Regeringens proposition

1997/98:47

Ändring i minerallagen (1991:45)

Prop.

1997/98:47

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 11 december 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Närings- och handelsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Den långa traditionen av gruvbrytning och de senaste årens ökade prospektering

kan leda

till en positiv utveckling av malmreserven i vårt land. Gruvindustrin har

skaffat sig goda

kunskaper om hanteringen av de miljöproblem som uppstår i samband med

malmbrytning

och förädling. Det ger en bra bas för en balanserad användning av våra

naturresurser samt

ökad produktion och sysselsättning.

För att underlätta och effektivisera verksamheten för företagen och för att

förenkla

myndigheternas tillståndsgivning föreslås ändringar i minerallagen (1991:45).

Ändringarna innebär i huvudsak följande:

 Möjlighet till förlängning av giltighetstiden för undersökningstillstånd från

gällande

maximala 10 år till 15 år.

 Den treåriga karenstiden för prospektörer vid en ny prövning av under-

sökningstillstånd ersätts med en karenstid på ett år som gäller för alla.

 En skyddszon på 1 000 meter införs runt bearbetningskoncessioner för att

skydda

igångvarande gruvor.

 Skyldighet införs för en yrkesmässig tillståndshavare att till bergmästaren

inlämna

resultat i form av rådata.

 Förtydligande av minerallagens regler för miljöskydd. Det innebär att

medgivande till

undersökningsarbete inom vissa områden, bl.a. i de obrutna fjällområdena, skall

kunna

förenas med villkor.

 Vissa ändrade avgifter för ansökning och undersökning föreslås för att

effektivisera

handläggningen.

 Bergsstatens distriktsindelning avskaffas. I fortsättningen skall en

bergmästare

ansvara för tillståndsgivning och tillsyn i hela landet.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45) 7

3 Ärendet och dess beredning 12

4 Ändrad giltighetstid för undersökningstillstånd 12

4.1 Bakgrund 12

4.2 Regeringens förslag 13

5 Ändrad karenstid 14

5.1 Bakgrund 14

5.2 Regeringens förslag 14

6 Införande av skyddszon 15

6.1 Bakgrund 15

6.2 Regeringens förslag 15

7 Förtydligande av minerallagens regler om miljöskydd 17

7.1 Bakgrund 17

7.2 Regeringens förslag 17

8 Skyldighet för en tillståndshavare att redovisa resultat 18

8.1 Bakgrund 18

8.2 Regeringens förslag 19

9 Ändrade avgifter 20

9.1 Bakgrund 20

9.2 Regeringens bedömning 21

10 Bergsstatens distriktsindelning avskaffas 22

10.1 Bakgrund 22

10.2 Regeringens förslag 22

11 Författningskommentar 24

Bilaga 1 Sammanfattning av utredningens betänkande 28

Bilaga 2 Utredningens lagförslag 33

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser vid remissbehandlingen av

betänkandet

Gruvorna och framtiden (SOU 1996:152) 37

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 38

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 43

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

11 december 1997 46

Rättsdatablad 47

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i

minerallagen (1991:45).

Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Härigenom föreskrivs i fråga om minerallagen (1991:45)

dels att 2 kap. 7 och 9 §§, 3 kap. 6 och 7 §§, 6 kap. 3 §, 8 kap. 1 och

3 §§, 9 kap. 4 §, 14 kap. 3 § samt rubriken närmast före 2 kap. 9 § skall

ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 9 a och b §§,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Har giltighetstiden förlängts en-

ligt 6 §, skall den på ansökan av

tillståndshavaren förlängas med yt-

terligare sammanlagt högst fyra år,

om det finns synnerliga skäl.

Har giltighetstiden förlängts en-

ligt 6 §, skall den på ansökan av

tillståndshavaren förlängas med yt-

terligare sammanlagt högst fyra år,

om det finns särskilda skäl.

Giltighetstiden kan därefter för-

längas med ytterligare sammanlagt

högst fem år, om det finns synner-

liga skäl såsom att tillståndshava-

ren visar, att betydande arbete har

lagts ned inom området och att

vidare undersökningar sannolikt

kommer att leda till att bearbet-

ningskoncession kan meddelas.

Karenstid

Hinder mot undersökningstillstånd

9 §

När ett undersökningstillstånd el-

ler en bearbetningskoncession har

upphört att gälla, kan en ansökan

från tillstånds- eller koncessions-

havaren om nytt undersöknings-

tillstånd beträffande mark inom

samma område inte prövas förrän

tre år har förflutit från det att till-

ståndet eller koncessionen upphör-

de att gälla.

När ett undersökningstillstånd el-

ler en bearbetningskoncession har

upphört att gälla, kan en ansökan

om undersökningstillstånd beträf-

fande mark inom samma område

prövas tidigast ett år efter det att

tillståndet eller koncessionen upp-

hörde att gälla.

Om det föreligger synnerliga skäl, får bergmästaren medge undantag

från bestämmelserna i första stycket.

9 a §

Undersökningstillstånd får inte

meddelas för mark inom en skydds-

zon runt ett område som omfattas

av en bearbetningskoncession.

Skyddszonen skall ha en sträckning

av 1 000 meter från gränsen för det

område som omfattas av kon-

cessionen. Om det finns särskilda

skäl får skyddszonen minskas.

Om en gruva eller motsvarande

anläggning inte tagits i drift inom

tre år efter det att bearbetningskon-

cession meddelades, får dock under-

sökningstillstånd meddelas inom

skyddszonen fram till dess att anläggningen

tas i drift.

Om en gruva eller motsvarande

anläggning tagits i drift inom kon-

cessionsområdet, får undersök-

ningstillstånd inom skyddszonen

trots första stycket meddelas den

som innehar bearbetningskonces-

sionen eller annan, som har dennes

medgivande.

9 b §

När en ansökan om bearbet-

ningskoncession har givits in för

visst område, skall vad som anges i

9 a § första stycket om hinder för

undersökningstillstånd gälla till

dess att frågan om koncession slut-

ligt avgjorts. En ansökan om under-

sökningstillstånd inom en skydds-

zon skall förklaras vilande i avvak-

tan på slutligt beslut i koncessions-

ärendet.

3 kap.

6 §

Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område

som statlig myndighet hos regeringen har begärt skall avsättas till

nationalpark eller i strid med föreskrifter som har meddelats beträffande

naturreservat med stöd av naturvårdslagen (1964:822).

Undersökningsarbete får inte heller, utan medgivande av länsstyrelsen,

äga rum inom

1. befästningsområde och sådant område utanför detta som regeringen

bestämmer,

2. kyrkogård och annan begravningsplats,

3. område som avses i 3 kap. 5 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

Ett medgivande enligt andra

stycket 3 skall förenas med de

villkor som är nödvändiga för att

förhindra att påtaglig skada upp-

kommer för områdets natur- och

kulturvärden. Länsstyrelsen får

även i övrigt förena ett medgivande

enligt andra stycket med villkor.

7 §

Undersökningsarbete får inte utan medgivande av bergmästaren äga

rum inom

1. område inom trettio meter från allmän väg eller sådan vägsträckning

enligt fastställd arbetsplan, trettio meter från järnväg eller kanal som är

upplåten för allmän trafik eller trettio meter från allmän flygplats,

2. område inom etthundra meter från tomt med byggnad där någon är

bosatt under övervägande del av året,

3. område med kyrka, annan samlingslokal, undervisningsanstalt, ho-

tell eller pensionat eller område med vårdanstalt, elevhem eller liknande

inrättning, om den är avsedd för mer än femtio personer,

4. område med elektrisk kraftstation eller industriell anläggning,

5. område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt plan- och

bygglagen (1987:10).

I fall som anges i första stycket 5 får medgivande inte lämnas i strid

med planen eller områdesbestämmelserna. Om syftet med planen eller

bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket 2 4 får

undersökning ske, om medgivande har lämnats av den som berörs av

arbetet. I fall som anges i första stycket 2 skall medgivande lämnas av

ägaren till byggnaden eller tomten och den som har nyttjanderätt till den.

I fall som anges i första stycket 3 och 4 skall medgivande lämnas av

ägare och nyttjanderättshavare.

Bergmästaren får förena sitt

medgivande med villkor.

6 kap.

3 §

Ett undersökningstillstånd eller

en bearbetningskoncession kan

återkallas, om tillstånds- eller kon-

cessionshavaren inte fullgör sina

skyldigheter enligt denna lag eller

enligt villkor i tillståndet eller kon-

cessionen eller om det annars finns

särskilda skäl.

Ett undersökningstillstånd eller

en bearbetningskoncession kan

återkallas, om tillstånds- eller kon-

cessionshavaren inte fullgör sina

skyldigheter enligt denna lag eller

enligt villkor i tillståndet eller kon-

cessionen eller om tillstånds-

havaren bryter mot villkor som

uppställts för medgivande till

undersökningsarbete eller om det

annars finns särskilda skäl.

8 kap.

1 §

Ärenden om beviljande av under-

sökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession prövas av berg-

mästaren i det distrikt där till-

stånds- eller koncessionsområdet

eller huvuddelen därav ligger, om

inte annat följer av 2 §.

Ärenden om beviljande av under-

sökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession prövas av berg-

mästaren, om inte annat följer av

2 §.

Bergmästaren får avgöra ärenden om beviljande av undersöknings-

tillstånd utan att någon annan än sökanden haft tillfälle att yttra sig.

I ärenden om beviljande av bearbetningskoncession skall berg-

mästaren, såvitt gäller tillämpningen av lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m., samråda med länsstyrelsen i det eller de län där

koncessionsområdet ligger. Länsstyrelsen får därvid besluta om särskild

utredning enligt 2 kap. 11 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

3 §

Ärenden i övrigt om undersök-

ningstillstånd eller bearbetnings-

koncession prövas av bergmästaren

i det distrikt där tillståndet eller

koncessionen har meddelats.

Ärenden i övrigt om undersök-

ningstillstånd eller bearbetnings-

koncession prövas av bergmästaren.

I ärenden om förlängning av bearbetningskoncession enligt 4 kap. 10 §

skall bergmästaren, såvitt gäller tillämpningen av lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m., samråda med länsstyrelsen i det

eller de län där koncessionsområdet ligger.

Ärenden om förlängning av bearbetningskoncession enligt 4 kap. 10 §

skall hänskjutas till regeringens prövning om bergmästaren vid tillämp-

ningen av lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. finner

skäl att frångå vad länsstyrelsen har föreslagit. Hänskjutande skall också

ske av ärenden om återkallelse av undersökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession av synnerliga skäl enligt 6 kap. 3 § samt av övriga

ärenden enligt denna paragraf som bergmästaren bedömer vara särskilt

betydelsefulla från allmän synpunkt.

9 kap.

4 §

Markanvisningsförrättning hålls

av bergmästaren i det distrikt där

koncessionen har meddelats.

Markanvisningsförrättning hålls

av bergmästaren.

Som förrättningsmän skall även delta två gode män om bergmästaren

finner att det behövs eller när någon sakägare begär det och det inte

medför oskäligt dröjsmål.

14 kap.

3 §

När ett undersökningstillstånd

upphör utan att bearbetningskon-

cession meddelas inom under-

sökningsområdet, skall tillstånds-

havaren, om han yrkesmässigt be-

driver undersökningsarbete, senast

inom en månad till bergmästaren

inge en redovisning över utförda

undersökningsarbeten. Till redovis-

ningen skall fogas en karta över det

undersökta området. Av redovis-

ningen skall framgå

När ett undersökningstillstånd

upphör utan att bearbetningskon-

cession meddelas inom under-

sökningsområdet, skall tillstånds-

havaren, om han yrkesmässigt be-

driver undersökningsarbete, senast

inom tre månader till bergmästaren

inge en redovisning över utförda

undersökningsarbeten. Till redovis-

ningen skall fogas en karta över det

undersökta området. Av redovis-

ningen skall framgå

1. vem som utfört undersök-

ningen,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersök-

ningen har varit samt

4. vem som förvarar undersök-

ningsresultaten.

