Prop.

1994/95:182 Regeringens proposition

1994/95:182

Beskattning av fri hälso- och sjukvård samt

vissa andra förmåner

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 mars 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag som främst rör olika förmåner i inkomstslaget

tjänst. Förslagen innebär i huvudsak följande.

 Förmån av fri offentligt finansierad hälso- och sjukvård skall till skillnad

mot nu tas upp som intäkt. Detsamma gäller fria läkemedel. Förmånen av fri vård

utomlands resp. icke offentligt finansierad vård i Sverige skall liksom nu vara

skattefri. Från beskattning undantas också fria vaccinationer som betingas av

tjänsten. Vidare klarläggs skattereglerna om rehabilitering och

företagshälsovård. Propositionen tar också upp arbetsgivarnas avdragsrätt för

kostnader på sjukvårdsområdet samt de enskilda näringsidkarnas avdragsrätt för

sådana kostnader. På sistnämnda områden innebär förslagen i huvudsak inga

materiella ändringar i förhållande till dagens regler.

 Reglerna för skattefria personalrabatter föreslås få en delvis annan

utformning. För personalrabatter i allmänhet föreslås att dessa skall vara

skattefria vid inköp av varor och tjänster som ingår i arbetsgivarens ordinarie

utbud. Som förutsättning härför skall dock gälla att rabatten inte överstiger

den största rabatt som en konsument skulle kunna utverka på affärsmässiga

grunder och inte heller uppenbart överstiger den i branschen sedvanliga

personalrabatten. De särskilda reglerna om s.k. korsvisa rabatter slopas. I

stället skall de föreslagna allmänna reglerna om skattefrihet för

personalrabatter gälla även vid förvärv från ett annat företag i samma koncern.

 Ett undantag från förmånsbeskattning föreslås när det gäller förmåner av

begränsat värde för den anställde. Undantaget avser förmån av vara eller tjänst

när varan eller tjänsten är av väsentlig betydelse för utförandet av den

anställdes arbetsuppgifter och förmånen är svår att särskilja från nyttan i

anställningen.

 Vidare föreslås en justering av reglerna om jämkning av bostadsförmånsvärde vid

bestämmande av underlaget för arbetsgivaravgifter samt ytterligare ett par

lagtekniska justeringar.

 Ändringarna föreslås huvudsakligen träda i kraft den 1 januari 1996 och

tillämpas första gången vid 1997 års taxering.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.......................... 5

2 Lagtext.............................................. 6

 2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370)....................................... 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:668)

 om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare... 15

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325)

 om självdeklaration och kontrolluppgifter........ 16

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1852)

 om beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvs-

 inkomster vid 1996-1999 års taxeringar........... 17

3 Ärendet och dess beredning........................... 18

4 Förmåner av fri hälso- och sjukvård, tandvård, före-

 tagshälsovård och rehabilitering..................... 20

 4.1 Inledning........................................ 20

 4.2 Hälso- sjukvård, tandvård samt läkemedel......... 20

 4.3 Företagshälsovård................................ 27

 4.4 Rehabilitering................................... 29

 4.5 Enskild näringsidkare och delägare i handelsbolag 32

5 Personalrabatter..................................... 33

 5.1 Sedvanliga rabatter.............................. 33

 5.2 Korsvisa rabatter................................ 37

6 Förmån av begränsat värde............................ 39

7 Bostadsförmån........................................ 40

8 Vissa lagtekniska justeringar........................ 41

9 Ekonomiska effekter för den offentliga sektorn....... 42

10 Författningskommentarer.............................. 43

 10.1 Kommunalskattelagen (1928:370)43................ 43

 10.2 Lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare............................... 47

 10.3 Lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter............................... 47

 10.4 Lagen (1994:1852) om beräkning av statlig

 inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999

 års taxeringar.................................. 47

Bilaga 1 Förteckning över de remissinstanser som yttrat

 sig över betänkandet Beskattning av förmåner

 (SOU 1994:98).................................. 48

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag.................... 49

Bilaga 3 Lagrådets yttrande............................. 62

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars

1995.................................................... 64

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

2. lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

 arbetsgivare,

3. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter,

4. lag om ändring i lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomstskatt på

 förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunalskattelagen (1928:370)

 dels att 20 §, 32 § 1, 3 b, 3 c och 3 f mom., punkt 1 av anvisningarna till 20

§, punkt 23 av anvisningarna till 23 § samt punkt 3 av övergångsbestämmelserna

till lagen (1994:1855) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

följande lydelse,

 dels att i anvisningarna till 23 § skall införas en ny punkt, 34, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 §1

 Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla omkostnader

under beskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehållande avräknas

från samtliga intäkter i pengar eller pengars värde (bruttointäkt) som har

influtit i förvärvskällan under beskattningsåret.

 Avdrag får inte göras för:

 den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, så som vad

skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller därmed

jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll;

 sådana kostnader för

hälsovård, sjukvård

samt företagshälsovård

som anges i

anvisningarna;

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller kottar

till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria enligt

19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den

skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej

fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans

förvärvsverksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52 a och 55 §§

lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom.

uppbördslagen (1953:272), 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 30 § tullagen (1987:1065), 60 §

fordonsskattelagen (1988:327) och 16 kap. 12 och 13 §§ mervärdesskattelagen

(1994:200) samt kvarskatteavgift och dröjsmålsavgift beräknad enligt

uppbördslagen;

 avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,

när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken;

 belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen

(1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av

underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot

vattenförorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

in- eller utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol

eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m.m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs;

 avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

 ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det finns rätt

till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt

10 kap. nämnda lag;

 avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen (1975:1385).

 (Se vidare anvisningarna.)

[1]Senaste lydelse 1994:1781.

 32 §

 1 mom.2 Till intäkt av tjänst hänförs

 a) avlöning, arvode och kostnadsersättning samt annan förmån i pengar, bostad

eller annat som utgått för tjänsten,

 b) pension,

 c) sådan livränta som utgått på grund av sjuk-, olycksfalls- eller skade-

försäkring eller annorledes än på grund av försäkring med undantag av livränta

som utgör vederlag vid avyttring av egendom, i den mån det inte är fråga om

livränta som avses i d) och inte heller annat följer av 2 mom.,

 d) i fråga om sådan i c) angiven livränta, som utgår till följd av personskada

och på vilken 2 mom. inte är tillämpligt, den del av livräntan som avser

ersättning för förlorad inkomst av skattepliktig natur eller för förlorat

underhåll,

 e) ersättning som e) ersättning som

utgått i annan form utgått i annan form

än livränta på grundän livränta på grund

av sjuk- eller av sjuk- eller

olycksfallsförsäkring,olycksfallsförsäkring,

tagen i samband med tagen i samband med

tjänst, dock inte tjänst, dock inte

ersättning, som ersättning, som

avser sjukvårds- avser sjukvårds-

eller eller läkarkostnader

läkarkostnader, för vård som inte är

 offentligt

 finansierad eller

 för vård utomlands,

 f) undantagsförmåner, periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk

intäkt som avses i 31 §,

 g) engångsbelopp som utgår till följd av personskada och utgör skattepliktig

intäkt enligt punkt 1 av anvisningarna till 19 §,

 h) sådan utdelning på och vinst vid avyttring av aktier i fåmansföretag som

enligt 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall tas upp som

intäkt av tjänst,

 i) sådana förmåner och ersättningar m.m. som anges i punkterna 14 och 15 av

anvisningarna,

 j) behållning på pensionssparkonto till den del pensionssparavtalet upphör att

gälla enligt 4 kap. 6 och 14 §§ och 6 kap. 5 § lagen (1993:931) om individuellt

pensionssparande, samt till den del behållningen tas i anspråk på grund av

utmätning, konkurs eller ackord.

 Vid avskattning enligt första stycket j avses med pensionssparkontots

behållning marknadsvärdet på kontots tillgångar efter avräkning för den skatt

enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel som är hänförlig

till kontot.

 Som intäkt av tjänst räknas jämväl annat belopp än ovan sagts - såsom

vinstandel, återbäring eller vid återköp av försäkring uppburet belopp - vilket

utgått på grund av pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller

[2]Senaste lydelse 1993:938.

olycksfallsförsäkring, som tagits i samband med tjänst.

 Har tjänsteinnehavare som löneförmån innehaft fastighet på sådant sätt, att han

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare,

skall dock intäkt, vilken tjänsteinnehavaren åtnjutit från fastigheten, räknas

som intäkt av näringsverksamhet eller behandlas enligt reglerna för

privatbostad.

 3 b mom.3 Anställds 3 b mom. En

förmån av fri hälso-anställds förmån av

och sjukvård, före- fri hälso- och

tagshälsovård, fria sjukvård, fri

läkemedel eller tandvård och fria

ersättning för läkeme-läkemedel tas inte

delskostnader tas upp som intäkt om

inte upp som intäkt.den avser

 Har arbetsgivare - hälso- och sjukvård

utgivit ersättning som inte är

för anställds utgiftoffentligt

för tandvård som finansierad,

avses i 2 kap. 3 § - tandvård som inte

lagen (1962:381) om är offentligt

allmän försäkring, tasfinansierad,

ersättningen dock - hälso- och

upp som intäkt för sjukvård eller tand-

den anställde. Som vård utomlands och

intäkt tas läkemedel vid vård

emellertid inte upp utomlands,

 1. sådan ersättning,- företagshälsovård,

om den avser förebyggande

anställd som inte ärbehandling eller

försäkrad enligt rehabilitering,

lagen om allmän - vaccination som

försäkring, betingas av tjänsten

 2. kostnad för eller

tandbehandling som - tandbehandling

har bedömts som som har bedömts som

erforderlig med nödvändig med hänsyn

hänsyn till tjänstenstill tjänstens krav

krav för för Försvarsmaktens

försvarsmaktens submarina och fly-

submarina och gande personal och

flygande personal för andra med i hu-

och för andra vudsak likartade

anställda med i arbetsförhållanden.

huvudsak likartade

arbetsförhållanden,

eller

 3. ersättning för

tandbehandling, när

behov av denna har

uppkommit och

utförts under

tjänsteförrättning

utomlands.

 3 c mom.4 Förmån av 3 c mom. Om en

fria arbetskläder vara eller en

och fri uniform tas tjänst, som en ans-

inte upp som intäkt,tälld erhåller av ar-

om förmånen avser betsgivaren, är av

kläder som är väsentlig betydelse

avpassade för för utförandet av

arbetet och inte hans arbetsup-

lämpligen kan pgifter, skall förmå-

användas privat. nen av varan eller

 tjänsten inte tas

 upp som intäkt, om

 förmånen är av begrän-

 sat värde för den

 anställde och inte

 utan svårighet kan

 särskiljas från

 nyttan i

 anställningen. Inte

3Senaste lydelse 1987:1303.

4Senaste lydelse 1987:1303.

 heller tas som

 intäkt upp förmån av

 fria arbetskläder

 och fri uni-

 form, om förmånen

 avser kläder som är

 avpassade för

 3 f mom.5 Som arbetet och inte

intäkt tas inte upp lämplien gen kan

sedvanliga rabatter användas privat.

vid inköp av varor 3 f mom. Som

och tjänster som intäkt tas inte upp

ingår i personalrabatt vid

arbetsgivarens inköp av en vara

ordinarie utbud eller en tjänst från

eller i annat arbetsgivaren eller

företags ordinarie något annat företag i

utbud om företaget ärsamma koncern, om

närstående arbets- varan eller tjänsten

givarens företag ochingår i säljarens

varorna eller ordinarie utbud.

tjänsterna har ett Vad som sagts nu

nära samband med gäller dock inte om

arbetsgivarens rabatten är en

verksamhet. Vad som direkt ersättning för

sagts nu gäller dockutfört arbete, om

inte om rabatten är den överstiger den

en direkt ersättningstörsta rabatt som

för utfört arbete en konsument kan

eller utgår på sätt erhålla på affärs-

som anges i 32 § 3 emässiga grunder

mom. andra stycket eller om den

2-4. Även om det uppenbart överstiger

inte följer av 3 d personalrabatt som

mom. tas som intäkt är sedvanlig i

inte upp sådan branschen. Inte

rabatt eller heller får rabatten

liknande förmån som utgå på sätt som anges

transportföretag i 32 § 3 e mom.

enligt internatio- andra stycket 2-4.

nellt vedertagen Även om det inte

praxis utger för följer av 3 d mom.

visad kundtrohet tas som intäkt inte

vid utrikes flyg- upp sådan rabatt

resor och som eller liknande förmån

slutligt tillfaller som transportföretag

en arbetstagare enligt internatio-

eller nellt vedertagen

uppdragstagare på praxis utger för

grund av hans visad kundtrohet

egenskap av resenär.vid utrikes flygre-

 sor och som

 slutligt tillfaller

 en arbetstagare

 eller

 uppdragstagare på

 grund av hans

 egenskap av resenär.

 Anvisningar

 till 20 §

 1.6 Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna paragraf

ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga försäkringar och

avgifter till kassor, föreningar och andra sammanslutningar, i vilka den

skattskyldige är medlem. Avdrag får dock göras för sådana premier och avgifter i

den omfattning som anges i 33 §, 46 § 2 mom., punkterna 21 och 23 av

anvisningarna till 23 § och punkt 6 av anvisningarna till 33 §. Avdrag får även

göras för inbetalning på pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2

mom. och punkt 21 av anvisningarna till 23 §.

 Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till arbetsgivar-

5Senaste lydelse 1993:1515.

6Senaste lydelse 1993:938.

organisationer. Beträffande sådana avgifter gäller att avdrag medges till

den del avgifterna avser medel för konfliktändamål. Bedömningen av vad

avgifterna avser får grundas på uppgifter i organisationens budget om inte

särskilda skäl talar mot det. Vid bedömningen skall dock avgifterna alltid i

första hand avräknas mot kostnaderna för den övriga organisationsverksamheten.

 Utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till

omkostnader i förvärvskälla endast om de har omedelbart samband med

verksamheten, såsom då fråga uteslutande är om att inleda eller bibehålla

affärsförbindelser och liknande eller då utgifterna avser jubileum för

företaget, invigning av mera betydande anläggning för verksamheten,

stapelavlöpning eller jämförliga händelser eller då utgifterna är att hänföra

till personalvård. Avdrag medges i det enskilda fallet inte med större belopp än

som kan anses skäligt och inte i något fall för utgifter för spritdrycker och

vin. Avdrag för måltidsutgifter medges normalt inte med större belopp än som

motsvarar skäliga utgifter för lunch.

 Till kostnader för

hälsovård, sjukvård

samt

företagshälsovård, för

vilka avdrag inte

medges enligt denna

paragraf, räknas

 kostnader för hälso-

och sjukvård för

vilken ersättning

inte utges enligt

lagen (1962:381) om

allmän försäkring i

den mån kostnaderna

inte avser

antingen sjuk- och

tandvårdskostnader

som uppkommer vid

insjuknande i

samband med

tjänsteförrättning

utomlands eller

sjuk- och

tandvårdskostnader

för anställd som inte

är försäkrad enligt

lagen om allmän

försäkring,

 kostnader för

företagshälsovård som

inte uppfyller

villkoren i 3 § 1-7

den upphävda

förordningen

(1985:326) om

bidrag till

företagshälsovård samt

 kostnader för sådan

verksamhet som

avser

rehabilitering

eller liknande och

som inte bedrivs

efter grunder som

fastställs i kollek-

tivavtal mellan

arbetsmarknadens

huvudorganisationer.

 till 23 §

 23.7 Avdrag får göras för fastighetsskatt och särskild löneskatt på

pensionskostnader och speciella för näringsverksamheten utgående skatter

7Senaste lydelse 1994:201.

och avgifter till det allmänna. Däremot får svenska allmänna skatter inte dras

av (se 20 §). Avdrag får dock göras för mervärdesskatt som har återförts enligt

9 kap. 5 eller 6 § mervärdesskattelagen (1994:200) och inbetalats till staten.

 Premie för grupplivförsäkring, som tecknats av fysisk person i hans egenskap av

utövare av viss näringsverksamhet, utgör avdragsgill omkostnad i

näringsverksamheten. Om den ersättning, som kan komma att utfalla på grund av

försäkringen, utgår efter väsentligt förmånligare grunder än vad som gäller

enligt grupplivförsäkring för befattningshavare i statens tjänst, skall dock

endast den del av premien som kan anses motsvara förmåner enligt

grupplivförsäkring för nämnda befattningshavare räknas som omkostnad i

näringsverksamheten. Premie för reseskyddsförsäkring avseende resa i

verksamheten utgör avdragsgill omkostnad i näringsverksamheten.

 Avdrag medges för

kostnader för egen

hälsovård i den mån

förmån av fri sådan

vård för anställd är

skattefri enligt

32 § 3 b mom. första

stycket.

 Bestämmelserna i punkt 6 av anvisningarna till 33 § om avdrag för avgift till

erkänd arbetslöshetskassa gäller också beträffande inkomst av näringsverksamhet.

 Bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 33 § om avdrag för kostnader för

resor till och från arbetsplatsen och i 33 § 2 mom. om begränsning i rätten till

avdrag för sådana kostnader gäller också beträffande inkomst av

näringsverksamhet. Om den skattskyldige har kostnader för sådana resor både i

inkomstslaget tjänst och i inkomstslaget näringsverksamhet skall begränsningen

avse de sammanlagda kostnaderna och i första hand medföra en minskning av

avdraget i inkomstslaget tjänst.

