Regeringens proposition

 1993/94:112

 Disciplinförseelser av krigsmän m.m.

 Regeringen överlämnar denna proposition till

 riksdagen.

 Stockholm den 13 januari 1994

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Försvarsdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 Propositionen innehåller förslag till ändringar i

 lagen (1986:644) om disciplinförseelser av

 krigsmän, m.m.

 Den 1 juli 1994 skall de myndigheter som för närva-

 rande ingår i huvudprogram 1-4 i försvarsmakten

 slås samman till en myndighet som skall kallas

 Försvarsmakten. Vissa stödmyndigheter som i dag

 ingår i huvudprogram 5 i försvarsmakten kommer

 fr.o.m. den 1 juli 1994 att vara särskilda

 myndigheter utanför Försvarsmakten.

 För krigsmän gäller enligt lagen om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m. särskilda

 regler om disciplinansvar. I 21 kap. brottsbalken

 finns bestämmelser om brott av krigsmän som är

 tillämpliga vid höjd beredskap. Enligt dessa

 författningar är vid höjd beredskap all personal

 som är tjänstgöringsskyldig inom försvarsmakten

 krigsmän. Hos de myndigheter som i dag tillhör

 försvarsmakten, men som inte skall ingå i den nya

 myndigheten, finns sådan tjänstgöringsskyldig

 personal. I den mån denna personal inte

 krigsplaceras i den nya myndigheten Försvarsmakten

 omfattas personalen i fortsättningen inte av

 disciplinansvarssystemet eller av bestämmelserna i

 21 kap. brottsbalken.

 Frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan prövas

 i dag enligt lagen om disciplinförseelser av

 krigsmän, m.m. av den myndighet vid vilken

 krigsmannen tjänstgör eller har tjänstgjort senast.

 Disciplinärenden skall på myndighetens vägnar

 avgöras av myndighetschefen eller dennes

 ställföreträdare. Även efter den nya myndigheten

 Försvarsmaktens inrättande är det myndigheten som

 skall pröva frågorna. Omorganisationen medför dock

 att det är nödvändigt att bestämma vilka chefer

 inom myndigheten på regional och lokal nivå som

 skall vara berättigade att besluta i

 disciplinärenden. I propositionen lämnas förslag

 som innebär att sådana chefer anges i lagen.

 Propositionen innehåller också förslag om att det

 åt en kompanichef eller motsvarande chef skall få

 överlämnas att besluta också om disciplinpåföljden

 löneavdrag för högst tio dagar.

 Vidare föreslås att Försvarsmakten eller någon

 annan myndighet som handlägger disciplinärenden

 skall vara behörig att föra det allmännas talan i

 tingsrätt och hovrätt i disciplin- och

 ersättningsärenden.

 Propositionen innehåller också förslag till

 ändringar av följdkaraktär med anledning av

 försvarsmaktens omorganisation.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

 Slutligen innehåller propositionen förslag om att

 en ny myndighet för hantering av pliktpersonal

 skall inrättas den 1 juli 1995.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut................

 4

 2 Lagtext....................................

 5

 2.1 Lag om ändring i lagen (1986:644) om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m...

 5

 2.2 Förslag till

 lag om ändring i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation.............................. 9

 3 Ärendet och dess beredning.................

 11

 4 Ansvarssystemet enligt disciplinlagen,

 m.m. .....................................

 15

 5 Handläggningen i domstol...................

 19

 6 Ändringar med anledning av att den nya

 myndigheten Försvarsmakten inrättas........

 21

 7 Möjlighet för kompanichef eller

 motsvarande chef att besluta om löne-

 avdrag.....................................

 26

 8 Vem skall föra det allmännas talan i

 ärenden om disciplinansvar och

 ersättningsskyldighet i domstol

 ........................................... 28

 9 En ny myndighet för hantering av

 pliktpersonal

 ........................................... 30

 10 Specialmotivering..........................

 32

 Bilaga 1 Överbefälhavarens promemoria 1991-09-2634

 Bilaga 2 Förteckning över de remissinstanser som

 avgett yttrandeöver Överbefälhavarens promemoria

 1991-09-26

 ................................................ 36

 Bilaga 3 Förteckning över de remissinstanser som

 har avgettyttrande över Betänkande av

 Åklagarutredningen -90 (SOU1992:61) ........... 37

 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag

 ....................................... 38

 Bilaga 5 Lagrådets yttrande.....................

 41

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 13 januari 1994 . . . . . . . . . . . . . . .

 . . . . . . . . . . .. . . . .42

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till

 - lag om ändring i lagen (1986:644) om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m.,

 - lag om ändring i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation,

 2. godkänner det som regeringen förordar om

 nedläggning av Värnpliktsverket och

 Vapenfristyrelsen samt inrättande av en ny

 myndighet för hantering av pliktpersonal (avsnitt

 9).

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

 2.1 Lag om ändring i lagen (1986:644) om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 20, 21, 40, 44, 46, 47, 54

 och 60 §§ lagen (1986:644) om disciplinförseelser

 av krigsmän, m.m. skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 20 §

 Ärenden som avses i 19 § Vid Försvarsmakten skall

 skall avgöras av ärenden som avses i 19 §

 myndighetschefen eller, prövas av chefen för det

 efter regeringens förband eller den enhet

 förordnande, av någon av annat slag, vid vilken

 annan chef vid myn- krigsmannen tjänstgör

 digheten med lägst eller, om han inte längre

 överstelöjtnants eller tjänstgör, senast har

 kommendörkaptens tjänstgjort, såvida

 tjänstegrad. chefen har lägst överstes

 eller kommendörs

 tjänstegrad.

 Försvarsmakten får dock

 besluta, att någon annan

 chef vid förbandet eller

 enheten som har lägst

 överstelöjtnants eller

 kommendörkaptens

 tjänstegrad får pröva

 21 § ärendena.

 Myndighetschefen får

 överlämna åt andra

 chefer vid myndigheten, En chef som avses i 20 §

 dock lägst en får överlämna åt andra

 kompanichef eller chefer som tjänstgör

 motsvarande chef, att under honom, dock lägst

 pröva frågor om en kompanichef eller

 disciplinansvar för motsvarande chef, att

 personal som står under pröva frågor om

 deras befäl, under disciplinansvar för

 förutsättning att personal som står under

 deras befäl, under förut-

 sättning att

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott,

 2. förseelsen har erkänts och

 3. förseelsen inte bör 3. förseelsen inte bör

 medföra svårare påföljd medföra svårare påföljd

 än varning eller än varning,

 extratjänst eller extratjänst, löneavdrag

 utegångsförbud i högst för högst tio dagar eller

 fem dagar. utegångsförbud i högst

 fem dagar.

 En kompanichef eller mot-

 svarande chef får dock

 inte ålägga löneavdrag

 tillsammans med utegångs-

 förbud.

 40 §

 Den som har om-

 händertagit en krigsman Den som har omhändertagit

 skall skyndsamt anmäla en krigsman skall

 detta till den myndighet skyndsamt anmäla detta

 som anges i 19 §. Har till den chef som avses i

 omhändertagandet inte 20 §. Har om-

 redan uppört, skall händertagandet inte redan

 myndigheten omedelbart upphört, skall denne ome-

 pröva om det skall delbart pröva om det

 bestå. skall bestå.

 44 §

 Alkoholdrycker eller

 andra berusningsmedel, Alkoholdrycker eller

 som påträffas hos den andra berusningsmedel,

 som har omhändertagits som påträffas hos den som

 på grund av berusning, har omhändertagits på

 skall tas ifrån honom. grund av berusning, skall

 Sådan egendom skall tas ifrån honom. Sådan

 bevisligen förstöras, om egendom skall bevisligen

 inte särskilda skäl förstöras, om inte

 talar för att egendomen särskilda skäl talar för

 återställs efter att egendomen återställs

 frigivandet. Frågan efter frigivandet. Frågan

 härom prövas av den härom prövas av den chef

 myndighet som avses i som avses i 20 §.