1. vem som utfört undersök-

ningen,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersök-

ningen har varit samt

4. resultaten av undersökningen i

form av rådata.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

redovisningens innehåll och

utformning.

_____________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. De nya bestämmelserna i 2 kap. 9 a och b §§ minerallagen skall inte

tillämpas i fråga om bearbetningskoncessioner som har meddelats av

bergmästaren före den 1 juli 1998.

3. 14 kap. 3 § minerallagen i dess äldre lydelse gäller fortfarande i

fråga om undersökningstillstånd som beviljats före den 1 juli 1998.

Ärendet och dess beredning

Regeringen beslöt den 21 december 1995 att bemyndiga chefen för

dåvarande Näringsdepartementet att tillkalla en särskild utredare med

uppdrag att se över vissa frågor om statens roll för främjande av den

svenska gruvnäringens utveckling. Genom beslut den 30 maj 1996 om

tilläggsdirektiv fick utredaren i uppdrag att lämna förslag om ändring i

minerallagen som innebär skyldighet för yrkesmässiga prospektörer att

rapportera resultatet av sitt undersökningsarbete när undersöknings-

tillståndet upphör utan att bearbetningskoncession meddelas inom under-

sökningsområdet.

Den särskilda utredaren lämnade den 8 oktober 1996 betänkandet

Gruvorna och framtiden (SOU 1996:152). En sammanfattning av

utredningens betänkande finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i

bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remiss-

instansernas synpunkter finns tillgänglig i Närings- och handels-

departementet (dnr N96/1303).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 20 november 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag och synpunkter.

Dessutom har några redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter

berörs i författningskommentaren.

Ändrad giltighetstid för undersökningstillstånd

Bakgrund

Enligt 2 kap. 5 7 §§ minerallagen gäller ett undersökningstillstånd i tre

år från dagen för beslutet. Tillståndet kan, efter ansökan av tillstånds-

havaren, förlängas med sammanlagt högst tre år om ändamålsenlig un-

dersökning genomförts inom området eller om tillståndshavaren har god-

tagbara skäl till att undersökning inte har skett och kan göra sannolikt att

området kommer att undersökas under ansökningstiden. Om giltig-

hetstiden förlängts skall den efter ansökan kunna förlängas med ytter-

ligare fyra år om det finns synnerliga skäl. Ett undersökningstillstånd kan

alltså gälla sammanlagt högst 10 år. Med synnerliga skäl avses enligt vad

som framgår av förarbetena sådant som tvist om inmutningsrätten, lång-

varig arbetsinställelse, naturkatastrof, fyndighetens beskaffenhet, särskil-

da naturförhållanden eller andra därmed jämförliga omständigheter som

hindrat eller försvårat undersökningsarbetet (prop. 1974:32 s. 155 f).

Prospekteringsverksamhet är ett långsiktigt arbete som är förenat med

stora kostnader. Prospektering har på senare år bl.a. inriktats mot allt

djupare belägna malmer. Djupprospektering är i allmänhet relativt kost-

sam och kräver längre tid än annan prospektering. Det innebär att under-

sökningstiden skall räcka till för att göra rekognoseringsarbeten, mät-

ningar och karteringar m.m. för att få tillräckliga indikationer på platser

som bedöms som gynnsamma från malmsynpunkt. Dessa platser skall

undersökas och borrningsarbeten skall utföras. När och om en minera-

lisering påträffats, vilket kan ske i ett ganska sent skede, skall denna

undersökas med borrning för att fastställa storlek, halt, form och utbred-

ning. Först därefter finns det underlag för att söka bearbetningskon-

cession. Nuvarande regler kan i olyckliga fall leda till att en prospektör

kan tvingas avbryta verksamheten, t.ex. vid sen upptäckt av en djup-

malm, på grund av att tillräckligt undersökningsarbete för att få bear-

betningskoncession på fyndigheten inte hinner slutföras innan till-

ståndstiden löper ut.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: Prospektörer skall få möjlighet till ytterligare

förlängning av undersökningstiden med upp till 5 år. Denna för-

längning skall kunna ges om det föreligger synnerliga skäl. Dessa skäl

är att betydande arbete lagts ned inom området och att det är sannolikt

att fortsatta undersökningar kommer att leda till att en bearbetnings-

koncession meddelas. Förlängningen är endast avsedd att användas i

undantagsfall. För giltighetstidens förlängning från 6 till 10 år ändras

kriteriet till särskilda skäl.

Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta länsstyrelser och kommuner är positivt

inställda till förslaget liksom SGU, Svenska gruvföreningen, Tricorona

Mineral och Mirab-Mineralresurser AB. Övriga remissinstanser har inte

haft någon erinran mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den tekniska utvecklingen har

förändrat villkoren både för gruvdrift och prospektering under senare år.

Det har bl.a. lett till att en ökande andel prospektering genomförs efter

djupare belägna malmer. Denna typ av prospektering är mer kostnads-

krävande och tar längre tid än prospektering efter ytnära malmer. Som

redan nämnts kan nuvarande regler i undantagsfall få till följd att ett

lovande undersökningsarbete måste avbrytas på grund av att under-

sökningstiden löper ut.

För företagen innebär en prospektering ett stort risktagande. De

resurser som satsas i verksamheten bedöms utifrån sannolikheten till

utdelning. Det är helt avgörande för prospekteringsviljan att den som

satsar på prospektering vet att om en fyndighet påträffats är det också

tillåtet att utvinna mineral.

I enlighet med utredningens förslag bör nu prospektörer få möjlighet

att i undantagsfall få undersökningstiden förlängd från 10 år till 15 år.

Som förutsättning gäller att betydande arbete lagts ned inom området och

att fortsatta undersökningar kommer att leda till bearbetningskoncession.

Som framgår av författningskommentaren har på Lagrådets inrådan

kriteriet för förlängning av giltighetstiden från 6 till 10 år anpassats till

att bättre svara mot rådande förhållanden.

Regeringens förslag syftar till att underlätta för de prospektörer som

verkligen har behov av en ytterligare förlängning.

Undersökningsavgiften bör höjas för denna sista period (se avsnitt 9).

Ändrad karenstid

Bakgrund

Karenstiden då ett undersökningstillstånd upphör är tre år för den som

innehaft tillståndet. För andra finns ingen karenstid. Det innebär att den

som utfört prospekteringsarbete på ett område under i vissa fall tio år inte

får fortsätta arbeta på området förrän tre år förflutit, medan andra har

möjlighet att få undersökningstillstånd dagen efter att det upphört att

gälla. I den gamla gruvlagen (1974:342) fanns en liknande bestämmelse.

Där var karenstiden ett år för alla. Innan bestämmelser om karenstid

infördes kunde den som tidigare haft inmutningen söka ny inmutning på

samma område dagen efter det att inmutningstiden löpt ut. Detta ledde

till upprepade s.k. ommutningar och utestängde andra från området under

mycket lång tid utan att något prospekteringsarbete utfördes. Anledning-

en till att karenstiden skulle omfatta alla var att omöjliggöra ommutning

genom bulvan.

Det var delvis samma skäl som låg bakom införandet av den nuvarande

karenstiden på tre år men då ansågs att de prospektörer som inte haft

undersökningstillstånd inte heller skulle behöva vänta på att få söka ett

tillstånd. Detta borde endast gälla den som haft tillståndet.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: En karenstid på ett år från det att ett under-

sökningstillstånd eller en bearbetningskoncession upphör att gälla

införs för alla.

Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsstyrelserna i Örebros, Västmanlands, Dalar-

nas och Jämtlands län samt Askersunds, Hedemora, Skellefteå, Arjeplogs

och Kiruna kommuner är positiva till förslaget liksom Svenska gruv-

föreningen, SGU och Bergmästaren. Tricorona Mineral AB anser att det

inte är motiverat med ett års karenstid och föreslår i stället en månads

karenstid för alla. Övriga remissinstanser har inte haft någon erinran mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Allmänt kan sägas att en karenstid

när ett undersökningstillstånd eller en bearbetningskoncession upphört att

gälla kan användas som ett verktyg för att öka mångfalden, konkurrensen

och därmed effektiviteten i prospekteringsarbetet men också för att stävja

missbruk.

Det har framkommit att nuvarande regler om karenstid tyvärr inte haft

någon större positiv påverkan på prospekteringsviljan. Det finns inte

heller någon anledning att anta att prospektörer ansöker om undersök-

ningstillstånd utan avsikt att aktivt bedriva undersökningsarbete. Mot

denna bakgrund finns det ingen anledning att behandla tillståndshavare

sämre än andra prospektörer.

Reglerna bör därför ändras i enlighet med utredningens förslag. I fort-

sättningen bör alltså en ettårig karenstid gälla för alla. Liksom tidigare

bör det finnas möjlighet till dispens om det finns synnerliga skäl.

Införande av skyddszon

Bakgrund

Gränserna för undersökningstillstånd och bearbetningskoncession räknas

vertikalt mot djupet. När bergmästaren fastställer gränserna för en bear-

betningskoncession tas hänsyn till malmernas form mot djupet. Det djup

som därvid beaktas hänger samman med på vilket djup malmen har

påträffats. Det kan förekomma att ytligt påträffade malmer vid större

djup har en annan stupning mot djupet och fortsätter utanför kon-

cessionens avgränsning. Den kan på så sätt hamna innanför ett under-

sökningstillstånd som gränsar till koncessionen.

Sannolikheten att finna brytvärd malm i anslutning till en gruva är stor.

Det innebär att blotta ansökan om bearbetningskoncessioner kan locka

andra prospektörer att söka undersökningstillstånd i det närliggande

området. Normalt är det dock synnerligen ovanligt att två gruvor kan

drivas ekonomiskt inom samma område. Det är trots allt ganska vanligt

att det förekommer mindre malmer i anslutning till större. För det mesta

är dessa så små att de av ekonomiska skäl bryts från den stora gruvan.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: För att skydda fyndigheterna hos gruvor som är

i drift införs en skyddszon på 1 000 meter runt en bearbetnings-

koncession. Skyddszonen skall upphöra att gälla om en gruva inte

öppnats under en treårsperiod räknat från det att bearbetningskon-

cession meddelats. Om en gruva tas i drift senare införs en skyddszon.

Inom en skyddszon får, efter att gruvan tagits i drift, undersöknings-

tillstånd meddelas koncessionshavare eller annan efter medgivande

från koncessionshavaren.

Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredaren har dock inte föreslagit ett skydd för alla gruvor som

är i drift, oavsett när driften startas. Utredaren har inte heller föreslagit en

möjlighet att medge annan än tillståndshavaren ett undersökningstillstånd

eller möjlighet att minska skyddszonen.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har ingen erinran mot

förslaget. SGU samt Länsstyrelserna i Västmanlands, Dalarnas och Jämt-

lands län är positiva. Det gäller även Askersunds, Skellefteå, Arjeplogs

och Kiruna kommuner. Hedemora kommun anser att förslaget är bra men

har pekat på ett par alternativ som kan ge större flexibilitet genom sär-

skild förrättning av bergmästaren. Bergmästaren menar att skyddszonen

möjligen kan minskas till 500 meter eftersom de flesta kända malmer

stupar brantare än vad som redovisats i utredningens exempel. Svenska

gruvföreningen är positiv till förslaget och föreslår att koncessionsinne-

havaren skall ha rättighet att överlåta undersökningstillstånd på annan.

Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att skydda igång-

varande gruvor mot spekulativ prospektering i direkt anslutning till

driftstället samtidigt som ett optimalt utnyttjande av mineralresurserna

eftersträvas. Därför bör en zon införas som skyddar alla nya gruvor men

också bidrar till att öka takten i prospektering och gruvverksamhet. Om

gruvan inte tagits i drift inom tre år efter det att bearbetningskoncession

meddelades får undersökningstillstånd meddelas inom skyddszonen fram

till den senare tidpunkt då gruvan eventuellt tas i drift.

Det kan anföras olika argument för hur stor en skyddszon bör vara.

