åtaganden som respektive part har. Kvaliteten i handlingsplanen bör på

detta sätt kunna säkerställas.

 Som ett led i utformningen av den individuella handlingsplanen bör också hjälp

från andra aktörer kunna inhämtas. Detta blir särskilt tydligt då frågor om

utbildning aktualiseras, inte minst i samband med den massiva

utbildningssatsning regeringen nu föreslår. Individuella studieplaner bör ingå

som en del av handlingsplanen för de arbetslösa som saknar gymnasieutbildning.

Arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet måste ytterligare utveckla nya

samverkansformer med kommunernas studie- och yrkesvägledningar så att den

sammanlagda kompetensen kommer den arbetssökande till del. Man bör också beakta

de möjligheter som finns inom EU:s olika utbildningsprogram inom socialfonden

och samarbeta med aktörerna inom detta område.

 Vid upprättande av individuella handlingsplaner för arbetshandikappade och för

personer i rehabilitering bör även här samarbetet med andra aktörer som till

exempel försäkringskassan och representanter från sjukvården avspegla sig.

 Regeringen menar att en ambitionshöjning måste ske i arbetet med individuella

handlingsplaner. Regeringen föreslår därför att Arbetsmarknadsverket tilldelas

resurser så att verket i form av ett projekt under år 1997 som kan utveckla de

arbetsformer som är mest rationella för arbetet med handlingsplanerna. För att

uppnå en hög kvalitet och för att säkerställa att handlingsplaner genomförs,

kommer regeringen att särskilt följa AMS arbete med uppföljningen av

handlingsplanerna för dem som har långa inskrivningstider vid

arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet.

 Alla behöver inte omfattas av en individuell handlingsplan. Det är

arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet som har kompetens att avgöra vilka

grupper eller individer som skall omfattas av handlingsplanen samt när den skall

upprättas. Dock skall alla långtidsarbetslösa ha en handlingsplan.

 Arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet måste tydligt markera att

handlingsplanen är till för att följas. Det är mycket viktigt att både individen

och arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet lever upp till den individuella

handlingsplanen. Utformningen måste vara så konkret och tydlig att en ovilja att

följa ett åtagande inom ramen för handlingsplanen bör, inom ramen för de regler

som gäller på området, leda till en klar och tydlig reaktion från förmedlingens

sida. Exempelvis skall ett avvisande av ett erbjudande om en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd, enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring eller

lagen om kontant arbetsmarknadsstöd, kunna leda till avstängning från rätt till

arbetslöshetsersättning.

7.3.2 Platsförmedlingen - arbetsförmedlingens grundläggande uppgift

Regeringens bedömning: Ett mer aktivt samarbete med arbetsmarknadens parter och

utökade företagskontakter särskilt med de mindre företagen är en förutsättning

för att effektivisera arbetsförmedlingsverksamheten.

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs förslag: Den offentliga arbetsförmedlingen

skall även i framtiden vara anslagsfinansierad, heltäckande och avgiftsfri. Det

har högsta prioritet för arbetsförmedlingen att få tillgång till lediga jobb och

att medverka till att vakanstiderna hålls korta. Detta gäller även för

tillfälliga jobb. Kommittén menar fortsättningsvis att utvecklingen i riktningen

mot en mer aktiv och individinriktad förmedling måste vidareutvecklas. Det är

vidare viktigt att förmedlingen utvecklar kontakterna med småföretagen och att

förmedlingen använder urvalsservicen till arbetsgivare med varsamhet.

Remissinstanserna: AMS delar kommitténs uppfattning att den offentliga

arbetsförmedlingen har en grundläggande roll i arbetsmarknadspolitiken. Det är

dock avgörande att den offentliga förmedlingen har personella, ekonomiska och

tekniska resurser som svarar mot de uppdrag som den åläggs. AMS delar även

kommitténs uppfattning att det är av högsta prioritet att arbetsförmedlingen får

tillgång till lediga jobb. Dock har AMS noterat att arbetsgivare i tilltagande

utsträckning tycks bygga upp egna pooler av arbetssökande som regelbundet rycker

in på kortare vikariat. Dessa platser anmäls troligen aldrig till arbetsför-

medlingen. TCO vill understryka kommitténs ställningstagande att den offentliga

arbetsförmedlingen även i framtiden måste vara anslagsfinansierad, heltäckande

och avgiftsfri. TCO delar även kommitténs uppfattning om att urvalsservice till

arbetsgivare måste användas med varsamhet. Det är viktigt att slå vakt om att

arbetsförmedlingen ska vara neutral i förhållandet mellan arbetssökande och

arbetsgivare, fortsätter TCO.

 SAF menar att arbetsförmedlingen har en nyckelroll i arbetsmarknadspolitiken

och att det är viktigt att ge arbetsförmedlingen stor frihet vid val av

åtgärder. Dock förutsätter en sådan frihet en tydligare resultatstyrning med en

kraftfull uppföljning och utvärdering av arbetsmarknadspolitiken. SAF anför

vidare att arbetsmarknadspolitiken i dag inte har någon opartisk utvärdering

utan utvärderas i huvudsak av partsammansatta organ såsom EFA eller av AMS

själv. LO menar att en ökad samverkan med arbetsmarknadens parter bör betonas

tydligare . En sådan samverkan, menar LO, ökar effektiviteten i

arbetsmarknadspolitiken. Den utökade samverkan mellan AMS, LO, TCO och SACO som

inletts, bör utvecklas ytterligare och också involvera arbetsgivarna.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen menar att den offentliga

förmedlingen även i framtiden skall vara anslagsfinansierad, heltäckande och

avgiftsfri. Arbetsförmedlingens platsförmedlingsservice är en av hörnstenarna i

den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Det är av stor vikt att alla får information

om lediga platser, och om behov finns, tillgång till arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

 Den inriktning regeringen har lagt fast och som strävar mot att halvera den

öppna arbetslösheten fram till år 2000 kräver nu en ytterligare effektivisering

av förmedlingsverksamheten. Arbetsförmedlingen kan nu få utökat utrymme att

arbeta med platsförmedling genom att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna

samordnas och kommunernas roll i genomförandet tydliggörs.

Kunden i centrum

Arbetsförmedlingens kunder består av arbetssökande och arbetsgivare. För att

förmedlingsverksamheten skall skötas så effektivt som möjligt är det av väsenlig

vikt att förtroendet till arbetsförmedlingen är stort. Därför föreslår

regeringen att den individualiserade servicen skall öka. Detta kommer inte minst

att visas i den individuella handlingsplanen som alla arbetssökande, som är

långtidsarbetslösa eller som riskerar bli, det kommer att ha. I denna

handlingsplan kommer den arbetssökandens tidigare utbildning och erfarenhet att

vara i centrum när den arbetslöse skall komma tillbaka till arbetsmarknaden.

 Ett mer aktivt samarbete med arbetsmarknadens parter och en utveckling av

kontakterna med företagen menar regeringen är nödvändigt för att sänka

arbetslösheten. Det är genom att målmedvetet bearbeta och bygga upp goda

relationer med arbetsgivare som arbetsförmedlingen får del av de lediga

platserna. Genom goda relationer med arbetsgivare kan också arbetsförmedlingen

lättare medverka till utveckling av och en ökad tillväxt inom näringslivet.

Arbetsförmedlingen måste ges förutsättningar att komma in tidigt i företagens

rekryteringsarbete. Därigenom ges arbetsförmedlingen möjlighet att anpassa

arbetsmarknadsutbildningen till företagens behov och kan därmed tidigare påverka

inriktningen av företagens rekrytering. Arbetsförmedlingens möjligheter att

fullgöra sitt uppdrag inom tillväxt- såväl som inom fördelningspolitiken ökar

därmed. Under lågkonjunkturen har arbetsförmedlingens

marknadsandel av de lediga platserna sjunkit, bland annat på grund av att många

arbetsgivare återanställt tidigare uppsagd personal. Regeringen ser det som

nödvändigt att arbetsförmedlingens marknadsandel av de lediga platserna ökar.

 Förmedlingens arbetsmetoder måste ständigt anpassas till förändringarna på

arbetsmarknaden. Regeringen har med tillfredsställelse noterat att inriktningen

mot bransch och yrkesförmedlingar runt om i landet fått stort genomslag. Detta

skapar förutsättningar för en alltmer professionell förmedling och utvecklar

förtroendet mellan arbetsförmedlingen, den arbetssökande och arbetsgivaren.

Bransch- och yrkesförmedlingar ökar också intresset hos så kallade

ombytessökande, det vill säga personer som av olika skäl funderar på att byta

arbete. Fler ombytessökande hos arbetsförmedlingen ger möjlighet för

förmedlingen att också komma åt fler "ingångsjobb", det vill säga de

anställningar som blir lediga när den ombytessökande får ett nytt arbete.

 AMV har kontinuerligt arbetat med att utveckla servicen till arbetssökande och

till arbetsgivare. Ett instrument i detta arbete är så kallade servicemätningar.

Regeringen anser det angeläget att denna form av servicemätningar fortsätter att

utvecklas i syfte att ytterligare anpassa och effektivisera servicen.

7.3.3 Rusta den enskilde för framtidens arbetsmarknad

Arbetsmarknadsutbildningens inriktning

Arbetsmarknadsutbildning har sedan slutet av 1950-talet haft en central roll i

den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Den är en på arbetsmarknadspolitiska grunder

prioriterad vuxenutbildning som riktar sig till den som är arbetslös eller som

riskerar att bli det. Den är vidare en omställningsutbildning för dem som

behöver förnya sina kunskaper för att kunna fortsätta att arbeta inom sina

yrkesområden eller för dem som behöver ny yrkesutbildning för att byta

yrkesområde.

 Arbetsmarknadsutbildningen skall främja ekonomisk tillväxt genom att

tillgodose behovet av yrkesutbildad arbetskraft och motverka flaskhalsproblem.

Den har även fördelningspolitiska uppgifter genom att stödja de personer som har

den svagaste ställningen på arbetsmarknaden och stabiliseringspolitiska genom

att omfattningen varierar med konjunkturläget.

Regeringens bedömning: Utbildning som erbjuds arbetssökande som

arbetsmarknadsutbildning skall vara anpassad till den sökandes behov och

förutsättningar samt till kraven på arbetsmarknaden.

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs förslag: Arbetsmarknadsut-bildningen skall

vara individualiserad och anpassad till individens förutsättningar samt till

efterfrågan på kompetens på arbetsmarknaden och ingå i en upprättad

handlingsplan. Den skall vidare vara inriktad mot att möta morgondagens krav.

Skälen för regeringens bedömning: Kunskaps- och kompetenskraven för framtidens

yrken kommer att skilja sig från dagens krav. Enligt regeringens uppfattning

måste arbetsmarknadsutbildningen därför vara mer flexibel och inriktad mot att

ta till vara den enskildes förutsättningar och att möta morgondagens efterfrågan

på kompetens. Detta ställer allt större krav på utbildningsanordnarna som måste

ha en beredskap att utveckla utbildningar inom branscher som förväntas öka under

de kommande åren. Det gäller till exempel för miljöområdet.

 Den arbetsmarknadspolitiska profilen markeras av att utbildningsvalet måste

ske inom bestämda ramar, som syftar till att leda till ett arbete.

Arbetsmarknadsmässiga hänsyn skall väga tyngre än de rent utbildningsmässiga.

Inriktningen på utbildningen skall alltid prövas av

arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstitutet från utgångspunkten att utbildningen

skall stärka den enskildes möjligheter att komma tillbaka i arbete på den

reguljära arbetsmarknaden. Denna avvägning mellan val av

arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning bör ske inom ramen för den

individuella handlingsplan som arbetsförmedlingen/ arbetsmarknadsinstitutet

arbetar fram i samråd med den arbetssökande.

 Arbetsmarknadsutbildning är ett viktigt instrument för att göra det möjligt

för invandrare att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Utbildningen kan

också bidraga till att den arbetslöse erhåller en förvärvskompetens av värde vid

en eventuell frivillig återvandring.

 Arbetsmarknadsutbildning skall också kunna användas för att kursdeltagarna

skall få möjlighet att utveckla egna affärsidéer i syfte att starta egna företag

eller kooperativ. Arbetsmarknadsutbildning kan även användas för att nya

utbildningar skall kunna växa fram. Detta gäller till exempel för

miljöinformatörsutbildning. Regeringen kommer på olika sätt stimulera till att

sådana initiativ tas. Regeringen kommer också överväga vilka utbildningar som

skall kunna vara öppna för en förmånligare studiefinansiering. Enligt nuvarande

system kan studier upp till 40 poäng inom högskolan beviljas som

arbetsmarknadsutbildning.

 Den arbetslivserfarenhet som den arbetslöse har bör tas till vara vid

planering av arbetsmarknadsutbildningen. Den praktiska erfarenheten spelar ofta

en avgörande roll när arbeten tillsätts. Arbetsmarknadsutbildning kombinerad med

praktik är ett effektivt hjälpmedel att slussa arbetslösa tillbaka i arbete. Den

arbetslivserfarenhet många yngre saknar kan delvis kompenseras med praktik.

Praktikperioder varvade med teoretiska inslag bör få ett ännu större utrymme i

arbetsmarknadsutbildningen. Sådan utbildning bör upphandlas från ordinarie

utbildningsanordnare eller från företag. I princip skulle denna form av

arbetsmarknadsutbildning kunna bli en slags lärlingsutbildning för dem som fyllt

20 år. Arbetsmarknadsutbildning med inslag av både teori och praktik bedömer

regeringen vara en framkomlig väg för att stärka vissa grupper. Här ges även

möjlighet för företagen att anpassa utbildningens innehåll utifrån sina behov.

Arbetsförmedling/ arbetsmarknadsinstitut och kommunen bör kunna svara för att

utbildningen får en regional och en bredare arbetsmarknadsanpassad profil.

 De arbetssökande, som omfattas av en individuell handlingsplan och där

arbetsförmedling/arbetsmarknadsinstitut och den arbetssökande är överens om att

utbildning är den effektivaste vägen till nytt arbete, bör kunna erbjudas en

utbildningsplats antingen inom ramen för arbetsmarknadsutbildning eller erbjudas

utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet. Arbetslösa personer kommer

att prioriteras inom ramen för den extra utbildningssatsning som kommunerna

skall ansvara för. Om den arbetssökande missköter sin del av överenskommelsen i

handlingsplanen bör enligt regeringens uppfattning den arbetssökandes rätt till

arbetslöshetsersättning kunna ifrågasättas.

 Det är viktigt att utbildningen håller en hög kvalitet och är anpassad till

efterfrågan på arbetsmarknaden. Ett utökat samarbete med kommunerna samt med de

lokala arbetsmarknadsparterna bör utgöra grunden för val av inriktning för

arbetsmarknadsutbildningen. Kunskaperna om nuvarande och framtida kompetensbehov

på den lokala arbetsmarknaden finns där. Det är också utifrån det lokala

perspektivet som behovet av kompetens inom framtidens arbete som till exempel.

inom det miljötekniska området kan identifieras.

 7.54

 Regeringen avser att inom ramen för upphandlad arbetsmarknadsutbildning göra

en besparing motsvarande 300 miljoner kronor budgetåret 1997 som delfinansiering

av utbildningssatsningen.

Exportsäljarutbildning

Regeringen gör bedömningen att vissa begränsade insatser inom ramen för

Exportrådets verksamhet kan leda till betydelsefulla positiva effekter på

tillväxt och sysselsättning. Detta kan ske genom exportsäljarutbildning inom

ramen för arbetsmarknadsutbildning. Inte minst invandrare med språkkunskaper och

annan kompetens som kan vara av intresse för exportmarknaden bör i många fall

vara en lämplig målgrupp för en sådan utbildning. Exportrådet drev under åren

1993 - 1995 projektet Team Export, en exportsäljarutbildning i samarbete med

AMS. Resultatet av denna arbetsmarknadsutbildning var att mer än 70 procent av

deltagarna fick arbete efteråt. Regeringen avser att i regleringsbrevet för AMV

för budgetåret 1997 ge AMS möjligheten att inom ramen för

arbetsmarknadsutbildningen särskilt upphandla sådan utbildning.

Möjligheter till reguljär utbildning inom arbetsmarknadsutbildning för vissa

grupper

Regeringens förslag: Arbetsförmedling/arbetsmarknadsinstitut skall vid behov

kunna erbjuda utomnordiska medborgare som varit arbetslösa och inskrivna vid

arbetsförmedlingen i två år eller längre samt arbetslösa arbetshandikappade

möjlighet att studera på grundskole- och gymnasienivå inom det reguljära

utbildningsväsendet inom ramen för arbetsmarknadsutbildning.