 19 §.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Första stycket får tillämpas även i fråga om

 injektionssprutor och kanyler, som kan användas för

 insprutning i människokroppen. Detsamma gäller

 andra föremål, som är särkilt ägnade att användas

 för missbruk eller annan befattning med narkotika.

 46 §

 En krigsman som har En krigsman som har

 ålagts disciplinpåföljd ålagts

 av en chef som avses i disciplinpåföljd av en

 21 § får begära chef som avses i 21 § får

 omprövning av beslutet begära omprövning av

 hos myndigheten. En beslutet hos den chef som

 sådan begäran skall avses i 20 §. En sådan

 göras skriftligen hos begäran skall

 myndigheten inom fem göras skriftligen hos

 dagar från den dag då denne inom fem dagar från

 krigsmannen fick del av den dag då krigsmannen

 beslutet. Mot ett sådant fick del av beslutet. Mot

 beslut får talan inte ett sådant beslut får

 föras i annan ordning. talan inte föras i annan

 ordning.

 En begäran som har kommit in för sent skall inte

 prövas.

 Då myndigheten omprövar Då ett ärende omprövas

 ett beslut, skall enligt första stycket,

 skall

 bestämmelserna i 20 och bestämmelserna i 23-31

 23-31 §§ tilllämpas. §§ tillämpas.

 47 §

 I ärenden om omprövning I ärenden om omprövning

 av av

 beslut om extratjänst beslut om extratjänst

 eller utegångsförbud får eller utegångsförbud får

 myndigheten, om beslutet den som omprövar

 är verkställbart, beslutet, om beslutet är

 förordna att det tills verkställbart, förordna

 vidare inte får verk- att det tills vidare inte

 ställas. får verkställas.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 54 §

 I tingsrätten och

 I tingsrätten och hovrätten förs det

 hovrätten förs det allmännas talan av den

 allmännas talan av myndighet som har

 allmän åklagare. meddelat beslutet.

 60 §

 En krigsman som har

 En krigsmän som har ålagts

 ålagts ersättningsskyldighet av

 ersättningsskyldighet av en chef som avses i 21 §

 chef som avses i 21 § får begära omprövning av

 får begära omprövning av beslutet hos den chef som

 beslutet hos avses i 20 §.

 myndigheten. Be- Bestämmelserna i 46 §

 stämmelserna i 46 § skall därvid tillämpas.

 skall därvid tillämpas.

 -------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. För

 disciplin- och ersättningsärenden som har inkommit

 till en tingsrätt före den 1 juli 1994 gäller dock

 fortfarande äldre bestämmelser.

 2.2 Förslag till

 lag om ändring i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation

 Härigenom föreskrivs att 6 och 9 §§ lagen

 (1993:599) om radiokommunikation skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 6 §

 Det krav på tillstånd Det krav på tillstånd som

 som föreskrivs i 3 § föreskrivs i 3 § första

 första stycket gäller stycket gäller inte för

 inte för försvarsmakten. Försvarsmakten eller

 Efter hörande av Försvarets radioanstalt.

 Överbefälhavaren Efter hörande av

 beslutar till- Försvarsmakten beslutar

 ståndsmyndigheten om tillståndsmyndigheten om

 frekvenstilldelning för frekvenstilldelning för

 försvars-makten och de Försvars-makten och

 ytterligare villkor som Försvarets radioanstalt

 behövs. och om de ytterligare

 villkor som behövs

 9 §

 Tillstånd att inneha och använda radiosändare skall

 på ansökan meddelas, om

 1. det kan antas att radiosändaren kommer att

 användas på ett sådant sätt att annan tillåten

 radioanvändning i Sverige och i utlandet inte

 riskerar att bli skadligt påverkad,

 2. radiosändaren, tillsammans med avsedd

 radiomottagare, är så beskaffad i tekniskt

 hänseende att den uppfyller rimliga krav på en

 effektiv frekvensanvändning och på möjligheten att

 verka i den miljö som den är avsedd för,

 3. det kan antas att användningen inte kommer att

 hindra sådan radiokommunikation som är särskilt

 viktig med hänsyn till den fria åsiktsbildningen,

 4. radioanvändningen inte kommer att ta i anspråk

 frekvensutrymme som behövs för att upprätthålla en

 rimlig beredskap för utveckling av befintliga och

 nya radioanvändningar, och

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5. det kan antas att 5. det kan antas att

 användningen inte kommer användningen inte kommer

 att inkräkta på det att inkräkta på det

 frekvensutrymme som frekvensutrymme som

 behövs för behövs för Försvarsmakten

 försvarsmakten. och Försvarets

 radioanstalt.

 Tillstånd att inneha och använda radiosändare för

 sådana utsändningar som förutsätter att sökanden

 eller någon annan som sökanden utför

 sändningsuppdrag åt fått medgivande enligt annan

 lag eller enligt bestämmelser meddelade med stöd av

 annan lag, får meddelas endast om sådant medgivande

 föreligger.

 ------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 3 Ärendet och dess beredning

 Försvarsmaktens omorganisation

 Försvarsmakten har sedan länge varit uppdelad i ett

 stort antal myndigheter som i många avseenden varit

 självständiga under regeringen. För närvarande

 består försvarsmakten i fred av mer än 100 myndig-

 heter.

 I delbetänkandet Försvarsmaktens ledning (SOU

 1991:112) lämnade Utredningen om lednings- och

 myndighetsorganisationen för försvaret (LEMO)

 förslag om en genomgripande förändring av det

 militära försvarets myndighetsstruktur och

 ledningsorganisation. Förslaget innebär att de

 myndigheter som för närvarande enligt förordningen

 (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten

 ingår i huvudprogrammen Arméförband, Marinförband,

 Flygvapenförband och Operativ ledning m.m.(hu-

 vudprogram 1-4), skall slås samman till en myn-

 dighet benämnd Försvarsmakten. Chefen för

 Försvarsmakten skall benämnas överbefälhavare.

 Överbefälhavaren skall biträdas av ett högkvarter.

 Statsmakterna beslutade i enlighet med förslaget

 (prop. 1991/92:102, bet. 1991/92:FöU12, rskr.

 1991/92:337). Den nya myndigheten Försvarsmakten

 kommer att bildas den 1 juli 1994.

 Vissa av de gemensamma myndigheterna som enligt

 nyssnämnda förordning ingår i huvudprogrammet

 Gemensamma myndigheter (huvudprogram 5) skall i

 fortsättningen ligga utanför Försvarsmakten och

 lyda direkt under regeringen.

 LEMO har fortsatt sitt arbete med att överväga hur

 den verksamhet som i dag bedrivs av de myndigheter

 som ingår i huvudprogram 5 inom försvarsmakten

 skall bedrivas i fortsättningen. I huvudprogram 5

 ingår för närvarande Försvarets sjukvårdsstyrelse,

 Fortifikationsförvaltningen, Försvarets

 materielverk, Värnpliktssverket, Militärhögskolan

 och Försvarets radioanstalt.

 Försvarets sjukvårdsstyrelse skall läggas ned den

 30 juni 1994. Dess uppgifter skall övertas av olika

 funktioner inom Försvarsmakten (prop. 1992/93:100,

 bil. 5, bet. 1992/93:FöU9, rskr. 1992/93:333).

 Fortifikationsförvaltningen skall också läggas ned

 den 30 juni 1994.

 Viss verksamhet skall i fortsättningen bedrivas hos

 det nybildade Fortifikationsverket (prop.

 1992/93:37, bet.1992/93:FiU8, rskr. 1992/93:123).

 I en promemoria den 21 oktober 1993 (dnr

 Fo93/2400/MIL) diskuterar LEMO det förhållande som

 framdeles bör gälla mellan regeringen,

 Försvarsmakten och Försvarets materielverk i vad

 avser försvarets materielförsörjning.