Den bör dock inte vara så stor att den undandrar alltför stora arealer från

prospektering. Utredningen har redovisat ett exempel som bygger på en

malm vars stupning är 45 grader. De flesta malmkroppar som bryts i dag

står dock brantare är 45 grader. Det förekommer även mer flackt liggan-

de malmer. Gränserna för tillstånd beräknas vertikalt mot djupet. Detta

innebär i utredningens exempel att en skyddszon på 1 000 meter ger kon-

cessionshavaren rätt att undersöka malmen till 1 700 meters djup, vilket

inte är anmärkningsvärt djupt i gruvsammanhang. Det är inte osannolikt

att vi i framtiden kommer att ha gruvor på detta djup.

Att eventuellt göra skyddszonen beroende av en aktiv åtgärd från

företagets sida är meningslöst eftersom behovet finns för samtliga

bearbetningskoncessioner. Det innebär att företagen i sådana fall närmast

rutinmässigt kommer att ansöka om skyddszon.

För att driva på prospekteringsarbetet och för att underlätta för de

gruvföretag som bedriver prospektering i separata bolag bör det införas

en möjlighet för tillståndshavaren att medge att undersökningstillstånd

inom skyddszon beviljas till annan. Risken för att ett företag börjar

handla med rättigheter inom skyddszonen bedöms som mycket liten.

Fördelarna med en skyddszon överväger därför nackdelarna.

Förtydligande av minerallagens regler om miljöskydd

Bakgrund

I minerallagen finns det inte några särskilda miljökrav för under-

sökningstillstånd. Det har sin bakgrund i att undersökningsarbete i all-

mänhet inte ger några påtagliga effekter på naturmiljön. Minerallagen

reglerar inte heller all påverkan i samband med prospektering efter eller

utvinning av mineral. De övriga lagar som gäller för detta område är bl.a.

plan- och bygglagen (1987:10), lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m., naturvårdslagen (1964:822), kulturminneslagen

(1988:950) och miljöskyddslagen (1969:387).

Undersökningstillstånd för olja, gas, diamant och kol skall enligt

minerallagen förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna

intressen eller enskild rätt.

I 3 kap. minerallagen regleras frågan om hur undersökningsarbeten får

bedrivas. Hinder mot undersökningsarbeten i vissa områden finns införda

i 6 och 7 §§. Det har framkommit att tveksamhet råder om länsstyrelsen

och bergmästaren kan villkora ett medgivande enligt 3 kap. 6 och 7 §§

minerallagen. Av 6 § framgår att undersökningsarbeten inte får äga rum i

nationalpark eller område som statlig myndighet begärt skall avsättas till

nationalpark eller i strid med föreskrifter som meddelats beträffande

naturreservat. För undersökningsarbeten i de obrutna fjällområdena krävs

att länsstyrelsen lämnar medgivande. Paragrafen innehåller inte någon

uppgift om vad länsstyrelsen skall beakta när den lämnar ett medgivande.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: Ett medgivande av en länsstyrelse eller av

bergmästaren enligt 3 kap. 6 respektive 7 § minerallagen får vill-

koras. När det gäller undersökningsarbeten i de obrutna fjäll-

områdena införs en bestämmelse om att ett medgivande i dessa

områden skall kombineras med de villkor som behövs för att

förhindra att påtaglig skada uppkommer för områdets natur- och

kulturvärden.

Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Norrbottens län och Skellefteå

kommun menar att det klart måste framgå att länsstyrelsen och berg-

mästaren kan föreskriva villkor till skydd för natur, kultur och miljö.

Skellefteå kommun anser vidare att det är viktigt att i dessa sammanhang

tillvarata de lokala myndigheternas kunskaper. Naturvårdsverket anser att

medgivande skall kombineras med de villkor som behövs för att

förhindra att skada uppkommer på natur, kultur och miljö. SGU och

Mirab-Mineralresurser AB är positiva till att länsstyrelsen och berg-

mästaren villkorar medgivande till undersökningsarbete enligt 3 kap. 6

och 7 §§ minerallagen. Beträffande de obrutna fjällområdena anser SGU

att någon särbehandling av dessa områden inte behöver införas. Mirab är

starkt kritiskt till detta förslag.

Skälen för regeringens förslag: Prospektering är ett långsiktigt och

kostnadskrävande arbete som är beroende av stabila och tydliga regler.

Det är därför viktigt att det inte råder någon tvekan om vilka miljö-

aspekter som måste uppmärksammas i samband med tillståndsgivning

enligt minerallagen. Det underlättar även för prospektörerna att tidigt i

sitt arbete bli medvetna om vissa områdens känsliga karaktär.

Prospektering efter mineral bedrivs vanligen på sådant sätt att den inte

avsätter några påtagliga spår i miljön. De undersökningar som bedrivs in-

om ett undersökningstillstånd är t.ex. geologiska, geofysiska och geo-

kemiska analyser. Dessa kan utföras från flygplan, på marken, i borrhål

samt i laboratorier. Prospektörernas ökande användning av geografiska

informationssystem (GIS), t.ex. positionering med hjälp av bl.a. satel-

liter, leder till att påverkan på omgivningen ytterligare kommer att mins-

ka.

Regeringen delar utredarens mening att ett medgivande till under-

sökning i de obrutna fjällområdena skall förenas med de villkor som är

nödvändiga för att skydda områdets natur- och kulturvärden. Genom in-

förandet av en sådan bestämmelse elimineras osäkerheten om länsstyrel-

sens rätt enligt 3 kap. 6 § minerallagen att villkora sitt medgivande.

Ändringen innebär att ett medgivande skall förenas med villkor om det

behövs för att förhindra att påtaglig skada uppkommer.

Undersökningsarbete bör mot bakgrund av dess ringa miljöpåverkan

normalt även kunna bedrivas i områden som avses i 3 kap. 5 § lagen

(1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., de s.k. obrutna fjäll-

områdena. Länsstyrelsens medgivande kan för att minimera påverkan

från prospektering t.ex. lämnas under förutsättning att vissa arbeten sker

vintertid då marken är frusen. Andra villkor som länsstyrelsen kan

föreskriva är sådana som behövs för att skydda allmänna intressen.

Ett förtydligande bör också göras beträffande bergmästarens möjlighet

att förena sitt medgivande enligt 3 kap. 7 § minerallagen med nödvändiga

villkor.

Skyldighet för en tillståndshavare att redovisa resultat

Bakgrund

Enligt minerallagen är den som yrkesmässigt innehar undersöknings-

tillstånd skyldig att till bergmästaren redovisa vilka undersökningar som

utförts. Däremot finns det ingen skyldighet att redovisa resultat av under-

sökningarna. Den nuvarande skyldigheten enligt 14 kap. 3 § minerallagen

innebär att när ett undersökningstillstånd upphör utan att bearbetnings-

koncession meddelas inom undersökningsområdet så skall en redovis-

ning över utförda undersökningsarbeten senast inom en månad lämnas

till bergmästaren. Redovisningen skall innehålla en karta över området

och ange vem som utfört undersökningen, vilken typ av undersöknings-

arbeten som utförts, hur omfattande undersökningen har varit och vem

som förvarar undersökningsresultaten.

Regeringen föreslog i prop. 1995/96:108 om ändring i minerallagen att

rapporteringsskyldighet för resultat skulle införas för yrkesmässiga

prospektörer. Regeringen återkallade emellertid sin proposition. Frågan

överlämnades för bedömning i ett vidare sammanhang till den särskilda

utredaren om statens roll för främjande av den svenska gruvnäringens

utveckling.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: En skyldighet att redovisa resultat i form av

rådata införs för sådana yrkesmässiga undersökningstillstånd som inte

leder till bearbetningskoncession. Resultatet skall inlämnas till

bergmästaren senast inom tre månader.

Utredarens förslag: Överenstämmer huvudsakligen med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är till övervägande del posi-

tiva till förslaget. Flera remissinstanser, bl.a. Delegationen för utländska

investeringar i Sverige (ISA), Länsstyrelsen i Norrbottens län och Mirab-

Mineralresurser AB understryker vikten av att rapporteringsskyldigheten

avser rådata. Svenska gruvföreningen säger sig inte vara avvisande till en

utökad rapporteringsskyldighet under förutsättning att den inte medför

negativa effekter för en seriös och långsiktig prospektering. Gruvföre-

ningen har framfört ett eget förslag till rapportering som bl.a. betonar

behovet av en stark kontrollfunktion.

Skälen för regeringens förslag: Den som fått tillåtelse att göra under-

sökningar på annans mark bör dela med sig av den kunskap som erhållits

i samband med undersökningen om denna inte leder till bearbet-

ningskoncession. Skyldigheten att lämna resultat är inte ny. De tillstånd

för prospektering efter olja och gas som gavs enligt lagen (1974:890) om

vissa mineralfyndigheter var förenade med villkor om resultatredovis-

ning. Bl.a. vid oljeprospekteringen på Gotland lämnades kontinuerligt

detaljerade rapporter om prospekteringen till SGU.

Internationellt är det relativt vanligt med viss resultatrapportering. Det

gäller framför allt de stora gruvländerna Kanada och Australien men

även länder i vår närhet, såsom Finland, Norge och Irland. Formerna för

rapporteringen skiljer sig åt mellan länderna.

En viktig åtgärd som bidrar till spridningen av den geologiska

informationen är att införa en skyldighet att redovisa rådata från resul-

taten av utförda undersökningsarbeten. Det innebär redovisning av data i

form av t.ex. mätvärden. Geokemiska och geofysiska resultat redovisas

som analysvärden. Geologiska observationer redovisas utan tolkningar.

Den geologiska karteringen av borrkärnor skall redovisas, liksom vilka

mätningar som gjorts i borrhål. Var malm kan förekomma behöver inte i

något sammanhang redovisas.

En grundläggande förutsättning för en framgångsrik gruvindustri är en

effektiv prospektering som leder fram till nya fyndigheter. För att bidra

till effektiviteten i prospekteringen och spridningen av geologisk in-

formation är det rimligt att lämna resultat från undersökningsarbeten när

dessa upphör utan att bearbetningskoncession har meddelats.

Det är viktigt att skyldigheten att lämna resultat inte hämmar prospek-

teringsviljan eller lägger en alltför stor börda på seriösa prospektörer.

Resultatrapporteringen bör om möjligt göras i digital form och inlämnas

till bergmästaren inom en tid av tre månader, dels för att möjliggöra för

prospektörerna att sammanställa materialet, dels för att driva på rappor-

teringen. Bergmästaren skall göra en grundläggande kontroll av

resultatrapporteringen vid mottagandet. För att få ett enkelt och obyråkra-

tiskt men ändå så rättvist system som möjligt skall närmare föreskrifter

utfärdas. Undersökningsresultaten kommer att omfattas av den sekretess

som idag gäller för bergmästarens tillsynsverksamhet. Sekretesstiden

skall dock begränsas. Regeringen anser att en sekretesstid på fyra år är

tillräcklig för att väga det allmänna intresset att få geologisk information

spridd mot den enskilde prospektörens intresse av att få disponera över

sina undersökningsresultat och eventuellt sälja resultatet av sitt arbete.

En särreglering för de fall när ett nytt undersökningstillstånd meddelas

för en del av ett resultatrapporterat område skulle motverka syftet med en

smidig administration.

För att uppnå syftet med kunskapsförmedling skall materialet efter

sekretesstidens utgång överlämnas till SGU för att ställas till pros-

pektörernas förfogande genom informationskontoret i Malå.

Ändrade avgifter

Bakgrund

Den som lämnar in ansökan om undersökningstillstånd är enligt 14 kap. 1

och 2 §§ minerallagen skyldig att betala ansökningsavgift och under-

sökningsavgift.

 Ansökningsavgiften är för närvarande 6 000 kronor för diamant, olja

och gasformiga kolväten samt 300 kronor för övriga koncessionsmineral.

Det rör sig om en fast engångsavgift som betalas per undersöknings-

område i samband med att ansökan om undersökningstillstånd lämnas in

till bergmästaren. Avgiften är inte arealberoende och återbetalas inte,

även om inget tillstånd skulle utfärdas. Avgiften ses som en handlägg-

ningsavgift.