 34. Avdrag får inte

 göras för kostnader

 för hälso- och

 sjukvård eller

 tandvård som inte är

 offentligt

 finansierad utom när

 kostnaderna avser

 en anställd eller en

 enskild

 näringsidkare eller

 en delägare i

 handelsbolag som

 inte omfattas av

 den offentligt

 finansierade vården

 enligt lagen

 (1962:381) om allmän

 försäkring eller

 annan författning.

 I fråga om kostnader

 för hälso- och

 sjukvård, tandvård

 och läkemedel

 utomlands får avdrag

 göras under

 förutsättning att

 kostnaderna

 uppkommit vid

 insjuknande i sam-

 band med tjänstgöring

 utomlands.

 Avdrag får göras för

 kostnader för

 företagshälsovård, för

 vaccinationer som

 betingas av verk-

 samheten och för

 sådan nödvändig

 tandbehandling som

 avses i 32 § 3 b

 mom.

 Avdrag får vidare

 göras för kostnader

 för

 arbetslivsinriktade

 rehabiliteringsåtgärder,

 om arbetsgivaren

 skall svara för dem

 enligt 22 kap.

 lagen om allmän

 försäkring eller om

 den skattskyldige

 kan visa att

 rehabiliteringen

 syftar till att den

 anställde skall

 kunna fortsätta att

 förvärvsarbeta.

 Avdrag för sådana

 kostnader får också

 göras i en enskild

 näringsverksamhet

 eller i ett

 handelsbolag om den

 skattskyldige kan

 visa att

 rehabiliteringen

 syftar till att han

 skall kunna

 fortsätta sitt

 förvärvsarbete.

 Avdrag får även göras

 för kostnader för

 förebyggande be-

 handling, om den

 skattskyldige kan

 visa att be-

 handlingen har ett

 sådant syfte.

 3.8 Äldre 3. Äldre

föreskrifter i 33 §föreskrifter i 33 §

2 mom. gäller vid 2 mom. gäller vid

beräkning av beräkning av

skattskyldigs rätt skattskyldigs rätt

till avdrag för till avdrag för

kostnader för resor kostnader för resor

till och från till och från

arbetet beträffande arbetet beträffande

inkomst av inkomst av

näringsverksamhet i näringsverksamhet i

vilken ingår vilken ingår

förvärvskälla för förvärvskälla för

vilken beskatt- vilken beskatt-

ningsåret har börjatningsåret har börjat

före den 3 november före den 3 november

1994. 1994. Äldre

 föreskrifter i 33 § 2

 mom. gäller även i

 fråga om

 barnomsorgskostnader

 som avser tid före

 den 1 januari 1995.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första gången vid

1997 års taxering. Den nya bestämmelsen i punkt 3 av övergångsbestämmelserna

till lagen (1994:1855) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas

dock redan vid 1996 års taxering.

 2. Äldre bestämmelser tillämpas beträffande utgifter för hälso- och sjukvård,

tandvård, läkemedel, företagshälsovård och rehabilitering vilka hänför sig till

tid före ikraftträdandet.

8Senaste lydelse 1994:1855.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Skattepliktiga förmåner skall tas upp till ett värde som bestäms i enlighet med

8 § första-fjärde styckena uppbördslagen (1953:272).

 Om det föreligger Om det föreligger

fall som avses i fall som avses i

punkt 4 andra punkt 4 andra

stycket av anvis- stycket av anvis-

ningarna till 42 § ningarna till 42 §

kommunalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370), eller (1928:370), eller

sådant fall att den sådant fall att den

skattskyldige skattskyldige

skulle kunna få skulle kunna få

förmånsvärdet bestämtförmånsvärdet bestämt

med stöd av punkt 2 med stöd av punkt 2

andra stycket andra andra stycket andra

meningen av samma meningen av samma

anvisningar, får anvisningar, får

skattemyndigheten påskattemyndigheten på

framställning av framställning av

arbetsgivaren arbetsgivaren

bestämma värdet av bestämma värdet av

förmånen med hänsyn förmånen med hänsyn

härtill. Motsvarandehärtill. Motsvarande

gäller om bostadsför-gäller om

månsvärde som bestämsbostadsförmånsvärde

enligt 8 § tredje som bestäms enligt 8 §

stycket uppbörds- tredje stycket

lagen avviker med uppbördslagen

mer än 10 procent avviker med mer än

från det värde som 10 procent från det

följer av 42 § förstavärde som följer av

stycket kom- 42 § första stycket

munalskattelagen. och punkt 3 andra

Arbetsgivaren skall stycket av

underrätta anvisningarna till

arbetstagare som 32 § kommunalskat-

berörs av skat- telagen. Arbets-

temyndighetens givaren skall

beslut. underrätta arbets-

 tagare som berörs av

 skattemyndighetens

 beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och tillämpas på förmåner som utges

efter ikraftträdandet.

1Lagen omtryckt 1991:98.

2Senaste lydelse 1993:1518.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 §1

 Värdet av förmåner Värdet av förmåner

som utgått i annat änsom utgått i annat än

pengar skall pengar skall

beräknas i enlighet beräknas i enlighet

med bestämmelserna imed bestämmelserna i

kommunalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370). Vid (1928:370). Vid

beräkning av värdet beräkning av värdet

av bilförmån och av bilförmån och

kostförmån skall dockkostförmån skall dock

bestämmelserna i bestämmelserna i

punkt 2 andra punkt 2 andra

stycket andra stycket andra

meningen och meningen och

punkt 4 andra punkt 4 andra

stycket av anvis- stycket av anvis-

ningarna till 42 § ningarna till 42 §

nämnda lag tillämpasnämnda lag tillämpas

endast i enlighet endast i enlighet

med beslut av med beslut av

skattemyndigheten skattemyndigheten

med stöd av 5 § andramed stöd av 5 § andra

stycket lagen stycket lagen

(1984:668) om (1984:668) om

uppbörd av social- uppbörd av social-

avgifter från avgifter från

arbetsgivare. Värdetarbetsgivare. Värdet

av annan av annan

bostadsförmån här i bostadsförmån här i

riket än förmån av riket än förmån av

semesterbostad semesterbostad

skall beräknas i skall beräknas i

enlighet med be- enlighet med be-

stämmelserna i 8 § stämmelserna i 8 §

tredje stycket tredje och sjätte

uppbördslagen styckena

(1953:272). uppbördslagen

 (1953:272).

 Om värdet av en förmån justerats enligt 5 § andra stycket lagen om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare skall anges att justering skett.

 Det sammanlagda värdet av förmånerna skall anges särskilt för sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första gången vid

1997 års taxering.

1Senaste lydelse 1993:1517.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1852) om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:1852) om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

 För fysiska personer beräknas statlig inkomstskatt på förvärvsinkomst enligt

följande.

 Skatt på Skatt på

förvärvsinkomst utgörförvärvsinkomst utgör

100 kronor samt 25 100 kronor samt 25

procent av den del procent av den del

av den av den

beskattningsbara beskattningsbara

förvärvsinkomsten somförvärvsinkomsten som

överstiger en överstiger en

skiktgräns som vid skiktgräns som vid

1996 års taxering 1996 års taxering

uppgår till 203 900 uppgår till 203 900

kronor. Vid följandekronor. Vid följande

taxeringar uppgår taxeringar uppgår

skiktgränsen till skiktgränsen till

skiktgränsen för skiktgränsen för

föregående taxeringsårföregående taxeringsår

multiplicerad med multiplicerad med

det jämförelsetal, ett tal, uttryckt i

uttryckt i procent, procent, som anger

som enligt 1 kap. 6 §förhållandet mellan

andra stycket lagen det jämförelsetal som

(1962:381) om allmänenligt 1 kap. 6 §

försäkring ligger andra stycket lagen

till grund för (1962:381) om allmän

bestämmande av försäkring ligger

basbeloppet för årettill grund för

före taxeringsåret bestämmande av

med tillägg av 1,2 basbeloppet för året

procentenheter. före taxeringsåret

Skiktgränsen fast- och det jämförelsetal

ställs av regeringensom enligt nämnda

före utgången av lagrum ligger till

andra året före taxe-grund för bestämmande

ringsåret och av basbeloppet för

avrundas nedåt till andra året före

helt hundratal taxeringsåret, med

kronor. tillägg av 1,2

 procentenheter.

 Skiktgränsen

 fastställs av rege-

 ringen före utgången

 av andra året före

 taxeringsåret och

 avrundas nedåt till

 helt hundratal

 kronor.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och tillämpas första gången vid 1997

års taxering.

3 Ärendet och dess beredning

Ett särskilt område i inkomstslaget tjänst är förmåner som utgår i annat än

pengar, s.k. naturaförmåner. Skattereglerna rörande naturaförmåner har setts

över i flera olika sammanhang genom åren i syfte att åstadkomma en neutral

beskattning mellan kontantlön och andra förmåner. De senaste översynerna har

gjorts av Utredningen om reformerad inkomstbeskattning (RINK) vars betänkande

Reformerad inkomstbeskattning (SOU 1989:33) låg till grund för 1990 års

skattereform, därefter av Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning (SOU 1992:57

och 1993:44) och nu senast av Utredningen om beskattning av förmåner (SOU

1994:98).

 Två typer av förmåner som varit föremål för översyn av samtliga nu nämnda

utredningar är personalrabatter och reseförmåner.

 En viss översyn av reglerna om personalrabatter gjordes i samband med

skattereformen. Därefter har ett par begränsade justeringar gjorts, delvis i

liberaliserande riktning. Trots dessa ändringar har det visat sig att reglerna

ger upphov till vissa tillämpningsproblem.

 Beträffande reseförmåner gjordes fram till skattereformen i lagtexten ett

uttryckligt undantag från skatteplikt för en skattskyldigs fria resor på grund

av anställning eller särskilt uppdrag under förutsättning att resorna inte var

att anse som ersättning för kontant lön. Undantagsbestämmelsen kom i praxis att

omfatta anställda inom rese- och trafikbranschen. Skattefriheten slopades i

samband med skattereformen. Hitintills har Riksskatteverket (RSV) godtagit att

vissa schabloner tillämpas vid värderingen av reseförmåner, i avvaktan på att

branschen utvecklar ett system för kontroll av varje enskilds resande. I prop.

1993/94:90 föreslog den dåvarande regeringen dels skattefrihet för en valfri

resa per år och anställd, dels en schablonvärderingsregel vid bestämmandet av

underlag för beräkning av preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. I

propositionen förutskickades också att en särskild utredare skulle tillkallas

för att se över reglerna på nytt. Skatteutskottet (bet. 1993/94:SkU10)

hemställde dock att riksdagen skulle avslå propositionen när det gällde

schablonvärderingen och den skattefria resan samt uttalade att en ny lagstift-

ning borde utformas i enlighet med nuvarande provisorium. Riksdagen beslutade i

enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1993/94:104).

 Skattereformen medförde inte några förändringar av förmånsbeskattningsreglerna

för hälso- och sjukvårdsförmåner och reglerna har inte heller ändrats därefter.

Förmånerna undantas till stora delar från beskattning. Arbetsgivaren har å andra

sidan endast i begränsad utsträckning rätt till avdrag för sjuk- och

hälsovårdskostnader. Begränsningarna i avdragsrätten är ett undantag från

huvudregeln att avdrag skall medges för samtliga driftkostnader i

näringsverksamheten och innebär ett avsteg från de grundläggande principerna för

inkomstbeskattningen. Sedan år 1992 har arbetsgivarnas skyldighet ökat när det

gäller det förebyggande arbetsmiljöarbetet samtidigt som arbetsanpassnings- och

rehabiliteringsansvar har införts.

 På grund av de förändringar som redovisats ovan inom hälso- och

sjukvårdsområdet och tillämpningsproblemen avseende personalrabatter samt mot

bakgrund av uttalandena rörande reseförmåner i nyss nämnda proposition och

utskottsbetänkande, tillkallade regeringen i januari 1994 en särskild utredare

med uppgift att se över reglerna om beskattning på de aktuella områdena.

 De förmåner som enligt direktiven (dir. 1994:5) skulle ses över var hälso- och

sjukvårdsförmåner, personalrabatter, reseförmåner och förmåner av begränsat

värde i de fall förmånen har en inte oväsentlig betydelse för förmånstagarens

yrkesutövning.

 Utredningen om beskattning av förmåner (Fi 1994:01) redovisade i juni 1994

sitt betänkande Beskattning av förmåner (SOU 1994:98).

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns

i bilaga 1.

 I det följande behandlas de frågor som tas upp i betänkandet med undandtag för

reseförmåner. I den lagrådsremiss som regeringen beslutade den 2 mars 1995

ingick ett förslag om beskattning av reseförmåner. Mot bakgrund bl.a. av kritik

som riktats mot detta förslag anser regeringen emellertid att frågan bör beredas

ytterligare. Regeringen avser att senare återkomma med förslag i denna del.

 I detta ärende tas också upp förslag om en regeljustering när det gäller

jämkning av bostadsförmånsvärdet vid bestämmandet av underlaget för sociala

avgifter samt ytterligare ett par justeringar av lagteknisk karaktär. Många

remissinstanser har i samband med yttrandet över betänkandet efterlyst en

översyn av beskattningsreglerna rörande utbildningar. Regeringen vill därför

upplysa att den nyligen har beslutat att tillkalla en särskild utredare som

bl.a. skall se över beskattningsreglerna rörande av arbetsgivaren helt eller

delvis bekostad utbildning.

Lagrådet

Regeringen beslutade, som nämnts, den 2 mars 1995 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3.

Lagrådet har föreslagit en viss justering i utformningen av 32 § 3 f mom. KL.

Regeringen har följt det förslag lagrådet lämnat. Vissa förändringar av i

huvudsak redaktionell art har också gjorts.

 Förslagen till ändringar i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:1855) om

ändring i kommunalskattelagen och i 2 § lagen (1994:1852) beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar har inte

granskats av Lagrådet. Dessa förslag är enligt regeringens mening av sådan

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Förmåner av fri hälso- och sjukvård, tandvård, företagshälsovård och

rehabilitering

4.1 Inledning

I betänkandet Beskattning av förmåner (SOU 1994:98) redovisas gällande regler

för beskattning av förmåner och avdrag på sjukvårdsområdet (hälso- och sjukvård,

läkemedelskostnader, tandvård, företagshälsovård och rehabilitering) samt den

historiska bakgrunden till nuvarande bestämmelser. Även den bakomliggande

lagstiftningen på hälso- och sjukvårdsområdet och arbetsmiljöområdet tas upp.

För denna bakgrund hänvisas till betänkandet.

 När det gäller hälso- och sjukvård samt tandvård görs en distinktion mellan

offentligt och icke offentligt finansierad vård. Den offentligt finansierade

vården bekostas av det allmänna genom bl.a. den allmänna försäkringen och andra

offentliga finansieringssystem. Den icke offentligt finansierade vården ligger

alltså utanför det offentliga finansieringssystemet och bekostas ofta genom

privata sjukvårdsförsäkringar.

4.2 Hälso- och sjukvård, tandvård samt läkemedel

Regeringens förslag: En arbetsgivare får göra av-

drag för kostnader för anställdas offentligt

finansierade hälso- och sjukvård samt offentligt

finansierade tandvård.

 För icke offentligt finansierad hälso- och sjuk-

vård samt tandvård får avdrag göras endast om

kostnaderna avser en anställd som inte omfattas av

den offentligt finansierade vården. I fråga om

kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och

läkemedel utomlands får avdrag göras endast när

kostnaderna uppkommer vid insjuknande i samband

med tjänstgöring utomlands.

 En arbetsgivare får vidare göra avdrag för an-

ställdas läkemedelskostnader samt för vaccinatio-

ner som betingas av verksamheten.

 När en arbetsgivare ersätter en anställd för

dennes utgifter för offentligt finansierad hälso-

och sjukvård samt tandvård skall ersättningen tas

upp som intäkt. Icke offentligt finansierad hälso-

och sjukvård samt icke offentligt finansierad

tandvård skall däremot inte tas upp som intäkt.

Inte heller beskattas förmån av fri hälso- och

sjukvård samt tandvård utomlands eller fria läke-

medel i samband med vård utomlands. Vidare undan-

tas från beskattning fria vaccinationer som be-

tingas av tjänsten.

 Vad som sägs om avdrag för icke offentligt finan-

sierad vård och om förmån av fri sådan vård gäller

också i fråga om privata sjukvårdsförsäkringar.