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs förslag: Det skall vara möjligt att studera

inom det reguljära utbildningsväsendet inom ramen för arbetsmarknadsutbildning.

Remissinstanserna: Handikappsombudsmannen menar att utbildnings-frågorna är en

avgörande faktor för funktionshindrades möjlighet att göra sig gällande på

arbetsmarknaden. Riksförsäkringsverket anför att invandrarnas särskilda

svårigheter på arbetsmarknaden ses även i försäkringskassornas arbete med

rehabilitering av sjukskrivna, såväl anställda som arbetslösa. Speciella riktade

insatser inom arbetsmarknadsområdet skulle kunna undanröja vissa av de hinder

som finns särskilt för denna grupp. AMS vill understryka det fortsatt stora

behovet av särskilt anpassade lösningar som kan kompensera de utomnordiska

invandrarna för deras svåra situation på arbetsmarknaden.

Skälen för regeringens förslag: Det är väsentligt att göra en klar distinktion

mellan arbetsmarknadsutbildning motiverad av arbetsmarknadsskäl och reguljär

utbildning. Regeringens uppfattning är att arbetsmarknadsutbildningen skall ha

en klar yrkesinriktning som syftar till leda till ett arbete. Allmän

behörighetsgivande utbildning och yrkesinriktad utbildning skall i princip

bedrivas inom ramen för det reguljära skolsystemet.

 Den föreslagna utbildningssatsningen på 130 000 utbildningsplatser utgör ett

kraftigt bidrag i kampen mot arbetslösheten. Arbetslösa som är i behov av en

gymnasie- eller högskoleutbildning kommer att ges möjlighet att ta del av dessa

utbildningsplatser. Arbetsmarknadsutbildningen kan således i större utsträckning

renodlas mot omställningsutbildning.

 Arbetshandikappades utbildningsbakgrund skiljer sig väsentligt från övriga

arbetssökande. Av de inskrivna på arbetsförmed-lingarna/arbetsmarknadsinstituten

under oktober månad 1995 hade endast 45 procent av gruppen arbetshandikappade

en högre utbildning än grundskola, medan för samtliga arbetssökande under samma

tid hade 70 procent en högre utbildningsbakrund än grundskola. En jämförelsevis

stor andel av utomnordiska medborgare har endast förgymnasial utbildning. Till

exempel har endast hälften av arbetsssökande från Asien och Afrika en utbildning

motsvarande grundskoleutbildning. Detta är också en av förklaringarna till den

höga arbetslöshetsnivån bland utomnordiska medborgare.

 För vissa grupper såsom invandrare och arbetshandikappde är studie-

finansieringen av avgörande roll för att dessa skall kunna gå in i en

grundläggande utbildning.

 Regeringen anser därför det vara angeläget att utomnordiska medborgare som har

varit arbetslösa och inskrivna vid arbetsförmed-ling/arbetsmarknadsinstitut i

minst två år respektive arbetslösa arbetshandikappde som saknar grundläggande

utbildning även framöver i vissa fall skall kunna beviljas utbildning inom det

reguljära utbildningsväsendet på grundskole- och gymnasienivå inom ramen för

arbetsmarknadsutbildning. Dessa grupper har ofta behov av längre och mer

omfattande utbildning.

 Regeringen anser att det är av stor vikt att ett utökat samarbete mellan AMV

och aktörer inom det reguljära utbildningsväsendet kommer till stånd. Detta för

att kunna göra en god utbildningsplanering inom ramen för den individuella

handlingsplanen för den enskilde arbetssökanden. Många arbetslösa kommer att ha

en handlingsplan som inkluderar utbildningsinslag både i form av reguljär

vuxenutbildning och yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning.

 Arbetsmarknadsutbildning skall främst vara yrkesinriktad. Dock kan vissa

teoretiska inslag som förbereder inför yrkesutbildning till exempel yrkessvenska

för invandrare förekomma. Fullständiga reguljära utbildningar bör dock inte få

upphandlas. Riktade yrkesinriktade utbildningar bör prioriteras.

 Det undantag som regeringen föreslår vad det gäller utomnordiska medborgare

och arbetshandikappade bygger på fördelningspolitiska grunder att hjälpa svårt

utsatta grupper i samhället. Grundläggande utbildning och en därpå följande

yrkesutbildning ökar möjligheterna för dessa grupper på den reguljära

arbetsmarknaden.

7.3.4 Arbetsplatsintroduktion

Regeringens förslag: Anställningskravet vid arbetsplatsintroduktion slopas från

och med den 1 september 1996.

Skälen för regeringens förslag: Arbetsplatsintroduktion blev en samlad form av

olika praktikåtgärder från och med den 1 juli 1995. Arbetsplatsintroduktion

ersatte ungdomspraktik, ungdomsintroduktion, arbetsprövning, vidgad

arbetsprövning, invandrarpraktik och akademikerpraktik.

 Den samlade åtgärdsformen arbetsplatsintroduktion, som kan vara upp till sex

månader, har blivit en effektiv form för arbetsförmedlingen och

arbetsmarknadsinstituten att arbeta med. Antalet personer i arbets-

platsintroduktion var 42 000 i början av maj 1996.

 När arbetsplatsintroduktionen infördes fick den endast beviljas för ungdomar

under 25 år om den följdes av en anställning som skulle vara i minst sex

månader. Detta krav på anställning gällde dock inte för unga handikappade, de

som är försäkrade enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring och riskerar att bli

utförsäkrade eller vid arbetsplatsintroduktion hos kommuner och ideella

organisationer. Den 1 januari 1996 luckrade riksdagen upp detta anställningskrav

ytterligare. Denna uppluckring innebär att tidigare undantag fortfarande gäller

samt att arbetsgivaren inte behöver träffa ett sådant avtal om det föreligger

särskilda skäl. Regeringen föreslår nu att anställningskravet skall upphöra.

Ungdomar i åldern 20-25 år missgynnas av denna regel eftersom motsvarande regel

inte finns vare sig för äldre eller för dem som är yngre än 20 år och har

praktik inom ramen för det kommunala uppföljningsansvaret. Även utvecklingen på

arbetsmarknaden med en minskning av antalet lediga platser motiverar att

anställningskravet tas bort. Detta bör således slopas från och med den 1

september 1996.

7.3.5 Datortek/aktivitetscenter

Från och med den 1 juli 1996 är datorteken öppna även för dem som har fyllt 25

år. Härigenom kommer datorteken att bli en möjlighet för äldre som saknar

dataerfarenhet och är i behov av vägledning. De arbetssökande får möjlighet att

träna grundläggande datakunskaper på halvtid och delta i arbetsmarknadsinriktade

projektarbeten på den andra halvtiden under tolv veckor.

 Detta innebär bland annat att nya möjligheter öppnas för många invandrare.

Möjligheten att kombinera datautbildning med till exempel träning i det svenska

språket bör kunna tas till vara inom ramen för datorteken.

 Det är nödvändigt att den snabba utveckling som skett på IT-området med bland

annat Internet också återspeglar sig i datorteksverksamheten. Alla deltagare i

datorteken bör få en introduktion i användningen av Internet. Regeringen har

tidigare i proposition 1995/96:125 betonat vikten av användandet av ny teknik

inom IT- området. Därför bör ytterligare investeringar i hårdvara samt

uppkopplingar mot Internet kunna ske i datortekens verksamhet. Regeringen avser

att inom ramen för befintliga resurser föreskriva att högst 40 miljoner kronor

får användas för reinvesteringar av hårdvara samt för drift av verksamheten.

 För många av de personer som har lämnat den offentliga sektorn i samband med

strukturförändringar kan nya möjligheter ges via datorteken. Hittills har

fördelningen mellan kvinnor och män varit jämn bland deltagarna i datorteken.

Det är viktigt att i framtiden eftersträva att denna jämna könsfördelning

bibehålls.

 Enligt Arbetsmarknadsstyrelsens kvartalsrapport för första kvartalet 1996 har

15 procent av de ungdomar som deltagit i datorteksverksamheten erhållit arbete

inom 90 dagar efter avslutad datorteksutbildning sedan den startade den 1 juli

1995. Datorteken är en vägledningsåtgärd som bland annat syftar till att stärka

ungdomarna i deras yrkesval. 7 procent av ungdomarna har gått vidare till någon

form av arbetsmarknadsutbildning inom 90 dagar efter det att de slutat i

datorteksverksamheten. 5 procent har gått vidare till annan utbildning. De

övriga har antingen gått ut i en annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller är

åter arbetslösa. Kontakten har upphört med 2 procent.

 Regeringen ser datorteken som en betydelsefull komponent i kampen mot

arbetslösheten.

 Datortekens arbetsmarknadsinriktade projektdel ingår också som ett

utvecklingsområde i det svenska programmet för insatser inom EU:s Mål 3-program.

7.3.6 Rekryteringsstöd och beredskapsarbete

Regeringens förslag: En arbetsgivare får beviljas rekryteringsstöd med högst 350

kronor per dag, dock högst 50 procent av lönekostnaden, inklusive sociala

avgifter och semesterersättning, i högst sex månader om arbetsgivaren anställer

en person som arbetsförmed-lingen/arbetsmarknadsinstitutet anvisar. Vid

deltidsarbete reduceras rekryteringsstödet i proportion till arbetstiden.

 Motsvarande regler bör gälla för statsbidrag till beredskapsarbete av

tjänstekaraktär.

Skälen för regeringens förslag: En grundtanke i den svenska arbets-

marknadspolitiken är att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall ha en

tydlig koppling till den reguljära arbetsmarknaden utan att samtidigt snedvrida

konkurrensen mellan företagen eller leda till att ordinarie arbeten ersätts.

Åtgärderna skall sättas in utifrån den enskilda människans möjligheter och behov

av stöd. I vissa fall har åtgärdsmedlen använts för att tidigarelägga en

investering eller en rekrytering. I andra fall har åtgärdsmedlen syftat till att

kompensera arbetsgivaren för de kostnader som uppstår om arbetsgivaren behöver

ge en nyanställd fördjupad introduktion eller utbildning på grund av till

exempel långvarig arbetslöshet. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall

utformas på sådant sätt att de inte får en socialpolitisk profil. De får inte

heller bli ett företagsstöd i traditionell form.

 Rekryteringsstöd och beredskapsarbete är ett par av de arbetsmarknadspolitiska

åtgärder som i dag används för att kompensera en arbetsgivare för de extra

kostnader som kan uppstå när denne anställer en arbetslös person som under lång

tid har varit utanför den reguljära arbetsmarknaden.

Rekryteringsstöd

Europeiska kommissionen har utifrån EG:s regler om statsstöd framfört vissa

synpunkter när det gäller utformningen av det nuvarande rekryteringsstödet.

Genom de förändringar som nu föreslås av stödet torde reglerna vara i

överensstämmelse med EG:s riktlinjer för sysselsättningsstöd.

 Enligt nuvarande regler får tiden i rekryteringsstöd inte överstiga sex

månader. I vissa fall kan tiden förlängas till tolv månader. Bidrag lämnas med

högst 50 procent av lönekostnaden per månad, dock med högst

7 000 kronor per månad.

 Regeringen föreslår nu att en arbetsgivare får beviljas rekryteringsstöd med

högst 350 kronor per dag, dock högst 50 procent av lönekostnaden i högst sex

månader. Arbetsförmedlingen skall i förhandling med arbetsgivaren besluta om

lämplig nivå på stödets storlek. Förmedlingen har ansvar för att den tillämpade

stödnivån inte är högre än vad som är motiverat för att åstadkomma den

eftersträvade effekten. För att bland annat underlätta kontrollen bygger AMS upp

ett ADB-baserat ekonomisystem där åtaganden mellan förmedlingen och företagen

registreras.

 Individuella handlingsplaner i form av kontrakt bör, i enlighet med vad

regeringen redovisat ovan, upprättas mellan arbetsförmedlingen och den

arbetssökande. Där bör klargöras hur introduktionen av den arbetslösa skall

genomföras.

 Rekryteringsstöd skall kunna lämnas till arbetsgivare som anställer arbetslösa

som under lång tid varit inskrivna vid arbetsförmedlingen och som därmed varit

utanför den reguljära arbetsmarknaden under en längre period. Stödet är ett

betydelsefullt instrument att förverkliga regeringens och riksdagens intentioner

när det gäller arbete åt utsatta grupper såsom invandrare och andra personer som

har påtagliga svårigheter att konkurrera på arbetsmarknaden.

 Vidare kan rekryteringsstödet med fördel användas för att också ge kvinnor

respektive män möjlighet till en anpassad arbetsintroduktion i otraditionella

branscher och yrken. Under senare tid har arbetslösheten stigit mest för

kvinnor. Kraftfulla insatser behövs för att underlätta för kvinnor, som under

lång tid har varit utanför arbetsmarknaden, att få ett reguljärt arbete.

Rekryteringsstödet som skall användas för arbetslösa med svag ställning på

arbetsmarknaden kan vara en väg att nå det målet.

 Rekryteringsstödet syftar till att enskilda svårplacerade arbetslösa skall

komma in på arbetsmarknaden och få möjlighet att pröva ett arbete som

arbetstagare i enlighet med svensk arbetsrättslig lagstiftning. Stödet skall

inriktas mot personer som under lång tid varit inskrivna som arbetssökande vid

arbetsförmedlingen. Arbetsgivaren som betalar avtalsenlig lön till den enskilde

får viss ekonomisk kompensation från staten. Denna kompensation skall ersätta

vissa kostnader arbetsgivaren har för utbildning, introduktion, tidigareläggning

eller utökning av anställningar eller för att arbetstagaren har reducerad

arbetsförmåga på grund av lång arbetslöshet och/eller bristande erfarenhet.

 De av regeringen föreslagna förändringarna av rekryteringsstödets inriktning

beräknas ge upphov till en besparing motsvarande 600 miljoner kronor under

budgetåret 1997 som delfinansiering av utbildningssatsningen.

Beredskapsarbete

Beredskapsarbete har som syfte att ge tillfällig sysselsättning åt arbetslösa

som inte kan få ordinarie arbete eller någon annan lämplig arbets-

marknadspolitisk åtgärd. Tiden i beredskapsarbete får inte överstiga sex

månader. Om det finns särskilda skäl kan dock tiden i beredskapsarbeten som

medför investeringar förlängas med ytterligare sex månader. Åtgärden

beredskapsarbete har under lång tid varit ett viktigt och betydelsefullt redskap

för att förverkliga både arbetsmarknadspolitiska mål och mål inom andra

politikområden såsom regional- och kulturpolitiken.

 Lön för beredskapsarbete utbetalas av arbetsgivaren enligt gällande

kollektivavtal. Enligt gällande regler får arbetsgivaren ett bidrag med högst 50

procent av den bidragsgrundande lönekostnaden per månad, dock högst 7 000

kronor.

 Regeringen föreslår nu att bidrag till beredskapsarbete av tjänstekaraktär får

lämnas med högst 350 kronor per dag, dock högst 50 procent av lönekostnaden, i

högst sex månader.

 En stor del av verksamheten inom skogs-, natur- och kultursektorerna är i dag

uppbyggt på systemet med beredskapsarbeten. Bidrag till beredskapsarbeten inom

dessa områden får lämnas med ett belopp som högst svarar mot hela lönekostnaden

för arbetet. Regeringen ser det som nödvändigt att de genomsnittliga

styckkostnaderna för beredskapsarbeten hålls nere. AMS har redan vidtagit

åtgärder som inneburit minskade styckkostnader men ytterligare minskning av

kostnaderna är nödvändig. Förändringarna beträffande rekryteringsstöd och

beredskapsarbete föreslås träda i kraft den 1 januari 1997.

 7.55

7.3.7 Utbildningsvikariat

Regeringens förslag: En arbetsgivare som anställer en utbildningsvikarie, som

arbetsförmedlingen anvisar, kan få ett vikariatsstöd på högst 350 kronor per

heldag som vikarien arbetar, dock högst 50 procent av lönekostnaden inklusive

sociala avgifter och semesterersättning per månad. Vid deltidsarbete reduceras

vikariatsstödet i proportion till arbetstiden. När arbetsgivaren själv bekostar

fortbildning som syftar till att den anställde skall kunna tillgodogöra sig ny

teknik eller utföra nya arbetsuppgifter kan arbetsförmedlingen bevilja ett

bidrag - utbildningsstöd - till arbetsgivaren med högst 40 kronor per

utbildningstimme, dock motsvarande högst 20 000 kronor per vikarie.

