Internationellt bistånd

7

Förslag till statsbudget för 2001

Internationellt bistånd

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 9

2.1 Utgiftsutveckling 9

3 Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete 11

3.1 Omfattning 11

3.2 Utgiftsutveckling 12

3.3 Mål 12

3.4 Politikens inriktning 12

3.5 Insatser 19

Multilateralt utvecklingssamarbete 19

Bilateralt utvecklingssamarbete 37

Övrigt 52

3.6 Resultatbedömning 53

3.6.1 Resultat 53

3.6.2 Analys och slutsatser 60

3.7 Revisionens iakttagelser 60

3.8 Budgetförslag 60

3.8.1 8:1 Biståndsverksamhet 60

3.8.2 8:2 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) 64

3.8.3 8:3 Nordiska Afrikainstitutet 65

4 Politikområde Samarbete med Central- och Östeuropa 67

4.1 Omfattning 67

4.2 Utgiftsutveckling 67

4.3 Mål 68

4.4 Politikens inriktning 68

4.5 Insatser 74

4.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 74

4.5.2 Insatser utanför politikområdet 74

4.6 Resultatbedömning 74

4.6.1 Resultat 75

4.7 Revisionens iakttagelser 77

4.8 Budgetförslag 77

4.8.1 9:1 Samarbete med Central- och Östeuropa 78

4.8.2 9:2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

 stöd och exportkreditgarantier 80

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 7

2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet 9

3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag 12

3.2 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 12

3.3 Anslagsposten 1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete 19

3.4 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1997-2000 samt

beräknat 2001 22

3.5 Internationella finansieringsinstitutioner 25

3.6 Övrigt multilateralt samarbete 29

3.7 Anslagsposten 1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete 38

3.8 Gällande och indikativa ramar i samarbetsavtal 39

3.9 Utvecklingssamarbete genom enskilda organisationer 46

3.10 Anslagsposten 1.3 Övrigt 52

3.11 Anslagsutveckling 60

3.12 Anslaget 8:1 Biståndsverksamhet 60

3.13 Utgående reservation på anslaget 8:1 Biståndsverksamhet 61

3.14 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet 62

3.15 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet 63

3.16 Anslagsutvecklingen 64

3.17 Beräkning av anslaget för 2001 64

3.18 Anslagsutvecklingen 65

3.19 Beräkning av anslaget för 2001 65

4.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 67

4.2 Anslagsöversikt för Samarbete med Central- och Östeuropa 77

4.3 Anslagsutveckling 78

4.4 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 78

4.5 Anslagsutveckling 80

Diagramförteckning

4.1 Stödet 1989-99 fördelat på länder 73

4.2 Utveckling per land 1997-99 74

4.3 Utveckling 1997-99 per mål 77

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. fastställer biståndsramen för internationellt

utvecklingssamarbete till 0,73 procent av

vid budgeteringstillfället beräknad

bruttonationalinkomst (BNI) för 2001,

2. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget 8:1

Biståndsverksamhet under år 2001 göra

ekonomiska utfästelser och åtaganden som

inklusive tidigare gjorda åtaganden medför

utgifter efter år 2001 om högst

28 511 000 000 kronor (avsnitt 3.8.1

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser),

3. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget 8:1

Biståndsverksamhet under år 2001 ikläda

staten betalningsansvar i form av garantier

till ett belopp inklusive tidigare ställda

garantier om högst 12 000 000 000 kronor

(avsnitt 3.8.1 Bemyndigande om

ekonomiska förpliktelser),

4. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget 9:1 Samarbete

med Central- och Östeuropa under år 2001

göra ekonomiska utfästelser och åtaganden

som inklusive tidigare gjorda åtaganden

medför utgifter under åren 2002-2004 om

högst 860 000 000 kronor (avsnitt 4.8.1

Bemyndigande om ekonomiska

förpliktelser),

5. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget 9:2 Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier under år 2001

ikläda staten betalningsansvar i form av

garantier för finansiellt stöd till länder i

Central- och Östeuropa till ett belopp om

högst 150 000 000 kronor (avsnitt 4.8.2

Regeringens överväganden),

6. för budgetåret 2001 anvisar anslagen under

utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

enligt följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

Anslagsbelopp

8:1

Biståndsverksamhet

reservationsanslag

13 603 884

8:2

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

ramanslag

451 213

8:3

Nordiska Afrikainstitutet

ramanslag

10 914

9:1

Samarbete med Central- och Östeuropa

reservationsanslag

865 000

9:2

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

reservationsanslag

35 000

Summa

14 966 011

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

2.1 Omfattning

Utgiftsområdet Internationellt bistånd omfattar

politikområdena Internationellt

utvecklingssamarbete respektive Samarbete med

Central- och Östeuropa.

Förvaltningsmyndigheter inom utgiftsområdet

är Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainsitutet (NAI).

Ramen för utgiftsområdet

Ambitionen är att Sverige åter skall uppnå

enprocentmålet för biståndsramen när de

statsfinansiella förutsättningarna för detta

föreligger. Biståndsramen år 2001 beräknas till

15 695 miljoner kronor, vilket motsvarar 0,73

procent av prognostiserad

bruttonationalinkomst (BNI) för år 2001. Det

föreslagna beloppet för internationellt

utvecklingssamarbete nedan är i förhållande till

biståndsramen minskat med avräkningar, vilka

beskrivs närmare i avsnitt 3.1. I förhållande till

regeringens ekonomiska vårproposition

1999/2000:100 är anslagen nedjusterade med

totalt 63 miljoner kronor, varav 34 miljoner

kronor på grund av en förändrad BNI-prognos

och 29 miljoner kronor med anledning av en

ökad avräkning för flyktingkostnader.

Vad gäller samarbetet med Central- och

Östeuropa har ingen förändring skett i

förhållande till vårpropositionen.

2.1 Utgiftsutveckling

Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1999

Anslag

2000

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete

11 625

12 487

14 135

14 066

14 970

17 285

Politikområde Samarbete med Central- och Östeuropa

794

750

975

900

600

900

Totalt för utgiftsområde 7

12 419

13 237

15 110

14 966

15 570

18 185

3 Politikområde Internationellt

utvecklingssamarbete

3.1 Omfattning

Politikområdet Internationellt

utvecklingssamarbete består av

Biståndsverksamhet och förvaltningsanslagen för

Sida respektive Nordiska Afrikainstitutet.

Politikområdets resurser beräknas utifrån

biståndsramen. Från biståndsramen görs

avräkningar för kostnader, vilka klassificeras som

bistånd, inom andra utgiftsområden.

Biståndsramen

Biståndsramen för 2001 uppgår till 15 695

miljoner kronor, dvs. 0,73 procent av beräknad

bruttonationalinkomst (BNI). För år 2002 höjs

ramen till 0,74 procent och år 2003 till 0,81

procent av BNI.

Avräkningar från biståndsramen

Avräkningarna från biståndsramen minskar år

2001 i förhållande till föregående år. Avseende

avräkningen för kostnader för asylsökande från

utvecklingsländer beror minskningen

på att det år 2000 tillkom särskilda kostnader för

mottagande av flyktingar från Kosovo. För 2001

uppgår avräkningen för asylkostnader till 617

miljoner kronor vilket är en höjning med 29

miljoner kronor i förhållande till regeringens

ekonomiska vårproposition på grund av en

beräknad ökning av antalet flyktingar från västra

Balkan. Från biståndsramen avräknas vidare

kostnader för det svenska bidraget till den del av

EG:s gemensamma bistånd som finansieras över

den Europeiska kommissionens reguljära budget.

För 2001 uppgår avräkningen till 732 miljoner

kronor, vilket beräknats som biståndets andel av

den totala EG-budgeten multiplicerat med

Sveriges medlemsavgift.

Avräkningen för administrativa kostnader

m.m. består främst av Utrikesdepartementets

administration av utvecklingssamarbetet samt

den del av FN-bidrag som utbetalas från andra

utgiftsområden och som klassificeras som

bistånd. Avräkningsbeloppet har år 2001 minskat

till 280 miljoner kronor, vilket förklaras av att

FN-bidragen minskat något och att vissa övriga

biståndskostnader inte längre är aktuella.

Tabell 3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag

Miljoner kronor

BUDGETÅR

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Biståndsram

12 418

12 840

14 299

15 695

16 598

1

18 946

1

- Avräkningar

1 794,4

1 690,4

1 812

1 629

1 628

2

1 661

2

varav

Flyktingkostnader

778

659,6

763

617

599

2

611

2

EG-bistånd

707

740,7

757

732

745

2

760

2

Adm m.m.

309,4

290,1

292

280

284

2

290

2

A Internationellt utvecklings-

samarbete3

10 623,6

11 149,6

12 487

14 066

14 970

17 285

Biståndsram i % av beräknad BNI

0,70 %

0,705 %

0,72 %

0,73 %

0,74 %

0,81 %

1. Biståndsramen för 2002 och 2003 enligt nu gällande prognos för BNI

2. Omräknas vid budgeteringstillfället enligt då gällande prognos

3. Internationellt utvecklingssamarbete består av 8:1 Biståndsverksamhet, 8:2

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete och 8:3 Nordiska

Afrikainstitutet.

3.2 Utgiftsutveckling

Tabell 3.2 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

Anslag inom uo 7

8:1 Biståndsverksamhet

11 166

12 060

13 666

13 604

14 478

16 782

8:2 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

449

1

416

456

451

481

491

8:3 Nordiska Afrikainstitutet

10

1

11

13

11

11

11

Totalt för Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete

11 625

12 487

14 135

14 066

14 970

17 285

1. Avser utfall på anslagspostnivå för anslaget A2 (1999) Biståndsförvaltning

3.3 Mål

Det övergripande målet för det svenska

utvecklingssamarbetet är att höja de fattiga

folkens levnadsnivå. Målet har uttytts i sex

delmål för utvecklingssamarbetet som fastställts

av riksdagen, att bidra till:

- resurstillväxt,

- ekonomisk och social utjämning,

- ekonomisk och politisk självständighet,

- demokratisk samhällsutveckling,

- framsynt hushållning med naturresurser

och omsorg om miljön och

- jämställdhet mellan kvinnor och män.

3.4 Politikens inriktning

Det svenska biståndets uppgift är att bidra till

fred, rättvisa och hållbar utveckling. Det görs

genom insatser i enlighet med de

biståndspolitiska målen som stärker

utvecklingsländerna och deras folks förmåga att

höja sig ur sin fattigdom. Det görs genom ett

aktivt deltagande i det internationella samarbetet

för att normer och spelregler som sätts skall

stärka också de fattiga ländernas förmåga att ta

tillvarata möjligheterna och hantera svårigheterna

som globaliseringen medför. Fattigdom och brist

på demokrati orsakar konflikter och mänskligt

lidande. Konflikter och vanstyre är hinder för

utveckling som måste undanröjas. Centrala

frågor i utvecklingssamarbetet är därför

konflikförebyggande åtgärder, humanitära och

försoningsfrämjande insatser och

återuppbyggnad. Utvecklingspolitiken bygger på

solidaritet, hävdar människovärdet och syftar till

internationell rättvisa.

Biståndet fortsätter att öka. För år 2001 höjs

biståndsramen till 0,73 procent av BNI, år 2002

till 0,74 procent för att år 2003 uppnå 0,81

procent. Tre faktorer samverkar till att

utbetalningarna av bistånd kan öka kraftigt under

de kommande åren: växande andelar av BNI i

anslag, hög ekonomisk tillväxt och ett planerat

utnyttjande av reservationer. Ambitionen är att

Sverige åter skall uppnå enprocentmålet för

biståndsramen när de statsfinansiella

förutsättningarna för detta föreligger. Ökningen

av biståndsramen år 2003 är ett steg mot att

enprocentmålet uppnås. För 1999 uppgick

utbetalningarna till 0,70 procent av BNI vilket

innebär att Sverige är ett av fyra länder som

uppfyller FN:s rekommenderade nivå.

Det ökade biståndet ger oss bl.a. större

möjligheter att intensifiera arbetet mot hiv/aids,

liksom att utveckla u-länders IT-kapacitet,

förebygga och avhjälpa väpnade konflikter samt

stödja regionalt samarbete mellan u-länder.

Fattigdomsbekämpning i fokus

Andelen fattiga av världens befolkning minskar,

om än långsamt. Fler barn överlever, andelen

analfabeter minskar och aldrig har så många levt

under demokrati. Samtidigt ökar det absoluta

antalet fattiga i världen. Skillnaderna i inkomster

mellan rika och fattiga länder fortsätter att öka.

1999 levde 34,3 miljoner människor med

hiv/aids. I vissa länder har hiv/aids sänkt

medellivslängden med över 15 år.

Kampen mot fattigdomen står idag högst på

den internationella utvecklingsagendan. 1990-

talets stora FN-konferenser inspirerade

givarsamfundet till strategin Shaping the 21st

Century: the Contribution of Development

Cooperation, som har fattigdomsbekämpning

som övergripande mål. Det konkretiseras i ett

antal mätbara mål, de s.k. internationella

utvecklingsmålen. Dessa mål är nära länkade till

de svenska biståndspolitiska målen och kan ses

som en operationalisering av dessa.

Det övergripande målet är att halvera andelen

extremt fattiga människor (med en inkomst

under en eller två dollar om dagen) till år 2015.

Övriga mål är bl.a. allmän grundskola för alla

barn före år 2015; att diskrimineringen vad gäller

flickors rätt till utbildning skall elimineras år

2005; minskning av barnadödligheten (under

fem år) med två tredjedelar och av

mödradödligheten med tre fjärdedelar till år

2015. Då skall också alla människor ha tillgång

till reproduktiv hälsovård. Dessutom skall alla

länder ha antagit nationella planer för hållbar

utveckling år 2005 och utarmningen av natur-

och miljöresurser skall ha vänts till en positiv

trend år 2015. FN, OECD, Världsbanken och

IMF har under året tagit fram ett dokument "A

Better World for All" som årligen skall uppdateras

och visa världssamfundets framsteg vad gäller

uppfyllandet av dessa mål.

Målen är viktiga av flera skäl. De baseras på en

lång process med brett deltagande, har ett globalt

stöd och är möjliga att följa upp. De speglar

också ett synsätt som integrerar frågor om

ekonomisk och social utveckling, jämställdhet

och ekologiskt hållbar utveckling. Den svenska

politiken, som redovisats i regeringens skrivelse

De fattigas rätt vårt gemensamma ansvar

(skr.1996/97:169), innefattar alla dessa

dimensioner och har sina rötter i det

övergripande målet att höja de fattiga folkens

levnadsnivå, som formulerades för snart 40 år

sedan (prop. 1962:100). Utbildning och

grundläggande social service utgör en viktig

investering i människors utveckling, som varit

och skall fortsätta vara en profilfråga i vårt

bistånd.

Under den s.k. Millennieförsamlingen, som

nyligen hölls i FN, lade FN:s generalsekreterare

fram en rapport om FN:s roll i det nya

århundradet, som betonar och förstärker de

internationella utvecklingsmålen. I rapporten

lyfts fattigdom, säkerhet och miljö fram som de

huvudsakliga globala utmaningarna för

framtiden.

Fattigdom är ett mångdimensionellt begrepp.

Fattigdom handlar inte bara om brist på

materiella resurser utan innefattar även brister

vad gäller människors säkerhet, förmåga och

möjligheter. Säkerhet och social trygghet är

grundläggande behov för alla men tar sig olika

uttryck för kvinnor och män, t.ex. vid

oförutsedda händelser som sjukdom,

arbetslöshet, våld inom eller utom familjen och

kriser av olika slag. Brist på trygghet tvingar ofta

fattiga människor att agera kortsiktigt, vilket

undergräver en säker försörjning på lång sikt,

urholkar de sociala nätverken och gör de fattiga

än mer utsatta för kriser, konflikter och

sjukdom. En ond cirkel skapas som är svår att ta

sig ur. Fattigdom och ökade klyftor är även en

grogrund för människosmuggling och sexuellt

utnyttjande.

Människors förmåga stärks genom utveckling

av egna resurser som inkomst, tillgångar, hälsa

och kunskap. Människors möjligheter att

påverka sina liv bestäms ofta av de samhälleliga

förutsättningarna, t. ex. respekt för mänskliga

fri- och rättigheter och möjlighet att delta i

beslut som rör det egna livet, liksom av den

ekonomiska politiken och fördelning av resurser.

Demokrati och mänskliga rättigheter

Fattigdomsbekämpning är i hög grad en fråga

om att utmana rådande maktstrukturer och

egenintressen. Delaktighet och kontroll över

resurser är nyckelbegrepp - att ge enskilda

människor, inte minst kvinnor, möjlighet att

påverka sina liv och ta sig ur sin fattigdom. Ofta

är det männen som i kraft av traditioner och

gällande värderingar tar makten över resurserna.

Demokratisering är ett sätt att sprida makten

på fler händer på alla nivåer även inom familjen.

Att föra in ett rättighetsperspektiv på

strävandena att minska fattigdomen innebär att

lyfta upp principen om allas lika rätt och värde.

Demokrati kräver demokrater. En

demokratisk kultur, som präglas av dialog,

kompromissvilja och deltagande, är nödvändig

för att de demokratiska institutionerna skall

fungera. Demokrati kan inte införas utifrån, den

måste växa inifrån. Omvärlden kan stödja

demokratisering men avgörande för demokratin

är de små och stora beslut som fattas av

invånarna i ett land.

Demokrati är både ett mål och ett medel i

utvecklingssamarbetet. Det är ett värde i sig att

människor får inflytande över sitt eget liv genom

de politiska systemen. Det är ett medel därför att

det bidrar till spridning av makt och resurser på

ett sätt som gör att allas intressen kan komma till

uttryck. Utvecklingssamarbetet kan stödja

demokratisering genom insatser som stärker den

statliga förvaltningens möjligheter att på ett

hederligt, ansvarstagande och öppet sätt tjäna ett

demokratiskt system. Stöd till parlament och

olika mekanismer för dialog mellan väljare och

förtroendevalda ökar representativitet och

legitimitet för det politiska systemet. Media och

det civila samhället bidrar till pluralism i debatt

och åsiktsbildning samt ger fler människor

oavsett kön, etnicitet och ålder möjlighet att få

göra sin röst hörd. Korruption är allvarligt

utvecklingshämmande och drabbar de fattigaste

hårdast.

Konventionerna om de mänskliga

rättigheterna kodifierar gemensamma normer

om alla människors lika rätt och värde. Med

dessa konventioner som verktyg kan vi föra en

dialog med våra samarbetsparter, identifiera

eftersatta områden och prioritera våra insatser.

MR-konventionerna innefattar element som är

centrala för demokratisering, som deltagande,

yttrandefrihet, föreningsfrihet m.m. Ett

rättighetsbaserat utvecklingssamarbete bygger på

en förändrad metod - från ett arbetssätt som

definierar problem och lösningar åt mottagare till

ett förhållningssätt där varje människa ses som

subjekt, tillfrågas om behov och lösningar och

ges tillfälle att delta i processen.

Kvinnors och barns rättigheter är två viktiga

dimensioner av det rättighetsbaserade

utvecklingssamarbetet. Barnkonventionen är den

enda konvention om mänskliga rättigheter som

alla Sveriges samarbetsländer har ratificerat. Den

och FN:s kvinnokonvention utgör viktiga

plattformar för samarbete. Att skapa goda villkor

för barn och kvinnor är en viktig

utvecklingsinsats. Barns skolgång, försvar av

barnets rättigheter och deras möjlighet att aktivt

påverka sin tillvaro skapar möjligheter för resten

av familjen och samhället att resa sig ur

fattigdom. På samma sätt är stärkandet av

kvinnors rättigheter och möjligheter ett effektivt

sätt att bekämpa fattigdom.

Utvecklingssamarbetets roll

Fattigdom bekämpas bäst när varaktiga

förutsättningar skapas för människor att själva ta

sig ur sin fattigdom. De grundläggande ansvaret

ligger hos länderna och deras egen befolkning.

Viljan och förmågan att föra en politik som

bekämpar fattigdom bl.a. genom att föra en sund

makroekonomisk politik är avgörande.

Utvecklingssamarbetet har främst en katalytisk

roll en hjälp till självhjälp genom att bidra till

att undanröja hinder och stärka förutsättningarna

för fattigdomsbekämpning men också att

påverka den nationella politiken inom ramen för

ett partnerskap. Ett genuint partnerskap syftar

till mer jämlika relationer i samarbetet baserade

på ömsesidiga intressen och tydligt redovisade

mål. Det måste baseras på en gemensam

värdegrund om kvinnors och mäns rätt till ett

värdigt liv. Detta kräver i sin tur ökad lyhördhet

för samarbetslandet, ökat deltagande av det civila

samhället och näringslivet samt öppenhet och

flexibilitet i samarbetet.

I fokus står också god samhällsstyrning,

mänskliga rättigheter, miljöhänsyn och

främjande av jämställdhet. Respekt för mänskliga

rättigheter, demokrati, rättsstat och god

samhällsstyrning utgör också den gemensamma

värdegrunden i det nya avtal som

undertecknades i juni mellan EU och de s.k.

AVS-länderna i Afrika, Västindien och Stilla

havet (Cotonou-avtalet). Målsättningen är att

åstadkomma ett genuint partnerskap baserat på

lokalt ansvarstagande, en öppen dialog och

ömsesidiga åtaganden. Fattigdomsbekämpning

skall vara det övergripande målet för samarbetet.

En fördjupad politisk dialog mellan parterna skall

bidra till fred, säkerhet och till en demokratisk

utveckling. Reformer skall genomföras av

utvecklingssamarbetet i syfte att höja dess

effektivitet och kvalitet. Avtalet innefattar även

en överenskommelse om en ny handelsordning.

Målet är att skapa förutsättningar för ökad

integration av AVS-länderna i världsekonomin

genom WTO-förenliga regionala frihandelsavtal

mellan EU och grupper av eller enskilda AVS-

länder. Det är regeringens bedömning att

partnerskapsavtalet utgör en bra grund för det

fortsatta samarbetet mellan EU och AVS-

länderna.

Under de närmaste åren kommer nationella

fattigdomsstrategier att utarbetas i många länder.

En av drivkrafterna är den tydliga länken mellan

skuldlättnad och fattigdomsbekämpning i det

utvidgade initiativet för skuldlättnader för de

fattigaste länderna, Heavily Indebted Poor

Countries Initiative (HIPC). Strategierna skall

ligga till grund för Världsbankens och

Internationella valutafondens utlåning samt bör

även vara vägledande för övriga givares stöd.

Även fattiga länder som inte är aktuella för

HIPC-initiativet förutses utarbeta sådana

strategier. Sverige driver att länderna skall ha det

reella ansvaret för processen. Inordningen av

biståndsresurser i samarbetslandets egna system

behöver förbättras liksom samordningen av

insatser och procedurer mellan biståndsgivarna.

Regeringen har i de riktlinjer för stöd till

ekonomiska reformer och skuldlättnad som

antogs 1999 angivit att sådana nationella

fattigdomsstrategier skall utgöra ett centralt

bakgrundsdokument för beslut om stöd.

Sverige har aktivt arbetat för den förstärkta

fattigdomsinriktningen inom HIPC-initiativet

och kommer att nära följa och utvärdera

processerna i de viktigaste samarbetsländerna.

Sverige har bidragit med sammanlagt 225

miljoner kronor till HIPC Trust Fund som

administreras av Världsbanken. Därtill uppgår

Sveriges andel av EU:s bidrag till HIPC Trust

Fund till 20 miljoner euro. I samarbete med

övriga nordiska länder har Sverige också utlovat

320 miljoner kronor i ytterligare stöd förutsatt

att andra större givarländer också bidrar.

Inom OECD:s biståndskommitté, DAC,

pågår ett arbete med att ta fram gemensamma

internationella riktlinjer för

fattigdomsbekämpning inom

utvecklingssamarbetet, som väntas antas i början

av 2001. Sverige deltar aktivt i detta arbete, som

bl.a. baseras på konsultationer i ett antal

samarbetsländer. Riktlinjerna kommer att

behandla bl.a. metoder, landstrategier,

effektivitet, partnerskap och institutionella

förutsättningar i givarorganisationen. En

fristående del kommer att behandla frågan om

hur andra politikområden påverkar

utvecklingsmålen och hur en bättre

samstämmighet kan åstadkommas.

Vårt bilaterala utvecklingssamarbete genom

Sida omfattar i först hand långsiktigt samarbete

med och betydande finansiella

resursöverföringar till en kärna av

samarbetsländer. 1999 hade Sida ett sådant

långsiktigt samarbete, som regel baserat på

landstrategier, med 37 länder. Att utveckla ett

partnerskap med dessa samarbetsländer, som

ökat till antalet, ställer krav på fördjupad dialog

och ett breddat angreppssätt som också omfattar

andra aktörer än regeringar och nya

arbetsformer. I samarbetsländer med allvarliga

problem i form av krig och bristande demokrati,

men där en positiv utveckling på sikt bedöms

möjlig, är huvudinriktningen uthållig närvaro på

lägre resursnivå med insatser som kan bidra till

att undanröja nuvarande problem.

I en annan kategori länder, också växande till

antalet, utgörs samarbetet av strategiska insatser,

främst i form av stöd till kunskaps- och

kapacitetsutveckling. Samarbetet syftar främst

till att stärka institutioner för utveckling och

bidra till kompetensuppbyggnad. På sikt bör ett

brett partnerskap kunna utvecklas också med

länder i denna krets.

Den internationella samsynen på

fattigdomsbekämpning som det övergripande

målet för allt utvecklingssamarbete underlättar

samordningen mellan det bilaterala och

multilaterala stödet. Kampen mot fattigdom står

också i fokus för Sveriges agerande i det

multilaterala samarbetet. De multilaterala

organisationernas globala och specifika

kunnande i vissa frågor, tillgång på resurser och

möjlighet till givarsamordning är väsentliga

element när valet av kanal för biståndet avgörs.

Regeringen fortsätter att verka för att

samordningen mellan de olika multilaterala

organen sinsemellan förbättras.

Ett allt viktigare inslag i utvecklingssamarbetet

är stöd till regionalt samarbete och insatser som

gör det möjligt för u-länder att utbyta

erfarenheter och lära av varandra. Som ett

exempel kan nämnas ECA:s (UN Economic

Commission for Africa) arbete med afrikanska

beslutsfattare kring hiv/aids-problematiken.

Den snabba utvecklingen inom informations-

och kommunikationsteknikens (IT) område har

väsentligt underlättat förutsättningarna för

kommunikation och kunskapsöverföring. Den

nya tekniken medför många möjligheter för u-

länder att utvecklas och minska fattigdomen.

Bättre tillgång till kommunikationsmöjligheter

och information förbättrar människors

möjligheter till utbildning och upplysning.

Genom Internet kan åsikter och information

spridas som främjar debatt och därmed en

demokratisk utveckling. Förbättrade

kommunikationer och informationsflöden

underlättar också för små och medelstora företag

i den informella och privata sektorn att bättre nå

ut med sina produkter samt effektivisera sin

produktion. Utmaningen är att förbättra u-

ländernas och fattiga gruppers möjligheter att dra

nytta av den moderna tekniken. Detta är också

en utgångspunkt i Sidas nya strategi för IT-

biståndet. Sverige bör, som ett föregångsland

inom IT-området, verka för att ytterligare

satsningar kommer till stånd. Verksamheten

lämpar sig väl för ett nära samarbete mellan

offentlig och privat sektor och ansträngningar

bör därför göras för att engagera svenskt

näringsliv i de fattiga ländernas IT-utveckling.

Globaliseringen bidrar även till att

transnationella utmaningar som miljö, säkerhet,

hiv/aids blir mer påtagliga. Frågan för det

internationella samfundet är hur globala

offentliga nyttigheter (s.k. global public goods)

för att möta dessa utmaningar, som inte kan

tacklas av ett land ensamt, skall tillhandahållas

och finansieras. Kostnaderna blir ofta kännbara

för andra länder än de som orsakat problemen.

Det internationella samarbetet har ett ansvar att

komma fram till regler och överenskommelser

som underlättar för u-länderna att ta del i globala

åtgärder för att lösa problemen. Ett långsiktigt

åtagande i kombination med nationella program

bör vara ledstjärnan för Sverige och andra

givarländer.

Insatser för att förebygga och lindra

effekterna av hiv/aids ges hög prioritet i

biståndet. Aidsepidemin påverkar inte endast

hälsosektorn i ett land utan även utbildning,

statlig förvaltning, jordbruk m.fl. sektorer.

Sverige ger stöd till förebyggande åtgärder samt

till att stärka olika sektorers förmåga att bemöta

effekterna av aids. Ett regionalt hiv/aids-kontor

för Afrika söder om Sahara är under etablerande

och ökat stöd kommer att lämnas till UNAIDS.

Svenska prioriteringar för arbetet med hållbar

utveckling lades fast i skrivelsen Sveriges

internationella samarbete för hållbar utveckling

(skr. 1996/97:2). Hållbar utveckling förutsätter

att sociala, ekonomiska, ekologiska och

kulturella aspekter integreras i alla

politikområden.

En stor global utmaning är att förhindra

klimatförändringar. Klimatförändringarna kan

komma att få mycket långtgående konsekvenser

för alla samhällen. Höjd havsvattennivå, utarmat

jordbruk, reducerade vattenflöden, ökade

hälsorisker, väderförändringar och potentiella

sociala spänningar illustrerar tydligt att

klimatförändringarna måste tas på allvar. I-

länderna har ett särskilt ansvar för att minska

utsläppen av växthusgaser, som antas ligga

bakom klimatförändringarna. Ett särskilt ansvar

åligger dessutom i-länderna med att bistå u-

länderna i deras strävan att anpassa sig till och

minska skadorna av klimatförändringar.

Regeringen anser att sådant stöd bör mobiliseras

i ökad utsträckning, både inom ramen för

biståndet men också inom ramen för andra

utgiftsområden.

Andra ödesfrågor utgörs av sötvattenfrågan

och dess konsekvenser för livsmedelssäkerheten,

det ohållbara utnyttjandet av biologiska resurser,

torka, ökenspridning och oavsiktlig avskogning,

ökad risk för biologiska katastrofer, liksom

risker för människors hälsa av farliga kemikalier

och föroreningar samt konsekvenserna av en

snabbt växande urbanisering.

Vatten är nödvändigt för alla livsformer.

Mängden sötvatten på jorden är begränsad och

efterfrågan ökar p.g.a. befolkningsökning,

industrialisering, förbättrad levnadsstandard och

urbanisering. Man räknar idag med att en

femtedel av världens befolkning inte har tillgång

till rent dricksvatten. Vid det andra Världsvatten-

forumet som hölls i[REDACTED_EFTERNAMN] i början av år 2000

lyftes världens vattenproblem fram, liksom

förslag om hur de skulle kunna lösas. Regeringen

fäster stor vikt vid att de föreslagna åtgärderna

kan genomföras i dialog med u-länderna och

avser öka insatserna på detta område.

FN:s generalsekreterare pekade i sin rapport

till Millenieförsamlingen på de framsteg som

gjorts sedan miljökonferensen i Stockholm 1972.

Åtagandena har dock varit för få, för små och för

sena. Generalsekreterarens förhoppning är att

grunden för nya åtaganden skall kunna läggas vid

tioårsöversynen av Riokonferensen år 2002.

Det finns en växande insikt om

utvecklingsprocessernas komplexitet och om att

globaliseringen ställer nya krav på samsyn och

samstämmighet mellan olika politikområden

både på nationell och internationell nivå. Denna

fråga står i fokus för den parlamentariska

kommitté som tillsatts för att utreda Sveriges

politik för global utveckling. Kommittén

påbörjade sitt arbete under våren 2000 och skall i

slutet av 2001 lämna ett samlat förslag till hur

politiken bör utformas inom relevanta områden

utifrån det övergripande målet om

fattigdomsbekämpning och de nya

förutsättningar som globaliseringen skapar. Ett

av uppdragen är också att stimulera till öppen

debatt om dessa frågor i Sverige.

Bistånd och väpnade konflikter

Krig och väpnade konflikter förblir ett mycket

allvarligt hinder för utveckling i många fattiga

länder. Den avmattning av antalet konflikter som

noterades under 1998 har inte fått sin efterföljd

under 1999 eller första halvåret år 2000. Istället

har nya krig utbrutit, både inom och mellan

länder.

De krig som nu pågår, inte minst i Afrika, är

uttryck för den politiska instabilitet som följt på

det kalla krigets slut. Fattigdom, etniska

motsättningar, brister i politiska system och brist

på demokrati är viktiga delorsaker. Starka

ekonomiska intressen verkar därtill pådrivande i

många konflikter och har givit upphov till en

gråzon mellan väpnad kamp för uttalade politiska

syften å ena sidan och grov brottslighet för

vinning å den andra. Kontroll över

diamantfyndigheter i Västafrika, av

narkotikaproduktion i Afghanistan eller

Colombia, över oljeutvinning i Kongo

Brazzaville, över smuggeltrafik på Balkan eller en

okontrollerad handel med lätta vapen och

ammunition har förlängt och gynnat konflikter.

Antingen det rör sig om krig mellan eller

inom länder, i stora länder som Indonesien eller

småstater som Fiji och Salomonöarna så är ett

genomgående kännetecken våld mot civila,

uppdämda sociala spänningar och orättvisor med

etniska eller religiösa undertoner samt en

kompromisslöshet som försvårar fredliga

lösningar.

Den laglöshet som både gett upphov till och

haft sitt ursprung i många av dagens väpnade

konflikter har spridit fruktan hos miljontals

människor och undergrävt den fysiska

säkerheten och den sociala gemenskap som är

grundstommen i alla samhällen. Studier av så

skilda organisationer som ICRC och

Världsbanken pekar åt samma håll: det är

osäkerheten inför framtiden som inger störst

oro. Humanitära katastrofer och sammanbrott i

samhällets utveckling undergräver fredlig

samexistens och tilltron till att det politiska

ledarskapet kan förvalta framtidens utveckling.

Att förebygga, hantera och finna hållbara

lösningar på dagens konflikter utgör därför ett

centralt tema i svensk utrikes- och

biståndspolitik. DAC har tagit fram riktlinjer för

bistånd i konfliktsituationer som blivit

vägledande också för svenskt metodarbete.

Det humanitära biståndet syftar till att lindra

det lidande som orsakas inte minst av krig och

konflikter, men därutöver även till att på lokal

nivå bidra till att skapa förutsättningar för

utkomst och ett drägligt liv, även under osäkra

förhållanden. Det humanitära biståndet

innefattar också möjligheter för Sverige att stödja

lokalt förankrade konfliktförebyggande och

försoningsfrämjande insatser.

Det långsiktiga bilaterala

utvecklingssamarbetet är inriktat på att

undanröja såväl ekonomiska som sociala och

politiska grundorsaker till krig och konflikt. Det

är också inriktat på att återuppbygga samhällen

efter väpnade konflikter, och då se till både

kvinnors och barns intressen. Inom dess ram

genomförs även mer specifika insatser för att

höja samarbetsländernas och regionala

organisationers kapacitet att förebygga och

hantera konflikter.

Regeringen avser stärka samordningen mellan

olika biståndsinstrument när det gäller

konflikthantering, med särskild tonvikt på

långsiktig kapacitetsuppbyggnad inom detta

område. I akuta krislägen, då långsiktigt

utvecklingssamarbete allvarligt försvåras eller

t.o.m. omöjliggörs, är det särskilt viktigt att alla

tillgängliga instrument används för att främja en

fredlig utveckling. Biståndet kommer också att

närmare samordnas med andra utrikespolitiska

initiativ för att höja effektiviteten i det svenska

agerandet som stödjer den roll som FN och

regionala organisationer, inte minst EU, kan och

bör spela. Konfliktförebyggande är ett av de

områden som Sverige särskilt kommer att

uppmärksamma under det svenska

ordförandeskapet i EU våren 2001.

Tillväxt och resursflöden

Tillväxt är en förutsättning för att fattigdomen

skall kunna utrotas. Öppen handel och en

ansvarsfull makroekonomisk politik främjar

ekonomisk tillväxt. Handel och

direktinvesteringar tillför u-länderna betydligt

större resurser än biståndet. Det har skett en

dramatisk förändring av finansiella flöden till

utvecklingsländerna. Kvoten mellan offentliga

och privata har gått från 80:20 till 20:80 de

senaste 20 åren. De privata flödena har dock

koncentrerats till få men folkrika länder. Mindre

än en procent av de utländska

direktinvesteringarna i u-länder går till de 48

minst utvecklade länderna.

Efter misslyckandet med att inleda en ny bred

förhandlingsrunda inom WTO vid

ministermötet i Seattle i december 1999, pågår

nu arbete med att skapa en bas för att kunna

återuppta processen. Det måste finnas enighet

om att ta avgörande steg för att förbättra

marknadstillträdet i industriländerna, speciellt

för de minst utvecklade länderna.

Utvecklingsländerna måste också ges stöd för att

utveckla sin kapacitet att delta i och dra fördel av

multilaterala handelsförhandlingar. Ett positivt

tecken är den ökade samordningen av

utvecklings- och handelsfrågor, exempelvis

mellan WTO, Världsbanken, IMF och

UNCTAD.

För att fattigdomen skall minska krävs att

tillväxten ökar och fördelas jämnare. För att

uppnå det internationella utvecklingsmålet om

halverad fattigdom till år 2015 skulle exempelvis

Afrika behöva en tillväxt på 7 procent per år och

en mer jämlik fördelning av inkomsterna. Enbart

att förhindra en ökning av antalet fattiga i Afrika

under de närmaste femton åren kräver en årlig

tillväxt på 5 procent. Biståndet kan bidra till att

skapa förutsättningar genom att stödja reformer

och program som befrämjar långsiktigt hållbar

tillväxt och inkomstutjämning.

För att uppnå de internationella

utvecklingsmålen behövs internationellt ökat

stöd och ökade resurser. Den främsta

finansieringskällan utgörs av mobilisering av

inhemska resurser, t.ex. skatter och privata

investeringar. Utvecklingssamarbetet har

samtidigt en fortsatt viktig roll att spela, dels för

att överföra resurser till de fattigaste länderna

och grupperna, dels för att stärka internationella

regelverk och finansiera regionala och globala

offentliga nyttigheter för att möta

gränsöverskridande problem.