 Utredningens förslag: Inga avdragsbegränsningar för arbetsgivarna. Flertalet

förmåner beskattas hos den anställde. Förmånen av fri icke offentligt

finansierad hälso- och sjukvård samt tandvård värderas till den patientavgift

som hade tagits ut för motsvarande behandling inom den offentligt finansierade

vården. Följande förutsättningar skall vara uppfyllda för att värderingen av

förmånen av icke offentligt finansierad vård skall ske enligt

patientavgiftsmodellen. Den anställde skall ha haft rätt till behandlingen inom

den offentligt finansierade vården. Den anställde skall ha varit verksam hos

arbetsgivaren i icke oväsentlig omfattning. När det gäller privata

sjukvårdsförsäkringar beskattas den anställde för förmånen av den fria

försäkringen först när den tas i anspråk och då till ett belopp motsvarande

patientavgiften vid vårdtillfällena. För att arbetsgivarna skall kunna fullgöra

sin skyldighet att innehålla preliminärskatt m.m. när försäkringar tas i anspråk

föreslås en uppgiftsskyldighet för försäkringsbolagen.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har i princip tillstyrkt

utredningens förslag. SACO, TCO och Arbetsgivaralliansen anser dock att förmånen

av fri hälso- och sjukvård inte skall beskattas. RSV, Länsrätten i Göteborgs och

Bohus län, Socialstyrelsen och Landstingsförbundet anser att förmånen av icke

offentligt finansierad vård bör värderas högre än motsvarande patientavgift inom

den offentliga vården. Några remissinstanser, bl.a. RSV och Länsrätten i

Göteborgs och Bohus län, befarar tillämpningssvårigheter när det gäller att

utreda om den anställde hade haft rätt till motsvarande offentligt finansierade

vård, särskilt när det gäller vård i utlandet. Socialstyrelsen anser att

arbetsgivarens avdragsrätt bör begränsas till sådana åtgärder som normalt

finansieras med offentliga medel. Socialstyrelsen ifrågasätter vidare en

begränsad ökad avdragsrätt eftersom en sådan ordning skulle strida mot hälso-

och sjukvårdslagens principer att fördela vårdens resurser på lika villkor.

Landstingsförbundet avstyrker förslaget om full avdragsrätt med hänsyn till

risken för en segregerad vård. Landstingsförbundet pekar också på att ett

finansieringssystem vid sidan av det traditionella försvårar planeringen av det

totala vårdutbudet. Socialstyrelsen föreslår att förmånen av en fri

sjukvårdsförsäkring beskattas. Några remissinstanser, bl.a. Köpmannaförbundet,

är kritiska till det administrativa merarbete som försäkringsbolagens uppgifts-

skyldighet medför. RSV påpekar att uppgiftsskyldigheten inte kan gälla utländska

försäkringsbolag. Landstingsförbundet har hänvisat till kanadensisk lagstiftning

med förbud mot privata sjukvårdsförsäkringar eftersom dessa försäkringar medfört

stora olägenheter för sådana hälso- och sjukvårdstjänster som omfattas av den

solidariskt finansierade vården.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande skatteregler på hälso- och

sjukvårdsområdet innebär avdragsbegränsningar för arbetsgivarna. För vård

utanför lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) medges avdrag enbart när den

anställde blivit sjuk under tjänstgöring utomlands eller för anställda som inte

är försäkrade enligt nämnda lag (punkt 1 av anvisningarna till 20 § kommunal-

skattelagen (1928:370, KL). För den anställde är förmånen skattefri (32 §

3 b mom. KL). Endast förmån av fri tandvård enligt AFL förmånsbeskattas med

vissa undantag. Undantagen gäller tandbehandling som är erforderlig med hänsyn

till tjänstens krav för försvarsmaktens submarina och flygande personal och för

andra anställda med i huvudsak likartade arbetsförhållanden. Vidare undantas

anställda som inte är försäkrade samt behandling under tjänsteförrättning

utomlands.

 Av beskrivningen framgår att reglerna på detta område skiljer sig från

skattelagstiftningens principiella uppbyggnad där avdrag medges i

näringsverksamheten för driftkostnader medan förmåner i pengar "eller annat som

utgått för tjänsten" skall tas upp som intäkt av tjänst och värderas till

marknadsvärdet.

 Utgångspunkten bör vara att även förmåner inom sjukvårdsområdet inordnas under

de generella skattereglerna. Det är också utifrån detta synsätt som utredningen

lagt fram sina förslag.

 Några remissinstanser har emellertid invänt att hälso- och sjukvårdsförmåner

hör till det slag av förmåner som bl.a. av sociala skäl inte lämpar sig för

beskattning. Liknande uppfattningar har aktualiserats i tidigare sammanhang.

 Regeringen delar dock utredningens uppfattning att det inte finns några

principiella hinder mot att beskatta de nu aktuella förmånerna.

 I den typiska situationen är det dessutom inte den fria vården som beskattas

utan ersättningen från arbetsgivaren till den anställde för dennes kontanta

utlägg (patientavgifter, läkemedelskostnader, etc.). När levnadskostnader

ersätts av arbetsgivaren bör som regel denna förmån beskattas. Bl.a. de

speciella värderingsproblem som föreligger beträffande sjukvårdsförmåner

nödvändiggör dock betydande avsteg från den nämnda utgångspunkten.

Offentligt finansierad vård samt läkemedelskostnader

När det gäller offentligt finansierad hälso- och sjukvård, offentligt

finansierad tandvård och läkemedelskostnader inordnas förmånerna i

skattesystemet utan några särskilda svårigheter. Arbetsgivaren medges avdrag för

de patient- eller vårdavgifter som han kontant ersätter den anställde för. Den

anställde beskattas för en förmån som motsvarar arbetsgivarens kostnad, dvs.

patientavgifterna m.m. Förmånen uppkommer när arbetsgivaren ersätter den

anställde för utgiften. Arbetsgivaren betalar vidare arbetsgivaravgifter på

ersättningarna enligt vanliga regler. Motsvarande gäller för

läkemedelskostnader.

 Kostnader för offentligt finansierad vård samt för läkemedelskostnader bör i

överensstämmelse med utredningens förslag även i fortsättningen vara

avdragsgilla för en arbetsgivare.

 Förmånen av fri offentligt finansierad tandvård förmånsbeskattas redan enligt

nuvarande bestämmelser. Utredningens förslag om förmånsbeskattningen av fri

offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt fria läkemedel är i linje med

1990 års skattereform. Förmånerna utgörs av bl.a. de patientavgifter som

arbetsgivaren ersätter den anställde för. Patientavgifterna är närmast att anse

som en självrisk och några högre förmånsvärden kan inte bli aktuella med hänsyn

till högkostnadsskyddet, som även innefattar läkemedelskostnader. Enligt vår

uppfattning finns det därför starka skäl för att ändra nuvarande undantag från

förmånsbeskattning och beskatta förmånen av fri offentligt finansierad vård samt

läkemedelskostnader.

Icke offentligt finansierad vård

Den icke offentligt finansierade vården är av begränsad omfattning eftersom

flertalet privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster omfattas av det

offentliga finansieringssystemet.

 Stora svårigheter uppkommer om den icke offentligt finansierade vården skall

inordnas i den beskrivna skattemässiga mallen. Det gäller särskilt hur förmånen

skall värderas, vilket, som framgår av utredningen, varit ett svårbemästrat

problem även i tidigare lagstiftningssammanhang. Utredningen har här föreslagit

en värderingsgrund enligt patientavgiftsmodellen. En sådan grund har den

fördelen att värderingen sker enligt en administrativt lättillämpad schablon och

att beskattningen knappast kan uppfattas som för hög. Å andra sidan kan

patientavgiftsmodellen leda till en undervärdering av förmånerna. Det gäller

särskilt i sådana fall när det finns köer inom den offentliga vården eller om

behandlingarna är ransonerade och ges enbart till de mest behövande.

 De begränsningsregler som är knutna till utredningens patientavgiftsmodell kan

vara svåra att tillämpa, särskilt i utlandsfallen. Utredningen har föreslagit

att patientavgiftsmodellen inte skall tillämpas om den anställde inte är verksam

hos arbetsgivaren i tillräcklig omfattning. Det är emellertid inte säkert att en

värdering till marknadsvärdet kan motiveras enbart på den grunden att

arbetstagaren inte arbetat i tillräcklig omfattning hos arbetsgivaren. För den

anställde borde förmånen objektivt sett vara av samma värde oavsett

anställningens omfattning.

 Skatteregler på sjukvårdsområdet påverkar indirekt hälso- och

sjukvårdssystemet. Som några remissinstanser uttryckt kan de föreslagna

skattereglerna med obegränsad avdragsrätt och låg förmånsbeskattning motverka de

mål som samhället ställt upp för hälso- och sjukvårdspolitiken. Det måste därför

finnas tungt vägande skäl för att ändra skattereglerna i fråga om den icke

offentligt finansierade vården. Som nämnts berör denna vård enbart ett fåtal och

vad som framgår av utredningen och remissyttrandena synes nuvarande skatteregler

inte vara något stort problem för näringslivet. Till det kommer svårigheterna

att värdera förmånerna.

 Regeringen föreslår mot denna bakgrund att det principiella avdragsförbudet

behålls för arbetsgivarens kostnad för anställds vård inom den icke offentligt

finansierade hälso- och sjukvården. Å andra sidan skall liksom i dag inte någon

förmånsbeskattning ske hos den anställde.

 Några undantag från avdragsförbudet bör ändå komma i fråga. Avdragsrätt för

kostnader för icke offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt för icke

offentligt finansierad tandvård bör finnas när den anställde insjuknar under

tjänstgöring utomlands. Vi återkommer till denna fråga. Vidare bör avdragsrätten

gälla för anställda som inte omfattas av den offentligt finansierade vården. Det

är fråga om personer som inte är bosatta i Sverige och andra som inte har rätt

till vårdförmåner i Sverige vid sjukdom och modersskap enligt vad som följer av

förordning (EEG) nr 1402/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

Dessa avdragsmöjligheter finns emellertid redan i dag (punkt 1 av anvisningarna

till 20 § KL).

 Undantagen från avdragsförbudet torde vara tillämpliga i liten utsträckning. I

de fall avdragsrätt finns för arbetsgivaren aktualiseras frågan om

förmånsbeskattning hos den anställde med de värderingssvårigheter som uppkommer

för förmåner av detta slag. Med hänsyn till att de nu beskrivna

avdragssituationerna för icke offentligt finansierad vård gäller i rena

undantagssituationer och med beaktande av värderingssvårigheterna av förmånen

samt inte minst av förenklingsskäl föreslås att förmånen av icke offentligt

finansierad hälso- och sjukvård samt tandvård även fortsättningsvis undantas

från förmånsbeskattning.

 De föreslagna reglerna om den icke offentligt finansierade vården bör gälla

också i fråga om privata sjukvårdsförsäkringar som finansierar sådan vård.

Avdrag får alltså inte göras för sådana försäkringar. Å andra sidan beskattas

inte den anställde för förmånen av försäkringen.

 En invändning mot de av regeringen föreslagna reglerna kan vara att det för

både företaget och dess ägare och den anställde är skattemässigt fördelaktigt

med avdragsbegränsningar och ingen förmånsbeskattning av icke offentligt

finansierad vård. Ett exempel illustrerar. Enligt gällande regler reducerar ett

icke avdragsgillt belopp på 100 i bolaget underlaget för skatt hos företagets

ägare på ett sådant sätt att skatten sjunker med ca 20 (hänsyn har tagits till

att vissa ägare inte betalar skatt). En avdragsrätt för samma 100 medför ett

bortfall av bolagsskatt med ca 25 och ett bortfall av ägarskatter på ca 15.

Följaktligen sjunker totala kapitalskatten på grund av avdragsreglerna med 20

(25+15-20). Dock leder skatteplikten hos mottagaren av förmånen till ökade

skatter med 52 (skattedelen av socialavgifter och inkomstskatt på

förvärvsinkomster). Den totala skatten stiger alltså med 32 (52-20). Exemplet

visar att i en situation utan avdragsbegränsningar men med förmånsbeskattning

skulle alltså beskattningen bli högre. Ett sådant resonemang förutsätter

emellertid att förmånsvärdet bestäms till väsentligt högre nivåer än motsvarande

patientavgiften. Utredningen har övertygande visat att en högre värdering är

osäker och leder till en slumpmässig beskattning. Det skattemässiga utfallet med

avdragsbegränsningar och ingen förmånsbeskattning kan därför anses som rimligt.

Vård utomlands

En fråga gäller förmånsbeskattning av vård utomlands och arbetsgivarens

avdragsrätt för vårdkostnader utomlands. De föreslagna skattereglerna för vård i

Sverige tar sin utgångspunkt i om vården är offentligt finansierad eller inte.

En sådan distinktion är knappast praktiskt möjlig för vård utomlands.

 Begreppet offentligt finansierad vård tar visserligen sikte på den svenska

offentligt finansierade vården enligt AFL eller annan författning. Genom bl.a.

överenskommelser med andra länder har i Sverige bosatta emellertid rätt till

vård utomlands. Enligt förordningen (1994:2053) om vissa ersättningar i

internationella förhållanden till landsting och kommuner från sjukförsäkringen

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring svarar sjukförsäkringen för

kostnader för vård i annat land som Sverige skall ersätta (3 §). När den svenska

sjukförsäkringen ersätter vård utomlands ligger det nära till hands att tala om

offentligt finansierad vård. I vissa fall ersätter sjukförsäkringen inte

vårdkostnader utomlands utan vårdkostnaderna "ersätts" genom kvittning länderna

emellan. Hur länderna sig emellan löser ersättningsfrågan bör inte styra

skattereglerna.

 Av förenklingsskäl bör därför förmånen av fri hälso- och sjukvård samt tandvård

utomlands och fria läkemedel utomlands undantas från beskattning, oberoende av

om vården kan anses offentligt finansierad eller inte.

 Arbetsgivarens avdragsrätt bör å andra sidan inskränkas. I annat fall öppnas en

möjlighet för avdragsgilla behandlingar utomlands; det gäller vårdkostnader som

inte är avdragsgilla om de hade uppkommit i Sverige. Avdrag bör därför få göras

enbart när kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och läkemedel uppkommer

vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands. Om arbetsgivaren ersätter

den anställde för vård under den anställdes utlandssemester får avdrag alltså

inte göras.

 De föreslagna bestämmelserna i utlandsfallen innebär inte någon ändring av

gällande bestämmelser om förmånsbeskattning eftersom sjukvårdsförmåner generellt

är undantagna från förmånsbeskattning. Visserligen innebär nuvarande ordning att

förmånen av fria patientavgifter för tandvård skall beskattas men det torde vara

sällsynt att tandvård "som avses i 2 kap. 3 §" AFL sker utomlands (32 § 3 b mom.

KL). Under alla förhållanden undantas tandbehandling under tjänsteförrättning

utomlands (32 § 3 b mom. KL). När det gäller avdragsrätten överensstämmer

förslaget med nuvarande bestämmelser eftersom avdrag får göras för vårdkostnader

under tjänsteförrättning utomlands. Övriga vårdkostnader får inte dras av såvida

vården utomlands inte ersätts genom AFL. I den mån vård utomlands ersätts enligt

AFL och vården inte sker under tjänstgöring utomlands innebär förslaget alltså

en skärpning.

 Eftersom avdrag får göras för kostnader för vård i samband med insjuknande

under tjänstgöring utomlands bör avdrag också få göras för försäkringar som

enbart tar sikte på sjukdomsfall i utlandet. Sådana försäkringsinslag är f.ö.

inte ovanliga när det gäller reseskyddsförsäkringar. Reseskyddsförsäkringar är

avdragsgilla i näringsverksamheten (punkt 23 av anvisningarna till 23 § KL) och

förmånen beskattas inte (punkt 3 av anvisningarna till 32 § KL).

Vaccinationer

Vaccinationer sker regelmässigt på vissa arbetsplatser för att minska

produktionsbortfall på grund av influensa m.m. Enligt regeringen är det rimligt

att kostnader för vaccinationer som betingas av verksamheten bör få dras av

samtidigt som förmån av fria vaccinationer som betingas av tjänsten inte bör tas

upp som intäkt.

Tandbehandling för flygare m.fl.

Förmån av tandbehandling som har bedömts som erforderlig med hänsyn till

tjänstens krav för Försvarsmaktens submarina och flygande personal och för andra

anställda med i huvudsak likartade arbetsförhållanden är i dag skattefri (32 § 3

b mom. KL). Som utredningen föreslagit bör sådan behandling även fortsätt-

ningsvis undantas från förmånsbeskattning. Det kan även förekomma att en enskild

näringsidkare tillhör den aktuella yrkeskategorin. Förmånsbeskattningen bör vara

likformig. En enskild näringsidkare bör därför få göra avdrag för sådana

kostnader.

Sjuk- och olycksfallsförsäkringar

Av 31 § andra stycket c KL framgår att med inkomst av tjänst likställs rätt till

ersättning i annan form än livränta som utgår på grund av sjuk-eller

olycksfallsförsäkring tagen i samband med tjänst. För att en sådan försäkring

skall anses ha tagits i samband med tjänst fordras att premier för försäkringen

skall betalas av arbetsgivaren. Vidare fordras att anmälan görs till

försäkringsanstalten om att försäkringen har tagits i samband med tjänst (punkt

1 tjugoförsta stycket av anvisningarna till 31 § KL). Enligt 32 § 1 mom. KL

hänförs till intäkt av tjänst ersättning som utgått i annan form än livränta på

grund av sjuk- eller olycksfallsförsäkring tagen i samband med tjänst, dock inte

ersättning som avser sjukvårds- eller läkarkostnader.

 Nyss har föreslagits att när en arbetsgivare ersätter den anställde för dennes

utgifter för offentligt finansierad hälso- och sjukvård skall den anställde

beskattas för förmånen. Undantaget från förmånsbeskattning för ersättningar för

offentligt finansierad vård från en sjuk- eller olycksfallsförsäkring bör därför

slopas.