Utbildningsvikariat får beviljas i högst sex månader. Vikariatsstöd bör också

kunna lämnas som stöd till arbetsgivare då ordinarie anställd är ledig med lön

för att starta egen verksamhet. Förslaget skall gälla från och med den 1

januari 1997.

Skälen för regeringens förslag: Nuvarande regler för utbildningsvikariat innebär

att en arbetsgivare, som låter en anställd delta i utbildning med bibehållna

anställningsförmåner och som efter anvisning av arbetsförmedlingen anställer en

ersättare för den som deltar i utbildningen, får göra avdrag från de sociala

avgifter som enligt lag skall betalas. För ersättaren får arbetsgivaren göra

avdrag med 500 kronor per arbetsdag som ersättaren är anställd. Arbetsgivaren

får dessutom göra avdrag med högst 75 kronor per utbildningstimme, dock högst 40

000 kronor för varje arbetstagare som deltagit i en av länsarbetsnämnden godkänd

yrkesutbildning eller utbildning som ökar deltagarens förutsättningar att

tillgodogöra sig ny teknik eller utföra nya arbetsuppgifter. I den ekonomiska

vårpropositionen (1995/96:150) har regeringen föreslagit att avdraget för

ersättaren sänks till 400 kronor per dag och avdraget för utbildningskostnaderna

sänks till högst 35 kronor per utbildningstimme. Dessa förändringar föreslås

gälla för utbildningsvikariat som påbörjas den 1 juli 1996 eller senare.

 Systemet med utbildningsvikariat används mest inom offentlig sektor och endast

i mindre utsträckning inom den privata sektorn. En förklaring är att det inom

den privata sektorn inte finns den saxnings- och vikariatskultur som

kännetecknar den offentliga sektorn.

 Regeringen ser det som ytterst angeläget att stimulera kompetensutvecklingen

även i mindre företag och på mindre arbetsplatser, så att dessa företag kan få

en produktivitetstillväxt samt att människor som arbetar i dessa företag blir

konkurrenskraftiga på framtidens arbetsmarknad. En övergång till bidragssystem

i stället för avdragsrutin i samband med åtgärden utbildningsvikariat skulle

möjliggöra även för små arbetsgivare med högst fyra anställda att använda sig av

utbildningsvikariaten. De mindre arbetsgivarna har relativt låga inbetalningar

av arbetsgivaravgifter. De kan med nuvarande avdragsrutiner inte tillgodogöra

sig hela stödet eftersom det möjliga avdraget blir större än

arbetsgivaravgiften.

 RRV har på regeringens uppdrag utrett utbildningsvikariatens framtida

utformning. RRV har i uppföljningen konstaterat att åtgärden försvåras eftersom

två myndigheter - AMV och Riksskatteverket - är involverade i beslutet. RRV

anser, liksom AMS tidigare föreslagit, att bidrag är att föredra framför

avdrag.

 Regeringen föreslår nu att arbetsförmedlingen från och med den 1 januari 1997

får lämna högst 350 kronor i bidrag per heldag till arbetsgivare som anställer

en utbildningsvikarie för den ordinarie anställde som med lön deltar i av

arbetsgivaren anordnad fortbildning eller är ledig för att starta egen

verksamhet. I de fall arbetsgivaren har en kostnad för den anställdes utbildning

bör arbetsgivaren också få ett statligt bidrag för denna kostnad. Detta bidrag,

som bör benämnas utbildningsstöd bör kunna lämnas med högst 40 kronor per

utbildningstimme, dock motsvarande högst 20 000 kronor per vikarie.

Utbildningen skall vara godkänd av länsarbetsnämnden och syfta till att

arbetstagaren skall kunna tillgodogöra sig ny teknik, såsom miljökompetens

eller utföra nya arbetsuppgifter. Även utbildning för att förbättra användning

av befintlig teknik, till exempel metoder för energieffektivisering eller

introduktion av nya miljöledningssystem bör uppmuntras på detta sätt.

 Den föreslagna förändringen ökar även möjligheterna för arbetstagare som är

sysselsatta inom kontorsyrken i mindre företag att få tillgång till

kompetenshöjningar eftersom arbetsgivaren kan nyttja hela den subvention som

staten erbjuder i samband med fortbildning och kompetensutveckling av en

medarbetare.

Utbildningsstöd till starta-eget.

Regeringen föreslår att stöd också skall kunna lämnas när en anställd vill pröva

möjligheten att starta eget. Många anställda har goda affärsidéer som de av

bland annat ekonomiska skäl inte får chans att pröva. I syfte att uppmuntra

egenföretagande hos dessa grupper anser regeringen att det är angeläget att

stimulera arbetsgivare att möjliggöra för medarbetare att pröva nya affärsidéer.

Om arbetsgivaren kan få stöd för lönekostnaden för vikarien med högst 350 kronor

per heldag, finns förutsättningar för den redan anställde att starta eget med

bibehållen lön eller del av lön. För den som vill pröva möjligheten att starta

egen verksamhet skall arbetsförmedlingen kunna hjälpa till med bedömningen av

företagsidén och, om behov finns, bekosta en starta-eget utbildning. Detta

innebär att arbetsförmedlingen skulle få möjlighet att stötta denna grupp på

samma sätt som arbetslösa som startar eget, under förutsättning att

arbetsgivaren betalar hela eller delar av lönen.

 Med den här föreslagna förändringen, från avdragsrutin till bidragsgivning,

finns förutsättningar att systemet med utbildningsvikariat även framöver skall

kunna användas offensivt i det förändringsarbete som pågår inom den offentliga

sektorn. Inom detta område kommer till exempel personal inom vård och omsorg

samt kontorsadministrationen, som till stor del består av kvinnor, att även i

framtiden få möjligheter till kompetensutveckling eller starta-eget-bidrag.

 7.56

 Förslaget bör träda i kraft den 1 januari 1997. Därmed upphör utbild-

ningsvikariaten i sin nuvarande form.

 Inom ramen för den vuxenutbildningssatsning, som regeringen redovisat i

kapitel 6, föreslås att ett särskilt utbildningsbidrag införs som också

anställda skall kunna ta del av när de tar ledigt för studier upp till

gymnsienivå. Detta förutsätter att berörda lokala parter sluter ett avtal där

arbetsgivaren åtar sig att som ersättare bereda plats åt en arbetssökande som är

långtidsarbetslös och inskriven vid arbetsförmedlingen. Även detta förslag

öppnar möjligheter att höja kompetensen i företagen samtidigt som arbetslösa ges

möjlighet till ett reguljärt arbete i form av ett vikariat. Detta förslag

kompletterar därmed ovan föreslagna utbildningsvikariat.

7.3.8 Arbetslivsutveckling

Regeringens förslag: Arbetslivsutveckling (ALU) skall bedrivas även under nästa

budgetår. Detta föranleder en lag om arbetslivsutveckling som skall gälla under

budgetåret 1997.

Skälen för regeringens förslag: ALU skiljer sig från API på så sätt att ALU

skall utövas utanför den reguljära arbetsmarknaden. Under år 1995 anordnades

ALU-platser till cirka 70 procent inom den ideella sektorn. I projektform kan

ALU användas för att utveckla och pröva nya affärsidéer som skall leda fram till

livskraftiga affärsprojekt. ALU kan också ske i form av till exempel service-

och underhållsarbete i ideella föreningar.

 För den som har varit utan reguljärt arbete länge och för dem som behöver

komma tillbaka till arbetslivet kan ett ALU-projekt i otraditionella former bli

ett viktigt inslag i en handlingsplan . Den arbetslöse skall ges möjlighet att

bibehålla och öka sin kompetens för att därigenom öka chanserna till återinträde

på arbetsmarknaden.

 I det lokala samverkansarbetet finns förutsättningar att ta vara på

meningsfulla projekt som kan starta i närsamhället. I de flesta kommuner finns

en utbyggd samverkan mellan kommun, arbetsförmedling, försäkringskassa och

arbetsmarknadens parter. Ett samarbete som ger utmärkta möjligheter att finna

lämpliga uppslag till projektarbete i form av ALU. Det är uppgifter som är

meningsfulla både för den enskilde och för lokalsamhället. ALU-projekt som

engagerar vuxna i barns och ungdomars olika miljöer till exempel skolan,

barnomsorgen och fritidsverksamheten är exempel på detta. Behovet av fler

vuxna som är tillgängliga i barns och ungdomars vardagssituation framstår som

allt viktigare. Ett ALU-arbete i projektform kombinerat med kompletterande

utbildningsinsatser kan ge arbetslösa en ingång till en ny arbetsmarknad.Den

inriktning som regeringen nu vill markera, när det gäller miljöområdet, innebär

att projekt med miljöinriktning är angelägna att ta till vara. Inom miljöområdet

finns förutsättningar för många ALU-projekt som ger den enskilde arbetslöse

möjlighet till kompetenshöjning samtidigt som viktiga miljöintressen tas till

vara. Ny teknik inom miljövårdsområdet har utvecklats under senare år vilket

innebär ökad efterfrågan på kompetens inom området. Behovet av miljö och

kretsloppsinformatörer för små och medelstora företag är exempel på detta. Ett

ALU-projekt inom naturvårdsområdet kan ge arbetslösa en möjlighet att få in en

fot på en expanderande arbetsmarknad. Regeringen vill dock markera att ALU-

projekt likaväl som andra arbetsmarknadspolitiska projekt inte får snedvrida

konkurrensen.

 I vidare bemärkelse omfattar "gröna jobb" alla de arbetstillfällen som

tillkommer vid utveckling av miljöteknik, vid miljöanpassning av företag och

utveckling av miljöanpassade processer och produkter. Detta är områden som

ständigt utvecklas och där behovet av specialistkompetens är stort. ALU-projekt

kan med stor framgång genomföras vid till exempel restaurering och vård av

sjöar, miljöförbättrande åtgärder i vatten- och avloppsledningar och andra

åtgärder inom va-sektorn. Även inom energisektorn och naturvårdsområdet finns

möjlighet till ALU-projekt. Ett flertal förslag till nya konkreta åtgärder har

lagts fram i de till regeringen år 1995 redovisade aktionsplanerna för biologisk

mångfald. Även projekt med huvudsakligen praktikinriktning finns.

 Inom kultursektorn finns goda förutsättningar för meningsfulla ALU- projekt

som både ger den enskilde möjlighet till kompetenshöjning och som samtidigt tar

vara angelägna kulturintressen till vara. Kulturområdet är mångfasetterat och

arbetsintensivt och därför kan insatser göras på många olika nivåer. Museernas,

arkivens och kulturmiljövårdens stora behov av kulturvårdande insatser ger

öppningar för unga människor. ALU-projekt kan med stor fördel användas vid till

exempel inventeringsarbeten, restaureringsarbeten av olika slag och vid

särskilda utställnings och informationsinsatser. Inom de mer konstnärsberoende

delarna av kulturområdet kan också flera olika insatsområden för ALU- projekt

identifieras. Det är dock viktigt att poängtera att denna typ av ALU-projekt

inte utsätter kulturarbetare för otillbörlig konkurrens.

 I syfte att bryta den starkt könsuppdelade arbetsmarknaden skall de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i högre grad än tidigare utnyttjas för att

främja jämställdheten på arbetsmarknaden. Under senare tid har arbetslösheten

stigit mest för kvinnor. Det är därför angeläget att i ännu högre grad än

tidigare göra ordentliga satsningar för att underlätta för kvinnor som varit

utanför den reguljära arbetsmarknaden under lång tid att komma tillbaka i

arbete.

 De kvinnodominerade sektorer som drabbats särskilt hårt av arbetslöshet är

kontorsbranschen, vården och handeln. Dessa sektorer har drabbats av både

strukturella förändringar och konjunkturförsämringar vilket gör att

långtidsarbetslösa med bakgrund från dessa sektorer kan behöva en kombination av

åtgärder. Kvinnornas andel i ALU har ökat under senare år men fortfarande är

övervägande delen av dem som deltar i ALU-verksamhet män. Ett projektarbete i

form av ALU, eventuellt kombinerad med en kompletterande utbildningsinsats, kan

vara ett bra sätt för kvinnor som varit arbetssökande och utanför den reguljära

arbetsmarknaden under långa perioder att återinträda på arbetsmarknaden.

 Dagens regelverk säger att ALU endast får anvisas till personer som är

berättigade till arbetslöshetsersättning. I de fall en person före arbets-

lösheten arbetat deltid sker ingen uppräkning av ersättningen även om hon eller

han deltar i åtgärden på heltid. Dessa regler skall kvarstå även under år 1997.

 En förlängning av ALU till att avse även nästa budgetår innebär att en ny lag

om arbetslivsutveckling måste införas. Den nuvarande lagen (1995:409) om

arbetslivsutveckling upphör att gälla vid utgången av år 1996. Den nya lagen bör

gälla under budgetåret 1997.

7.3.9 Pendlingsstöd

Pendlingsstöd får i dag lämnas till en arbetslös som fått anställning under

minst sex månader till ort dit restiden överstiger en och en halv timme i

vardera riktningen. Stödet kan utgå under längst sex månader med 1 200 kronor i

månaden. Om avståndet är för långt för daglig pendling lämnas bidrag till två

hemresor i månaden. Pendlingsstöd lämnas inte vid tillträdande av en första

anställning efter avslutad utbildning om det ej är en arbetsmarknadsutbildning.

Regeringens förslag: Pendlingsstöd skall från och med den 1 januari 1997 endast

lämnas för de reskostnader som överstiger de kostnader som den arbetslöse

normalt skulle haft för resor till och från ett arbete inom normalt

pendlingsavstånd. Regeln för restid slopas.

Skälen för regeringens förslag: När detta stöd infördes fastställdes nuvarande

schablon. Det har visat sig att i områden med stort geografiskt pendlingsområde

har det skett kraftiga överkompensationer. För att motverka detta föreslår

regeringen att ökade reskostnader blir ett kriterium för att erhålla

pendlingstöd i stället för restid. Ersättningen bör motsvara den reskostnad,

som överstiger den kostnad som lokalt finns för normalt pendlingsavstånd, dock

med högst 1 200 kronor per månad. I övrigt skall samma regler gälla för stödet

som i dag. För de personer som har beviljats pendlingsstöd före den 31 december

1996 gäller äldre bestämmelser.

 7.57

7.4 Särskilda insatser för vissa grupper

7.4.1 Invandrarna på arbetsmarknaden

Regeringens bedömning: Insatser för invandrare skall i huvudsak ske inom ramen

för de generella arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Regeringen anser att de

förslag som nu läggs bör få stor betydelse för att förbättra de invandrade

kvinnornas och männens situation på arbetsmarknaden. Därutöver krävs ökad

information och rådgivning till invandrarföretagare, översyn av lagstiftningen

mot etnisk diskriminering i arbetslivet samt ökad kunskap om mångfald i

arbetslivet. Det är dessutom väsentligt att fortsätta arbetet med mentorskap och

att arbetsgivare stimuleras att ta initiativ till att anställa invandrare.

Skälen för regeringens bedömning: Situationen på arbetsmarknaden för invandrare

är mycket allvarlig. I dag har betydligt mindre än hälften av de vuxna utländska

kvinnorna och männen någon form av reguljär sysselsättning. Även under

högkonjunkturen i slutet av 1980-talet minskade deras deltagande i arbetslivet.

Under den senaste lågkonjunkturen förstärktes tendensen tydligt, bland annat

till följd av en markant minskad och förändrad arbetskraftsefterfrågan.

Invandrarkvinnornas situation på arbetsmarknaden är särskilt svår. År 1995 hade

exempelvis mindre än var tredje kvinna med utomnordiskt medborgarskap ett arbete

på den reguljära arbetsmarknaden.Mot denna bakgrund tillsattes den

Invandrarpolitiska kommittén (KU 1994:11) som har ägnat särskilt intresse åt

frågor om invandrarnas situation på arbetsmarknaden. I början av april 1996 lade

kommittén fram sitt slutbetänkande "Sverige, framtiden och mångfalden" (SOU

1996:55) med förslag till åtgärder. Kommittén föreslår strukturella förändringar

av arbetsmarknaden som skulle gynna alla och särskilt invandrare. Förslaget

innehåller även vissa förändringar av introduktionen av nyanlända invandrare,

förslag om praktikplatser samt stöd till åtgärder för att skapa sysselsättning

främst genom egen företagsamhet och särskilda sysselsättningsprogram i närings-

livet. Även den Arbetsmarknadspolitiska kommittén har presenterat förslag som

berör invandrarnas situation på arbetsmarknaden. Dock har kommittéerna inte

särskilt beaktat invandrarkvinnornas situation utan de föreslår generella

insatser för hela gruppen invandrare. Förslagen saknar således ett

kvinnoperspektiv och en diskussion om hur villkoren ser ut för kvinnor

respektive män.