Under år 2001 planeras ett mellanstatligt

högnivåmöte om utvecklingsfinansiering

Financing for Development. Mötet utgör ett

utmärkt tillfälle att samlas kring frågan hur olika

finansieringskällor inhemska, privata och

offentliga tillsammans kan verka för att nå de

internationella utvecklingsmålen. Sverige är

mycket aktivt engagerat i den pågående

förberedelseprocessen tillsammans med andra

medlemsländer, FN, Världsbanken, IMF, WTO,

enskilda organisationer, privata sektorn m.fl.

EU-ordförandeskapet

EG:s utvecklingssamarbete är en integrerad del

av unionens samlade externa politik och ska

komplettera medlemsstaternas egna

biståndsinsatser. Sverige har därför som

medlemsstat ett delat ansvar för hur sammanlagt

ca 8,5 miljarder euro (ca 70 miljarder kronor)

allokeras varje år från EG:s biståndsbudget och

Europeiska utvecklingsfonden. Sveriges andel av

kostnaderna är ca en miljard kronor per år.

Våren 2001 kommer Sverige att vara

ordförande i EU. Som ordförandeland har

Sverige ansvar för att föra pågående

beslutsprocesser vidare i Ministerrådet och EU-

parlamentet. Regeringen ser det pågående

reformarbetet inom Kommissionen och en

höjning av EG:s biståndseffektivitet som de

viktigaste frågorna för 2000 och 2001. Ett EU

som är öppet mot omvärlden och präglas av

internationell solidaritet kommer också att vara

en ledstjärna under det svenska

ordförandeskapet. EU:s samarbete med FN

kommer särskilt att uppmärksammas.

En viktig fråga är att stödja och driva på de

beslut som krävs för genomförandet av en ny

policy för utvecklingssamarbete som

Kommissionen föreslagit utvecklingsrådet i maj

2000. Detta är ett led i uppföljningen av EG:s

bistånd som presenterades 1999. Sverige anser att

den föreslagna fattigdomsinriktningen med

jämställdhetsperspektiv samt koncentration av

biståndet och förbättrad samordning med

medlemsstaterna och övriga biståndsgivare är

nödvändiga för att uppnå en högre kvalitet i

EG:s utvecklingssamarbete.

Vid utvecklingsrådet i maj 2001 förväntas

beslut kunna fattas om förordningar som

reglerar samarbetet inom det sociala området,

samarbetet med europeiska enskilda

organisationer och vissa institutioner i

partnerländerna. Andra frågor som kan bli

aktuella är fastställande av handlingsprogram för

fattigdomsbekämpning, för ökad jämställdhet i

utvecklingssamarbetet och för integrering av

hållbar utveckling. En policy för civil

krishantering och konfliktförebyggande åtgärder

i utvecklingsländer är under beredning och kan

också bli aktuell under svenskt ordförandeskap.

Andra frågor som sannolikt kommer upp är

en ny utvärdering från 2000 av EG:s bistånd för

livsmedelssäkerhet samt ett nytt förslag från

Kommissionen om bekämpning av hiv/aids och

relaterade sjukdomar.

Sverige kommer under ordförandeskapet att

inbjuda till två högnivåmöten, som rör angelägna

områden i svenskt utvecklingssamarbete. Barn i

krig och på flykt är ett seminarium som äger rum i

Norrköping i mars 2001. I juni kommer en

informell konsultation om globalisering och

utvecklingssamarbete att äga rum i Kramfors,

Making Globalisation Work for the Poor

Informal High Level Meeting on the European

Contribution. Dessutom skall Sverige medverka

aktivt vid en FN-konferens i maj i Bryssel om de

minst utvecklade länderna.

Sammanfattningsvis vill regeringen särskilt

lyfta fram följande prioriteringar för det samlade

svenska utvecklingssamarbetet under 2001 såväl

bilateralt genom Sida, som multilateralt genom

EU, FN, utvecklingsbankerna och andra organ.

- Förstärka betoningen på

fattigdomsbekämpning, i ett

mångdimensionellt perspektiv, som det

övergripande målet för allt bistånd.

- Stödja införandet av nationella strategier för

fattigdomsbekämpning i samarbetsländerna

och använda dessa strategier som

utgångspunkt för biståndet.

- Sätta demokrati och mänskliga rättigheter

inklusive barns rättigheter i centrum och

stödja utveckling av institutioner för god

samhällsstyrning och bekämpning av

korruption.

- Intensifiera arbetet med hiv/aids, utveckling

av u-länders IT-kapacitet och åtgärder för

att förebygga och avhjälpa väpnade

konflikter.

- Vidareutveckla arbetet med att integrera

miljöhänsyn i det samlade

utvecklingssamarbetet.

- Verka för förbättrad samordning mellan

biståndsgivare, inklusive multilaterala

organisationer.

- Förstärka stödet till regionalt samarbete.

- Verka för att det utökade initiativet för

skuldreduktion (HIPC) fullföljs med

förstärkt fattigdomsinriktning.

- Under EU-ordförandeskapet våren 2001

prioritera pågående reformarbete i

kommissionen och att höja EG-biståndets

kvalitet.

3.5 Insatser

Multilateralt utvecklingssamarbete

Multilateralt utvecklingssamarbete omfattar

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet,

internationella finansieringsinstitutioner och

fonder, övrigt multilateralt samarbete respektive

Europeiska utvecklingsfonden.

Tabell 3.3 Anslagsposten 1.1 Multilateralt

utvecklingssamarbete

Tusental kronor

Budget

2000

Beräknat

2001

1 FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet

1 827 500

1 954 000

2 Internationella finansie-

ringsinstitutioner

1 260 000

1 350 000

3 Övrigt multilateralt samarbete

171 500

413 000

4 Europeiska utvecklingsfonden

118 000

250 000

Summa

3 377 000

3 967 000

Inledning

Kampen mot fattigdomen står i fokus i det

multilaterala utvecklingssamarbetet. FN:s

världskonferenser och strategin Shaping the 21st

Century: the Contribution of Development

Cooperation utgör en plattform för det globala

och regionala utvecklingssamarbetet. Regeringen

har under året verkat för ett samordnat agerande

mellan de olika multilaterala organisationerna för

att utveckla och fullfölja denna plattform.

Samarbetet mellan olika aktörer har utvecklats

under året, såväl på högkvarters- som på

landnivå. Särskilt påtagligt är det ökade

samarbetet mellan FN och Världsbanken. Ett

nära samarbete pågår också genom

förberedelserna inför den världskonferens om

utvecklingsfinansiering som enligt planerna skall

hållas under 2001.

Världsbanken har under det senaste året

vidareutvecklat arbetet med Comprehensive

Development Framework (CDF). Ett av syftena

med CDF är att få en bättre givarsamordning på

landnivå. Samtidigt samordnar de olika FN-

organen sina insatser genom s.k. UNDAF, UN

Development Assistance Framework. Genom

UNDAF gör FN-organen gemensamma

analyser på landnivå, gemensamma prioriteringar

och en tydligare arbetsfördelning.

Pilotverksamhet har bedrivits i 19 länder och

följs nu upp i ett sjuttiotal länder.

Genom ordförandeskapet i EU våren 2001

kommer Sverige att få en särskild roll inom FN:s

ekonomiska och sociala verksamhet. FN:s tredje

världskonferens om de fattigaste länderna och

generalförsamlingens särskilda möten om

uppföljning av FN:s världskonferens om boende,

bebyggelse och stadsutveckling ISTANBUL + 5

är konferenser som skall förberedas och hållas

under ordförandeskapet. Vidare kommer

generalförsamlingens uppföljning av

barntoppmötet 1990 att förberedas under våren

2001 liksom det första högnivåmötet om

utvecklingsfinansiering. Ett särskilt högnivåmöte

om hiv/aids kommer också att förberedas under

våren 2001. Detta innebär att Sverige inför

samtliga möten skall utarbeta förslag till

gemensam position för EU och föra EU:s talan

vid respektive möte och under förhandlingar.

Sverige kommer också att få en viktig uppgift

att föra EU:s talan i FN:s funktionella

kommissioner som t.ex. kommissionen för

hållbar utveckling, kvinnokommissionen,

befolkningskommissionen, sociala utvecklings-

kommissionen samt narkotikakommissionen.

Det multilaterala miljöarbetet har successivt

ökat i omfattning. De olika

miljökonventionernas uppföljning blir allt mer

omfattande och en rad nya fora har skapats för

att behandla frågor som skog och vatten.

Frågorna inom området miljö och hållbar

utveckling börjar nu fragmentiseras i allt för

många olika organ. Generalförsamlingen beslöt

förra året om reformer av FN:s arbete inom

detta område. Regeringen arbetar nu aktivt för

att dessa reformer skall genomföras. De olika

FN-organens insatser måste samordnas

effektivare och UNEP:s roll som ett centralt

organ för miljöfrågorna bör stärkas. I maj 2000

genomfördes under svenskt värdskap det första

extra högnivåmötet i UNEP:s styrelse. Ett

hundratal miljöministrar samlades i Malmö för

att bl.a. diskutera vidare samverkan med det

civila samhället och näringslivet i miljöarbetet.

Resultatet av mötet utgör också ett bidrag till

toppmötet om miljö och utveckling 2002.

På det humanitära området är FN:s

flyktingkommissarie (UNHCR) och FN:s

livsmedelsprogram (WFP) fortsatt de mest

tongivande aktörerna inom FN-systemet.

UNHCR har kraftigt expanderat sin verksamhet

under senare år. Både UNDP och Världsbanken

har tagit sig an större ansvar för insatser i

samband med naturkatastrofer och länder i kris.

FN:s barnfond, UNICEF, har en allt viktigare

roll på det humanitära området i enlighet med

intentionerna i konventionen om barnets

rättigheter. FN:s fackorgan som WHO och

FAO ingår numera i FN:s konsoliderade

appeller (CAP) för insatser i länder drabbade av

komplexa humanitära katastrofer. Sammantaget

uppgick CAP för år 2000 till drygt 21,5 miljarder

kronor i 14 krisområden. Sverige är en

betydande biståndsgivare till FN:s humanitära

verksamhet. Detta stöd kompletteras med ett

aktivt deltagande i styrelsearbetet och i annan

dialog med relevanta FN-organ och syftar till att

stärka förmågan att på ett samordnat, effektivt

och förutsägbart sätt ingripa vid humanitära

katastrofer i enlighet med den internationella

humanitära rätten.

Under de senaste årtiondena har de privata

kapitalflödena till utvecklingsländerna ökat

markant, en utveckling som har fortsatt efter

återhämtningen från den internationella

finansiella krisen år 1997-1998. En orsak till detta

är att privat kapital investeras inom sektorer och

områden där utvecklingsbankerna tidigare varit

de främsta finansiärerna. Bankerna deltar till

exempel numera sällan i projekt för stora

investeringar i infrastruktur, vilka allt oftare av

privata banker och företag bedöms vara

lönsamma investeringar.

Även om bankerna för många fattiga länder

fortsatt har en stor betydelse för att förmedla

finansiella resurser, har rollen som rådgivare och

kunskapsbank blivit mer uttalad. Bankernas

verksamhet har förändrats för att tydligare

adressera de breda utvecklingsfrågorna med

fattigdomsbekämpning som övergripande mål

och en starkare betoning på bl.a. miljö och

jämställdhet och sociala faktorer. Likaså har

bankerna börjat betona angelägenheten av en

demokratisk samhällsutveckling byggd på god

samhällsstyrning och effektiv statsförvaltning.

Från svensk sida är vi pådrivande i detta arbete,

inte minst när det gäller kamp mot korruption.

Genom det s.k. Heavily Indebted Poor

Counties Initiative (HIPC-initiativet) deltar

utvecklingsbankerna i de internationella

ansträngningarna för att minska de fattigaste

ländernas skulder. Frågan om skuldlättnader blev

mycket uppmärksammad under 1999, då

initiativet fördjupades, breddades och snabbades

på. Vid Världsbankens och IMF:s årsmöten

beslutade man också att skuldlättnaderna mer

direkt skulle användas för att bekämpa

fattigdom.

Regeringen har välkomnat den ändrade

inriktningen av bankernas verksamhet och har på

olika sätt bidragit till utarbetandet av strategier

för arbete med frågor såsom

fattigdomsbekämpning, miljö, gender, civila

samhällets deltagande, och god samhällsstyrning.

Samtidigt har förändringarna väckt en diskussion

om vilken roll bankerna skall ha i det

internationella samfundet och hur

arbetsfördelningen skall vara mellan IMF,

Världsbanken, de regionala utvecklingsbankerna

och FN. Regeringen avser att aktivt delta i denna

diskussion, bl.a. inför planeringen av nästa års

högnivåmöte om utvecklingsfinansiering och

inför IMF:s och Världsbankens årsmöten hösten

2000.

Genom Sveriges medlemskap i EU har vi

möjligheter att påverka en betydande del av

världens bistånd. Europeiska Gemenskapen

(EG) är världens femte största finansiär av

biståndssamarbete. Medlemskapet innebär också

att vi kan påverka det biståndspolitiska tänkandet

i en grupp länder som tillsammans svarar för mer

än hälften av världens offentliga bistånd.

Gemenskapsbiståndet har kritiserats för brister i

kvalitet och effektivitet, både i OECD:s

biståndsorgan DAC (Development Assistance

Committee)och i en grundlig utvärdering som

gjorts av det totala EG-biståndet på uppdrag av

medlemsländerna. Till utvecklingsrådet i maj

2000 presenterade Kommissionen en rapport om

vidtagna och planerade åtgärder samt ett

meddelande om en ny utvecklingspolitik. Sverige

ser utvärderingen av utvecklingssamarbetet som

en grund för en långsiktig reformprocess, vilken

måste genomföras av Kommissionen gemensamt

med medlemsländerna och Europaparlamentet.

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

Det svenska stödet till FN:s ekonomiska och

sociala verksamhet omfattar årsbidrag till FN:s

utvecklingsprogram (UNDP), FN:s barnfond

(UNICEF), FN:s kvinnofond (UNIFEM),

FN:s befolkningsfond (UNFPA), FN:s

kapitalutvecklingsfond (UNCDF), FN:s

narkotikabekämpningsprogram (UNDCP),

FN:s världslivsmedelsprogram (WFP), FN:s

flyktingkommissarie (UNHCR), FN:s

hjälporganisation för palestinaflyktingar

(UNWRA), FN:s aidsprogram (UNAIDS),

FN:s industriutvecklingsprogram (UNIDO),

FN:s boende och bebyggelsecenter (Habitat)

samt till multilateral handelsrelaterad

verksamhet. Sveriges bidrag till dessa

organisationer 2001 beräknas till 1 954 miljoner

kronor. I de flesta organisationerna tillhör

Sverige de största bidragsgivarna med årsbidrag

motsvarande 4-10 procent av den totala

frivilligfinansierade budgeten. Därtill kommer

medel som utbetalas via Sida till specifika

projekt, s.k. multibistöd.

Under 1999 genomförde

Utrikesdepartementet och Sida en översyn av

Sveriges bidragsgivning till olika multilaterala

organ. Översynen visade att

Utrikesdepartementet och Sida arbetar med

samma FN-organ men sällan gemensamt.

Utrikesdepartementet deltar i styrelsearbetet och

i andra fora där policy och

verksamhetsinriktning diskuteras. Sidas

samarbete med FN är i första hand inriktat på

multibifinansierade projekt och program. Under

år 1999 fördelade Sida 1,4 miljarder kronor till

olika FN-organ. Det multilaterala och

multibilaterala stödet samordnas sällan och

bristen på en gemensam inriktning och synsätt

på de olika FN-organen är uppenbar. För att få

en mer sammanhållen svensk policy föreslås i

översynen att integrerade strategier utvecklas för

respektive FN-organ.

Tabell 3.4 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1997-2000

samt beräknat 2001

Tusental kronor

Årsbidrag 1997

Årsbidrag 1998

Årsbidrag 1999

Årsbidrag 2000

Årsbidrag 2001

FN:s utvecklingsprogram, UNDP

460 000

470 000

490 000

500 000

530 000

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF

40 000

42 000

42 000

42 000

50 000

FN:s barnfond, UNICEF

283 000

250 000

265 000

280 000

297 000

FN:s kvinnofond, UNIFEM1

5 000

5 000

8 000

10 000

14 000

FN:s befolkningsfond, UNFPA

116 000

125 000

140 000

145 000

160 000

FN:s världslivsmedelsprogram, WFP

200 000

180 000

180 000

195 000

210 000

FN:s flyktingkommissarie, UNHCR2

248 500

260 000

270 000

370 000

392 000

FN:s hjälporganisation för palestinaflyk-

tingar, UNRWA

135 000

145 000

150 000

160 000

160 000

Multilateral handelsrelaterad

biståndsverksamhet

5 000

8 000

12 000

25 000

30 000

Narkotikainsatser genom FN-systemet (UNDCP,

WHO/PSA)

40 000

45 000

47 000

45 500

50 500

FN:s boende och bebyggelsecenter, Habitat3

5 000

5 000

5 000

5 000

7 000

UNAIDS

35 000

37 000

37 000

37 000

47 000

FN:s industriutvecklingsorganisation, UNIDO4

8 000

8 000

8 000

13 000

6 500

Summa

1 580 500

1 580 000

1 654 000

1 827 500

1 954 000

1 T.o.m. 1999 finansierades bidragen till UNIFEM över delpost 3, Övriga

multilaterala insatser

2 Fr.o.m. 2000 flyttades 100 mkr i stöd till UNHCR från den bilaterala

anslagsposten till basbudgetstödet

3 T.o.m. 1999 finansierades bidragen till Habitat över delpost 3, Övriga

multilaterala insatser

4 Det totala bidraget 2001 uppgår till 9 mkr då en ingående reservation

utnyttjas

.

Regeringen har beslutat att ge Sida i uppdrag att

genomföra ett pilotprojekt för att utarbeta

svenska strategier för olika FN-organ. Projektet

skall leda till att strategier utvecklas för det

svenska biståndet till UNDP, UNICEF och

UNFPA liksom till FN:s fackorgan som WHO,

ILO och FAO. Regeringen kommer slutligt att

fastställa dessa strategier på samma sätt som

beslut fattas om strategier för bistånd till

enskilda länder.

Regeringen kommer också att uppdra åt Sida

att spela en mer central roll i bedömningen och

uppföljningen av biståndet till FN:s fonder och

program. För att få en mer samlad bedömning av

det svenska biståndet kommer regeringen att

uppdra åt Sida att också ansvara för utbetalning

och uppföljning av det reguljära stödet till ovan

nämnda fonder och program fr.o.m 2001.

Under 1999 har arbete pågått för att med

FN:s utvecklingsprogram, (UNDP), FN:s

barnfond, (UNICEF) och FN:s

befolkningsfond (UNFPA) utveckla nya

modeller för finansiering av organisationerna i

syfte att öka långsiktighet, förutsägbarhet och en

mer rättvis bördefördelning. En del i detta arbete

innebär att UNDP, UNFPA och UNICEF

inför en mål- och resultatstyrd budgetprocess för

att skapa en tydligare koppling mellan

tillgängliga resurser och verksamhetens

inriktning. Sverige har varit pådrivande i detta

arbete. Under åren 2000-2001 kommer arbetet

att inriktas på att genomföra de nya

finansieringssystemen.

Inom ramen för det nya finansieringssystemet

har UNDP under år 2000 presenterat en första

resultatrapport om organisationens samlade

verksamhet. Inom FN-systemet har UNDP en

nyckelroll vad gäller att föra en aktiv dialog kring

övergripande utvecklingsfrågor.

Reformprocessen inom UNDP har under

ledning av organisationens nye chef, som

tillträdde hösten 1999, ytterligare intensifierats.

Ansträngningarna att reformera UNDP har

dock ännu inte förmått hejda den nedåtgående

trenden i bidragen. Den svenska bidragsnivån, ca

9 procent av den totala basbudgeten, placerar

Sverige på femte plats bland givarna. Under nästa

budgetår beräknas en viss ökning av Sveriges

bidrag. Sverige verkar för ett ökat gemensamt

ansvarstagande för UNDP:s finansiering bland

organisationens medlemmar och för att UNDP

ska komma ur den rådande finansiella krisen.

UNFPA är en väl fungerande organisation

som framgångsrikt bidrog till att

Kairokonferensen om befolkning och utveckling

resulterade i användbara och konkreta

rekommendationer. UNFPA arbetar särskilt

med att stärka människors sexuella och

reproduktiva hälsa och rättigheter och bidrar till

att stärka den politiska viljan för att öppet

diskutera och hantera dessa känsliga frågor.

Sveriges bidrag till UNFPA år 2000 placerar

Sverige på sjunde plats bland givarna. En ökning

av bidraget till UNFPA beräknas för nästa

budgetår.

FN:s barnfond, UNICEF, arbetar för att

stärka barnets rättigheter, dess sociala och

ekonomiska livsvillkor, överlevnad, trygghet,

utveckling och deltagande. FN:s konvention om

barnets rättigheter och målen från

barntoppmötet 1990 är viktiga utgångspunkter.

UNICEF har under senare år genomfört ett

omfattande internt utvecklingsarbete för ökad

effektivisering och förbättrat resursutnyttjande.

Svenska profilfrågor i UNICEF är ett

fördjupat rättighetsperspektiv, ökad

fattigdomsinriktning, kapacitetsuppbyggnad och

långsiktighet i utvecklingssamarbetet, ökad fokus

på orsaker, konsekvenser och åtgärder rörande

utsatta barns livsvillkor och rättigheter samt

förstärkt vikt vid barns och ungas deltagande.

Sverige ger vidare högsta prioritet åt

uppföljningen av barntoppmötets mål från år

1990 som äger rum i ett särskilt möte år 2001 i

FN:s generalförsamling (UNGASS 2001). Ökat

stöd beräknas under delposten.

UNIFEM, FN:s kvinnofond, bedriver ett

arbete med god katalytisk effekt för att integrera

ett jämställdhetsperspektiv i FN:s arbete, både

vad gäller policy och fältverksamhet. Fokus

ligger på stöd till kvinnliga småföretagare,

åtgärder för att stärka kvinnors rättsliga och

sociala ställning och motverka våld mot kvinnor

samt stöd till kvinnor som organiserar sig lokalt

för att förbättra sina villkor. För år 2001

beräknas en höjning av bidraget till UNIFEM.

UNCDF, FN:s kapitalutvecklingsfond, skall

bidra till fattigdomsbekämpning genom insatser i

syfte att förbättra lokal samhällsstyrning och

decentralisering. Stöd ges till

mikrofinansieringsprojekt, vissa

infrastrukturprojekt, lokala uvecklingsfonder

och ekologiska utvecklingsprojekt. En

oberoende utvärdering som genomfördes 1999

visade att UNCDF på mycket kort tid lyckats

omorientera sin verksamhet och projektportfölj i

enlighet med de intentioner som UNCDF

presenterade i sitt policydokument 1995. Sverige

avser att öka bidraget till organisationen under

nästa budgetår.

UNHCR, FN:s flyktingkommissarie, är en av

FN-systemets mest tongivande humanitära

aktörer. Flyktingfrågan har blivit alltmer

förknippad med politisk konfliktlösning och

FN:s högkommissarie för flyktingar har betonat

behoven att angripa grundorsakerna till

flyktingproblemen. Sverige har varit drivande i

UNHCR:s styrelse när det gäller förbättrad

öppenhet, ökad flexibilitet och förutsägbarhet i

UNHCR:s resurser. Exekutivkommittén antog

1999 för första gången en enhetlig

programbudget som ersätter den tidigare

uppdelningen på insatser för flyktingar och

katastrof- och repatrieringsinsatser. I enlighet

med Amsterdamfördraget har UNHCR en

viktig rådgivande roll i förhållande till EU, och

deltar aktivt bl.a. i den av Sverige prioriterade

högnivågruppen om asyl och migration. Det

svenska bidraget fördelas av UNHCR i dialog

med Sverige i enlighet med ett ingånget avtal

mellan parterna. Denna finansieringsmodell har

av UNHCR framhållits som mönsterbildande

och ligger i linje med svenska strävanden att

verka för en mer stabil och förutsägbar samt

tillräcklig finansiell bas i olika FN-organ. En

mindre höjning av bidragsnivån förutses för

nästa budgetår.

Under 1999 bistod WFP, FN:s

livsmedelsprogram, närmare 90 miljoner

människor. WFP har varit en stor aktör när det

gäller länder med akuta försörjningsproblem till

följd av strukturella ekonomiska problem.

Nordkorea var WFP:s enskilt största mottagare

under 1999.

I takt med att WFP:s verksamhet har

förändrats och programmet fått ett både utvidgat

och mer komplext ansvar behöver styrelsens roll

förändras. Under 1999/2000 har styrelsen arbetat

med att ta fram förslag till bättre styrformer och

med en strategi för resursmobilisering.

Sverige var 1999 den tionde störste givaren till

WFP. För år 2001 förutses en höjning av

årsbidraget. Det svenska stödet skall användas

för WFP:s verksamhet i samband med katastrof-

och humanitära insatser och vid övergång till

utvecklingsinsatser. Övrigt stöd till WFP

kommer att utgå från medel som disponeras av

Sida.

UNRWA, FN:s hjälporganisation för

Palestinaflyktingar, spelar genom sitt mandat för

att bistå de palestinska flyktingarna en

betydelsefull roll för stabiliteten och en fredlig

utveckling i regionen. UNRWA:s instabila

finansiella situation är fortsatt ett problem och

de ständiga underskotten med påföljande

appeller ödesdigra för organisationens

möjligheter att genomföra sitt mandat.

UNRWA genomförde 1999 en reformering av

sitt budgetsystem vilket var ett viktigt steg mot

ökad öppenhet i organisationens verksamhet.

Sverige var år 2000 organisationens tredje största

bidragsgivare och en av de få givare som ger sitt

bidrag icke öronmärkt till UNRWA:s allmänna

fond. Sverige avser fortsatt att aktivt verka för att

UNRWA skall kunna fullgöra sina uppgifter på

ett effektivt och förutsägbart sätt och att dess

verksamhet skall grundas på öppenhet och

effektiv medelsanvändning. Mot bakgrund av

den vikt Sverige lägger vid UNRWA:s

verksamhet både ur en humanitär och politisk

synvinkel bör bidragsnivån till organisationen

bibehållas.

FN:s boende- och bebyggelsecenter, Habitat,

har en central roll för uppföljning av

Habitatagendan som antogs vid

världskonferensen i Istanbul 1996 om boende,

bebyggelse och stadsutveckling. FN:s

generalförsamling skall år 2001 hålla ett särskilt

möte för att följa upp Habitatagendans

genomförande hittills. Inom Habitat pågår ett

omfattande reformarbete vilket bland annat

resulterat i en ny och flexibel organisation, en

total översyn av de finansiella rutinerna samt

åtgärder för att förstärka den normativa

verksamheten i syfte att ge centret en identitet

som "The UN City Agency". Mot bakgrund av

de reformansträngningar som Habitat genomgår

samt de ökade arbetsuppgifter som

uppföljningen av Habitatagendan år 2001 medför

förutses stödet till Habitat ökas.

FN:s program för hiv/aids, UNAIDS, har

under sina fem verksamhetsår utvecklat sitt

arbete och fått en klar roll för att få ett samlat

agerande inom FN-systemet mot spridningen av

hiv/aids. Det ökade politiska gensvaret för

hiv/aids, internationellt och nationellt, liksom

det växande förtroendet för UNAIDS medför

att Sverige och en rad andra givare nu ökar sitt

stöd till organisationen. Genom upprättandet av

ett regionalt hiv/aids kontor för Afrika söder om

Sahara stärker Sverige sitt arbete med att bemöta

epidemin i regionen på olika nivåer och med

olika aktörer som t.ex. UNAIDS. Det svenska

arbetet kommer också att stödja den externa

femårsutvärderingen av UNAIDS år 2001 samt

främja en långsiktig, stabil finansiering.

UNDCP, FN:s

narkotikabekämpningsprogram, spelar en central

roll i den internationella kampen mot narkotika.

Med dess begränsade resurser kan dock

programmet endast spela en katalytisk roll och

måste därför involvera andra bilaterala och

multilaterala givare i gemensamma insatser. I

syfte att stärka organisationens arbete har Sverige

aktivt deltagit i att utforma förslag till hur

programmets styr- och finansieringssystem kan

utvecklas med en bättre multilateral styrning och

mer förutsägbar finansiering. Förslagen antogs

av förra årets generalförsamling och Sverige

arbetar nu aktivt för förslagens genomförande.

Handelsrelaterat tekniskt bistånd bedrivs av

UNCTAD, ITC och WTO. Verksamheten, som

prioriterar de minst utvecklade länderna, är av

stor betydelse för mottagarländerna och syftar

till att stärka dessa länders integration i

världsekonomin och världshandeln. Det

förändrade internationella handelsmönstret med

bl.a. större krav på informationsöverföring, ökad

kapacitetsuppbyggnad, förbättrad

utbudskapacitet och allmän handelskompetens

visar att fortsatta biståndsinsatser genom de tre

organisationerna är nödvändiga.

För att göra tvistelösningsmekanismen inom

WTO-systemet mer användarvänlig för u-länder,

har ett antal i-länder, varav Sverige är ett, i

samarbete med några u-länder utarbetat ett

förslag till ett Advisory Centre on WTO Law

(ACWL). Detta center, som beräknas kunna

starta sin verksamhet under 2001, kommer att

vara oberoende och komplettera det existerande

utbildnings- och tekniska bistånd som hanteras

av WTO-sekretariatet.

Sverige stöder på olika sätt denna

biståndsverksamhet, bl.a. genom frivilliga bidrag.

Under 2000 uppgick stödet till 25 miljoner

kronor. I takt med de ökade behoven och kraven

från mottagarländerna förutses ökat stöd.

FN:s industriutvecklingsprogram, UNIDO,

har haft svårt få in både de förhandlade bidragen

och frivilliga bidrag och lider av akut medelsbrist

för att genomföra de integrerade

industriprogram som tagits fram med aktiv hjälp

av EU. Det miljöinriktade arbetet med t.ex.

Montrealprotokollet har rönt uppskattning och

ett närmare samarbete har inletts med den

Globala miljöfonden (GEF).

Basbidraget till UNIDO bygger på den av

generalkonferensen i december 1999 beslutade

skalan för bidrag till den reguljära budgeten

2000-2001. Sverige står där för drygt 1,5 procent

av budgeten vilket beräknas bli ca 10 miljoner

kronor per år.

De internationella finansieringsinstitutionerna

Tabell 3.5 Internationella finansieringsinstitutioner

Tusental kronor

Budget 2000

Beräknat 2001

Världsbanksgruppen

870 000

1 010 000

Regionala

utvecklingsbanker

180 000

210 000

Övriga

utvecklingsbanker och

fonder

210 000

130 000

Summa

1 260 000

1 350 000

Världsbanksgruppen

Världsbanksgruppen består av den

Internationella återuppbyggnads- och

utvecklingsbanken (IBRD), den Internationella

utvecklingsfonden (IDA), det Internationella

finansieringsbolaget (IFC), det Multilaterala

investeringsgarantiorganet (MIGA) och det

Internationella centret för biläggande av

investeringstvister (ICSID). Sveriges bidrag till

Världsbanksgruppen under budgetåret 2001

avser IDA. Världsbanksgruppen är i dag den i

särklass största enskilda källan för offentligt

utvecklingsbistånd och lån till utvecklings- och

östländer. Under verksamhetsåret 1999 lånade

IBRD ut ca 22 miljarder US-dollar och IDA ca 7

miljarder US-dollar.

Det interna reformprogram som

Världsbanken sjösatte 1997 avslutades i slutet av

1999. Positiva resultat har uppnåtts inom

programmets huvudområden: större fokus på

fattigdomsbekämpning, starkare inriktning på

reformer och sociala frågor, högre kvalitet i

samarbetsprojekten, decentralisering av

organisationen till fältet samt högre prioritering

av partnerskap med andra aktörer i det

internationella utvecklingssamarbetet och med

mottagarländerna. Reformprogrammet har på

det stora hela hittills svarat mot de förväntningar

på programmet som Sverige och de nordiska

länderna betonade när det utarbetades.

En ny långsiktig ansats för

fattigdomsbekämpning lanserades av

Världsbanken under 1999. Om den genomförs

fullt ut kommer den att få stor påverkan på det

internationella utvecklingssamarbetet. Den nya

ansatsen bygger på principer som formulerades i

Världsbankens under 1999 lanserade s.k.

Comprehensive Development Framework

(CDF), som ska omsättas i praktiken genom

fattigdomsstrategier som upprättas av

samarbetsländerna och sedan ligger till grund för

givarnas biståndsprogram. Den nya ansatsen

överensstämmer väl med grundtankar i svensk

biståndspolitik och har fått starkt svenskt stöd.

Sverige deltar aktivt i uppföljningen av

genomförandet i fält.

Världsbankens arbete med World

Development Report 2000/01, som har

fattigdom som huvudtema och den omfattande

intervjuundersökningen Voices of the Poor har

redan gett viktiga bidrag till det nya tänkandet

kring fattigdomsbekämpning. Sverige har gett

finansiella bidrag till båda projekten och stod i

februari i år som värd för en konsultation med

ett stort antal FN-organ om det första utkastet

till rapporten.

Skuldlättnadsinitiativet HIPC är ytterligare en

komponent i den ökade fokuseringen på

fattigdomsbekämpning. Vid Världsbankens och

IMF:s årsmöten i september 1999 fattades beslut

om att bredda, fördjupa och öka takten i

initiativets genomförande. Sverige agerar

tillsammans med de övriga nordiska länderna för

att få till stånd en förhandlingsmekanism för den

långsiktiga finansieringen av HIPC-initiativet

och för en rimlig bördefördelning mellan

givarländerna.

Världsbanken stärker nu också sitt samarbete

med andra aktörer inom det internationella

utvecklingssamarbetet, främst IMF, FN, WTO

och de regionala utvecklingsbankerna och deltar

aktivt i förberedelserna för det internationella

högnivåmöte om utvecklingsfinansiering som

ska äga rum 2001 enligt beslut i FN:s

generalförsamling.

Framsteg görs inom flera av Sverige

prioriterade områden i Världsbankens

verksamhet som arbete med reformering av

offentlig förvaltning, stöd till den finansiella

sektorn, jämställdhet och miljöfrågor.

Bekämpning av hiv/aids lyfts fram som en

central komponent i bankens arbete med att

minska fattigdomen.

Förhandlingar om den trettonde påfyllnaden

av IDA-fonden beräknas påbörjas i början av

2001. Under dessa förhandlingar får Sverige goda

tillfällen att på ett samlat sätt föra fram sina

prioriteringar vad gäller riktlinjer för bankens

utlåning till de fattigaste länderna. Sverige bidrog

med 2,4 miljarder kronor i den tolfte IDA-

påfyllnaden.

Om man bortser från de två verksamhetsåren

1997-1999, då långivningen sköt i höjden på

grund av den finansiella krisen, kan man skönja

en tendens till långsiktig minskning av

Världsbankens utlåning. Främsta skälet är att

privat kapital i allt högre grad träder in där

Världsbanken (och övriga utvecklingsbanker)

tidigare var det enda alternativet, vilket är en

positiv utveckling. En minskad utlåningsvolym

aktualiserar frågor om bankens framtida roll,

organisation och resursbehov.

Afrikanska utvecklingsbanken

De åtgärder som vidtagits för att stärka

Afrikanska utvecklingsbanken (AfDB) sedan

krisen i början av 1990-talet har, enligt

regeringens bedömning, skapat de nödvändiga

förutsättningarna för att bankens verksamhet

skall bli mer effektiv och tydligare inriktad på att

stödja de regionala medlemsländernas kamp mot

fattigdomen.

Den femte höjningen av bankens kapital som

slutligen kunde antas under våren 1999, borgar

för att bankens finansiella ställning kan hållas

stark. Sverige bidrar med ca 11 miljoner kronor

årligen i åtta år och lämnar statsgarantier för ett

kapital om 1,3 miljarder kronor.

Vidare har den åttonde påfyllnaden av

Afrikanska utvecklingsfonden (AfDF) med 2,4

miljarder US dollar ökat bankens kapacitet för

aktiviteter i de fattigaste länderna. Riktlinjerna

för utlåningen från fonden ligger väl i linje med

svenska prioriteringar, med betoning på frågor

som god samhällsstyrning, miljö och

jämställdhet.

Ramverket för bankens verksamhet har stärkts

betydligt genom visionsdokumentet som antogs

år 1999. Visionen har följts upp med antagandet

av ett antal riktlinjer och policies för bl.a. god

samhällsstyrning, regional samverkan, dialog

med det civila samhället och för aktiviteter inom

utbildnings-, hälso- och privata sektorn. En

jämställdhetsstrategi och riktlinjer för

miljöinsatser är under framtagande.

Banken har under det senaste året antagit en

serie landstrategier, där planerna för bankens

verksamhet läggs fast på basis av en analys och

utvärdering av landets tidigare utveckling.

Den interna omstruktureringen och

effektiviseringen har också fortsatt. Under året

har en ny personalpolicy antagits och banken har

beslutat att återupprätta sina landkontor för att

få en bättre och direkt närvaro i sina

samarbetsländer.

Sammantaget utgör dessa reformåtgärder en

god bas för bankens framtida verksamhet.

Utrikesdepartementet planerar, tillsammans med

Sida, att under året genomföra en konsultation

med banken, för att bl.a. diskutera möjliga

samarbetsformer i länder i Västafrika där Sverige

inte tidigare haft betydande närvaro.

Framtiden för banken är dock inte helt

bekymmersfri p.g.a. en till viss del omodern

beslutsstruktur som orsakar onödig byråkrati.

Personalens sammansättning speglar ännu inte i

tillräcklig grad verksamhetens nya inriktning.

Dessa frågor skall under år 2000 och 2001

belysas i en särskild organisationsstudie.

Ett annat problem är de kroniska

skuldländerna, vilket lett till en lägre

kreditvärdighet och därmed dyrare upplåning.