Undersökningsavgiften är areal- och tidsberoende. Avgiften är låg för

de första åren av undersökningstiden och ökar därpå successivt. Motivet

för denna ökning är att uppmuntra prospektörer att efter hand minska den

areal som är belagd med undersökningstillstånd. Syftet är att prospek-

tören med tiden skall få allt bättre kännedom om sitt område så att

undersökningsverksamheten kan styras mot de mest lovande områdena.

Prospektören kan då avstå från de delar av undersökningsområdet som

bedöms som minst lovande.

Vid en generell prisjämförelse med de nordiska länderna ligger Sverige

mellan Finland som har lägre avgifter och Norge som har högre avgifter.

Regeringens bedömning

Regeringens bedömning: Ansökningsavgiften blir arealberoende,

beräknas på samma sätt och blir lika stor för alla koncessionsmineral.

Undersökningsavgiften höjs vid förlängning efter de första sex åren

och skärps ytterligare efter tio år.

Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har ingen erinran mot

förslagen. Länsstyrelsen i Jämtlands län, Kiruna kommun, SGU och

Bergmästaren uttrycker en klart positiv inställning medan Tricorona

Mineral AB allmänt anser att de utländska bolagens intresse för Sverige

minskar om avgifterna blir för stora. Mirab-Mineralresurser AB anser att

avgiftens storlek bör vara lika för alla koncessionsmineral samt att ökade

avgifter avskräcker framför allt de små bolagen samt privatpersoner från

prospektering.

Skälen för regeringens bedömning: Nuvarande regler innebär att

hela det sökta området är skyddat från andra konkurrerande prospektörer

under handläggningstiden. Sökanden har på detta sätt möjlighet att

utestänga andra från området för samma ansökningsavgift som skulle

gälla för ett mindre område. Ett större område innebär ökad handlägg-

ning för bergmästaren. Eftersom ansökningsavgiften är en handlägg-

ningsavgift är det rimligt att den blir beroende av arealen på det område

som ansökan avser. Ett sådant system verkar hämmande på ansökningar

som lämnas in över stora områden med avsikten att innan tillstånd

erhålles minska arealen drastiskt. Dessutom behöver inte bergmästaren

handlägga ärenden över stora arealer i onödan. Regeringen anser att det

inte finns anledning att ha olika avgifter för olika koncessionsmineral

eftersom de i princip kräver samma typ av handläggning.

Den tidigare föreslagna ändringen när det gäller tiden för under-

sökningstillstånd innebär att den kan förlängas med ytterligare en fem-

årsperiod utöver vad som gäller i nuläget (se avsnitt 4). Undersök-

ningsavgiften bör höjas med ökad undersökningstid därför att prospek-

tören får ta i anspråk mark för undersökning av koncessionsmineral un-

der längre tid. Regeringen anser att detta bidrar till en aktiv prospek-

teringsverksamhet och ger bättre förutsättningar för ett effektivt utnytt-

jande av landets mineralresurser. Regeringen har därutöver för avsikt att

besluta om en bestämmelse som anger att första årets undersöknings-

avgift inte kan återfås och att den skall baseras på den ansökta arealen.

Areal som bortfaller beroende på annans undersökningstillstånd eller

bearbetningskoncession skall dock borträknas. Vidare skall, i den ut-

sträckning ansökan avslås på grund av förhållanden som sökanden inte

kunnat styra över, undersökningsavgiften återbetalas för areal som bort-

faller.

Bergsstatens distriktsindelning avskaffas

Bakgrund

Bergsstatens uppgifter är att underlätta eftersökande och utvinning av

mineraliska ämnen, främst malmer, förhindra misshushållning med våra

mineralresurser samt förebygga att personer och egendom kommer till

skada vid gruvdrift.

SGU är central förvaltningsmyndighet för frågor om landets mineral-

hantering och har därmed ett övergripande mineralpolitiskt ansvar. SGU

är chefsmyndighet för Bergsstaten vilket bl.a. innebär att SGU fördelar

medel till Bergsstaten samt i förekommande fall utfärdar närmare före-

skrifter för verksamheten.

Bergsstaten är organiserad i två bergmästardistrikt som vart och ett

förestås av en bergmästare. Det norra distriktet med kontor i Luleå om-

fattar de fyra nordligaste länen (Norrbottens, Västerbottens, Västernorr-

lands och Jämtlands län). Det södra distriktet med kontor i Falun om-

fattar övriga Sverige (Götaland, Svealand och Gävleborgs län).

Vid Bergsstaten ges tillstånd och utövas tillsyn enligt minerallagen. De

tillstånd som förekommer är främst undersökningstillstånd och bear-

betningskoncessioner samt anvisning av mark i samband med utvinning

av mineraliska ämnen. Tillsyn rörande brytningen vid enskilda gruvor

ingår också i Bergsstatens arbetsuppgifter. Tillsynen har som främsta mål

att bevaka malmhushållningsaspekter och motverka skada för tredje man.

Ett par andra viktiga arbetsuppgifter är att informera om gällande regler

samt att granska och förvara de gruvkartor som upprättas vid gruvorna.

Särskilt de äldre kartor som finns upprättade från övergivna gruvor utgör

ett viktigt underlag för bedömningar i samband med bl.a. samhälls-

byggande.

Regeringens förslag

Regeringens förslag: Bergsstatens distriktsindelning avskaffas och

en bergmästare ansvarar för tillståndsgivning och tillsyn i hela landet.

Av detta följer att minerallagen ändras i de fall distrikt utpekas.

Utredarens förslag: Utredaren har pekat på den hårda belastning som

följt av de senaste årens ändrade mineralpolitik och vad detta inneburit

för Bergsstaten. Detta har lett till en oacceptabelt lång väntetid för att få

tillstånd. Utredaren konstaterar vidare att hon erfarit att SGU arbetar med

förslag till organisatoriska åtgärder.

SGU har som en komplettering till förslagen i utredningen föreslagit

regeringen att hela landet skall utgöra ett bergmästardistrikt och ledas av

en bergmästare samt att ett förenklat delgivningsförfarande för undersök-

ningstillstånd skall införas för att förkorta handläggningstiderna.

Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser har lämnat syn-

punkter på den långa handläggningstiden och de otillräckliga resurserna

vid Bergsstaten samt relationerna mellan SGU och Bergsstaten. Läns-

styrelserna i Norrbottens och Västerbottens län och Malå, Arjeplog,

Gällivare och Kiruna kommuner föreslår att Bergsstatens distriktsindel-

ning skall avskaffas. Länsstyrelsen i Västerbottens län och Malå kom-

mun föreslår en lokalisering av registrerings- och tillståndsfunktionerna

till Malå. Länsstyrelsen i Norrbottens län har i en särskild skrivelse fram-

hållit att bergmästarens placering i Luleå främjar utvecklingen av landets

gruvnäring. Svenska gruvföreningen kräver bl.a. en omorganisation och

ökad IT-användning så att ledtiderna blir högst sex månader, samt en

omstrukturering av verksamheten till Luleå.

Skälen för regeringens förslag: Prospekteringen i vårt land har ökat

sedan år 1992 då den statliga prospekteringen avvecklades. Omständig-

heter som bidragit till det ökande intresset är dels borttagandet av

bestämmelsen om kronoandel ur minerallagen, dels den marknadsföring

av Sverige som prospekteringsland som görs av flera aktörer, bl.a. ISA

och SGU. En ytterligare orsak är att inskränkningarna i utlänningars rätt

att inneha gruvrättigheter i Sverige har tagits bort.

 Som en följd av detta har antalet ansökningar om undersöknings-

tillstånd vid Bergsstaten ökat kraftigt. Dessutom har det blivit en markant

ökning av storleken på de områden för vilka undersökningstillstånd söks.

Detta har medfört att det uppstått anhopningar av ansökningar med lång

handläggningstid som följd. Trots att både befintlig personal vid de båda

bergmästarkontoren och extra personal från SGU, som ställts till Bergs-

statens förfogande, arbetat hårt har ärendebalansen ännu inte klarats av.

Ett avskaffande av Bergsstatens distriktsindelning syftar bl.a. till att

öka effektiviteten i ärendehanteringen både för att förkorta handlägg-

ningstiderna och för att få en konsekvent handläggningsordning. Verk-

samheten som till stor del består av informationshantering bör också

underlättas av en effektiv användning av modern informations- och

kommunikationsteknik. Servicen till prospektörer och gruvföretag bör

hålla en hög kvalitet i hela landet. Detta är inte minst viktigt mot bak-

grund av syftet att få ett balanserat långsiktigt utnyttjande av våra

mineralresurser. Det är också mycket viktigt att Bergsstaten utvecklar

kompetens inom miljöområdet för att tidigt kunna ge prospektörerna en

så heltäckande bild som möjligt av de krav som gäller för gruvdrift i vårt

land. Bergmästaren skall placeras i Luleå, men kontoret i Falun skall

finnas kvar tills vidare.

Regeringen tar inte nu ställning till SGU:s förslag om ett förenklat

delgivningsförfarande utan vill först se vad en utvecklad användning av

informationsteknik kan betyda för ärendehanteringen vid Bergsstaten.

Författningskommentar

2 kap.

7 §

Paragrafen anger förutsättningarna för ytterligare förlängning av giltig-

hetstiden för ett undersökningstillstånd.

Paragrafens första stycke har ändrats på inrådan av Lagrådet. Möjlig-

heten att få en andra förlängning av undersökningstillståndet har varit

beroende av att det föreligger synnerliga skäl. Som sådana skäl har bl.a.

kunnat åberopas fyndighetens beskaffenhet, särskilda naturförhållanden

eller därmed jämförliga omständigheter som hindrat eller försvårat

undersökningsarbetet. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt

4.2) har prospekteringen på senare år fått en inriktning mot djupare

belägna malmer. Djupprospektering blir bl.a. på grund av mer omfatt-

ande borrning regelmässigt mer utdragen än ytnära prospektering. Detta

har inneburit att det blivit vanligare att prospektering bedrivs under allt

längre tid. Såsom Lagrådet framhållit används begreppet synnerliga

skäl för att markera att det är fråga om förhållandevis sällsynta undan-

tagsfall. Mot bakgrund av den utveckling som skett och kan förväntas ske

har därför de skäl som ger rätt till förlängning av giltighetstiden

benämnts som särskilda skäl. Det skall framhållas att det inte är fråga om

att lägre krav skall ställas för en förlängning i framtiden än vad som

gäller i dag. Ändringen skall närmast ses som en språklig anpassning till

rådande förhållanden.

Även paragrafens andra stycke har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag för att markera att det för var och en av de angivna giltighets-

perioderna gäller strängare krav för en förlängning av giltighetstiden.

Bestämmelsen i andra stycket är helt ny. Den innebär att ytterligare en

förlängning av giltighetstiden för undersökningstillstånd med upp till fem

år skall kunna ges om det föreligger synnerliga skäl. De skäl som räknas

upp är att tillståndshavaren visar att betydande arbete lagts ned inom

området och gör sannolikt att undersökningarna kommer att leda till att

en bearbetningskoncession meddelas. Möjligheten till ytterligare för-

längning står alltså endast öppen för prospektörer som, kanske med

hänsyn till fyndighetens beskaffenhet, haft särskilda skäl för att få en

andra förlängning av undersökningstillståndet och som därefter av någon

anledning inte kunnat slutföra arbetena inom undersökningstiden. Det är

inte möjligt att generellt ange vad som skall avses med betydande arbete

utan det måste prövas i det enskilda fallet. Även vad gäller det andra

kriteriet har bergmästaren utifrån vad som framkommit i ärendet att

avgöra om det är sannolikt att fortsatta undersökningar kommer att leda

till att bearbetningskoncession kan meddelas. Sammantaget kan dock

sägas att det skall ställas höga krav för denna ytterligare förlängning,

som endast är avsedd att användas i undantagsfall.