 Värnpliktsverket utreds inte av LEMO utan har

 behandlats av Pliktutredningen (Fö 1991:02). Enligt

 Pliktutredningens förslag (SOU 1992:139) skall

 Värnpliktsverkets nuvarande uppgifter tas över av

 en ny myndighet, som skall kallas Totalförsvarets

 personalverk.

 LEMO har i sitt delbetänkande Försvarets högskolor

 (SOU 1993:42) föreslagit att verksamheten vid

 Militärhögskolan tillsammans med verksamhet vid

 Försvarets förvaltningshögskola och

 Försvarshögskolan skall samlas i en organisation

 utanför Försvarsmakten. Regeringen har i årets

 budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil. 5)

 föreslagit att Militärhögskolan och Försvarets

 förvaltningshögskola slås samman den 1 juli 1994

 och bildar den nya myndigheten Militärhögskolan.

 Vissa frågor som gäller verksamheten hos Försvarets

 radioanstalt ses över i andra sammanhang.

 Bildandet av den sammanhållna för-

 svarsmaktsmyndigheten innebär i väsentliga

 avseenden nya förutsättningar i fråga om

 beslutsordningen i disciplinärenden på lägre regio-

 nal och lokal nivå, som vid förband och skolor.

 Den nya organisationen medför vidare att ställning

 måste tas till om personalen hos de i dag

 gemensamma stödmyndigheterna i fortsättningen under

 höjd beredskap skall vara krigsmän och omfattas av

 bestämmelserna i lagen (1986:644) om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m.

 (disciplinlagen) och av bestämmelserna i 21 kap.

 brottsbalken.

 I Pliktutredningens betänkande behandlas

 disciplinsystemet inom ramen för ett nytt

 pliktsystem för totalförsvarets

 personalförsörjning. Med anledning av förslagen har

 Utredningen om författningsreglering av

 totalförsvarsplikten (UFT) lämnat delbetänkandet,

 Lag om totalförsvarsplikt (SOU 1993:36), som bl.a.

 innehåller förslag till en ny disciplinlag. I

 förslaget har beaktats de konsekvenser som

 inrättandet av den nya myndigheten Försvarsmakten

 får för disciplinansvarssystemet. Enligt förslaget

 skall i stället för myndighetschefen chefen för det

 förband, den skola eller det utbildningscentrum där

 den disciplinansvarige tjänstgör pröva frågor om

 disciplinförseelse eller åtalsanmälan.

 Regeringen kommer i det följande att överväga vilka

 ändringar som måste göras i disciplinlagen för att

 anpassa den till den nya myndighetsstrukturen inom

 försvaret. I propositionen lämnas också ett förslag

 till ändring i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation. Även denna ändring är föranledd

 av försvarsmaktens omorganisation.

 Kompanichefs befogenheter

 I 21 § disciplinlagen föreskrivs att

 myndighetschefen får överlämna åt andra chefer vid

 myndigheten, dock lägst en kompanichef eller mot-

 svarande chef, att pröva frågor om disciplinansvar

 för personal som står under deras befäl, under

 förutsättning att förfarandet inte kan antas utgöra

 brott, förseelsen har erkänts och förseelsen inte

 bör medföra svårare påföljd än varning eller

 extratjänst eller utegångsförbud i högst fem dagar.

 Överbefälhavaren har i en promemoria den 26

 september 1991 (dnr Fo91/1938/8) föreslagit att en

 kompanichef eller en motsvarande chef efter

 delegation skall få besluta även om

 disciplinpåföljden löneavdrag för högst tio dagar.

 I promemorian föreslås dessutom att en del av

 lagens processuella bestämmelser ändras och vidare

 görs överväganden om lagens tillämpningsområde.

 Överbefälhavaren har den 8 juni 1993 förklarat att

 han endast vidhåller förslaget om att låta en

 kompanichef eller motsvarande chef få besluta

 löneavdrag. I den del promemorian avser förslaget

 om utökad befogenhet för en kompanichef bör den

 fogas till denna proposition som bilaga 1. Pro-

 memorian har remissbehandlats. I bilaga 2 finns en

 förteckning över de remissinstanser som avgett

 yttranden. Yttrandena finns tillgängliga i lag-

 stiftningsärendet (dnr Fo91/1938/8).

 Regeringen kommer i denna proposition att behandla

 frågan om en kompanichef eller en motsvarande chef

 skall få besluta även om löneavdrag.

 Behörighet att företräda staten vid domstol

 I beslut den 31 januari 1992 (dnr 2961-91) har

 Riksdagens ombudsmän (JO) anfört att frågan om

 behörig företrädare för staten i tvistemål om

 ersättning för förlorad materiel inte uttryckligen

 besvaras i disciplinlagen och att ett behov av

 klarläggande kan finnas (Justitieombudsmännens

 ämbetsberättelse 1992/93 s. 269). Beslutet har

 remitterats till Riksåklagaren och Försvarets

 civilförvaltning. Remissyttrandena finns till-

 gängliga i lagstiftningsärendet (dnr Fo91/1938/8).

 Frågan har behandlats i ett betänkande av

 Åklagarutredningen -90 Ett reformerat

 åklagarväsende, Del A (SOU 1992:61). Utredningen

 har föreslagit att den myndighet som handlägger

 disciplinärenden skall föra det allmännas talan vid

 domstol. Betänkandet har remissbehandlats och

 bereds nu inom Justitiedepartementet. I bilaga 3

 finns en förteckning över de remissinstanser som

 avgett yttranden över frågan. Remissyttrandena

 finns tillgängliga i lagstiftningsärendet hos

 Justitiedepartementet (dnr 92/2972).

 Med anledning av JO:s påpekande att det finns ett

 behov av klarläggande av vem som är behörig att

 föra statens talan i domstol i ersättningsärenden

 enligt disciplinlagen tas den frågan upp i denna

 proposition. Regeringen anser det lämpligt att i

 detta sammanhang också - på sätt skett i

 Åklagarutredningens förslag - ta upp frågan om vem

 som skall föra statens talan i domstol i ärenden om

 disciplinansvar. Regeringen kommer därför i det

 följande att överväga om Försvarsmakten och andra

 myndigheter som handlägger disciplinärenden skall

 föra det allmännas talan i tingsrätt och hovrätt i

 disciplin- och ersättningsärenden.

 Total översyn

 Överbefälhavaren har i en promemoria den 5 maj 1992

 (dnr Fo92/1061/RS) föreslagit att en total översyn

 görs av disciplinlagen. Med hänsyn till att

 disciplinansvarssystemet behandlas i UFT:s

 betänkande, som nu bereds i Försvarsdepartementet,

 och med beaktande av att disciplinansvarssystemet

 bör behandlas samtidigt med frågan om ett nytt

 pliktsystem bör en större översyn anstå tills

 vidare.

 Ny myndighet

 Regeringen tar i denna proposition även upp frågan

 om inrättande av en ny myndighet för hantering av

 pliktpersonal samt om nedläggning av nuvarande

 myndigheter på området.

 Pliktutredningen föreslår att totalförsvarets

 försörjning med personal bl.a. skall ske med stöd

 av en totalförsvarsplikt som ersätter främst den

 nuvarande värnplikten, civilförsvarsplikten och den

 allmänna tjänsteplikten. För hanteringen av denna

 pliktpersonal föreslås att en ny central myndighet

 inrättas och övertar ansvar från i huvudsak Värn-

 pliktsverket och Vapenfristyrelsen, vilka därefter

 kan läggas ned. UFT har i sina lagförslag utgått

 från att en totalförsvarsplikt införs och att en ny

 myndighet bildas.

 Pliktutredningens förslag och UFT:s delbetänkande

 har remissbehandlats. En förteckning över

 remissinstanserna och en sammanfattning av

 remissvaren finns tillgängliga i ärendet hos

 Försvarsdepartementet (Fö93/183/MIL och

 Fö93/1029/RS).