Det är ännu för tidigt att utvärdera hur

banken lyckats genomföra och uppfylla de nya

riktlinjer och mål som satts upp i

reformprocessen. Ett första steg i utvärderingen

kommer att ske under det närmaste året då

givare samlas för att diskutera genomförandet av

riktlinjerna för den åttonde påfyllnaden av

fonden.

Asiatiska utvecklingsbanken

Asiatiska utvecklingsbanken (AsDB) har under

det gångna året fortsatt utvecklingen mot en

komplett utvecklingsbank. Verksamheten, som i

tilltagande utsträckning inriktats på att åtgärda

de ekonomiska och sociala effekterna av

Asienkrisen, har alltmer präglats av en tydlig

fattigdomsinriktning. President Chino fastslog i

samband med sitt tillträde i januari 1999 att

bankens övergripande mål är att minska

fattigdomen i regionen, vilket i december 1999

följdes upp med att styrelsen antog en

fattigdomsstrategi, som bl.a. skall ligga till grund

för riktlinjer på områden såsom god

samhällsstyrning, hälsa, jämställdhet och miljö.

Bankens roll i det multilaterala systemet

kommer att beröras i bankens vision som är

under utarbetande. Visionen, som tar sitt

avstamp i de internationella utvecklingsmålen

och bankens fattigdomsstrategi, kommer att

presenteras i december 2000. För att befästa

bankens roll i regionen har en ny policy tagits

fram som bl.a. väntas leda till ett ökat antal

regionkontor. För att stärka styrelsens roll och

effektivitet har president Chino presenterat en

tio-stegs handlingsplan som kommer att

verkställas med början under 2000.

AsDB:s insatser med anledning av den

finansiella krisen har tärt på bankens finansiella

resurser. Upplånings- och utlåningsutrymmena

förutses vara uttömda före 2002, vilket väntas

leda till en tidigareläggning av bankens femte

kapitalökning.

Nya påfyllnadsförhandlingar, de åttonde i

ordningen, för Asiatiska utvecklingsfonden

(AsDF) påbörjades i oktober 1999 och kommer

förhoppningsvis att kunna avslutas före

innevarande års utgång. Den givarrapport, som

kommer att utgöra förhandlingarnas slutresultat,

kommer att behandla policyfrågor såsom god

samhällsstyrning, miljö och jämställdhet,

institutionella frågor samt bankens och fondens

roll i det multilaterala systemet. Sverige och

övriga nordiska länder spelar en drivande roll i

flertalet av dessa frågor.

Interamerikanska utvecklingsbanken

Interamerikanska utvecklingsbanken (IDB) är

idag regionens största multilaterala långivare.

Banken har på senare år, ytterligare stärkt sin

fattigdomsprofil bl.a. genom en ökad utlåning till

de fattigaste länderna i regionen och en större

andel socialt inriktade projekt.

Under de två senaste åren har Sverige

tillsammans med de nordiska länderna varit

drivande i diskussionen om bankens framtida

roll i regionen, där vi betonat vikten av att

fattigdomsbekämpning lyfts fram som den

övergripande målsättningen för IDB:s

verksamhet. De nordiska länderna har också

understrukit vikten av att IDB analyserar sin roll

i förhållande till andra aktörer. Sverige har också

aktivt drivit på bankens arbete med god

samhällsstyrning och jämställdhet, där viktiga

framsteg har gjorts under senare år. Sverige avser

att fortsatt betona vikten av att banken ökar

personalens kompetens på dessa områden och att

verksamheten i ökad omfattning decentraliseras

till fältkontoren.

Bankens verksamhet präglades under 1999 av

efterverkningarna av de senaste årens finansiella

oro och naturkatastrofer. IDB agerade snabbt på

dessa externa chocker genom en omfattande

kris- och katastroflångivning.

Sverige har sedan 1998 förhandlat om

medlemskap i Interamerican Investment

Corporation (IIC), en till IDB-gruppen knuten

organisation, vilken stödjer utvecklingen av små

och medelstora privata företag. Först vid IDB:s

årsmöte i mars 2000 skedde ett genombrott i

förhandlingarna, vilket ledde till en

övergångslösning för den svenska anslutningen

till organisationen. En definitiv lösning väntas

under 2000.

Internationella valutafonden

Internationella valutafonden (IMF) har under

senare år stärkt sina insatser i de fattigaste

länderna. IMF har också en viktig roll i

finansieringen av HIPC-initiativet för

skuldlättnad.

I fonden finns ett särskilt fönster för stöd till

reformering av de fattigaste ländernas

ekonomier, Poverty Reduction and Growth

Facility (PRGF). Mjuka lån lämnas som stöd till

ekonomiska reformer inom ramen för

genomförandet av de fattigdomsstrategier, s.k.

PRSP (Poverty Reduction Strategy Papers) som

länderna utarbetar. Detta sker i nära samarbete

med Världsbanken.

IMF:s deltagande i finansieringen av HIPC

sker dels genom försäljning av en del av fondens

guldinnehav, dels genom bilaterala insatser till

vilka Sverige kommer att bidra.

Övriga utvecklingsbanker och -fonder

Internationella jordbruksutvecklingsfonden

(IFAD) har ett mycket tydligt fokus på

fattigdomsbekämpning genom sin inriktning på

fördelaktiga lån och projekt för att förbättra

levnadsförhållandena för

landsbygdsbefolkningen i de fattigaste länderna.

Vid årsmötet i februari 1999 inleddes

konsultationer om en påfyllnad av fondens

kapital, vilka beräknas bli klara under 2000.

Sverige kommer även fortsättningsvis i IFAD:s

styrelse, i nära samarbete med Norge, Danmark

och Finland, bl.a. verka för att ytterligare

förankra prioriterade mål i fondens verksamhet

och för att förbättra samarbetet och

arbetsfördelningen mellan de Rombaserade FN-

organen verksamma på

jordbruksutvecklingsområdet.

Fonden för kapacitetsuppbyggnad i Afrika

(ACBF) har huvudsakligen arbetat med att

stärka utvecklingsländers kapacitet att utarbeta

och genomföra makroekonomisk politik. Under

1999 fattades beslut om att bredda mandatet till

att även innehålla insatser för att stärka

kapaciteten inom den offentliga sektorn och dess

skärningspunkt gentemot den privata sektorn.

Inledningsvis skall ACBF koncentrera sig på

områden som offentlig redovisning, statistisk

analys och liknande, men verksamheten kommer

successivt att omfatta ett bredare område.

Regeringen bedömer att breddningen ligger

mycket väl i tiden och att ACBF kan bli en viktig

aktör inom några betydelsefulla områden t.ex. i

anslutning till utarbetandet av s.k Poverty

Reduction Strategy Papers.

Nordiska utvecklingsfonden (NDF) ger

fördelaktiga lån motsvarande IDA-villkor till

främst låginkomstländer. Lånen, som finansieras

genom bidrag från de nordiska länderna, ges till

projekt som är av nordiskt intresse och som

främjar ekonomisk och social utveckling. NDF

ger krediter endast i samfinansiering med andra

finansiärer - utvecklingsbanker och nordiska

biståndsorgan.

En utvärdering av NDF presenterades i juli

1999. Den gav ett övervägande gott betyg åt

NDF och förordade ökat fokus på insatser inom

infrastruktur respektive avveckling av

privatsektorverksamheten i dess nuvarande form

på basis av en bibehållen liten organisation,

inriktning på "nordisk nytta" i form av

upphandling av varor och tjänster och renodling

av fondens komparativa fördelar vad gäller

erfarenhet, kompetens i organisationen och den

nordiska resursbasen.

Samtliga nordiska länder har enats om att

NDF:s komparativa fördelar talar för en fortsatt

tyngdpunkt på ekonomisk infrastruktur,

samtidigt som det är viktigt att integrera sociala

dimensioner i projekten. Den tidigare angivna

målsättningen att 40 procent av projekten skall

avse social infrastruktur, multisektor och miljö

bör ligga fast. Detta slås fast i en rapport med

riktlinjer för en kapitalökning som de nordiska

länderna enats om. Överenskommelsen innebär

en påfyllnad om 330 miljoner euro för en

femårsperiod från 2001. Sveriges andel är 32

procent. Nordiska ministerrådet har tillstyrkt

kapitalökningen liksom förslag att fondera

räkenskapsvaluta SDR (Speciella

Dragningsrätter) till euro.

NORSAD-fonden är ett samarbete mellan de

nordiska länderna Danmark, Finland, Norge och

Sverige samt medlemsländerna i Southern

African Development Community (SADC).

Fonden har som syfte att bidra till ekonomisk

utveckling och självförsörjning i SADC-länderna

främst med lån till s.k. joint ventures. De

nordiska länderna beslutade i fjol om en

förlängning av fondens mandat till utgången av

mars 2003 och om en kapitalpåfyllnad om 150

miljoner danska kronor. Sveriges bidrag under en

treårsperiod uppgår till 66 miljoner svenska

kronor.

Övrigt multilateralt samarbete

Tabell 3.6 Övrigt multilateralt samarbete

Tusental kronor

 Budget 2000

Beräknat 2001

Miljöinsatser

0

111 000

Konfliktförebyggande insatser

50 500

120 000

Särsk. multilaterala insatser:

 - Utsatta barn i fattiga länder

- Särsk. jämställdhetsinsatser

0

0

27 000

5 000

Övriga insatser

121 000

150 000

Summa

171 500

413 000

Multilaterala miljöinsatser

FN:s generalsekreterare pekar i sin rapport till

Millennieförsamlingen på de framsteg som gjorts

ända sedan 1972, då den första miljökonferensen

hölls i Stockholm. Samtidigt konstaterar han att

utmaningarna vida överträffar de åtaganden som

ändå gjorts. Dessa är, enligt rapporten, för få, för

små och för sena. Generalsekreterarens

förhoppning är att världens ledare skall ta

tillfället i akt att skapa nytt liv i debatten om

hållbar utveckling samt lägga grunden för

konkreta åtaganden i samband med toppmötet

om miljö och utveckling år 2002.

Regeringen medverkar aktivt i det

förberedande arbetet inför översynen och

kommer under det första halvåret 2001 att

inneha en nyckelroll i dessa förberedelser som

EU:s ordförande. Redan under hösten 2000

kommer FN:s generalförsamling att besluta om

syfte, inriktning, omfattning, tidpunkt och plats

för den konferens som troligen kommer att

hållas på toppmötesnivå i ett utvecklingsland. En

nationalkommitté har tillsatts för att bistå

regeringen i detta förberedande arbete. Dess

rapport är del i ett världsomspännande nationellt

Agenda 21-arbete. Regeringen fäster också stor

vikt vid att EU våren 2001 skall kunna anta en

strategi för hållbar utveckling som ett regionalt

bidrag till toppmötet 2002.

Sveriges prioriteringar för

utvecklingssamarbetet utgår från

rekommendationerna från FN:s konferens om

miljö och utveckling (UNCED) 1992 vilka

ytterligare har konkretiserats och befästs sedan

regeringens skrivelse om Sveriges

utvecklingssamarbete för hållbar utveckling

(rskr. 1996/97:2) behandlades i riksdagen.

I allt högre grad svarar nu de multilaterala

organisationerna upp när det gäller att

genomföra visionen om hållbar utveckling i den

konkreta verksamheten. Världsbanken har under

de senaste åren utarbetat riktlinjer för hållbar

utveckling inom särskilda områden som bl.a.

energi och skog. Under innevarande år pågår ett

intensivt arbete för att i en konsultativ och

öppen process utveckla en sammanhållen

miljöstrategi. Regeringen fäster stort avseende

vid detta arbete som är ett gott exempel på hur

Sverige i styrande församlingar medverkar i

angeläget policyskapande arbete.

Sveriges ordförandeskap i EU kommer att i

hög grad prägla regeringens förberedelser för

nästa års möte med FN:s kommission för hållbar

utveckling (CSD). Energifrågorna ges en

framskjuten plats liksom frågor rörande bl.a.

atmosfären och transporter. Regeringen verkar

för att CSD:s beslut skall understryka

energifrågornas betydelse inom ramen för

utvecklingssamarbetet. Av särskild vikt är att

underlätta för u-länderna att delta i det globala

energisamarbetet.

Sveriges åtagande i förhållande till den Globala

Miljöfonden (GEF), som är finansiell mekanism

för FN:s konvention för klimatförändringar och

konventionen om biologisk mångfald, innebär

att ett belopp om ca 35 miljoner kronor skall

inbetalas. Redan under innevarande år kommer

förhandlingar att inledas om påfyllnad av

fondens resurser för den tredje

påfyllnadsperioden (2002-2006).

Sverige anser att genomförandet på landnivå

av åtagandena och intentionerna i de globala

miljökonventionerna är av mycket stor vikt.

Särskilda ansträngningar är motiverade för att

underlätta u-ländernas deltagande i det

omfattande policyarbetet. Regeringen kommer

därför att lämna särskilt strategiskt stöd för att

bidra till detta.

Under år 1999 nåddes en överenskommelse

om påfyllnad av den Multilaterala Fonden för

utfasning av ozonfarliga ämnen med ett belopp

om sammanlagt 440 miljoner dollar för perioden

2000-2002. Detta är ett uttryck för givarnas stöd

till det fortsatta arbetet med att förhindra

ozonlagrets förtunning. Sverige avser att

fortsätta verka för att stöd i större omfattning

skall inriktas på sektorprogram och stärkande av

nationella institutioner. Sveriges bilaterala

program bör fortsätta på den inslagna vägen med

betoning på förstärkning av de nationella

ozonenheterna och andra institutionella insatser

och med utnyttjande av svensk erfarenhet och

svenska resurser. Fonden bör arbeta fram flexibla

regler för bistånd till utfasning av freon inom

kylsektorn i u-länder. Samtliga dessa

eftersträvade policyförändringar bör bidra till

bättre måluppfyllelse i utfasningsarbetet under

2001 och åren därefter.

För budgetåret 2001 avsätts totalt 18,5

miljoner kronor för den första inbetalningen till

fonden under den nya påfyllnadsperioden.

I början av år 2000 hölls i[REDACTED_EFTERNAMN] det andra

mötet med Världsvattenforumet. Såväl

regeringar som en rad andra aktörer bidrog

aktivt till att lyfta fram världens vattenproblem

och kom med förslag om hur de skall kunna

lösas. Sverige deltog aktivt i förberedelserna för

konferensen och vid utarbetandet av den

ministerdeklaration som antogs. Nu vidtar det

angelägna arbetet med att följa upp de föreslagna

åtgärderna. Regeringen fäster mycket stort

avseende vid att de kan genomföras i dialog med

u-länderna. Den särskilda kompetens som

Sverige besitter genom de i Stockholm belägna

vatteninstitutionerna har därvid en viktig roll

som bör kunna utnyttjas och förstärkas.

Förhandlingarna om en global konvention om

begränsning av användningen av beständiga

organiska föroreningar, s.k. POPs påbörjades år

1998. De skall enligt planerna avslutas i

december år 2000. Konventionen skall sedan

undertecknas vid en diplomatkonferens i

Stockholm våren 2001.

Regeringen anser att en global

överenskommelse om användningen av POPs är

en viktig och prioriterad fråga och Sverige var

också ett av de länder som var starkt pådrivande

för att påbörja förhandlingarna. U-länderna har

uttalat att en förutsättning för att

förhandlingarna skall kunna slutföras enligt

planerna är att i-länderna är beredda att bidra till

u-ländernas begränsning och sanering av POPs.

Det kan därför bli aktuellt att både via

multilaterala och bilaterala kanaler bidra till sådan

finansiering.

Efter förhandlingar som pågått i olika fora

sedan Riokonferensen har FN beslutat inrätta ett

globalt skogsforum (UN Forum on Forests) för

att diskutera, ge rekommendationer och följa

upp beslut rörande världens skogar. Uppgörelsen

innebär att en ny mer handlingsinriktad fas för

de globala skogsfrågorna kan inledas. För

givarländerna innebär detta att man åtagit sig att

stödja u-länderna att vidta de åtgärder på vägen

mot hållbart skogsbruk som rekommenderats.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

Betonandet av FN:s ansvar för internationell

fred och säkerhet är ett traditionellt inslag i

svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Svensk

medverkan i och finansiering av FN-beslutade

fredsoperationer och fredsbyggande verksamhet

är betydande. Kravet på FN:s ingripande har

överstigit organisationens förmåga att möta

alltmer komplexa behov i situationer av bräcklig

fred, brutna fredsavtal och framtvingande

åtgärder enligt FN-stadgans kapitel 7.

Erfarenheterna från Balkan, Afrika och Östtimor

visar på behovet av tidigt planerade och

samordnade insatser där militära, civila,

humanitära och fredsfrämjande

utvecklingsinsatser samverkar trots bibehållna

distinkta mandat. Generalsekreteraren har härvid

en samordnande roll av avgörande betydelse.

Insikten om att konfliktförebyggande måste

genomsyra FN:s hela verksamhetsfält har, bl.a.

med svensk aktiv tillskyndan, stärkts.

Utrikesdepartementet har genom ett

handlingsprogram för konfliktförebyggande

stärkt samordningen av analysarbetet kring dessa

och andra aspekter på dagens konfliktskeenden.

Inom Utrikesdepartementet innefattar

analysarbetet om konfliktförebyggande olika

områden, såsom säkerhets-, FN-, regional-,

bistånds-, migrations- och MR-politik.

Förutom de medel som ställts till

Rikspolisstyrelsen (RPS) förfogande för

polismedverkan i fredsoperationer i bl.a.

Västafrika och Bosnien har stöd lämnats till den

temporära internationella bevakningen av

Hebron (TIPH) och FN:s internationella

vaktstyrka i Irak (UNGCI) som under viss tid

varit under svensk ledning. Sverige stödjer att

systemet med FN:s generalsekreterares särskilda

sändebud för konflikthantering och tillhörande

ämnesområden (SRSG) effektiviseras. Stöd för

detta ändamål har när det gäller SRSG för

specifika politiska uppdrag lämnats till UNITAR

(United Nations Institute for Training and

Research). När det gäller SRSG med tematiskt

ansvar kommer det nära samarbetet med SRSG

för barn i väpnade konflikter respektive för

internflyktingar att fortsätta.

Sverige har under flera år lämnat stöd till de

två internationella krigsförbrytartribunalerna för

forna Jugoslavien och för Rwanda. Det har bl.a.

gällt utgrävningar för att utröna brott mot

mänskligheten som massaker på

civilbefolkningen. Stödet för dessa ändamål

kommer att fortsätta under mer samordnade

former i nära dialog med tribunalernas

chefsåklagare.

Sverige har sedan gammalt nära kontakter

med ett flertal regionala organisationer med

ansvar för olika aspekter av konflikthantering.

Det gäller särskilt i den mest konfliktdrabbade

kontinenten Afrika. Det etablerade samarbetet

med dessa kommer att fortsätta med stöd för

deras olika ansträngningar.

När det gäller internationella insatser utanför

FN-systemet men kopplat till FN:s

ansvarsområden kommer samverkan med ICG

(International Crisis Group), Henry Dunant

institutet och IPA, (International Peace

Academy) att fortsätta.

Det svenska engagemanget för

konfliktförebyggande har fått brett

internationellt erkännande. Förväntningarna på

svensk medverkan och svenskt stöd har därmed

också ökat. Det finns också ett egenintresse för

en aktiv svensk utrikespolitik med såväl FN-

som EU-orientering att upprätthålla och utöka

Sveriges deltagande i konfliktförebyggande i

bred mening.

Särskilda multilaterala insatser: jämställdhet

Utöver bidrag till FN:s kvinnofond (UNIFEM)

om 10 miljoner kronor användes år 2000

reservationsmedel för fortsatta insatser av

pilotkaraktär för att stärka

jämställdhetssträvandena inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet. Medel från posten har

under år 1999 och 2000 utbetalts bl.a. för

seminarier, publikationer och kurser i ett

strategiskt arbete med att integrera ett

jämställdhetsperspektiv inom såväl FN som

internationella utvecklingsbanker. Som ett led i

arbetet med att stärka rapportering och

synliggöra kvinnors och mäns olika villkor

arrangerades i samverkan med UNDP ett

seminarium våren 1999 för Estland, Ukraina och

Kazakstan och våren 2000 anordnades ett

seminarium på ministernivå med åtta afrikanska

länder samt Portugal som ordförandeland i EU.

Särskilda bidrag har också utgått till den

Afrikanska och den Asiatiska utvecklingsbanken

för att höja kompetens och medvetenhet om

kvinnors och mäns olika villkor som

utgångspunkt för analys och operativ

verksamhet.

Medlen har syftat till att under en begränsad

tidsperiod bistå organisationer bl.a. med att

utveckla handlingsplaner för jämställdhet i

utvecklingssamarbetet. Grundtanken är att

organisationerna på sikt själva skall ta ett klart

och tydligt ansvar för att uppmärksamma

kvinnor och män på lika villkor i sin verksamhet.

En successiv nedtrappning av anslagna medel

förutses därför. Samtidigt beräknas basbidraget

till UNIFEM öka.

Särskilda multilaterala insatser: barn

Inom Utrikesdepartementet pågår sedan 1998 en

översyn av barnfrågor i det internationella

utvecklingssamarbetet med målet att utforma en

sammanhållen policy för barnfrågor och att

utveckla ett systematiskt barnrättsperspektiv i

det internationella utvecklingssamarbetet utifrån

FN:s konvention om barnets rättigheter, FN-

konferenserna och de svenska biståndsmålen.

Inom ramen för den pågående översynen

utarbetas strategier inom särskilt angelägna

områden som barnarbete, kommersiell sexuell

exploatering av barn, barn på institutioner, barn

och hiv/aids, barn i väpnade konflikter samt barn

med funktionshinder. En skrivelse skall lämnas

till riksdagen och projektet skall vara avslutat i

januari 2002.

Särskilda medel har anvisats för multilaterala

insatser för att stimulera ett barnrättsperspektiv i

FN:s fonder och program m.fl. multilaterala

aktörer. Beslut om stöd har fattats avseende bl.a.

barnarbete, sexuell exploatering av barn och barn

på institution. Vidare har regeringen beslutat att

uppdra åt Sida att bereda och företrädesvis

genom internationella organisationer genomföra

biståndsinsatser för särskilt utsatta barn.

År 2001 genomför FN:s generalförsamling ett

särskilt möte kring uppföljningen av målen från

barntoppmötet år 1990 (UNGASS 2001). En

förberedande kommitté med UNICEF som

sekretariat, svarar för förberedelsearbetet. I

denna egenskap har UNICEF identifierat behov

av framsteg på tre områden: att säkerställa

välbefinnande för de yngsta barnen, att garantera

att alla barn får en god grundutbildning samt att

ge alla ungdomar möjlighet att utvecklas till

medkännande och produktiva medborgare.

UNICEF har vidare lanserat en global rörelse

för barn, Global Movement for Children, för att

mobilisera såväl det civila samhället, inklusive

enskilda organisationer, som den privata sektorn.

Sverige ger hög prioritet åt det särskilda mötet

och avser aktivt stödja förberedelsearbetet.

Sverige avser vidare stödja ett aktivt deltagande

av det samlade FN-systemet inklusive Bretton

Woods-institutionerna i utarbetandet av

förnyade åtaganden för barn och barnets

rättigheter under 2000-talets första årtionde.

Ett nytt internationellt partnerskap har bildats

i form av det Globala Vaccininitiativet (GAVI).

WHO och UNICEF ingår liksom bilaterala

givare och privata intressen. Syftet är att genom

stöd till u-länder vaccinera fler barn mot de

vanligaste barnsjukdomarna och på det viset

rädda livet på uppskattningsvis tre miljoner barn.

Regeringen avser att stödja detta initiativ.

Övriga multilaterala insatser

Årsbidrag till organisationer inom och utom

FN-systemet finansieras från denna post. Därtill

kommer fördjupningsstudier med extern

expertis, analyser, seminarier och andra

aktiviteter som främjar internationell samverkan

och utveckling t.ex. insatser till stöd för

uppföljning av FN-konferenser.

FN:s kontor för samordning av humanitärt

bistånd, OCHA, har befäst sin centrala roll.

Både beträffande policy och den konkreta

samordningen i fält har en positiv utveckling

skett, även om problemen är betydande bl.a.

p.g.a av medelsbrist. Sverige bidrog under 2000

dels till OCHA:s årsbudget med åtta miljoner

kr, dels med fem miljoner kronor till en särskild

fond för fältsamordning. Fonden har tillkommit

på svenskt initiativ för att ge OCHA möjlighet

att snabbt och flexibelt sätta upp erforderlig

samordningskapacitet. Härtill har Sida

regelmässigt i enlighet med regeringens direktiv

stött OCHA:s samordning i fält i anslutning till

beslut om bidrag till FN:s konsoliderade appeller

(CAP). För år 2001 beräknas det svenska

årsbidraget till OCHA öka. Härutöver kommer

Sidas stöd till OCHA att fortsätta.

International IDEA (Internationella institutet

för demokrati och fria val) är en mellanstatlig

organisation som bildades på svenskt initiativ i

Stockholm år 1995. IDEA är en internationell

mötesplats för medlemmarna, för närvarande 19

länder och fem internationella enskilda

organisationer. Gemensamt arbetar dessa för att

stödja en demokratisk utveckling i bred

bemärkelse, inklusive fria val. IDEA:s

verksamhet är inriktad på såväl normativt arbete

som kapacitetsutveckling och tillämpad

forskning. Institutet har på kort tid etablerat sig

och är idag en välrenommerad organisation, vars

tjänster efterfrågas på många håll i världen.

Sverige som initiativtagare och värdland för

organisationen har ett speciellt ansvar för och

intresse av att stödja dess utveckling.

ICRC (Internationella Rödakorskommittén)

har genomfört en reformering av såväl

verksamhetsbudget och program som av

ledningen av organisationen syftande till större

öppenhet och effektivitet. Organisationen

bygger sin verksamhet på de fyra Genéve-

konventionerna, jämte tilläggsprotokoll, om den

humanitära rätten i väpnade konflikter. Dess

verksamhet har blivit än mer betydelsefull i

dagens komplexa konfliktsituationer. ICRC är

på grund av sitt unika mandat och sin integritet

en särskilt viktig aktör vad gäller att ge skydd

och hjälp till drabbad civilbefolkning i väpnade

konflikter. En särskilt viktig del av ICRC:s

verksamhet är att värna om genomförandet av

och sprida kunskap om den internationella

humanitära rätten. I november 1999 antogs en

handlingsplan som utgör grunden för

medlemsstaternas och rödakorsrörelsens

åtaganden under de kommande åren. Mot

bakgrund av den vikt Sverige lägger vid ökade

kunskaper och bättre genomförande av den

internationella humanitära rätten beräknas en

mindre ökning av det svenska bidraget till

ICRC:s centrala verksamhet avseende den

humanitära rättens efterlevnad. Stöd till ICRC:s

fältverksamhet bereds av Sida i samråd med

regeringen. Sverige har fått gehör i ICRC för att

ersätta den tudelade budgeten uppdelad på

huvudkvarters- respektive fältkostnader med en

integrerad budget. Detta innebär ett gemensamt

samordnat svenskt bidrag till ICRC.

Bidraget till IOM (Internationella

migrationskommittén) utgår enligt en i förväg

fastställd skala. Det svenska bidraget förväntas

sänkas något under 2001 på grund av inträdet av

tre nya medlemmar i organisationen.

Generalförsamlingen genomför nu en rad

särskilda extramöten för att följa upp 1990-talets

stora världskonferenser. Sverige har på olika sätt

gett stöd till FN:s arbete för att få en bättre

överblick av effekterna av konferenserna liksom

för att garantera en aktiv medverkan från de

minst utvecklade länderna inför extramötena om

befolkning, jämställdhet och sociala frågor.

Liknande stöd kommer att ges inför

uppföljningsmötet av barntoppmötet och

extramötet om boende- och

stadsutvecklingsfrågorna samt inför

världskonferenserna om de minst utvecklade

länderna och utvecklingsfinansiering.

Sverige har varit drivande i arbetet att

effektivisera och reformera FN:s ekonomiska

och sociala verksamhet med tonvikt på en bättre

integrering av FN:s operativa verksamhet med

huvudsaklig inriktning på landnivå. Sverige

kommer också fortsättningsvis att driva detta

reformarbete liksom insatser som syftar till ett

fortsatt utvecklat samarbete mellan FN och

Bretton Woods-systemet. Sverige kommer också

att ge stöd till insatser som syftar till att utveckla

nya och mer förutsägbara finansieringssystem.

Finansieringsprojektet Development

Financing 2000 har under året genomfört ett

antal studier och seminarier om den framtida

finansieringen av det multilaterala systemet.

Under år 2001 kommer nya studier att

genomföras och projektet kommer särskilt att

vara engagerat i förberedelserna och

genomförandet av högnivå-mötet om

utvecklingsfinansiering som förväntas äga rum

under året. Projektet förväntas vara avslutat vid

slutet av år 2001.

Europeiska Unionen (EU)

EU är en av världens största finansiärer av

utvecklingssamarbete. Tillsammans svarar

gemenskapen och medlemsstaterna för ca 60

procent av världssamfundets offentliga bistånd.

Ungefär två tredjedelar av EG-biståndet

finansieras över den reguljära budgeten, vilken

fastställs av Europaparlamentet. Resten

finansierar medlemsstaterna dels via europeiska

utvecklingsfonden, EUF, i huvudsak till de s.k.

AVS-länderna i Afrika, Västindien och Stilla

Havet, dels med ca 7 procent genom lån från

Europeiska investeringsbanken.

Årligen avsätts ca 6 miljarder euro av den

totala EG-budgeten för internationellt

utvecklingssamarbete. Budgetåret 2001 beräknas

732 miljoner kronor avräknas från

biståndsramen för att täcka Sveriges andel.

Därtill kommer Sveriges åtagande om bidrag till

EUF 8 om 350 miljoner euro samt ett beräknat

bidrag till EUF 9 om 377 miljoner euro.

Reformer

1999 presenterade kommissionen resultaten av

den övergripande utvärdering av EG:s

utvecklingssamarbete som initierades av

medlemsstaterna 1995. Utvärderingen pekade på

allvarliga brister i såväl planering, beslutsprocess,

genomförande, uppföljning som

utvärderingsverksamheten. Samtidigt

konstaterades att kommissionen lider av

underbemanning på biståndsområdet.

Utvecklingsrådet gav kommissionen i uppdrag

att utarbeta ett program över de åtgärder som

krävdes för att komma till rätta med de problem

utvärderingen pekade på. Vid Utvecklingsrådet i

maj 2000 presenterade kommissionen en rapport

om vidtagna och planerade åtgärder samt ett

förslag till en samlad policy för

utvecklingssamarbetet.

Gemenskapens utvecklingssamarbete

kännetecknas idag av låg effektivitet. Detta tar

sig bl.a. uttryck i långa beredningstider,

förseningar i verkställighet, låg uthållighet efter

avslutat stöd samt svag samverkan med

partnerlandets myndigheter och med andra

biståndsgivare. Användningen av fattigdoms-,

jämställdhets- och problemanalyser är sporadisk.

Utvärderingar görs, men resultaten återförs inte i

tillräcklig utsträckning till

verksamhetsplaneringen.

Dessa och andra missförhållanden förväntas

åtgärdas dels genom kommissionens stora

reformprogram, dels genom den omorganisation

och nya utvecklingspolitik som lagts fast.

De viktigaste åtgärderna kan sammanfattas i

följande punkter:

- ett globalt synsätt med samstämmighet

mellan utvecklingssamarbetet och den

gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken samt med andra

politikområden,

- förstärkt fokus på fattigdomsbekämpning,

som inkluderar institutionella aspekter,

jämställdhet och hållbar utveckling,

- främjande av den privata sektorns

utveckling,

- närmare koppling mellan katastrofinsatser,

återuppbyggnad och utvecklingsstöd,

- en bättre arbetsfördelning mellan EG:s

utvecklingsbistånd och andra

biståndsgivares, inte minst

medlemsländernas, baserat på landstrategier

som utformas i nära samarbete med

partnerlandets myndigheter,

- en starkare länk mellan utvärderingar,

"lessons learned", och utformningen av nya

program.

Efter utredningar och intensiva konsultationer

med medlemsstaterna och internationella

organisationer har kommissionen beslutat att på

sikt inrätta en särskild institution för EG-

bistånd. Som ett första steg inrättas under 2000

en ny avdelning för utvecklingssamarbete. Den

kommer att ledas av en styrelse med

kommissionären för utrikes relationer som

ordförande och kommissionären för

utvecklingssamarbete som verkställande

direktör.

De ca 120 EU-delegationerna i

utvecklingsländer skall få ökade resurser och

befogenheter. Detta förutsätter dock en

revidering av såväl budgetförordning som

personalreglemente.

Samarbetet mellan EG och medlemsstaternas

förvaltningar skall stärkas och fokuseras på

landsstrategier, sektorprogram och

erfarenhetsutbyte. På sikt kan också

samfinansiering och utkontraktering av EG-

bistånd till medlemsstater prövas.

Sverige har varit en av de ivrigaste

förespråkarna för en reformering av EG:s

utvecklingssamarbete. Även om organisations-

och effektivitetsfrågor är kommissionens eget

mandat är det naturligt att Sverige och andra

medlemsstater engagerar sig i arbetet i

expertgrupper, informella möten,

rådsarbetsgrupper och

verkställighetskommittéerna som kommer att

behandla olika aspekter av effektivisering.

Ordförandeskapet 2001

Ett EU som är öppet mot omvärlden och präglas

av internationell solidaritet kommer att vara en

ledstjärna under det svenska ordförandeskapet.

Så långt det är möjligt för ordförandeskapet att

påverka Utvecklingsrådets dagordning, kommer

Sverige att arbeta för att den skall ingå i den

kontinuitet som Frankrikes, Sveriges och

Belgiens ordförandeskap bör bilda. EU-

ordförandeskapet innebär ett ökat engagemang

både i processer och i substans. Framför allt

måste Utrikesdepartementet och Sida medverka

till att sådana rådsprocesser som främjar

genomförandet av kommissionens nya

utvecklingspolicy förs framåt. Förutom

kontinuitet och effektivitet kommer även frågor

om fattigdomsbekämpning, jämställdhet och

hållbar utveckling att stå högt på dagordningen

under det svenska ordförandeskapet.

Ordföranden i Utvecklingsrådet,

biståndsministern, har ett brett uppdrag som

kräver snabb och solid hantering av ärenden.

Detta gäller redan från inträdet i vår trojka-

period 1 juli 2000. Från den 1 januari 2001

kommer svenska tjänstemän att under ett halvår

leda de förhandlingar som sker i fyra

rådsarbetsgrupper på utvecklingssamarbetets

område. Sammanlagt kommer de två

ordförandena för fyra rådsarbetsgrupper vardera

att leda ett drygt sextiotal halv- eller

heldagsmöten i vilka minst en svensk nationell

delegat per möte deltar. Inom ramen för det

globala utvecklingssamarbetet svarar

Utrikesdepartementet för fem

förhandlingsprocesser och hundratals EU-

samråd inför FN-konferenser och -möten.

Vid sidan av att ansvara för att formulera EU-

gemensamma ståndpunkter och att företräda EU

både i internationella organisationer och i tredje

land fortsätter det löpande arbetet i bl.a. de 25

verkställighetskommittéer och expertgrupper där

Utrikesdepartementet och Sida deltar under

kommissionens ledning.

I Sverige arrangeras två högnivåmöten under

ordförandeskapet:

- Barn i krig och på flykt är ett

högnivåseminarium som äger rum i

Norrköping i mars,

- Making Globilisation Work for the Poor är

en konsultation om globalisering och

utvecklingssamarbete, som äger rum i

Kramfors i juni.

En FN-konferens om de minst utvecklade

länderna äger rum i maj 2001 i Bryssel. Ett

arrangemang med deltagare från enskilda

organisationer och det civila samhället anordnas i

anslutning till konferensen.

En övergripande svensk målsättning är att vi

som ordförande skall bidra till ökad effektivitet

och kvalitet i Gemenskapens bistånd och stödja

EU att kunna axla en roll som en pålitlig och

solidarisk del av det internationella

utvecklingssamfundet, särskilt gentemot FN.

AVS-samarbetet

I juni undertecknades det nya

partnerskapsavtalet det s.k. Cotonou-avtalet

mellan Europeiska gemenskapen,

medlemsstaterna och de 71 AVS-länderna i

Afrika, Västindien och Stilla havet. Avtalet

kommer att ersätta Lomékonventionen, som

reglerat samarbetet under de senaste 25 åren.

Förhandlingarna har gällt omfattande

förändringar av det tidigare samarbetet, vars

resultat varit blandat. Utvecklingssamarbetet har

kritiserats för att vara ineffektivt och

handelspreferenserna har inte lett till en ökad

integration av AVS-länderna i världsekonomin.

Målet har för båda parter varit att åstadkomma

ett genuint partnerskap baserat på lokalt

ägarskap och ömsesidiga åtaganden.

Fattigdomsbekämpning skall utgöra det

övergripande målet för samarbetet. Ett brett

deltagande skall eftersträvas, som också skall

omfatta det civila samhället och den privata

sektorn. En fördjupad politisk dialog mellan

parterna skall bidra till fred och säkerhet och en

demokratisk utveckling.

Avtalet lägger ökad tonvikt vid respekt för

mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstat och

god samhällsstyrning. Brott mot dessa värden

skall vara föremål för konsultationer. Om inte en

lösning kan nås, kan utvecklingssamarbetet helt

eller delvis avbrytas. De tre första elementen

utgör sedan tidigare avtalets grundsatser. Frågan

om god samhällsstyrning skulle utgöra en fjärde

grundsats var länge omdebatterad. Genom aktivt

svenskt agerande kunde en kompromiss nås, som

innebär att god samhällsstyrning utgör ett

grundelement i avtalet. Allvarliga fall av

korruption skall vara föremål för särskilda

konsultationer mellan parterna. Migrationsfrågor

skall vara föremål för en nära dialog.

En svår fråga i förhandlingarna var den

framtida handelsregimen. Den kompromiss som

parterna kom överens om innebär att de

nuvarande handelspreferenserna förlängs fram

till år 2008 och att ett undantag begärs från

WTO:s regler. Under tiden skall gemenskapen

förhandla om WTO-förenliga regionala

frihandelsavtal med de AVS-regioner eller -stater

som så önskar. Syftet med dessa s.k. regionala

ekonomiska partnerskapsavtal är att främja

regional liberalisering och ökad handel inom en

region, som ett led i AVS-ländernas integration i

världsekonomin.