9 §

Bestämmelsen i första stycket ersätter den gällande treåriga karenstiden för

innehavare av

undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession. Genom bestämmelsen, som kan

 sägas

vara en återgång till vad som gällde enligt äldre lagstiftning, sätts en

karenstid på ett år för

alla. Bestämmelsen skall ses som ett komplement till reglerna om förlängning av

giltighetstiden för undersökningstillstånd. Förbudet mot att omedelbart bevilja

ett nytt

undersökningstillstånd förhindrar ett kringgående av bergmästarens prövning vid

förlängning av giltighetstiden. För att förhindra att karenstiden sätts ur spel

genom att

tillståndshavaren använder en bulvan gäller förbudet generellt. Karenstiden har,

 liksom

enligt tidigare gällande reglering, satts till ett år bl.a. eftersom den då

medger en prövning

av en eventuell dispensansökan enligt andra stycket.

Paragrafens andra stycke är oförändrat.

9 a §

Bestämmelsen saknar motsvarighet i gällande minerallag. Den innebär att

igångvarande

gruvor eller motsvarande anläggningar skyddas mot prospektering i direkt

anslutning till

driftstället. Skälen till förslaget har närmare utvecklats i den allmänna

motiveringen, avsnitt

6.2. I första stycket läggs fast att undersökningstillstånd inte får meddelas

inom en

skyddszon runt en bearbetningskoncession. Skyddszonen har bestämts till 1 000

meter. Den

kan minskas om det finns särskilda skäl. Det är främst fråga om att minska

skyddszonen

ifall omkringliggande förhållanden, såsom t.ex. en annan bearbetningskoncession,

 inte

tillåter att zonen bestäms till sedvanlig storlek.

Eftersom syftet med en skyddszon endast är att skydda gruvor eller

motsvarande anläggningar som är i drift får undersökningstillstånd med-

delas inom skyddszonen om sådana anläggningar inte tagits i drift under

en treårsperiod från det att bearbetningskoncessionen meddelades. Om en

gruva eller motsvarande tas i drift vid en senare tidpunkt får skyddszonen

på nytt full verkan, dvs. några nya undersökningstillstånd får inte med-

delas inom området. En bestämmelse med denna innebörd har tagits in i

andra stycket.

Av tredje stycket framgår att det är möjligt att meddela undersöknings-

tillstånd inom skyddszonen efter att en gruva eller motsvarande anlägg-

ning tagits i drift. Undersökningstillstånd får då meddelas den som inne-

har koncessionen eller efter dennes medgivande annan. Bakgrunden till

denna reglering finns redovisad i den allmänna motiveringen.

Det skall för tydlighets skull påpekas att undersökningstillstånd som

fanns vid tiden för ansökan om bearbetningskoncession eller som med-

delats senare dvs. när en skyddszon inte funnits, fortsätter att gälla och

således även kan förlängas utan att drabbas av att en skyddszon upp-

rättats.

9 b §

Paragrafen är ett komplement till 9 a §. Eftersom redan en ansökan om

bearbetningskoncession kan dra till sig andra prospektörer måste skydds-

zonen få effekt redan från denna tid. Det är dock inte aktuellt att redan

vid ansökningstillfället avslå en ansökan eftersom det är ovisst inom

vilket område som bearbetningskoncessionen slutligen meddelas. Istället

skall en ansökan om undersökningstillstånd förklaras vilande under den

tid det tar till dess att bearbetningskoncessionen prövats slutligt.

3 kap.

6 §

Det införs ett nytt stycke i paragrafen. För att komma till rätta med den

tveksamhet som rått om länsstyrelsen kan villkora sitt medgivande anges

i tredje stycket att så kan ske. Till förtydligande av skyddet just för de

områden som avses i 3 kap. 5 § lagen om hushållning med naturresurser

m.m., de s.k. obrutna fjällområdena, anges att ett medgivande till under-

sökning i dessa områden skall förenas med de villkor som är nödvändiga

för att skydda områdets natur- och kulturvärden. Detta innebär att ett

medgivande skall förenas med villkor, om det behövs för att förhindra att

påtaglig skada uppkommer. Om det inte finns en sådan risk behöver

medgivandet alltså inte villkoras.

7 §

Till förtydligande införs ett nytt stycke i paragrafen som anger att

bergmästaren får förena

sitt medgivande till undersökningsarbeten inom vissa områden med villkor.

6 kap.

3 §

I paragrafen finns regler om återkallelse av undersökningstillstånd och

koncession.

Paragrafen har endast ändrats på det sättet att en ny grund för återkallelse har

 införts.

Ändringen innebär att ett undersökningstillstånd kan återkallas om en

tillståndshavare

bryter mot de villkor som länsstyrelsen eller bergmästaren enligt 3 kap. 6

respektive 7 §

uppställt för sitt medgivande till undersökningsarbeten.

8 kap.

1 och 3 §§

Lagtexten har ändrats som en följd av att de två bergmästardistrikten slås

samman till ett.

9 kap.

4 §

Lagtexten har ändrats som en följd av att de två bergmästardistrikten slås

samman till ett.

14 kap.

3 §

Den rapporteringsskyldighet som regleras i paragrafen infördes ursprungligen då

minerallagen trädde i kraft den 1 juli 1992. En möjlighet att föreskriva en

motsvarande

skyldighet fanns enligt lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter men

saknades i

gruvlagen (1974:342). Den föreslagna ändringen innebär att

rapporteringsskyldigheten

kommer att omfatta även resultaten av undersökningen i form av rådata.

Rapportering skall

ske inom tre månader från utgången av ett undersökningstillstånd.

Rapporteringsskyldigheten gäller endast för yrkesmässiga under-

sökningar som utförts med stöd av undersökningstillstånd. Såsom ut-

vecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2) skall rådata från

undersökningarna redovisas. Däremot behöver redovisningen inte om-

fatta tolkade resultat i form av de slutsatser och bedömningar som

prospektören gjort. Av andra stycket framgår att närmare föreskrifter om

redovisningens innehåll och utformning får meddelas. Rapporterings-

skyldigheten inträder även när en del av ett område frånträds. Fristen för

lämnande av rapport löper inte ut vid överlåtelse av ett undersöknings-

tillstånd men skyldigheten följer den nye innehavaren. Det står självfallet

överlåtaren fritt att själv förvara resultaten för ett senare överlämnande

eller att omedelbart vid överlåtelsen lämna resultatet till bergmästaren.

Av bestämmelsen följer att ett resultat som tillståndshavaren själv har

hand om inte får förstöras även om han inte längre har behov av det.

Tillståndshavaren har en plikt att förvara materialet till dess att det över-

lämnas till bergmästaren.

Undersökningsresultat utgör uppgifter om affärs- och driftförhållanden

hos den som har bedrivit undersökningsarbetet. Av 8 kap. 6 § sekretess-

lagen (1980:100) framgår att sekretess gäller i den utsträckning som

regeringen föreskriver, för sådana uppgifter som avser bl.a. tillsyn med

avseende på näringslivet, om det kan antas att den enskilde lider skada

om uppgiften röjs. Regeringen har redan föreskrivit om sekretess för

enskilds affärs- eller driftförhållanden i statlig myndighets verksamhet

som består i tillsyn enligt minerallagen. Undersökningsresultaten kom-

mer alltså att omfattas av sekretess enligt nuvarande bestämmelser.

Sekretessen bör tidsbegränsas enligt vad som närmare utvecklas i den

allmänna motiveringen.

Övergångsbestämmelser

Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Av övergångsbestämmelserna framgår att bestämmelserna om en

skyddszon endast kommer att gälla för bearbetningskoncessioner som

meddelats efter den 1 juli 1998. På Lagrådets inrådan har andra punkten

förtydligats på så sätt att den knyter an till bergmästarens beslut. Det

förhållande att detta beslut överklagas och att ett laga kraftvunnet beslut

föreligger först efter den 1 juli är inte av betydelse för tillämpningen av

bestämmelserna om en skyddszon.

Vidare framgår att den utvidgade redovisningsskyldigheten endast

kommer att gälla för undersökningsarbeten som utförts med stöd av

tillstånd som meddelats efter lagens ikraftträdande.

Sammanfattning av utredningens betänkande

Utredningen om statens roll för främjande av den svenska gruvnäringens

utveckling har fått i uppdrag att analysera och lämna förslag inom en rad

områden. Uppdraget har bestått i: att utvärdera de senaste årens för-

ändringar inom gruvnäringen och erfarenheterna av minerallagen; att

analysera prospekteringen, baskarteringen, behovet av kompetensför-

sörjning och FoU, samt i samband därmed, ansvarsfördelningen mellan

staten och gruvnäringen; att analysera statens roll i internationellt sam-

arbete, ansvarsfördelningen mellan statliga organ, bl.a. huvudmanna-

skapet för SGU, samt att analysera och lämna eventuellt förslag till

förändring i minerallagen som innebär skyldighet för prospektörer att

rapportera resultaten av sitt undersökningsarbete.

I direktiven ingår också att avge förslag om hur negativa konsekvenser

för miljön och naturvården skall kunna minimeras vid såväl under-

sökningsarbeten som vid bearbetningskoncessioner.

Gruvindustrin i Sverige har historiskt sett varit grund för utvecklingen

av den metallurgiska industrin och verkstadsindustrin. Fortfarande finns

ett starkt samband dessa industrier emellan och vissa av dem har ut-

vecklats i nära samarbete med gruvindustrin. Under 1700- och 1800-talen

bidrog svenska vetenskapsmän av högsta internationella klass från bl.a.

Bergskollegiet till upptäckten av ett stort antal grundämnen.

Många av gruvorna i Sverige finns i glesbygd eller områden som

skulle varit glesbygd om inte gruvorna funnits. Bygden är i sådana fall

helt beroende av gruvorna. Kiruna och Malmberget/Gällivare är exempel

på platser där samhällena har byggts upp kring gruvorna och där gruv-

företagen är helt dominerande arbetsgivare, men där en viss diversi-

fiering av näringslivet skett. Laisvall och Kristineberg är gruvor som

finns på orter som är praktiskt taget helt beroende av gruvorna för sin

överlevnad. Gruvindustrin ger inte bara sysselsättning direkt, utan bidrar

även till sysselsättning bland entreprenörer och inom tjänstesektorn. Sys-

selsättning skapas även inom prospekteringen, som ju är en förutsättning

för gruvdrift.

Den svenska gruvindustrin beräknas ha omsatt 7 miljarder kronor

under 1995 och direkt sysselsatt ca 4 500 personer. Den totala malm-

produktionen var ca 48 miljoner ton 1995. Ungefär hälften av detta ut-

görs av järnmalm. Sverige är ett betydande gruvland och hade 1995 den

största gruvproduktionen av bly-, guld-, silver- och järnmalm inom EU.

Under senare år har den statliga prospekteringen avvecklats. Flera av

de upptäckter som gjordes inom den statliga prospekteringen har därefter

övertagits av andra prospektörer. En av fyndigheterna, grafitfyndigheten

vid Kringeltjärn i Hälsingland, har under sommaren 1996 utvecklats till

gruva. På ytterligare några fynd har ansökan om bearbetningskoncession

inlämnats. Den information som återstår från statens prospektering sedan

fyndigheter och uppslag sålts har samlats hos SGU i Mineralinforma-

tionskontoret i Malå.

Ett kvarstående problem efter statens tidigare engagemang i gruv-

branschen är efterbehandlingen av restprodukterna vid Adakgruvan.

Dessa beräknas kunna åtgärdas enligt en nyantagen plan. Det är ange-

läget att forskningen fortsätter om hur hanteringen av gruvindustrins

restprodukter skall åtgärdas. Forskningen bör bedrivas med målsättning-

en att få bättre kunskap om de vittringsprocesser som skapar försurat

vatten och frigör metaller samt spridningsmekanismerna för dessa.

Forskningen bör också inriktas på att ta fram kostnadseffektiva metoder

för efterbehandling. Denna forskning kommer att visa sig värdefull såväl

för Sverige och svenska gruvindustrin som för Barentsregionen med dess

miljöproblem.