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 2 december 1993 att

 inhämta Lagrådets yttrande över det förslag som

 finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet föreslår i förtydligande syfte att 20 §

 disciplinlagen får den lydelse som framgår av

 yttrandet. Lagrådet anser vidare att den i

 lagrådsremissen föreslagna ändringen i fråga om

 beslutsmakten enligt 20 § bör föranleda

 följdändringar även i 44 § disciplinlagen.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets för-

 slag.

 Förslaget till ändring i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation är av sådan beskaffenhet att

 Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

 4 Ansvarssystemet enligt disciplinlagen, m.m.

 Bakgrund

 Före den 1 juni 1987 gällde den ordningen att sär-

 skilda straffbestämmelser om brott av krigsmän

 fanns i 21 kap. brottsbalken. I 22 kap. brottsbal-

 ken hade förts samman ansvarsbestämmelser som med

 något undantag var tilllämpliga endast under krig

 och beredskapstillstånd. Vid sidan av de allmänna

 påföljder som kunde ådömas enligt brottsbalken

 fanns disciplinstraff för krigsmän som en särskild

 påföljdsform. Bestämmelser om när disciplinstraff

 fick användas fanns i lagen (1973:18) om disciplin-

 straff för krigsmän.

 De militära brottmålen behandlades vid allmän doms-

 tol och talan om ansvar fördes av allmän åklagare.

 Under vissa förutsättningar kunde ett sådant mål

 handläggas som ett disciplinmål. Då prövade en be-

 fattningshavare vid försvarsmakten frågan om straff

 för brottet. Påföljden var disciplinstraff.

 Den reform av det militära straffsystemet som

 genomfördes den 1 juni 1987 innebar en anpassning

 till de regler om ansvar som gällde inom samhället

 i övrigt. Samtidigt infördes ett nytt disciplinan-

 svarssystem för värnpliktiga genom disciplinlagen.

 Huvuddragen i det för försvarsmakten nu gällande

 disciplinansvarssystemet kan anges på följande

 sätt. Den anställda militära personalen omfattas i

 fredstid av samma regler som tillämpas på alla

 anställda inom den offentliga förvaltningen i fråga

 om disciplinansvar m.m.; i lagen (1976:600) om

 offentlig anställning finns regler om disciplin-

 ansvar. En översyn av lagen har gjorts. Regeringen

 har med anledning härav lämnat över en proposition

 till riksdagen (prop. 1993/94:65 En ändrad

 lagstiftning för statsanställda m.fl.). I

 propositionen föreslås att bestämmelserna om

 disciplinansvar skall behållas i sak oförändrade.

 Vad gäller den värnpliktiga personalen kan i detta

 sammanhang ett arbetsrättsligt synsätt inte

 användas, eftersom det inte föreligger något

 anställningsförhållande mellan försvarsmakten och

 de värnpliktiga under den tid de fullgör sin

 tjänstgöring. En strävan vid utformningen av

 ansvarssystemet enligt disciplinlagen var

 emellertid att så långt som möjligt anpassa detta

 till det system som gällde för den anställda

 personalen. Mot bakgrund härav är ansvarssystemet

 för de värnpliktiga inte straffrättsligt utan vilar

 på förvaltningsrättslig grund. Huvuddelen av de

 gärningar som en värnpliktig tidigare kunde göra

 sig skyldig till är numera avkriminaliserade och

 kan inte bestraffas som brott. I värnpliktslagen

 (1941:967) infördes dock i samband med reformen en

 bestämmelse om värnpliktsbrott. Enligt denna

 bestämmelse bestraffas gärningar som tidigare ut-

 gjorde lydnadsbrott, undanhållande eller rymning

 enligt brottsbalken.

 Disciplinlagen är tillämplig på krigsmän. Utöver de

 värnpliktiga är enligt 2 § disciplinlagen viss

 annan personal krigsmän i fred. Då riket är i krig

 skall det särskilda militära

 disciplinansvarssystemet tillämpas på alla som är

 tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten samt även

 på vissa andra grupper med uppgifter inom

 totalförsvaret (3 § disciplinlagen). Om riket är i

 krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga

 förhållanden som är föranledda av krig eller av

 krigsfara riket har befunnit sig i, får regeringen

 enligt 4 § disciplinlagen föreskriva att den

 personal som anges i 3 § skall vara krigsmän.

 Särskilda straffbestämmelser om brott av krigsmän

 finns i 21 kap. brottsbalken, som träder i

 tillämpning när riket kommer i krig (1 § första

 stycket). Av 21 kap. 1 § andra stycket framgår att

 regeringen får föreskriva att kapitlet skall

 tillämpas, om riket är i krigsfara eller om det

 råder sådana utomordentliga förhållanden som är

 föranledda av krig eller av krigsfara som riket har

 befunnit sig i. Enligt 3 § samma kapitel avses vid

 tillämpningen av kapitlet med krigsmän alla som är

 tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten samt vissa

 andra grupper med uppgifter inom totalförsvaret. I

 kapitlet föreskrivs straff för lydnadsbrott, grovt

 lydnadsbrott, rymning, våld eller hot mot förman,

 samröre med fienden, undergrävande av stridsviljan,

 försummelse av krigsförberedelse, obehörig

 kapitulation, stridsförsumlighet samt tjänstebrott.

 Krigsmannabegreppet

 Som nyss nämnts bildar krigsmannabegreppet utgångs-

 punkt för tillämpningsområdet för disciplinlagen

 och 21 kap. brottsbalken. I 2 och 3 §§ disci-

 plinlagen anges vilka som är krigsmän under fred

 respektive höjd beredskap. I fred är det olika

 kategorier av den militära personalen som är

 krigsmän. Den anställda personalen omfattas dock

 inte av den bestämmelsen. Bestämmelser om

 försvarsmaktens personalindelning finns i

 förordningen (FFS 1983:50) om försvarsmaktens

 personal. I förordningen anges vilka grupper som

 hör till den militära personalen respektive till

 den civila personalen. I punkt 1 i 2 §

 disciplinlagen anges att värnpliktiga är krigsmän

 under den tid då de är tjänstgöringsskyldiga enligt

 värnpliktslagen. I punkt 2 nämns kvinnor som

 utbildas enligt lagen (1980:1021) om militär

 grundutbildning för kvinnor. Enligt punkt 3 är de

 som genomgår utbildning för att få militär anställ-

 ning vid försvarsmakten krigsmän. I punkt 4 nämns

 hemvärnsmän under den tid då de är tjänst-

 göringsskyldiga. I punkt 5 anges de som genom kr-

 igsfrivilligavtal eller annat avtal åtagit sig att

 frivilligt tjänstgöra i befattning inom försvars-

 maktens krigsorganisation, under den tid då de är

 tjänstgöringsskyldiga. Av punkt 6 framgår slutligen

 att de som är anställda i utlandsstyrkan inom

 försvarsmakten är krigsmän, när de tjänstgör utom-

 lands. Av paragrafens utformning följer att den

 anställda personalen i övrigt är undantagen från

 disciplinansvarssystemets tillämpning i fred.

 Enligt 3 och 4 §§ disciplinlagen får

 krigsmannakretsen en betydligt större omfattning

 under höjd beredskap. De kategorier som då blir

 krigsmän anges i fem punkter. Enligt punkt 1 i

 paragrafen är under sådana förhållanden alla som är

 tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten krigsmän.