Biståndet skall fördelas på basis av både behov

och uppnådda resultat. Landsstrategier skall

utgöra basen i planeringen av

utvecklingssamarbetet. Biståndet är uppdelat på

ett samlat anslag för gåvobistånd och en särskild

investeringsfacilitet för stöd till

näringslivsutveckling. Den nionde europeiska

utvecklingsfonden, EUF 9, kommer att beräknas

till 13,8 miljarder euro, vilket tillsammans med

outnyttjade medel från tidigare år skall täcka

perioden 2000-2007. Sveriges bidrag beräknas till

377 miljoner euro. Hela avtalet löper på tjugo år

med möjlighet till revidering vart femte år.

Regeringen välkomnar det nya avtalet som

utgör en bra plattform för att utveckla

samarbetet med AVS-länderna.

MEDA

Inom den s.k. Barcelonaprocessen förs en

politisk, ekonomisk och kulturell dialog som

syftar till att öka stabiliteten och främja

samarbetet i Medelhavsregionen. Genom MEDA

skall gemenskapen stödja 12 länder runt

Medelhavet i deras ekonomiska utveckling och

bidra till att de står bättre rustade att möta

konkurrensen från den europeiska industrin, när

ett planerat frihandelsområde införs år 2010.

Samarbetets omfattning har ökat markant under

1990-talet. För perioden 1995-1999 har ca fem

miljarder euro avsatts för stöd till dels

ekonomisk anpassning och integration, dels mer

traditionellt utvecklingssamarbete.

Kapacitetsbrist och organisatoriska problem i

Kommissionen har lett till svårigheter att

genomföra programmet. MEDA-förordningen,

som styr biståndets innehåll och inriktning, är

under omförhandling. Under 2000 förväntas

beslut dels om den nya förordningen, dels om

omfattningen av stödet för perioden 2000-2005.

ALA

Samarbetet med Asien och Latinamerika (ALA)

har under senare år breddats till att omfatta både

bistånd och ekonomiskt samarbete.

Tyngdpunkten ligger på de fattigaste länderna

och de fattigaste delarna av befolkningen samt på

regioner och länder med betydande kommersiell

potential. Den finansiella ramen för perioden

1996-2000 beräknas till fem miljarder euro. Av

detta går ca 60 procent till Asien och 40 procent

till Latinamerika. Per capita är dock biståndet till

Asien betydligt mindre än till Latinamerika.

Samtidigt har behovet av stöd till flera av de

asiatiska länderna ökat i spåren av Asienkrisen

1997-98, där negativa sociala effekter kvarstår i

t.ex. Indonesien och Thailand. Enligt svensk syn

bör en omfördelning inom ALA-biståndet

övervägas. Sverige välkomnar kommissionens

planer att utarbeta nya landsstrategier för

utvecklingssamarbetet med länderna i Asien och

Latinamerika.

OBNOVA/CARDS

Efter 1990-talets krig och konflikter är västra

Balkan ett viktigt område för EG:s

utvecklingssamarbete. Insatserna, som knyter an

till Stabilitets-pakten för sydöstra Europa och

Stabiliserings- och associationsprocessen, skall

bland annat bidra till förutsättningar för fred och

stabilitet i regionen, samt hjälpa länderna att

integreras i de europeiska strukturerna.

Gemenskapens utvecklingssamarbete på västra

Balkan har hittills skett inom ramen för två olika

program: Obnova och Phare. Under år 2000

förväntas beslut om en ny förordning, CARDS,

som ska ersätta båda dessa program och i

fortsättningen styra EG:s insatser i regionen.

Under perioden 1991-1999 uppgick insatserna ur

gemenskapsbudgeten till totalt 4,5 miljarder

euro, men för perioden 2000-2006 planeras en

ökning. Det största stödet ges för närvarande till

Kosovo och Bosnien-Hercegovina. Betydande

belopp kan också frigöras för andra delar av

Förbundsrepubliken Jugoslavien (FRJ), utöver

Kosovo, den dagen då en demokratisk regim har

kommit till makten i Belgrad.

Livsmedelsbistånd och livsmedelssäkerhet

EG:s program för livsmedelsbistånd och

livsmedelssäkerhet syftar till att främja

livsmedelssäkerheten i de fattigaste länderna.

Programmet är i storleksordningen 505 miljoner

euro. Nära hälften av resurserna används för att

stödja livsmedelssäkerheten i AVS-länderna.

FN:s livsmedelsprogram (WFP) och enskilda

organisationer är viktiga samarbetspartner.

Livsmedelssäkerhet och jordbruksutveckling

har identifierats som ett prioriterat område för

EG:s framtida utvecklingspolitik. En omfattande

utvärdering av programmet har gjorts och en

förändring av nuvarande förordning kan bli

aktuell under det svenska ordförandeskapet.

Ambitionen är att integrera livsmedelssäkerhet i

det bredare perspektivet av

fattigdomsbekämpning.

ECHO

Gemenskapens humanitära bistånd uppgick 1999

till ungefär 800 miljoner euro vilket gör

Kommissionens kontor för humanitärt bistånd,

ECHO (European Community Humanitarian

Office), till en av världens största enskilda

finansiärer av humanitärt bistånd. Stödet

kanaliseras i huvudsak via enskilda

organisationer, FN-organ och Internationella

Rödakorskommittén.

Parallellt med den övergripande översynen av

EG:s utvecklingssamarbete har en särskild

utvärdering genomförts av verksamheten inom

ECHO under åren 1996-1999. Utvärderingen

uppmärksammar särskilt brister i koordinering

inom Kommissionen och med andra humanitära

aktörer, avsaknaden av ett tydligt mandat och

klar policy samt övergripande administrativa

svagheter. Vid Utvecklingsrådet i maj 2000

antogs rekommendationer om hur

kommissionen bör åtgärda identifierade brister. I

rekommendationerna uppmanas ECHO bl.a att

tydliggöra sitt mandat, att stärka samarbetet med

FN och Internationella Rödakorsrörelsen och att

effektivisera sin interna organisation. Vidare

uppmärksammas Kommissionens avsikt att

presentera en strategi för kopplingen mellan

humanitärt bistånd, rehabilitering och

utvecklingsinsatser. ECHO har påbörjat en

förändringsprocess i syfte att åtgärda

identifierade brister. Sverige instämmer överlag

med utvärderingens slutsatser och har för avsikt

att följa upp utvecklingsrådets

rekommendationer bl.a. genom fortsatt dialog

med ECHO. Sverige kommer som ordförande i

EU under våren 2001 att vara värd för ECHO:s

årliga policymöte.

Konfliktförebyggande

Under senare år har inom EU ett bredare synsätt

anlagts på konflikt- och säkerhetsfrågor med

ökat fokus på såväl förebyggande av väpnade

konflikter som på civil och militär krishantering.

Vid ministermötet i Helsingfors i december 1999

antog EU nya riktlinjer för utvecklingen av den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken

(GUSP). Sverige var då tillsammans med

Storbritannien en av de drivande krafterna

bakom beslutet att upprätta en icke-militär

mekanism för krishantering, som skall samordna

och effektivisera de olika civila medel och

resurser som står till unionens förfogande.

I den nya Civilkommittén, som upprättats på

svenskt initiativ, ges en möjlighet att ta ett brett

grepp på EU:s bidrag till konflikt- och

krisförebyggande, eftersom arbetet inkluderar

såväl förstapelarfrågor (utvecklingssamarbetet

och det humanitära biståndet) som

andrapelarfrågor (utrikespolitiken). En

prioriterad uppgift kommer att vara att stärka

unionens samlade kapacitet för civil

krishantering där utvecklingssamarbetet ingår

som ett viktigt bidrag. Konfliktförebyggande är

också en av Sveriges prioriteringar inför

ordförandeskapet. Målet är att utarbeta en

samordnad EU-policy där EU:s samtliga

instrument utnyttjas på ett effektivt sätt.

Det nya synsätt på konflikt-och

säkerhetsfrågor som man inom EU antagit under

senare år har också fått ett konkret genomslag på

biståndsområdet. EU:s senaste insatser på den

afrikanska kontinenten speglar den prioritet som

man ger preventiva, konfliktförebyggande

åtgärder. Stöd har utgått från EU till

Lusakaprocessen, vilken har som mål att

åstadkomma fred i den komplicerade konflikten

i Demokratiska Republiken Kongo,

rehabiliteringsprocessen i Rwanda och Burundi

och gränskonflikten mellan Etiopien och Eritrea.

Bilateralt utvecklingssamarbete

Inledning

Huvuddelen av det svenska

utvecklingssamarbetet ca två tredjedelar är

bilateralt, dvs. sker direkt mellan Sverige och

enskilda utvecklingsländer. Sida ansvarar för den

helt övervägande delen av det bilaterala

biståndets genomförande.

Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete sker

med ett stort antal länder. För länder med vilka

Sverige har mer omfattande eller komplext

samarbete styrs detta genom landstrategier.

Dessa bygger i ökande grad på en nära dialog

med samarbetslandet, både regeringen och det

civila samhället. För att integrera det svenska

samarbetet så långt som möjligt i

samarbetslandets egna utvecklingsansträngningar

och samordna insatserna med andra givares

bistånd, läggs ökad vikt vid att koppla de svenska

landstrategierna till de strategier som utvecklas i

första hand av samarbetslandet självt men också

till de strategier som andra ledande givare, som

Världsbanken och FN, utvecklar i nära

samarbete med landets regering och civila

samhälle. Syftet är att komplettera landets egna

ansträngningar och bidra till finansiering av

större program, exempelvis för sektorer som

undervisning och hälsovård. Samtidigt betonas

samarbetslandets ansvar och de olika rollerna

tydliggörs.

Biståndet får också en allt viktigare roll som

katalysator för ökade privata kapitalflöden, både

nationellt och internationellt. I många länder

finns förutsättningar för att gradvis minska

biståndsfinansieringen till förmån för inhemska

och utländska privata resurser. Biståndet kan

underlätta detta genom att stödja utveckling av

t.ex. ländernas finansiella sektorer.

Av Sidas utbetalningar 1999 var den

geografiska fördelningen: Afrika 35 procent,

Asien 19 procent, Latinamerika 16 procent och

Europa/Centralasien 14 procent. Av

verksamhetsgrenarna gick den största andelen,

17 procent, till humanitärt bistånd medan 16

procent gick till sociala sektorer, 13 procent till

mänskliga rättigheter och demokratisk

samhällsstyrning och 12 procent till

infrastruktur, näringsliv och urban utveckling.

Genom en stärkt inriktning på små och

strategiska insatser, inte minst inom området

demokrati och mänskliga rättigheter, ökar också

antalet insatser och uppgick 1999 till 4620.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet

utvärderas inom Sida, dels av Sekretariatet för

utvärdering och intern revision som är direkt

underställt Sidas styrelse, dels av olika

avdelningar och av de integrerade ambassaderna.

Utvärderingsverksamheten vid Sida under 1999

redovisas under Resultat (avsnitt 3.6.1).

För att kontinuerligt förbättra

utvecklingssamarbetet krävs ökad återföring och

kunskapsutveckling inom

utvärderingsverksamheten samt bättre

utnyttjande av forsknings- och

utredningsresultat. Expertgruppen för

utvecklingsfrågor (EGDI) som tillsattes av

regeringen 1995 spelar här en viktig roll genom

extern rådgivning och kontakter med

forskarsamhället. Under 1999 publicerade EGDI

fyra studier om bl.a. biståndsberoende,

landsbygdsutveckling i Tanzania och den

internationella finansiella arkitekturen.

Utrikesutskottet har i betänkandet

1999/2000:UU2 hemställt att regeringen ges i

uppdrag att se över formerna för hur den

utvärderingsverksamhet som finns utanför

biståndsförvaltningen kan stärkas med särskilt

fokus på möjligheterna att stärka EGDI:s

utvärderande funktion. En översyn av detta har

påbörjats inom Utrikesdepartementet och en

referensgrupp med deltagande från

Utrikesdepartementet, Sida, EGDI och

Utredningen om Sveriges politik för global

utveckling har tillsatts. Översynen kommer

också kopplas till den översyn av EGDI som är

aktuell. Resultatet av översynen av

utvärderingsverksamheten beräknas redovisas i

budgetpropositionen för 2002.

Mål- och resultatstyrning av Sida (MÅRS)

I regleringsbrevet för 1999 gavs

Utrikesdepartementet och Sida i uppdrag att

gemensamt se över resultatstyrningen av Sidas

verksamhet. Syftet med översynen var

framförallt att tillgodose regeringens behov av

att styra och bedöma verksamheten respektive

behovet av uppföljning och information för

rapportering till riksdagen.

Projektet har identifierat vilken typ av

resultatinformation som kan antas behövas för

regeringens och riksdagens behov. Detta innebär

bl.a. att regeringen kommer att beställa särskilda

utvärderingar mot effektmålen med vissa

intervaller. I samband med regleringsbreven för

2001 beräknas en sådan beställning kunna göras.

En grundstruktur för den årliga

rapporteringen av verksamhetsgrenarna liksom

formuleringen av verksamhetsmålen har

utarbetats. För resultatrapporteringen betonas

särskilt analyser och kommentarer i större

utsträckning än i nuvarande redovisning. Denna

grundstruktur kommer att tillämpas i

regleringsbrevet för 2001 och

resultatinformationen därmed rapporteras i

budgetpropositionen för 2003.

Vissa förändringar har gjorts i

verksamhetsindelningen och anslagsstrukturen.

Utgångspunkten för arbetet var att dessa skulle

sammanjämkas och att en indelning skulle väljas.

Översynen visade att detta inte var praktiskt

genomförbart. För att förbättra informationen

kommer dock en matris med dels

verksamhetsindelningen, dels anslagsstrukturen

att redovisas i Sidas budgetunderlag inför

kommande budgetår. Anslagsstrukturen blir den

styrande ledden medan verksamhetsgrenarna

visar den prognostiserade fördelningen. Den

budgeterade matrisen följs sedan upp i Sidas

årsredovisning med en matris över den faktiska

fördelningen inklusive en analys av eventuella

större förändringar.

Anslagstrukturen har omarbetats något för att

i högre utsträckning integrera det bistånd som

Sida handhar i respektive region. Detta innebär

att regionposterna inte är jämförbara med

föregående års siffror.

Under hösten kommer ett utvecklingsarbete

bedrivas i syfte att identifiera effektivitetsmått

för myndigheten Sida.

Medelsfördelning och anslagsstruktur

Tabell 3.7 Anslagsposten 1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete

Tusental kronor

Budget 2000

Beräknat 2001

Afrika

1 850 000

2 330 000

Asien

1 000 000

1 415 000

Latinamerika

620 000

785 000

Europa

450 000

705 000

Särskilda utvecklingsprogram

1 070 000

Globala utvecklingsprogram

1 162 000

U-krediter

450 000

430 000

Forskningssamarbete

570 000

Enskilda organisationer

880 000

890 000

Humanitärt bistånd och kon-

fliktförebyggande

1 000 000

1 077 000

Ekonomiska reformer

665 000

700 000

Information

50 000

50 000

Summa

8 605 000

9 544 000

Anslagsposten för det bilaterala

utvecklingssamarbetet ökar år 2001 med 939

miljoner kronor till 9 544 miljoner kronor. Vid

fördelningen av medel har reservationer på

respektive delpost beaktats.

Anslagsstrukturen för 2001 har ändrats

jämfört med innevarande år: delposten 5

Särskilda utvecklingsprogram samt delposten 7

Forskningssamarbete har avskaffats. Insatser

under dessa poster som kan land- eller

regionfördelas överförs till regionposterna.

Under en ny delpost 5 Globala

utvecklingsprogram finansieras forskning och

andra insatser inom olika ämnesområden som

inte avser ett visst land eller region.

Medelsfördelning mellan de olika delposterna

framgår av tabell 3.7. Sida, som disponerar

merparten av anvisade medel under

anslagsposten, har rätt att omfördela mellan

delposter.

Delposten 1 Afrika omfattar dels landramar

för programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. Delposten

beräknas öka till 2 330 miljoner kronor.

Delposten 2 Asien omfattar dels landramar för

programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. Delposten

beräknas öka till 1 415 miljoner kronor.

Delposten 3 Latinamerika omfattar

samarbetet med Central- och Sydamerika

inklusive Nicaragua och Bolivia. Delposten

beräknas öka till 785 miljoner kronor.

Delposten 4 Europa omfattar insatser på

västra Balkan och stöd till vissa länder i Kaukasus

och Centralasien. Delposten beräknas öka till

705 miljoner kronor.

I tabell 3.8 anges gällande och indikativa årliga

ramar i länder med vilka Sverige har

samarbetsavtal. Därutöver tillkommer insatser

som finansieras såväl under regionposterna som

under andra delposter, t.ex. inom näringsliv,

demokrati, forskning, humanitärt bistånd och

stöd till ekonomiska reformer.

Delposten 5 Globala utvecklingsprogram

omfattar globala program, metodutveckling,

rekrytering och utbildning av fältpersonal,

internationella kurser samt

utvärderingsverksamhet och internrevision.

Delposten 6 U-krediter omfattar subventioner

av u-krediter. Biståndskrediter finansieras under

regionposterna.

Delposten 7 Enskilda organisationer utgör

stöd till bistånd som genomförs av svenska

folkrörelser och enskilda organisationer.

Delposten 8 Humanitärt bistånd används för

att lindra följderna av väpnade konflikter för

civilbefolkningen, stöd till tidig återuppbyggnad

och konfliktförebyggande samt insatser för offer

för naturkatastrofer.

Delposten 9 Ekonomiska reformer används

för betalningsbalansstöd och skuldlättnad, främst

inom ramen för internationellt samordnande

skuldinitiativ, till fattiga och skuldtyngda länder

som genomför ekonomiska reformprogram.

Delposten 10 Information beräknas till 50

miljoner kronor för att ge ett fortsatt utrymme

för en ökad satsning på information om och

opinionsbildning kring utvecklingssamarbetet.

Tabell 3.8 Gällande och indikativa ramar i samarbetsavtal

Tusental kronor

2000

2001

Afrika

Angola

80 000

75 000

Eritrea

20 000

1

Etiopien

130 000

2

Guinea-Bissau

5 000

Kenya

65 000

65 000

MoVambique

300 000

320 000

Namibia

65 000

65 000

Sydafrika

200 000

200 000

Tanzania

260 000

290 000

Uganda

150 000

150 000

Zimbabwe

110 000

Asien

Bangladesh

140 000

140 000

Kambodja

100 000

100 000

Laos

100 000

100 000

Sri Lanka

60 000

60 000

Vietnam

200 000

220 000

Västbanken/Gaza

120 000

120 000

1 I regeringsbeslut i december 1999 sänktes landramen till 10 miljoner kronor.

2 I regeringsbeslut i december 1999 sänktes landramen till 70 miljoner kronor.

Utöver ramarna tillkommer insatser som finansieras under regionposter eller

andra delposter.

Verksamhetsgrenar

Demokratisk samhällsstyrning och mänskliga

rättigheter

Målet för utvecklingssamarbetet avseende

demokrati och mänskliga rättigheter är att bidra

till en demokratisk samhällsstyrning och en ökad

respekt för de mänskliga rättigheterna.

Demokratimålet bidrar till det övergripande

fattigdomsmålet genom att tillföra den politiska

dimensionen.

Resultatet av utvecklingssamarbetet mäts

ytterst i hur enskilda människors villkor

förbättras och vilken makt de har att påverka sina

liv. Det kan översättas i termer av hur de

mänskliga rättigheterna respekteras och

förverkligas. Sverige skall därför i

utvecklingssamarbetet stödja sig på de

internationella konventionerna om de mänskliga

rättigheterna, framför allt FN:s allmänna

förklaring om de mänskliga rättigheterna samt de

sex centrala FN-konventionerna.

Utvecklingssamarbetet inom området skall

användas till att stärka en demokratisk

samhällsstyrning och respekt för de mänskliga

rättigheterna. Det innebär bland annat ett

förvaltningsstöd som stärker och effektiviserar

den statliga förvaltningen i våra samarbetsländer i

syfte att bättre tjäna ett demokratiskt system.

Utvecklingssamarbetet inriktas också på

rättsväsenden i bred bemärkelse. Dessa är ofta

underfinansierade och lider av stora

eftersläpningar. Detta leder ofta till långa

väntetider i häkten och vid domstolar och

därmed en försämrad rättssäkerhet, vilket är ett

brott mot de mänskliga rättigheterna. Svenskt

stöd skall bland annat inriktas på administration

av rättsväsendet. Stöd kan också utgå till

rättshjälp och till enskilda organisationer som

bidrar till breddat tillträde också för mindre

bemedlade personer.

Utvecklingssamarbetet kan också användas

för att främja fria, självständiga, pluralistiska och

granskande media. Tillsammans med olika delar

av det civila samhället, framför allt vissa enskilda

organisationer utgör de kanaler för andra röster

och frågor och utgör egna demokratiska

mötesplatser i samhället.

Granskningsfunktionen kan också ligga inom

ramen för den offentliga förvaltningen t.ex. i

form av ombudsmän. Den svenska traditionen

på detta område är en unik resursbas för

utvecklingssamarbetet.

Demokratistöd måste omfatta en förståelse

för hela den demokratiska processen. Ett lands

konstitution ger de grundläggande spelreglerna.

Val är en form av temperaturmätare avseende

den politiska processen. Politiska partier är,

liksom valmyndigheter, centrala demokratiska

institutioner. Lokal demokrati är ett sätt att

komma närmare medborgarna och det handlar

om den dimension av fattigdom som rör makten

över den egna vardagen. Alla dessa institutioner

kan främjas genom utvecklingssamarbetet.

Sida har under året arbetat med fyra parallella

metodprojekt under rubriken demokratisk

samhällsstyrning. Projekten handlar om

rättsväsendet, god samhällsstyrning,

medborgerligt deltagande samt den politiska

processen (val, parlament, konstitutioner samt

valda församlingar på lokal nivå). Slutsatser av

delprojekten skall samlas i ett policypapper på

temat demokratisk samhällsstyrning vilket

kommer att färdigställas mot slutet av året.

Sida och Utrikesdepartementet har också

gemensamt arbetat fram en vägledning för land-

analysarbetet i syfte att stärka demokrati och

mänskliga rättighetsdimensionen. Att främja

demokrati och mänskliga rättigheter tar tid och

är ett processinriktat arbete. Det kräver en god

förmåga att kombinera instrument och kanaler

på nya och kreativa sätt. Det är väsentligt för

trovärdigheten att ett demokrati- och mänskliga

rättighetsperspektiv genomsyrar allt

utvecklingssamarbete.

Sedan skrivelserna Demokrati och mänskliga

rättigheter i Sveriges internationella

utvecklingssamarbete (skr.1997/98:76) samt

Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik

(skr.1997/98:89) presenterades våren 1998 har

ett intensivt uppföljningsarbete bedrivits.

Särskild prioritet har getts åt utvecklande av

kapacitet genom dels utbildning, dels

metodutveckling. Barnets rättigheter har som ett

särskilt prioriterat område aktivt integrerats i

såväl utbildnings- som metodsatsningar.

Det är väsentligt att Sida under kommande år

låter uppföljningsarbetet fortgå både genom

breddning och fördjupning, såväl som fortsatt

metod- och kompetensutveckling som genom

utveckling av kontakter och samarbetsformer

med svensk expertis och svenska aktörer på

området. I en begränsad skala har den svenska

politiken på området, liksom de praktiska

biståndserfarenheterna, presenterats i

internationella sammanhang. Detta arbete

kommer under året att fortsätta och den svenska

internationella profilen att höjas.

Sociala sektorer

Målet är att skapa förutsättningar för social

utveckling och trygghet, dvs. förbättra

levnadsvillkor genom stöd till hälso- och

utbildningsreformer, utveckling av nationella

hälso- och utbildningssystem samt stöd till

förbättrad vattenförsörjning och sanitet.

Samarbetet skall även bidra till att ge människor

med funktionshinder möjligheter att delta på lika

villkor i samhällslivet. Målet för kultursamarbetet

är att skapa förutsättningar för kreativitet och

kulturell mångfald.

Utvecklingssamarbetet inom hälsosektorn bör

liksom inom undervisningssektorn även

fortsättningsvis inriktas på att stödja

reformprocesser med målsättningen att

åstadkomma hälso- och sjukvård av god kvalitet

för alla samt att förbättra folkhälsan för utsatta

grupper. Med denna inriktning följer en

anpassning av arbetssätt främst genom övergång

från projektstöd till sektorprogramstöd. Under

året har en policy och handledning för

sektorprogramstöd tagits fram med hjälp av

erfarenheter från hälso- och

undervisningssektorn.

Undervisningsstödet fokuseras på att

förbättra utbildningens kvalitet i

samarbetsländerna, huvudsakligen inom

basutbildning där lärarfortbildnings- och

läromedelsinsatser samt skolbyggnadsprogram

ges fortsatt stöd. Målet är att skapa

förutsättningar för utbildningsreformer som

garanterar alla barns rätt att gå i skola av god

kvalitet med fokus på lika möjligheter för

flickor och pojkar, fattiga och funktionshindrade

barn, främjar läskunnighet för såväl barn och

ungdomar som vuxna och utvecklar hållbara

system för finansiering och skolförvaltning.

En reviderad policy blir klar år 2000. Den

inriktas på brett stöd till utbildningssektorn med

fortsatt prioritet till grundutbildning, både

formell och icke-formell.

För hälsobiståndet har en

verksamhetsinriktning för 1999-2001 tagits fram

under 1999. Hälsobiståndets innehåll fokuseras

på tre områden: hälsoreformer, främst

hälsosystems- och läkemedelsfrågor, sexuell och

reproduktiv hälsa och rättigheter, särskilt

hiv/aids-relaterade frågor samt folkhälsofrågor

som berör sambanden mellan hälsa, utveckling

och minskad fattigdom.

En utökning av hälsobiståndet i Afrika, såväl

regionalt som genom landinsatser förutses.

Hälsosituationen har inte förbättrats i Afrika så

som den har gjort i världen i stort.

Hälsobiståndet i Centralamerika förutses ligga

fast vad gäller antal insatser men öka i volym.

Demokrati och MR-perspektivet är mycket

tydligare i hälsostödet här än i någon annan

region. Hälsobiståndet i Asien har tonvikt på

institutionsuppbyggnads- och

reformperspektivet.

Studier och utvärderingar avseende

hälsosektorn genomfördes 1999 i Nicaragua,

Tanzania och Zimbabwe samt avseende

amningsbefrämjande verksamhet och fyra

nätverk/organisationer för jämställdhet och

kvinnors hälsa. Utvärderingarna har samtliga

pekat på behovet av ett tydligare fokus på

institutions-, organisations- och

utvecklingsfrågor.

Aidsepidemin kommer fortsatt att påverka de

flesta sektorer till vilka Sverige ger bistånd. I

vissa länder lever upp till 25 procent av den

vuxna befolkningen med hiv och aids. Biståndet

kan genom olika sektorer bidra till att förebygga

hiv samt stärka olika sektorers förmåga att

bemöta effekterna av aids. Etableringen av ett

hiv/aidskontor för Afrika söder om Sahara har

påbörjats.

Ett ny kultur- och mediapolicy har utarbetats

under 1999. Kultur- och mediasamarbetet är en

del av det svenska landsamarbetet med

Moçambique, Zimbabwe, Vietnam, Nicaragua,

Västbanken/Gaza, Tanzania och Sydafrika.

Planering pågår för regionala insatser i västra

Afrika samt i Medelhavsområdet.

Infrastruktur, näringsliv och urban utveckling

Infrastruktur, näringsliv och urban utveckling är

särskilt viktiga områden för att uppnå

målsättningen om hållbar utveckling. Målet för

stödet till infrastruktur är att bidra till

uppbyggnaden av en miljömässigt och

ekonomiskt bärkraftig infrastruktur med speciell

tyngdpunkt på transport-, kommunikation-,

energi-, och urban infrastruktur.

Förutsättningarna för, och utformningen av,

stödet har under senare år starkt påverkats av

avregleringar och en ökad ägarspridning i många

av samarbetsländerna. En del av biståndet har

därför inriktats på att underlätta för länderna att

genomföra denna process på ett transparent och

ansvarsfullt sätt. Sida blir alltmer en

dialogpartner i policyfrågor och finansiär av

kompetens- och institutionsutveckling från att

tidigare varit projektfinansiär. Trots detta har

stora infrastruktursatsningar i samband med

katastrofer som Mitch och konflikten i Kosovo

blivit ett nytt verksamhetsområde för Sida.

Nya finansieringsformer har prövats bl.a. i

form av en kreditfond för

landsbygdselektrifiering samt kombinationer av

mjuka krediter och gåvor. Inom ramen för en

treårig försöksperiod med fristående garantier

har Sida under 1999 lämnat den första garantin

och flera bereds. Garantiinstrumentet skall med

relativt begränsade insatser av statliga medel och

statligt risktagande mobilisera kommersiella

resurser som inte annars skulle vara tillgängliga

för utvecklingspolitiskt prioriterade projekt. Sida

har också antagit en policy för kreditfinansierat

utvecklingsarbete.

Miljöaspekterna har fått allt större betydelse.

Två av de fem områden som prioriteras i Sidas

handlingsprogram för hållbar utveckling berör

särskilt infrastrukturområdet, nämligen energi

och urban miljö.

Urban utveckling är ett förhållandevis nytt

biståndsområde som har ökat de senaste åren.

Ett strategiarbete för urbana transporter har

genomförts och beredning har inletts bl.a. i de

katastrofdrabbade länderna i Centralamerika.

Urban miljö kommer att särskilt

uppmärksammas. Det urbana vattenkretsloppet,

trafikplanering och avfallshantering kommer att

prioriteras. Organisationer som tillhandahåller

finansiella tjänster för bostäder för fattiga

stadsbor kommer att stödjas.

Energifrågornas betydelse för

utvecklingssamarbetet understryks av det faktum

att två miljarder människor saknar tillgång till

modern energi. Den tekniska utvecklingen i

fråga om nya energislag och produktions- och

distributionsformer skapar dock nya möjligheter.

Sida bör också framgent aktivt delta i det globala

energisamarbetet samt vidareutveckla stödet för

det nationella ansvarstagandet i

samarbetsländerna för att också de fattigaste ges

tillgång till energi.

Arbetet inom den finansiella sektorn bör

koncentreras till grundläggande ram- och

regelverk, finansiella marknader och

institutioner; finansiell krishantering, och

riskkapitaltillförsel. Mikrofinansiering, som

under de senaste åren vuxit fram som ett viktigt

verktyg för att höja levnadsstandarden för fattiga

grupper, är ett annat prioriterat område.

Verksamheten inom näringslivsutveckling

syftar till att stärka förutsättningarna för ett

konkurrenskraftigt näringsliv i

samarbetsländerna. Näringslivsprogrammet skall

fortsätta det påbörjade arbetet mot en starkare

koncentration på färre verksamhetsområden och

insatser och inriktas på utveckling av

institutionella ramverk, reformering av

samhällsägda företag, allianser mellan företag i

Sverige och samarbetsländerna,

kompetensutveckling för företagare, och

handelsfrämjande insatser.

Naturbruk

Målet för verksamhetsgrenen är att skapa

förutsättningar för bättre levnadsvillkor och

ökade inkomster för främst den fattiga

landsbygdsbefolkningen genom ett långsiktigt,

bärkraftigt och produktivt nyttjande av

förnyelsebara naturresurser. Verksamheten skall

särskilt inriktas på:

- landsbygdsutveckling för att främja

deltagande av kvinnor och män i ekonomisk

och social utveckling i enlighet med Sidas

handlingsprogram för hållbar utveckling,

- jordbruk med husdjursskötsel,

- skogsbruk för att utveckla hållbara och

effektiva produktionssystem. I detta

sammanhang skall de av världssamfundet

beslutade rekommendationerna från IPF

(Intergovernmental Panel on Forests) och

IFF (International Forum on Forests)

beaktas.

Produktionsaspekten, dvs. uthållig och

förbättrad användning av naturresurser, är både

en miljöfråga och en fattigdomsfråga. Uthållig

markanvändning medför inte bara ökad

produktion och därmed ökad tillväxt utan också

minskad erosion, minskade risker för

översvämningar och torkkatastrofer, förbättrad

vattenkvalitet och minskad avskogning inklusive

förbättringar för bevarande av viktiga

naturområden.

Fyra positionspapper för

landsbygdsutveckling, hållbart skogsbruk,

hållbart jordbruk och nyttjande av vattenresurser

har under året utvecklats av Sida och

distribuerats till externa intressenter. En

sammanfattande policy för Sidas arbete inom

naturresurssektorn har också utarbetats. Vidare

har en metodhandbok utarbetats för beredning

av insatser inom naturresursområdet och

metodutveckling bedrivits inom bl.a. områdena

fattigdomsbekämpning och integrering av

biologisk mångfald. Sida har även tillsammans

med bl.a. EU initierat ett arbete för att få

afrikanska länder att själva ta ledningen i

diskussionen om vad hållbar utveckling kan

innebära.

Insatserna inriktas i allt högre grad på

fattigdomsbekämpning och en större del av detta

arbete är inriktat på institutions- och

kompetensutveckling.

Prioritet bör även fortsättningsvis ges till

breda insatser för landsbygdsutveckling där jord-

eller skogsbruksinsatser ingår som komponenter.

Naturresursfrågorna berör ofta flera länder och

stödet till regionala insatser har därför ytterligare

ökat. Regionala initiativ och insatser finns nu i

södra Afrika, kring Victoriasjön, i Sydostasien

och i Centralamerika.

Vattenresursförvaltning bör även

fortsättningsvis vara ett prioriterat område. I

södra Afrika har stöd till förvaltning av

gemensamma vattenresurser givits till ett flertal

olika delprojekt. Inom ramen för ett projekt

inom vattensektorn och befrämjande av

jämställdhet har Sida i nära samarbete med

UNDP presenterat ett utkast till handbok för

integrering av jämställdhetsperspektiv i UNDP:s

vattenverksamhet. Detta arbete har också

medverkat till att jämställdhet integrerats i

arbetet med att utveckla en global vision om

vatten för 2000-talet. Visionen presenterades vid

World Water Forum i[REDACTED_EFTERNAMN] i mars 2000. Det är

också angeläget att fortsätta stödja

kapacitetsuppbyggnad och nätverksbyggande

genom stöd till Global Water Partnership

(GWP). GWP:s kansli är för närvarande knutet

till Sida. Ett arbete har påbörjats för att

undersöka möjligheterna att etablera GWP som

en internationell organisation med säte i Sverige.

Markanvändning i ett brett perspektiv bör ges

hög prioritet i arbetet med en långsiktigt hållbar

utveckling.[REDACTED_EFTERNAMN] och avskogningsproblematiken

bör därvid ges särskild uppmärksamhet.

Verksamheten skall även inriktas på att öka

långsiktig livsmedelssäkerhet, bl.a. genom att

stödja bevarandet och underlätta nyttjandet av

växtgenetiska resurser för bl.a. växtförädling.

Arbetet med att förverkliga intentionerna i de

internationella miljökonventionerna kräver nya

former och metoder för såväl det multilaterala

som det bilaterala utvecklingssamarbetet.

Metodutvecklingen bör leda till ett ökat

samarbete med samarbetsländerna i syfte att

bredda kunskapen om de krav som

konventionerna ställer och bygga upp

kompetens inom respektive område. I detta

sammanhang vill regeringen särskilt nämna

klimatområdet som framstår som en av de

största globala utmaningarna och som en central

del av arbetet med hållbar utveckling , och

kemikalieområdet, där förhandlingarna om en

konvention om beständiga organiska

föroreningar (POPs) väntas avslutas under

hösten 2000.

Ekonomiska reformer

Målet för verksamhetsgrenen är att stödja länder

som genomför ekonomiska reformprogram

syftande till ekonomisk tillväxt och hållbar

utveckling. Stödet skall utgöra ett incitament till

fortsatta reformer och anpassas till specifika

behov och förutsättningar i enskilda länder.

Många av de länder som erhåller svenskt stöd

har genomfört reformprogram i mer än ett

årtionde. Resultaten är överlag positiva vad gäller

makroekonomisk stabilitet och tillväxt. För att

uppnå hållbara förbättringar krävs dock att

reformprocessen fördjupas och mer inriktas på

strukturella och institutionella reformer.

Stödet till ekonomiska reformer koncentreras

till fattiga länder med svår skuldsituation, som

genomför ekonomiska reformprogram med

tydlig inriktning på fattigdomsbekämpning.

Stödet ges främst till länder med vilka Sverige

bedriver långsiktigt utvecklingssamarbete och

ges i samordning med IMF, Världsbanken och

andra givare. Våren 2000 fattade regeringen

beslut om att lämna stöd till insatser på en

miljard kronor för Bolivia, Honduras,

Kambodja, Kap Verde, Malawi, Moçambique,

Rwanda, Tanzania och Uganda.

Regeringen har under 1999 antagit riktlinjer

för betalningsbalansstödet. Riktlinjerna samt

förändrade och mer effektiva former för

beredningen innebär att stödet i högre grad kan

underlätta de ekonomiska reformprocesserna

och öka möjligheterna för samarbetsländerna att

fullgöra sina förpliktelser gentemot de

multilaterala institutionerna. Riktlinjerna ger

även utrymme att för samarbetsländer som

uppvisar särskilt stora ansträngningar vad gäller

ekonomiska reformer och

fattigdomsbekämpning bevilja fleråriga

åtaganden. I enlighet med detta kunde för första

gången beslut fattas om ett flerårigt stöd för

Bolivia, Moçambique, Tanzania och Uganda.

Ett antal länder har inrättat multilaterala

skuldfonder. Syftet är att kanalisera egna resurser

och bilaterala bidrag för multilateral skuldtjänst

inom ramen för en av landet självt utformad

skuldstrategi. Skuldfonder har visat sig vara

lämpliga kanaler för svenskt stöd till ekonomiska

reformer.