 Synpunkter på kommittéernas arbete har inhämtats bland annat vid ett av

Arbetsmarknadsdepartementet anordnat remissmöte den 17 april 1996. Vid detta

deltog företrädare för berörda myndigheter, företrädare för

invandrarorganisationer, kommuner och landsting samt arbetsmarknadens parter med

flera. De närvarande framgår av bilaga 1. Invandrarpolitiska kommitténs

slutbetänkande har även skickats ut på remiss till en bred krets under juni

1996. Regeringen har för avsikt att återkomma till en del av förslagen från

kommittén efter det att remissbehandlingen avslutats.

 Regeringen delar till fullo kommittéernas oro över utvecklingen på

arbetsmarknaden för framför allt nyanlända invandrare. Regeringen vill liksom

kommittéerna understryka det fortsatta behovet av nytänkande och vissa anpassade

lösningar som kan medverka till att invandrade kvinnors och mäns situation på

arbetsmarknaden förbättras. Invandrarnas inträde på den svenska arbetsmarknaden

är en mycket viktig del av integrationen i det svenska samhällslivet.

 Flyktingars och invandrares behov av arbetsmarknadspolitiska insatser bör

emellertid inte i huvudsak lösas genom särskilda åtgärder utan genom att behoven

tillfredsställs inom ramen för de generella arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.

Med hänsyn till att många utomnordiska medborgare har en otillräcklig

utbildningsbakgrund är det särskilt angeläget att dessa ges möjlighet till att

studera inom det reguljära utbildningsväsendet, motsvarande högst gymnasienivå

inom ramen för arbetsmarknadsutbildning. Den generella arbetsmarknadspolitiken

och det individuella arbetet på arbetsförmedlingarna måste ta som en av sina

utgångspunkter att verka och utvecklas i den etniska, kulturella och sociala

mångfald som finns i samhället. Eftersom flyktingar och invandrare emellertid är

särskilt utsatta och i vissa avseenden berörs av invandrarspecifika problem

finns det emellertid behov av kompletterande särskilda insatser för invandrare.

Dessa redovisas nedan.

Ökad information och rådgivning till invandrarföretagare

Eget företagande är en viktig möjlighet för invandrare att få sysselsättning och

egen försörjning. Invandrarpolitiska kommittén har i sitt delbetänkande Arbete

till invandrare (SOU 1995:76) föreslagit att staten bör inrätta en särskild

bankgaranti för att göra det lättare för invandrare att låna pengar till start

och expansion av egna företag. Kommittén har också föreslagit att statliga

etableringsstöd bör införas för att gynna tillkomsten av konsultföretag drivna

av invandrare med inriktning på svenska exportföretag.

 Mindre än hälften av remissinstanserna ställer sig positiva till förslagen

samtidigt som drygt en fjärdedel av remissinstanserna ställer sig negativa till

förslagen. Från bland annat företagarhåll hävdas att förslagen kan snedvrida

konkurrensen. Flera remissinstanser betonar i stället vikten av

utbildningsinsatser och rådgivning till potentiella invandrarföretagare.

 Regeringen anser inte att några nya särskilda bankgarantier eller

etableringsstöd till invandrare bör införas. Det är emellertid av stor vikt att

de stödformer, som redan i dag finns för eget företagande, även kommer

invandrare till del.

 Som tidigare redovisats under avsnitt 5 om näringspolitiken föreslår

regeringen att särskild information och rådgivning, till exempel vad avser

nyföretagarlån och företagarlån till kvinnor, utvecklas för företagare med dålig

kännedom om svenska administrativa system och svag förankring i affärsvärlden.

Vidare bör invandrare som erhåller starta-eget bidrag få särskild information.

ALMI Företagspartner AB, NUTEK samt Arbetsmarknadsverket bör samverka kring

informationen och rådgivningen.

 7.58

Kostnader för resor vid deltagande i yrkesprövning för invandrare (YPI) och viss

arbetsmarknadsutbildning

Invandrarpolitiska kommittén framför i en skrivelse till regeringen (dnr

A96/2227/IP) att det av flera skäl är viktigt att personer med invandrarbakgrund

som har utbildning och arbetslivserfarenhet från sina ursprungsländer i högre

omfattning kan arbeta i det yrke som de är utbildade för. Kommittén anser att

YPI bör erbjudas alla som har yrkesutbildning och/eller yrkeskunskaper från

hemlandet. Detta gäller personer som bedöms ha behov av kompletterande

utbildning men där osäkerhet råder om vilken utbildning som bör erbjudas.

Kompletteringsutbildningar inom ramen för arbetsmarknadsutbildning, så kallade

tillvaratagandeprogram, bör enligt kommittén utnyttjas och utvecklas i större

omfattning.

 Regeringen delar kommitténs synpunkter och bedömer att eventuella kostnader

för resor vid deltagande i YPI och kompletteringsutbildningar bör i likhet med

vad som gäller idag, kunna finansieras inom ramen för de otraditionella medlen.

Initiativ för att anställa invandrare

Invandrarpolitiska kommittén har i sitt delbetänkande föreslagit att privata och

offentliga arbetsgivare bör upprätta och genomföra särskilda program som

resulterar i att invandrare anställs i större omfattning än för närvarande.

 Mindre än hälften av remissinstanserna har ställt sig positiva till förslaget

och flera instanser har betonat att förslaget behöver vidareutvecklas och

preciseras. Flera instanser föreslår, bland annat för att få ett bredare

folkligt stöd, skulle ett sådant program kunna formuleras mer generellt genom

att inriktas på att arbetsstyrkan på sikt skall motsvara den arbetsföra

befolkningens sammansättning i hela landet avseende såväl kön, medborgarskap som

ålder.

 Under det senaste budgetåret har flera överenskommelser och rekommendationer

slutits mellan en rad olika organisationer avseende vikten av att motverka

diskriminering, främlingsfientlighet och rasism i arbetslivet. Exempelvis har

SAF, LO och TCO gemensamt formulerat en rekommendation och betonat det angelägna

i ett demokratiskt och pluralistiskt samhälle som kännetecknas av solidaritet

och respekt för alla människors lika värde. Vidare har en opinionsledargrupp

bestående av företag, organisationer och myndigheter bildats med namnet Sverige

2000-gruppen. Målet är bland annat att stödja och uppmuntra rekrytering av

framför allt yngre invandrare.

 Regeringen välkomnar de initiativ som tagits av företag, myndigheter och

organisationer för att främja invandrarnas situation på arbetsmarknaden. Det är

emellertid ytterst viktigt att initiativen får praktiskt genomslag och reellt

påverkar invandrarnas situation på arbetsmarknaden. Regeringen uppmanar därför

parterna på arbetsmarknaden att verka för att initiativen vidareutvecklas,

konkretiseras och följs upp.

 På den statliga sidan avser regeringen att till kommande budgetår uppdra åt

ett representativt urval av myndigheter att redovisa andelen invandrare av

antalet anställda på olika nivåer. I uppdraget kommer också att ingå att

analysera och redovisa de faktorer som kan förklara resultaten och på vilket

sätt myndigheten arbetar med denna fråga. Myndigheten skall också redogöra för

rekryteringsprocessen vid nyanställningar och myndighetens initiativ för att

främja att rekryteringen sker på lika villkor.

Översyn av lagstiftningen mot etnisk diskriminering i arbetslivet

Omfattningen av diskrimineringen i arbetslivet är mycket svår att fastställa. En

undersökning som Statistiska centralbyrån och Centrum för Invandringsforskning

vid Stockholms universitet (CEIFO) genomfört visar emellertid att en mycket stor

andel invandrare anser sig ha blivit illa behandlade på grund av sitt utländska

ursprung. Exempelvis visar undersökningen att var tredje polack anser att han

eller hon inte fått ett arbete på grund av sin utländska bakgrund.

 Sedan den 1 juli 1994 finns regler om förbud mot etnisk diskriminering i

arbetslivet. Lagstiftningen omfattar hela arbetslivet och är uppbyggd kring två

förbud som tar sikte på behandlingen av arbetssökande respektive arbetstagare.

Förbudet mot diskriminering av arbetssökande avser fall där arbetsgivaren har

förbigått den diskriminerade genom att anställa någon annan. Förbudet mot

diskriminering av redan anställda avser bland annat anställningsvillkor och

andra arbetsvillkor. Tvister i enlighet med den nya lagen avgörs av

Arbetsdomstolen, där Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) har givits rätt

att föra talan. Under de snart två åren som lagstiftningen varit tillämplig har

inget ärende prövats i Arbetsdomstolen.

 Åtgärder och lagstiftning mot etnisk diskriminering är i grunden en fråga om

allmänna demokratiska värderingar samt om jämlikhet och likhet inför lagen. Även

om inte diskriminering är den huvudsakliga orsaken till invandrares svaga

situation på arbetsmarknaden är det en av samhällets viktigaste uppgifter att

förhindra sådan diskriminering. Mot bakgrund av ovanstående avser regeringen att

låta se över lagstiftningen mot etnisk diskriminering i arbetslivet.

Kunskapen om mångfald i arbetslivet

Invandrarpolitiska kommittén har diskuterat behovet av att förstärka kunskaperna

om mångfald i arbetslivet, och bland annat föreslagit utbildning av

rekryteringspersonal, arbetsförmedlare samt forskning om mångfald i arbetslivet.

 Regeringen avser att stödja tillvaratagandet av mångkulturell kompetens i

arbetslivet, främst genom stöd till ett institut som bland annat skall arbeta

med kunskapsuppbyggnad och erfarenhetsutbyte av fördelarna med mångfald i

arbetslivet. Genom institutets arbete kommer företag, myndigheter och

organisationer att involveras. Institutet och dess medlemsföretag kommer också

att arbeta med opinionsbildning om dessa frågor. För att främja tillvaratagandet

av ändamålet mångkulturell kompetens i arbetslivet har anslagits två miljoner

kronor i tilläggsbudgeten (prop. 1995/96:105).

 Att personer med utländsk bakgrund får konkurrera på lika villkor med infödda

svenskar är en viktig demokratisk fråga. I dag upplever emellertid många

invandrare att de inte vägs på samma våg som deras svenska konkurrenter.

Arbetsgivaren väljer ofta att minimera riskerna för en felrekrytering och

anställer personer som liknar dem som redan finns anställda på arbetsplatsen.

Under senare år har dock mångfald i arbetslivet visat sig ha flera positiva

effekter i form av ökad kreativitet, effektivitet och konkurrenskraft. Mångfald,

det vill säga en arbetsstyrka som består av personer med olika kulturell

bakgrund, har således blivit ekonomiskt intressant. Kunskap om mångfald kan

därmed vara en effektiv metod för arbetsförmedlingens platsförmedling och

utåtriktade företagskontakter.

Vikten av att arbeta med goda exempel, förebilder och mentorer

Arbetsmarknadspolitiska kommittén framhåller att många invandrare lever i

föreställningen att deras arbetsmarknad är begränsad till ett fåtal yrken där de

redan känner yrkesverksamma invandrare. Samtidigt finns det många exempel på

invandrare som gjort inbrytningar inom icke-traditionella invandraryrken.

 För att stimuleras till en vidgning av invandrarnas arbetsmarknad anser

regeringen att det kan finnas ett stort värde i att arbetsförmedlingen använder

sig av och arbetar aktivt med förebilder och goda exempel.

 I likhet med kommittén anser regeringen att mentorskap även bör kunna prövas i

ökad utsträckning både genom att svenskar fungerar som mentorer till invandrare,

och genom att invandrare fungerar som mentorer till andra invandrare. Även på

detta sätt kan positiva förebilder ge goda signaler om arbetsmarknadens

möjligheter.

 7.59

7.4.2 Offentliga tillfälliga arbeten för äldre

Regeringens förslag: Personer över 55 år som varit inskrivna på

arbetsförmedlingen i 24 månader och längre och som uppbär

arbetslöshetsersättning skall få möjlighet att delta i en arbetsmark-

nadspolitisk åtgärd som innebär offentliga tillfälliga arbeten inom kommunerna,

landstingen och staten. Ersättningen till den arbetslöse skall motsvara

arbetslöshetsersättningen.

 Regeringen avsätter 150 miljoner kronor till kommunerna och landstingen för

extra kostnader som uppkommer i samband med de offentliga tillfälliga arbetena.

Offentliga tillfälliga arbeten skall finnas under år 1997 samt år 1998.

Skälen för regeringens förslag: Den framtida arbetsmarknadspolitiken kommer, som

har framgått av avsnitt 7.2.7, att inriktas mot individen. Individuella

handlingsplaner kommer att ha en avgörande betydelse för att bryta långvarig

arbetslöshet och skapa drivkrafter till utveckling som kan leda till

sysselsättning.

 Även den något äldre arbetskraften kan få hjälp med en tydligare struktur av

de insatser som behövs för att få nytt fotfäste på arbetsmarknaden. Det har

visat sig att de äldre som slagits ut från arbetslivet har betydligt svårare att

åter få arbete. Arbetslösheten i gruppen 55-64 år är i och för sig något lägre

än i andra åldersgrupper. Detta beror på anställningsregler, men också på att de

som lämnat arbetslivet många gånger fått förtidspension eller avgångsvederlag

som de sedan uppburit tills pensionsåldern. Men den grupp som väl hamnar i

arbetslöshet uppvisar långa arbetslöshetsperioder.

 En stor andel av de arbetslösa i denna åldersgrupp har en låg genomsnittlig

utbildning. Deras kunskaper och erfarenheter är ofta knutna till tidigare

arbete. Många är män som har jobbat i den del av industrin som slogs ut under

1990-talets första år. I och med att de förlorat det tidigare arbetet kan de ha

mycket svårt att finna en ny arbetsgivare som har nytta av den specifika

kompetens som personen besitter. Det är angeläget att försöka finna

arbetsuppgifter för dessa grupper där de kan utnyttja den kompetens de redan

besitter.

 Kommunerna, landstingen och staten har under flera år tvingats dra ner på

delar av sin verksamhet till följd av de sparbeting som ålagts dem. Det skulle

vara en fördel om den kompetens de äldre arbetslösa besitter under en

övergångsperiod kan komma till användning för att höja kvalitén i den offentliga

verksamheten och därmed också underlätta den pågående omstruktureringen.

 Regeringen föreslår således att personer över 55 år, som har varit

arbetssökande och inskrivna på arbetsförmedlingen i två år och längre samt

uppbär rätt till arbetslöshetsersättning, skall kunna få ett offentligt

tillfälligt arbete. Denna grupp består i dag av cirka 27 500 personer. Den

enskilde som deltar i åtgärden skall få ett aktivitetsstöd som motsvarar nivån

på arbetslöshetsersättningen. Arbetsförmedlingen anvisar till åtgärden. Åtgärden

föreslås finnas under år 1997 samt år 1998.

 7.60

 Regeringens förslag innebär att den offentliga sektorn på frivillig basis

skall kunna erbjuda arbetsmarknadspolitiska program, det vill säga

arbetsuppgifter inom kommunal och landstingsverksamhet samt inom staten för

gruppen arbetslösa över 55 år. Arbetsuppgifterna skall också kunna utföras i

kommunalt finansierade privata och kooperativa alternativ till

landstingskommunalt driven verksamhet såsom till exempel kooperativa daghem.

 En särskild lag reglerar att den som anvisas till ett offentligt tillfälligt

arbete inte är att anse som arbetstagare. När det gäller arbetsmiljölagen skall

dock individen betraktas som arbetstagare. Den enskildes försäkringsskydd följer

de regler som gäller för personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Det är angeläget att arbetsgivarna och berörda arbetstagarorganisationer

träffar överenskommelser om vilka uppgifter som skall kunna utföras som

offentliga tillfälliga arbeten. Utifrån detta skall de arbetsuppgifter som den

enskilde skall kunna utföra i de offentliga tillfälliga arbetena syfta till att

höja kvaliteten i verksamheten. Arbetsuppgifterna får dock inte undantränga

ordinarie verksamhet, utan de skall vara ett nettotillskott. Därför skall

arbetsgivaren med berörda arbetstagarorganisationer träffa överenskommelse om

vilka uppgifter som skall kunna utföras som offentliga tillfälliga arbeten och

hur många personer som skall kunna omfattas av dessa.