 Detta innebär att också de som är anställda blir

 krigsmän när de är tjänstgöringsskyldiga vid

 försvarsmakten till följd av sina anställningsav-

 tal. Anställd militär personal är yrkesofficerare

 och reservofficerare. Av 2 § förordningen om för-

 svarsmaktens personal framgår dock att även perso-

 nal som har civila tjänster blir militär personal,

 när de med stöd av sina anställningsavtal tas i

 anspråk för tjänstgöring i försvarsmaktens krigsor-

 ganisation. Krigsmän i krig är enligt punkten 2

 vidare polismän som utan att vara tjänstgörings-

 skyldiga vid försvarsmakten är skyldiga att delta i

 rikets försvar. I punkt 3 anges som krigsmän i krig

 skyddsvakter och skyddsområdesvakter som förordnats

 med stöd av lagen (1990:217) om skydd för samhälls-

 viktiga anläggningar m.m. I punkt 4 nämns alla som

 annars vistas vid avdelningar av försvarsmakten,

 när avdelningarna är i fält eller verkar under lik-

 nande förhållanden. Slutligen är enligt punkt 5

 också medlemmar i den organiserade motstånds-

 rörelsen krigsmän i krig.

 Vid tillämpningen av 21 kap. brottsbalken avses med

 krigsmän enligt 3 § alla de som ingår i

 krigsmannakretsen enligt 3 § disciplinlagen.

 Disciplinpåföljderna

 I 18 § disciplinlagen anges att en krigsman som

 uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad han

 på grund av reglementen, instruktioner eller för-

 mäns order eller i övrigt skall iaktta i tjänsten

 skall åläggas disciplinpåföljd för disciplinför-

 seelse. I ringa fall skall påföljd inte åläggas.

 Disciplinpåföljderna utgörs enligt 10 § disciplin-

 lagen av varning, extratjänst, löneavdrag och ute-

 gångsförbud.

 Varning innebär enligt 11 § att den felande erinras

 om att han för framtiden skall iaktta sina skyldig-

 heter i tjänsten. Varning är den lindrigaste dis-

 ciplinpåföljd som kan användas.

 Extratjänst innebär (12 §) att den felande vid

 högst fem tillfällen utöver den vanliga tjänsten

 skall utföra handräckning eller någon annan sär-

 skild uppgift.

 Enligt 13 § får löneavdrag bestämmas för högst

 trettio dagar och innebär avdrag på dagersättning

 eller motsvarande ersättning. I åtskilliga fall kan

 inte något löneavdrag verkställas därför att den

 betalningsskyldige t.ex. ryckt ut. I sådant fall

 bortfaller inte påföljden. I stället gäller att den

 som har ålagts löneavdrag skall betala motsvarande

 belopp.

 Utegångsförbud innebär enligt 14 § förbud för den

 som är förlagd inom ett kasernområde, läger eller

 motsvarande område att under en bestämd tid, minst

 sju och högst femton dagar, på fritid vistas

 utanför det område som är upplåtet åt en viss

 avdelning eller utanför en del av ett sådant

 område. För den som är förlagd ombord på ett fartyg

 skall utegångsförbudet avse förbud att lämna

 fartyget.

 Enligt 15 § får löneavdrag åläggas tillsammans med

 utegångsförbud, om det krävs av hänsyn till

 ordningen inom försvarsmakten. Av regeringens

 proposition 1985/86:9 om lag om disciplinförseelser

 av krigsmän m.m., s. 105 f. framgår bl.a. följande.

 I princip gäller att endast en påföljd skall

 åläggas för en disciplinförseelse. Vid lindrigare

 förseelser skall i första hand varning och

 extratjänst komma i fråga. Vid allvarligare

 förseelser har man att välja mellan löneavdrag

 eller utegångsförbud. I princip bör löneavdrag

 anses som en lindrigare påföljd än utegångsförbud.

 Gränserna är dock flytande och ett stort antal

 dagars löneavdrag kan anses vara svårare än t.ex.

 sju dagars utegångsförbud. Myndigheterna får anses

 ha relativt stor frihet att i de enskilda fallen

 välja mellan dessa två olika slag av

 disciplinpåföljder. Valet kan betingas inte endast

 av förseelsens svårhetsgrad utan även av andra

 omständigheter, som t.ex. lämpligheten att under

 vissa förhållanden inskränka rörelsefriheten. Vid

 förseelser som är så allvarliga att man närmar sig

 det obligatoriska straffbara området ges genom

 denna bestämmelse en möjlighet att kombinera

 löneavdrag och utegångsförbud. Om disciplin-

 förseelsen samtidigt utgör ett brott, skall

 åtalsanmälan göras. Detta framgår av 16 §

 disciplinlagen. Åtalsanmälan behöver dock inte

 göras beträffande vissa i 17 § särskilt angivna

 brott. Åtalsanmälan skall alltid göras om brottet

 riktar sig mot någon utanför försvarsmakten, om

 målsäganden har förklarat att han avser att föra

 talan om enskilt anspråk i anledning av brottet

 eller det finns skäl anta att påföljden för brottet

 inte kommer att stanna vid böter.

 Förfarandet

 Då myndigheten på grund av en anmälan eller på

 något annat sätt fått kännedom om att en krigsman

 kan antas ha gjort sig skyldig till en

 disciplinförseelse, skall myndigheten inleda en

 utredning av disciplinärendet. Detta framgår av 14

 § förordningen (1987:187) om disciplinförseelser av

 krigsmän, m.m. (FDK). Utredningen leds enligt 18 §

 FDK av den som har rätt att avgöra ärendet.

 Myndigheten skall inledningsvis hålla ett förhör.

 Detta skall enligt 25 § disciplinlagen i regel vara

 muntligt. Om särskild förhörsledare är utsedd,

 skall denne ha en högre tjänstegrad än den hörde

 och vara lägst kompanichef eller motsvarande chef

 (18 § FDK). Om det inte bedöms vara nödvändigt att

 hålla muntligt förhör, kan det som anförts mot den

 anmälde överlämnas skriftligen. Han skall då också

 uppmanas att yttra sig i saken (25 § disciplin-

 lagen). Av 19 § FDK framgår att den som skall höras

 för en disciplinförseelse har rätt att anlita ombud

 eller biträde. Bestämmelser om detta finns i 9 §

 förvaltningslagen (1986:223). Under utredningen kan

 myndigheten enligt 27 § disciplinlagen begära bevi-

 supptagning med vittnen eller sakkunniga hos

 tingsrätten.

 Vid varje myndighet som har att handlägga

 disciplinärenden skall enligt 22 § disciplinlagen

 finnas en auditör, vilken skall vara lagfaren.

 Auditörens uppgift är att biträda myndighetens chef

 vid handläggningen av disciplin- och

 ersättningsärenden. Yttrande skall inhämtas från

 auditören innan en disciplinpåföljd beslutas eller

 en åtalsanmälan görs. Auditörens medverkan skall

 omfatta såväl själva beslutet om att ålägga en

 disciplinpåföljd som skälen för beslutet. Auditören

 är medansvarig för de beslut som myndigheten fattar

 på hans tillstyrkan (23 § disciplinlagen).

 Om det behövs av hänsyn till ordningen inom

 försvarsmakten eller av någon särskild anledning,

 får myndigheten i beslut om extratjänst eller

 utegångsförbud förordna att beslutet skall

 verkställas trots att det inte vunnit laga kraft

 (32 § andra stycket disciplinlagen).

 En myndighets beslut om att ålägga en disciplinpå-

 följd kan överklagas. Reglerna härom finns i 48 -

 54 §§ disciplinlagen. Ett beslut överklagas i

 allmänhet hos den tingsrätt inom vars domkrets

 myndigheten är lokaliserad.

 Reglerna om disciplinansvar innebär bl.a. att om en

 krigsman förlorar eller skadar materiel, skall den

 myndighet där han tjänstgör eller har tjänstgjort

 ålägga honom en disciplinpåföljd, om han har

 åsidosatt den aktsamhet han skall iaktta vid

 handhavandet av materielen och förseelsen inte är

 ringa. Gäller det materiel som utlämnats till

 krigsmannen för personligt bruk, får myndigheten

 också ålägga honom ersättningsskyldighet, om han

 anses skadeståndsskyldig enligt skadeståndslagen

 (1972:207).