Regeringen har under en lång tid prioriterat

och internationellt verkat för en långsiktig

lösning på skuldfrågan för de fattigaste och mest

skuldsatta länderna. År 1996 lanserade

Internationella Valutafonden (IMF) och

Världsbanken ett initiativ för skuldlättnader för

de mest skuldtyngda länderna (det s.k. HIPC-

initiativet). År 1999 beslutades att påskynda,

fördjupa och förstärka det initiativet givet att

finansieringen kan lösas med en rimlig

bördefördelning mellan givarna. Förutom en

generell sänkning av kriterierna för att ett land

skall kunna kvalificera för skuldlättnad, har

initiativet även fått en tydlig

fattigdomsinriktning. Initiativet, som bygger på

att skuldländerna för en sund ekonomisk politik,

omfattar alla typer av fordringsägare och syftar

till att ge länderna en hållbar skuldsituation.

Under våren 2000 kunde de första stegen tas

för att påbörja en process mot ett långsiktigt

helhetsgrepp om finansieringen av HIPC-

initiativet med en rimlig bördefördelning mellan

givarna. Mot denna bakgrund beslutade

regeringen i juni 2000 att lämna ytterligare bidrag

till HIPC-initiativets skuldlättnadsfond om 320

miljoner kronor. Inbetalning till fonden kommer

ske i en takt som tar hänsyn till övriga givares

inbetalningar.

Länderna som kvalificerar för HIPC behöver

skuldlättnader och betalningsbalansstöd under

perioden fram till den tidpunkt när skuldlättnad

inom HIPC utfaller. Stödet under denna period

är extra viktigt eftersom länderna annars riskerar

att inte kunna uppfylla villkoren. Det kan

dessutom för ett antal länder, vara berättigat med

ett fortsatt svenskt stöd därefter i form av

budgetstöd.

Regeringen avser att bidra till HIPC-

initiativet successivt under dess genomförande.

För svenskt vidkommande lämnas bidrag i form

av stöd till den s.k. HIPC Trust Fund, som skall

finansiera skuldlättnader till Världsbanken och

de regionala utvecklingsbankerna, eller som

kompensation för vissa av de kostnader som

uppstår i samband med skuldavskrivningar inom

Parisklubben. Utöver detta kan bidrag lämnas till

IMF:s andel av skuldlättnader under HIPC-

initiativet. Sverige stödjer även två program

inriktade på att bygga upp fattiga länders

kapacitet att hantera skulder och upplåning.

Forskningssamarbete

Målet med forskningssamarbetet är att stärka

utvecklingsländernas forskningskapacitet och

främja utvecklingsinriktad forskning. Detta sker

genom stöd till forskningssamarbete med och

mellan utvecklingsländer, stöd till internationell

forskning med inriktning på utvecklingsländer

och u-landsrelaterade problem, samt till u-

landsforskning i Sverige.

I enlighet med de Riktlinjer för

forskningssamarbete som antogs under 1998 har

Sida berett en ökning av det bilaterala

forskningssamarbetet med u-länder. Beslut har

fattats om fortsatt forskningssamarbete med

Nicaragua, Sri Lanka och Vietnam och beredning

har inletts av nya samarbeten med Bolivia och

Uganda. Under 1999 introducerades en ny

samarbetsform, när ett avtal om särskilt

forskningspartnerskap tecknades med Sydafrika.

Vardera regering avsätter medel för sin

medverkan i gemensamma forskningsprojekt.

En ny policy för stöd till forskning om

hiv/aids har antagits av Sidas forskningsnämnd.

Ett nytt forskningsnätverk om malaria har

etablerats, som bygger på samverkan mellan

forskargrupper i Europa och

utvecklingsländerländer. Därtill har ett nytt

större forskningsprogram om bioteknik

påbörjats vars syfte är att stärka

forskningskapacitet i ett antal afrikanska länder

vad avser användning av modern bioteknologi

och att förbättra berörda länders beredskap att

delta i internationella förhandlingar kring

bioresurser. Fortsatt satsning på IT-relaterad

forskning har i första hand genomförts i form av

beredning av insatser i Etiopien, Moçambique

och Tanzania.

Forskningssamarbetet genom Sida har ökat

kraftigt i omfattning under senare år. Cirka en

tredjedel går till bilateralt samarbete med

utvecklingsländer och en tredjedel utgör

regionalt stöd. Internationella

forskningsprogram erhåller ungefär en fjärdedel

medan stödet till u-landsforskning i Sverige

utgör ca tio procent.

Sida har kommit att bli en betydande aktör

inom det svenska forskarsamhället och svarar för

ca tre fjärdedelar av all extern finansiering av u-

landsrelaterad forskning vid svenska universitet

och högskolor. Det forskningsinriktade

utvecklingssamarbetet bidrar därigenom i hög

utsträckning till internationalisering av den

svenska högskolan. Samtidigt kan Sidas insatser

ha medverkat till att övriga forskningsfinansiärer

avstått från att finansiera insatser som berör

utvecklingsländer eller utvecklingsproblem.

Sveriges ambitioner på det

utvecklingspolitiska området påkallar ökade

kunskaper vad gäller konsekvenserna av den

tilltagande globaliseringen. Ökade resurser bör

därför avsättas för forskning kring dess effekter

för u-länder, fattiga människor och deras miljö

samt globaliseringens potentiella konsekvenser

för Sveriges internationella

utvecklingssamarbete. I takt med det ökade

intresset för globalisering bör också

förutsättningarna att sådan forskning får ett

bredare stöd inom övrig finansiering av

forskning i Sverige öka.

Humanitärt bistånd och konfliktförebyggande

Det humanitära biståndets mål är att värna

människoliv och lindra de humanitära följderna

av väpnade konflikter och naturkatastrofer. I

denna strävan har det humanitära biståndet blivit

alltmer långsiktigt till sin karaktär. Fenomenet

beror dels på att långvariga kriser inte erbjuder

den drabbade befolkningen några alternativ till

den hjälp som biståndet utifrån ger, dels på att

det humanitära biståndet alltmer inriktats på att

utveckla den lokala förmågan att klara sina behov

på egen hand. Samtidigt finns en klar

medvetenhet om riskerna i att allt humanitärt

bistånd kan manipuleras i de krigförande

parternas egna intressen. Tonvikten vid

riskanalys i det humanitära biståndet har därmed

vunnit ökat gehör. Även stöd till lokalt

förankrad konflikthantering och

försoningsarbete kan ges. En särskild strategi har

utarbetats av Sida för detta ändamål med

utgångspunkt från DAC:s riktlinjer om

biståndets roll i konfliktsituationer.

Internflyktingarnas svåra situation ställer

särskilda krav på det humanitära biståndet.

Sverige stödjer att FN:s Emergency Relief Co-

ordinator intar en samordnande roll på central

nivå när det gäller stöd till internflyktingar men

att det operativa ansvaret tydligt anges från fall

till fall. Det skyddsmandat för flyktingar och

krigsutsatt civilbefolkning som åvilar ICRC och

UNHCR gör dem särskilt ägnade att axla detta

ansvar. Men även UNICEF, UNDP och andra

organisationer, inklusive enskilda organisationer,

har en viktig roll att fylla.

Det respektlösa våldet mot civilbefolkningen

och även hjälparbetare, som i strid mot

internationell rätt präglar många av dagens

konflikter ställer särskilda krav på de humanitära

hjälporganisationernas erfarenhet och

kompetens. Samsyn bör eftersträvas bland de

humanitära aktörerna kring konfliktanalys och

säkerhetsbedömningar. FN:s strategiska

samordning i fält bör i detta syfte

vidareutvecklas. Detta kommer bl.a. till uttryck i

FN:s konsoliderade appeller (CAP). Sveriges

engagemang att vidareutveckla CAP som

strategiskt samordningsinstrument bör fortsätta.

Mer förutsägbar finansiering av CAP krävs för

att skapa bättre balans och effektivitet i det

humanitära hjälparbetet.

Erfarenheterna från Kosovo-krisen visar på en

tendens till ökad bidragsgivning vid sidan om

FN-systemet vilket undergräver den nödvändiga

samordningen. Förtroendet för FN:s roll och

ansvar på det humanitära området bör stärkas. På

motsvarande sätt bör ICRC:s centrala

humanitära ansvar ges ökad tonvikt. Enskilda

organisationer bör mer aktivt medverka i den

strategiska samordningen som FN ansvarar för.

Kvinnor och barn hör till de mest utsatta i

dagens konfliktsituationer. Även de äldre

drabbas obarmhärtigt. Särskilda hänsyn krävs för

dessa grupper och deras delaktighet i hjälpens

utformning. Ett barnrättsperspektiv skall

systematiskt tillämpas när det gäller minderårigas

utsatthet. Sida har tagit fram riktlinjer för

beaktande av barns och kvinnors utsatta

situation i det humanitära biståndet. EU:s kontor

för humanitära bistånd (ECHO) har lyft fram de

äldres särskilda behov och flera FN-organ har

antagit strategier för barn-, jämställdhets- och

äldreperspektiv i sin humanitära verksamhet.

Sida visar i sin rapportering på hur väpnade

konflikter sätter sin prägel på flera andra

biståndsformer än det humanitära. Det gäller

förutom det långsiktiga utvecklingsbiståndet

särskilt verksamhetsområdet demokrati och

mänskliga rättigheter. Konfliktanalyser utgör

därför grundval för en rad olika

biståndsinstrument. Sida gör under år 2000 en

översyn av sina erfarenheter av den strategi om

konflikthantering och fredsbyggande som

tidigare utarbetats på regeringens uppdrag. Både

Utrikesdepartementet och Sida är betjänta av ett

nära samarbete när det gäller olika utrikes- och

biståndspolitiska initiativ som främjar en lösning

på de humanitära krisernas bakomliggande

orsaker och stärker förutsättningarna för

fredsbyggande insatser. Ett samordnat svenskt

agerande ökar Sveriges genomslag i förhållande

till FN och EU när det gäller

konfliktförebyggande.

Merparten av det humanitära biståndet

förutses även framöver avse humanitära

katastrofer förorsakade av väpnade konflikter

och okontrollerad våldsanvändning i mer eller

mindre sönderfallande stater. I ett flertal länder

hör Sverige till de största humanitära

biståndsgivarna. Det ger Sverige särskilda

förutsättningar att aktivt delta i den

internationella dialogen kring humanitära frågor.

Det ställer också krav på tydlig policy från

svensk sida, i synnerhet i fall där det humanitära

biståndet pågått under lång tid i politiskt

komplexa situationer. Sida har under 2000

inkommit med förslag på strategier för det

humanitära biståndet till Sudan, Stora

sjöregionen och Kosovo. En liknande strategi för

biståndet till Afghanistan är under utarbetande.

Under år 2001 kan även andra länder aktualiseras

för dylika strategier. En policy för humanitär

minröjning kommer att överlämnas till

regeringen.

En växande andel av det humanitära biståndet

har tagits i anspråk för naturkatastrofer. Denna

tendens beräknas fortsätta. Mycket tyder på att

översvämningarna i södra Afrika och Indien,

jordbävningarna i Turkiet, extrem kyla i

Mongoliet och torkan i Afrikas horn kommer att

följas av liknande katastrofer framöver.

Katastrofen Mitch i Centralamerika visar att det

största behovet efter en naturkatastrof ofta gäller

återuppbyggnaden. För detta krävs en beredskap

i utvecklingsbiståndet som faller utanför de mer

omedelbara humanitära ändamålen. Både UNDP

och Världsbanken tar ökat ansvar när det gäller

naturkatastrofer, inklusive förebyggande

åtgärder för att minska sårbarheten vid

naturkatastrofer hos människor och miljö.

Det humanitära biståndet tillhör Sidas största

verksamhetsområden. Huvuddelen av biståndet

under 1999 kanaliserades via enskilda

organisationer och FN-organ. Denna trend

beräknas fortsätta, samtidigt som också det

reguljära svenska stödet till vissa FN-

organisationer som UNHCR och delvis också

WFP och ICRC avser humanitära insatser inom

ramen för den s.k CAP-processen.

Utrikesdepartementet och Sida har därför ett

ömsesidigt intresse av gemensamt deltagande i

dialog om och uppföljning av FN:s och ICRC:s

verksamhet på det humanitära området. Detta

gäller även EU:s humanitära arbete och den

näraliggande civila krishanteringen. Under det

svenska ordförandeskapet i EU våren 2001

kommer Sverige i nära samråd svara för EU-

dialogen kring humanitära frågor, framför allt i

ECHO-kommitten. Detta omfattar även besök i

humanitära krisområden för att markera EU:s

och det svenska ordförandeskapets engagemang.

Stöd till enskilda organisationers

utvecklingssamarbete

Ett starkt civilt samhälle som ges möjlighet till

deltagande i beslutsprocesser är fundamentalt för

hållbar demokratisk och ekonomisk utveckling.

En god samverkan mellan det civila samhället

och staten är viktig om långsiktiga resultat i

utvecklingssamarbetet ska kunna uppnås.

Svenska enskilda organisationer har en tydlig

förankring i Sverige och folkrörelsetraditionen

och fyller en viktig funktion i stärkandet av det

civila samhället i samarbetsländerna. De enskilda

organisationerna har också en viktig roll i

information och opinionsbildning kring

utvecklingsfrågor.

Delposten för stöd till enskilda organisationer

omfattar endast medel för insatser som initieras

och planeras av de enskilda organisationerna

själva. Därutöver beslutar Sida om insatser där

organisationerna anlitas som genomförare.

Tabellen nedan visar den totala volymen som går

via enskilda organisationer.

Tabell 3.9 Utvecklingssamarbete genom enskilda

organisationer

Miljoner kronor

1998

1999

Svenska enskilda organisationer

1 542

1 494

Lokala och internationella enskilda

organisationer

855

1 059

Summa

2 397

2 553

Huvudmålet är att genom stöd till enskilda

organisationers utvecklingssamarbete främja

utveckling av ett livskraftigt och demokratiskt

civilt samhälle och stärka de lokala

samarbetsorganisationerna i utvecklingsländerna.

Sida ska därvid verka för att de enskilda

organisationerna betonar kunskapsuppbyggnad

och lokal kompetensutveckling.

De enskilda organisationernas

utvecklingssamarbete spänner över en mängd

olika verksamheter. Några organisationer

bedriver tillsammans med sina samarbetsparter

påverkan i normativa frågor, andra arbetar

tillsammans med en lokal organisation för att

förbättra t.ex. hälsosituationen. Sidas dialog med

de enskilda organisationerna om det civila

samhällets roll i demokratiseringsprocesserna

skall fortsatt fördjupas.

Resultatrapporteringen vad gäller

organisationsutveckling är fortfarande

huvudsakligen kvantitativ. Inom Sida pågår ett

metodutvecklingsarbete av kvalitativa

resultatmått inom området. I dialog med svenska

enskilda organisationer har verktyg utvecklats

för att bättre kunna analysera hur organisationer

utvecklas och värdera resultaten. Sida har

dessutom genomfört ett antal systemrevisioner

och kapacitetsstudier. Sammantaget har detta lett

till att de enskilda organisationerna i allt större

utsträckning själva bedriver ett

metodutvecklingsarbete.

Under 1999 har också ökade krav på

kompetens- och behovsanalys ställts. Sidas nya

anvisningar, som operationaliserar målet för

verksamhetsgrenen, har för första året fått

genomslag i fördelningen av anslagen till de

enskilda organisationernas utvecklingsinsatser.

Nya riktlinjer för informationsarbetet i

samarbete med de enskilda organisationerna har

utarbetats och börjat tillämpas under året.

Samordningen mellan de svenska enskilda

organisationerna har stärkts och seminarier med

de enskilda organisationerna har genomförts i

Indien, Bangladesh, Sri Lanka, Sydafrika, Kenya,

Zimbabwe och Tanzania.

För att underlätta för de svenska enskilda

organisationerna att söka bidrag från EU och för

att utveckla policyn om det civila samhällets roll i

utvecklingsansträngningarna har Sverige under

året bidragit till bildandet av en

verkställighetskommitté för

utvecklingssamarbete genom europeiska enskilda

organisationer. Sverige har också aktivt bidragit

till att nya och enklare riktlinjer för EU:s

samarbete med enskilda organisationer har

utarbetats.

Riksdagen har givit regeringen tillkänna att de

det saknas kriterier för urval av ram-

organisationer. Sidas arbete med att utarbeta

sådana kriterier skall, efter konsultationer med

berörda intressenter, avslutas 2001 och

rapporteras till regeringen.

Sida bör stimulera erfarenhetsutbyte mellan

svenska och internationella organisationer om

metod- och policyutveckling vad gäller

resursmobilisering och kapacitetsutveckling.

I regeringsskrivelsen om en svensk

Asienstrategi inför 2000-talet föreslås att Sida

tillsammans med enskilda organisationer

arrangerar en konferens i Sverige med

företrädare för svenska och asiatiska

organisationer på temat De enskilda

organisationernas roll i samhällen i förändring.

Konferensen kommer äga rum under 2001.

Information, rekrytering och

resursbasutveckling

Information

Målet för informationsverksamheten är att öka

stödet hos svenska folket för långsiktigt

utvecklingssamarbete samt öka kunskapen och

intresset för utvecklingsfrågor. Informationen

bör också främja en debatt om dessa frågor.

Verksamheten skall rikta sig mot hela samhället

med ungdomar som en särskilt prioriterad

målgrupp.

Sifos årliga undersökning av

biståndsopinionen visar att 83 procent anser det

viktigt att Sverige bidrar till utvecklingen i u-

länder, en ökning med fem procentenheter sedan

1998. 65 procent av svenska folket vill öka eller

bibehålla biståndet på nuvarande nivå, medan 35

procent vill sänka eller avskaffa biståndet helt.

Tilltron till biståndets möjligheter att skapa en

långsiktig utveckling har minskat. Detta kan

möjligen förklaras av bristande kunskap om

utvecklingsländernas potential bilden av u-

världen är ensidigt negativ, präglad av elände och

hopplöshet. Det kan också förklaras av bristande

eller föråldrad kunskap om

utvecklingssamarbetets inriktning.

Utrikesdepartementet ser för närvarande över

sin informationsverksamhet i syfte att förbättra

den samt att öka samordningen med Sida.

Regeringen anser det också betydelsefullt att

informationen om det multilaterala

utvecklingssamarbetet förbättras. Detta gäller

inte minst den Europeiska Unionens

utvecklingssamarbete. Det är också viktigt att ge

folkrörelserna bättre förutsättningar att verka på

såväl den europeiska som den multilaterala

debattarenan.

Rekrytering och resursbasutveckling

Målet för verksamheten inom rekrytering och

resursbasutveckling är att utvidga, utbilda och

öka utnyttjande av den svenska resursbasen i det

bilaterala och multilaterala utvecklingssamarbetet

samt att öka andelen kvalificerad svensk personal

i prioriterade internationella organisationer.

Vidare skall utveckling av resursbas och

utnyttjande av svensk expertis på området

demokrati och mänskliga rättigheter ges hög

prioritet.

Sida har utökat programmet för multilaterala

biträdande experter (JPO), som mer än

fördubblats under de senaste två åren. Likaså

expanderar programmen för bilaterala biträdande

experter och Minor Field Studies (MFS).

Satsningen på kompetens- och

kapacitetsutveckling har också resulterat i det

nya utbytes-programmet Linnaeus-Palme.

Programmet möjliggör en stipendie- och

utbytesverksamhet för studenter och lärare vid

svenska universitet och högskolor samt

motsvarande institutioner i utvecklingsländer.

Samarbetet med länder och regioner

Afrika

Väpnade konflikter inom och mellan stater

präglar alltjämt stora delar av Afrika. Det gäller

bl.a. Demokratiska Republiken Kongo, Angola,

Sierra Leone, Sudan, Somalia och mellan

Etiopien och Eritrea. Dessa konflikter medför

förstörelse och mänskligt lidande. De försvårar

också utveckling och långsiktigt

utvecklingssamarbete.

Denna utveckling ställer stora krav på

konfliktförebyggande såväl som akut

krishantering. I detta arbete krävs samverkan

mellan FN, EU och afrikanska organisationer.

Positivt är att nästan samtliga konflikter är

föremål för afrikanskledda fredsprocesser.

Sverige vill stödja afrikanska regionala och

subregionala organisationers förmåga att

förebygga och hantera konflikter. En

arbetsgrupp har därför tillsatts med uppgift att

samordna och vidareutveckla svenska insatser

inom detta område. Det svenska stödet skall vara

långsiktigt. Särskild uppmärksamhet kommer att

ägnas åt möjligheterna att stödja regionala och

subregionala organisationer. Inom ramen för det

bilaterala utvecklingssamarbetet fortsätter

Sverige att bidra till att motverka orsakerna och

riskerna för konflikter.

Det finns också ljusare inslag i Afrikabilden.

Demokratiska val har under 1990-talet

genomförts i flertalet afrikanska länder. Trots

inrikespolitiska problem och konflikter

fortsätter demokratiseringen i Nigeria. I Senegal

har presidentval och maktväxling ägt rum under

fredliga former. I Zimbabwe har, trots många

problem och övergrepp, ett starkt

oppositionsparti tagit säte i parlamentet. Många

afrikanska länder har blivit öppnare och olika

samhällsgrupper har fått möjlighet att uttrycka

sina intressen och ambitioner på ett friare sätt än

tidigare. En omläggning av den ekonomiska

politiken mot ökad marknadsorientering har

medfört en positiv ekonomisk utveckling i

många afrikanska länder. För att den utbredda

fattigdomen skall kunna minskas krävs

emellertid en betydligt högre tillväxttakt med en

sådan inriktning att den kommer de fattigare

grupperna till godo. Såväl stödet till ekonomiska

reformer och skuldlättnader och individuella

landprogram måste utformas så att de bidrar till

en väsentligt ökad tillväxttakt. Biståndet måste

utformas så att det bidrar till att våra

samarbetsländer i ökad utsträckning kan

mobilisera egna resurser för sin utveckling. Detta

är en förutsättning för en på sikt hållbar

ekonomisk utveckling.

Den demokratiska och ekonomiska basen är

alltjämt svag. Det svenska utvecklingssamarbetet

med afrikanska länder måste därför fortsätta att

inriktas på att stödja en demokratisk

samhällsutveckling och främjandet av mänskliga

rättigheter samt ekonomiska reformer. Ett

rättighetsperspektiv läggs på våra

samarbetsprogram.

Samarbetet kommer att ske inom ramen för

ett förstärkt partnerskap i enlighet med den

skrivelse om en förnyad svensk Afrikapolitik

inför 2000-talet (skr. 1997/98:122) som

regeringen överlämnade till riksdagen 1998. Det

innebär att samarbetet förankras i

samarbetslandets egna utvecklingsvisioner och

god samordning sker med andra givare. Det

partnerskapsinriktade samarbetet bör utgå från

de fattigdomsbekämpande strategier som våra

samarbetsländer utarbetar i samråd med

Världsbanken, FN-organ, EU och bilaterala

givare. Ökad användning av sektorprogramstöd

är viktigt liksom ökad betoning på stöd till

uppbyggnad av samarbetsländernas egna

institutioner och kapacitet.

Regionalt samarbete är centralt för att främja

politisk stabilitet och ekonomisk utveckling.

Regeringen antog våren 1999 riktlinjer för

svenskt stöd till regionalt samarbete i Afrika

söder om Sahara under perioden 1999-2000. Ett

fördjupat strategiarbete skall genomföras utifrån

de erfarenheter som inhämtas under perioden.

Som exempel på regionala satsningar kan nämnas

ett långsiktigt arbete för att stödja en uthållig

utveckling i Viktoriasjöområdet. Detta initiativ

skall bidra till att vända den mångåriga

försämringen med ökande fattigdom och

miljöförstöring till uthållig ekonomisk, social

och miljömässig utveckling. En regional satsning

på att bemöta hiv/aids i Afrika söder om Sahara

kommer också att genomföras.

Den vikt regeringen tillmäter stödet till Afrika

återspeglas bl.a. i att ökningar beräknas för

Moçambique och Tanzania där förutsättningarna

för bl.a. ett förstärkt samarbete på grundval av

partnerskap föreligger. Dessutom beräknas ökat

stöd till regionalt samarbete och till vissa länder

som inte är programländer.

Utvecklingssamarbetet med Västafrika utökas

nu successivt i enlighet med de riktlinjer för ett

ökat samarbete med Västafrika som regeringen

antog våren 1999. Utöver fortsatt stöd till

Guinea-Bissau förbereds samarbete med Mali

och Burkina Faso, två av världens allra fattigaste

länder. Insatserna i dessa både länder avser

områden som demokrati, mänskliga rättigheter,

miljö och tillväxtinriktad

fattigdomsbekämpning. I Nigeria kommer

riktade insatser inom områdena demokrati och

mänskliga rättigheter att utvecklas. Samarbete

skall inledas med den regionala organisationen

ECOWAS. Som ett led i regeringens strävan att

öka samarbetet med Västafrika öppnade Sverige

en ambassad i Senegal i början av 2000.

Konflikten i Stora sjöregionen innebär oerhört

mänskligt lidande. Därför kommer humanitärt

bistånd även fortsättningsvis att utgöra en central

del av det svenska biståndet. Mer långsiktigt stöd

bör också prövas. En särskild strategi för

regionen (Burundi, Rwanda och Demokratiska

Republiken Kongo) har därför utarbetats för

perioden 2000-2001. Grundtanken är att Sverige

önskar fördjupa sitt engagemang i Stora

sjöregionen i den mån den politiska utvecklingen

tillåter. Stöd för konsolidering av pågående

fredsprocesser och insatser för demokrati och

främjande av mänskliga rättigheter kommer

härvid att spela betydande roll.

Samarbetet med Sydafrika illustrerar hur

traditionellt utvecklingssamarbete gradvis kan

övergå till ett bredare partnerskap. En bilateral

kommission har upprättats i syfte att underlätta

denna övergång.

Utvecklingen i Zimbabwe är oroande och

inget nytt samarbetsavtal med Zimbabwe har

slutits. Inriktningen och omfattningen av

samarbetet med Zimbabwe kommer att

bestämmas av den politiska utvecklingen i landet.

Med hänsyn till de stora reservationerna i

utvecklingssamarbetet med både Etiopien och

Eritrea och med beaktande av den osäkerhet som

konflikten alltjämt utgjorde för det fortsatta

samarbetet beslöt regeringen i december 1999 att

sänka landramarna till de bägge länderna. Ett

avtal om eldupphör slöts i juni 2000. Det är en

central uppgift att bistå parterna att finna en

politisk lösning och återuppbygga förtroendet

mellan länderna. I detta arbete kan bistånd spela

en viktig roll. Inriktningen och omfattningen av

det framtida samarbetet med Etiopien och

Eritrea blir avhängigt den fortsatta utvecklingen i

konflikten.

Asien

I Asien finns närmare tre fjärdedelar av världens

fattiga. Samtidigt finns där några av världens

rikaste länder.

Den finansiella krisen 1997-1998 avbröt en

lång period av snabb ekonomisk tillväxt i ett

antal länder i regionen. Krisen visade hur sårbara

länder är i en alltmer globaliserad ekonomi och

avslöjade bristfälliga institutioner och

strukturella svagheter, som det kommer att ta

flera år att rätta till. Även om återhämtningen är

på god väg i regionen har krisen inneburit att

många utsatta människor, särskilt i Indonesien,

åter hamnat under fattigdomsstrecket.

Med den tidigare höga ekonomiska tillväxten

följde en snabbt ökande miljöförstöring som

gjort Asien till en av världens mest förorenade

regioner. Tretton av världens mest förorenade

städer finns i Asien.

Demokratin har gjort framsteg i Asien, t.ex. i

Sydkorea, Thailand, Taiwan och Indonesien.

Den kinesiska reformpolitiken har inneburit en

dramatisk minskning av landets fattigdom och

ett vidgat personligt handlingsutrymme. Landets

brister när det gäller mänskliga rättigheter är

emellertid fortfarande betydande. Detta gäller

även ett antal andra asiatiska länder, främst

Nordkorea, Burma och Afghanistan men även i

varierande grad t.ex. Vietnam, Laos och Pakistan.

Den av riksdagen 1999 tillstyrkta

Asienstrategin kommer under de kommande

åren att utgöra ett viktigt styrinstrument för

samarbetet med regionen. Strategin fokuserar på

tre områden utbyggt miljösamarbete,

demokrati och mänskliga rättigheter med stöd

till reformprocesser och institutionsuppbyggnad

samt breddade och mer jämbördiga ömsesidiga

kontakter. Ökat kulturutbyte, beredning av ett

Start Asien-program med syftet att stödja

svenska små- och medelstora

företagsengagemang i Asien och en

miljökonferens i Stockholm är initiativ som

utgår från Asienstrategin. Möjligheterna till ett

utökat samarbete på miljöområdet är betydande.

År 2001 anordnar Sida en konferens för svenska

och asiatiska enskilda organisationer. I enlighet

med riksdagens önskemål görs en studie om

religionens betydelse i det framtida

Asiensamarbetet.

I samarbetet med Sydasien ligger tonvikten på

fattigdomsbekämpning och jämställdhet. I Sri

Lanka, där det allvarligaste utvecklingshindret är

den interna väpnade konflikten, inriktas

samarbetet på insatser för att främja fred,

demokrati och ekonomisk utveckling. I

samarbetsländerna i Sydöstasien dominerar stöd

till reformprocesser och insatser för att främja

uppbyggnad av institutioner.

Demokratiseringsprocessen i Indonesien har

öppnat vägen för stöd till detta land, som till

befolkning är världens fjärde största. Östtimor

inledde under 1999 sin väg mot självständighet

och det svenska biståndet till området syftar till

att stärka förutsättningarna för tillkomsten av en

stat byggd på demokrati, respekt för de

mänskliga rättigheterna och en fungerande och

öppen förvaltning. Med de mer utvecklade

länderna i Öst- och Sydöstasien inriktas

samarbetet på kunskapsöverföring. Detta gäller

för Kina där samarbetet i dessa former

koncentreras till miljö och rättsutveckling. U-

krediter till bl.a. miljöprojekt är ett annat viktigt

inslag, t.ex. i Kina.

Sverige är en framträdande givare av

humanitärt bistånd till Asien. Viktiga mottagare

under det senaste året har varit nödlidande i

Afghanistan, Östtimor och Nordkorea. Den

humanitära och ekonomiska situationen i

Nordkorea är fortsatt allvarlig och internationellt

stöd kommer att behövas även det kommande

året. Det är en viktig uppgift att följa upp

Sveriges och EU:s bistånd till detta land och öka

kraven på insyn. Nordkorea har visat ett ökat

intresse för erfarenhets- och kunskapsutbyte

med Sverige. 1999 inbjöds för första gången

nordkoreaner att delta i Sveriges internationella

kurser. Utvecklingen i relationerna mellan

Nord- och Sydkorea skapar nya möjligheter för

insatser som kan bidra till den fortsatta

fredsprocessen.

Det svenska biståndet till Bangladesh inom

landsbygdsprogrammet har åstadkommit goda

resultat. Utbyggnaden av infrastruktur har lett

till ökad ekonomisk aktivitet. Många kvinnor har

involverats i sysselsättningsskapande åtgärder

och landlösa har fått tillgång till krediter. Stödet

till primärskolan i Kambodja via UNICEF har

medfört att fler byar har fått tillgång till

undervisning av högre kvalitet. Stödet till det

kambodjanska minröjningsprogrammet har

möjliggjort att betydande arealer minfält har

omvandlats till åkermark.

Avsaknaden av lokala motparter och

konflikten i Afghanistan har förhindrat

utvecklingssamarbete vid sidan av den

humanitära hjälpen. Den fortsatt instabila

laotiska ekonomin och brister i administrationen

har gjort att biståndsprojekt försenats. I

Filippinerna har det varit svårt för mottagande

organisationer att få fram tillräckliga medel för

de lokala kostnaderna i biståndsprojekt.

Mellanöstern och Nordafrika

Det svenska bilaterala biståndet är

Västbanken/Gaza undantaget litet i

Medelhavsregionen. Huvuddelen av det bistånd

som ges utgörs av humanitärt bistånd, bidrag till

enskilda organisationer, tekniskt samarbete,

krediter samt finansiering av internationella

kurser. Dessutom ger Sverige ett omfattande

humanitärt bistånd till befolkningen i Irak.

De övergripande målen för svenskt

utvecklingssamarbete med Västbanken och Gaza

är att stärka fredsprocessen bl.a. genom stöd för

socialt och ekonomiskt förbättrade förhållanden

för det palestinska folket samt bidra till

uppbyggandet av en demokratisk palestinsk stat.

De riktlinjer för utvecklingssamarbetet med

Västbanken och Gaza som regeringen antog i

december 1997 (för åren 1998-2000) innebär att

det svenska utvecklingssamarbetet skall

koncentreras till tre områden:

- Insatser till stöd för fredsprocessen.

- Stöd till mänskliga rättigheter och

demokrati samt stöd till social och kulturell

utveckling med inriktning på barn och

ungdom.

- Stöd till att skapa förutsättningar för en

hållbar ekonomisk utveckling som kan leda

till ökad sysselsättning, genom uppbyggnad

av infrastruktur och näringslivet.

En ny landstrategi för utvecklingssamarbetet

med Västbanken/Gaza är under utarbetande.

Denna beräknas vara färdig före årsskiftet. Den

nya strategin sträcker sig över en femårsperiod

och innefattar åren 2001-2005. Huvuddragen i

strategin förväntas vara desamma. I ljuset av den

potentiellt avgörande fasen som fredsprocessen

nu befinner sig i kommer det att finnas stort

utrymme för flexibilitet i strategin.

Utöver det bilaterala biståndet till

Västbanken/Gaza och stöd till palestinska

flyktingar ger Sverige ett omfattande stöd till

FN-organet för palestinaflyktingar UNRWA.

Latinamerika

Demokratin i Latinamerika utsätts idag för stora

utmaningar i flera länder. Styrelseskicket är

behäftat med problem och brister i många fall. I

en del länder är presidentmakten i det närmaste

fullkomlig och utövas utan nämnvärt inflytande

från parlamenten. Rättssystemen är outvecklade i

flera länder. Korruptionen är ofta utbredd.

Allmänhetens förtroende för de demokratiska

institutionerna är lågt. Narkotikahandel och ökat

våld underminerar utvecklingen i vissa länder.

Fattigdomen och den ojämna

inkomstfördelningen är de främsta hindren för

konsolidering av demokratin.

Den ekonomiska utvecklingen har under

slutet av 1990-talet starkt påverkats av de globala

kriserna och sjunkande världshandelspriser. År

1999 var det första året i Latinamerika då

ekonomin totalt sett krympte sedan 1980-talet.

Även om den ekonomiska tillväxten var positiv

under 1990-talet som helhet, var den otillräcklig i

förhållande till befolkningstillväxten. Under

1900-talets två sista decennier ökade fattigdomen

i Latinamerika.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika styrs av regionstrategier för

Centralamerika och Sydamerika samt av

landstrategier för samarbetet med Nicaragua och

Bolivia. Från och med år 2001 kommer en ny

regionstrategi att gälla för Centralamerika

inklusive Nicaragua samt för Karibien.

Det ekonomiska stödet lämnas främst genom

multilaterala organ och genom enskilda

organisationer. Endast en mindre del av det

svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika sker bilateralt. Däremot ökar det

svenska stödet till offentliga statliga institutioner

såsom justitieombudsmannaämbeten och

reformering av rättsväsenden.

I Centralamerika pågår återuppbyggnaden

efter orkanen Mitch i främst Honduras, men

även Nicaragua och i viss mån Guatemala och El

Salvador. De svenska insatserna har

uppmärksammats genom att de genomförts

snabbt och effektivt, särskilt vad gäller broar och

övriga insatser inom infrastruktur. Detta gäller

även inom det sociala området. Sverige har en

viktig roll i uppföljningen av

Stockholmsdeklarationen som utgör en

gemensam plattform för både det svenska och

det övriga internationella utvecklingssamarbetet i

regionen. Social och ekologisk sårbarhet, god

samhällsstyrning och decentralisering betonas

och i genomförandet har det civila samhällets

aktörer fått en framträdande roll.

I Guatemala förväntas fredsprocessen gå in i

en andra etapp efter regeringsskiftet år 2000.

Sveriges utvecklingssamarbete följer

prioriteringarna i fredsagendan i landet.

Konsolideringen av demokratin i Central-

amerika är problematisk. Försök från

regeringarnas sida att begränsa

handlingsutrymmet för oberoende

kontrollinstanser som nationell revision och

ombudsmannaämbeten för mänskliga rättigheter

har varit tydliga i Honduras, Nicaragua och El

Salvador. I Guatemala hölls folkomröstning om

konstitutionsförändringar som skulle medföra

avmilitärisering liksom ökade rättigheter och

möjligheter till deltagande i demokratiska

processer för ursprungsbefolkningen. Resultatet

blev ett nej till de föreslagna

grundlagsreformerna vilket bromsar

demokratiseringsprocessen i landet.

Den regionala integrationsprocessen i

Centralamerika kommer ha stor betydelse för

den framtida utvecklingen.

Utvecklingssamarbetet genom EU har en

särskilt viktig roll i stödet till regionala

strävanden.

Vad gäller Karibien inriktas

utvecklingssamarbetet främst på insatser för

mänskliga rättigheter och demokrati i Kuba och

Haiti samt tekniskt samarbete i Dominikanska

Republiken och Jamaica. Vad gäller Kuba ligger

tonvikten på erfarenhetsutbyte mellan

institutioner och organisationer för att främja

reformer, demokratisk samhällsutveckling och

respekt för de mänskliga rättigheterna.

Regionstrategin för Sydamerika och

landstrategin för Bolivia är inriktade på

fattigdomsbekämpning samt stöd till demokrati

och mänskliga rättigheter. Bolivia är det

fattigaste landet i regionen och stödet riktar sig

främst till regeringens fattigdomsbekämpning

samt reformarbete inom utbildning och

statsförvaltning samt fattigdomsbekämpning.

Samarbetet i övrigt koncentreras till de fattigaste

och mest utsatta länderna i regionen såsom Peru,

Colombia, Ecuador och Paraguay. I Peru är

stödet till arbetet med mänskliga rättigheter och

demokrati av särskild vikt efter valet i maj 2000.