 Den som anvisas till ett offentligt tillfälligt arbete skall fortsätta söka

arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen skall minst en gång

per år ompröva beslutet om en anvisning till offentligt tillfälligt arbete.

 Regeringen räknar med att upp till 40 000 personer i genomsnitt per månad

kommer att omfattas av denna åtgärd under respektive budgetår.

 En särskilt anpassad åtgärd för gruppen äldre innebär att många som aldrig

givits möjlighet att återgå till en reguljär anställning skulle ges möjlighet

till en aktiv kontakt med arbetslivet i stället för ett passivt liv. För de

offentliga arbetsgivarna skulle systemet bygga på frivillighet men innebära att

kvaliteten i verksamheten kan höjas.

 Regeringen avsätter 150 miljoner kronor till kommunerna och landstingen i

ersättning för kostnader som kan uppstå i samband med de tillfälliga arbetena.

Dessa 150 miljoner kronor skall finansieras inom ramen för medlen för

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Regeringens mål är att halvera den öppna arbetslösheten fram till år 2000. De

offentliga tillfälliga arbetena kommer att bidra till att nå detta mål. De 40

000 offentliga tillfälliga arbetena kommer att ligga utöver det volymkrav för

konjunkturberoende åtgärder som regeringen föreslår att AMS åläggs.

7.4.3 Arbetshandikappade på arbetsmarknaden

Det är regeringens uppfattning att personer som har ett funktionshinder skall få

ett kraftfullt stöd som hjälper dem ut på arbetsmarknaden. De arbetshandikappade

har en sämre utbildningsbakgrund som skiljer sig väsentligt jämfört med övriga

arbetssökande. Arbetshandikappade och andra som är arbetslösa eller riskerar att

bli arbetslösa har möjlighet att inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen gå på

högskola eller universitet i en omfattning av högst 40 studieveckor. Denna

möjlighet är särskilt viktig för gruppen arbetshandikappade.

 De arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som är förbehållna arbets-handikappade

sökande, syftar till att tillförsäkra dem samma rätt och möjlighet att delta i

arbetslivet som icke arbetshandikappade har. I syfte att studera hur hela det

offentliga stödet till arbetshandikappade fungerar avser regeringen att låta

utreda effektiviteten i de arbetsmarknadpolitiska medlen som avsätts till

lönebidrag samt bidrag till SAMHALL AB. En första delredovisning i skall avse en

analys av lönebidragssituationen.

7.4.4 Nya former för sysselsättning åt arbetslösa

Lokala arbetscenter för långtidsarbetslösa

Regeringen föreslår en rad åtgärder som syftar till att den som blir arbetslös

snabbt skall hitta ett nytt arbete. Trots omfattande åtgärdsprogram kommer vissa

personer på grund av olika omständigheter att drabbas av långa

arbetslöshetsperioder. Det gäller främst de personer som är lokalt bundna. Det

gäller också dem som saknar den utbildning som efterfrågas på arbetsmarknaden.

Det gäller även de grupper som av olika skäl inte är motiverade att gå in i en

traditionell utbildning.

 Parallellt med att vissa grupper saknar en reguljär anställning finns det

många meningsfulla arbetsuppgifter och korta uppdrag som behöver utföras i

lokalsamhället. Det kan vara korta vikariat, tillfälliga jobb eller projekt inom

olika branscher. Men det kan också vara olika uppdrag i enskilda hushåll. Det

förekommer knappast alls företag, som tillhandahåller denna typ av korta uppdrag

som till sin karaktär är spridda över ett brett fält. De som önskar köpa en

tjänst eller lägga ut ett uppdrag som kanske bara omfattar en dag eller ett par

timmar finner således inte någon seriös aktör som erbjuder dessa tjänster. Många

avstår kanske därför från att köpa denna typ av service. Innehållsrika

arbetsuppgifter kommer därför inte de arbetslösa till del i den omfattning som

är önskvärt.

 Regeringen ser det som angeläget att arbetsförmedlingsnämnderna tar initiativ

till att finna lokala former för att ta vara på de tillfälliga arbeten som finns

på den lokala arbetsmarknaden. Enligt regeringens uppfattning finns det också

skäl att lokalt pröva nya former där en kommersiell verksamhet för tillfälliga

arbeten kan varvas med olika arbetsmarknadspolitiska program. En sådan form kan

vara att till exempel en facklig organisation, ett kooperativ eller kommunen

etablerar ett lokalt arbetscenter som säljer utbildning eller praktikplats till

arbetsförmedlingen för arbetslösa. Dessa utbildnings- och praktikinslag kan till

exempel omfatta 75 procent av dagen. Övriga 25 procent av dagen är den enskilde

ute på ett tillfälligt arbete där han/hon får chans att i reell miljö få pröva

på det han/hon har lärt sig i praktiken eller i

utbildningen. Han/hon får samtidigt möjlighet att med kort varsel finnas

tillgänglig för lokalsamhällets olika behov.

 Det lokala arbetscentret säljer således tjänster, uppdrag och tar ansvar för

att tillfälliga jobb blir utförda med kompetent arbetskraft till marknadsmässiga

priser. Arbetstagaren är anställd hos det lokala arbetscentret när han/hon utför

uppdrag. På övrig tid är han/hon anvisad till arbetsmarknadspolitisk åtgärd med

aktivitetsstöd, det vill säga ersättning motsvarande nivån på

arbetslöshetsersättningen, hos det lokala arbetscentret.

 Tanken med lokala arbetscenter bygger på frivillighet och att de lokala

parterna på arbetsmarknaden känner ansvar för att finna former för att medverka

till att arbetslösa kommer i utbildning och arbete. Regeringen ser det som en

viktig uppgift för arbetsförmedlingsnämnderna att initiera att lokala

arbetscenter kommer till stånd.

Miljöinformatörer

Regeringen har i olika sammanhang tydligt markerat behovet av konkreta och

förebyggande insatser på miljöområdet. Nya verksamheter såväl inom ideella

organisationer som inom näringslivet kommer att växa fram på miljöområdet.

Regeringen anser det angeläget att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna används

på ett sådant sätt att de främjar denna utveckling. Utbildning av

miljöinformatörer är ett exempel på en yrkesutbildning som bör få ett stort

utrymme inom ramen för den upphandlade arbetsmarknadsutbildningen. Även ALU-

projekt kan vara ett första steg i att arbetslösa får möjlighet att pröva på att

vara informatörer inom miljöområdet eller inventera och kartlägga miljöbehov.

7.4.5 Näringslivet har också ett ansvar för ungdomar

Den 1 oktober 1995 blev det möjligt för kommunerna att ta ett samlat ansvar för

arbetslösa ungdomar under 20 år. För närvarande omfattas nära 15 000 ungdomar av

detta ansvar. Många av ungdomarna har deltagit i någon form av praktik antingen

inom näringslivet eller i kommunerna. Alla kommuner har nu tecknat avtal med

länsarbetsnämnderna om att ta detta ansvar.

 Det är kommunerna som ansvarar för verksamheten och dess innehåll och de kan

därmed anpassa åtgärderna efter de särskilda förhållanden som råder på den

lokala arbetsmarknaden.

 För att få en uppfattning om vad ungdomarna gör, i vilka branscher de befinner

sig och vad de tycker om verksamheten har Arbetsmarknadsdepartementet bett IMU-

Testologen göra en intervjuvundersökning bland de ungdomar som omfattades av det

kommunala uppföljningsansvaret per den sista februari 1996.

 Undersökningen visar att sysselsättningen är jämnt fördelad mellan privat och

kommunal verksamhet. I drygt hälften av fallen så har ungdomarna själva ordnat

sin praktikplats, det vill säga via direkt kontakt med arbetsgivaren. En

fjärdedel har fått praktikplatsen via arbetsförmedlingen. En femtedel har fått

den direkt via kommunen. Av de ungdomar, som ej längre hade kvar sin

praktikplats, har en större del börjat studera, fått fast arbete eller

tillfälligt arbete. Andelen som gick arbetslösa uppgick till cirka 5 procent av

det totala antalet ungdomar som ingick i undersökningen.

 Det är viktigt att ungdomarna även i framtiden får denna möjlighet till

praktik då det många gånger är just bristen på arbetslivserfarenhet som stjälper

ungdomarna i deras möjligheter att få arbete.

 Ungdomarnas syn på praktikplatsen visar på en mycket positiv bild. Större

delen tycker att deras praktikplats har givit dem en klarare bild av vad de vill

göra i framtiden. Vad beträffar praktikplatsens innehåll är i stort sett alla

ungdomar mycket nöjda med dess innehåll, omfattning, handledning och trivsel.

Likaså anser de att praktikplatsen har varit meningsfull och tycker att

praktikplatsen ligger i linje med vad de vill göra i framtiden. Ersättningens

storlek är det enda vilket ungdomarna upplever som negativt.

 Näringslivet har hittills tagit ett stort ansvar för landets arbetslösa

ungdomar, framför allt genom att erbjuda praktikplatser inom ramen för

kommunernas ansvar för ungdomar samt arbetsplatsintroduktion.

 Det är angeläget att berörda parter på arbetsmarknaden känner ansvar för att

ungdomarna får möjlighet till praktik och anställning i näringslivet. Många

ungdomar har en god teoretisk utbildning och måste få möjlighet att pröva denna.

En del ungdomar behöver få ytterligare teoretisk utbildning för att komma i

fråga för en anställning. Med de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna finns det

möjlighet att inom ramen för den individuella handlingsplanen varva insatser i

form av utbildning och praktik.

 Regeringens höga ambition kvarstår vad gäller att undvika att ungdomar hamnar

i passiviserande arbetslöshet under långa tider. Samtliga ungdomar under 25 år

skall inom 100 dagar efter att de har anmält sig till arbetsförmedlingen som

arbetssökande ha erbjudits ett arbete, en utbildningsplats eller en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

 Att starta sitt liv som ung och inte vara efterfrågad på arbetsmarknaden kan

få svåra konsekvenser för den unges framtid. Vad gäller insatser för att

underlätta ungdomars inträde på arbetsmarknaden behandlas frågan även delvis i

den ungdomspolitiska utredningen (C 1995:10). Utredningen kommer att lämna sitt

slutbetänkande i februari 1997.

Sommararbete

De senaste årens höga arbetslöshet har slagit särskilt hårt mot ungdomar. En

utslagning av unga människor till följd av arbetslöshet kan få förödande sociala

konsekvenser, inte bara för den enskilde utan också för samhället som helhet.

De personer som i dag är unga utgör grunden i den arbetskraft som i framtiden

skall klara av att försörja övriga delar av samhället.

 Övergången från utbildning till förvärvsarbete är för de flesta ungdomar ett

av de viktigaste stegen i vuxenblivandet. Att etablera sig på arbetsmarknaden är

många gånger en förutsättning för att kunna skapa sig en självständig

försörjning. För många är sommarjobbet vägen in i arbetslivet.

 Regeringen anser det därför viktigt att allt fler ungdomar får möjlighet till

den arbetslivserfarenhet som sommarjobb innebär. Arbetslivserfarenhet är

färskvara, varför det är viktigt att den inte ligger alltför långt tillbaka i

tiden när den unge skall söka arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Mot

bakgrund av detta bör näringsliv, stat, kommun och landsting hjälpas åt för att

ge så många ungdomar som möjligt chansen att skaffa sig denna

arbetslivserfarenhet. För många ungdomar med invandrarbakgrund är det särskilt

värdefullt att få kontakt med arbetslivet.

 Arbetsuppgifterna bör ligga i linje med den unges utbildning för att på detta

sätt öka möjligheterna för den unge att skaffa sig ett arbete efter avslutad

utbildning. Målsättningen är att gymnasiestuderande som söker sommararbete inför

sommaren 1997 skall kunna erbjudas ett sådant arbete.

7.4.6 Insatser för att öka kvinnors företagande

Regeringens förslag: Arbetslösa kvinnor från främst offentlig sektor skall få

möjlighet att starta eget företag eller kooperativ. Aktivitetsstöd/starta-eget

bidrag skall kunna utgå i högst tolv månader till de kvinnor som har varit

inskrivna på arbetsförmedlingen i mer än två år. Vidare skall kompletterande

insatser kunna erbjudas i form av vägledning, utbildning och stödjande nätverk.

Skälen för regeringens förslag: Tidigare har lågkonjunkturen drabbat främst män.

De strukturella förändringarna på arbetsmarknaden medför dock att arbetslösheten

bland kvinnor ökar. Till detta kommer den höga deltidsarbetslösheten som främst

drabbat kvinnor.

 För att minska arbetslösheten för kvinnor som tidigare varit anställda inom

den offentliga sektorn samt för att öka kvinnors företagande genom att ta till

vara deras särskilda kompetens, föreslår regeringen att ett särskilt starta-

eget-bidrag/aktivitetsstöd införs. Bidraget avser att stödja kvinnor som vill

starta eget företag eller kooperativ. Särskilt invandrarkvinnors möjlighet till

detta bör tas till vara. Bidraget skall utgå i högst tolv månader och bör riktas

till dem som har varit inskrivna på arbetsförmedlingen i mer än två år.

 Studier tyder på att kompletterande insatser behövs för att öka kvinnors

företagande. AMS har på regeringens uppdrag i november 1995 redovisat en

strategi för att stimulera kvinnor att starta eget företag. Det kan vara

individuell vägledning för att stimulera kvinnor att driva eget företag.

Vägledningen kan kompletteras med rådgivning om eget företagande med

utgångspunkt i den enskilda kvinnans behov och förutsättningar. Det kan vara

erbjudande om en anpassad utbildning i form av ett antal fristående

utbildningsmoduler (marknadsanalys, bokföring, marknadsföring,

självförtroendehöjning och så vidare) ur ett utbildningsprogram för

nyföretagare. Det individuella utbildningsprogrammet bör styras upp av en

handlingsplan för varje deltagare. Ett viktigt inslag är att erbjuda kvinnor

som fått starta-eget bidrag att ingå i nätverk för idéspridning och

kunskapsöverföring. Insatserna i form av utbildning och nätverk kan upphandlas

som arbetsmarknadsutbildning. Insatserna för att främja kvinnligt företagande

skall kunna finansieras genom medel för de arbetsmarknadspolitiska åtgärder och

genom medel från Europeiska socialfondens mål 3.

7.4.7 Projektverksamhet för att bryta den könsuppdelade

 arbetsmarknaden

Budgetåret 1995/96 fick Arbetsmarknadsstyrelsen 45 miljoner kronor (30 miljoner

kronor räknat på 12 månader per år) till projekt, som syftade till att bryta den

könsuppdelade arbetsmarknaden, samt för att höja kompetensen hos de egna

medarbetarna i samband med projekten. En utvärdering från november 1995 av de

dittills utlästa resultaten från projekten 1994/95 visade att ca 4000 kvinnor

och 1100 män på något sätt varit involverade i projekten. Cirka 500 av de aktiva

deltagarna var invandrare.

 De flesta projekten har haft vägledningsinsatser som svarat mot de arbetslösa

kvinnornas behov. Information och föreläsningar om morgondagens arbetsmarknad

samt olika utbildningsinsatser i ämnen som data och ekonomi, vardagsjuridik och

EU-frågor är exempel på vanliga teman inom aktiviteterna i projekten. Ett 30-tal

projekt har haft tydliga mål för att få kvinnor och män att bryta in på

otraditionella områden. Ett 15-tal projekt har haft som mål att få kvinnor att

starta eget. Flera av projekten har särskilt vänt sig till invandrarkvinnor.

 Flera positiva effekter av projekten har rapporterats för deltagarna. Det

gäller också den utökade samverkan som uppstått med andra myndigheter och

företag. De flesta traditionella arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har använts,

framförallt arbetsmarknadsutbildning och arbetslivsutveckling (ALU). Inom ramen

för brytprojekten har AMS nyligen initierat en analys av hur de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna används för arbetslösa kvinnor respektive

män.