 Om åläggande av ersättningsskyldighet finns bestäm-

 melser i 56 § disciplinlagen. En krigsman som har

 ålagts ersättningsskyldighet kan också överklaga

 ett sådant beslut hos tingsrätten.

 5 Handläggningen i domstol

 Handläggningen i domstol av de ärenden som

 överklagats regleras i 50 -54 §§ disciplinlagen. I

 domstolen tillämpas lagen (1946:807) om hand-

 läggning av domstolsärenden. Enligt 54 §

 disciplinlagen förs det allmännas talan i tingsrätt

 och hovrätt av allmän åklagare. Huvuddragen av

 handläggningen vid domstol är följande.

 Förfarandet är vanligen skriftligt men muntligt

 förhör kan hållas. Tingsrätten består vid

 avgörandet av saken av en lagfaren domare och tre

 nämndemän. Tingsrättens avgörande sker genom ett

 slutligt beslut som vinner laga kraft tre veckor

 efter beslutets datum. Tingsrätten får förordna att

 det meddelade beslutet, om det är verkställbart,

 tills vidare inte får verkställas. Tingsrättens

 beslut kan överklagas till hovrätt som är sista

 instans.

 Beträffande ersättningsärendena gäller att

 disciplinlagens bestämmelser i tillämpliga delar

 skall gälla även dessa ärenden. Om krigsmannens

 överklagande hos tingsrätten avser endast frågan om

 ersättningsskyldighet, skall dock vad som gäller om

 rättegången i tvistemål tillämpas.

 I förarbetena till disciplinlagen finns inte mycket

 sagt om varför man valt den ordningen att en åkla-

 gare skall föra det allmännas talan i tingsrätt och

 hovrätt. I Militäransvarskommitténs betänkande Nytt

 militärt ansvarssystem (SOU 1983:2) sägs endast (s.

 78) att det ligger i öppen dag att en allmän

 åklagare är mera skickad som motpart än den

 militära myndigheten.

 Under år 1990 inkom till åklagarmyndigheterna 237

 överklagade ärenden angående disciplinansvar och

 ersättningsskyldighet enligt disciplinlagen för

 handläggning. Mer än hälften av myndigheterna hade

 inte några sådana ärenden för handläggning. De

 flesta myndigheter som redovisade inkomna ärenden

 hade endast ett fåtal ärenden av denna typ. Den

 myndighet som redovisade det största antalet var

 åklagarmyndigheten i Sollefteå som hade 42 ärenden.

 Under år 1990 avgjordes enligt en inhämtad uppgift

 10 000 - 14 000 ärenden angående disciplinansvar

 och ersättningsskyldighet enligt disciplinlagen

 inom försvarsmakten. Den alldeles övervägande delen

 av ärendena överklagades således inte.

 6 Ändringar med anledning av att den nya

 myndigheten Försvarsmakten inrättas

 Regeringens förslag: En del av de myndigheter som i dag

 ingår i huvudprogram 5 i försvarsmakten kommer fr.o.m.

 den 1 juli 1994 att vara särskilda myndigheter utanför

 den nya myndigheten Försvarsmakten. Anställda hos dessa

 myndigheter som i krig skall vara tjänstgöringsskyldiga

 i Försvarsmakten kommer även i fortsättningen att vara

 krigsmän under höjd beredskap. Denna personal kommer då

 att omfattas av disciplinlagens bestämmelser och av

 bestämmelserna i 21 kap. brottsbalken. Övrig anställd

 personal hos dessa myndigheter blir däremot inte krigs-

 män under höjd beredskap och kommer inte längre att

 omfattas av dessa bestämmelser.

 Disciplinlagen ändras så att frågor om disciplinansvar

 eller åtalsanmälan beträffande krigsmän, som tjänstgör

 eller har tjänstgjort vid Försvarsmakten, skall prövas

 av chefen för det förband eller den enhet av annat

 slag, vid vilken krigsmannen tjänstgör eller, om han

 inte längre tjänstgör, senast har tjänstgjort, såvida

 chefen har lägst överstes eller kommendörs tjänstegrad.

 Försvarsmakten får dock besluta att någon annan chef

 vid förbandet eller enheten med lägst överstelöjtnants

 eller kommendörkaptens tjänstegrad skall pröva sådana

 frågor.

 Med anledning av att den nya myndigheten Försvarsmakten

 inrättas föreslås dessutom en del följdändringar i

 disciplinlagen och i lagen (1993:599) om

 radiokommunikation.

 UFT:s förslag: Förslaget överenstämmer såvitt nu är

 i fråga i stort sett med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som har

 yttrat sig över UFT:s förslag i denna del har inte

 anfört något särskilt beträffande de frågor som

 behandlas i denna proposition.

 Skälen för regeringens förslag:

 Krigsmannabegreppet

 Som tidigare nämnts är disciplinlagen tillämplig på

 krigsmän. Inrättandet av den nya myndigheten

 Försvarsmakten innebär inte några förändringar med

 avseende på vilken personal som är krigsmän i fred.

 Visserligen tjänstgör t.ex. en del värnpliktiga vid

 myndigheter som för närvarande ingår i huvudprogram

 5 i försvarsmakten och som kommer att ligga utanför

 den nya myndigheten Försvarsmakten. De värnpliktiga

 tjänstgör dock primärt hos något förband eller hos

 någon annan myndighet som efter omorganisationen

 kommer att ingå i Försvarsmakten och lånas endast

 ut till en annan myndighet. De värnpliktiga är

 således tjänstgöringsskyldiga enligt värnplikts-

 lagen och krigsmän enligt 2 § 1 disciplinlagen även

 om deras tjänstgöring är förlagd till någon annan

 myndighet än Försvarsmakten. Motsvarande

 förhållande råder för övrigt i vissa fall redan i

 dag. Således tjänstgör värnpliktig personal utanför

 försvarsmakten vid t.ex. Försvarsdepartementet och

 Försvarshögskolan. Disciplinansvarsfrågor be-

 träffande dessa värnpliktiga hanteras av den

 militära myndighet där de har sin primära

 stationering och inte av den myndighet utanför för-

 svarsmakten där de tjänstgör. På motsvarande sätt

 bör i framtiden disciplinfrågorna för värnpliktiga

 som kommer att tjänstgöra utanför Försvarsmakten

 vid någon av de nuvarande huvudprogram 5-myndig-

 heterna hanteras av Försvarsmakten.

 I den mån verksamhet som i dag bedrivs inom huvud-

 program 5 i försvarsmakten i fortsättningen skall

 bedrivas av självständiga myndigheter utanför För-

 svarsmakten, innebär det däremot förändringar vad

 gäller tillämpningsområdet under höjd beredskap för

 disciplinlagen. Krigsmän i krig är i dag - som

 tidigare har sagts - bl.a. alla anställda, när de

 till följd av sina anställningsavtal är

 tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten. Detta

 gäller således såväl officerare som personal som

 har civila tjänster. Båda dessa kategorier

 återfinns i dag vid de nuvarande huvudprogram

 5-myndigheterna.

 Även Kustbevakningens och Försvarets

 forskningsanstalts personal blir enligt dagens

 system krigsmän i krig. Båda dessa myndigheter

 ingår nämligen i krig - men inte i fred - i den

 nuvarande försvarsmakten och de anställda som är

 tjänstgöringsskyldiga vid myndigheterna i krig blir

 därför krigsmän och omfattas också då av

 disciplinansvarssystemet och 21 kap. brottsbalken.

 LEMO har i en promemoria den 19 oktober 1993 (dnr

 Fo93/2376/MIL) Vissa begrepp och organisationer

 övervägt i vad mån någon verksamhet som i

 fortsättningen skall bedrivas vid vissa myndigheter

 utanför Försvarsmakten i stället skall bedrivas av

 myndigheten Försvarsmakten under höjd beredskap.