Fredsprocessen i Colombia har idag en stor

nationell politisk tyngd och internationell

uppmärksamhet. Sverige stödjer aktivt

fredsprocessen i Colombia och avser fortsatt att

göra detta, bl.a. genom att erbjuda en mötesplats

för parterna i konflikten och genom utvecklings-

samarbetet stärka de mänskliga rättigheterna,

främja konfliktförebyggande, ge stöd till

internflyktingar och bidra till stärkandet av det

civila samhället.

Europa

Västra Balkan

Situationen i västra Balkan-regionen är fortsatt

spänd. Etniska motsättningar, våld och

kriminalitet präglar alltjämt delar av området, i

synnerhet Förbundsrepubliken Jugoslavien,

inklusive Kosovo. Samtidigt skymtar en viss

ljusning i främst Kroatien och Makedonien som

uppfyllt kriterierna för förhandlingar om

Stabiliserings- och associationsavtal med EU och

gradvis närmare inlemmas i det europeiska

samarbetet.

De svenska insatserna i området präglas av ett

regionalt synsätt. Biståndet skall bidra till fred,

stabilitet och integration av regionen i det

europeiska samarbetet. Biståndet skall även bidra

till att förmå länderna i regionen att fredligt lösa

etniskt betingade konflikter och andra

spänningar. Uppbyggnad av demokratiska och

ekonomiska strukturer prioriteras samtidigt som

humanitära behov fortsatt beaktas. De svenska

insatserna bör också präglas av flexibilitet, vilket

bl.a. innefattar beredskap att snabbt agera i

händelse av positiva politiska förändringar.

Sverige deltar aktivt i den s.k. Stabilitetspakten

för sydöstra Europa och stödjer bland annat

insatser på investeringsområdet samt åtgärder för

att motverka korruption. Tillsammans med EU:s

stabiliserings- och associationsprocess för

länderna på västra Balkan representerar

Stabilitetspakten ett försök att genom regionalt

samarbete bryta den cykel av konflikter som

präglat Balkanområdet.

Omfattande åtaganden har gjorts från svensk

sida gällande rekonstruktionen av Kosovo.

Sverige stöder FN:s administration UNMIK,

och bidrar med en bataljon till KFOR samt

civilpoliser. Sida gav stöd till bland annat

upprustning av elnät, kraftverk och järnväg,

minröjning, hälsovård och återuppbyggnad av

bostäder och skolor. En uppdaterad strategi för

utvecklingssamarbetet med Kosovo och den

närliggande regionen har utarbetats under våren

2000. Huvudlinjen är att det humanitära stödet

fasas ut och att prioritet fortsatt bör ges till ett

antal infrastrukturella återuppbyggnadsprojekt.

Samtidigt bör stödet öka inom områden som

demokrati och institutionsuppbyggnad, med

betoning på strategiska förvaltningsfunktioner.

Stödet till Kosovo bör samtidigt ses i ett

regionalt perspektiv. Beredskap bör finnas att

något minska Kosovoprogrammets relativa andel

av västra Balkanbiståndet under 2001 till förmån

för insatser i andra delar av regionen, främst

Kroatien och Montenegro samt när politiska

förutsättningar föreligger också i Serbien.

I Förbundsrepubliken Jugoslavien utgår

företrädesvis stöd till olika projekt rörande

demokrati och mänskliga rättigheter, särskilt

framväxten av oberoende media. Under vintern

1999/2000 riktades betydande humanitära

insatser i Serbien och Montenegro till de cirka

700 000 serbiska flyktingarna från Kosovo,

Bosnien och Kroatien.

Svenskt bistånd till Bosnien innefattar bland

annat stöd till flyktingåtervändande, främst

genom s.k. integrerade områdesprogram,

privatiseringsprocessen samt uppbyggnad av

administration och förvaltning. Den höga

ambitionsnivån kommer att bibehållas under de

närmaste åren. De svenska militära insatserna i

Bosnien-Hercegovina har under året minskat då

SFOR-bataljonen avvecklats till förmån för en

mindre insats med civilt-militärt samarbete.

Den politiska utvecklingen i Kroatien under år

2000 är glädjande. Insatserna för demokrati och

mänskliga rättigheter fortsätter. Stödet för

flyktingåtervändande bibehålls och kan

eventuellt utökas. Det finns även skäl att

närmare undersöka hur Stabiliserings- och

associationsprocessen kan stödjas.

I Makedonien utgår stöd till demokrati och

mänskliga rättigheter inom ramen för det

regionala stödet. Insatser för att stödja

Makedoniens anpassning till europeiska

strukturer genom den s.k. Stabiliserings- och

associationsprocessen bör ges prioritet liksom

bidrag till att stärka statsbildningen och till att

överbrygga motsättningar mellan

befolkningsgrupperna i Makedonien.

I Albanien stöder Sverige

institutionsuppbyggnad inom åklagarväsendet,

begränsandet av civilbefolkningens vapeninnehav

och förbättring av hälsovården. Jordbruk,

förvaltning, hälsa och miljö har identifierats som

områden för särskilt behov av stöd.

Södra Kaukasus och Centralasien

Länderna i Södra Kaukasus (Armenien,

Azerbajdzjan, Georgien) och Centralasien

(Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan,

Turkmenistan, Uzbekistan) har sedan

självständigheten drabbats hårt av ekonomisk

tillbakagång. Flera av länderna har dock en stor

utvecklingspotential särskilt vad gäller

energitillgångar och en långsam återhämtning

sker. Stödinsatserna som tidigare i huvudsak

varit av humanitärt slag har ändrat karaktär och

bedrivs nu i form av ett mer långsiktigt

utvecklingssamarbete.

I Södra Kaukasus ges tekniskt bistånd

huvudsakligen i form av kunskapsöverföring

inom mänskliga rättigheter, demokratisering,

offentlig förvaltning, sociala sektorer och miljön.

I Centralasien inriktas insatserna på att

förbättra miljön och befolkningens hälsa kring

Aralsjön, på reformering av den offentliga

sektorn, på den sociala sektorn och på

jämställdhet. Samarbete sker huvudsakligen med

Kirgizistan, Kazakstan och Uzbekistan.

Liksom tidigare läggs fortsatt tonvikt på

samarbetet med Moldavien inom det särskilda

OSS-programmet. Det svenska stödet till en

social investeringsfond som bidrar till utveckling

av den sociala infrastrukturen samt

kompetenshöjning inom barn- och äldreomsorg

fortsätter. Likaså fortsätter lantmäteriprojektet.

Ett skuldhanteringsprogram med svensk expertis

kvarstår med syfte att bidra till att lindra den

ekonomiska krisen i Moldavien. Nya områden

där samarbete planeras är energieffektivisering,

hälsoreform samt insatser inom

jordbrukssektorn.

Nödvändigheten av att skapa demokratiska

och marknadsekonomiska strukturer i länderna i

regionen bör fortsatt stå i centrum för de

svenska insatserna liksom upprätthållandet av

respekten för mänskliga rättigheter. Frågor inom

miljöområdet och den sociala sektorn bör också

fortsatt prioriteras liksom jämställdhetsfrågor.

Samarbetsprojekt av regional karaktär bör

eftersträvas.

Turkiet

Turkiet erhöll status som kandidatland vid

Europeiska rådets möte i Helsingfors i december

1999. Samtidigt kvarstår omfattande kränkningar

av de mänskliga rättigheterna liksom sociala och

ekonomiska klyftor mellan olika

befolkningsgrupper och regioner.

Den övergripande målsättningen med det

svenska utvecklingssamarbetet bör vara att

underlätta Turkiets EU-anpassning med tonvikt

på mänskliga rättigheter och demokrati, asyl- och

migrationspolitik och socio-ekonomisk

utveckling av sydöstra Turkiet. Det svenska

stödet skall utgöra ett komplement till EU:s och

andra internationella organs stöd. Sida kommer

att få i uppdrag att lämna förslag till en

landstrategi för Turkiet.

Under 1999 bidrog Sverige med bilateralt stöd

för att stödja offren för den stora jordbävningen

i augusti.

Övrigt

Från anslagsposten Övrigt finansieras

gäststipendie- och utbytesverksamhet genom

Svenska institutet, stöd till vissa organisationer,

utredningsverksamhet, Svenska institutet i

Alexandria samt kapitaltillskott till Swedfund

International AB.

Tabell 3.10 Anslagsposten 1.3 Övrigt

Tusental kronor

Budget 2000

Beräknat 2001

1 Gäststipendie- och

utbytesverksamhet genom

Svenska institutet

11 000

11 000

2 Utredningar m.m.

18 000

32 000

3 Övriga insatser

39 304

39 884

4 Svenska institutet i Alexandria

10 000

10 000

Summa

78 304

92 884

Svenska institutet

Verksamheten omfattar framförallt

gäststipendieprogram för högre studier och

forskning i Sverige för sökande från

utvecklingsländer, samt person- och

erfarenhetsutbyte med utvecklingsländer.

Utredningar

Från delposten finansieras bl.a. utredningar,

seminarier, konferenser och information.

Övriga insatser

Från delposten finansieras bl.a. det svenska

bidraget till den nordiskt samfinansierade

verksamheten vid Nordiska Afrikainstitutet,

bidrag till stiftelsen Dag Hammarskjölds

Minnesfond och bidrag till United World

College (UWC) för kostnader för elever från

utvecklingsländer.

Den oberoende internationella kommissionen

för Kosovo får bidrag under delposten.

Kommissionens arbete syftar till att försöka

fastställa vad som hände före under och efter

kriget i Kosovo samt att redovisa systematiska

övergrepp mot mänskliga rättigheter i regionen.

Svenska institutet i Alexandria

Beslutet om att inrätta institutet fattades i

september 1998 efter utredningen Ett svenskt

institut i Alexandria (Ds 1998:28). Institutet

skall, inom ramen för målen för internationellt

utvecklingssamarbete, utgöra en mötesplats för

att främja ökande kontakter mellan Sverige och

övriga länder i Europa samt länder i

Mellanöstern och Nordafrika med aktiviteter

som konferenser, seminarier, föreläsningar och

publikationer samt stöd till forskning och

stipendier.

Institutet kunde i februari 2000 flytta in i den

nyrenoverade fastighet där det skall inrymmas.

Det egyptiska parlamentet har nu ratificerat

avtalet avseende Alexandriainstitutet.

Swedfund

Swedfund International AB bidrar till utveckling

av bärkraftiga företag i u-länder och länder i

Central- och Östeuropa genom

riskkapitalsatsningar i form av aktier eller lån,

främst i samverkan med svenskt näringsliv i s.k.

joint ventures. Under senare år har Swedfund

också i växande grad gått in i riskkapital- och

investeringsfonder, särskilt i Afrika söder om

Sahara.

Under 1999 har investeringsportföljen

minskat samtidigt som Swedfund under året

gjort sin största enskilda investering någonsin i

African Infrastructure Fund. Bolaget redovisade

för 1999 ett negativt resultat, vilket i huvudsak

förklaras av den ekonomiska krisen i Ryssland.

Dotterbolaget, som är inriktat på att bidra till ett

väl fungerande banksystem i Baltikum, gjorde

1999 sitt bästa rörelseresultat någonsin.

Sedan Swedfunds bolagisering 1991 har staten

tillfört bolaget 229 miljoner kronor för insatser i

u-länder och 165 miljoner kronor för insatser i

Central- och Östeuropa. Bolaget har hemställt

om ytterligare kapitaltillskott mot bakgrund av

att merparten av kapitalet är utnyttjat och för att

kunna fortsätta expandera. Ägaren avser att

bevilja ett ägartillskott på 50 miljoner kronor för

insatser i u-länder. Frågan om Swedfunds

framtida verksamhet i Central- och Östeuropa

har varit föremål för en särskild utredning och

behandlas närmare under politikområdet 9

Samarbete med Central- och Östeuropa.

3.6 Resultatbedömning

3.6.1 Resultat

För att utvärdera effekterna av det svenska

utvecklingssamarbetet skulle en bedömning

behöva göras dels av utvecklingen i de

mottagande länderna med avseende på målen,

dels av hur Sverige bidragit till utvecklingen. Det

är dock svårt att särskilja resultaten av

utvecklingssamarbete generellt och av de svenska

insatserna speciellt. Än svårare blir det för det

multilaterala utvecklingssamarbetet där Sverige

endast är en part i en organisation. Regeringen

avser framöver att med vissa intervaller göra

utvärderingar av effekterna av svenskt bistånd,

som kan avse ett eller flera av målen eller

avgränsas till en region eller ett land alternativt

en sektor. I samband med regleringsbreven för

2001 beräknas en sådan beställning kunna göras.

Nedan redovisas exempel på hur regeringen

och Sida arbetar för att uppnå effektmålen för

utvecklingssamarbetet. I Sveriges internationella

utvecklingssamarbete, Årsbok 2000 lämnas en mer

utförlig redogörelse fördelat på mål, länder och

verksamhetsgrenar.

Höja de fattiga folkens levnadsnivå

Fattigdomsbekämpning står idag högst på den

internationella utvecklingsagendan. En

utgångspunkt är den strategi, Shaping the 21st

Century the Contribution of Development

Cooperation, som tagits fram inom OECD:s

biståndskommitté DAC och bygger på 1990-

talets stora FN-konferenser. Sverige har aktivt

medverkat i detta centrala och viktiga arbete.

Strategin har fattigdomsbekämpning som

övergripande mål, vilket operationaliserats i ett

antal mätbara mål.

Inom DAC utarbetas riktlinjer för

fattigdomsbekämpning inom

utvecklingssamarbetet. Sverige deltar aktivt i

detta arbete, som bl.a. baseras på konsultationer i

ett antal samarbetsländer.

De närmaste åren kommer nationella

fattigdomsstrategier att utarbetas av de fattigaste

länderna. En viktig drivkraft är den förstärkta

länken mellan skuldlättnad och fattigdoms-

bekämpning i det utvidgade skuldinitiativet

Heavily Indebted Poor Countries Initiative

(HIPC). Fattigdomsstrategierna skall ligga till

grund för Världsbankens och IMF:s utlåning

samt i stor utsträckning även för övriga givares

stöd. Sverige följer löpande dessa processer i våra

samarbetsländer.

Strategierna liksom det av Världsbanken

tidigare lanserade Comprehensive Development

Framework (CDF) utgör viktiga instrument för

ett samordnat fattigdomsorienterat

utvecklingssamarbete. De är viktiga

utgångspunkter för arbetet med landstrategier

för våra samarbetsländer, vilket betonas i de

riktlinjer för landstrategiprocesser som

utarbetats gemensamt av Utrikesdepartementet

och Sida.

I regeringens fattigdomsskrivelse till riksdagen

1996, De fattigas rätt - vårt gemensamma ansvar,

slås fast att fattigdom är ett mångdimensionellt

begrepp. Det bekräftas i bl.a. en studie som

nyligen slutförts av Världsbanken med finansiellt

stöd från bl.a. Sverige, Voices of the Poor, där

60 000 människor i ett 60-tal länder intervjuats.

Studien utgör underlag för Världsbankens World

Development Report 2000/01, med

underrubriken Attacking Poverty, som kommer

att publiceras under 2000.

Sida klassificerar i sin årsredovisning för 1999

för första gången insatser i det bilaterala

utvecklingssamarbetet efter deras inverkan på

fattigdom. Resultatet, som skall tolkas med

försiktighet eftersom det bygger på

bedömningar, visar att 42 procent av

utbetalningarna avsåg insatser som direkt

påverkade fattigdomen eller där de fattiga var

inbegripna, medan 47 procent avsåg insatser med

indirekta effekter på fattigdomsminskning. Elva

procent av insatserna bedömdes sakna påverkan

på fattigdomssituationen.

Sida inledde under 1999 ett fattigdomsprojekt

som syftar till att dra lärdom av egna erfarenheter

samt till att bygga upp ny kunskap om

kopplingarna mellan fattigdom och fördelning,

tillväxt, sysselsättning och institutionella

förutsättningar. I det fortsatta arbetet med Sidas

handlingsprogram skall kopplingar tydliggöras

mellan det övergripande fattigdomsmålet och

målen avseende jämställdhet, miljö samt

demokrati.

Sverige har varit starkt drivande att FN:s

ekonomiska och sociala verksamhet skall ha en

tydlig prioritering på fattigdomsbekämpning.

Denna inriktning är mycket tydlig i FN:s

normativa verksamhet. I de

uppföljningskonferenser som nu äger rum fem år

efter 1990-talets konferenser står

fattigdomsfrågorna i fokus. Under år 2000 har

uppföljningskonferensen till det sociala

toppmötet (Köpenhamn + 5) liksom till

kvinnokonferensen (Peking +5) åter betonat

fattigdomsbekämpning som den centrala

utgångspunkten för ekonomisk tillväxt och

utveckling.

Inom FN:s operativa verksamhet har

fattigdomsfrågorna fått högre prioritet. Detta är

särskilt märkbart i UNDP. För att öka

genomslagsförmågan har Sverige fortsatt gett

starkt stöd till reformering av FN:s

utvecklingssamarbete, särskilt på två områden:

bättre samordning av FN:s insatser på landnivå

med ett ökat fokus på fattigdomsfrågorna och

bättre finansieringssystem med resultatbaserade

budgetar, där resultatredovisningar görs på

årsbasis om effekterna av respektive FN-organs

arbete.

Bland de multilaterala utvecklingsbankerna

antog den Asiatiska utvecklingsbanken en

fattigdomsstrategi i december 1999.

Resurstillväxt

Sverige har under det gångna året bidragit till att

frågan om tillväxtens innehåll fått en allt mer

framskjuten plats på den internationella

dagordningen bl.a. inom DAC och i Special

Programme of Assistance for Africa (SPA), som

koordineras av Världsbanken. För att främja

makroekonomisk balans och ekonomiska

strukturförändringar och därmed resurstillväxt

ger Sverige stöd till bl.a. ekonomiska reformer,

förvaltning och till utbyggnad av fysisk

infrastruktur.

Ett gott styrelseskick och en transparent

offentlig förvaltning är av central betydelse för

ett lands tillväxt. Bilateralt har svenskt stöd

främst gått till att stärka den offentliga finansiella

förvaltningen i samarbetsländerna. Sverige

arbetar även för dessa frågor i de multilaterala

organisationerna. Världsbanken har under det

senaste året utarbetat en strategi för stöd till de

samarbetsländer som arbetar med att stärka sitt

styrelseskick och sin offentliga förvaltning.

En väl fungerande infrastruktur är en annan

förutsättning för resurstillväxt. Sidas stöd inom

området har det gångna året ökat väsentligt,

främst genom omfattande insatser i

Centralamerika efter orkanen Mitch. Speciellt

viktigt för fattigdomsbekämpning är

infrastruktur som direkt berör de fattiga t.ex.

vatten, vägar och energi. Sida arbetar också

alltmer med urban utveckling, t.ex. bostäder för

fattiga.

En viktig faktor för resurstillväxt är utveckling

av en väl fungerande marknadsekonomi. Sida

stödjer reformering/privatisering av offentlig

affärsdrivande verksamhet, borttagande av

hinder för företagande och åtgärder för att

främja konkurrens, bl.a. genom stöd till

kompetensutveckling, affärsutveckling och,

kapitalförsörjning för det privata näringslivet.

Ekonomisk och politisk självständighet

I många av de svenska samarbetsländerna utgör

skuldbördan ett hinder för en självständig

ekonomisk och social politik. Sverige har aktivt

bidragit till ökade skuldlättnader för de fattigaste

länderna, bl.a. med bidrag till det utvidgade

skuldinitiativet Heavily Indebted Poor

Countries Initiative (HIPC). En stor del av

stödet till ekonomiska reformer ges i form av

stöd till skuldlättnader. Sida har under 1999 stött

ett program som syftar till att bistå främst

HIPC-länder att bygga upp en egen kapacitet att

hantera skulder och upplåning.

Sveriges handelspolitik syftar bl.a. till att

stärka de fattiga ländernas integration i

världsekonomin. Utvecklingssamarbetet kan i

ökad utsträckning bidra till detta. Sida har under

1999 antagit en handelspolicy med syfte att bl.a.

stärka de institutionella förutsättningarna för

handelsutveckling och att stärka

samarbetsländernas handelspolitiska kompetens.

Forskning är av stor betydelse för att länder

skall kunna ta ansvar för sin utvecklingsprocess

och hantera sitt beroende av omvärlden, t.ex.

genom stöd till inhemskt analysarbete,

kvalificerad kompetens och

kompetensförsörjning. Genom Sidas särskilda

satsning på kunskap och kompetens har en

expansion av forskningssamarbetet inletts. Den

största ökningen har avsett Afrika.

Ekonomisk och social utjämning

En jämnare fördelning av inkomster och

tillgångar samt en mer jämlik fördelning inom

hushåll är viktigt för en långsiktigt hållbar

utveckling i samarbetsländerna. Stöd till sociala

sektorer utgör en betydande del av Sidas

verksamhet, främst till utbildning och hälsovård,

som är centrala för att bidra till socio-ekonomisk

utjämning.

Stöd till landsbygdsutveckling i Asien,

Latinamerika och Afrika bidrar till att förbättra

levnadsvillkoren för fattiga på landsbygden. Ett

exempel är jordbruksrådgivning för att förbättra

odlingsmetoder och utsäde. Kvinnornas situation

på landsbygden ges särskild uppmärksamhet då

kvinnor i allt högre grad är ensamförsörjare i de

fattigaste hushållen på landsbygden. All

erfarenhet visar att åtgärder som riktas mot

kvinnor, t.ex. utbildningsinsatser eller stöd till

kvinnliga företagare, kan ha särskilt gynnsamma

effekter på social och ekonomisk utveckling.

Stöd till mikrofinansiering bidrar till att fattiga

människor får tillgång till finansiella tjänster och

arbetstillfällen och därmed möjlighet till egen

försörjning.

Demokratisk samhällsutveckling

För att främja och stärka demokratin utgår stöd

till såväl statliga strukturer och institutioner som

till att främja framväxten av ett civilt samhälle.

Det traditionella förvaltningsstödet håller

successivt på att integreras med demokrati och

mänskliga rättigheter. I flera samarbetsländer

finns integrerade program för demokratisk

samhällstyrning, där samarbetet fokuseras på

samspelet mellan det civila samhället och staten

och alltmer koncentreras till statliga institutioner

som bidrar till ett demokratiskt samhälle och

ökat folkligt deltagande. En pilotverksamhet har

bedrivits inom ramen för utarbetande av en

landstrategi för Zimbawe för att integrera

demokrati och mänskliga rättigheter med en

särskild tonvikt på barns rättigheter.

Utrikesdepartementet och Sida har under

1999 arbetat med policy- och analysarbete samt

kompetensutveckling i ambitionen att allt

utvecklingssamarbete skall genomsyras av

demokrati/mänskliga rättighetsaspekter. Tre

regionala rådgivare för demokrati/mänskliga

rättigheter har placerats i Harare, Nairobi och

Bangkok för att stärka kapaciteten i

genomförande av Sidas handlingsprogram för

fred och demokrati.

Under senare år har FN ökat samarbetet med

det civila samhällets organisationer. UNDP har

lagt ökad tonvikt vid att främja god

samhällsstyrning och förstärkt rättsväsende i

samarbetsländerna genom stöd till

kapacitetsutveckling och institutionsuppbyggnad

och genom dialog.

Inom ramen för Habitatagendan och de

åtaganden som gjordes vid FN:s konferens om

boende, bebyggelse och stadsutveckling i

Istanbul 1996 verkar Sverige för att främja lokalt

ledarskap och demokratiskt styre samt effektiv

förvaltning av samhällen, städer och

storstadsregioner. En viktig del i detta är

decentralisering av offentlig makt och ansvar till

den nivå som mest effektivt kan möta

människors lokala behov.

I UNICEF är ett förstärkt

rättighetsperspektiv utifrån barnkonventionen,

kapacitetsuppbyggnad och långsiktighet i

utvecklingsarbetet samt utsatta barns villkor och

rättigheter svenska profilfrågor. Barnets utsatthet

i väpnade konflikter har särskilt

uppmärksammats av de humanitära

organisationerna. UNHCR har en särskild

samordnare med uppgift att verka för ett

tydligare barnrättsperspektiv i organisationens

flyktingprogram.

Inom Utrikesdepartementet pågår sedan 1998

en översyn av barnfrågor i det internationella

utvecklingssamarbetet med målet att utforma en

sammanhållen policy för barnfrågor och att

utveckla ett systematiskt barnrättsperspektiv i

det internationella utvecklingssamarbetet utifrån

FN:s konvention om barnets rättigheter, FN-

konferenserna och de svenska biståndsmålen. En

skrivelse skall lämnas till riksdagen och projektet

skall vara avslutat januari 2002. Särskilda medel

har anvisats för multilaterala insatser för att

stimulera ett barnrättsperspektiv i FN:s fonder

och program m.fl. multilaterala aktörer rörande

bl.a. barnarbete, sexuell exploatering av barn och

barn på institution.

Bland de multilaterala utvecklingsbankerna

antog den Afrikanska utvecklingsbanken i slutet

av 1999 en policy och riktlinjer för insatser för

främjande av god samhällstyrning.

Framsynt hushållning med naturresuser och

omsorg om miljön

Sidas handlingsprogram för hållbar utveckling

har under 1999 reviderats inför tvåårsperioden

2000-2001. Nya riktlinjer för

miljökonsekvensbedömning (MKB) och

utbildningsinsatser har bidragit till att

miljöaspekter integrerats bättre i Sidas

verksamhet. Detta har kompletterats genom en

stödfunktion för MKB på Sveriges

Lantbruksuniversitet.

Integrering av miljöhänsyn i landstrategier har

fått ökad uppmärksamhet. För samtliga

prioriterade ämnesområden finns någon form av

miljöpolicy. Under 1999 utarbetades sådana för

vattenresurser, jordbruk, skogsbruk, landsbygds-

utveckling, urbana transporter, handel och miljö.

Under året har en metodhandbok utarbetats för

beredning av insatser inom naturbruksområdet.

Sida har också bidragit till EU-arbetet genom

projektet Biodiversity in Development Projects.

Renodlade insatser inom jord- och skogsbruk

håller successivt på att avvecklas och nya bredare

insatser bereds. Naturresursfrågorna berör ofta

flera länder och stödet till regionala insatser har

därför ökat. Regionala initiativ och insatser finns

nu i södra Afrika, kring Victoriasjön, i

Sydostasien och i Centralamerika. Sida har

antagit riktlinjer för miljöhänsyn i det

humanitära biståndet. Sida har också utvecklat

stödet till samarbetsländer i deras tillämpning av

de internationella miljökonventionerna.

Sekretariatet för Global Water Partnership

(GWP) har även under 1999 administrerats av

Sida. Under året har GWP utvecklat ett ramverk

för hur en global vattenvision ska kunna

genomföras. Särskilt stöd har bl.a. gått till World

Resources Institute för att utveckla en modell för

redovisning av miljötillståndet i världen och till

UNDP för att bygga upp ett

miljöledningssystem.

Inom styrande organ för FN:s operativa

verksamhet, de internationella

finansieringsinstitutionerna samt den globala

miljöfonden (GEF) vidareutvecklas arbetet med

aktivt svensk deltagande för att genomföra

rekommendationerna från Rio-konferensen

1992. I samband med det senaste styrelsemötet i

FN:s miljöprogram (UNEP) antog ett hundratal

miljöministrar under svenskt ordförandeskap en

deklaration med långtgående åtaganden att

integrera ett långsiktigt hållbart perspektiv i det

internationella utvecklingssamarbetet.

Världsbanken avser att under hösten 2000

presentera en ny miljöstrategi.

Sverige har fortsatt verkat för en förstärkt

integrering av miljö och hållbar utveckling i FN:s

verksamhet som en uppföljning av FN:s

generalförsamlings reformbeslut rörande hållbar

utveckling och bosättning. Sverige har i

UNHCR:s styrelsearbete verkat för att

organisationen i sitt övergripande mandat för

flyktingar integrerar miljöhänsyn i alla sina

flyktingprogram.

Sverige har verkat för att integrera

miljödimensionen i EU:s utvecklingssamarbete

och har inför och under vårt ordförandeskap en

viktig uppgift att bidra med erfarenheter till

Kommissionens åtgärdsplan för hur detta skall

omsättas i praktiken.

Jämställdhet mellan kvinnor och män.

Utvecklingssamarbetet inriktas på att stärka

kvinnors sociala, ekonomiska och politiska

rättigheter som ett led i att bekämpa fattigdom,

fördjupa demokratin samt främja en hållbar

utveckling. Sverige bedriver ett aktivt arbete med

att såväl multilateralt som bilateralt synliggöra

kvinnors och mäns olika villkor som

utgångspunkt för analys och åtgärder i all

utvecklingsplanering. Sverige finansierar en

särskild tjänst hos FN:s generalsekreterares

genderrådgivare från hösten 1999 för att stärka

kvinnors medverkan i beslutande fora, förbättra

kvinnors ekonomiska villkor och motverka våld

mot kvinnor, bl. a. med sikte på FN:s särskilda

möte om jämställdhet i juni 2000.

Sidas handlingsprogram för jämställdhet har

lagt grunden för ett mer systematiskt arbete bl. a.

med att integrera jämställdhet i samtliga

landstrategier. Sida har inlett ett särskilt

samarbete med Nicaragua, Tanzania och

Namibia för att stödja deras genomförande av

handlingsplanen från FN-konferensen om

kvinnor i Peking, bl.a. genom stöd till

jämställdhetsanalyser av ländernas nationella

budget. Utrikesdepartementet har också

presenterat en skiss till en kritisk granskning av

hur en landstrategi skulle se ut om kvinnor och

män uppmärksammades på lika villkor.

I länder där jämställdhet finns med som ett

viktigt mål för samarbetet och där ambassaderna

har särskild genderkompetens har jämställdhet

ett mycket starkt genomslag. I Bangladesh,

Indien, Sydafrika och Tanzania har 75-95

procent av utbetalda medel gått till projekt som

har jämställdhet som huvud- eller delsyfte.

Över 60 procent av utbetalda medel till de

sociala sektorerna, mänskliga rättigheter och

demokrati har gått till insatser med

jämställdhetsaspekter. Utfallet för infrastruktur,

näringsliv och urban utveckling är ca 40 procent.

Sverige har deltagit aktivt i OECD/DAC:s

arbetsgrupp om jämställdhet och bl. a.

medverkat i genomförandet av ett seminarium

1999 om stärkande av kvinnors ställning och i

utarbetande av riktlinjer för hur jämställdhet

skall genomsyra arbetet inom hälsa, utbildning

och miljö. Inom DAC arrangerade Sverige också

1999 ett seminarium om hur

jämställdhetaspekter uppmärksammats i DAC:s

utvärderingar.

Utrikesdepartementet har i en rad

överläggningar med bl.a. Världsbanken, FN och

externa forskare medverkat i utveckling av

metoder för att anlägga ett

jämställdhetsperspektiv i analyser och

åtgärdsförslag. På det humanitära området har

FN-organen utvecklat en gemensam policy för

genderfrågor i det humanitära biståndet.

UNHCR har uppmärksammat kvinnors

utsatthet, främst i flyktingläger.

Under 1999 genomfördes i Afrikanska

utvecklingsbanken ett nordiskt finansierat

seminarium för att höja kompetensen om

jämställdhetsfrågor hos bankens personal och

lägga grunden till en översyn av bankens

jämställdhetspolicy. Samma år inleddes ett

fördjupat samarbete med den Asiatiska

utvecklingsbanken i syfte att stärka kompetens

vad gäller jämställdhet och kunskap om kvinnors

och mäns olika villkor som utgångspunkt för

utvecklingsplanering. Under år 2000 har Sverige i

dialog med Världsbanken poängterat behovet av

att tydligare uppmärksamma kvinnor i analys

och åtgärder för att bekämpa fattigdom, bl. a. i

den översyn som inletts om IDA:s kreditgivning.

Såväl inom Världsbanken som i den Afrikanska

utvecklingsbanken pågår utarbetande av

genderstrategier.

Internt inom departementet har också

åtgärder vidtagits för att uppmärksamma

jämställdhetsaspekter, bl.a. inom

verksamhetsplaneringen.

Utvärderingsverksamheten vid Sida

Det bilaterala utvecklingssamarbetet utvärderas

inom Sida, dels av Sekretariatet för utvärdering

och intern revision (UTV) som är direkt

underställt Sidas styrelse, dels av olika

avdelningar och av de integrerade ambassaderna.

Från och med 1999 har Sida infört systematiska

ställningstaganden till utvärderingar och

revisionsinsatser, s.k. "management response".

Nedan sammanfattas de studier som slutförts

under 1999 och Sidas ställningstaganden till

dessa.

Effekterna av programstöd

Sekretariatet för utvärdering och intern revision

har slutfört en utvärdering av svenskt

programbistånd. Studiens syfte var att granska

programstödets effekter avseende tillväxt och

inkomstfördelning, policydialog samt

genomförande av politiska och ekonomiska

reformer. Sverige ställer sällan specifikt svenska

villkor för programstödet utan föredrar att

ansluta sig till de multilaterala institutionernas

villkor. Studien konstaterar att möjligheten för

givare att påverka genom formell konditionalitet

är begränsad. Istället är det oftast de inhemska

prioriteringarna som är avgörande för utfallet av

politiska och ekonomiska reformer.

Utvärderarna menar att det svenska

programbiståndet har haft en stabiliserande

effekt vilken har varit gynnsam för

mottagarländernas ekonomiska tillväxt.

Sida konstaterar att utvärderingen utgör en

utmärkt utgångspunkt för det fortsatta

metodarbetet, och i bedömningarna om process-

och substansfrågor vad gäller stöd till

ekonomiska reformer och skuldlättnader. Sida

kommer framöver att utveckla former för

budgetstöd som får en ökad betydelse i takt med

att behovet av skuldlättnader minskar.

Utvärdering av forskningssamarbetet mellan

Sverige och Uruguay

Under perioden 1986-1995 gavs stöd till

samarbete mellan forskningsinstitutioner i

Sverige och Uruguay genom SAREC. Ett tiotal

forskningsprojekt inom medicin, jordbruk,

teknologi och ekonomi fick ett sammanlagt stöd

om ca 45 miljoner kronor.

Utvärderingen konstaterar att värdefulla

forskningsresultat åstadkommits inom flera

projekt och att projekten som regel haft

betydande effekter för uppbyggnaden av

forskningskapacitet i Uruguay. En kritisk

synpunkt är att programmet tillkom utan en

föregående bedömning av Uruguays

forskningsbehov. Vidare involverades inte

samarbetslandets centrala forskningsorgan

tillräckligt i programmets uppläggning och

genomförande.

Sida konstaterar att det är väsentligt att initiera

ett forskningssamarbete genom en

samhällsekonomiskt orienterad analys av

samarbetslandets forskningsbehov, att en vid

krets av intressenter i samarbetsländerna bör

delta i stödets uppläggning och genomförande

samt att samarbetsländernas centrala

forskningsorgan regelmässigt bör involveras i

programmen.

Utvärdering om krediter och miljö

Hösten 1997 inledde UTV en utvärdering av hur

miljöaspekter beaktas i Sidas kreditfinansierade

projekt. Studien visar att miljömedvetandet och

kunnandet under de senaste åren ökat markant.

Sidas möjlighet att påverka miljöaspekterna i det

tidiga planeringsstadiet var dock små då

kreditprojekt normalt inkommer i ett sent skede.

Studien visar att det inte klart framgår hur Sida

har hanterat den miljöinformation som samlats

in. I större delen av fallen behandlade

dokumentationen de viktigaste förväntade

miljöeffekterna men inga referenser görs till

Sidas policies och regelverk för miljöhänsyn. I de

flesta fall saknades referenser också till

samarbetslandets miljölagar liksom till relevanta

internationella konventioner.

Studien konstaterar att den insamlade

miljöinformationen sällan följs upp under

genomförandefasen. Kvantitativa miljömål och

indikatorer är sällsynta och låneavtalen behandlar

i allmänhet inte de miljöfrågor som antas vara

relevanta för de studerade projekten.

Utvärderarna rekommenderar att Sida mer

proaktivt informerar potentiella intressenter om

myndighetens policies och för in

rekommendationer från miljöbedömningar av

projekt som villkor i låneavtal.

Sida konstaterar att miljöfrågor fått en alltmer

framskjuten plats även i kreditfinansierade

insatser, samtidigt som det finns begränsningar i

en reaktiv finansieringsform som

kreditfinansiering av projekt upphandlade i

internationell konkurrens.

Studie avseende effekterna av utvärdering av

enskilda organisationer

1994 genomförde SIDA en omfattande

utvärdering av utvecklingssamarbetet genom

svenska enskilda organisationer, den s.k. Proxy-

utvärderingen (Development by Proxy An

evaluation of the development impact of

government support to Swedish NGO:s). Ett av

de huvudsakliga resultaten var att de flesta av de

enskilda organisationerna lyckades bra med att

uppnå mål på projektnivå men att resultaten vad

gäller långsiktig utveckling var mindre bra. 1998

beslöt UTV att genomföra en kartläggning och

analys av effekterna av Proxy-utvärderingen, hur

den påverkat de enskilda organisationernas

arbete och samarbete med Sida och vad berörda

parter lärt av utvärderingen.

Studien visar bl.a. att Proxy-utvärderingen har

haft betydande inflytande på såväl

Utrikesdepartementet som Sida när det gäller

synen och kraven på biståndet genom enskilda

organisationer. Inom de tretton

ramorganisationer som Sida har långsiktiga avtal

med fanns en klar medvetenhet om Proxy-

utvärderingen och flera hade också aktivt använt

utvärderingsresultaten. Bland de organisationer

som inte har ramavtal med Sida kände en

majoritet inte till Proxy-utvärderingen och i de

fall de gjorde det hade den inte haft någon

påverkan på deras arbete. En av slutsatserna i

studien är att man kan ifrågasätta hur väl den

decentraliserade styrningsmodell som idag finns

mellan Sida och organisationerna fungerar.

Utvärderarna rekommenderar därför att Sida ser

över sitt styrningssystem för stöd till enskilda

organisationer med avseende på hur bl.a. lärande

och metodologisk utveckling kan nå huvud-

delen av de svenska enskilda organisationerna.