Sammanslagningen av gruvlagen (1974:342) och lagen (1974:850) om

vissa mineralfyndigheter till minerallagen medförde ingen större skillnad

för prospekteringen. Däremot underlättade borttagandet av bestämmelsen

om kronoandel i minerallagen för prospektörerna, som fick tydligare och

enklare regler. Likaledes underlättade upphörandet av lagen (1982:618)

om utländska förvärv av fast egendom m.m. genom att det inte längre

behövs särskilt tillstånd för utländska prospektörer att få ha undersök-

ningstillstånd eller bearbetningskoncession i Sverige. Resultatet visar sig

nu i ökad prospektering under de senaste åren med en mycket positiv

trend. Insatserna under 1995 beräknas vara ca 180 miljoner kronor och

prognosen för 1996 pekar mot fortsatt ökning till över 200 miljoner

kronor. Resultatet av den ökade prospekteringen i form av nya gruvor

visar sig först efter många år.

Malmbasen är den reserv av malm som finns tillgänglig för brytning.

Den har, om man undantar järnmalmerna, under de senaste åren varierat

kring ett medianvärde på ca 229 miljoner ton och var vid utgången av

1995 ca 213 miljoner ton. Om man bortser från malmen i den domine-

rande Aitikgruvan finns en malmbas på ca 30 miljoner ton i övriga gru-

vor. Denna nivå har varit konstant under de senaste fem åren men sjönk

dessförinnan under en fyraårsperiod från nivån 40 50 miljoner ton.

Prospekteringsutvecklingen i Sverige är således klart positiv. Det är

emellertid svårt att med säkerhet ange vilken prospekteringsvolym som

kan leda till bibehållen malmbas. Många faktorer inverkar, bl.a. ekono-

miska, såsom utveckling av metallpriserna, den svenska valutan, energi-

kostnaderna, det allmänna kostnadsläget i Sverige, storleken på skatter

och avgifter samt lagstiftningen och dess tillämpning. Påverkande är

även målsättning och effektivitet i prospekteringen hos företagen i

branschen. Den svenska malmbasen för ickejärnmalmer är i stort sett lika

stor nu som den var för tio år sedan.

Jag finner att den nuvarande utvecklingen är sund och om den

fortsätter ger en bibehållen malmbas. Men marknadsföringen av

minerallandet Sverige utomlands är viktig. Den måste vara relevant så att

den motsvarar vad företagen konfronteras med när de etablerar sig här.

Särskilt angeläget är ökad publicering av vetenskapliga, främst malm-

geologiska, artiklar i de geologiska facktidskrifterna, som når direkt fram

till de geologer som har ett avgörande inflytande på val av land och

område att prospektera i.

Jag finner inte skäl att föreslå vare sig statlig prospektering eller

särskilt statligt stöd till prospekteringen. Det skulle kunna bidra till en

ändring i konkurrenssituationen. Det finns möjligheter till finansiering av

prospektering genom att kapital söks via kapitalmarknaden. Detta är

särskilt väl utvecklat i Kanada. Viktigt för den fortsatta utvecklingen av

prospekteringen i landet är att nytillkomna och redan etablerade gruv-

och prospekteringsföretag finner det intressant och värt att satsa i

Sverige.

Baskarteringen är en form av infrastruktur i kunskap som staten

tillhandahåller genom SGU och som nyttjas av dem som prospekterar.

SGUs anslagstilldelning för verksamheten har varierat från år till år och

målen ändras därefter. Under de senaste budgetåren har medelstilldel-

ningen minskat. Industrin har uttryckt krav på en mycket högre takt i

karteringen i synnerhet i de mest prospekteringsintressanta områdena i

Västerbotten, Norrbotten och Bergslagen. Jag anser inte att det är realis-

tiskt att kunna finansiera en så kraftig ökning i takten av baskarteringen

som industrin önskar. Däremot finns det anledning att återgå till den nivå

som statsmakterna angav som lämplig budgetåret 1994/95 och som

resulterade i en plan 1994.

Vid min utvärdering av minerallagen och dess tillämpning har jag

funnit att den bör ändras i några avseenden som främst rör undersök-

ningstillstånd. Jag föreslår förändringar i fråga om karenstiden, giltig-

hetstiden av ett undersökningstillstånd och rapporteringsskyldigheten.

Jag föreslår även införande av en skyddszon runt bearbetningskonces-

sioner och en förändring av vissa avgifter.

Det har inte kommit fram något som tyder på att införandet av den

(ensidiga) treåriga karenstiden för prospektören haft någon nämnvärd

effekt på prospekteringsviljan. Något tungt vägande skäl för att sätta en

prospektör som utfört arbete i sämre ställning än andra finns därför inte.

Jag föreslår att den treåriga karenstiden för prospektörer ersätts med en

karenstid på ett år som gäller för alla.

Den maximala giltighetstiden för ett undersökningstillstånd är idag 10

år. I takt med att prospekteringen delvis fått en annan inriktning, bl.a.

mot djupare belägna malmer, har behovet ökat av att kunna förlänga den.

Jag föreslår därför att giltighetstiden kan förlängas med ytterligare högst

5 år i vissa fall där det är särskilt angeläget.

I syfte att skydda igångvarande gruvor och motsvarande anläggningar

mot prospektering i direkt anslutning till dem föreslår jag att en skydds-

zon på 1 000 meter införs omkring bearbetningskoncessionerna. Inom

skyddszonen råder förbud mot beviljande av undersökningstillstånd för

annan än koncessionshavaren.

Jag föreslår att den nu gällande rapporteringsskyldigheten för den som

innehar undersökningstillstånd utvidgas till att även omfatta resultaten

från undersökningarna. Det är dock endast obearbetad data som behöver

lämnas. En så utformad redovisningsskyldighet kan i och för sig initialt

upplevas som betungande men på sikt överväger fördelarna.

Eftersom oklarhet rått om bergmästaren och länsstyrelsen kan villkora

medgivanden till undersökningsarbeten föreslår jag att det uttryckligen

införs en sådan bestämmelse. Vidare har jag till säkerställande av skyd-

det för de särskilt känsliga obrutna fjällområdena föreslagit att ett med-

givande i dessa områden skall förenas med de villkor som är nödvändiga

för att förhindra skador.

Jag har dessutom föreslagit att ansöknings- och undersöknings-

avgifterna ändras, bl.a. på det sättet att ansökningsavgiften dels görs lika

för alla koncessionsmaterial och dels blir arealberoende. Min uppfattning

är att ett sådant system verkar hämmande på okynnesansökningar.

En analys av gruvindustrins kompetens- och forskningsbehov leder

fram till att en förstärkt satsning bör göras på området för malmgeologisk

forskning. Det bör ske dels genom att medel görs tillgängliga enligt

förslag i SGUs anslagsframställning och dels genom att en professur i

malmgeologi inrättas samt att professuren i tillämpad geofysik åter-

inrättas vid Tekniska Högskolan i Luleå.

Gruvbranschen har tagit initiativ till att bilda ett centrum för tillämpad

malmgeologisk forskning i Luleå och delfinansierar där två deltidspro-

fessurer och en forskare på heltid. Utvecklingen mot Luleå som gruv-

centrum kan förstärkas, bl.a. genom samarbete med kunskapscentret

MIMER.

För att säkerställa fortsatt utveckling av kunskap för gruvindustrin

inom berg- och mineralteknik föreslås att ett särskilt program för forsk-

ning i anslutning till forskarutbildningen utarbetas samt att särskilda åt-

gärder vidtas för att säkra en god kompetensförsörjning. Därför bör bl.a.

Tekniska Högskolan i Luleå bygga nätverk med välrenommerade gruv-

universitet. En strategi bör utarbetas för att göra forskarutbildningen

mera attraktiv, särskilt för industriforskare.

Efter att ha granskat arten av SGUs samlade verksamhet och använd-

ning av dess resultat och tjänster i samhället finner jag att det finns skäl

att behålla den nuvarande ordningen, bl.a. innebärande att SGU enligt

min mening även fortsättningsvis skall tillhöra Närings- och handels-

departementet.

Bland övriga verk och myndigheter som kommer i kontakt med gruv-

näringen finner jag att en uttunning i kompetensen om näringen har skett

på vissa håll och att det således finns luckor. I den mån det inte går att

fylla luckorna inom myndigheterna förespråkar jag ett ökat samarbete

och kompetensutbyte mellan myndigheterna. Det gäller särskilt när kom-

petensen behövs sporadiskt. Jag har också noterat att bergmästarna är

hårt belastade av ansökningar om undersökningstillstånd, en följd av de

senaste årens framgångsrika mineralpolitik, vilket leder till oacceptabelt

lång väntetid för att få tillstånd. Organisationen och relationen till SGU

uppfattas dessutom som oklar inom gruvindustrin. Dessa frågor bör ut-

redas närmare inom SGU och resultera i förslag till åtgärder till Närings-

och handelsdepartementet.

SGU och SGI har vissa beröringspunkter i sin verksamhet. Såväl på

den vetenskapliga som den administrativa sidan finns gemensamma

nämnare. För att få en uppfattning om eventuella samordningsvinster av

ett sammanslaget SGU SGI föreslår jag därför att regeringen ser över

denna fråga.

Eftersom utredningen enligt direktiven skall behandla gruvnäringen

kommer flera mineralgrupper att i stor omfattning hamna utanför. Pro-

blemställningar och villkor är endast delvis sammanfallande mellan dessa

grupper och gruvindustrin. Det finns bland dessa mineral en potential för

en utökad svensk mineralindustri och det förtjänar därför en närmare

analys av förutsättningarna för en sådan utökning.

Flera olika samarbetsorgan och inriktningar finns som berör gruv-

näringen, särskilt inom forskning och utveckling samt internationella

studiegrupper som arbetar för ökad transparens vad avser information om

marknaderna för bl.a. bly, zink, koppar och nickel. Den svenska kompe-

tensen inom gruvbranschen skulle kunna utnyttjas bättre internationellt.

Särskilt i vårt närområde i norra Europa skulle vår kunskap kunna ut-

nyttjas bättre. Barentsområdet har stor potential för mineralhantering och

har också stora problem när det gäller efterbehandling av gruvindustrins

restprodukter. Jag föreslår därför att det granskas närmare under vilka

förutsättningar Sverige kan delta i utvecklingen av mineralindustrin i

norra Europa, särskilt med inriktning på Barentsområdet.

Utredningens lagförslag

Härigenom föreskrivs i fråga om minerallagen (1991:45)

dels att 2 kap. 7 och 9 §§, 3 kap. 6 och 7 §§ och 14 kap. 3 § samt

rubriken närmast före 2 kap. 9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 9 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Har giltighetstiden förlängts enligt

6 §, skall den på ansökan av till-

ståndshavaren förlängas med ytter-

ligare sammanlagt högst fyra år, om

det finns synnerliga skäl.

Har giltighetstiden förlängts enligt

6 §, skall den på ansökan av till-

ståndshavaren förlängas med ytter-

ligare sammanlagt högst fyra år, om

det finns synnerliga skäl.

Giltighetstiden kan utöver vad

som anges i första stycket förlängas

med ytterligare högst fem år, om

tillståndshavaren visar att betydan-

de arbete har nedlagts inom om-

rådet och att det är sannolikt att

vidare undersökningar kommer att

leda till att bearbetningskoncession

kan meddelas.

Karenstid

Hinder mot undersökningstillstånd

9 §

När ett undersökningstillstånd eller

en berbetningskoncession har upp-

hört att gälla, kan en ansökan från

tillstånds- eller koncessionshavaren

om nytt undersökningstillstånd be-

träffande mark inom samma om-

råde inte prövas förrän tre år har

förflutit från det att tillståndet eller

koncessionen upphörde att gälla.

Om det föreligger synnerliga

skäl, får bergmästaren medge un-

dantag från bestämmelserna i första

stycket.

När ett undersökningstillstånd eller

en bearbetningskoncession har upp-

hört att gälla, kan en ansökan om

undersökningstillstånd beträffande

mark inom samma område prövas

tidigast ett år efter det att tillståndet

eller koncessionen upphörde att

gälla.