 LEMO har konstaterat att Försvarets materielverk,

 Fortifikationsverket, Försvarets forskningsanstalt,

 Försvarets radioanstalt, Värnpliktsverket och

 Kustbevakningen även i krig bör finnas kvar som

 självständiga myndigheter under regeringen. Däremot

 bör enligt LEMO vissa delar av dessa myndigheters

 verksamhet efter en krigsorganisering i stället

 utföras av Försvarsmakten och personer eller

 delar/enheter i dessa myndigheter vid

 krigsorganisering ingå i Försvarsmakten.

 LEMO:s förslag har remitterats till de berörda

 myndigheterna som inte har haft något att erinra

 mot den av LEMO föreslagna ordningen.

 Regeringen delar LEMO:s uppfattning att den mer

 operativt inriktade verksamheten vid de berörda

 myndigheterna i krig i stället bör bedrivas av

 Försvarsmakten. Det ankommer på regeringen att

 närmare bestämma vilken verksamhet som vid en

 krigsorganisering skall överföras till

 Försvarsmakten.

 En del av den personal som arbetar inom

 verksamheter som i krig skall föras över till

 Försvarsmakten kommer självfallet att krigsplaceras

 i Försvarsmakten och därmed också få ställning som

 krigsmän enligt 3 § 1 disciplinlagen och 21 kap. 3

 § brottsbalken. Någon lagändring erfordras således

 inte för att denna personal även i fortsättningen

 skall omfattas av disciplinansvarssystemet och av

 brottsbalkens särregler för krigsmän under höjd

 beredskap.

 Den personal som under höjd beredskap kommer att

 tjänstgöra inom sådana verksamheter som även då

 skall bedrivas av de ifrågavarande myndigheterna

 utanför Försvarsmakten blir däremot - om inga lag-

 ändringar görs - i allmänhet inte krigsmän och

 kommer inte heller att omfattas av

 disciplinansvarssystemet eller brottsbalkens

 bestämmelser om brott av krigsmän. Det kan dock

 inte anses föreligga något behov av att föreslå

 någon ändring i detta hänseende.

 Att vara krigsman i krig innebär typiskt sett att

 man deltar i stridshandlingar eller att man direkt

 understödjer dessa. Bakom tillkomsten av vårt

 militära disciplinansvarssystem ligger bl.a.

 folkrättens krav på ett disciplinärt ansvarssystem;

 för att personal skall få åtnjuta folkrättsligt

 skydd som kombattanter måste det finnas ett sådant

 system. De uppgifter som den anställda personalen

 som inte krigsorganiseras i Försvarsmakten under

 höjd beredskap kommer att ha hos de nuvarande

 huvudprogram 5-myndigheterna, Kustbevakningen och

 Försvarets forskningsanstalt är inte sådana som är

 tänkta för tillämpningen av 21 kap. brottsbalken

 eller av disciplinlagen. Det enda undantaget utgörs

 av den personal som tas i anspråk av driftvärnet

 vid respektive myndighet. Driftvärnet är en del av

 hemvärnet, som ingår i armén. Eftersom hemvärnsmän

 under tid då de är tjänstgöringsskyldiga enligt 2 §

 disciplinlagen är krigsmän, kommer dessa anställda

 liksom i dag att vara krigsmän och omfattas av

 disciplinansvarssystemet. Disciplinansvarsfrågor

 för hemvärnsmän kommer självfallet att hanteras av

 Försvarsmakten.

 Regeringen föreslår - på anförda skäl - inte någon

 ändring av 3 § disciplinlagen eller 21 kap. 3 §

 brottsbalken.

 Beslutsfattare

 Regeringen går härefter över till att behandla

 vilka följder myndigheten Försvarsmaktens inrättan-

 de får för vem som skall pröva frågor om disciplin-

 ansvar eller åtalsanmälan.

 När Försvarsmakten inrättas läggs de myndigheter

 som ingår i huvudprogram 1-4 ner. På förslag från

 LEMO beslutade statsmakterna att det i

 Försvarsmakten skall finnas en central

 ledningsorganisation som benämns högkvarteret. På

 lägre regional nivå skall den taktiska ledningen i

 krig utövas av fördelningschefer, försvar-

 sområdesbefälhavare, marinkommandochefer och

 flygkommandochefer. Försvarsområdesbefälhavaren

 svarar, liksom hittills, för den territoriella

 ledningen. Motsvarande organisation skall också

 finnas i fred. De huvudsakliga uppgifterna är att

 genomföra krigsplanläggning, att leda produktionen

 av de egna krigsförbanden på uppdrag från

 högkvarteret och att leda ingripanden mot kränk-

 ningar av svenskt territorium. Produktionsuppdragen

 riktas alltså dels internt inom myndigheten

 Försvarsmakten till krigsförbandschefer,

 marinkommandochefer och flygkommandochefer samt

 till olika skolor m.m., dels till särskilda stöd-

 och produktionsmyndigheter samt till andra

 myndigheter och företag (prop. 1991/92:102 s. 42

 ff.).

 Frågor om disciplinansvar och åtalsanmälan prövas

 enligt 19 § disciplinlagen i dag av den myndighet

 där krigsmannen tjänstgör eller senast tjänstgjort,

 om regeringen inte föreskriver annat. Av 20 §

 disciplinlagen framgår att ärenden enligt 19 §

 skall avgöras av myndighetschefen eller, efter

 regeringens förordnande, av någon annan chef vid

 myndigheten med lägst överstelöjtnants eller

 kommendörkaptens tjänstegrad. Åt vissa lägre chefer

 får överlämnas att avgöra ärenden under

 förutsättning att de inte bör medföra svårare

 påföljd än varning, extratjänst eller ute-

 gångsförbud i högst fem dagar (21 §).

 Det är naturligt att man i förvaltningsrättsliga

 frågor som ärenden om disciplinansvar lägger

 beslutanderätten hos myndigheten. Den nya

 organisationen förändrar självfallet inte denna

 syn. Till skillnad mot i dag kommer det däremot som

 huvudregel att finnas endast en rikstäckande

 myndighet som skall pröva disciplinansvarsfrågan. I

 dag är det den myndighet där krigsmannen tjänstgör

 eller senast har tjänstgjort som prövar frågor om

 disciplinansvar. I framtiden kommer frågorna i

 fråga om krigsmän som tjänstgör eller har

 tjänstgjort vid Försvarsmakten att prövas av

 myndigheten Försvarsmakten. I vissa fall kan det

 dock vara lämpligare att någon annan myndighet har

 beslutanderätten i disciplinärenden. Regeringen

 bör därför på motsvarande sätt som i dag ges

 befogenhet att föreskriva undantag från

 huvudregeln. Särskilda regler kan således behövas

 för polismän som utan att vara tjänstgörings-

 skyldiga vid Försvarsmakten är skyldiga att delta i

 Sveriges försvar. Denna kategori är ju enligt 3 § 2

 disciplinlagen krigsmän i krig. Även för vissa

 skyddsvakter (3 § 3 disciplinlagen) behövs

 särskilda bestämmelser.

 Vad härefter gäller behörigheten att besluta på

 myndighetens vägnar kan det konstateras att det av

 praktiska skäl inte går att låta ärenden om dis-

 ciplinansvar hos den rikstäckande Försvarsmakten

 avgöras av dess myndighetschef. Av hänsyn till

 rättssäkerheten för dem som lyder under

 disciplinansvarssystemet bör direkt i lagen anges

 på vilken nivå beslut i fråga om disciplinansvar

 skall fattas.