Studien bör även omfatta en bedömning av

(kostnads-) effektiviteten av bistånd genom

svenska enskilda organisationer.

Sida konstaterar att dialogen med

ramorganisationerna fördjupats under senare år

och att systemrevisioner och kapacitetsstudier i

ökande grad skall fokusera på

ramorganisationernas metoder för att föra en

dialog om frågor av policy- och metodkaraktär

med medlems- och underorganisationer samt

säkerställa att detta förs vidare till de lokala

organisationerna.

Studier av utvärderingsinstrumentet

Sekretariatet har slutfört två studier om

utvärderingsinstrumentet. Dessa fann att

utvärderingarna som initierades av Sida ofta

saknade ett genomtänkt och explicit syfte

överenskommet med berörda intressenter. I de

fall lärande var ett angivet syfte var det oklart för

vem, varför och hur lärandet skulle ske. Studien

indikerar att ett oklart syfte minskar

utvärderingens användbarhet och att det behövs

en klar idé om hur utvärderingens resultat skall

användas för att den skall bli meningsfull. Vidare

identifieras utvärderarna i huvudsak med hjälp av

kollegor då de flesta tidigare utfört uppdrag åt

Sida snarare än genom upphandling i

konkurrens.

Studien är särskilt kritisk beträffande

distributionen av utvärderingsrapporter, som

normalt sänds till en begränsad krets i huvudsak

inom Sida. Utvärderingsresultaten används ofta

av Sidas programhandläggare enligt studien har

rekommendationerna i 75 procent av de

undersökta fallen lett till konkreta resultat. Bland

övriga intressenter är användbarheten dock

begränsad av det enkla skälet att de ofta inte får

rapporterna. I de undersökta fallen

distribuerades utkast till utvärderingsrapporten i

hälften av fallen till den huvudsakliga

samarbetspartnern i landet, t.ex. ett

fackdepartement. De som direkt arbetar med

genomförande har dock ytterst sällan tillgång till

utvärderingsresultat och rekommendationer.

Fallstudier som gjorts visar att deltagande i

utvärderingar går hand i hand med bred lokal

användning av utvärderingsresultat.

Studien fann att kvaliteten var signifikant lägre

än vad som kunde förväntas. Utvärderingarna

hade i synnerhet metodologiska brister. Trots

detta var i de flesta av de undersökta fallen

programhandläggarna positiva till

utvärderingsprocessens resultat. Studien

bedömer att utvärderingarnas kvalitet kan höjas

om fler intressenter inkluderas i

utvärderingsprocessen och konstaterar att Sidas

utvärderingsrutiner inte återspeglar den

övergripande policyn där partnerskap och lokalt

ägarskap av program och projekt är viktiga

element.

Efter att studien har slutförts har den använts

som ett av underlagen i översynen av den

utvärderingspolicy som fastställdes 1999 och i

utarbetandet av en ny utvärderingsmanual.

Övriga utvärderingar

Utöver ovan beskrivna utvärderingar har Sidas

avdelningar genomfört 32 utvärderingar under

1999. Flertalet av dessa är projektnära och utgör i

första hand ett lärande för överväganden om

fortsatt stöd eller för bedömningar om

förändringar i ansats och genomförande. För

1999 kan konstateras att utvärderingar i det

traditionella landramsbiståndet är klart

underrepresenterade och att flera av de största

samarbetsländerna inte uppvisar någon

utvärdering under året. För det humanitära

biståndet, som utgör en betydande del av Sidas

totala biståndsvolym, förekom ingen utvärdering

1999 (liksom inte heller under 1998).

Utvärderarna har i flertalet fall, ca två

tredjedelar, dragit slutsatsen att insatserna visat

på god måluppfyllelse. Hög relevans, fungerande

kunskapsöverföring och god institutionell

uppbyggnad är återkommande omdömen.

Insatserna anges vidare i flera fall varit av

strategisk karaktär, fått genomslag i utvecklandet

av nationell policy samt skapat medvetande i

berörd institution eller motsvarande om

väsentliga frågeställningar.

I uppemot en tredjedel av utvärderingarna

redovisas mer betydande problem, som avser

bristande ägarskap, bristande bärkraft och

tveksam kostnadseffektivitet. Svaga

organisationsstrukturer, centralstyrning liksom

vaga målformuleringar är andra bidragande

orsaker.

Viktiga lärdomar som redovisas är vikten av

att anta ett programmatiskt angreppssätt, ett

tidigt och tydligt klargörande av roller och

betydelsen av att lägga kraft på dialogen. En

annan lärdom är betydelsen av att se bredare

samarbeten långsiktigt och att samarbete med

flera givare ger styrka, ökar kunskapen och

förbättrar både dialog och resultat.

3.6.2 Analys och slutsatser

Redovisningen visar att såväl det övergripande

fattigdomsmålet som de sex biståndsmålen spelar

en framskjuten roll i utformningen av bilaterala

insatser liksom i Sveriges agerande i det

multilaterala samarbetet. En betydande

metodutveckling sker för att integrera aspekter

som rör flera mål i projekt och program och

stärka effekterna vad gäller fattigdomsminskning

genom ett bredare angreppssätt.

I det bilaterala utvecklingssamarbetet har en

förskjutning skett mot fler insatser för att stärka

samarbetsländernas egen kapacitet och

kompetens att utforma och genomföra strategier

och program som engagerar de fattiga och leder

till minskad fattigdom. Stödet till lagstiftning,

regelverk och den offentliga förvaltningen för att

främja såväl utveckling av fungerande

marknadsekonomier som demokratiska

styrelseskick har stärkts. Detta är exempel på hur

biståndet som hjälp till självhjälp kan bidra till

samarbetsländernas egna ansträngningar att

skapa förutsättningar och mobilisera resurser för

utveckling.

Den internationella samsynen på

fattigdomsbekämpning i utvecklingssamarbetet

har också fått genomslag i multilaterala organ.

Detta skapar förutsättningar för ökad samverkan

och samordning mellan olika givare och därmed

ökad effektivitet. Det kräver samtidigt

förändringar i angreppssätt och utformning av

biståndet för att denna samsyn om mål och

policies skall få genomslag i praktiken, vilket är

en stor utmaning både för oss och andra aktörer.

Sidas fattigdomsprojekt liksom den

uppföljning av fattigdomsmålets behandling i

landstrategier och utvärderingar som Sida avser

redovisa i nästa årsredovisning, kan ge

vägledning för det fortsatta förändringsarbetet i

det bilaterala samarbetet. Ökat fokus på

redovisning och analys av resultat, som Sverige

verkat för också i multilaterala organ, är ett

viktigt verktyg för att dra lärdom av erfarenheter

och höja effektiviteten i biståndets bidrag till

utveckling.

3.7 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har för

utgiftsområdets två förvaltningsmyndigheter,

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainstitutet, lämnat revisionsberättelser utan

invändning.

3.8 Budgetförslag

3.8.1 8:1 Biståndsverksamhet

Tabell 3.11 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1999

Utfall

11 165 541

Reservation

5 229 344

2000

Anslag

12 060 304

Utgifts-

prognos

13 666 000

2001

Förslag

13 603 884

2002

Beräknat

14 477 531

2003

Beräknat

16 782 002

Tabell 3.12 Anslaget 8:1 Biståndsverksamhet

Tusental kronor

Budget 2000

Beräknat 2001

1.1 Multilateralt utvecklings-

samarbete

3 377 000

3 967 000

1.2 Bilateralt utvecklings-

samarbete

8 605 000

9 544 000

1.3 Övrigt

78 304

92 884

Summa

12 060 304

13 603 884

Anslaget 8:1 Biståndsverksamhet består av tre

anslagsposter: Multilateralt

utvecklingssamarbete, Bilateralt

utvecklingssamarbete och Övrigt.

Utfall på anslaget 1999 var 11 166 miljoner

kronor, vilket var 434 miljoner kronor högre än

tilldelade medel. Anslagsutnyttjandet utöver

budget förklaras av att reservationer från tidigare

år tagits i anspråk. Biståndet hade en

utgiftsbegränsning 1999 vilken beräknas ha

inneburit senareläggningar av bidrag och

planerade projekt m.m. på ca 2,9 miljarder

kronor. Även för åren 2000-2002 kommer

utgiftsbegränsningar påverka

utvecklingssamarbetet, dessa beräknas till ca 1,7

miljarder kronor utöver tilldelade medel för

vardera åren 2000 och 2001 respektive ca 1,6

miljarder kronor för 2002.

Reservationer

Reservationerna, dvs. den del av anslagsmedlen

som kvarstod vid budgetårets slut, inom anslaget

8:1 Biståndsverksamhet uppgick vid utgången av

1999 till 5 229 miljoner kronor. Av de totala

reservationerna var 4 072 miljoner kronor

intecknade genom avtal eller beslut om visst

ändamål. Drygt två tredjedelar av de totala

ointecknade reservationerna och nästan hela

ointecknade reservationen på den bilaterala

posten utgörs av medel för stöd till

ekonomiska reformer och skuldlättnader. Beslut

om betalningsbalansstöd åren 2000-2002 samt

bidrag till Världsbankens skuldlättnadsfond för

HIPC-initiativet innebär dock att reservationen

för delposten nu är helt intecknad och delvis

redan har utbetalts.

Tabell 3.13 Utgående reservation på anslaget 8:1 Biståndsverksamhet

Miljoner kronor

1999-12-31

varav

intecknat

ointecknat

1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete

1 864

1 585

279

1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete

3 297

2 420

877

1.3 Övrigt

68

66

2

8:1 BISTÅNDSVERKSAMHET

5 229

4 072

1 158

Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Utrikesutskottet har i betänkandet

(1999/2000:UU2) givit regeringen till känna att

en översyn av det nuvarande systemet med

bemyndiganden inom biståndet bör göras. I

översynen bör också formerna för förbättrad

information till riksdagen om dessa frågor

studeras. En översyn av systemet med

bemyndiganden har inletts inom

Utrikesdepartementet och Sida.

Inom anslaget 8:1 Biståndsverksamhet finns

för närvarande två olika beräkningsgrunder för

bemyndiganderamen, dels för det multilaterala

utvecklingssamarbetet och dels för det bilaterala.

Dessa särredovisas därför nedan.

För det multilaterala utvecklingssamarbetet

beräknas nya förpliktelser ingås år 2001 till ett

belopp om 2 850 miljoner kronor. Det rör sig

framförallt om en förutsedd ny påfyllnad av den

internationella utvecklingsfonden (IDA) till

vilket kommer en påfyllnad av den Asiatiska

utvecklingsfonden. De multilaterala

förpliktelserna vid utgången av 2001 beräknas

uppgå till 8 511 miljoner kronor. Knappt 60

procent av dessa utgörs av utfästelser till IDA.

Andra stora förpliktelser vid utgången av 2001 är

utfästelser till Nordiska utvecklingsfonden (ca

20 procent av totalen) och Afrikanska

utvecklingsfonden (ca 15 procent). Någon

särskild buffert för t.ex. växelkursförändringar

begärs inte för den multilaterala

bemyndiganderamen då sådant ryms inom den

totala bemyndiganderamen.

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet

föreslås regeringen få ikläda staten förpliktelser

som tillsammans med tidigare gjorda, utestående

utfästelser uppgår till högst 8 511 miljoner

kronor för år 2001 i enlighet med tabell 3.14.

Inom det bilaterala utvecklingssamarbetet

används för närvarande multiplikatorer för

beräkning av bemyndiganderamen. Riksdagen

har bemyndigat regeringen att ikläda staten

förpliktelser som tillsammans med tidigare

gjorda, utestående utfästelser motsvarar högst

fem gånger landramen på årsbasis för det

landramsfinansierade samarbetet med

programländer för vilka regeringen fastställt

landstrategier eller motsvarande. För övriga

landprogram och andra verksamheter får

utfästelseramen uppgå till högst tre gånger 2001

års medelstilldelning. Den totala bilaterala

bemyndiganderamen i enlighet med ovanstående

beräkningssätt skulle uppgå till 30 315 miljoner

kronor för 2001. Regeringen bedömer dock att

en bilateral ram om 20 000 miljoner kronor ger

bibehållen flexibilitet för de enskilda posterna.

Inför budgetpropositionen år 2002 bedömer

regeringen att multiplikatorerna kan avskaffas

och att bemyndiganderamen kan baseras på de

faktiska förpliktelser som beräknas ingås.

I enlighet med ovanstående föreslås

bemyndiganderamen för det bilaterala

utvecklingssamarbetet fastställas till 20 000

miljoner kronor för år 2001 enligt tabell 3.15.

Tabell 3.14 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet

Miljoner kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

5 728

7 865

7 608

Nya förpliktelser

3 564

1 400

2 850

Infriade förpliktelser*

1 427

1 657

1 947

1 735

6 776

Utestående förpliktelser vid årets slut

7 865

7 608

8 511

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

7 865

7 608

8 511

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Tabell 3.15 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet

Miljoner kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

6 181

8 070

8 770

Nya förpliktelser

9 530

10 200

10 075

Infriade förpliktelser*

7 641

9 500

10 075

6 490

2 280

Utestående förpliktelser vid årets slut

8 070

8 770

8 770

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

24 083

27 690

20 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Sammanlagt för anslaget 8:1 Biståndsverksamhet,

multi- och bilateralt utvecklingssamarbete,

uppgår således den föreslagna

bemyndiganderamen till 28 511 miljoner kronor.

Regeringen avser därutöver att återkomma till

riksdagen angående bidrag till den nionde

europeiska utvecklingsfonden. Sveriges bidrag

beräknas till 377 miljoner euro.

Garantigivning

För 2000 har riksdagen fastställt en ram för Sidas

garantigivning, varav huvuddelen utgörs av

biståndsgarantier för u-krediter. Vid årsskiftet

uppgick garantiförbindelserna för u-krediter till

drygt 8,6 miljarder kronor. Regeringen föreslår

att riksdagen bemyndigar regeringen att för 2001

ikläda staten betalningsansvar till ett belopp,

inklusive tidigare ställda garantier, om 12

miljarder kronor för garantigivning inom det

internationella utvecklingssamarbetet, dvs. en

oförändrad ram.

Regeringen beslutade i mars 1999 om

riktlinjer för en treårig försöksverksamhet med

en fristående garantigivning för biståndsändamål.

Sida får inom ramen för den totala garantiramen

utställa fristående garantier till ett belopp av

högst en miljard kronor. Säkerhetsreserven för

de fristående garantierna uppgår till 500 miljoner

kronor. Under 1999 beslutade Sida om en

garanti och flera är under beredning. Sida har på

begäran av regeringen utarbetat ett förslag, i

samråd med Exportkreditnämnden, till

riskpolicy för verksamheten med de fristående

garantierna. Regeringen avser att under hösten

fatta beslut om en reviderad riskpolicy.

Regeringens överväganden

Anslagen inom Internationellt

utvecklingssamarbete beräknas utifrån

biståndsramen exklusive de avräkningar som

görs för kostnader inom andra utgiftsområden

(se avsnitt 3.1 Omfattning). Anslagsbeloppet för

8:1 Biståndsverksamhet framkommer efter att

förvaltningsanslagen för Sida och Nordiska

Afrikainstitutet avräknats. Därav följer att

anslaget 8:1 påverkas i mycket hög grad av dels

förändringar i den beslutade procentandelen av

BNI, dels av förändringar i BNI-beräkningarna.

De prognostiserade anslagsbeloppen för 2002

och 2003 framgår av tabell 3.11.

För år 2001 beräknar regeringen anslaget 8:1

Biståndsverksamhet till 13 604 miljoner kronor.

Det beräknade anslaget har minskats med 30

miljoner kronor avseende en föreslagen

förstärkning av anslaget 8:2 Styrelsen för

internationellt utvecklingssamarbete (Sida).

3.8.2 8:2 Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida)

Tabell 3.16 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1999

Utfall

449 236

1

Anslags-

sparande

43 000

2000

Anslag

415 844

Utgifts-

prognos

456 000

2001

Förslag

451 213

2002

Beräknat

480 856

2

2003

Beräknat

491 273

3

1. Avser utfall på A2.1 (1999) Biståndsförvaltning

2. Motsvarar 471 213 i 2001 års prisnivå

3. Motsvarar 471 213 i 2001 års prisnivå.

Tabell 3.17 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

415 844

Pris- och löneomräkning

5 369

Överfört från 8:1 Biståndsverksamhet

30 000

Förslag 2001

451 213

I Sidas budgetunderlag för 2001 visar

myndigheten på olika sätt hur biståndet har

utökats och fördjupats och Sida bedömer att

denna trend kommer att fortsätta åren framöver.

Biståndsvolymen kommer också fortsatt att öka.

Det utökade biståndet är konsekvenser av

regeringens prioriteringar avseende dels nya

länder, dels ökade och fördjupade ambitioner

inom områden som t.ex. demokrati och

mänskliga rättigheter samt handel. Exempelvis

visar Sida att under perioden 1995-1999 har

antalet långsiktiga samarbeten med

länder/regioner (med strategier/riktlinjer) mer

än fördubblats, antalet väsentliga (mätt i

utbetalningsvolym) samarbetsländer ökat med

över 50 procent och antalet insatser fördubblats.

Utvecklingen mot institutions-, kompetens- och

kapacitetsuppbyggnad innebär mer

personalintensiva insatser ofta många mindre

men mer komplicerade insatser.

Sida föreslår vidare i myndighetens

budgetunderlag vissa anslagstekniska

förändringar liksom att en anslagskredit för det

humanitära biståndet skapas.

Regeringens överväganden

Regeringen delar Sidas uppfattning att

förändringarna i det svenska

utvecklingssamarbetet liksom den ökade

biståndsvolymen innebär att myndighetens

förvaltningsanslag bör höjas. För 2001 beräknas

därför anslaget 8:2 höjas med 30 miljoner kronor

och för 2002 beräknas en ytterligare höjning med

20 miljoner kronor utöver sedvanlig pris- och

löneomräkning.

Sidas förslag till anslagstekniska förändringar

omhändertas i den nya anslagsstruktur som

arbetats fram och lämnas därför utan vidare

åtgärd. Frågan om en anslagskredit kommer att

behandlas i samband med den översyn av

anslagsform som är aktuell för biståndet. Om en

sådan kredit skulle bli aktuell kan den tidigast

införas budgetåret 2003.

3.8.3 8:3 Nordiska Afrikainstitutet

Tabell 3.18 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1999

Utfall

9 922

1

Anslags-

sparande

2 563

2000

Anslag

10 761

Utgifts-

prognos

13 000

2001

Förslag

10 914

2002

Beräknat

11 135

2

2003

Beräknat

11 374

3

1. Avser utfall på A2.2 (1999) Biståndsförvaltning

2. Motsvarar 10 914 i 2001 års prisnivå

3. Motsvarar 10 914 i 2001 års prisnivå.

Tabell 3.19 Beräkning av anslaget för 2001

Tusental kronor

Anslag 2000

10 761

Pris- och löneomräkning

153

Förslag 2001

10 914

Institutet föreslår oförändrade anslag.

Regeringens överväganden

De treåriga samarbetsavtalen med Danmark,

Finland och Norge förnyades fr.o.m. 1999 och

därmed höjdes också de nordiska anslagen till

Nordiska Afrikainstitutet (NAI). De höjda

anslagen underlättar för NAI att genomföra de

åtgärder som program- och forskningsrådet

rekommenderat, dvs. ett utökat gästforskar-

program och en ökad satsning på s.k.

policyrelaterade aktiviteter.

Institutet har under senare år varit engagerat i

utvecklingen i Burundi och Rwanda. Institutet

lämnar regelbundet analyser och rapporter över

utvecklingen i området med tonvikt på

mänskliga rättigheter. Institutet har

dokumenterat och spritt kunskap om biståndets

effektivitet och deltagit i två större utvärderingar

(International Alert och OAU:s African

Commission for Human and People''''s Rights).

Institutet kommer fortsatt att ha en hög profil

avseende utvecklingen i Centralafrika och i södra

Afrika. Institutet medverkar i den aktuella

nordiska Afrikadebatten och utarbetar

kvalificerade underlag för det nordiska

utvecklingssamarbetet.

Institutets forskningsprogram och projekt har

mer eller mindre direkta kopplingar till Sveriges

biståndspolitiska mål. Institutets policyrelaterade

verksamhet ligger även i linje med de

biståndspolitiska målen.

Omvärldens intresse för forskningen på NAI

ökar stadigt vilket märks genom att nordiska

biståndsmyndigheter i ökande utsträckning

söker samarbete med institutets forskare på olika

områden och genom att antalet ansökningar om

att få publikationer utgivna genom NAI ökar.

Detta tyder också på att forskningen håller en

hög kvalitet vilket bekräftats för ett par år sedan

då en utvärdering av institutets forskning

gjordes. Institutet arbetar för att upprätthålla och

förstärka sin position som ett nordiskt institut,

bl.a. genom att systematiskt hålla konferenser i

de olika nordiska länderna.

4 Politikområde Samarbete med Central-

och Östeuropa

4.1 Omfattning

Politikområdet Samarbete med Central- och

Östeuropa består av utvecklingssamarbete med

Central- och Östeuropa, som främst bedrivs

genom Sida och Svenska institutet, samt

avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för finansiellt stöd och exportkreditgarantier.

4.2 Utgiftsutveckling

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet

Miljoner kronor

Utfall

1999

Anslag

2000 1

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Beräknat

anslag

2003

Anslag inom Uo 7

9:1 Samarbete med Central- och Östeuropa

794

725

943

865

600

900

9:2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för finansiellt stöd och exportkreditgarantier

0

25

32

35

0

0

Totalt Uo 7

794

750

975

900

600

900

Anslag inom andra Uo:

Uo 1:F1 Samarbete och utveckling

inom Östersjöregionen

185

-

190

-

-

-

Totalt politikområde 9

979

750

1 165

900

600

900

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 2000 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Avvikelsen mellan anslag och prognos 2000 på

anslaget 9:1 beror på att en del av reservationen

tas i anspråk. Budgetåret 2001 är det sista året i

det treåriga programmet för Central- och

Östeuropa. I en särproposition våren 2001 samt i

2001 års ekonomiska vårproposition kommer

regeringen att föreslå omfattning och inriktning

av samarbetet efter 2001, men redan i 2000 års

vårproposition bedömdes att samarbetet

kommer att fortsätta och preliminärt har

beräknats 600 miljoner kronor för år 2002 och

900 miljoner kronor för år 2003.

4.3 Mål

Målen för samarbetet med Central- och

Östeuropa är för treårsperioden 1999-2001:

- att främja en säkerhetsgemenskap,

- att fördjupa demokratins kultur,

- att stödja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling,

- att stödja en miljömässigt hållbar

utveckling.

Allt utvecklingssamarbete skall präglas av ett

jämställdhetsperspektiv.

4.4 Politikens inriktning

Budgetåret 2001 är det tredje året inom ramen

för det treårsprogram för utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa som antagits av

riksdagen. Programmet baseras på regeringens

proposition 1997/98:70 Att utveckla ett

grannlandssamarbete.

Det av riksdagen fastslagna

samarbetsprogrammet för åren 1999-2001 skall

bidra till ett gott grannskap i Östersjöregionen

och ett demokratiskt integrerat Europa.

Prioriterade samarbetsländer skall vara Estland,

Lettland, Litauen, Polen, Ryssland och Ukraina.

I Ryssland skall de nordvästra delarna inklusive

Kaliningrad prioriteras.

Relationen till länderna i Central- och

Östeuropa är en högt prioriterad fråga för

regeringen och samarbetet med dessa länder är

ett viktigt instrument både för att främja

utvecklingen i länderna och relationerna med

Sverige. Att verka för en utvidgning av EU,

fördjupade relationer till Ryssland och Ukraina,

för vilka EU har antagit särskilda

samarbetsstrategier, demokratiseringen av

Vitryssland samt ett intensifierat

Östersjösamarbete är centrala element i

regeringens politik. Landstrategier för

samarbetet med de prioriterade länderna under

perioden 1999-2001 har beslutats av regeringen

år 1999, vilka anger riktlinjer och prioriteringar

för samarbetet med respektive land.

De politiska förändringarna och den

ekonomiska utvecklingen har varit snabb i de

baltiska staterna och Polen. Förhandlingar om

EU-medlemskap pågår nu med samtliga dessa

länder. För kandidatländerna är stödet till EU-

anpassningen av avgörande betydelse. Prioritet i

det svenska stödet skall ges åt insatser på de

områden som har direkt relevans för

anpassningen.

Arbetet med att genomföra den av EU

antagna Nordliga dimensionen (ND) och dess

handlingsplan, där kommissionen fått en ledande

roll, kommer att ges prioritet. En fullödig

rapport om EU:s ND-politik skall avges inför

toppmötet i Göteborg i juni 2001. Regeringen

prioriterar särskilt handlingsplanens avsnitt om

miljö, inklusive kärnsäkerhet, brottsbekämpning

samt Kaliningrads situation. Stora förväntningar

fästs därvidlag på Sverige inför och under vårt

ordförandeskap i EU. Eftersom Ryssland och

andra länder i närområdet ingår i

Östersjöstaternas råd, Barentsrådet,

Helsingforskommissionen och Baltic 21 bör

dessa organ utnyttjas för att driva på det

regionala samarbetet i norra Europa. Särskild

uppmärksamhet bör ägnas situationen i Sankt

Petersburg, Kaliningrad och på Kolahalvön. Det

bör också noteras att Sverige från mars 2001 och

cirka ett år framåt kommer att inneha

ordförandeskapet i Barentsrådet.

Under det senaste åren har det

decentraliserade samarbetet mellan kommuner,

länsstyrelser, landsting och storregioner ökat

alltmer inom utvecklingssamarbetet och

förväntas öka ytterligare under

programperioden.

Regeringen kommer i vårpropositionen år

2001 att lämna förslag på inriktning av

samarbetet efter 2001.

Samarbetets huvudområden

Att främja en säkerhetsgemenskap

Samarbetet är i första hand inriktat på insatser i

Estland, Lettland och Litauen men omfattar även

vissa projekt i Ryssland, Ukraina och Polen.

Samarbetet med Ryssland, inklusive Kaliningrad

är under utveckling.

Insatserna avser stöd till:

- säkerhetspolitisk kompetens,

- demokratiskt totalförsvar,

- fredsfrämjande insatser,

- gränsbevakning och insatser för stärkt yttre

gränskontroll,

- tullsamarbete,

- kampen mot internationell och organiserad

brottslighet,

- asyl- och migrationspolitisk kompetens,

- beredskap mot olyckor och katastrofer,

- icke-spridning och förstöring av

massförstörelsevapen,

- motverka skadliga miljöeffekter av militär

verksamhet.

Det säkerhetsfrämjande stödet är i hög grad

inriktat på att bygga upp relationer mellan

institutioner i Sverige och samarbetsländerna.

Projekt för att främja kandidatländernas

medlemskap i EU ges hög prioritet, exempelvis

genom utökade insatser inom det s.k.

tredjepelarområdet som polis, tull, gräns- och

migrationsområdet.

Regeringen ser det som angeläget att fortsätta

bidra till kampen mot den organiserade

brottsligheten kring Östersjön. Detta stöd bör

liksom hittills kanaliseras via de svenska

myndigheterna, men med en större koordinering

av de olika aktiviteterna, bilaterala och

multilaterala, som äger rum inom detta område.

Stöd till nationell säkerhetspolitisk

kompetensuppbyggnad och ett demokratiskt

totalförsvar i de baltiska länderna är fortsatt av

vikt. En betydelsefull del av det

säkerhetsfrämjande stödet består även i att stärka

kunskapen om samt stödja tillämpningen av

olika nedrustningsavtal. Stöd till nedrustning och

ickespridning i Ryssland kommer att prioriteras.

Insatser på kärnsäkerhetsområdet i Ryssland,

Baltikum och vissa andra länder i Central- och

Östeuropa är fortsatt viktiga.

Att fördjupa demokratins kultur

Den demokratiska processen i Central- och

Östeuropa fortsätter med vissa undantag att

utvecklas positivt. Den formella grunden för

demokrati är i huvudsak lagd. I allmänhet finns

en önskan att utveckla och stärka demokratin

samt att leva upp till de åtaganden som

anslutning till internationella konventioner om

mänskliga rättigheter innebär.

Det samarbete som har inletts på rättsområdet

och som syftar till att underlätta

kandidatländernas EU-integration, har resulterat

i ett flertal projekt såsom domar- och

polisutbildning, fängelsesamarbete och

frivårdsprojekt. Rättsligt samarbete är även

under uppbyggnad mellan EU och Ryssland.

Också samarbetet inom främst kultur,

utbildnings- och forskningsområdena bidrar till

att länderna finner sin egen historia, utvecklar

den egna demokratin och sin nya roll i det

gemensamma Europa.

Decentraliserat samarbete mellan kommuner,

länsstyrelser, landsting och storregioner spelar en

allt större roll i samarbetet med våra östliga

grannländer. Verksamheten avser att utveckla en

god förvaltning och en representativ demokrati

på lokal och regional nivå, men också eftersatta

samhällsområden under dessa instansers ansvar,

såsom hälso- och sjukvård, omvårdnad,

primärskola m.m. Det decentraliserade

samarbetet har inte endast karaktär av

utvecklingssamarbete utan syftar också till att

förbereda kandidatländerna för EU-medlemskap

(bl.a. genom att öka kompetensen att hantera

strukturfondsmedel) samt att stärka banden

mellan Sverige och de berörda länderna på

subnationell nivå. Det decentraliserade

samarbetet bärs upp av ett brett folkligt

engagemang och spelar en icke oväsentlig roll för

de svenska aktörernas egen internationalisering.

Att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

Insatserna syftar till att stödja en ekonomisk

omvandling som är socialt hållbar.

Samarbetsländerna har på kort tid övergått från

planekonomi till marknadsekonomi.

Omfattande strukturomvandlingar har inletts.

En rad utmaningar kvarstår nu för att befästa den

ekonomiska strukturförändringen, främja ett

gott företagsklimat med allmän rättssäkerhet,

utveckla effektiva institutioner och förutsägbara

regler och säkerställa en god social nivå och

skydd för de svaga grupperna i samhället.

Stor vikt skall fästas vid insatser för att stödja

förvaltning på central, regional och kommunal

nivå, t.ex. på skatteområdet och för att undanröja

etablerings- och handelshinder i

Östersjöregionen. Vidare kommer

näringlivsfrämjande insatser även framgent att

vara betydelsefulla särskilt i Ryssland och

Ukraina. Exempel på insatser är Sidas StartÖst-

program och utbildning av företagsledare.

En förutsättning för att den ekonomiska

reformprocessen skall vara framgångsrik är att

sociala reformer är integrerade i den

övergripande ekonomiska politiken. Brister i den

sociala omsorgen utgör ett hot mot den fortsatta

ekonomiska och politiska utvecklingen.

Samarbetet på det sociala området, bland annat

genom stöd till ländernas reformering av hälso-

och sjukvård och social omsorg, kommer att

intensifieras. Åtgärder för att förbättra barnens

situation skall även fortsättningsvis göras samt

insatser för att förbättra folkhälsan och bekämpa

smittsamma sjukdomar.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Miljöområdet har prioriterats av regeringen för

det fortsatta arbetet med den nordliga

dimensionen. Viktiga utgångspunkter för det

svenska miljöstödet är Åtgärdsprogrammet för

Östersjön och Agenda 21 för Östersjöområdet

 Baltic 21. För kandidatländerna skall det

svenska stödet inriktas på de krav som ställs

inför dessa länders kommande EU-medlemskap.

Stödet bör fortsatt inriktas mot att åtgärda de

föroreningskällor som redovisats i

Åtgärdsprogrammet för Östersjön. Agenda 21

för Östersjöområdet - Baltic 21 är nu inne i sin

implementeringsfas och flera projekt kommer att

bli angelägna att stödja de närmaste åren. I de

flesta fall kommer åtgärderna också att bidra till

att underlätta EU-anpassningen inom

miljöområdet.

Inom området miljörelaterade energifrågor

skall svenska insatser inriktas på att öka

effektiviteten i produktion, distribution och

användning av såväl värme som elektricitet

liksom att minska utsläppen från

energiproduktionsanläggningar. I tillämpliga fall

skall insatserna utformas så att minskningen i

utsläpp av växthusgaser skulle kunna

tillgodoräknas Sverige i enlighet med

klimatkonventionens och Kyotoprotokollets så

kallade flexibla mekanismer.

Syftet med det svenska

kärnsäkerhetsprogrammet, kanaliserat via Statens

Kärnkraftinspektion och Statens

Strålskyddsinstitut, är att så långt som möjligt

minska sannolikheten för att en kärnkraftolycka

med stora radioaktiva utsläpp skall inträffa vid

något av kärnkraftverken i samarbetsområdet.

Samarbetet inriktas mot att sätta in sådana

åtgärder att uppenbara säkerhetsrisker undanröjs

i de reaktorer som av energiskäl inte omedelbart

kan stängas samt att stärka de oberoende

säkerhetsmyndigheterna.

Det svenska stödet är framför allt

koncentrerat till kärnkraftverket Ignalina i

Litauen. Efter att Litauen i maj i år antog den lag

som skall reglera avvecklingen av kärnkraftverket

Ignalina är det viktigt att stöd lämnas till Litauen

för avvecklingsprocessen. Regeringen tog därför

beslut våren 2000 att från anslaget E5

Näringslivsutveckling i Östersjöregionen under

utgiftsområde 24 stödja Litauen med 10 miljoner

kronor för bilaterala insatser på

avvecklingsområdet. Vidare beslöt regeringen att

lämna stöd med 50 miljoner kronor till den

internationella stödfond som inrättats för att

hjälpa Litauen med avvecklingen av

kärnkraftverket Ignalina och som administreras

av EBRD.

Stöd utgår även till säkerhetshöjande åtgärder

vid kärnkraftverken på Kolahalvön och i

Leningrads län. Vad gäller använt kärnbränsle

och radioaktivt avfall är målet att avfallet skall tas

om hand, mellanlagras och slutförvaras på ett

från säkerhets- och miljösynpunkt acceptabelt

sätt. På detta område riktar Sverige särskild

uppmärksamhet mot det använda kärnbränslet

och det radioaktiva avfallet i nordvästra

Ryssland. Sverige är medlem i den under

internationella atomenergiorganet (IAEA)

etablerade Contact Expert Group (CEG) som

samordnar det internationella samarbetet

rörande omhändertagande av radioaktivt avfall i

Ryssland. Sverige deltar även i ett internationellt

projekt för att utveckla och licensiera en

transport- och förvaringsbehållare för använt

kärnbränsle från ryska atomubåtar. Projektet kan

beskrivas som en första länk i en kedja av

åtgärder för omhändertagande av använt

kärnbränsle.

Inom strålskyddsområdet, utanför den

kärntekniska verksamheten, är målet att genom

institutionsuppbyggnad, kunskapsöverföring och

tillhandahållande av viss utrustning bidra till ett

förbättrat strålskydd inom t.ex. boende, sjukvård

och industri i Central- och Östeuropa.

Jämställdhet

Det svenska utvecklingssamarbetet med Central-

och Östeuropa har också till uppgift att

underlätta genomförandet av handlingsplanen

från FN:s kvinnokonferens i Peking och

därigenom se till att kvinnor och män i

samarbetsländerna får samma rättigheter,

skyldigheter och möjligheter. Vid planering av

alla typer av insatser skall hänsyn tas till hur

dessa påverkar kvinnor respektive män ur ett

jämställdhetsperspektiv.

Därutöver görs särskilda insatser inom det

bilaterala utvecklingssamarbetet för att främja

kvinnors deltagande i samhällslivet, både i

politiska församlingar på lokal och central nivå

samt på arbetsmarknaden. Insatser görs också för

att ta fram könsuppdelad statistik i

samarbetsländerna, och ledarskapsutbildningar

ordnas för kvinnor i ledande positioner i

samhället.

Det är viktigt att de länder som kandiderar för

EU-medlemskap kan uppfylla det relativt

omfattande regelverk inom

arbetsmarknadsområdet som finns inom

unionen på jämställdhetsområdet.

Samarbetsländerna

De prioriterade länderna i utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa är Estland,

Lettland, Litauen, Polen, Ryssland och Ukraina.

I Ryssland skall de nordvästra regionerna

inklusive Kaliningrad prioriteras, även om

insatser även förekommer i andra regioner och

på federal nivå. Särskild beredskap finns att

intensifiera samarbetet med Vitryssland när de

politiska förutsättningarna för detta föreligger.

Huvuddelen av det bilaterala

utvecklingssamarbetet sker med de prioriterade

länderna. Insatser kan även förekomma i övriga

länder men i mycket begränsad omfattning.

Estland och Polen hörde till den första vågen

av länder som påbörjade förhandlingar om EU-

medlemskap. Enligt beslut i december 1999 har

nu även Lettland och Litauen inbjudits att

förhandla om EU-medlemskap. Huvudmålet för

utvecklingssamarbetet med Estland, Lettland,

Litauen och Polen är att stödja dessa länders

anpassning inför EU-medlemskap. Insatser som

främjar EU-integrationen och anpassningen till

EU är därför prioriterade. Ländernas

förmedlemskapsstrategier bör ses som riktlinje

för detta stöd. Ett prioriterat mål i samarbetet

med Ryssland och Ukraina är att stödja dessa

länders vidare integration i europeiska

samarbetsstrukturer. Sverige verkar för att stärka

banden och samarbetet mellan dessa länder och

EU. Härvid är såväl Östersjösamarbetet,

Barentssamarbetet samt det nordiska

närområdessamarbetet betydelsefulla verktyg.

Vidare fästs från svensk sida stor vikt vid arbetet

med den Nordliga dimensionen.

Stödet till Estland och Polen förutses kunna

fasas ut under de närmaste åren. Även till de

övriga baltiska länderna förutses stödet kunna

fasas ut på medellång sikt.