 I konsekvens med förslagen i övrigt bör å andra sidan förmånen av icke

offentligt finansierad hälso- och sjukvård som ersätts via försäkring inte leda

till förmånsbeskattning. Inte heller vårdförmåner utomlands bör beskattas.

 Vi föreslår därför att undantaget från beskattning av sjukvårds- eller

läkarkostnader i 32 § 1 mom. KL ändras så att undantaget enbart gäller

vårdkostnader inom den icke offentligt finansierade vården. Detta får till följd

att ersättning för sjukvårds- eller läkarkostnader för offentligt finansierad

vård, från en sjuk- eller olycksfallsföräkring tagen i samband med tjänsten,

skall förmånsbeskattas hos den anställde.

 I detta sammanhang kan erinras om att det fortfarande kan finnas arbetstagare

som har kvar avdragsrätten för premier för sjuk- eller olycksfallsförsäkringar

som tagits i samband med tjänst. Det gäller försäkringar som tecknats före den 1

januari 1988. Enligt en övergångsbestämmelse (SFS 1987:1303) tillämpas äldre

avdragsregler i 33 § 1 mom. KL för dessa försäkringar.

Kostnader som har samband med sjukvård m.m.

De föreslagna reglerna tar enbart sikte på öppen hälso- och sjukvård,

sjukhusvård och läkemedel. Vid sidan av vården kan andra kostnader/förmåner

komma i fråga, t.ex. för resor. Bedömningen av sådana kostnader/förmåner får

alltså ske enligt andra regler än de nu föreslagna.

Lagregleringen

Lagtekniskt föreslås att avdragsbegränsningarna i 20 § KL och i punkt 1 av

anvisningarna till nämnda paragraf tas bort. I stället införs en ny

anvisningspunkt till 23 § KL som reglerar sjukvårdsområdet (inkomst av

näringsverksamhet). I anvisningspunkten anges när utgifter för icke offentligt

finansierad hälso- och sjukvård samt tandvård får dras av Vidare anges när

kostnader utomlands är avdragsgilla. Dessa bestämmelser gäller även för enskilda

näringsidkare och delägare i handelsbolag för vilka avdrag normalt sett inte

medges för utgifter på sjukvårdsområdet eftersom det är fråga om privata lev-

nadskostnader. Undantag görs alltså för utlandstjänstgöring m.m. vare sig vården

gäller en anställd eller en näringsidkare. Någon avdragsregel för en

arbetsgivare för offentligt finansierad hälso- och sjukvård som gäller en

anställd behövs inte eftersom det är fråga om ordinarie driftkostnader

(personalkostnader).

 Undantagen från förmånsbeskattning finns i 32 § 3 b mom. KL (inkomst av

tjänst). Nuvarande undantag från beskattning behålls. En viktig skillnad är dock

att förmånen av offentligt finansierad vård skall tas upp som intäkt.

4.3 Företagshälsovård

Regeringens förslag: Arbetsgivare får göra avdrag

för kostnader för företagshälsovård.

 Förmånen av fri företagshälsovård beskattas inte.

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag. Några

remissinstanser, däribland RSV och Socialstyrelsen, har pekat på

gränsdragningsproblem mot bl.a. hälso- och sjukvård.

 Skälen för regeringens förslag: Företagshälsovårdens huvuduppgift är att

bedriva förebyggande arbetsmiljöarbete och arbetslivsinriktad rehabilitering. I

lagstiftning och avtal ställs i vissa fall krav på tillgång till

företagshälsovård. Arbetsgivaren är enligt arbetsmiljölagen (1977:1160, AML)

skyldig att systematiskt planera, leda och kontrollera arbetsmiljöarbetet

(internkontroll). Vidare har arbetsgivaren enligt AFL och AML ett ansvar för

rehabilitering. Både när det gäller internkontrollen och rehabiliteringsansvaret

är företagshälsovården ett viktigt instrument.

 Enligt nuvarande skatteregler är kostnader för företagshälsovård under vissa

förutsättningar avdragsgilla. Avdragsrätten var tidigare kopplad till den

aktuella företagshälsovårdsenhetens rätt till statsbidrag, vilket innebar krav

på organisation, kompetens m.m. Med anledning av att statsbidraget har upphört

är avdragsrätten nu provisoriskt knuten till de äldre kriterierna för bidrag

(punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL). Förmånen av fri företagshälsovård

beskattas inte (32 § 3 b mom. KL).

 Som framgår av utredningen har företagshälsovården en viktig uppgift i

arbetsmiljöarbetet och rehabiliteringen. Avdragsrätten bör därför bibehållas men

utan någon knytning till det upphävda systemet med statsbidrag.

Företagshälsovården är organisations- och gruppinriktad. Inslaget av

individuellt inriktad vård är begränsat och ingår endast som ett led i arbetet

med att kartlägga och förbättra arbetsmiljön. För den anställde kan därför

förmånen av fri företagshälsovård knappast innebära några inbesparade

levnadskostnader eller på annat sätt utgöra grund för förmånsbeskattning.

Förmånen av fri företagshälsovård bör därför även fortsättningsvis vara

undantagen från förmånsbeskattning.

 Skattereglerna bör inte längre vara knutna till de gamla kraven för

statsbidrag. I stället bör definitionen på företagshälsovård styras av

arbetsmiljö- och rehabiliteringslagstiftningen. Med ledning av AML, AFL och dess

förarbeten kan företagshälsovård beskrivas på följande sätt.

 * Företagshälsovården är en professionell och oberoende rådgivare för såväl

arbetsgivare som arbetstagare.

 * Företagshälsovården har till uppgift att arbeta på ett sådant sätt att

ändamålet med arbetsmiljölagen uppfylls.

 * Företagshälsovården arbetar med det förebyggande arbetsmiljöarbetet (jfr

Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse om Internkontroll av arbetsmiljön, AFS

1992:6) och arbetslivsinriktad rehabilitering (jfr Arbetarskyddsstyrelsens

kungörelse om Arbetsanpassning och rehabilitering, AFS 1994:1).

 * Företagshälsovårdens verksamhet är baserad på en bred kompetens inom

ämnesområden som medicin, teknik, beteendevetenskap, arbetsorganisation och

rehabiliteringsmetodik.

 * Företagshälsovården identifierar och beskriver sambanden mellan arbetsmiljö,

organisation, produktivitet och hälsa samt lämnar förslag till åtgärder och

verkar aktivt för att dessa genomförs.

 Enligt uppgift från Arbetarskyddsstyrelsen pågår ett arbete med att ta fram

föreskrifter som närmare kommer att beskriva företagshälsovårdens uppgifter.

Lagregleringen

Lagtekniskt föreslås att avdragsbegränsningarna i 20 § KL och punkt 1 av

anvisningarna till nämnda paragraf tas bort. Med hänsyn till näringsidkarnas

avdragsrätt bör i en ny punkt, punkt 34, av anvisningarna till 23 § KL

föreskrivas att avdrag medges för företagshälsovård. Vidare framgår av 32 § 3 b

mom. KL att förmån av företagshälsovård inte skall tas upp som intäkt.

4.4 Rehabilitering

Regeringens förslag: Avdrag får göras för kost-

nader för arbetslivsinriktade rehabiliteringsåt-

gärder i sådana fall där arbetsgivaren skall svara

för dem enligt 22 kap. AFL. Avdrag får även göras

om den skattskyldige kan visa att den förebyggande

behandlingen eller rehabiliteringen syftar till

att den anställde skall kunna fortsätta att för-

värvsarbeta.

 Den anställdes förmån av fri rehabilitering be-

skattas inte.

 Utredningens förslag: Inga avdragsbegränsningar för arbetsgivaren.

 Förmån av fri rehabilitering beskattas inte om åtgärderna är av sådant slag att

arbetsgivaren skall svara för dem enligt 22 kap. AFL. Andra behandlingsåtgärder

tas heller inte upp som intäkt under förutsättning att behandlingen syftar till

att förebygga att sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan uppstår hos en

anställd eller att rehabiliteringen syftar till att återge en anställd som

drabbats av sjukdom eller skada sin arbetsförmåga och förutsättningar att

försörja sig själv genom förvärvsarbete. För skattefrihet krävs vidare att

behovet av behandlingen eller rehabiliteringen är utrett och tillstyrkt av en

läkare med specialistkompetens i företagshälsovård eller av en läkare med en för

skadan eller sjukdomen relevant specialistkompetens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget.

Arbetarskyddsstyrelsen föreslår att även andra yrkesgrupper som svarar för

rehabilitering bör kunna godkänna behandlingar. RSV föreslår att

försäkringskassan också bör godkänna åtgärden, en uppfattning som delas av Göta

hovrätt och Kooperativa Förbundet.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande skatteregler innebär

avdragsbegränsningar för arbetsgivaren. Avdrag medges för åtgärder i enlighet

med huvudavtal på arbetsmarknaden (punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL). Som

framgår av utredningens betänkande finns det inte längre några sådana avtal i

kraft på den privata arbetsmarknaden varför bestämmelsen inte längre är

relevant.

 Å andra sidan har arbetsgivarna ett lagenligt ansvar för rehabilitering. Enligt

22 kap. 3 § AFL skall arbetsgivaren i samråd med den anställde svara för att

dennes behov av rehabilitering snarast klarläggs och att de åtgärder vidtas som

behövs för en effektiv rehabilitering. Arbetsgivaren skall göra en

rehabiliteringsutredning och försäkringskassan samordnar och utövar tillsyn över

rehabiliteringsinsatserna. Även AML innehåller bestämmelser om rehabilitering (3

kap. 2 a §).

 Med stöd av bl.a. tidigare huvudavtal på arbetsmarknaden har olika branscher

utvecklat egna rutiner för rehabilitering. Därutöver har enskilda företag

rehabiliteringsprogram.

 Förebyggande medicinsk behandling enligt 3 kap. 7 b § AFL och

arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 22 kap. AFL sker under försäk-

ringskassans överinseende. Därutöver förekommer rehabilitering utanför

försäkringskassans kontroll.

 För den anställde skall förmån av rehabilitering inte tas upp som intäkt (32 §

3 b mom. KL).

 Det är angeläget att förebyggande behandlingar och arbetslivsinriktad

rehabilitering sätts in tidigt för att få lägre sjukfrånvaro och i förlängningen

minska utslagningen i arbetslivet. I detta arbete har inte minst arbetsgivaren

ett stort ansvar. Det är på arbetsplatsen som man lättast upptäcker tecken på

skador och ohälsa. Det är därför angeläget att skattereglerna förtydligas och

att avdragsrätten i viss mån utvidgas. Som utredningen föreslagit bör avdrag

därför medges för förebyggande behandling och rehabilitering.

 Om arbetsgivaren skall uppmuntras att ta ett större rehabiliteringsansvar än

vad som åligger honom enligt lag får denna strävan inte motverkas av

förmånsbeskattning hos den anställde. Förmån av fri rehabilitering föreslås

därför även i fortsättningen vara skattefri. Det skulle också vara svårt att

finna enhetliga grunder för förmånsbeskattning av rehabilitering eftersom

patientavgifter e.d. sällan förekommer och åtgärderna sker inom olika

organisationer, t.ex. företagshälsovården, rehabiliteringskliniker,

behandlingshem för missbrukare, landstinget och rygginstitut.

 En fråga är om regleringen bör ha sin tyngdpunkt på avdrags- eller

förmånssidan. Enligt nuvarande bestämmelser är avdragsrätten begränsad.

Utredningen föreslog däremot att det inte skulle finnas några särskilda

avdragsregler medan rehabilitering undantogs från förmånsbeskattning under vissa

förutsättningar. Eftersom det är arbetsgivaren som bekostar rehabiliteringsåt-

gärderna är det många gånger naturligare att det är arbetsgivaren som visar att

förutsättningarna för avdragsrätt är uppfyllda än att den anställde skall visa

att åtgärderna faller inom det skattefria området. När en rehabiliteringsåtgärd

inte faller inom det skattefria området måste förmånen värderas och som nämnts

är det svårt att värdera sådana förmåner. Det finns därför flera skäl till att

avdragsrätten även fortsättningsvis bör vara begränsad medan förmånen undantas

från beskattning.

 Avdrag bör givetvis medges för sådana arbetslivsinriktade åtgärder som

arbetsgivaren skall svara för enligt 22 kap. AFL. Emellertid bör en arbetsgivare

kunna ta ett större rehabiliteringsansvar än vad lagen kräver, en uppfattning

som utredningen fört fram och som vunnit stöd hos remissinstanserna. Som exempel

kan nämnas att det sedan länge pågår en relativt omfattande

rehabiliteringsverksamhet med ekonomiskt stöd från näringslivet, bl.a. som en

följd av tidigare kollektivavtal. Avdrag bör därför även medges för åtgärder som

syftar till att den anställde skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Den

anställdes problem skall inte behöva vara så långt gångna att den anställde

löper stor risk att inte kunna fortsätta att arbeta. Bedömningen bör kunna ske

på ett tidigt stadium och i ett långsiktigt perspektiv. Det kan t.ex. vara fråga

om förebyggande åtgärder enligt 3 kap. 7 b § AFL. Vad som här avses är anställda

som har en förhöjd sjukdomsrisk. Den sjukdom som kan befaras uppkomma skall vara

av sådan art att den kan förväntas leda till nedsättning av arbetsförmågan. Som

exempel kan nämnas sjuklig övervikt. Det kan också gälla funktionsträning, t.ex.

hörselträning, talträning och rörelseträning i bassäng. I dessa fall har en

sjukdom orsakat en bestående funktionsnedsättning. Behandlingen avser inte att

bota sjukdomen utan att förbättra eller motverka en försämring av sjukdomen i

syfte att förhindra att arbetsoförmåga uppstår eller ökar.

 Några exempel på vanliga rehabiliteringsåtgärder som bör vara avdragsgilla är

behandling hos sjukgymnast, vård av missbrukare på behandlingshem och

ryggträning på rygginstitut.

 För att bestämmelserna inte skall missbrukas bör vissa krav ställas för att

avdrag skall medges. Några formella beviskrav med läkarintyg, som utredningen

föreslagit, bör emellertid inte finnas. Flertalet fall torde vara tämligen klara

och inte kräva någon närmare utredning. Det bör räcka med att hänvisa till t.ex.

försäkringskassans behandlingsplan. I andra fall kan intyg krävas av behandlande

personal.

 På grund av lagstiftningen om arbetsgivarens rehabiliteringsansvar förekommer

försäkringar som bl.a. täcker kostnaderna för arbetsgivarnas

rehabiliteringsutredningar. En annan försäkring inom rehabiliteringsområdet är

krisförsäkring som bekostar bl.a. psykologstöd när personalen blivit utsatt för

rån e.d. Sådana försäkringar som bekostar åtgärder inom ramen för 22 kap. AFL

eller som syftar till att den anställde skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta

bör också vara avdragsgilla.

4.5 Enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag

Regeringens förslag: I fråga om kostnader för icke

offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt

tandvård får avdrag göras endast om kostnaderna

avser en näringsidkare som inte omfattas av den

offentligt finansierade vården. När det gäller

kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och

läkemedel utomlands får avdrag göras endast när

kostnaderna uppkommer vid insjuknande i samband

med tjänstgöring utomlands.

 Avdrag får göras för kostnader för vaccination

som betingas av verksamheten. Avdrag får vidare

göras för företagshälsovård.

 Avdrag får göras för rehabilitering om den skatt-

skyldige kan visa att åtgärderna syftar till att

han eller hon skall kunna fortsätta sitt arbete.

 Utredningens förslag: Inga avdragsbegränsningar för aktiv näringsverksamhet.

För icke offentligt finansierad vård får avdrag ske till den del värdet av sådan

vård inte skall tas upp som intäkt för anställd.

 I fråga om sjukvårdsförsäkring får avdrag göras men som intäkt skall tas upp

förmånen av faktiskt utnyttjad vård värderad enligt patientavgiftsmodellen.

 Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser tar särskilt upp de enskilda

näringsidkarna. Svenska Revisorssamfundet anser att avdrag för företagshälsovård

skall få göras även i passiv näringsverksamhet.

 Skälen för regeringens förslag: Som utredningen föreslagit bör enskilda

näringsidkare eller fysiska personer som driver näringsverksamhet i handelsbolag

skattemässigt inte behandlas annorlunda än sådana som driver verksamheten i ett

aktiebolag. När det i det följande används benämningen näringsidkare avses även

delägare i handelsbolag. Lagtekniskt tas avdragsbegränsningarna i 20 § KL och

punkt 1 av anvisningarna till nämnda paragraf bort. I stället föreslås att den

nya punkten 34 av anvisningarna till 23 § KL skall innehålla särskilda

avdragsregler. Anvisningspunkten är anpassad såväl för en arbetsgivares avdrag

för kostnader på sjukvårdsområdet för personal som för en näringsidkares

kostnader för "egen" vård m.m.

 Avdragsregeln för "egen hälsovård" i punkt 23 av anvisningarna till 23 § KL,

som tar sikte på enskilda näringsidkare, tas bort. I stället gäller bestämmelsen

om företagshälsovård i punkt 34 av anvisningarna till 23 § KL.