Om det föreligger synnerliga

skäl, får bergmästaren medge un-

dantag från bestämmelserna i första

stycket.

9 a §

Undersökningstillstånd får inte

meddelas för ett område på mindre

avstånd än 1 000 meter från grän-

sen för ett område som omfattas av

bearbetningskoncession. Om en

gruva eller motsvarande anlägg-

ning inte tagits i drift inom tre år

efter det att bearbetningskonces-

sionen meddelades får dock under-

sökningstillstånd meddelas inom

området.

Efter att en ansökan om bear-

betningskoncession givits in skall

vad som stadgas i första stycket

gälla för tiden till dess att frågan

om koncession slutligen avgjorts. I

avvaktan på ett slutligt beslut om

den sökta bearbetningskoncessio-

nen skall en ansökan om under-

sökningstillstånd inom det i första

stycket nämnda området förklaras

vilande till den del det berörs.

Utan hinder av vad som stadgas i

första stycket får undersöknings-

tillstånd inom området meddelas

den som innehar den gruva eller

anläggning som är i drift med stöd

av aktuell bearbetningskoncession.

3 kap.

6 § 1

Undersökningsarbete får inte äga

rum inom nationalpark eller område

som statlig myndighet hos regering-

en begärt skall avsättas till national-

park eller i strid med föreskrifter

som har meddelats beträffande na-

turreservat med stöd av naturvårds-

lagen (1964:822).

Undersökningsarbete får inte hel-

ler, utan medgivande av länsstyrel-

sen, äga rum inom

1. befästningsområde och sådant

område utanför detta som regering-

en bestämmer,

2. kyrkogård och annan begrav-

ningsplats,

3. område som avses i 3 kap. 5 §

lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m.

Undersökningsarbete får inte äga

rum inom nationalpark eller område

som statlig myndighet hos regering-

en begärt skall avsättas till national-

park eller i strid med föreskrifter

som har meddelats beträffande na-

turreservat med stöd av naturvårds-

lagen (1964:822).

Undersökningsarbete får inte hel-

ler, utan medgivande av länsstyrel-

sen, äga rum inom

1. befästningsområde och sådant

område utanför detta som regering-

en bestämmer,

2. kyrkogård och annan begrav-

ningsplats,

3. område som avses i 3 kap. 5 §

lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m.

Medgivande enligt andra stycket

punkten 3 skall förenas med de

villkor som är nödvändiga för att

förhindra att påtaglig skada upp-

kommer för områdets natur- och

kulturvärden. Länsstyrelsen får

även i övrigt förena medgivande

med villkor.

7 §

Undersökningsarbete får inte utan

medgivande av bergmästaren äga

rum inom

1. område inom trettio meter från

allmän väg eller sådan vägsträck-

ning enligt fastställd arbetsplan,

trettio meter från järnväg eller kanal

som är upplåten för allmän trafik

eller trettio meter från allmän

flygplats,

2. område inom etthundra meter

från tomt med byggnad där någon

är bosatt under övervägande del av

året,

3. område med kyrka, annan

samlingslokal, undervisningsan-

stalt, hotell eller pensionat eller om-

råde med vårdanstalt, elevhem eller

liknande inrättning, om den är av-

sedd för mer än femtio personer,

4. område med elektrisk kraft-

station eller industriell anläggning,

5. område med detaljplan eller

områdesbestämmelser enligt plan-

och bygglagen (1987:10).

I fall som anges i första stycket 5

får medgivande inte lämnas i strid

med planen eller områdesbestäm-

melserna. Om syftet med planen

eller bestämmelserna inte motver-

kas, får dock mindre avvikelser

göras.

Utan hinder av vad som före-

skrivs i första stycket 2 4 får

undersökning ske, om medgivande

har lämnats av den som berörs av

arbetet. I fall som anges i första

stycket 2 skall medgivande lämnas

av ägaren till byggnaden eller

tomten och den som har nyttjande-

rätt till den. I fall som anges i första

stycket 3 och 4 skall medgivande

lämnas av ägare och nyttjanderätts-

havare.

Undersökningsarbete får inte utan

medgivande av bergmästaren äga

rum inom

1. område inom trettio meter från

allmän väg eller sådan vägsträck-

ning enligt fastställd arbetsplan,

trettio meter från järnväg eller kanal

som är upplåten för allmän trafik

eller trettio meter från allmän

flygplats,

2. område inom etthundra meter

från tomt med byggnad där någon

är bosatt under övervägande del av

året,

3. område med kyrka, annan

samlingslokal, undervisningsan-

stalt, hotell eller pensionat eller om-

råde med vårdanstalt, elevhem eller

liknande inrättning, om den är av-

sedd för mer än femtio personer,

4. område med elektrisk kraft-

station eller industriell anläggning,

5. område med detaljplan eller

områdesbestämmelser enligt plan-

och bygglagen (1987:10).

Ifall som anges i första stycket 5

får medgivande inte lämnas i strid

med planen eller områdesbestäm-

melserna. Om syftet med planen

eller bestämmelserna inte motver-

kas, får dock mindre avvikelser

göras.

Utan hinder av vad som före-

skrivs i första stycket 2 4 får

undersökning ske, om medgivande

har lämnats av den som berörs av

arbetet. I fall som anges i första

stycket 2 skall medgivande lämnas

av ägaren till byggnaden eller

tomten och den som har nyttjande-

rätt till den. I fall som anges i första

stycket 3 och 4 skall medgivande

lämnas av ägare och nyttjanderätts-

havare.

Bergmästaren får förena sitt

medgivande med villkor.

14 kap.

3 §

När ett undersökningstillstånd upp-

hör utan att bearbetningskoncession

meddelas inom undersökningsom-

rådet, skall tillståndshavaren, om

han yrkesmässigt bedriver under-

sökningsarbete, senast inom en

månad till bergmästaren inge en

redovisning över utförda undersök-

ningsarbeten. Till redovisningen

skall fogas en karta över det under-

sökta området. Av redovisningen

skall framgå

1. vem som utfört undersökning-

en,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersökning-

en har varit samt

4. vem som förvarar undersök-

ningsresultaten.

När ett undersökningstillstånd upp-

hör utan att bearbetningskoncession

meddelas inom undersökningsom-

rådet, skall tillståndshavaren, om

han yrkesmässigt bedriver under-

sökningsarbete, senast inom en

månad till bergmästaren inge en

redovisning över utförda undersök-

ningsarbeten. Till redovisningen

skall fogas en karta över det under-

sökta området. Av redovisningen

skall framgå

1. vem som utfört undersökning-

en,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersökning-

en har varit samt

4. resultaten av undersökningen i

form av obearbetad data.

Regeringen får meddela närmare

föreskrifter om redovisningens in-

nehåll och utformning.

_____________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2. 14 kap. 3 § minerallagen i dess äldre lydelse gäller fortfaran-

 de i fråga om undersökningstillstånd som beviljats före den 1

 juli 1997.

Förteckning över remissinstanser vid remissbehand-

lingen av betänkandet Gruvorna och framtiden (SOU

1996:152)

Betänkandet har tillställts totalt 64 remissinstanser. Efter remiss har

yttrande avgetts av följande remissinstanser.

Statskontoret, Kommerskollegium, Statens geotekniska institut, Hög-

skoleverket, Naturvetenskapliga Forskningsrådet, Stockholms Univer-

sitet, Kungliga Tekniska Högskolan, Uppsala universitet, Göteborgs

universitet, Tekniska högskolan i Luleå, Naturhistoriska riksmuseet,

Närings- och teknikutvecklingsverket, Sveriges geologiska undersök-

ning, Bergmästaren i norra distriktet, Bergmästaren i södra distriktet,

Delegationen för utländska investeringar i Sverige, Bergsprängnings-

kommittén, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västmanlands

län, Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län,

Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Läns-

styrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Statens

Naturvårdsverk, Askersunds kommun, Lindesbergs kommun, Hedemora

kommun, Lycksele kommun, Malå kommun, Norsjö kommun, Skellefteå

kommun, Arjeplogs kommun, Gällivare kommun, Kiruna kommun,

Svenska Kommunförbundet, Mineral Resources AB (Mirab), Stiftelsen

Mineralteknisk Forskning (MinFo), Stiftelsen Svensk Bergteknisk Forsk-

ning (SveBeFo), Svenska Gruvföreningen, Svenska Industritjänsteman-

naförbundet, Svenska Metallindustriarbetareförbundet, Sveriges Sten-

industriförbund och Tricorona Mineral AB.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45)

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Härigenom föreskrivs i fråga om minerallagen (1991:45)

dels att 2 kap. 7 och 9 §§, 3 kap. 6 7 §§, 6 kap. 3 §, 8 kap. 1 och 3 §§,

9 kap. 4 §, 14 kap. 3 § samt rubriken närmast före 2 kap. 9 § skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 9 a och b §§,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Har giltighetstiden förlängts enligt 6 §, skall den på ansökan av till-

ståndshavaren förlängas med ytterligare sammanlagt högst fyra år, om

det finns synnerliga skäl.

Giltighetstiden kan därefter

förlängas med ytterligare högst fem

år, om tillståndshavaren visar att

betydande arbete har lagts ned

inom området och att vidare under-

sökningar sannolikt kommer att

leda till att bearbetningskoncession

kan meddelas.

Karenstid

Hinder mot undersökningtillstånd

9 §

När ett undersökningstillstånd

eller en bearbetningskoncession har

upphört att gälla, kan en ansökan

från tillstånds- eller koncessions-

havaren om nytt undersöknings-

tillstånd beträffande mark inom

samma område inte prövas förrän

tre år har förflutit från det att till-

ståndet eller koncessionen upphör-

de att gälla.

När ett undersökningstillstånd

eller en bearbetningskoncession har

upphört att gälla, kan en ansökan

om undersökningstillstånd beträf-

fande mark inom samma område

prövas tidigast ett år efter det att

tillståndet eller koncessionen upp-

hörde att gälla.

Om det föreligger synnerliga skäl, får bergmästaren medge undantag

från bestämmelserna i första stycket.

9 a §

Undersökningstillstånd får inte

meddelas för mark inom en skydds-

zon runt ett område som omfattas

av en bearbetningskoncession.

Skyddszonen skall ha en sträckning

av 1 000 meter från gränsen för det

område som omfattas av kon-

cessionen. Om det finns särskilda

skäl får skyddszonen minskas.

Om en gruva eller motsvarande

anläggning inte tagits i drift inom

tre år efter det att bearbetningskon-

cession meddelades, får dock un-

dersökningstillstånd meddelas inom

skyddszonen fram till dess att

anläggningen tas i drift.

Undersökningstillstånd inom

skyddszonen får trots första stycket

meddelas den som innehar bearbet-

ningskoncessionen eller annan, som

har dennes medgivande, om en

gruva eller motsvarande anlägg-

ning tagits i drift inom koncessions-

området.

9 b §

När en ansökan om bearbet-

ningskoncession har givits in för

visst område, skall vad som anges i

9 a § första stycket om hinder för

undersökningstillstånd gälla till

dess att frågan om koncession slut-

ligt avgjorts. En ansökan om under-

sökningstillstånd inom en skydds-

zon skall förklaras vilande i avvak-

tan på slutligt beslut i koncessions-

ärendet.

3 kap.

6 §1

Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område

som statlig myndighet hos regeringen har begärt skall avsättas till

nationalpark eller i strid med föreskrifter som har meddelats beträffande

naturreservat med stöd av naturvårdslagen (1964:822).

Undersökningsarbete får inte heller, utan medgivande av länsstyrelsen,

äga rum inom

1. befästningsområde och sådant område utanför detta som regeringen

bestämmer,

2. kyrkogård och annan begravningsplats,

3. område som avses i 3 kap. 5 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

Ett medgivande enligt andra

stycket 3 skall förenas med de

villkor som är nödvändiga för att

förhindra att påtaglig skada upp-

kommer för områdets natur- och

kulturvärden. Länsstyrelsen får

även i övrigt förena sitt medgivande

med villkor.