Estland

Estland har drivit reformprocessen målmedvetet

och i snabb takt och är nu ett av de länder i

Central- och Östeuropa som nått längst i sin

ekonomiska omvandling. Den estniska

ekonomin har visat en stadig tillväxt på i snitt

över 4 procent sedan 1995. EU-medlemskap och

medlemskap i NATO är högt prioriterat på den

utrikespolitiska dagordningen. Estland påbörjade

förhandlingarna om EU-medlemskap i den

första vågen av länder 1998 och blev medlem i

WTO 1999.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Estland inleddes 1990. Under 1999 fattades

beslut om insatser för drygt 26 miljoner kronor,

vilket är en minskning med 20 miljoner kronor

jämfört med 1998. Stöd för Estlands EU-

integration är det övergripande syftet med

insatserna. Samarbetet var huvudsakligen inriktat

på förvaltning, bland annat med

miljömyndigheterna. Vissa begränsade insatser

gjordes inom social sektor och fysisk planering.

Enligt landstrategin för Estland som antogs

1999 och skall gälla perioden 1999-2001 skall en

ökad fokus på de sociala sektorerna eftersträvas.

Samarbetet på rättsområdet spelar en viktig roll.

Mot bakgrund av den starka utvecklingen i

ekonomin bedöms stödet till

näringslivsutveckling kunna minska under

planeringsperioden.

Lettland

Lettland har gjort stora framsteg i sin

ekonomiska omvandlingsprocess och har i flera

år sett en stark tillväxt i ekonomin. Integrationen

med EU är ett högt prioriterat mål. Medlemskap

i EU och i NATO utgör de främsta

utrikespolitiska prioriteringarna. I december

1999 inbjöds landet att starta förhandlingar om

EU-medlemskap. Lettland blev medlem i WTO i

februari 1999.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Lettland inleddes 1990. Under 1999 beslutades

om insatser på ca 60 miljoner kronor, vilket är en

minskning med 18 miljoner kronor jämfört med

1998. Det övergripande syftet med insatserna är

att stödja Lettlands integration i EU. Insatser på

det sociala området dominerar i Lettland, men

även inom infrastruktur, fysisk planering och

förvaltning, bland annat med

miljömyndigheterna, genomförs insatser. Under

året beviljades statlig kreditgaranti om ca 27

miljoner US dollar för upprustning av

fjärrvärmesystemet i Riga i samarbete med

Världsbanken. Liksom i Estland har stöd för

näringslivsfrämjande minskat i enlighet med

landstrategin.

Litauen

Även Litauen har gjort stora framsteg i

omvandlingsprocessen. Privatiseringen är långt

framskriden. Medlemskap i EU och NATO

utgör de högsta prioriteringarna i Litauens

utrikespolitik och landet inbjöds i december

1999 att inleda förhandlingar om EU-

medlemskap. Litauen har ännu inte blivit

medlem i WTO, men förväntas kunna bli det

inom kort.

Litauen är det land i Central- och Östeuropa

som fått den näst största andelen av svenskt stöd.

Sedan det tog sin början 1990 till och med 1999

uppgår det till drygt 800 miljoner kronor. Stödet

domineras av insatser för att förbättra säkerheten

vid kärnkraftverket Ignalina. Under 1999

beslutades om insatser uppgående till ca 34

miljoner kronor, vilket är en minskning med 4

miljoner kronor jämfört med 1998. Insatserna

omfattar bl.a. stöd till den sociala sektorn,

näringslivsfrämjande insatser samt insatser på

infrastrukturområdet. Fortsatta insatser på

förstärkning och effektivisering av offentlig

förvaltning är angelägna, liksom ökade insatser

på det sociala området och ett utökad samarbete

på rättsområdet, framför allt genom insatser för

långsiktig institutionell och administrativ

kapacitetsutveckling.

Polen

Polen är en av de övergångsekonomier som nått

längst i sin omvandlingsprocess. Tillväxten har

varit stabil på en hög nivå under 8 år. Landet hör

till den första våg av länder som började

förhandla om EU-medlemskap. Polen är

medlem av OECD och blev medlem i NATO i

mars 1999. Landet har kommit långt i sin EU-

anpassning även om utmaningar fortfarande

kvarstår. Omfattande reformer har genomförts

av pensionssystemet samt hälso- och sjukvård.

Genomgripande förändringar av den regionala

administrationen har gjorts. Omstrukturering av

den tunga industrin (kol och stål) och jordbruket

återstår dock. Omfattande insatser krävs för att

åstadkomma en förbättrad miljösituation.

Det svenska utvecklingssamarbetet med Polen

har i hög grad fokuserat på insatser på

miljöområdet. Insatser för att utveckla offentlig

förvaltning har dock kommit alltmer i fokus

under senare år. Utvecklingssamarbetet med

Polen fasas nu emellertid gradvis ut för att

övergå i reguljärt grannlandssamarbete. Insatser

för att stödja EU-integrationen skall fortgå tills

landet blivit medlem i EU. Under 1999

beslutades om insatser på ca 63 miljoner kronor,

vilket är en ökning med 7 miljoner kronor

jämfört med 1998. Av dessa utgör 50 miljoner

kronor ett ytterligare tillskott till den polska

Ecofonden som är en s k "debt-for-environment

swap".

Ryssland

Huvuddelen av det svenska

utvecklingssamarbetet med Ryssland sker på

regional och lokal nivå, framför allt i nordvästra

Ryssland, insatser sker även i andra regioner och

på federal nivå. Ett viktigt syfte är att knyta

Ryssland närmare övriga Europa och underlätta

Rysslands deltagande i europeiska och regionala

samarbetsstrukturer. Under 1999 fattades beslut

om insatser om drygt 337 miljoner kronor, vilket

är en ökning med 108 miljoner kronor jämfört

med 1998. Exempel på insatser är upprättande av

fastighetsregister, managementutbildning,

utbildning och praktik i Sverige för ryska

företagsledare och utbildning av socialarbetare

samt samarbetet med miljömyndigheter på

regional nivå. Utöver detta fattades beslut om en

investering i ett avloppsreningsverk i Kaliningrad

på 115 miljoner kronor. Förberedelser för ett

avloppsreningsprojekt i Sankt Petersburg har

påbörjats. Sankt Petersburg är den största

enskilda föroreningskällan till Östersjön.

Ukraina

Ukraina hör sedan 1999 till de prioriterade

samarbetsländerna för det svenska

utvecklingsssamarbetet. Beslut om insatser för ca

66 miljoner kronor fattades under 1999, vilket är

en minskning med 10 miljoner kronor jämfört

med 1998. Insatser har gjorts avseende

fastighetsregister, statistik, kommunalt självstyre

och utbildning av socialarbetare samt inom

miljöområdet. De största projekten under 1999

avsåg lokalt självstyre, utbildning av

socialarbetare samt fastighetsregister. Enligt

landstrategin för Ukraina skall

förvaltningsstödet, det näringslivsfrämjande

stödet och stöd på det sociala området tillmätas

särskilt stor vikt. Stödet på miljö- och

energiområdet bör utvecklas. Stödet skall även

fortsättningsvis inriktas på kunskapsöverföring

och institutionsutveckling.

Diagram 4.1 Stödet 1989-99 fördelat på länder

Regionalt samarbete

Östersjösamarbetet har konsoliderats och en

enhetlig paraplystruktur för det mellanstatliga

samarbetet har etablerats under året inom ramen

för Östersjöstaternas råd. En ny energifunktion

har lokaliserats till det internationella

sekretariatet i Stockholm. Vid regeringschefernas

möte i Kolding lades grunden för ett regionalt

samarbete på IT-området och för att bekämpa

smittsamma sjukdomar.

Barentssamarbetet konkretiseras och inriktas

mer på lokalt förankrade initiativ. Prioritet ges åt

arbete för att förbättra förutsättningarna för

näringslivssatsningar och lokal utveckling. Andra

sektorer som berörs är energibesparing och

energieffektivisering, samarbete mellan

regionens tullmyndigheter och skogssamarbete.

Ungdomssamarbetet och det lokala

kultursamarbetet utvecklas väl. Det pågående

ryska ordförandeskapet prioriterar särskilt

transportfrågorna. Under Sveriges kommande

ordförandeskap avser regeringen verka för

förbättrade förutsättningar för närmare lokalt

samarbete i Barentsregionen.

Inom det arktiska samarbetet genomförs

avancerad klimatforskning och omfattande

studier med kartläggning av andra

miljöförändringar. Under det amerikanska

ordförandeskapet har arbete inletts på att

utforma en gemensam syn på hållbar utveckling i

de arktiska områdena. Det kommande finländska

ordförandeskapet avser lyfta fram

transportfrågorna.

EU:s INTERREG-program spelar en viktig

roll genom att stödja gränsöverskridande.

Svenska aktörer kan delta i ett flertal mindre

INTERREG-program i närområdet.

Det EU-relaterade utvecklingssamarbetet

Sverige verkar aktivt för att underlätta

anpassningsprocessen i de tio EU-

kandidatländerna Estland, Lettland, Litauen,

Polen, Ungern, Tjeckien, Slovakien, Rumänien,

Bulgarien och Slovenien. Detta är en viktig del av

den svenska utvidgningspolitiken. I enlighet med

regeringens proposition 1997/98:70 utgörs en

stor del av utvecklingssamarbetet med Estland,

Lettland, Litauen och Polen följaktligen av

kunskapsöverföring och institutionsuppbyggnad

med relevans för ländernas framtida medlemskap

i EU. Ett särskilt svenskt program för EU-

integrationsstöd till samtliga kandidatländer

hanteras av Utrikesdepartementet. Hittills har 19

miljoner kronor anslagits till detta stödprogram.

Sverige bidrar också genom avgifter till den

Europeiska gemenskapen till EU:s stöd till

kandidatländerna som kanaliseras genom Phare-

programmet och från år 2000 två nya program:

ISPA för stöd till miljö- och

transportinfrastrukturinvesteringar och

SAPARD för stöd till jordbruk och

landsbygdsutveckling.

Ett viktigt komplement till bilaterala insatser

till stöd för institutionsuppbyggnad är svenskt

deltagande i motsvarande verksamhet inom

ramen för Phare-programmet (s.k. "twinning").

Programmet innebär att experter från

förvaltningar i EU:s medlemsländer under viss

tid ställs till förfogande för att i kandidatländerna

bygga upp institutioner som är centrala ur ett

medlemskapsperspektiv.

Sverige har varit framgångsrikt vad gäller

deltagande i EU:s twinning-program. Svenska

myndigheter och departement deltar i ca 20

procent av dessa projekt. Endast Tyskland och

Frankrike är aktiva i fler twinningprojekt.

Regeringen gör fortsatt bedömningen att ett

svenskt deltagande i EU:s twinning-program,

främst i Estland, Lettland, Litauen och Polen

men också i övriga kandidatländer är av

betydande vikt, inte minst i ett

ordförandeskapsperspektiv. Den starka

prioritering som Sverige ger

utvidgningsprocessen i sin helhet motiverar att

ett svenskt deltagande i dessa

institutionsuppbyggande insatser bör

eftersträvas.

Utöver de redovisade insatserna i Ryssland

och Ukraina bidrar Sverige, genom

medlemskapsavgiften till EU, med insatser i

andra länder i OSS-regionen (Oberoende Staters

Samvälde) genom Tacis-programmet.

Programmet omfattar alla länder inom

Oberoende staters samvälde samt Mongoliet.

Insatserna inriktas på att stödja övergången till

en marknadsekonomi med speciell tonvikt på att

stödja demokrati och utveckling av ett

rättssamhälle. En ny Tacisförordning för år

2000-2006 antogs av rådet i slutet av 1999.

Förändringar i den nya förordningen innebär

främst en ökad koncentration av insatserna,

ökade investeringsmöjligheter samt nya

instrument såsom industriellt samarbete och

twinning. Ökad tonvikt läggs vidare på

miljöfrågor och gränsöverskridande samarbete.

Diagram 4.2 Utveckling per land 1997-99

4.5 Insatser

4.5.1 Statliga insatser inom

politikområdet

Under avsnitt 4.4 Politikens inriktning och

avsnitt 4.6 Resultatbedömning finns exempel på

insatser som gjorts med medel som anslagits

inom politikområdet.

Under 1999 genomfördes på regeringens

initiativ en fokuserad svensk satsning på Polen

benämnd "Polen i fokus". Syftet var att

tydliggöra det breda svenska engagemanget för

Polen och att långsiktigt stärka kontakterna

mellan alla samhällssektorer i de båda länderna. I

satsningen deltog lokala, regionala och nationella

aktörer.

En särskild satsning benämnd "De baltiska

ländernas år" genomförs under år 2000 för att

vidareutveckla samarbetet mellan Sverige och de

baltiska länderna. Projektet syftar dels till att

främja de bilaterala kontakterna mellan Sverige

och de baltiska länderna, särskilt inom

näringslivet, dels till att bistå de baltiska länderna

att stärka sin ställning bland Europeiska

unionens medlemsländer samt dels till att stödja

de baltiska regeringarnas insatser för att

informera om Europeiska unionen inom det

egna landet.

4.5.2 Insatser utanför politikområdet

Viktiga insatser görs också i de länder i Central-

och Östeuropa som enligt OECD:s

biståndsorgan, DAC, klassificeras som

utvecklingsländer. Det rör sig om vissa länder i

f.d. Sovjetunionen (Moldavien, Kaukasus och

Centralasien) och f.d. Jugoslavien samt

Albanien. Dessa insatser finansieras inom

utgiftsområde 7, politikområde Internationellt

utvecklingssamarbete och behandlas där.

För att främja tillväxt och sysselsättning i

Sverige genom näringslivsinriktade insatser i

Östersjöregionen har tidigare en miljard kronor

avsatts i den så kallade Östersjömiljarden.

Ytterligare en miljard kronor har beslutats av

riksdagen för femårsperioden 1999-2003.

Medlen skall användas för näringslivssatsningar

och omfatta stöd till såväl företagsetableringar

som projektexport och marknadssatsningar samt

stöd till angelägna miljö- och energisatsningar.

Insatserna, som samordnas med och

kompletterar utvecklingssamarbetet med

Östersjöländerna, finansieras inom

politikområde Utrikeshandel, export- och

investeringsfrämjande och behandlas under

utgiftsområde 24.

4.6 Resultatbedömning

I budgetpropositionen för 2000 angavs målen:

- att främja en säkerhetsgemenskap

- att fördjupa demokratins kultur

- att främja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling

- att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

4.6.1 Resultat

Verksamhetsresultat, analys och slutsatser

Inom samarbetet med Central- och Östeuropa

sker övergripande resultatbedömningar

fortlöpande. Vidare erhåller regeringen

uppföljningar av insatserna i samband med

regeringens beslut om landstrategier, som

fastställs vart tredje år för samarbetsländerna i

närområdet. De oberoende resultatanalyser som

genomfördes 1999 och 2000 för Estland,

Lettland, Litauen, Polen och Ryssland visade att

det svenska stödet genomgående lämnat positiva

bidrag till ländernas samhällsutveckling och att

stödet i huvudsak varit i linje med de

övergripande mål som anges för verksamheten.

Under år 1999 genomfördes också en

utvärdering av Stiftelsen Östekonomiska

Institutet. Utredarna drog slutsatsen att

institutets verksamhet har ett övergripande

långsiktigt värde för Sverige och för olika aktörer

på den svenska marknaden, även om

ansträngningar borde göras för att göra institutet

mer synligt och operativt för svenska aktörer.

Regeringen bedömer att de insatser som

genomförts under 1999 har varit relevanta för att

närma sig de mål som regeringen ställt för

verksamheten. Då denna typ av verksamhet

innebär att en mängd aktörer samverkar i en

internationell miljö, kan det för en enskild insats

vara svårt att bedöma dess bidrag till

måluppfyllelsen.

Under år 2000 skall en utvärdering av det

hittillsvarande samarbetet genomföras vilken

skall ligga till grund för en kommande

proposition om utvecklingssamarbetet med

Central- och Östeuropa efter 2001.

Nedan redovisas hur Regeringskansliet, Sida,

Svenska institutet m.fl. arbetat för att uppnå de

fastställda målen.

Främjande av en säkerhetsgemenskap

Under verksamhetsåret 1999 har Sida och

Regeringskansliet utgått från målsättningarna för

det säkerhetsfrämjande stödet som föreskrivs i

propositionen 1997/98:70 "Att utveckla ett

grannlandssamarbete". Samarbetet med

motparterna har överlag fungerat väl. Detta

framgår av rapportering och utvärdering från

myndigheterna. Insatserna har legat i linje med

de prioriteringar som gjorts.

Regeringen har med utgångspunkt i

propositionen genomfört vissa förändringar i det

säkerhetspolitiska stödet. Inom

Regeringskansliet bereds insatserna av en

beredningsgrupp som även fungerar som

samråds- och policyorgan. Vissa beslut som avser

insatser på myndighetsnivå har överförts till Sida,

nämligen att bereda och besluta om insatser

inom ramen för de civila myndigheternas

verksamhet. Från den 1 januari 2000 har Sidas

mandat utökats. Sida skall även kunna bereda

och besluta om insatser rörande säkerhetspolitisk

kompetens, fredsfrämjande insatser,

demokratiskt totalförsvar samt gränsbevakning i

den mån insatsen inte är av särskild utrikes- och

säkerhetspolitisk vikt.

Av de insatser som beretts och beslutats inom

Regeringskansliet har den volymmässiga

tyngdpunkten utgjorts av militär utbildning i

Baltikum samt stöd till den baltiska sjöstyrkan

BALTRON och den baltiska bataljonen

BALTBAT. Insatser för nedrustning och

ickespridning av massförstörelsevapen i Ryssland

har också varit av betydelse. Här kan nämnas

fortsatta svenska insatser genom Försvarets

forskningsanstalt vid kemvapenlagret i

Kambarka samt Statens Kärnkraftsinspektions

arbete med kärnämneskontroll, lagstiftning och

fysiskt skydd. Ett omfattande

försvarsupplysningsprojekt riktat till

försvarsmakten och allmänheten har påbörjats i

Lettland.

Av de insatser som genomförts av Sida har en

betydande del bestått av insatser för bekämpande

av internationell organiserad brottslighet.

Kunskapsöverföring och utbildning inom

områdena räddningstjänst, tullverksamhet och

asyl- och migrationspolitisk kompetens har

också varit omfattande. Samtliga dessa insatser

har betydelse för den civila säkerheten i

Östersjöregionen.

Kunskapsöverföringen har utgjort kärnan

inom samtliga verksamhetsområden. Detta

skapar långsiktighet och hållbarhet i stödet och

medverkar till utveckling mot ett normalt

grannlandssamarbete. Det materiella stöd som

förekommit har varit nära knutet till denna

kunskapsöverföring.

Fördjupande av demokratins kultur

Svenska institutet bedriver verksamhet som

syftar till ett fördjupande av demokratins kultur i

samarbetsländerna. Särskilt fyller institutet

härvidlag en viktig funktion på kultur-,

utbildnings- och forskningsområdena. De olika

samarbets- och utbytesprogrammen bidrar till att

främja det vetenskapliga och kulturella utbytet

mellan Sverige och samarbetsländerna, vilket i sin

tur ger vidgade kunskaper om demokrati och

därmed stärker demokratins förankring i

samhället. Som exempel kan nämnas insatser

genomförda inom området akademisk

förvaltning som bidragit till att göra

högskoleförvaltningarna i samarbetsländerna

mer öppna och effektiva, vilket parallellt med

annan samhällsutveckling gör demokratin mer

hållbar. Språk- och integrationsstödet, som

lämnas för integration av de ryskspråkiga

befolkningarna i Estland och Lettland, är en

angelägen insats. "Partnerskap för Kultur", ett

projekt för dialog och erfarenhetsutbyte om

kulturens möjligheter att främja yttrandefrihet

och mångfald, demokrati och gemensam

säkerhet, kommer att fortsätta till och med

Sveriges ordförandeskap i EU första halvåret

2001.

Sida-finansierade insatser på

demokratiområdet omfattar bl.a. utveckling av

det civila samhället, uppbyggnad av lokalt

självstyre, utveckling av rättssektorn och

utbildning av journalister. I Vitryssland pågår ett

särskilt demokratiorienterat stöd via svenska

enskilda organisationer.

Sammanfattningsvis kan konstateras att de

insatser inom området demokrati som har

genomförts under 1999 varit relevanta för de mål

regeringen ställt på verksamheten och att

måluppfyllelsen därigenom varit god.

Stödjande av en socialt hållbar ekonomisk

omvandling

En betydande del av det svenska

utvecklingssamarbetet är att hänföra till målet

stöd till en socialt hållbar ekonomisk

omvandling. Stöd på det ekonomiska och

administrativa området är omfattande och

varierande. Lantmäteriprojekt, som har särskild

betydelse för jordreformer, genomförs i flera av

samarbetsländerna. Det näringslivsfrämjande

stödet till Ryssland är - förutom StartÖst -

främst inriktat på uppbyggnad och förstärkning

av utbildningsinstitut för management och

bankkunskap i Sankt Petersburg, Kaliningrad

och andra städer. Genom Nordpraktik får ca 100

ryska företagsledare praktik på svenska företag. I

Estland, Lettland och Litauen har det

näringslivsfrämjande stödet minskat något i

omfattning i enlighet med landstrategierna.

I enlighet med regeringens avsikter har fokus

ökat på det sociala området. Exempel på insatser

är hälsoreformer i samarbete med Världsbanken i

Litauen. Även i Ryssland har åtagandena i den

sociala sektorn ökat betydligt. Sociala projekt

pågår i alla regioner i nordvästra Ryssland och i

Moskva avseende metoder för socialt arbete

inom åldringsvård, handikapp, barn och familj

samt missbruksproblem. Uppbyggande av en

modern socialtjänst är ytterligare ett viktigt mål.

Hittills har 1 500 ryska socialarbetare utbildats.

Hiv/aids är ett område som tillmäts stor

betydelse och kampen mot tbc är av stor vikt.

Sverige medverkar i utvecklingen av

Världsbankens tbc/hiv-projekt. Insatser har även

gjorts genom ett nordiskt-baltiskt projekt som

syftar till att stärka de nationella

tuberkulosprogrammen. En regional satsning för

att bekämpa smittsamma sjukdomar har

beslutats av Östersjöstaternas regeringschefer.

Beslut om insatser uppgående till ca 348

miljoner kronor med målet att stödja en socialt

hållbar ekonomisk omvandling har fattats under

1999. I enlighet med samarbetsprogrammet ökar

tonvikten på samarbete på det sociala området.

De insatser som genomförts har varit relevanta

för att uppfylla målet.

Stödjande av en miljömässigt hållbar utveckling

I enlighet med programmet för

utvecklingssamarbetet 1999-2001 skall

miljöinsatser ges fortsatt hög prioritet. Sida har

under 1999 inom miljösamarbetet beaktat de

prioriteringar som finns inom Agenda 21 för

Östersjöområdet Baltic 21 samt

Åtgärdsprogrammet för Östersjön. Två exempel

är programmet för minskad miljöbelastning från

jordbruket och introduktion av

miljöledningssystem inom industrin i Sankt

Petersburg. Svenska insatser för

energieffektivisering och energibesparing i

nordvästra Ryssland har gjorts inom ramen för

Barentssamarbetet. Befrämjande av EU-

integrationen har varit en central aspekt i

miljösamarbetet med kandidatländerna för både

investeringar och kunskapsstöd. Genom

Naturvårdsverket har stöd lämnats till

uppbyggande av miljöförvaltningarna i Estland,

Lettland, Litauen och nordvästra Ryssland.

Miljösamarbetet har under året löpt smidigt i

de baltiska länderna. Två reningsverk har invigts.

Beslut har tagits om delfinansiering av ett

reningverk i Sigulda i Lettland. I Ryssland och

Ukraina är det svårt att få investeringsprojekt till

stånd på grund av omfattande finansiella och

institutionella svagheter. Förberedande och

kapacitetshöjande insatser är därför en viktig del

av miljöarbetet.

Statens kärnkraftinspektion och Statens

Strålskyddsinstitut har i sin verksamhet inom

Central- och Östeuropa under 1999 följt

målsättningarna för det svenska kärnsäkerhets-

programmet. I Litauen har verksamheten

inriktats på att fullfölja pågående projekt

avseende säkerhetshöjande åtgärder vid

kärnkraftverket i Ignalina. I Ryssland har

verksamheten karakteriserats av

säkerhetsanalyser och stöd till direkta

säkerhetsförbättringar vid Leningradverket och

Kola kärnkraftverk.

En allmän slutsats är att de insatser som

genomförts på miljöområdet under 1999 varit

relevanta för de mål som regeringen ställt på

verksamheten och att måluppfyllelsen därigenom

varit god.

Diagram 4.3 Utveckling 1997-99 per mål

Ekonomiskt resultat

Utfallet 1999 på anslaget 9:1 Samarbete med

Central- och Östeuropa ökade med 106 miljoner

kronor jämfört med 1998. Reservationen

minskade med 44 miljoner kronor.

Utgiftsbegränsningen innebar att

utbetalningarna blev lägre och reservationen

högre än vad som annars planerats. Fördelningen

av medlen på mål respektive länder framgår av

diagram 4.1, 4.2 och 4.3.

På anslaget 9:2 Avsättning för förlustrisker

vad avser garantier för finansiellt stöd och ex-

portkreditgarantier gjordes inga utbetalningar

för skadeförluster under 1999.

4.7 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har i sin

revisionsberättelse för Svenska institutet

redovisat två huvudinvändningar mot institutets

resultatredovisning, nämligen att

resultatredovisningen i väsentlig omfattning inte

uppfyller regleringsbrevets krav på

återrapportering samt att det finns väsentliga

brister i den underliggande dokumentationen av

resultatredovisningen.

Regeringen konstaterar att Svenska institutet

genomför en genomgripande rekonstruktion av

sin ekonomiadministration. Syftet är bland annat

att förbättra rutinerna vad gäller

återrapportering. Regeringen har därutöver

initierat en översyn av de anslags- och

styrningsmässiga förutsättningarna för Svenska

institutets verksamhet.

4.8 Budgetförslag

Tabell 4.2 Anslagsöversikt för Samarbete med Central- och

Östeuropa

Tusental kronor

Anvisat

2000

Beräknat

2001

9:1

Samarbete med Central-

och Östeuropa

9:1.1

Samarbete med Central-

och Östeuropa genom

Sida

531 000

610 000

9:1.2

Samarbete med Central-

och Östeuropa genom

Svenska institutet

54 000

54 000

9:1.3

Bidrag till Stiftelsen

Östekonomiska institutet

4 636

4 636

9:1.4

Övriga bidrag till

samarbetet med Central-

och Östeuropa

135 364

196 364

Summa anslag 9:1

725 000

865 000

9:2

Avsättning för

förlustrisker vad avser

garantier för finansiellt

stöd och

exportkreditgarantier

25 000

35 000

Summa anslag B

750 000

900 000

4.8.1 9:1 Samarbete med Central- och

Östeuropa

Tabell 4.3 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1999

Utfall

794 000

Reserva-

tion

1 022 849

2000

Anslag

725 000

Utgifts-

prognos

943 000

2001

Förslag

865 000

2002

Beräknat

600 000

2003

Beräknat

900 000

Ett program för samarbetet med Central- och

Östeuropa har beslutats av riksdagen för

perioden 1999-2001 som totalt omfattar 2 400

miljoner kronor.

Anslaget 9:1 Samarbete med Central- och

Östeuropa omfattar anslagsposterna Samarbete

med Central- och Östeuropa genom Sida,

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet, Bidrag till Stiftelsen

Östekonomiska Institutet samt Övriga bidrag

till samarbetet med Central- och Östeuropa.

Eftersom samarbetet med Central- och

Östeuropa är ett treårigt progam som temporärt

in

går i myndigheternas verksamhet belastas

anslaget 9:1 med vissa förvaltningsutgifter.

Utfallet 1999 var 29,5 miljoner kronor. Budgeten

för 2000 är 36,2 miljoner kronor. För 2001 avses

högst 44,8 miljoner kronor avdelas för

förvaltningsutgifter.

Av anslaget beräknar regeringen anslå 610

miljoner kronor till Sida, 54 miljoner till Svenska

institutet, 4,6 miljoner kronor till

Östekonomiska Institutet och 196,4 miljoner

kronor till Övriga bidrag till samarbetet med

Central- och Östeuropa.

Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Som framgår ovan under punkt 4.2

Utgiftsutveckling är budgetåret 2001 det sista

året i det treåriga programmet för Central- och

Östeuropa. Regeringen bedömer dock att

samarbetet kommer att fortsätta och preliminärt

har beräknats 600 miljoner kronor för år 2002

och 900 miljoner kronor år 2003. För att

verksamheten inte avsevärt skall påverkas

negativt under år 2001 föreslås att bemyndigande

ges att under 2001 göra ekonomiska åtaganden

om högst 860 miljoner kronor för insatser i

Central- och Östeuropa under åren 2002-2004.

Tabell 4.4 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Miljoner kronor

1999

utfall

2000

prognos

2001

beräknat

2002

beräknat

2003

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

236

450

594

Nya förpliktelser

214

165

618

Infriade förpliktelser*

21

352

480

380

Utestående förpliktelser vid årets slut

450

594

860

Föreslagen bemyndiganderam

750

750

860

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Regeringens överväganden

Samarbetet med Central- och Östeuropa genom

Sida

Med hänvisning till avsnittet 4.6

Resultatbedömning bedömer regeringen att de

insatser som görs via Sida är av stort värde för

samarbetsländerna och att de bidrar till en

utveckling mot normalt grannlandssamarbete.

Regeringen bedömer att Sidas insatser på det

säkerhetsfrämjande området har stor betydelse

för ökad säkerhet i Östersjöregionen.

Regeringen beräknar att anslå 610 miljoner

kronor till Sida för budgetåret 2001.

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet

Med hänvisning till avsnittet 4.6

Resultatbedömning bedömer regeringen att

Svenska institutets insatser för en fördjupning av

demokratins kultur i samarbetsländerna har varit

ändamålsenlig. Regeringen beräknar därför anslå

54 miljoner kronor till Svenska institutets

verksamhet i Central- och Östeuropa för

budgetåret 2001.

Den av Svenska institutet aktualiserade frågan

om en fortsättning av det s.k. Nya

Visbyprogrammet för samarbete inom

utbildning och forskning bereds vidare.

Bidrag till Stiftelsen Östekonomiska Institutet

Stiftelsen Östekonomiska Institutet bildades

1989 gemensamt av staten och näringslivet.

Institutets syfte är att främja kunnandet i Sverige

om de ekonomiska förhållandena i Östeuropa.

Institutets verksamhet inriktar sig främst på

akademisk forskning om

övergångsekonomierna. Östekonomiska

Institutet riktar sig till både stat och näringsliv

och förmedlar forskningsresultat genom

publikationer och seminarier. Institutet är även

internationellt verksamt och deltar i

internationella konferenser och

forskningsprojekt. Under våren 2000 har

tjänsten som ansvarig för kontakter med den

bredare svenska marknaden tillsatts.

Genom avtal åtar sig staten att lämna årliga

bidrag till Östekonomiska Institutet. Under

1999 tecknades ett nytt femårigt avtal där staten

förbinder sig att under perioden årligen lämna

4,6 miljoner kronor i bidrag. För budgetåret

2001 beräknas statens bidrag uppgå till 4,6

miljoner kronor.

Övriga bidrag till samarbetet med Central- och

Östeuropa

I denna anslagspost ingår bl.a. medel för

samarbete och stöd på det kärntekniska området,

medel för multilateralt stöd samt medel för

säkerhetsfrämjande insatser.

För att kunna bemöta den snabba

utvecklingen i de Central- och Östeuropeiska

länderna är det nödvändigt att det finns medel

till regeringens disposition. Det är av vikt att

stödja det samarbete som bedrivs genom

internationella organisationer eftersom det kan

uppstå synergieffekter genom samfinansiering

mellan bilaterala och multilaterala program och

projekt. Organisationerna skall huvudsakligen

finansiera sin verksamhet genom ordinarie

resurser, men regeringen avser även fortsätta att

finansiera insatser som är av särskild betydelse

för reformprocessen och som är otillräckliga i

det internationella utvecklingssamarbetet.

Utgifter för administrativa kostnader i

utrikesförvaltningen täcks av medel från denna

anslagspost. I anslagsposten ingår även medel till

handelshögskolan i Riga och juristhögskolan i

Riga.

Vad gäller säkerhetsfrämjande insatser skall

regeringen framgent bereda och besluta om

följande insatser i den mån de är av särskild

utrikes- och säkerhetspolitisk vikt:

- stöd till säkerhetspolitisk kompetens,

- fredsfrämjande insatser,

- demokratiskt totalförsvar,

- gränsbevakning,

- bekämpning av internationell och

organiserad brottslighet,

- ickespridning och förstöring av

massförstörelsevapen.

Regeringen beräknar att anslå 196,4 miljoner

kronor till Övriga bidrag till samarbetet med

Central- och Östeuropa för budgetåret 2001.

Utrikesdepartementet har, mot bakgrund bl.a.

av förslag från kommittén för ekonomiskt

samarbete i Östersjöregionen

(Näringslivsutveckling i Östersjöregionen, SOU

1999:125), låtit utföra en utredning av behoven

av och inriktningen på statliga satsningar på

riskkapital i Central- och Östeuropa samt det

statliga riskkapitalbolaget Swedfund

International AB:s verksamhet i Central- och

Östeuropa. Utredningen konstaterar att det

finns ett behov av svenskt statligt riskkapital för

satsningar i Östersjöområdet, både hos svenska

företag och hos företag på de lokala marknaderna

i Baltikum och Ryssland.

Regeringen föreslår att huvudansvaret för

riskkapitalsatsningar i Central- och Östeuropa

kvarstår hos Swedfund, och att en tydlig

uppdelning görs mellan denna verksamhet och

Swedfunds verksamhet i u-länder. Detta bör ske

genom en fortsättning och vidareutveckling av

den riskkapitalverksamhet som dotterbolaget

Swedfund Financial Markets AB bedriver för att

utveckla de finansiella sektorerna i Baltikum.

Därutöver kan kompletterande finansiering ske

ur Östersjömiljard 2 och anslaget för Samarbete

med Central- och Östeuropa.

4.8.2 9:2 Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt stöd

och exportkreditgarantier

Tabell 4.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1999

Utfall

0

Reserva-

tion

548 000

2000

Anslag

25 000

Utgifts-

prognos

32 000

2001

Förslag

35 000

2002

Beräknat

0

2003

Beräknat

0

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av

finansiellt stöd för att påskynda

reformprocessen. Detta kan bland annat avse

betalningsbalansstöd eller exportkreditgarantier

till vissa länder i Central- och Östeuropa. Medel

avsätts för att täcka eventuella skadeförluster.

Regeringens överväganden

Finansiellt stöd

Sverige har under perioden 1991/92-1994/95

utfäst betalningsbalansstöd till 11 länder. Vid

utgången av år 2000 har fem länder återbetalat

sina lån. Den totala utestående skulden till

Sverige uppgår då till 1 295 miljoner kronor. För

eventuella skadeförluster skall 10%, i något fall

15%, av den utestående skulden avsättas. Det

sammanlagda behovet av avsättningar under år

2001 uppgår till 145 miljoner kronor. Hittills har

179 miljoner kronor avsatts för eventuella

skadeförluster. Skillnaden på 34 miljoner kronor

beror på återbetalda lån.

I och med att Sverige blev medlem i EU har

det bilaterala betalningsbalansstödet ersatts med

deltagande i EU:s gemensamma utlåning.

Regeringen bedömer att behovet av ytterligare

bilaterala insatser kommer att vara begränsat. En

viss beredskap för bilateralt betalningsbalansstöd

för vissa länder bör dock finnas i de fall

gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd.

Regeringen föreslår därför att riksdagen

godkänner ett statligt garantiåtagande för

betalningsbalansstöd om 150 miljoner kronor

under år 2001. I det fall möjligheten att ge

betalningsbalansstöd skulle utnyttjas kommer

medel för avsättningar att reserveras i samband

med regeringsbeslut.

Exportkreditgarantiramen

Regeringen har inrättat en

exportkreditgarantiram på 2,5 miljarder kronor

för de baltiska länderna och Ryssland. Affärer

med Kazakstan, Ukraina och Vitryssland har

även inkluderats vid kredittider över ett år i

samfinansiering med internationella

finansieringsinstitutioner. Syftet med ramen är

att bidra till att utveckla näringsliv och

infrastruktur i berörda länder samt att bidra till

ett varaktigt samarbete mellan de berörda

länderna och svenska företag. Regeringen har

sedan 1993 avsatt 431 miljoner kronor för

eventuella skadeförluster vilket belopp belastat

anslaget för utvecklingssamarbete med Central-

och Östeuropa.

Budgetåret 1999 godkände riksdagen en

höjning av ramen från 2,0 till 2,5 miljarder mot

bakgrund av den utvärdering som genomfördes

under år 1998. Med hänsyn till den ekonomiska

krisen i Ryssland har dock denna höjda ram tills

vidare inte ställts till EKN:s förfogande. För att

förhindra skadeförluster bör en restriktiv

hållning intas till utnyttjande av ramen på

Ryssland tills dess att den ekonomiska

situationen har stabiliserats.

Verksamheten uppvisade en kraftig minskning

under 1999 beroende dels på den instabila

situationen i Ryssland, dels på att de baltiska

länderna kommit allt längre i sin ekonomiska

omvandling så att allt fler transaktioner kan tas

inom EKN:s ordinarie verksamhet.

I samband med utvärderingen av samarbetet

med Central- och Östeuropa inför förslaget om

ett nytt treårigt program kommer också en

utvärdering att göras av den särskilda

exportkreditgarantiramen.

Med anledning av höjningen av ramen med

500 miljoner kronor skall en avsättning för

skadeförluster ske med 100 miljoner kronor

under en treårsperiod. För 1999 avsattes 6

miljoner kronor och för 2000 avsattes 25

miljoner kronor. På anslaget finns också 34

miljoner kronor som tidigare avsatts för

finansiellt stöd. Regeringen föreslår att 35

miljoner kronor avsätts för budgetåret 2001.

Därmed har de beräknade 100 miljoner kronorna

avsatts.

Av de hittills gjorda avsättningarna på 431

miljoner kronor har 37 miljoner kronor

utbetalats till EKN för skadeförluster

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

2

7

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

8

9

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

64

65

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 2000/2001:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

80

81