 Någon avdragsregel som tar sikte på offentligt finansierad hälso- och sjukvård,

offentligt finansierad tandvård eller för läkemedelskostnader är inte

erforderlig. För en näringsidkare blir ett sådant avdrag meningslöst eftersom

avdraget skall minskas med ett belopp motsvarande förmånen för en anställd, dvs.

med samma belopp som avdraget (patientavgiften e.d.).

 I den nya anvisningspunkten regleras avdragsrätten även för näringsidkare. Där

finns en särskild föreskrift om när avdrag får göras för icke offentligt

finansierad hälso- och sjukvård samt icke offentligt finansierad tandvård. I

fråga om kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och läkemedel utomlands får

avdrag göras endast när kostnaderna uppkommer vid insjuknande i samband med

tjänstgöring utomlands. Vidare får avdrag göras för vaccinationer som betingas

av näringsverksamheten.

 När det gäller förebyggande behandling samt rehabilitering föreslog

utredningen ett krav på att näringsverksamheten skulle anses som aktiv, dvs. ett

aktivitetskrav uppställdes för avdragsrätten. Enligt regeringens bedömning är

det inte nödvändigt att formellt kräva att näringsverksamheten skall vara aktiv.

Däremot bör kravet vara att näringsidkaren kan visa att den förebyggande

behandlingen eller rehabiliteringen syftar till att han skall kunna fortsätta

att bedriva verksamheten. I detta krav ligger att det skall vara fråga om en

förvärvsverksamhet som i hög grad är beroende av näringsidkarens arbetsinsats.

Vi föreslår därför, i linje med vad som gäller för en arbetsgivares avdrag för

anställdas rehabilitering, att avdrag skall få göras för förebyggande behandling

och rehabilitering. Förutsättningen är att den skattskyldige kan visa att

åtgärderna syftar till att han skall kunna fortsätta sitt förvärvsarbete.

 Slutligen bör avdrag få göras för tandvård som är nödvändig för flygare m.fl.

(jfr 32 § 3 b mom. KL).

5 Personalrabatter

5.1 Sedvanliga rabatter

Regeringens förslag: Som intäkt skall inte tas upp

personalrabatt vid inköp av en vara eller en

tjänst från arbetsgivaren eller något annat före-

tag i samma koncern, om varan eller tjänsten ingår

i det ordinarie utbudet hos säljaren. Som förut-

sättning härför gäller dock att rabatten inte

överstiger den största rabatt som konsument skulle

kunna utverka på affärsmässiga grunder och inte

heller uppenbart överstiger personalrabatt som är

sedvanlig i branschen.

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringen

föreslår dock att begreppet ordinarie utbud behålls och att det uttryckligen i

lagtext anges att med största kund avses kund som är enskild konsument.

 Remissinstanserna är till övervägande del positiva till utredningsförslaget.

Näringslivets skattedelegation anser att det är rimligt att dra gränsen även för

skattefria ränteförmåner vid de villkor största kund alternativt bästa kund kan

erhålla för motsvarande typ av lån. SAS anser att personalrabatter även skall

omfatta de specifika rabattformer till anställda som finns i trafik- och

resebyråbranschen. Sveriges Bokförings-och Revisionsbyråers Förbund föreslår att

uttagsbeskattningen skall ske endast om priset på varan eller tjänsten

understiger inköpsvärdet alternativt tillverkningskostnaden i enlighet med vad

som gäller i mervärdesskattehänseende.

 Skälen för regeringens förslag: Under vilka förutsättningar personalrabatter

är skattefria anges i 32 § 3 f mom. KL. En redovisning av gällande rätt finns i

utredningens betänkande s. 109-112.

 Skattefriheten för sedvanliga personalrabatter infördes ursprungligen i

förenklingssyfte. Personalrabatterna betraktades som en s.k. personalvårdsförmån

och samma restriktioner som för andra personalvårdsförmåner skulle gälla.

Särskilt framhölls att det inte fick vara fråga om förmåner som kunde antas vara

avsedda att utgöra ett direkt vederlag för utfört arbete (prop. 1956:150). Vad

som kommit att godtas i rättstillämpningen som skattefria sedvanliga rabatter

har dock utvecklats därhän att de i enskilda fall kan uppgå till relativt stora

belopp. Den nuvarande tillämpningen uppfattas ibland som orättvis eftersom vissa

skattskyldiga kan få skattefria personalrabatter till betydande belopp medan

andra inte alls kan få skattefria rabatter.

 Det bör inledningsvis framhållas att det ligger i det allmännas intresse att

de skattefria personalrabatterna inte får en sådan omfattning att de kommer att

utgöra ett substitut för kontant lön.

 Det finns emellertid enligt regeringens mening inte tillräckliga skäl för att

slopa skattefriheten helt för personalrabatter. Slopad skattefrihet skulle

nämligen innebära svårigheter att hantera den gråzon som finns i gränsdragningen

mot vanliga kundrabatter. Den rabatt som den anställde får hos arbetsgivaren

skulle då i skattehänseende alltid komma att betraktas som en skattepliktig

förmån trots att rabatten i många fall utgår på sådana villkor att, om den

utverkades hos någon annan än arbetsgivaren, den skulle betraktas som en vanlig

kommersiell kundrabatt. Det är inte troligt att de anställda skulle uppfatta det

som rättvist om de beskattas för en rabatt som andra kan få utan

skattekonsekvenser. Detta gäller i synnerhet om de själva varit med om att

producera eller distribuera varan eller tjänsten. Det är också viktigt att

principen för skattefriheten allmänt uppfattas som rättvis.

 Den nuvarande utformningen av reglerna ger emellertid upphov till vissa

tillämpningsproblem. Utredningen har mot bakgrund av detta föreslagit ändringar

i syfte att ge reglerna rörande personalrabatter en sådan utformning att gräns-

dragningen mellan skattefria och skattepliktiga sådana klarare kommer till

uttryck i lagtexten. Regeringen kan i allt väsentligt ansluta sig till ut-

redningens förslag. Regeringen föreslår därför i det följande vissa förändringar

avseende vad som skall räknas till skattefria personalrabatter.

 RSV har i sitt remissyttrande framhållit att lagtexten endast bör innehålla

s.k. skälighetsrekvisit och att de olika omständigheter som kan vara av vikt för

bedömningen, bl.a. mängdrabatter, bör behandlas i motiven. Mot bakgrund av vad

som framkommit vid utredningens kartläggning av tillämpningen av nuvarande

regler måste det dock anses angeläget att åstadkomma en precisering av

reglerna, vilket kräver en mer detaljerad lagtext än vad RSV anser vara

behövligt.

 Det finns därför skäl att i lagtexten - tydligare än vad de nuvarande reglerna

ger uttryck för - knyta de skattefria rabatterna till vad som vid affärsmässiga

grunder för en konsument är möjligt att uppnå på marknaden. Därmed minskar också

risken generellt sett för att personalrabatterna blir ett sätt att omvandla lön

till en obeskattad förmån.

 Enbart sådana rabatter som en arbetsgivare på affärsmässig grund uthålligt kan

ge sina största kunder bör omfattas av skatteförmånen. Tillfälligt starkt

nedsatta priser kan i vissa fall vara ett uttryck för marknadspriset. Om ett

starkt nedsatt pris erbjuds de anställda måste arbetsgivaren - för att

prisnedsättningen inte skall komma att betraktas som en skattepliktig förmån -

kunna dokumentera att han även generellt tillämpat detta pris i utbudet mot sina

kunder. Vid en kraftig prissänkning i förhållande till vad som är ordinarie

marknadspris torde i regel inte utrymme finnas att lämna ytterligare

kundrabatter till de största kunderna. Därmed skulle det inte heller finnas

något utrymme för att ge ytterligare rabatt som skattefri personalrabatt.

 En remissinstans har föreslagit att förmånsbeskattning endast skall ske när

den anställde får köpa varan eller tjänsten till ett pris som understiger

inköpsvärdet alternativt tillverkningskostnaden i enlighet med uttagsbeskatt-

ningsreglerna i mervärdesskattehänseende. En sådan värdering skulle emellertid

strida mot huvudregeln att naturaförmåner skall värderas till marknadsvärdet vid

inkomsbeskattningen och bör därför avvisas.

 Av den enkätundersökning som utredningen företagit framgår att partihandeln

och andra som inte har försäljning till konsument vid en förmånsvärdering i

många fall tycks utgå från priset till sina kunder och alltså inte det pris som

tillämpas i detaljistledet eller annars mot enskild konsument. Enligt

regeringens mening bör, vilket också utredningen ansett, vid bedömningen av

rabattens storlek en jämförelse göras med varans eller tjänstens marknadspris i

konsumentledet. Marknadspriset på varan eller tjänsten skall således vara

detsamma oberoende av om den anställde arbetar i ett tillverkningsföretag eller

i detaljistledet. Lagtexten bör därför förtydligas i detta avseende. Vi åter-

kommer i författningskommentarerna till hur detta förtydligande bör utformas.

 Vidare skall framhållas att den nu aktuella skatteförmånen endast kan komma i

fråga för rabatter som ligger inom de angivna ramarna. Det innebär att om

arbetsgivaren inte alls tar betalt eller säljer till ett pris som understiger

vad som annars kan godtas som skattefri personalrabatt skall beskattning ske som

för lön för ett belopp motsvarande hela skillnaden mellan marknadspriset och vad

den anställde betalat.

 Det nuvarande kravet på att rabatten skall var sedvanlig i den meningen att

rabatt beträffande varan eller tjänsten tidigare förekommit i företaget eller

branschen bör, som utredningen föreslagit, slopas. Ett sådant villkor framstår

som omotiverat och leder till orättvisor mellan t.ex. nya och etablerade

branscher.

 Begreppet sedvanlig har även tillagts betydelsen "rimlig nivå". Utredningen

har ansett att ett sådant krav inte behövs om skattefriheten knyts till

villkoret att den inte får överstiga största rabatt som en kund kan erhålla. Det

sistnämnda begreppet har en relativt hög precision och kan i många fall

dokumenteras av arbetsgivaren genom faktiskt tillämpade rabatter mot kunder.

Regeringen delar utredningens uppfattning i detta avseende. Kravet på att det

skall vara fråga om den rabatt som ges i konsumentledet talar också för att

personalrabatterna kommer att ha en rimlig nivå.

 Det finns ändå anledning att, som utredningen föreslagit, uppställa

restriktionen "sedvanlig i branschen". Även om en arbetsgivare i normalfallet

skall kunna tillämpa samma rabatt vid försäljning till sina anställda som han i

rabatt ger sina största kunder bör den i branschen sedvanliga rabattnivån utgöra

en begränsning för vad som är rimligt och möjligt. Ett ytterligare skäl härför

är att jämförelsen med största rabatt till konsument inte innefattar ett krav på

att arbetsgivarna faktiskt lämnar rabatter också till andra än sina anställda.

Vid bedömningen av vad som är en godtagbar rabattnivå bör bl.a. de rabatter som

de största arbetsgivarna tillämpar i fråga om rabatter till anställda kunna var

särskilt vägledande. Det kan också påpekas att den av utredningen företagna

enkätundersökningen bör kunna vara av värde vid bedömningen av vad som kan anses

brukligt i de vanligaste branscherna hos detaljister. Såvitt framgår av

utredningens enkätundersökning tillämpar dock många företag högre personal-

rabatter än som ryms inom de föreslagna ramarna för skattefrihet eftersom

största kundrabatt synes vara mindre än den sedvanliga rabatten till personalen.

 Enligt nuvarande regler omfattar skattefria personalrabatter endast varor

eller tjänster som ingår i arbetsgivarens eller arbetsgivaren närstående

företags "ordinarie utbud". Utredningen har föreslagit att begreppet "ordinarie"

tas bort på grund av att det ger intryck av att rabatten inte skulle gälla för

tillfälliga partier. RSV anser att "ordinarie" bör behållas i lagtexten eftersom

uttrycket markerar att det skall vara fråga om varor eller tjänster som bjuds ut

på marknaden.

 Enligt regeringens mening bör begreppet "ordinarie" stå kvar i lagtexten.

Bestämmelsen bör ta sikte på att det skall vara varor eller tjänster som i

första hand utbjuds på marknaden till andra än personalen. Eftersom det är

tveksamt om enbart begreppet "utbud" är tillräckligt för att markera att det är

fråga om varor och tjänster som säljs till andra än personalen bör nuvarande

lydelse i detta avseende behållas. Uttrycket "ordinarie" markerar också att

skattefri personalrabatt endast kan ges på varor ur ett sortiment som arbets-

givaren normalt har till försäljning. Det går således inte att kringgå reglerna

om korsvisa rabatter genom att arbetsgivaren köper in ett parti av en vara - som

inte ingår i hans ordinarie utbud - till rabatterat pris för att sen sälja

varorna vidare till i huvudsak personalen. Om arbetsgivaren köper in varor som

inte ingår i det ordinarie utbudet och säljer dem vidare till de anställda skall

de beskattas för skillnaden mellan marknadspriset på orten och vad de har

betalat till arbetsgivaren. Om ett företags anställda får rabatt hos ett annat

företag kan s.k. korsvisa rabatter föreligga. Beskattningen av sådana rabatter

behandlas i nästa avsnitt.

 Förslaget föranleder ändring av 32 § 3 f mom. KL.

5.2 Korsvisa rabatter

Regeringens förslag: De särskilda reglerna om

korsvisa rabatter slopas. I stället skall de före-

slagna allmänna reglerna om skattefrihet för per-

sonalrabatter gälla även vid inköp från ett annat

företag i samma koncern.

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utred-

ningen har dock föreslagit att det skall vara fråga om förvärv från närstående

företag.

 Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Det skattefria området för sedvanliga rabatter

utvidgades fr.om. 1992 års taxering till att omfatta också sedvanliga rabatter

som en anställd får vid inköp av varor och tjänster från arbetsgivaren

närstående företag. Skattefriheten förutsätter att varorna eller tjänsterna

ingår i företagets ordinarie utbud och har ett nära samband med arbetsgivarens

verksamhet. Beträffande personalrabatterna - inklusive de korsvisa rabatterna -

gäller de allmänna villkor som uppställts för personalvårdsförmåner. Det innebär

att skattefriheten förutsätter att rabatterna inte är en direkt ersättning för

utfört arbete, inte utgår i kontanter, att de riktar sig till hela personalen

och att den anställde inte får åtnjuta förmåner utanför arbetsgivarens

arbetsplatser mot betalning med kupong eller annat motsvarande betalningssystem.

 Under den tid reglerna om korsvisa rabatter varit i kraft har det visat sig att

reglerna medfört vissa tolkningsproblem.

 Gränsdragningsproblemen gäller både begreppet "närstående företag" och

begreppet "nära samband" mellan de rabatterade varorna och tjänsterna och

arbetsgivarens verksamhet. Viss klarhet får anses ha uppnåtts i och med att

Regeringsrätten i juli 1994 har avgjort fyra överklagade förhandsbesked rörande

personalrabatter (RÅ 94 ref 55). Målen var ännu inte avgjorda när utredningen

lämnade sitt betänkande. I de aktuella fallen var det fråga om bilköp av

personer anställda i olika dotterbolag i en och samma koncern. En var anställd i

ett bolag som bedrev utbildningsverksamhet, en annan i ett finansbolag, en

tredje i ett företag för försäkring av vagnskadegarantier och en fjärde i ett

leasingbolag. De anställda förvärvade bilarna från ett från koncernen fristående

försäljningsföretag. Regeringsrätten fann att närståendekriteriet var uppfyllt

och pekade därvid på att köp direkt från koncernen över huvud taget inte var

möjligt. Bilen ingick vidare i koncernens sortiment. Rabatten bekostades

huvudsakligen av bilköparens arbetsgivare enligt avtal med koncernen och

återförsäljarföretaget. Regeringsrätten ansåg i samtliga fyra fall att även

sambandskriteriet var uppfyllt. Den omständigheten att arbetsgivarföretagens

verksamhet avsåg koncernens utbildningsverksamhet, finansiering,

försäkringsverksamhet resp. leasing lade inte hinder i vägen för att

sambandskriteriet skulle anses vara uppfyllt. Utgången i målen visar att

närståendekriteriet bedömts ganska generöst.

 Det finns anledning att skilja mellan korsvisa rabatter inom en grupp av

närstående företag i en och samma koncern och korsvisa rabatter i andra fall.

Tillräckliga motiv för en skattemässig gynnsam behandling finns enligt

regeringens mening inte i fråga om rabatter när det inte är fråga om närstående

företag i en och samma koncern. Däremot är situationen något annorlunda när det

gäller personalrabatter inom en koncern. Det är ofta enbart en organisations-

fråga om ett företag bedriver sin verksamhet i form av en eller flera juridiska

personer. Dessutom uppfattar kanske inte personalen denna skillnad. Detta gäller

i synnerhet som en sådan företagsgrupp ofta arbetar under ett gemensamt kon-

cernnamn.

 Utredningen föreslår att bestämmelsen om korsvisa rabatter ändras så att

skattefriheten omfattar samtliga anställda hos arbetsgivaren och arbetsgivaren

närstående företag. Med närstående företag avses, enligt utredningen, företag

inom en koncern eller att företagen står under i huvudsak gemensam ledning.

Regeringen ansluter sig till utredningens förslag dock mot den skillnaden att

skattefriheten bör begränsas till företag inom en och samma koncern. Med en

sådan begränsning behövs inte längre det andra kriteriet "nära samband". Genom

dessa förändringar begränsas utrymmet för korsvisa rabatter.