7 §

Undersökningsarbete får inte utan medgivande av bergmästaren äga

rum inom

1. område inom trettio meter från allmän väg eller sådan vägsträckning

enligt fastställd arbetsplan, trettio meter från järnväg eller kanal som är

upplåten för allmän trafik eller trettio meter från allmän flygplats,

2. område inom etthundra meter från tomt med byggnad där någon är

bosatt under övervägande del av året,

3. område med kyrka, annan samlingslokal, undervisningsanstalt, ho-

tell eller pensionat eller område med vårdanstalt, elevhem eller liknande

inrättning, om den är avsedd för mer än femtio personer,

4. område med elektrisk kraftstation eller industriell anläggning,

5. område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt plan- och

bygglagen (1987:10).

I fall som anges i första stycket 5 får medgivande inte lämnas i strid

med planen eller områdesbestämmelserna. Om syftet med planen eller

bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket 2 4 får

undersökning ske, om medgivande har lämnats av den som berörs av

arbetet. I fall som anges i första stycket 2 skall medgivande lämnas av

ägaren till byggnaden eller tomten och den som har nyttjanderätt till den.

I fall som anges i första stycket 3 och 4 skall medgivande lämnas av

ägare och nyttjanderättshavare.

Bergmästaren får förena sitt

medgivande med villkor.

6 kap.

3 §

Ett undersökningstillstånd eller

en bearbetningskoncession kan

återkallas, om tillstånds- eller

koncessionshavaren inte fullgör

sina skyldigheter enligt denna lag

eller enligt villkor i tillståndet eller

koncessionen eller om det annars

finns särskilda skäl.

Ett undersökningstillstånd eller

en bearbetningskoncession kan

återkallas, om tillstånds- eller

koncessionshavaren inte fullgör

sina skyldigheter enligt denna lag

eller enligt villkor i tillståndet eller

koncessionen eller om tillstånds-

havaren bryter mot villkor som

uppställts för medgivande till

undersökningsarbete eller om det

annars finns särskilda skäl.

8 kap.

1 §

Ärenden om beviljande av under-

sökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession prövas av berg-

mästaren i det distrikt där till-

stånds- eller koncessionsområdet

eller huvuddelen därav ligger, om

inte annat följer av 2 §.

Ärenden om beviljande av under-

sökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession prövas av berg-

mästaren, om inte annat följer av

2 §.

Bergmästaren får avgöra ärenden om beviljande av undersöknings-

tillstånd utan att någon annan än sökanden haft tillfälle att yttra sig.

I ärenden om beviljande av bearbetningskoncession skall berg-

mästaren, såvitt gäller tillämpningen av lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m., samråda med länsstyrelsen i det eller de län där

koncessionsområdet ligger. Länsstyrelsen får därvid besluta om särskild

utredning enligt 2 kap. 11 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

3 §

Ärenden i övrigt om undersök-

ningstillstånd eller bearbetnings-

koncession prövas av bergmästaren

i det distrikt där tillståndet eller

koncessionen har meddelats.

Ärenden i övrigt om undersök-

ningstillstånd eller bearbetnings-

koncession prövas av bergmästaren.

I ärenden om förlängning av bearbetningskoncession enligt 4 kap. 10 §

skall bergmästaren, såvitt gäller tillämpningen av lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m., samråda med länsstyrelsen i det

eller de län där koncessionsområdet ligger.

Ärenden om förlängning av bearbetningskoncession enligt 4 kap. 10 §

skall hänskjutas till regeringens prövning om bergmästaren vid tillämp-

ningen av lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. finner

skäl att frångå vad länsstyrelsen har föreslagit. Hänskjutande skall också

ske av ärenden om återkallelse av undersökningstillstånd eller bearbet-

ningskoncession av synnerliga skäl enligt 6 kap. 3 § samt av övriga

ärenden enligt denna paragraf som bergmästaren bedömer vara särskilt

betydelsefulla från allmän synpunkt.

9 kap.

4 §

Markanvisningsförrättning hålls

av bergmästaren i det distrikt där

koncessionen har meddelats.

Markanvisningsförrättning hålls

av bergmästaren.

Som förrättningsmän skall även delta två gode män om bergmästaren

finner att det behövs eller när någon sakägare begär det och det inte

medför oskäligt dröjsmål.

14 kap.

3 §

När ett undersökningstillstånd

upphör utan att bearbetningskon-

cession meddelas inom under-

sökningsområdet, skall tillstånds-

havaren, om han yrkesmässigt be-

driver undersökningsarbete, senast

inom en månad till bergmästaren

inge en redovisning över utförda

undersökningsarbeten. Till redovis-

ningen skall fogas en karta över det

undersökta området. Av redovis-

ningen skall framgå

När ett undersökningstillstånd

upphör utan att bearbetningskon-

cession meddelas inom under-

sökningsområdet, skall tillstånds-

havaren, om han yrkesmässigt be-

driver undersökningsarbete, senast

inom tre månader till bergmästaren

inge en redovisning över utförda

undersökningsarbeten. Till redovis-

ningen skall fogas en karta över det

undersökta området. Av redovis-

ningen skall framgå

1. vem som utfört undersök-

ningen,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersök-

ningen har varit samt

4. vem som förvarar undersök-

ningsresultaten.

1. vem som utfört undersök-

ningen,

2. vilken typ av undersöknings-

arbeten som har utförts,

3. hur omfattande undersök-

ningen har varit samt

4. resultaten av undersökningen i

form av rådata.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

redovisningens innehåll och

utformning.

_______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. De nya bestämmelserna i 2 kap. 9 a och b §§ minerallagen skall inte

tillämpas i fråga om bearbetningskoncessioner som har meddelats före

den 1 juli 1998.

3. 14 kap. 3 § minerallagen i dess äldre lydelse gäller fortfarande i

fråga om undersökningstillstånd som beviljats före den 1 juli 1998.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-11-28

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 20 november 1997 (Närings- och handels-

departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över

förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Marinette[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

2 kap. 7 §

Giltighetstiden för undersökningstillstånd är enligt 2 kap. 5 § tre år men

skall enligt 6 § förlängas med sammanlagt högst tre år om särskilda i

paragrafen angivna förutsättningar föreligger. Därefter skall enligt före-

varande paragraf giltighetstiden förlängas med ytterligare sammanlagt

högst fyra år, om synnerliga skäl föreligger. Nu föreslås att giltighets-

tiden skall kunna förlängas med ytterligare högst fem år, om vissa

angivna omständigheter föreligger. Det anges i författningskommentaren

att det skall ställas höga krav för denna förlängning, som endast är av-

sedd att användas i undantagsfall. Synnerliga skäl , som används i den

nuvarande bestämmelsen angående förlängning till maximalt tio år,

används i lagtext för att markera att det är fråga om förhållandevis

sällsynta undantagsfall. Av lagtextens utformning framgår inte att det är

fråga om en upptrappning av kraven för att få förlängning från tio-

årsperioden till femtonårsperioden. Snarare skulle lagtexten tala för att

det krävs mer för att få förlängning till tio år än för att få förlängning till

femton år. Av den allmänna motiveringen och vad som blivit upplyst

under föredragningen framgår att prospektering under senare år blivit

mer komplicerad och pågår under allt längre tid. Lagrådet har fått upp-

fattningen att det numera inte är ovanligt att en prospektering tar

uppemot tio år i anspråk. Skulle Lagrådets uppfattning på denna punkt

vara riktig synes det motiverat att i första stycket byta ut synnerliga

skäl mot särskilda skäl .

Om man vill ytterligare markera att det för var och en av de i lagen

angivna perioderna gäller allt strängare krav för förlängning av giltig-

hetstiden, kan detta ske genom att orden synnerliga skäl i stället an-

vänds i det föreslagna andra stycket i 7 §. De bör i så fall förenas med en

exemplifiering av sådana skäl i överensstämmelse med det remitterade

förslaget. Därmed blir visserligen inte de angivna skälen exklusiva, i

motsats till vad som nu föreslås. Detta skulle emellertid medge att giltig-

hetstiden skulle kunna förlängas i någon nu inte förutsedd undantags-

situation där starka skäl talar för det.

Nuvarande bestämmelser om förlängning av undersökningstillstånd inne-

håller att giltighetstiden kan förlängas med sammanlagt högst tre år

respektive ytterligare sammanlagt högst fyra år , vilket anger att för-

längning kan komma till stånd genom successiva beslut inom den

bestämda tidsramen. Om motsvarande avses skola gälla även den nu

föreslagna möjligheten till förlängning, bör till undvikande av motsats-

slut detta anges genom att samma uttryckssätt används, dvs. ytterligare

sammanlagt högst fem år .

Om det anses lämpligt att använda orden synnerliga skäl i andra

stycket skulle detta ges följande lydelse:

 Giltighetstiden kan därefter förlängas med ytterligare sammanlagt högst

fem år, om det finns synnerliga skäl såsom att tillståndshavaren visar, att

betydande arbete har lagts ned inom området och att vidare undersök-

ningar sannolikt kommer att leda till att bearbetningskoncession kan

meddelas.

2 kap. 9 a §

Paragrafen består av en huvudregel (första stycket) och två undantag

(andra och tredje stycket). Läsningen av bestämmelsen skulle under-

lättas, om de båda undantagen var uppbyggda på samma sätt. Ifall satsen

 om en gruva eller motsvarande anläggning tagits i drift inom konces-

sionsområdet" , som avslutar tredje stycket, i stället får inleda detta upp-

nås kongruens mellan andra och tredje stycket. Lagrådet föreslår därför,

att tredje stycket erhåller följande lydelse: Om en gruva eller motsvaran-

de anläggning tagits i drift inom koncessionsområdet, får undersöknings-

tillstånd inom skyddszonen trots första stycket meddelas den som innehar

bearbetningskoncessionen eller annan, som har dennes medgivande.

Övergångsbestämmelserna

Punkterna 2 och 3

Här föreslås att bestämmelserna om en skyddszon vid bearbetnings-

koncession och om resultatredovisning vid undersökningstillstånd inte

skall gälla i fråga om koncession och tillstånd som meddelats före

ikraftträdandet den 1 juli 1998. Ett beslut om koncession eller tillstånd

kan emellertid ha meddelats före den tilltänkta ikraftträdandetidpunkten

men av olika anledningar efter överklagande befinna sig i den s.k.

besvärsgången vid tidpunkten i fråga. Så t.ex. kan ett beslut om be-

viljande av bearbetningskoncession överklagas av den kommun där kon-

cessionsområdet är beläget. Vidare kan tillstånd och koncession

visserligen ha beviljats men inte inom det område, på de villkor eller med

den förlängningstid som sökanden önskat, varför han överklagat beslutet.

Enligt Lagrådets mening är det oklart om de föreslagna övergångs-

bestämmelserna avser att omfatta alla beslut där tillstånd eller koncession

meddelats, oavsett om de överklagats eller inte, eller om de skall ta sikte

enbart på lagakraftvunna beslut, oavsett anledningen till överklagandet.

Ett klargörande på denna punkt synes erforderligt.

Närings- och handelsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 december 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Ändring i minerallagen (1991:45)

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

lag om ändring i

minerallagen (1991:45)

14 kap. 3 §

 Senaste lydelse 1993:690.

1 Senaste lydelse 1993:690.

1 Senaste lydelse 1993:690.

Prop. 1997/98:47

1

47

Prop. 1997/98:47

7

47

27

47

47

47

32

47

Prop. 1997/98:47

Bilaga 1

Prop. 1997/98:47

Bilaga 1

36

47

Prop. 1997/98:47

Bilaga 2

Prop. 1997/98:47

Bilaga 2

37

47

Prop. 1997/98:47

Bilaga 3

Prop. 1997/98:47

Bilaga 3

41

47

Prop. 1997/98:47

Bilaga 4

Prop. 1997/98:47

Bilaga 4

45

47

Prop. 1997/98:47

Bilaga 5

Prop. 1997/98:47

Bilaga 5

46

47

Prop. 1997/98:47

Prop. 1997/98:47

47

47

Prop. 1997/98:47

Prop. 1997/98:47