 Regeringen anser att det är angeläget att fortsätta att utveckla arbetet för

att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Från arbetsmarknadspolitisk

synvinkel är det viktigt att kvinnors och mäns yrkesval breddas för att öka

möjligheterna till sysselsättning. Regeringen anser mot bakgrund av ovanstående

att medel även för budgetåret 1997 avsätts för brytprojekt. Regeringen avser att

återkomma i budgetpropositionen om medelsbehovet för denna projektverksamhet.

 7.61

7.5 Resultatredovisning

7.5.1 Prioriterade grupper

Riksdagens och regeringens intentioner är att särskild hänsyn skall tas till de

grupper som har en svag ställning på arbetsmarknaden, såsom ungdomar, äldre,

arbetshandikappade, långtidsarbetslösa och utomnordiska medborgare. Dessa har

som grupper en svårare situation på arbetsmarknaden till följd av bland annat en

lägre utbildningsnivå, liten eller ingen erfarenhet från arbetsmarknaden,

bristfälliga kunskaper i svenska eller ensidig rekrytering av yngre personer.

Ungdomar

Ungdomarna drabbades svårt av lågkonjunkturen i början av 1990-talet.

Arbetslösheten bland ungdomarna i åldern 18-19 år steg från 4,5 procent 1990 och

till 18,4 procent under hösten 1993, enligt AKU. För ungdomarna i åldern 20-24

år ökade under samma period arbetslösheten från 3,1 procent till 18,7 procent

Arbetslösheten är något större bland unga män än för unga kvinnor. Denna

skillnad är dock inte större än för övriga åldersgrupper.

 Ungdomarna påverkas mer av förändringar i konjunkturen än övriga

åldersgrupper. För ungdomar i åldern 18-19 år minskade arbetslösheten

successivt under åren 1994 och 1995. Arbetslösheten i gruppen 18-24 år var

däremot fortfarande 15 procent år 1995.

 Andelen ungdomar med långa inskrivningstider vid arbetsförmedlingen är låg i

jämförelse med flera andra åldersgrupper. Det beror på att ungdomarna är en

prioriterad grupp vid arbetsförmedlingen samtidigt som omsättningen till studier

och tillfälliga arbeten är hög i gruppen.

Äldre

Den genomsnittliga arbetslösheten för gruppen 55-64 åringar har under hela 1990-

talet varit lägre än för övriga ålderskategorier. År 1995 var arbetslösheten

bland de äldre 7,4 procent mot 7,7 procent för samtliga grupper av sökande.

Orsakerna till den lägre arbetslösheten i gruppen av äldre är flera. Många av de

arbetslösa i gruppen över 55 år får pension och står därför inte till

arbetsmarknadens förfogande. Den äldre arbetskraften är vidare mera etablerad på

arbetsmarknaden och omfattas därför av en viss anställningstrygghet, vilket

leder till att färre äldre drabbas av arbetslöshet.

 Äldre som blivit arbetslösa har dock stora problem att återinträda på

arbetsmarknaden. Företagens höga rekryteringskrav och deras inriktning av

rekryteringarna mot yngre har inneburit att de äldre arbetslösa fått svårt att

erhålla arbete. Vidare är det många äldre som har långa arbetslöshetstider,

vilket kan upplevas som negativt av arbetsgivarna. AMS bedömer i sin senaste

prognos att denna utveckling kommer att förstärkas under åren 1996 och 1997.

 Gruppen äldre arbetslösa utgörs till stor del av män. Det är en följd av att

lågkonjunkturen i början av 1990-talet framför allt drabbade den traditionellt

manliga industrin, vilken sysselsatte många äldre män. Samtidigt är

arbetskraftsdeltagandet lägre i gruppen äldre kvinnor.

 Totalt utgjorde äldre 5,9 procent av den totala omfattningen på åtgärderna år

1995. Det skall jämföras med att deras andel av arbetslösheten var 9,1 procent.

Det visar att det finns möjligheter att förbättra prioriteringen av de äldre

till åtgärder.

Arbetshandikappade

Antalet arbetshandikappade som söker arbete i genomsnitt per månad har ökat från

18 100 år 1990 till 52 730 år 1995. Stora insatser för gruppen av

arbetshandikappade har dock hindrat arbetslösheten att öka ytterligare.

Majoriteten av arbetslösa arbetshandikappade är män, cirka 55 procent av gruppen

utgjordes av män år 1995.

 Antalet arbetshandikappade vid förmedlingarna och instituten ökade under år

1995, samtidigt som det totala antalet sökande minskade. Vid

arbetsförmedlingarna och instituten fanns det under år 1995 i genomsnitt

71 267 arbetshandikappade per månad i konjunkturberoende åtgärder och

arbetslöshet. Vidare sysselsattes i genomsnitt 47 700 arbetshandikappade i

lönebidrag per månad. Gruppen arbetshandikappade utgör en stor andel av samtliga

sökande vid förmedlingarna. 10,3 procent av samtliga sökande var

arbetshandikappade år 1995.

Utomnordiska medborgare

Arbetsmarknaden för de utomnordiska medborgarna har försämrats dramatiskt under

1990-talet. Under år 1995 var 29,8 procent av de utomnordiska medborgarna

arbetslösa, enligt AKU. Det ska jämföras med år 1990 då arbetslöshetsnivån för

de utomnordiska medborgarna uppgick till 4,9 procent. Under samma period ökade

arbetslösheten totalt i landet från 1,6 till 7,7 procent. Fallet i

sysselsättningintensitet är än mer dramatisk, från 66 procent år 1990 till 36

procent år 1995. Sysselsättningsintensiteten för de svenska medborgarna var år

1995 72 procent.

 Gruppen av arbetssökande utomnordiska medborgare utgörs till största delen av

män. År 1995 var cirka 65 procent av dem män. Det är framför allt en effekt av

ett lägre arbetskraftsdeltagande bland de utomnordiska kvinnorna.

 Svårigheten illustreras av att 100 000 utomnordiska medborgare var anmälda vid

arbetsförmedlingen i början av år 1996, de befann sig både i åtgärder och

arbetslöshet. Av dessa var ett betydande antal, 35 000, föremål för utredning

eller kunde inte av andra skäl ta arbete direkt. Samtidigt befann sig 28 683

utomnordiska medborgare i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Invandrarnas sysselsättningssituation har de senaste årtiondena försämrats

trendmässigt och 1990-talets lågkonjunktur har ytterligare förvärrat

invandrarnas situation på arbetsmarknaden. Flera faktorer har sannolikt haft en

negativ inverkan på invandrarnas sysselsättningsläge. Lediga arbeten utan krav

på utbildning eller arbetslivserfarenhet har till exempel minskat kraftigt.

Arbetslivets krav på svenskkunskaper och svenskspecifik kompetens har ökat.

Rekryteringsprocessen har förändrats och personkontakterna spelar en allt större

roll. Vidare har invandringen ändrat karaktär och är mer heterogen. I många fall

har det också tagit alltför lång tid från att en flykting ansöker om asyl tills

utredning, beslut om uppehållstillstånd, flyttning till en kommun och

utbildningsprogram genomförts. Detta kan medföra risk att yrkeskunskaper

förloras och flyktingarna passiviseras. En ytterligare orsak till den låga

sysselsättningsintensiteten är de senaste årens relativt omfattande invandring

vilket i praktiken innebär att en stor andel ägnar sig åt studier och

yrkesutbildning. Det finns också tecken på att invandrarna diskrimineras av

många arbetsgivare.

Långtidsarbetslösa

Antalet långtidsarbetslösa personer ökade under 1990-talet till följd av den

kraftigt stigande arbetslösheten. Långtidsarbetslösheten har främst förhindrats

med hjälp av olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilket är i linje med

politikens syfte.

 Långtidsarbetslösheten minskade under år 1995, men har börjat öka under 1996.

Antalet individer med långa perioder utan fast förankring på den ordinarie

arbetsmarknaden har dock ökat. Det visar att det finns en stor rundgång mellan

åtgärder, tillfälliga arbeten och arbetslöshet. För närvarande har mer än 200

000 personer varit inskrivna vid förmedlingen i mer än två år, det vill säga att

de är långtidsinskrivna. Kännetecknande för gruppen av långtidsinskrivna är

deras låga utbildningsnivå. Dessa sökande riskerar att permanent förlora

kontakten med den ordinarie arbetsmarknaden.

 Det är många män som har långa inskrivningstider. Det är en följd av att

lågkonjunkturen i början av 1990-talet främst drabbade industrin, vilken

sysselsätter många män. I dag är utvecklingen på arbetsmarknaden annorlunda. Det

är framför allt kvinnodominerade arbeten i den offentliga sektorn som försvinner

samtidigt som efterfrågan på arbetskraft inom industrin ökar. Det är därför

möjligt att utvecklingen av långtidsinskrivningen bland män och kvinnor kommer

att ändras i framtiden. Det finns också för närvarande en tendens till att

andelen kvinnor med en lång inskrivningstid ökar vid förmedlingen.

7.5.2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har under 1990-talet fått bära en stor

börda för de obalanser som finns på den svenska arbetsmarknaden. Antalet

personer i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder har ökat från drygt 100 000 år

1990 till omkring 200 000 år 1995. Regeringen ställde vid ingången av budgetåret

1995/96 krav på att AMV i genomsnitt skulle sysselsätta 238 000 personer per

månad i olika konjunkturberoende åtgärder. Detta krav har sedermera reducerats i

samband med att anslaget för åtgärderna har minskat, nuvarande krav är att AMS

skall sysselsätta 215 000 personer per månad i konjunkturberoende åtgärder.

Figur 1.

 Riksdagen har beslutat att de svaga grupperna på arbetsmarknaden särskilt

skall prioriteras till de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Åtgärderna skall

stärka gruppernas ställning på arbetsmarknaden så att de skall ha förbättrade

möjligheter att konkurrera på den reguljära arbetsmarknaden. I tabellen nedan

anges hur stor andel av personerna i åtgärder som utgjordes av grupper med en

utsatt ställning på arbetsmarknaden.

 7.62

Tabell 1. Andelen personer i respektive åtgärd och arbetslöshet från grupper med

en svagare ställning på arbetsmarknaden under år 1995, siffrorna avser procent.

------------------------------------------------

 Åtgärd Arbets- Utom- Över 55 18-24 år

 hand. nordisk

------------------------------------------------

 Saknar 10,5 12,4 10,5 23,6

 arbete

------------------------------------------------

 I åtgärd10,2 13,4 4,8 32,5

------------------------------------------------

 A.plats-14,0 25,3 1,8 49,4

 intro.

------------------------------------------------

 Utb.- 3,0 3,4 2,8 34,8

 vikariat

------------------------------------------------

 Alu 11,4 6,5 11,8 12,6

------------------------------------------------

 Dator- 2,6 3,2 0,0 99,0

 tek

------------------------------------------------

 Bered.- 12,9 17,4 8,0 4,6

 arbete

------------------------------------------------

 Rek- 6,1 3,8 4,1 36,1

 stöd

------------------------------------------------

 A-utb 13,5 22,5 2,1 20,9

------------------------------------------------

 Under perioden juli 1995 till december 1995 utgjorde männen i genomsnitt 52,4

procent av samtliga sökande vid förmedlingen. Samtidigt var 55,4 procent av

samtliga sökande i åtgärder män. Det innebär att männen får en större del av

åtgärderna än kvinnorna. Det beror på att det finns fler män i de grupper som

skall prioriteras till åtgärder, till exempel utomnordiska medborgare och

arbetshandikappade. Tendensen är dock att andelen kvinnor i åtgärder ökar.

Arbetsplatsintroduktion

Arbetsplatsintroduktion infördes under år 1995 och ersatte bland annat

ungdomsintroduktion, ungdomspraktik, invandrarpraktik och akademikerpraktik.

Efter en inledningsfas har omfattningen av sökande i arbetsplatsintroduktion

ökat. I april 1996 deltog cirka 42 600 personer i

 7.63

arbetsplatsintroduktion. Det är ungefär lika många män och kvinnor som deltar i

arbetsplatsintroduktion.

 Åtgärdseffektiviteten för arbetsplatsintroduktionen är i jämförelse med flera

andra åtgärder relativt god. Under år 1995 fick mer än 20 procent av de sökande

arbete direkt efter att åtgärden avslutades.

 En stor andel av deltagarna i arbetsplatsintroduktion utgörs av ungdomar, fler

än 45 procent är yngre än 25 år. Resultaten för ungdomarna är bättre än för

övriga åldersgrupper. Det är troligt att åtgärden hjälper ungdomarna in på den

ordinarie arbetsmarknaden. Det finns även många utomnordiska medborgare i

arbetsplatsintroduktion. Omfattningen av utomnordiska medborgare i åtgärden är

större än omfattningen i invandrarpraktik samtidigt som fler får arbete direkt

efter arbetsplatsintroduktionen.

Utbildningsvikariat

Under budgetåret 1994/95 påbörjade drygt 35 000 personer utbildningsvikariat.

Det är framför allt offentliga arbetsgivare som visat intresse för

utbildningsvikariat och där återfinns fyra femtedelar av alla vikarier, främst

inom områdena vård och service. Inom det privata näringslivet är det betydligt

svårare att marknadsföra utbildningsvikariaten. Detta brukar förklaras med att

den privata sektorn saknar den saxnings- och vikariatskultur som kännetecknar

den offentliga sektorn. Vikariatstiderna har i genomsnitt varit 125 dagar -

vilket motsvarar cirka 18 veckor. Kvinnorna står för tre fjärdedelar av antalet

utbildningsvikariat vilket förklaras av att yrkesområdena vård och service

dominerar. Andelen kvinnor på denna nivå har varit oförändrad de senaste åren.

Även ålderssammansättningen har varit relativt konstant. Budgetåret 1994/95 var

medelåldern för hela gruppen som påbörjade utbildningsvikariat 31 år.

Deltagarnas formella utbildningsbakgrund uppvisar samma tendens som

arbetsmarknadsutbildningen, det vill säga allt fler har bättre utbildning.

Senaste budgetåret hade två tredjedelar av deltagarna kortare än eller lika med

tvåårigt gymnasium. Den utbildning som dominerar är framförallt vårdlinje och

social servicelinje.

Bidrag till utbildning i företag

Under budgetåret 1994/95 deltog drygt 48 000 personer någon gång i utbildning

som anordnats med bidrag till utbildning i företag. Omräknat till

heltidsutbildade deltog i genomsnitt per månad cirka 2 500 personer.

Arbetsmarknadsverkets kostnader för utbildning i företag uppgick till 382

miljoner kronor. Under tidsperioden juli 1995 till och med november 1995 deltog

4 979 personer i denna åtgärd.

 Omfattningen av denna form av företagsutbildning har successivt minskat. I

budgetpropositionen för budgetåret 1995/96 (prop. 1994/95:100 bil. 11) har

regeringen föreslagit att åtgärden, Bidrag till utbildning i företag, skall

upphöra helt vid ingången av budgetåret 1998.

Utbildning inom de så kallade kommunavtalen

För att begränsa uppsägningar inom den offentliga sektorn har det under

budgetåren 1993/94 och 1994/95 varit möjligt att bevilja bidrag för

företagsutbildning inom kommuner och landsting. I stället för att beräkna

bidragen per deltagare och timme har ett belopp om högst 50 000 kronor per

person kunnat användas. Under budgetåret 1994/95 betalades 745 miljoner kronor

ut i enlighet med dessa överenskommelser. Avtalen innebär att anställda deltar i

olika kompetens- eller utvecklingsinsatser som kan vara yrkesutbildning eller

allmänt kompetenshöjande. Intresset hos kommuner och landsting att förlänga

dessa avtal, alternativt sluta nya, under innevarande budgetår, har inte varit

lika påtagligt som tidigare.

Arbetslivsutveckling

Arbetslivsutvecklingen ökade mycket snabbt i omfattning efter införandet den 1

januari 1993. Vid ingången av verksamhetsåret 1993/94 deltog ungefär 40 000

personer i arbetslivsutveckling. Under budgetåret 1994/95 minskade omfattningen

av sökande i åtgärden till följd av den stigande efterfrågan på arbetskraft. När

efterfrågan på arbetskraft nu minskar leder det till att antalet personer i

arbetslivsutveckling ökar. AMS prognos för hela budgetåret 1995/96 är att i

genomsnitt 46 800 personer per månad skall delta i arbetslivsutveckling.

 Under år 1995 utgjorde männen nästan 60 procent av de sökande i åtgärden.