 Förslaget innebär en ändring av 32 § 3 f mom. KL.

 Flera remissinstanser inom resebranschen hävdar att reserförmåner till

anställda inom trafik och resebranschen bör behandlas som skattefria

personalrabatter. Med de förutsättningar som föreslås gälla för att personal-

rabatter skall behandlas som skattefria kan naturligtvis även reseförmåner i

vissa fall hamna inom det skattefria området. Men en förutsättning är att det är

en tjänst som ingår i företagets ordinarie utbud. Så är sällan fallet med de

rabatterade resorna för reseföretagens anställda. Resorna är dels förenade med

sådana villkor som inte tillämpas mot vanliga kunder - utom i ett fåtal fall som

t.ex. ungdomsbiljetter vid inrikes flygresor - dels ligger priserna på en sådan

nivå att de inte under längre tid skulle kunna tillämpas gentemot största kund

på affärsmässiga villkor. Rabatten är oftast så stor att den vida överstiger vad

en konsument kan få. Denna typ av rabatterade resor är också den dominerande

delen av de rabatterade resorna till anställda. Sådana reseförmåner bör därför

för anställda inom rese- och trafikbranschen regleras särskilt och inte omfattas

av begreppet personalrabatter. Regeringen har för avsikt att återkomma senare i

vår med hur dessa skall regleras. Näringslivets skattedelegation har som

sin mening framfört att gränsen för skattefria ränteförmåner, i likhet med

skattefria rabatter, bör dras vid de villkor största kund alternativt bästa kund

kan få för motsvarande typ av lån. Ränteförmåner har tidigare varit uppe för

övervägande och inte ansetts kunna falla under personalrabattsområdet.

Regeringen finner inte anledning frångå det ställningstagande som då gjordes

(prop. 1992/93:

127 s.40 och prop. 1993/94:90 s. 79).

6 Förmåner av begränsat värde

Regeringens förslag: Skattefrihet införs för för-

mån av en vara eller en tjänst om förmånen är av

begränsat värde för den anställde och varan eller

tjänsten har en väsentlig betydelse för utförandet

av den anställdes arbetsuppgifter och det är svårt

att särskilja förmånen från nyttan i anställningen.

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna är positiva till förslaget. RSV och Länsrätten i

Södermanlands län avstyrker dock förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: En närmare redogörelse för gällande rätt och

praxis finns i utredningsbetänkandet s.149-153.

 Enligt nuvarande regler beskattas en anställd för värdet av t.ex. tid-

ningsprenumeration om tidningen inte är anse som ett arbetsredskap, trots att

prenumerationen kan vara föranledd av att den anställde behöver hålla sig à jour

inom ett område med anknytning till hans yrkesutövning.

 Mot bl.a. denna bakgrund har i utredningens uppdrag ingått att överväga om

vissa förändringar av beskattningsreglerna behövs när en förmån av begränsat

värde har en inte oväsentlig betydelse för förmånstagarens yrkesutövning utan

att kunna anses som nödvändig för tjänstens fullgörande. I uppdraget har också

ingått att presentera förslag på hur gränsdragningen mot skattepliktiga förmåner

i sådana fall skall göras.

 En grundläggande utgångspunkt är, och måste även framdeles vara, att privata

levnadskostnader skall finansieras med beskattade medel. Den nuvarande

huvudregeln - att endast kostnader som varit nödvändiga för intäkternas

förvärvande är avdragsgilla - bör således ligga fast.

 Däremot anser regeringen i likhet med utredningen att en viss justering bör

kunna göras när det gäller påförande av förmånsvärde för av arbetsgivaren

betalda varor eller tjänster för arbetsbruk. Ibland kan nämligen en

förmånsbeskattning motverka andra önskvärda förändringar som på sikt kan ha en

positiv betydelse för utvecklingen av arbetslivet både socialt och ekonomiskt.

 Det är inte ovanligt att ett sådan utrustning som arbetsgivaren tillhandahåller

den anställde och som är "nödvändig för intäkternas förvärvande" till en del

också kan innebära en inbesparing i levnadskostnaderna för den anställde. Om en

sådan förmån är av mindre värde och ett närmast ofrånkomligt utflöde av att den

anställde har tillgång till utrustningen synes enligt utredningen redan enligt

gällande praxis skattefrihet föreligga. Även om en utrustning eller en tjänst

inte är nödvändig för intäkternas förvärvande bör emellertid vissa sådana

förmåner kunna undantas från beskattning. Utvidgningen av det "skattefria"

området bör begränsas till de fall där den framstår som särskilt motiverad. Så

kan anses vara fallet då arbetsgivaren svarar för kostnaden och den förmån som

uppkommer har ett begränsat värde för den anställde men samtidigt är av

väsentlig betydelse för arbetets utförande.

 Utredningen har föreslagit att förmåner som är av begränsat värde för den

anställde men har en väsentlig betydelse för utförandet av den anställdes

arbetsuppgifter skall undantas från skatteplikt. Regeringen kan i huvudsak

ansluta sig till förslaget men med det tillägget att förmånen då måste vara en

närmast ofrånkomlig biförmån. Det finns ingen anledning att från skatteplikt

undanta förmåner där det privata nyttjandet och värdet därav på ett klart och

enkelt sätt kan särskiljas och värderas. Undantaget bör således begränsas till

fall där förmånen är av sådan karaktär att den är svår att särskilja från nyttan

i tjänsten.

 Detta leder i och för sig till en olikformig behandling i beskattningen,

eftersom en avdragsrätt i motsvarande fall inte tillerkänns den anställde när

han själv svarar för kostnaden. Som tidigare framhållits är presumtionen normalt

sett betydligt starkare för att ett arbetsredskap är av väsentlig betydelse för

arbetet i det fall arbetsgivaren svarar för det än när den anställde själv

betalar. En olikformig behandling av de båda fallen är därför försvarbar.

 Förslaget tar inte sikte på det fallet att arbetsgivaren utger en kostnads-

ersättning till den anställde. Det bör begränsas till de fall arbetsgivaren

själv direkt betalar den aktuella utrustningen eller tjänsten. Begränsningen

motiveras av att arbetsgivaren redan vid denna tidpunkt bör ha klart för sig om

den utrustning eller tjänst som svarar mot kostnaden har en "väsentlig

betydelse" för den anställdes arbetsuppgifter och därför inte i skatte- eller

avgiftshänseende skall behandlas som kontant lön.

 Regeringen återkommer till den närmare utformningen av lagtexten i

författningskommentarerna.

 Förslaget föranleder ändring av 32 § 3 c mom. KL.

7 Bostadsförmån

Regeringens förslag: Bostadsförmånsvärdet skall

kunna jämkas även vid beräkning av arbetsgivarav-

gifter, när bostaden på grund av representations-

skyldighet är större än normalt för en person i

motsvarande ställning utan representationsskyldig-

het.

 Skälen för regeringens förslag: Vid bestämmandet av underlaget för

arbetsgivaravgifter och preliminärskatteavdrag skall värdet av förmån av bostad

som är belägen i Sverige och inte är semesterbostad beräknas schablonmässigt

per kvadratmeter bostadsyta (8 § uppbördslagen 1953:272, UBL). Vid inkomsttaxe-

ringen däremot värderas bostadsförmånen till i orten gällande hyrespris eller om

tillfälle till sådan jämförelse saknas, efter annan lämplig grund (42 § första

stycket KL). I punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 32 § KL anges att

angående värdesättningen å bostadsförmån och andra naturaförmåner, som kan ingå

i avlöningen meddelas bestämmelser i 42 § KL och därtill hörande anvisningar.

Vidare sägs i samma anvisningspunkt att om en tjänstebostad med hänsyn till

vederbörande tjänsteinnehavares i tjänsten åliggande representationsskyldighet

är större än vad som skäligen kan anses erforderligt för en person i motsvarande

ställning men utan särskild, med tjänsten förenad representationsskyldiget skall

som bostadsförmånsvärde upptas endast vad som kan anses motsvara en bostad av

sistnämnda beskaffenhet. Motsvarande gäller även i vissa andra fall.

 Enligt 5 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

(USAL) kan arbetsgivaren begära att värdet skall jämkas om schablonvärdet

avviker med mer än 10 procent från det värde som följer av 42 § första stycket

KL. Denna regel trädde i kraft den 1 januari 1994.

 När det gäller representationsbostäder har det i den praktiska tillämpningen

visat sig att man hos skattemyndigheter och domstolar tolkar möjligheten till

jämkning på olika sätt. I vissa fall medges jämkning bara om värdet enligt

schablon beräknat på hela bostadsytan avviker mer än 10 procent från ortens

pris. I andra fall medges jämkning även med hänsyn tagen till vad som sägs i

punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 32 § KL om representationsbostad.

 Enligt regeringens mening bör jämkning enligt 5 § USAL av bostadsförmånsvärdet

kunna ske även i representationsbostadsfallen. Det finns därför anledning att

förtydliga 5 § USAL så att detta klart framgår.Detta värde bör också anges på

kontrolluppgiften. Det föranleder ändring i 3 kap. 7 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgift.

8 Vissa lagtekniska justeringar

Regeringens förslag: Ett förtydligande görs be-

träffande regeln om indexuppräkning av skikt-

gränsen för statlig inkomstskatt i 2 § i lagen om

beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsin-

komster vid 1996-1999 års taxeringar.

 Vidare görs en justering av övergångsreglerna

till lagen (1994:1855) om ändring i KL beträffande

avdrag för barnomsorgskostnader.

 Skälen för regeringens förslag: När lagen (1994:1852) om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar infördes, var

avsikten att skiktgränsen skulle justeras årligen i förhållande till hur mycket

basbeloppet har förändrats i procent mellan det andra året före taxeringsåret

och året före taxeringsåret, med tillägg av 1,2 procentenheter (det s.k.

reallöneskyddet). I propositionen (prop. 1994/95:25) föreslogs att detta skulle

komma till uttryck i lagtexten (2 §) genom att föregående års skiktgräns skulle

multipliceras med det jämförelsetal som enligt 1 kap. 6 § andra stycket AFL

skulle ligga till grund för bestämmande av basbeloppet för året före taxerings-

året. Under riksdagsbehandlingen ändrades dock lydelsen av 1 kap. 6 § andra

stycket AFL utan att någon ändring gjordes i 2 § lagen om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar. För att nämnda

lagrum skall få avsedd innebörd måste den därför justeras.

 I prop. 1994/95:61 föreslog regeringen (socialdepartementet) bl.a. att

vårdnadsbidraget skulle slopas från och med den 1 januari 1995. I propositionen

föreslogs också en övergångsregel till 33 § 2 mom. KL som innebar att äldre

regler skulle gälla beträffande avdrag för barnomsorgskostnader som hänförde sig

till tiden före den 1 januari 1995. I den samordning som skedde i riksdagen av

ändringar i kommunalskattelagen som behandlats i olika utskott föll denna

övergångsregel bort (bet. 1994/95FiU1). Punkt 3 av övergångsbestämmelserna till

lagen (1994:1855) om ändring i kommunalskattelagen bör därför kompletteras med

en övergångsbestämmelse beträffande avdrag för barnomsorgskostnader.

9 Ekonomiska effekter för den offentliga sektorn

Förslaget om att förmåner av offentligt finansierad vård (patientavgift) och

läkemedel skall inkomstbeskattas innebär en inkomstförstärkning för det allmänna

med ca 200 miljoner kr.

 Inom området personalrabatter föreslås dels att möjligheten till skattefria

korsvisa rabatter begränsas till rabatter som ges av ett företag inom den

koncern inom vilken den skattskyldige arbetar dels att kravet på "nära samband"

slopas. Det förra innebär en uppstramning och det senare en viss utvidgning av

nuvarande område för skattefria rabatter. I övrigt innebär förslaget inte några

förändringar i förhållande till gällande lagstiftning, utan förslaget innebär

snarare ett klarläggande av gällande regler om vad som är en tillåten rabatt och

vad som är att betrakta som en skattepliktig förmån. Förslaget får i princip

anses vara kostnadsneutralt.

 Vidare föreslås att vissa förmåner av varor eller tjänster som är av väsentlig

betydelse för arbetets utförande men där förmånen av varan eller tjänsten är av

begränsat värde för den anställde skall undantas från beskattning när förmånen

svårligen kan särskiljas från nyttan i anställningen. Detta innebär en viss

utvidgning av det skattefria området. Men ändringen torde innebära en anpassning

till hur reglerna tillämpas i praktiken. Eventuella inkomstminskningar för det

offentliga torde därför vara marginella.

10 Författningskommentarer

10.1 Kommunalskattelagen (1928:370)

20 §

Som en följd av att avdragsbegränsningarna avseende kostnader för hälsovård m.m.

flyttas till punkt 34 av anvisningarna till 23 § KL tas hänvisningen till

anvisningarna till 20 § KL bort.

32 § 1 mom.

Som en följd av att hälso- och sjukvårdsförmåner generellt är undantagna från

förmånsbeskattning gäller detta även när ersättning för sjukvårdskostnader utgår

till den anställde från en sjuk- eller olycksfallsförsäkring som tagits i

samband med tjänst.

 Förmån av fri offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt fria läkemedel

skall enligt den föreslagna lydelsen tas upp som intäkt av tjänst. Därför bör

även sådana ersättningar från nämnda försäkringar beskattas. Med hänsyn till att

förmån av fri icke offentligt finansierad vård undantas från förmånsbeskattning

gäller motsvarande undantag försäkringsersättningar för sådan vård. Även förmån

av fri vård utomlands undantas från beskattning.

32 § 3 b mom.

Av bestämmelsen framgår att sjukvårdsförmåner, med de undantag som framgår av

paragrafen, skall tas upp som intäkt. Den stora skillnaden mot dagens regler är

att förmånen av fri offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt förmånen av

fria läkemedel skall tas upp som intäkt. Förmån av fri offentligt finansierad

tandvård förmånsbeskattas redan enligt nuvarande bestämmelser.

 Förmån av icke offentligt finansierad hälso- och sjukvård samt icke offentligt

finansierad tandvård skall emellertid inte tas upp som intäkt.

 Inte heller beskattas sjukvårdsförmåner utomlands.

 Förmånen av fri företagshälsovård, förebyggande behandling eller rehabilitering

skall inte tas upp som intäkt. Bestämmelsen ansluter till avdragsregeln för

arbetsgivare i den nya punkten 34 av anvisningarna till 23 § KL. Det bör

anmärkas att även om en arbetsgivare inte skulle få göra avdrag för sådana

kostnader är ändå den förebyggande behandlingen eller rehabiliteringen

undantagen från förmånsbeskattning hos den anställde. Det kan gälla en situation

där åtgärden inte finns med i försäkringskassans behandlingsplan och där

arbetsgivaren inte heller på annat sätt kan visa att åtgärderna syftar till att

den anställde skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Förutsättningen för att

förmånsbeskattning ändå inte skall komma i fråga är givetvis att åtgärderna kan

anses som förebyggande behandling eller rehabilitering. Begreppen förebyggande

behandling och rehabilitering har naturligtvis samma innebörd i avdragsregeln

som i bestämmelsen om undantag från förmånsbeskattning.

 Förmånen av fri vaccination som betingas av tjänsten skall inte tas upp som

intäkt. Det gäller t.ex. influensavaccinationer eller vaccinationer inför en

tjänsteresa. Inte heller särskild tandbehandling för submarin eller flygande

personal skall tas upp som intäkt. I punkt 34 av anvisningarna till 23 § KL

hänvisas till bestämmelsen om tandbehandling för flygare m.fl. Hänvisningen tar

sikte på enskilda näringsidkares och delägares i handelsbolag avdrag för sådan

tandbehandling. Ordet "anställds" har tagits bort för att beskrivningen av de

aktuella yrkesgrupperna bättre skall passa in även på näringsidkare.

32 § 3 c mom.

Bestämmelsen innehåller den föreslagna regeln om undantag från för-

månsbeskattning i vissa fall för varor eller tjänster som arbetsgivaren

tillhandahåller. Skälen härför har kommenterats i allmänmotiveringen (se avsnitt

6).

 I lagtexten uppställs tre krav för att förmånen inte skall beskattas.

 En första förutsättning för skattefrihet är att varan eller tjänsten är av

väsentlig betydelse för utförandet av den anställdes arbetsuppgifter. Det bör

krävas att betydelsen är påtaglig utan att varan eller tjänsten behöver vara

direkt nödvändig för arbetets utförande.

 Ett andra krav för skattefrihet är att den förmån som den anställde får av

varan eller tjänsten är av begränsat värde. Däri ligger att förmånsvärdet inte

får uppgå till större belopp. Någon absolut beloppsgräns för vad som är

begränsat värde kan inte anges. Flera olika faktorer bör vägas in vid

bedömningen, som t.ex. förmånens faktiska värde och om det innebär en faktisk

inbesparing i en anställds normala privata levnadskostnader.

 Det tredje kravet för skattefrihet är att förmånen inte utan svårighet kan

särskiljas från nyttan i anställningen. Härmed avses att det är själva förmånen

som sådan eller värdet därav som inte kan särskiljas. Som exempel kan nämnas att

arbetsgivaren betalar en tidningsprenumeration och tidningen är av väsentlig

betydelse för tjänsteutövningen. Om tidningen också är av visst privat värde är

förmånen emellertid svår att skilja ut. Som ett annat exempel där värdet av en

förmån är svår att särskilja från varans eller tjänstens nytta i anställningen

kan nämnas användandet av en persondator för privat bruk när datorn har betalats

av arbetsgivaren. Däremot kan t.ex. privata telefonsamtal från ett telefon-

abonnemang som arbetsgivaren står för särskiljas från tjänstesamtalen genom

t.ex. en specificerad telefonräkning. I sistnämnda fall skall alltså beskattning

ske på vanligt sätt för förmånen av privatsamtal.

 Förmån av fria arbetskläder och fri uniform undantas enligt 32 § 3 c mom. KL

från beskattning under vissa förutsättningar. Den föreslagna bestämmelsen om

varor och tjänster av begränsat värde har därför placerats i nämnda lagrum, men

som en huvudregel. Bestämmelsen om arbetskläder och uniformer har behållits och

utgör en variant på sådana förmåner. Orsaken till att särreglerna om arbets-

kläder och uniformer bör behållas är att förmånen inte alltid kan sägas vara av

begränsat värde för den anställde.

32 § 3 f mom.

Reglerna om skattefria personalrabatter har fått en ny utformning. Skälen härför

har angetts i den allmänna motiveringen i avsnitt 5.

 Personalrabatt föreligger i princip när en anställd av sin arbetsgivare får

köpa en vara eller en tjänst till rabatterat pris. En personalrabatt föreslås

kunna bli skattefri om den inte överstiger den största rabatt som en konsument

kan erhålla på affärsmässiga grunder. Vad som avses med affärsmässiga grunder

har utvecklats i den allmänna motiveringen.

 I lagrådsremissens lagtextförslag används benämningen "mängdrabatt" i första

stycket andra meningen. Mot bakgrund av att andra meningen är avsedd att

tillämpas även när fråga är om andra varor och tjänster än sådana som vanligen

säljs till konsument med mängdrabatt har undantagsregeln i andra meningen

utformats på det sätt som Lagrådet förordat.

 För att tydliggöra att vid bedömningen av en rabatts storlek jämförelse skall

göras med det pris en vara eller tjänst betingar när en konsument inhandlar den

på marknaden, har i lagtexten förts in begreppet konsument. Med konsument i

detta sammanhang avses i princip samma sak som i lagen (1994:1512) om

avtalsvillkor i konsumentförhållanden, dvs. fysisk person som handlar

huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet.

 Korsvisa rabatter skall i fortsättningen bara kunna vara skattefria när de ges

av företag inom en och samma koncern. Med koncern i detta sammanhang avses

sådana i lag definierade koncernbegrepp som finns i bl.a. 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385), 1 kap. 4 § lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar och 1 kap. 1 § lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa

företag. Skattefrihet föreligger endast när rabatten ges vid inköp från

arbetsgivaren eller koncernföretag. Lagrummet är således inte tillämpligt när

inköpet sker hos ett från koncernen fristående företag även om rabatten betalas

av arbetsgivaren eller ett koncernföretag.

 Det bör i sammanhanget nämnas att prisinformationslagen (1991:601) torde

avsevärt ha ökat tillgängligheten för information om tillämpade priser på en

ort. Detta bör framför allt underlätta för sådana arbetsgivare som inte själva

har försäljning till enskild konsument.

Anvisningar

till 20 §

punkt 1

I anvisningspunkten finns nu de avdragsbegränsningar som gäller för en

arbetsgivare för kostnader på sjukvårdsområdet som riktar sig till anställda.

Eftersom dessa bestämmelser enbart tar sikte på näringsverksamhet

(arbetsgivarperspektiv) har, med de materiella förändringar som föreslagits,

reglerna flyttats till den nya punkten 34 av anvisningarna till 23 § KL.

till 23 §

punkt 23

Tredje stycket innehåller en avdragsregel för en enskild näringsidkares

kostnader för företagshälsovård. Denna bestämmelse har flyttats till den nya

punkten 34 av anvisningarna till 23 § KL.

punkt 34

Anvisningspunkten är ny. Hit har flyttats de bestämmelser på sjukvårdsområdet

som i dag finns i punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL och punkt 23 av

anvisningarna till 23 § KL.

 Den nya bestämmelsen gäller såväl för en arbetsgivares sjukvårdskostnader för

anställda som för en enskild näringsidkares (eller delägares i handelsbolag)

avdrag för "egen" vård. Därför innehåller bestämmelsen inte några föreskrifter

om offentligt finansierad hälso- och sjukvård/tandvård. För en arbetsgivare är

sådana kostnader avdragsgilla som personalkostnader. En enskild näringsidkare

får inte göra avdrag för sådana kostnader eftersom det är fråga om privata

levnadskostnader.

 Första stycket innehåller ett avdragsförbud för kostnader för icke offentligt

finansierad vård samt det undantag som finns från denna huvudregel. Bestämmelsen

överensstämmer med nuvarande regler i punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL.

 I andra stycket finns en bestämmelse om avdragsbegränsningar för vård- och

läkemedelskostnader utomlands. Avdrag får göras när sådana kostnader uppkommer

vid insjuknande i samband med tjänstgöring utomlands.

 Av tredje stycket framgår att avdrag får göras för företagshälsovård.

Avdragsrätten är inte längre kopplad till statsbidragsföreskrifterna (jfr punkt

1 av anvisningarna till 20 § KL). I stället får definitionen av begreppet

företagshälsovård hämtas från AML, AFL och dess förarbeten. I avsnitt 4.3

beskrivs dessa begrepp.

 Avdrag får vidare göras för kostnader för vaccination som betingas av

verksamheten samt för tandbehandling för flygande personal m.m. När det gäller

enskilda näringsidkare finns det nu enbart en bestämmelse som reglerar

avdragsrätten på sjukvårdsområdet och den gäller "egen hälsovård" (punkt 23 av

anvisningarna till 23 § KL). Den föreslagna avdragsrätten för vaccination och

för viss tandbehandling kan därför ses som en utvidgning och ett klarlägande av

avdragsrätten för enskilda näringsidkare.

 Fjärde stycket innehåller avdragsbestämmelserna för förebyggande behandling

samt för rehabilitering. Dessa uttryck används på samma sätt som i 3 kap. 7 b §

och 22 kap. AFL. För att avdrag skall få göras för kostnader för sådana åtgärder

krävs att arbetsgivaren kan visa att dessa syftar till att den anställde skall

kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Det är alltså fråga om arbetslivsinriktade

åtgärder. Det naturliga sättet att visa syftet med dessa åtgärder är att hänvisa

till en av försäkringskassan upprättad eller godkänd plan.

 Också för enskilda näringsidkare skall syftet med åtgärderna vara att

näringsidkaren skall kunna fortsätta sitt förvärvsarbete.

Övergångsbestämmelserna till lagen (1994:1855) om ändring i

kommunalskattelagen

Ändringen har kommenterats i allmänmotiveringen avsnitt 8.

10.2 Lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

5 §

Ändringen har kommenterats i den allmänna motiveringen, se avsnitt 7.

10.3 Lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter

3 kap.

7 §

Har skattemyndigheten bestämt värdet av bostadsförmån enligt bestämmelserna i 5

§ lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare bör detta värde också

anges i kontrolluppgifter. Detta kommer till uttryck genom att hänvisning görs

till sjätte stycket i 8 § UBL.

10.4 Lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar

2 §

Ändringen har kommenterats i allmänmotiveringen i avsnitt 8.

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Beskattning

av förmåner (SOU 1994:98).

Riksförsäkringsverket (RFV), Riksskatteverket (RSV), Göta hovrätt, Kammarrätten

i Göteborg, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Göteborgs- och Bohus län,

Länsrätten i Södermanlands län, Socialstyrelsen, Arbetsgivarverket,

Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV), Arbetarskyddsstyrelsen, Konkurren-

sverket, Arbetsmiljöinstitutet, ILO-kommittén, Sveriges Akademikers

Centralorganisationen (SACO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges

Försäkringsförbund, Svenska Kommunförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF),

Svenska Revisorsamfundet SRS, Landstingsförbundet, Tjänstemännens Central-

organisation (TCO), Grossistförbundet Svensk Handel, Kooperativa Förbundet (KF),

International Air Transport Association (IATA), Svenska Rese- och

Turistindustrins Samarbetsorganisation, Arbetsgivaralliansen, Board of Airline

Representatives in Sweden (BARIS), Föreningen Svensk Företagshälsovård,

Kooperationens Förhandlingsorganisation (KFO), Scandinavian Airlines System

(SAS), SJ, Sveriges Bokförings- 

 sådana kostnader för

hälsovård, sjukvård

samt företagshälsovård

som anges i

anvisningarna;

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller kottar

till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria enligt

19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den

skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej

fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans

förvärvsverksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52 a och 55 §§ lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom. uppbördslagen

(1953:272), 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 30 § tullagen (1987:1065), 60 §

fordonsskattelagen (1988:327) och 16 kap. 12 och 13 §§ mervärdesskattelagen

(1994:200) samt kvarskatteavgift och dröjsmålsavgift beräknad enligt

uppbördslagen;

 avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,

när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken;

 belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen

(1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av

underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot

vattenförorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

in- eller utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol

eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m.m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs;

 avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

 ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det finns rätt

till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt

10 kap. nämnda lag;

 avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen (1975:1385).

(Se vidare anvisningarna.)

 32 §

 1 mom.2 Till intäkt av tjänst hänförs

 a) avlöning, arvode och kostnadsersättning samt annan förmån i pengar, bostad

eller annat som utgått för tjänsten,

 b) pension,

 c) sådan livränta som utgått på grund av sjuk-, olycksfalls- eller skade-

försäkring eller annorledes än på grund av försäkring med undantag av livränta

som utgör vederlag vid avyttring av egendom, i den mån det inte är fråga om

livränta som avses i d) och inte heller annat följer av 2 mom.,

 d) i fråga om sådan i c) angiven livränta, som utgår till följd av personskada

och på vilken 2 mom. inte är tillämpligt, den del av livräntan som avser

ersättning för förlorad inkomst av skattepliktig natur eller för förlorat

underhåll,

 e) ersättning som e) ersättning som

utgått i annan form utgått i annan form

än livränta på grundän livränta på grund

av sjuk- eller av sjuk- eller

olycksfallsförsäkring,olycksfallsförsäkring,

tagen i samband med tagen i samband med

tjänst, dock inte tjänst, dock inte

ersättning, som ersättning, som

avser sjukvårds- avser sjukvårds-

eller eller läkarkostnader

läkarkostnader, inom den icke

 offentligt

 finansierade vården

 eller för vård

 utomlands,

 f) undantagsförmåner, periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk

intäkt som avses i 31 §,

 g) engångsbelopp som utgår till följd av personskada och utgör skattepliktig

intäkt enligt punkt 1 av anvisningarna till 19 §,

 h) sådan utdelning på och vinst vid avyttring av aktier i fåmansföretag som

enligt 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall tas upp som

intäkt av tjänst,

 i) sådana förmåner och ersättningar m.m. som anges i punkterna 14 och 15 av

anvisningarna,

 j) behållning på pensionssparkonto till den del pensionssparavtalet upphör att

gälla enligt 4 kap. 6 och 14 §§ och 6 kap. 5 § lagen (1993:931) om individuellt

pensionssparande, samt till den del behållningen tas i anspråk på grund av

utmätning, konkurs eller ackord.

 Vid avskattning enligt första stycket j avses med pensionssparkontots

behållning marknadsvärdet på kontots tillgångar efter avräkning för den skatt

enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel som är hänförlig

till kontot.

 Som intäkt av tjänst räknas jämväl annat belopp än ovan sagts - såsom

vinstandel, återbäring eller vid återköp av försäkring uppburet belopp - vilket

utgått på grund av pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller

olycksfallsförsäkring, som tagits i samband med tjänst.

 Har tjänsteinnehavare som löneförmån innehaft fastighet på sådant sätt, att han

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare,

skall dock intäkt, vilken tjänsteinnehavaren åtnjutit från fastigheten, räknas

som intäkt av näringsverksamhet eller behandlas enligt reglerna för

privatbostad.

 3 b mom.3 Anställds 3 b mom. En

förmån av fri hälso-anställds förmåner av

och sjukvård, föret-fri hälso- och

agshälsovård, fria sjukvård, tandvård

läkemedel eller och fria läkemedel

ersättning för läkeme-tas upp som intäkt

delskostnader tas om den avser annat

inte upp som intäkt.än

 Har arbetsgivare - icke offentligt

utgivit ersättning finansierad hälso-

för anställds utgiftoch sjukvård,

för tandvård som - icke offentligt

avses i 2 kap. 3 § finansierad tand-

lagen (1962:381) om vård,

allmän försäkring, tas- hälso- och

ersättningen dock sjukvård samt tand-

upp som intäkt för vård utomlands och

den anställde. Som ersättning för

intäkt tas läkemedel vid vård

emellertid inte upp utomlands,

 1. sådan ersättning,- företagshälsovård,

om den avser förebyggande

anställd som inte ärbehandling eller

försäkrad enligt rehabilitering,

lagen om allmän - vaccination som

försäkring, betingas av tjänsten

 2. kostnad för eller

tandbehandling som - tandbehandling

har bedömts som som har be- dömts

erforderlig med som nödvändig med hän-

hänsyn till tjänstenssyn till tjänstens

krav för krav för Försvarsmak-

försvarsmaktens tens submarina och

submarina och flygande personal

flygande personal och för andra med i

och för andra huvudsak likartade

anställda med i arbetsförhållanden.

huvudsak likartade

arbetsförhållanden,

 3. ersättning för

tandbehandling, när

behov av denna har

uppkommit och

utförts under

tjänsteförrättning

utomlands.

 3 c mom.4 Förmån av 3 c mom. Om en

fria arbetskläder vara eller tjänst är

och fri uniform tas av väsentlig be-

inte upp som intäkt,tydelse för utföran-

om förmånen avser det av den an-

kläder som är ställdes ar-

avpassade för betsuppgifter,

arbetet och inte skall förmånen av

lämpligen kan varan eller tjänsten

användas privat. inte tas upp som

 intäkt, om förmånen är

 av begränsat värde för

 den anställde och

 det är svårt att

 särskilja det

 privata åtnjutandet

 från tjänsteanvänd-

 ningen. Inte heller

 3 f mom.5 Som tas som intäkt upp

intäkt tas inte upp förmån av fria

sedvanliga rabatter arbetskläder och fri

vid inköp av varor uniform, om förmånen

och tjänster som avser kläder som är

ingår i avpassade för arbe-

arbetsgivarens tet och inte läm-

ordinarie utbud pligen kan användas

eller i annat privat.

företags ordinarie 3 f mom. Som

utbud om företaget ärintäkt tas inte upp

närstående arbets- personalrabatter

givarens företag ochvid inköp av en vara

varorna eller eller tjänst om

tjänsterna har ett varan eller tjänsten

nära samband med ingår i det

arbetsgivarens ordinarie utbudet

verksamhet. Vad som från arbetsgivaren

sagts nu gäller dockeller något annat

inte om rabatten är företag i samma kon-

en direkt ersättningcern och inköpet görs

för utfört arbete hos arbetsgivaren

eller utgår på sätt eller sådant företag.

som anges i 32 § 3 eVad som sagts nu

mom. andra stycket gäller dock inte om

2-4. rabatten är en

 direkt ersättning för

 utfört arbete,

 överstiger den

 mängdrabatt som stör-

 sta kund i egenskap

 av konsument skulle

Även om det inte kunna utverka på

följer av 3 d mom. affärsmässiga villkor

tas som intäkt inte och inte heller om

upp sådan rabatt den uppenbart över-

eller liknande förmånstiger personal-

som transportföretagrabatt som är

enligt internatio- sedvanlig i bran-

nellt vedertagen schen. Inte heller

praxis utger för får rabatten utgå på

visad kundtrohet sätt som anges i 32 §

vid utrikes flyg- 3 e mom. andra

resor och som stycket 2-4.

slutligt tillfaller Även om det inte

en arbetstagare följer av 3 d mom.

eller uppdrags- tas som intäkt inte

tagare på grund av upp sådan rabatt

hans egenskap av eller liknande förmån

resenär. som transportföretag

 enligt inter-

 nationellt ve-

 dertagen praxis

 utger för visad

 kundtrohet vid

 utrikes flygresor

 och som slutligt

 tillfaller en ar-

 betstagare eller

 uppdragstagare på

 grund av hans

 egenskap av resenär.

 42 §6

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte används som

semesterbostad skall beräknas med ledning av i orten gällande hyrespris eller,

om tillfälle till sådan jämförelse saknas, efter annan lämplig grund.

 Värdet av produkter, varor eller andra förmåner, som ingår i lön eller annan

inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

 Bilförmån och Bilförmån, kostförmån

kostförmån värderas och vissa

enligt särskilda reseförmåner värderas

grunder som anges i enligt särskilda

anvisningarna. grunder som anges i

 anvisningarna.

 (Se vidare anvisningarna.)