 Antalet personer som erhåller arbete efter arbetslivsutveckling är lägre än

för övriga åtgärder. Under år 1995 fick cirka 11,8 procent av de sökande arbete

utan stöd direkt efter åtgärden. Orsaken till den lägre åtgärdseffektiveteten

kan vara att arbetslivsutveckling framför allt ges till personer som riskerar

att utförsäkras. Vidare är åtgärdens koppling till den reguljära arbetsmarknaden

mindre tydlig.

 Det är endast personer vilka uppbär ersättning från kassa eller KAS som är

berättigade till arbetslivsutveckling. Det är sökande med långa

inskrivningstider som erhåller arbetslivsutveckling, vilket är en följd av att

åtgärden används som en möjlighet för de sökande att kvalificera sig för en ny

ersättningsperiod när de riskerar att utförsäkras.

Datortek

Datorteken infördes under år 1995 och syftar till att ungdomar skall lära sig

den nya informationstekniken samtidigt som de skall delta i

arbetsmarknadsinriktade projektarbeten. Omfattningen av sökande i datorteken har

ökat successivt under åren 1995 och 1996. För närvarande är 12 700 ungdomar

inskrivna vid datorteken, vilket skall jämföras med regeringens ambition om 20

000 individer i åtgärden. Antalet platser i datorteken omfattar i dag cirka 24

000. Det innebär att volymen av sökande i datorteken förmodligen kommer att

fortsätta att öka under 1996.

 Målgruppen för datorteken har under första året varit ungdomar i åldern 20

till 24 år. Andelen arbetshandikappade är relativt liten i datorteken, vilket

beror på att det finns få arbetshandikappde bland ungdomarna. AMS har nyligen

utvärderat datorteken i en attitydundersökning som har riktat sig till

deltagarna i datorteken. Undersökningen visar att ungdomarna ger mycket goda

omdömen om datorteken på nästan samtliga punkter.

Beredskapsarbete

Ungefär 15 000 personer per månad har varit sysselsatta i olika

beredskapsarbeten under åren 1992 till 1995. Det är väsentligt färre än under

tidigare lågkonjunkturer, under år 1983 befann sig i genomsnitt 55 000

personer i beredskapsarbete per månad. Den lägre volymen av sökande i

beredskapsarbete är en medveten strategi från riksdagen och regeringen. Åtgärden

Arbetslivsutveckling har på många områden ersatt beredskapsarbete. AMS prognos

för budgetåret 1995/96 är att 11 400 personer per månad kommer att vara

sysselsatta i beredskapsarbete. Majoriteten av de sökande som erhåller

beredskapsarbeten är män, år 1995 var cirka 65 procent av dem som deltog i

åtgärden män.

 Cirka 12,7 procent av de sökande erhöll arbete utan stöd direkt efter att de

avslutat ett beredskapsarbete under år 1995.

 Det är många långtidsinskrivna, arbetshandikappade och utomnordiska medborgare

som erhåller beredskapsarbete. Till exempel utgjorde personer som varit

inskrivna vid förmedlingen i mer än två år 40 procent av dem som deltog i

åtgärden under år 1995.

Rekryteringsstöd

Omfattningen av sökande i rekryteringsstöd har ökat successivt under 1990-talet.

Under budgetåret 1992/93 var i genomsnitt 10 800 personer anställda med

rekryteringsstöd per månad. Under budgetåret 1994/95 hade antalet

rekryteringsstöd ökat till i genomsnitt 25 000 per månad. AMS prognos för

budgetåret 1995/96 är att i genomsnitt 16 100 personer per månad skall vara

anställda med rekryteringsstöd. Det innebär att antalet rekryteringsstöd kommer

att minska under budgetåret, vilket bland annat kan vara en följd av att

efterfrågan på arbetskraft minskar. Många av de sökande som erhåller

rekryteringsstöd är män, år 1995 var 65 procent av dem som erhöll åtgärden män.

 Resultaten av rekryteringsstöden är mycket goda i jämförelse med övriga

åtgärder. Cirka 70 procent av individerna som erhåller rekryteringsstöd får

arbete direkt efter åtgärden.

 Det är relativt få utomnordiska medborgare och arbetshandikappade som får

rekryteringsstöd. Många av dem som erhåller rekryteringsstöd är ungdomar eller

långtidsarbetslösa. Även personer i de utsatta grupperna får arbete direkt efter

rekryteringsstödet.

Skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare (OSA)

Under budgetåret 1994/95 deltog i genomsnitt 5 600 personer per månad i

offentligt skyddad anställning, vilket överensstämmer med volymen i åtgärden

under tidigare år. Prognosen för budgetåret 1995/96 är att 5 300 personer i

genomsnitt per månad skall delta i offentligt skyddat arbete. Majoriteten av de

sökande i åtgärden är män, under andra halvåret 1995 var 83 procent av dem som

deltog i åtgärden män.

 Av dem som lämnade offentligt skyddat arbete under budgetåret började 12

procent ett arbete utan OSA eller lönebidrag.

 Offentligt skyddat arbete vänder sig framför allt till handikappade. Under år

1995 var 85 procent av dem som deltog i åtgärden handikappade

Starta eget

Starta-eget-bidraget infördes 1992. Efter en lägre volym av sökande i åtgärden

under åren 1992 och 1993 ökade omfattningen under 1994 och 1995. För närvarande

deltar i genomsnitt cirka 10 000 personer per månad i åtgärden.

 Det är framför allt män som erhåller starta-eget-bidrag. Cirka 66 procent av

deltagarna i åtgärden utgörs för närvarande av män. Vidare är det många i åldern

25 till 39 år som får starta-eget-bidrag. Drygt var fjärde företag startades

inom varuhandeln år 1994.

 Resultaten av starta-eget-bidragen är relativt tillfredsställande. Av de

företag som avslutade bidragsperioden under oktober år 1993 var det tre av fyra

som fortfarande var verksamma i oktober år 1994.

Europastipendier

Sedan den 1 januari 1996 har yrkesutbildade arbetslösa ungdomar som fyllt 20 men

inte 30 år möjlighet att få ett stipendium för att praktisera utomlands under en

period om minst sex månader. Sedan åtgärden trädde i kraft har 15 ungdomar

erhållit stipendier.

Arbetsmarknadsutbildning

Av AMS årsberättelse för arbetsmarknadsutbildning avseende budgetår 1994/95

framgår det att det genomsnittliga antalet personer som deltog i

arbetsmarknadsutbildning var högre än föregående budgetår. Rapporten visar även

att utbildningens inriktning i stort sett följer den allmänna trend som finns på

arbetsmarknaden. Detta visas bland annat genom att datakunskaper betonas

ytterligare med en ökning från 25 procent till 29 procent jämfört med föregående

budgetår, medan vårdutbildning sjunker ytterligare från 5 procent till 4

procent. Under budgetåret 1994/95 deltog knappt 200 000 personer någon gång i

arbetsmarknadsutbildning, vilket är 32 000 personer fler än budgetåret 1993/94.

Detta innebär att 57 900 personer i genomsnitt per månad deltagit i

arbetsmarknadsutbildning 1994/95, varav 52 000 i upphandlad

arbetsmarknadsutbildning och 5 900 personer i reguljär utbildning. En faktor som

förklarar AMS ökning av arbetsmarknadsutbildningen är att budgetåret 1994/95

inleddes med en högre ingående balans.

 Av AMS årsberättelse för budgetåret 1994/95 för arbetsmarknadsutbildning

framgår att 46 procent av deltagarna var kvinnor. Detta motsvarar kvinnornas

andel av de arbetslösa. Andelen ungdomar upp till 24 år var drygt 20 procent

vilket är en minskning med 6 procentenheter jämfört med budgetåret 1993/94.

Medelåldern för hela gruppen som påbörjade arbetsmarknadsutbildning budgetåret

1994/95 är 34 år. Ett viktigt mål för arbetsmarknadsutbildning är att bryta den

könsuppdelade arbetsmarknaden. Enligt årsberättelsen är resultaten varierande.

Vad gäller de tekniska utbildningarna är tre fjärdedelar män medan det inom

vårdområdet råder en kvinnlig övervikt. Inom administration/ADB, det

kommersiella området, serviceområdet samt inom de förberedande utbildningarna är

det ungefär lika många män som kvinnor som studerar.

 Ett annat viktigt mål med arbetsmarknadsutbildning är att stödja grupper som

har en svag ställning på arbetsmarknaden. Till dessa grupper räknas:

långtidsarbetslösa, utomnordiska medborgare samt arbetshandikappade. Enligt AMS

årsredovisning för arbetsmarknadsutbildning framgår att man lyckats väl att

uppfylla detta mål.

 Arbetsmarknadsutbildningens kostnader kan delas upp i två delar, dels

kurskostnader för köp av arbetsmarknadsutbildning, dels kostnader för

utbildningsbidrag för deltagare. De totala kurskostnaderna för upphandling av

arbetsmarknadsutbildning uppgick under budgetåret 1994/95 till 5,6 miljarder

kronor. Den genomsnittliga kostnaden per kursdeltagarvecka uppgick till 1 774 kr

under budgetåret 1994/95 och är en minskning med 6 procent jämfört med

budgetåret 1993/94. Priset per kursdeltagarvecka har minskat de senaste åren och

förklaras dels av att AMV i högre grad efterfrågar utbildning som är mindre

kapitalintensiv, dels en ökad konkurrens totalt sett och inom olika

yrkesområden. Till detta kommer också en förbättring av upphandlingen.

Kompetensen inom AMV för upphandling har utvecklats vilket också lett till att

priserna har kunnats pressas.

 Den totala kostnaden för utbildningsbidrag till arbetsmarknadsutbildning

uppgick under budgetåret 1994/95 till 6,3 miljarder kronor. Denna kostnad är

direkt relaterad till nivåerna för arbetslöshetsersättningen och därmed också

relaterad till hur stor andel av deltagarna som tillhör arbetslöshetskassan.

7.6 Återrapportering till riksdagen om utvecklingen av

anställningar med lönebidrag

Riksdagen har den 7 december 1995 antagit regeringens proposition (1995/96:96)

om Anställning med lönebidrag i syfte att häva stoppet för nya

lönebidragsanställningar under budgetåret 1995/96. Riksdagen har i ett

tillkännagivande begärt att regeringen skall återkomma till riksdagen med en

redovisning av hur anställningarna med lönebidrag har utvecklats.

AMS fick genom ett regeringsbeslut den 21 december 1995 i uppdrag att senast den

1 mars 1996 redovisa lönebidragsutvecklingen.

AMS rapport till regeringen om utvecklingen av lönebidrag

Antalet anställda med lönebidrag under kalenderåret 1995 uppgick till i

genomsnitt 49 600 per månad. Detta är det högsta antal som har redovisats sedan

lönebidraget infördes år 1980 och innebär cirka 5 000 fler i åtgärden än

motsvarande genomsnitt år 1994. I en åtgärdsprognos, lämnad av

länsarbetsnämnderna, beräknas antalet anställningar med lönebidrag minska med

cirka 3 200 mellan december 1995 och motsvarande månad 1996.

I det faktiska utfall som föreligger under april månad 1996 finns vissa

tendenser som visar att tempot i neddragningen av volymerna är snabbare än

prognosticerat. Denna antagna neddragning av antalet lönebidrag påskyndas som en

följd av de varsel och uppsägningar som följer av neddragningen av

bidragsnivåerna.

 Till följd av riksdagens beslut att sänka bidragen till 80 procent efter fyra

års anställning med lönebidrag har omförhandlingar inletts i takt med att

bidragsbesluten löper ut. Vid en förfrågan till länsarbetsnämnderna bedömer de

att det vid mitten av februari fanns cirka 600 kända varsel om uppsägningar

eller verkställda uppsägningar av anställningar med lönebidrag. Det största

antalet varsel återfinns inom allmännyttiga organisationer. Den allmänna

uppfattningen är att fler varsel är att vänta i takt med att bidragsbesluten

omförhandlas under återstoden av budgetåret.

Av AMS rapport framgår att arbetsförmedlingen/arbetsmarknadsinstituten (af/ami)

sedan budgetåret 1989/90 fram till halva budgetåret 1994/95 har lyckats öka

antalet placerade arbetshandikappade med lönebidrag från i genomsnitt 427 nya i

lönebidrag per månad till i genomsnitt 1 180 per månad. AMS kunde konstatera

påtagliga svårigheter att finansiera nya beslut under 1995. Antalet nya beslut

om lönebidragsmedel under sista kvartalet 1995 uppgick till endast 47 procent av

antalet under motsvarande tid 1994.

AMS redovisar vidare att antalet övergångar från Samhall till arbete på den

reguljära arbetsmarknaden minskat påtagligt för att sista kvartalet 1995 uppgå

till 60 procent av antalet under motsvarande period 1994.

 Försöksverksamheten med Särskilt introduktionsstöd- och uppföljningsstöd för

funktionshindrade i arbetslivet (SIUS) påverkas också av bristen på

lönebidragsmedel, då de engagerade stödpersonerna finansieras med medel under

samma anslag. Två län har lagt ned sina projektverksamheter på grund av

medelsbrist.

 AMS bedömer att uppsägningar av anställda med lönebidrag hos främst

allmännyttiga organisationer kommer att innebära nya grupper av svårplacerade

sökande med arbetshandikapp, där andra anställningar med lönebidrag kommer att

krävas för en återgång till arbetslivet. Antalet arbetssökande med

arbetshandikapp ökar och under januari 1996 var antalet arbetssökande

arbetshandikappade (i kategori 11-14) 47 200, vilket är en ökning med nästan 5

procent jämfört med samma tidpunkt föregående år.

 Från den 1 juli 1995 kan lönebidrag lämnas med högst 50 procent av

lönekostnaden till arbetsgivare som anställer långtidsarbetslösa som fyllt 60 år

och uppbär arbetslöshetsersättning. Endast tio personer från denna målgrupp hade

anställts med lönebidrag fram till den 15 januari 1996.

AMS redovisar vidare i sin rapport vilka lönebidragsvolymer som finns hos olika

arbetsgivarkategorier vid början och slutet av sista halvåret 1995.

Antal lönebidragsanställda hos olika arbetsgivare

Arbetsgivare Antal Antal +/- Andel

 procent

 15/6-95 15/12-95 15/12-95

Statliga 4 090 4 001 -89 8,4 %

Motsv. inst. 316 170 -146 0,4 %

Förs.kassa 275 281 6 0,6 %

Allm.nytt. 16 982 16 407 -57534,4 %

Kommuner 6 265 6 052 -213 12,7 %

Landsting 1 549 1 500 -493,1 %

Affärsverk 72 61 11 0,1%

Företag 18 346 17 512 -834 36,7 %

Övriga 1 892 1 742 -150 3,6 %

Summa 49 787 47 726 -2 061 100,00 %

Av tabellen framgår att vid enskilda företag och allmännyttiga organisationer

finns det flest anställda med lönebidrag. Dessa arbetsgivarkategorier

sysselsätter cirka 70 procent av samtliga anställda med lönebidrag. Många

anställda med lönebidrag finns också hos statliga och kommunala arbetsgivare som

sysselsätter cirka 20 procent av alla anställda med lönebidrag.

 7.64

Bidragsnivåer i procent för anställningar med lönebidrag fördelade på

arbetsgivarkategorier, kvarstående respektive omprövade beslut

ArbetsgivareSamtligaOmprövade beslutOmprövade beslut

 kvarstående15/6 -95 15/12 -95

 beslut

Statliga 89,9 90,3 84,4

Motsv.inst. 91,0 91,0 78,9

Förs.kassa 94,0 94,1 87,1

Allm.nytt. 85,6 85,5 84,4

Kommuner 53,0 50,7 50,5

Landsting 44,5 42,8 43,3

Affärsverk 67,9 67,2 59,1

Företag 65,9 64,0 63,0

Övriga 65,2 63,1 62,0

Summa 72,6 71,9 70,4

AMS redogör också i ovanstående tabell för bidragsnivåerna hos olika kategorier

av arbetsgivare. AMS konstaterar att det fortfarande finns höga bidragsnivåer

hos vissa kategorier arbetsgivare och att detta kvarstår från det gamla

lönebidragssystemet med fasta bidragsnivåer baserade på arbetsgivarkategori.