 Anvisningar

 till 20 §

 1.7 Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna paragraf

ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga försäkringar och

avgifter till kassor, föreningar och andra sammanslutningar, i vilka den

skattskyldige är medlem. Avdrag får dock göras för sådana premier och avgifter i

den omfattning som anges i 33 §, 46 § 2 mom., punkterna 21 och 23 av

anvisningarna till 23 § och punkt 6 av anvisningarna till 33 §. Avdrag får även

göras för inbetalning på pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2

mom. och punkt 21 av anvisningarna till 23 §.

 Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till arbetsgivar-

organisationer. Beträffande sådana avgifter gäller att avdrag medges till den

del avgifterna avser medel för konfliktändamål. Bedömningen av vad avgifterna

avser får grundas på uppgifter i organisationens budget om inte särskilda skäl

talar mot det. Vid bedömningen skall dock avgifterna alltid i första hand

avräknas mot kostnaderna för den övriga organisationsverksamheten.

 Utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till

omkostnader i förvärvskälla endast om de har omedelbart samband med

verksamheten, såsom då fråga uteslutande är om att inleda eller bibehålla

affärsförbindelser och liknande eller då utgifterna avser jubileum för

företaget, invigning av mera betydande anläggning för verksamheten,

stapelavlöpning eller jämförliga händelser eller då utgifterna är att hänföra

till personalvård. Avdrag medges i det enskilda fallet inte med större belopp än

som kan anses skäligt och inte i något fall för utgifter för spritdrycker och

vin. Avdrag för måltidsutgifter medges normalt inte med större belopp än som

motsvarar skäliga utgifter för lunch.

 Till kostnader för

hälsovård, sjukvård

samt

företagshälsovård, för

vilka avdrag inte

medges enligt denna

paragraf, räknas

 kostnader för hälso-

och sjukvård för

vilken ersättning

inte utges enligt

lagen (1962:381) om

allmän försäkring i

den mån kostnaderna

inte avser

antingen sjuk- och

tandvårdskostnader

som uppkommer vid

insjuknande i

samband med

tjänsteförrättning

utomlands eller

sjuk- och

tandvårdskostnader

för anställd som inte

är försäkrad enligt

lagen om allmän

försäkring,

 kostnader för

företagshälsovård som

inte uppfyller

villkoren i 3 § 1-7

den upphävda

förordningen

(1985:326) om

bidrag till

företagshälsovård samt

 kostnader för sådan

verksamhet som

avser

rehabilitering

eller liknande och

som inte bedrivs

efter grunder som

fastställs i kollek-

tivavtal mellan

arbetsmarknadens

huvudorganisationer.

 till 23 §

 23.8 Avdrag får göras för fastighetsskatt och särskild löneskatt på

pensionskostnader och speciella för näringsverksamheten utgående skatter och

avgifter till det allmänna. Däremot får svenska allmänna skatter inte dras av

(se 20 §). Avdrag får dock göras för mervärdesskatt som har återförts enligt 9

kap. 5 eller 6 § mervärdesskattelagen (1994:200) och inbetalats till staten.

 Premie för grupplivförsäkring, som tecknats av fysisk person i hans egenskap av

utövare av viss näringsverksamhet, utgör avdragsgill omkostnad i

näringsverksamheten. Om den ersättning, som kan komma att utfalla på grund av

försäkringen, utgår efter väsentligt förmånligare grunder än vad som gäller

enligt grupplivförsäkring för befattningshavare i statens tjänst, skall dock

endast den del av premien som kan anses motsvara förmåner enligt

grupplivförsäkring för nämnda befattningshavare räknas som omkostnad i

näringsverksamheten. Premie för reseskyddsförsäkring avseende resa i

verksamheten utgör avdragsgill omkostnad i näringsverksamheten.

 Avdrag medges för

kostnader för egen

hälsovård i den mån

förmån av fri sådan

vård för anställd är

skattefri enligt

32 § 3 b mom. första

stycket.

 Bestämmelserna i punkt 6 av anvisningarna till 33 § om avdrag för avgift till

erkänd arbetslöshetskassa gäller också beträffande inkomst av näringsverksamhet.

 Bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 33 § om avdrag för kostnader för

resor till och från arbetsplatsen och i 33 § 2 mom. om begränsning i rätten till

avdrag för sådana kostnader gäller också beträffande inkomst av

näringsverksamhet. Om den skattskyldige har kostnader för sådana resor både i

inkomstslaget tjänst och i inkomstslaget näringsverksamhet skall begränsningen

avse de sammanlagda kostnaderna och i första hand medföra en minskning av

avdraget i inkomstslaget tjänst.

 34. Avdrag får inte

 göras för kostnader

 för icke offentligt

 finansierad hälso-

 och sjukvård samt

 icke offentligt

 finansierad tandvård

 utom när kostnaderna

 avser en anställd

 eller en

 näringsidkare som

 inte omfattas av

 den offentligt

 finansierade vården

 enligt lagen

 (1962:381) om allmän

 försäkring eller

 annan författning.

 I fråga om

 kostnader för hälso-

 och sjukvård,

 tandvård och läke-

 medel utomlands får

 avdrag göras endast

 när kostnaderna

 uppkommer vid

 insjuknande i

 samband med tjänst-

 göring utomlands.

 Avdrag får göras för

 kostnader för

 företagshälsovård,

 vaccinationer som

 betingas av

 verksamheten och för

 sådan nödvändig

 tandbehandling som

 avses i 32 § 3 b

 mom.

 Avdrag får vidare

 göras för kostnader

 för

 arbetslivsinriktade

 rehabiliteringsåtgärder

 i sådana fall där

 arbetsgivaren skall

 svara för dem enligt

 22 kap. lagen om

 allmän försäkring

 eller där den

 skattskyldige kan

 visa att den före-

 byggande

 behandlingen eller

 rehabiliteringen

 syftar till att den

 anställde skall

 kunna behålla sin

 anställning eller, i

 fråga om

 näringsidkare,

 fortsätta sitt

 arbete.

 till 42 §

 4.9 Om den 4. Om den

skattskyldige utger skattskyldige utger

ersättning för en ersättning för en

förmån skall för- förmån skall för-

månsvärdet, beräknatmånsvärdet, beräknat

enligt punkterna 2 enligt punkterna

och 3, sättas ned 2,3 och 6 sättas ned

med ersättningens med ersättningens

belopp. belopp.

 Värdet av bilförmån och förmån av fri kost, beräknat enligt punkterna 2 och 3,

får jämkas uppåt eller nedåt, om det finns synnerliga skäl. Som synnerliga skäl

för jämkning nedåt av värdet av bilförmån anses att bilen används som

arbetsredskap eller att tjänstekörningen är omfattande eller att andra sådana

omständigheter föreligger.

 6. Värdet av förmån

 av fri eller delvis

 fri resa som utgår

 till någon på grund

 av anställning eller

 särskilt uppdrag

 inom rese- eller

 trafikbranschen

 beräknas enligt

 tredje-femte

 styckena, om in-

 skränkande villkor

 gäller för resan.

 Med inskränkande

 villkor avses att

 resan får företas

 endast under viss

 tid, på vissa

 avgångar eller

 endast i mån av

 platstillgång vid

 resans avgång och

 villkoren dels

 väsentligen avviker

 från vad som gäller

 för resor som säljs på

 allmänna marknaden,

 dels innebär en

 påtaglig olägenhet.

 En resa värderas

 till 75 procent av

 det genomsnittliga

 lägsta mark-

 nadspriset för

 motsvarande bok-

 ningsbara resa utan

 insksränkande

 villkor.

 En flygresa

 värderas i stället

 till 40 procent av

 det genomsnittliga

 lägsta marknadsvärdet

 för motsvarande

 bokningsbara resa

 utan inskränkande

 villkor om det för

 resan gällt sådant

 inskränkande villkor

 att den endast får

 företas i mån av

 platstillgång vid

 avgången.

 Vid bestämmande av

 genomsnittliga

 lägsta marknadspris

 skall följande

 iakttas. Priset

 beräknas för perioden

 oktober andra året

 före beskattningsåret

 till och med

 september året före

 beskattningsåret. I

 första hand skall

 jämförelse göras med

 priser för resor med

 samma slags

 transportmedel och

 med samma

 destinationsort

 eller när sådant

 underlag saknas,

 med priser för resor

 med samma slags

 transportmedel och

 med likartad

 resesträcka. För

 flygresor skall

 världen indelas i

 zoner som är

 väsentligen

 enhetliga i fråga om

 resestruktur och

 priser. Det

 genomsnittliga

 lägsta marknads-

 priset skall

 bestämmas till det

 regelmässigt

 genomsnittliga

 lägsta priset på

 allmänna marknaden

 inom respektive

 mellan zonerna.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första gången vid

1997 års taxering. Äldre bestämmelser tillämpas dock för utgifter för hälso- och

sjukvård, tandvård, läkemedel, företagshälsovård och rehabilitering som hänför

sig till tid före ikraftträdandet.

1Senaste lydelse 1994:1781.

2Senaste lydelse 1993:938.

3Senaste lydelse 1987:1303.

4Senaste lydelse 1987:1303.

5Senaste lydelse 1993:1515.

6Senaste lydelse 1993:1515.

7Senaste lydelse 1993:938.

8Senaste lydelse 1994:201.

9Senaste lydelse 1993:1515.

2.2 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 8 § uppbördslagen (1953:272)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 Åtnjuter skattskyldig jämte kontant inkomst andra förmåner skall preliminär

A-skatt beräknas efter inkomstförmånernas sammanlagda värde. Har den

skattskyldige utgett ersättning för en förmån skall förmånsvärdet sättas ned med

ersättningens belopp.

 Värdet av bilförmån Värdet av bilförmån

skall beräknas skall beräknas

enligt punkt 2 av enligt punkt 2 av

anvisningarna till anvisningarna till

42 § kommunalskat- 42 § kommunalskat-

telagen (1928:370). telagen (1928:370).

Andra stycket andra Andra stycket andra

meningen av nämnda meningen av nämnda

anvisningspunkt anvisningspunkt

skall dock tillämpasskall dock tillämpas

endast i fall som endast i fall som

avses i sjätte avses i sjätte

stycket nedan. stycket nedan.

Värdet av förmån av Värdet av sådana

räntefritt lån ellerreseförmåner som

lån där räntan under-avses i punkt 6 av

stiger marknadsrän- anvisningarna till

tan skall beräknas 42 § kommunal-

enligt punkt 10 skattelagen skall

tredje-femte beräknas enligt vad

styckena av an- som sägs där. Värdet

visningarna till 32 §av förmån av

kommunalskattela- räntefritt lån eller

gen. lån där räntan

 understiger mark-

 nadsräntan skall

 beräknas enligt

 punkt 10

 tredje-femte

 styckena av anvis-

 ningarna till 32 §

 kommunalskat-

 telagen.

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte är

semesterbostad skall beräknas enligt följande grunder. Riket delas in i områden

som är väsentligen enhetliga i fråga om boendekostnader. Förmånsvärdet av en

bostad inom varje område skall bestämmas till det genomsnittliga värdet beräknat

per kvadratmeter bostadsyta för jämförbara bostäder inom området. Om bostaden är

belägen utom tätort med närmaste omgivning skall dock värdet bestämmas till det

lägsta av nämnda genomsnittsvärden reducerat med tio procent.

 Värdet av annan förmån än som avses i andra och tredje styckena skall beräknas

enligt 42 § andra stycket kommunalskattelagen samt punkt 1 andra och tredje

styckena och punkt 3 av anvisningarna till den paragrafen.

 Föreligger fall som avses i punkt 4 andra stycket av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen får skattemyndigheten bestämma värdet av förmånen med hänsyn

härtill.

 Om skattemyndigheten bestämt värdet av förmånen enligt bestämmelserna i 5 §

andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

skall detta värde användas även vid beräkning av preliminär A-skatt.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första gången i fråga

om preliminär skatt för år 1996.

1Lagen omtryckt 1991:97.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

2Senaste lydelse 1993:1516.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av

 socialavgifter från arbetsgivare

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Skattepliktiga förmåner skall tas upp till ett värde som bestäms i enlighet med

8 § första-fjärde styckena uppbördslagen (1953:272).

 Om det föreligger Om det föreligger

fall som avses i fall som avses i

punkt 4 andra punkt 4 andra

stycket av anvis- stycket av anvis-

ningarna till 42 § ningarna till 42 §

kommunalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370), eller (1928:370), eller

sådant fall att den sådant fall att den

skattskyldige skattskyldige

skulle kunna få skulle kunna få

förmånsvärdet bestämtförmånsvärdet bestämt

med stöd av punkt 2 med stöd av punkt 2

andra stycket andra andra stycket andra

meningen av samma meningen av samma

anvisningar, får anvisningar, får

skattemyndigheten påskattemyndigheten på

framställning av framställning av

arbetsgivaren arbetsgivaren

bestämma värdet av bestämma värdet av

förmånen med hänsyn förmånen med hänsyn

härtill. Motsvarandehärtill. Motsvarande

gäller om bostadsför-gäller om

månsvärde som bestämsbostadsförmånsvärde

enligt 8 § tredje som bestäms enligt 8 §

stycket tredje stycket

uppbördslagen uppbördslagen

avviker med mer än avviker med mer än

10 procent från det 10 procent från det

värde som följer av värde som följer av

42 § första stycket 42 § första stycket

kommunalskattela- och punkt 3 andra

gen. Arbetsgivaren stycket av

skall underrätta anvisningarna till

arbetstagare som 32 § kommunalskat-

berörs av skat- telagen.

temyndighetens Arbetsgivaren skall

beslut. underrätta

 arbetstagare som

 berörs av

 skattemyndighetens

 beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995 och tillämpas första gången på förmån

som utges efter ikraftträdandet.

1Lagen omtryckt 1991:98.

2Senaste lydelse 1993:1518.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration

 och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 §1

 Värdet av förmåner Värdet av förmåner

som utgått i annat änsom utgått i annat än

pengar skall pengar skall

beräknas i enlighet beräknas i enlighet

med bestämmelserna imed bestämmelserna i

kommunalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370). Vid (1928:370). Vid

beräkning av värdet beräkning av värdet

av bilförmån och av bilförmån och

kostförmån skall dockkostförmån skall dock

bestämmelserna i bestämmelserna i

punkt 2 andra punkt 2 andra

stycket andra stycket andra

meningen och meningen och

punkt 4 andra punkt 4 andra

stycket av anvis- stycket av anvis-

ningarna till 42 § ningarna till 42 §

nämnda lag tillämpasnämnda lag tillämpas

endast i enlighet endast i enlighet

med beslut av med beslut av

skattemyndigheten skattemyndigheten

med stöd av 5 § andramed stöd av 5 § andra

stycket lagen stycket lagen

(1984:668) om (1984:668) om

uppbörd av social- uppbörd av social-

avgifter från avgifter från

arbetsgivare. Värdetarbetsgivare. Värdet

av annan av annan

bostadsförmån här i bostadsförmån här i

riket än förmån av riket än förmån av

semesterbostad semesterbostad

skall beräknas i skall beräknas i

enlighet med be- enlighet med be-

stämmelserna i 8 § stämmelserna i 8 §

tredje stycket tredje och sjätte

uppbördslagen styckena

(1953:272). uppbördslagen

 (1953:272).

 Om värdet av en förmån justerats enligt 5 § andra stycket lagen om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare skall anges att justering skett.

 Det sammanlagda värdet av förmånerna skall anges särskilt för sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 och tillämpas första gången vid

1997 års taxering.

1Senaste lydelse 1993:1517.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-03-14

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 2 mars 1995 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1.lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

 2.lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

 3.lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare,

 4.lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorerna Lars
[REDACTED_EFTERNAMN] Korsell och Monica Dahlbom.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

32 § 3 f mom.

Enligt momentets första stycke första meningen i förslaget tas som intäkt inte

upp personalrabatter vid inköp från arbetsgivaren eller något annat företag i

samma koncern av en vara eller tjänst om varan eller tjänsten ingår i det

ordinarie utbudet. I andra meningen föreskrivs att det sagda dock inte gäller om

rabatten är en direkt ersättning för utfört arbete, om den överstiger den

mängdrabatt som största kund i egenskap av konsument skulle kunna utverka på

affärsmässiga villkor eller om den uppenbart överstiger personalrabatt som är

sedvanlig i branschen. Enligt tredje meningen gäller ytterligare vissa

begränsningar.

 Av vad som anförs i lagrådsremissen synes framgå att undantagsregeln i andra

meningen angående det fallet att rabatten överstiger viss närmare angiven

mängdrabatt är avsedd att tillämpas även när fråga är om andra varor och

tjänster än sådana som vanligen säljs till konsumenter med mängdrabatt. Vid

föredragningen inför Lagrådet har som ett exempel berörts det fallet att en

anställd vid ett bilföretag köper en personbil för privat bruk. Mot denna

bakgrund förordar Lagrådet att undantagsregeln ändras i förtydligande syfte.

Enligt Lagrådets mening kan momentets första stycke andra meningen lämpligen ges

följande lydelse:

 "Vad som sagts nu gäller dock inte om rabatten är en direkt ersättning för

utfört arbete, om den överstiger den största rabatt som en konsument kan erhålla

på affärsmässiga grunder eller om den uppenbart överstiger personalrabatt som är

sedvanlig i branschen."

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande; statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_________

Regeringen beslutar proposition 1994/95:182 Beskattning av fri hälso- och

sjukvård samt vissa andra förmåner.