Regeringens överväganden

AMS har den 19 februari 1996 rapporterat om volymutvecklingen när det gäller

lönebidragsanställningar under anslaget Särskilda åtgärder för

arbetshandikappade. Antalet personer i genomsnitt per månad för vilka

arbetsgivaren fick lönebidrag uppgick till 49 600 under kalenderåret 1995. Denna

volym är högre än vad reservationsanslaget är beräknat för, det vill säga en

omfattning på cirka 44 000 - 45 000 personer. AMS överskred också anslagsposten

som finansierar lönebidrag och offentligt skyddat arbete med 208 miljoner kronor

under budgetåret 1994/95. Regeringen har i regleringsbrevet för budgetåret

1995/96 ett verksamhetsmål att minst 50 000 personer i genomsnitt per månad

ges lämplig sysselsättning för de medel som tilldelats för Särskilda åtgärder

för arbetshandikappade.

RRV har lämnat invändning i revisionsberättelsen över AMV:s årsredovisning för

budgetåret 1994/95 med anledning av överskridandet av tidigare nämnda

anslagspost.

 Den i förhållande till anvisade medel höga åtgärdsvolymen fick under år 1995

som följd ett stopp för nya anställningar med lönebidrag. Detta har redovisats i

proposition 1995/96:96 Anställning med lönebidrag. Där förordades att AMS skulle

verka för att successivt minska volymerna och lönebidragsnivåerna.

Länsarbetsnämnderna har i en prognos beräknat att antalet anställda med

lönebidrag kommer att minska med cirka 3 200 personer mellan december 1995 och

motsvarande månad 1996. Processen förväntas påskyndas till följd av varsel och

uppsägningar av lönebidragsanställda. Regeringen bedömer dock att flera ideella

organisationer genom förhandlingar med kommuner och landsting kommer att kunna

hitta lösningar till kompletterande finansieringsformer och därmed motverka

uppsägningar av lönebidragsanställda.

 Sänkningen av bidragsnivån till högst 80 procent efter de fyra första årens

anställning med lönebidrag har inneburit att omförhandlingar har inletts i takt

med att bidragsbesluten löper ut. Sänkningen innebär en tidigareläggning till en

nivå som riksdagen redan tidigare har beslutat om.AMS har redovisat att endast

ett mindre antal äldre har kunnat anvisats till en anställning med lönebidrag.

Riksdagen har i den nyligen antagna propositionen 1995/96:96 om Anställning med

lönebidrag, särskilt anvisat 50 miljoner kronor för anställning av arbetslösa,

icke arbetshandikappade människor som fyllt 60 år med lönebidrag. Regeringen

bedömer att det därför bör finnas ytterligare förutsättningar för att bereda

sysselsättning för äldre personer med relativt kort tid kvar till

ålderspensioneringen och som har svårigheter att få nytt arbete sedan de har

blivit arbetslösa.

 Det flexibla lönebidraget som utgår från den enskilda personens

förutsättningar att medverka i produktionen, har medfört att arbetsmarknaden har

vidgats för arbetshandikappade. Bidragsnivån utgår från den enskilde

arbetshandikappade, oavsett arbetsgivarkategori. Enskilda och kommunala

arbetsgivare har med det flexibla lönebidraget blivit ett tydligare alternativ

och utökat möjligheterna för arbetshandikappade. I det tidigare systemet, med

fasta bidragsnivåer för olika arbetsgivarkategorier och som var lägst för

enskilda och kommunala arbetsgivare, blev ofta gravt arbetshandikappade

hänvisade till arbetsuppgifter i allmännyttiga organisationer eller inom staten.

 Regeringen har med det flexibla lönebidraget ställt ökade krav på AMS att

hantera volymutvecklingen och bidragsnivåerna och att inom ramen för anvisade

medel få utrymme för fler anställda med lönebidrag. Genom en vidgad

arbetsmarknad, där privata och kommunala arbetsgivare i större omfattning kan

anställa arbetshandikappade med hjälp av bidraget och därmed medverka i

rehabiliteringsarbetet, minskar risken för negativa inlåsningseffekter.

Arbetsgivare, som har möjlighet att ta ett eget kostnadsansvar för det arbete en

anställd med lönebidrag utför, ger också möjlighet för den anställde att, efter

rehabilitering, gå över till en reguljär anställning utan särskilt bidrag eller

med minskade bidrag. Samtidigt har arbetshandikappade med ett arbetshandikapp,

som tilltar, möjlighet att stanna kvar längre i arbetslivet eftersom

bidragsnivån även kan höjas. De omförhandlingar som har inletts från den 1

januari 1996 kommer bland annat att innebära en prövning av huruvida tränings-

och rehabiliteringseffekter kan ha förändrat arbetsförmågan och om det finns

skäl att ändra bidragsnivån.

 Regeringen avser utreda hur de offentliga resurserna utnyttjas i syfte att

bereda sysselsättning och arbete åt personer med arbetshandikapp. I

översynen skall också en analys göras av lönebidraget mot bakgrund av de

statsbidrag som utgår till de allmännyttiga organisationerna i syfte att bedöma

effekterna av förändringarna av lönebidragsnivåerna som riksdagen har beslutat

om. Riksdagen har också nyligen antagit arbetsmarknadsutskottets betänkande om

Lönebidragsmedel inom allmännyttiga organisationer (1995/96:AU15) i vilket

lämnas förslag som syftar till att förhindra uppsägningar av arbetshandikappade

inom allmännyttiga organisationer som är aktuella för omförhandlingar.

7.7 Arbetsrättskommissionen

Arbetsrätten behöver förändras. Arbetsrätten måste ha en ändamålsenlig

utformning och spegla en rimlig avvägning mellan löntagarnas behov av skydd mot

godtyckliga och diskriminerande beslut och företagens behov att kontinuerligt

kunna anpassa sin organisation och sin arbetsstyrka till förändrade

förutsättningar och behov. Den skall också vara utformad så att den inte

försvårar för företagen att expandera och nysatsa (prop. 1995/96:150).

 Regeringen bemyndigade den 16 mars 1995 statsrådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN] att tillkalla

en kommission med uppdrag att söka lösningar på de problem som arbetsmarknadens

parter anser finns på arbetsrättens område. Kommissionen, som leddes av

direktören Tony[REDACTED_EFTERNAMN], antog namnet 1995 års Arbetsrättskommission.

 Utgångspunkten för kommissionens arbete var enligt dess direktiv att lösningen

på de problem som finns på arbetsrättens område bör bygga på en gemensam syn och

tillkomma i en samförståndsanda. Kommissionen fick därför uppdraget att söka

lösningar på de problem som arbetsmarknadens parter anser finns inom

arbetsrätten. Syftet var att kommissionen under medverkan av parterna skulle

finna former för hur parterna själva i så stor utsträckning som möjligt genom

kollektivavtal kunde utforma de arbetsrättsliga reglerna så, att de fungerar väl

i praktiken och blir så enkla och effektiva som möjligt. Kommissionens mål var

att åstadkomma en långsiktig och stabil arbetsrätt som

- främjar flexibilitet och produktivitetsutveckling i företagen och den

offentliga sektorn,

- tillgodoser de anställdas behov av utveckling, inflytande, frihet och

trygghet,

- främjar jämställdhet mellan könen, och

- främjar invandrarnas villkor på arbetsmarknaden.

 7.65

Kommissionen slutförde den 10 maj i år sitt arbete genom att överlämna rapporten

Samarbetsavtal?. I rapporten konstateras att arbetsmarknadens parter under

arbetets gång närmat sig varandra påtagligt i åtskilliga väsentliga frågor på

arbetsrättens område. I vissa frågor har dock stora åsiktsskillnader bestått.

Varken arbetsgivarnas eller arbetstagarnas representanter har kunnat godta det

slutförslag till avtalsrekommendation som kommissionens ordförande presenterat.

 Vid regeringens överläggning med arbetsmarknadens parter den 28 maj 1996 antog

parterna regeringens erbjudande att ställa medlare till parternas förfogande.

Medlarna skall understödja parternas förhandlingar som syftar till att lösa de

motsättningar som föreligger beträffande arbetsrätten. Utgångspunkten för

förhandlingarna är att medverka till åtgärder som kan öka sysselsättningen.

 Mot denna bakgrund uppdrog regeringen den 30 maj 1996 åt Statens

förlikningsmannaexpedition att utse medlare. Medlarna kommer att informera

regeringen om resultatet av sitt arbete den 23 augusti 1996. Regeringen utgår

från att medlingsarbetet leder till att parterna kommer överens.

7.8 Översynen av arbetsmarknadspolitiken

7.8.1 Utredningar

Ett stort antal utredningar har under det senaste året behandlat, eller

behandlar ännu, frågor av stor betydelse för sysselsättningen och

arbetsmarknadens funktionssätt men också av stor betydelse för att uppnå en mer

jämställd arbetsmarknad och en integrering av invandrare i det svenska

samhället. Regeringen gav i december 1995 dessa utredningar i uppdrag att senast

den 29 februari 1996 till regeringen redovisa det underlag som kunde vara av

betydelse för en sysselsättningspolitisk proposition under våren 1996.

 Under våren 1996 har den Arbetsmarknadspolitiska kommittén (A 1994:01) och

Utredningen om Kvinnors arbetsmarknad (A 1995:13) redovisat sina

slutbetänkanden, Aktiv arbetsmarknadspolitik (SOU 1996:34) respektive Hälften

vore nog - om kvinnor och män på 90-talets arbetsmarknad (SOU 1996:56). Dessutom

har Kommittén om ett nationellt kunskapslyft för vuxna (KLK) (U 1995:10)

redovisat sitt delbetänkande En strategi för kunskapslyft och livslångt lärande

(SOU 1996:27). Den Invandrarpolitiska kommittén (KU 1994:11) har lämnat en

skrivelse till regeringen (dnr A96/2227/IP).

 Synpunkter på dessa betänkanden respektive Invandrarpolitiska kommitténs

skrivelse har, utom i fråga om betänkandet från Utredningen om kvinnors

arbetsmarknad, inhämtats vid en serie remissmöten som

Arbetsmarknadsdepartementet och Utbildningsdepartementet anordnade under april

1996. De frågor som behandlades vid dessa möten liksom vilka som var närvarande

framgår av avsnitt 7.8.2. De skriftliga synpunkter som lämnades vid remissmötena

finns tillgängliga i Arbetsmarknadsdepartementet under dnr A96/2319/A.

 AMS har också under våren 1996 lämnat dels en anslagsframställning för

budgetåret 1997, dels en rapport (Arbetsmarknadsverkets framtida organisation)

om hur det av statsmakterna beslutade besparingskravet skall genomföras inom

AMV. Riksrevisionsverket har yttrat sig över den sistnämnda rapporten (dnr RRV

22-96-0854).

7.8.2 Närvarande vid remissmöten

Remissmötet den 9 april 1996

Vid remissmötet lämnades synpunkter på följande avsnitt i den

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs betänkande (SOU 1996:34).

Arbetsmarknadspolitikens roll (kapitel 3)

Arbetsförmedling (kapitel 4)

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder (kapitel 5)

Utvärdering (kapitel 10)

Närvarande var

Arbetslivsinstitutet

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS)

Finansdepartementet

Högskolan i Växjö, Nationalekonomiska institutionen

Landsorganisationen i Sverige (LO)

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK)

Riksdagens arbetsmarknadsutskott

Rådet för arbetslivsforskning

Svenska arbetsgivareföreningen (SAF)

Sveriges akademikers centralorganisation (SACO)

Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

Universitetet i Uppsala, Nationalekonomiska institutionen

Remissmötet den 11 april 1996

Vid remissmötet lämnades synpunkter på delbetänkandet från Kommittén om ett

nationellt kunskapslyft för vuxna (SOU 1996:27) och på följande avsnitt i den

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs betänkande.

Arbetsmarknads- och kompetensbehov (kapitel 6)

Närings-, regional- och arbetsmarknadspolitik (kapitel 8)

Närvarande var

Arbetsgivarverket

AMS

Finansdepartementet

Företagarnas riksorganisation

Kommittén för kvalificerad yrkesutbildning

LO

Landstingsförbundet

NUTEK

SAF

Svenska kommunförbundet

SACO

TCO

Remissmötet den 17 april 1996

Vid remissmötet lämnades synpunkter på skrivelsen (dnr A96/2227/IP) från den

Invandrarpolitiska kommittén och på följande avsnitt i den

Arbetsmarknadspolitiska kommitténs betänkande.

Invandrarna och arbetsmarknaden (kaptitel 4)

Kommunernas roll i arbetsmarknadspolititiken (kapítel 9)

Samordnad rehabilitering (kapitel 7)

Närvarande var

AMS

Finansdepartemetentet

Handikappombudsmannen

Invandrar- och flyktingpolitiska rådet

Svenska kommunförbundet

LO

Landstingsförbundet

Riksdagens arbetsmarknadsutskott

Riksförsäkringsverket (RFV)

Socialdepartemetentet

Socialstyrelsen (SoS)

Statens invandrarverk

Storstadskommittén

SAF

SACO

Sveriges kommunaltjänstemannaförbud

TCO

 7.66

7.9 Sammanfattning av den nya inriktningen av den

aktiva arbetsmarknadspolitiken

Regeringens mål är att halvera den öppna arbetslösheten fram till sekelskiftet.

Arbetsmarknadspolitiken kan bidra till detta genom att skapa en väl fungerande

arbetsmarknad, genom att lediga platser tillsätts snabbt och att arbetslösa kan

komma tillbaka i arbete så fort som möjligt.

 I denna proposition presenteras förslag rörande den aktiva arbets-

marknadspolitiken. Förslag rörande övriga delar av arbetsmarknadspolitiken -

arbetstider, arbetsrätt, arbetsorganisation och arbetsmiljö - kommer regeringen

att redovisa i andra sammanhang.

 Regeringens förslag inom det arbetsmarknadspolitiska området är:

En stark nationell offentlig arbetsförmedling

Utgångspunkten för den aktiva arbetsmarknadspolitiken är i likhet med tidigare

en stark nationell offentlig arbetsförmedling. Platsförmedlingens roll skall

enligt regeringens uppfattning även framöver vara central. Den som kommer till

arbetsförmedlingen som arbetssökande skall i första hand få kännedom om de

lediga platserna och få hjälp med att snabbt finna ett lämpligt arbete.

Tydliga mål för arbetsmarknadspolitiken

Målen för Arbetsmarknadsverket skall göras tydligare och kraven på uppföljning

skärps. De övergripande målen för arbetsmarknadspolitiken skall vara att hålla

nere vakanstiderna för lediga platser, minska långtidsarbetslösheten samt

motverka långa tider utan reguljärt arbete.

Utökad lokal samverkan i arbetsmarknadspolitiken

Ansvaret för att verkställa de arbetsmarknadspolitiska uppdragen fördelas på

fler aktörer. Kommunerna får ett tydligare uppdrag i arbetet med att bekämpa

arbetslösheten i och med att de får ett utökat ansvar i

arbetsförmedlingsnämnderna. En samordning av regler och flexiblare åtgärder

skapar förutsättningar för starkare lokal förankring.

Individen i centrum - handlingsplaner för alla som är arbetslösa länge

Arbetsförmedlingen och den arbetssökande skall göra upp en plan där det främsta

målet skall vara att finna arbete. I planen skall finnas en tydlig

överenskommelse med respektive parts åtagande.

Hög omfattning på arbetsmarknadspolitiska programmen

För budgetåret 1997 skall 230 000 personer per månad vara i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessutom skall ca 40 000 äldre beredas

sysselsättning i offentliga tillfälliga arbeten.

Nya former för sysselsättning

Offentligt tillfälligt arbete skall kunna erbjudas den som är 55 år eller äldre

och som varit inskriven vid arbetsförmedlingen som arbetssökande i mer än två år

samt uppbär arbetslöshetsersättning.

- Lokala arbetscentra för långtidsarbetslösa lyfts fram som ett exempel på nya

former för arbetsmarknadspolitiska program.

- Exportsäljare och miljöinformatörer är exempel på framtida utbildningar inom

ramen för arbetsmarknadsutbildningen.

- En arbetsgivare skall kunna få vikariatsersättning när en anställd är ledig

med lön för att starta eget företag.

Satsa på utbildning för arbetslösa

- Inom ramen för den statliga vuxenutbildningssatsningen prioriteras arbetslösa

som är i behov av en gymnasieutbildning.

- Utomnordiska medborgare som varit arbetslösa och inskrivna vid

arbetsförmedlingen under minst två år samt arbetslösa arbetshandikappade får

möjlighet att studera inom det reguljära utbildningsväsendet på grundskole- och

gymnasienivå inom ramen för arbets