 Handläggningen av disciplinärendena bör även i

 fortsättningen äga rum på de verksamhetsställen där

 den lokala förbandsproduktionen, t.ex. utbildning

 av värnpliktiga, finns. Liksom i dag bör vidare

 beslutsberättigad chef i disciplinärenden ha lokal

 anknytning till verksamheten. På samma sätt som i

 dag kommer verksamheten att bedrivas vid olika

 enheter, t.ex. förband och skolor. Det är därför

 lämpligt att cheferna för dessa enheter ges

 behörighet att pröva frågor om disciplinförseelse

 eller åtalsanmälan beträffande krigsmän som

 tjänstgör eller har tjänstgjort där. Detta bör i

 lagen uttryckas så att disciplinärendena skall

 avgöras av chefen för det förband eller den enhet

 av annat slag, vid vilken krigsmannen tjänstgör

 eller, om han inte längre tjänstgör, senast har

 tjänstgjort, såvida chefen har lägst överstes eller

 kommendörs tjänstegrad. Vidare bör som i dag få

 bestämmas att någon annan chef vid förbandet eller

 enheten av lägst överstelöjtnants eller kommendör-

 kaptens tjänstegrad skall få pröva frågorna. Dock

 bör Försvarsmakten - i stället för som för

 närvarande regeringen - få bestämma i vilken ut-

 sträckning sådan delegering skall ske.

 I övrigt påverkar inte omorganisationen tillämp-

 ningen av disciplinlagen på annat sätt än att vad

 som i dag gäller för försvarsmakten i fortsättning-

 en kommer att gälla för den nya myndigheten

 Försvarsmakten. Dessutom krävs en del ändringar av

 redaktionell karaktär.

 Ändring i lagen (1993:599) om radiokommunikation

 Lagen om radiokommunikation innehåller bestämmelser

 om innehav och användning av radioanläggningar samt

 om användning av radiovågor för kommunikation, m.m.

 För att här i landet eller på ett svenskt fartyg

 eller luftfartyg utomlands få inneha eller använda

 en radiosändare krävs tillstånd enligt 3 § första

 stycket lagen om radiokommunikation. Krav på till-

 stånd gäller i samma utsträckning för att få inneha

 en radiosändare som är ofullständig eller en

 byggsats för tillverkning av radiosändare. Detta

 krav på tillstånd gäller inte för försvarsmakten.

 Efter hörande av Överbefälhavaren beslutar

 tillståndsmyndigheten om frekvenstilldelning för

 försvarsmakten och de ytterligare villkor som

 behövs.

 Såsom tidigare har nämnts kommer bl.a. de

 myndigheter som i dag ingår i huvudprogram 1-4 i

 försvarsmakten att slås samman till den nya

 myndigheten Försvarsmakten medan vissa av de

 myndigheter som i dag ingår i huvudprogram 5 i

 försvarsmakten kommer att vara särskilda

 myndigheter utanför Försvarsmakten. Dessa

 myndigheter kommer att ha till uppgift att i olika

 hänseenden stödja Försvarsmakten. En av dessa

 myndigheter är Försvarets radioanstalt. Även i

 fortsättningen finns ett behov av att utöver den

 nya myndigheten Försvarsmakten undanta även denna

 myndighet från lagens krav på tillstånd. Innan

 tillståndsmyndigheten beslutar om

 frekvenstilldelning m.m. för Försvarsmakten och

 Försvarets radioanstalt bör Försvarsmakten höras.

 Tillstånd att inneha och använda radiosändare skall

 enligt 9 § första stycket 5 lagen om

 radiokommunikation meddelas, om det kan antas att

 användningen inte kommer att inkräkta på det

 frekvensutrymme som behövs för försvarsmakten. Även

 i denna bestämmelse bör Försvarets radioanstalt

 tilläggas.

 I lagen om radiokommunikation bör därför dels en

 ändring göras i 6 § av innebörd att lagens krav på

 tillstånd i 3 § första stycket inte gäller för

 Försvarsmakten eller Försvarets radioanstalt samt

 att tillståndsmyndigheten före beslut om

 frekvenstilldelning m.m. skall höra Försvarsmakten,

 dels en ändring göras i 9 § första stycket 5 av

 innebörd att tillstånd meddelas om det inte

 inkräktar på frekvensutrymmet för Försvarsmakten

 och Försvarets radioanstalt.

 7

 Möjlighet för kompanichef eller motsvarande chef

 att besluta om löneavdrag

 Regeringens förslag: Disciplinlagen ändras så att åt en

 kompanichef eller motsvarande chef får överlämnas att

 pröva frågor om disciplinansvar för personal som står

 under deras befäl, även om förseelsen kan medföra

 löneavdrag för högst tio dagar. Löneavdraget får dock

 inte utdömas tillsammans med utegångsförbud.

 Promemorians förslag: Bortsett från att förslaget

 inte anger någon begränsning såvitt avser

 möjligheten att ålägga löneavdrag tillsammans med

 utegångsförbud överensstämmer det med regeringens.

 Remissinstanserna: Med undantag av Sveriges

 centrala värnpliktsråd har samtliga remissinstanser

 tillstyrkt promemorians förslag.

 Föreningen Sveriges Auditörer har dock anfört att

 möjligheten att låta en kompanichef eller

 motsvarande chef få besluta om löneavdrag i högst

 tio dagar inte bör innefatta en rätt att förena

 denna påföljd med utegångsförbud.

 Värnpliktsrådet avstyrker förslaget med hänvisning

 till rådets principiellt negativa inställning till

 delegering av beslutanderätten i disciplinfrågor.

 Skälen för regeringens förslag: Som tidigare an-

 förts begränsas enligt 21 § disciplinlagen de dis-

 ciplinärenden som får överlämnas åt lägst kompani-

 chef eller motsvarande chef att handlägga bl.a. på

 så sätt att förseelsen inte bör medföra svårare på-

 följd än varning eller extratjänst eller utegångs-

 förbud i högst fem dagar. Möjligheten att ålägga

 löneavdrag är således utesluten från delegering.

 Bakgrunden härtill är

 följande.

 Militäransvarskommittén föreslog i sitt betänkande

 (SOU 1983:2) att kompanichef även skulle kunna

 ålägga löneavdrag för högst tio dagar. I proposi-

 tionen begränsades beslutsbefogenheterna för

 kompanichef till rätten att meddela varning och

 föreskriva extratjänst (prop. 1985/86:9 s. 67).

 Samtidigt hade i propositionen vid utformning av

 påföljderna ställning tagits för att utegångsförbud

 inte skulle omfatta tid under sju dagar (prop. s.

 61). Riksdagen beslöt emellertid på Överbefälhava-

 rens förordande att som påföljd bibehålla korta

 utegångsförbud (bet. 1985/86:JuU24 s. 49). Som en

 konsekvens härav vidgade riksdagen kompanichefs be-

 slutsbefogenhet till att avse även utegångsförbud i

 högst fem dagar. Någon diskussion om att då också

 genomföra kommitténs förslag om löneavdrag förekom

 inte. I varje fall innehåller utskottets betänkande

 inget härom.

 Begränsningen av beslutsbefogenheten för kompani-

 chef har visat sig ofta innebära problem, bl.a. vid

 sådan typ av tjänstgöring, exempelvis tjänstgöring

 vid sjöburet förband, där utegångsförbud i prakti-

 ken inte går att verkställa. Om förseelsen under

 sådan tjänstgöring är så allvarlig att varning

 eller extratjänst inte utgör tillräckligt ingripan-

 de påföljd, medan å andra sidan högst fem dagars

 utegångsförbud skulle räcka, måste ärendet överläm-

 nas till myndighetschefen för eventuellt åläggande

 av löneavdrag. En utökad befogenhet för kompanichef

 framstår därför som ändamålsenlig främst med hänsyn

 till att disciplinpåföljden kan behöva anpassas

 efter förhållandena i det enskilda fallet.

 Kompanichefen kan som tidigare anförts enligt nuva-

 rande regler efter delegation besluta om utegångs-

 förbud i högst fem dagar. Av 36 § disciplinlagen

 framgår att en dags utegångsförbud skall anses

 motsvara två dagars löneavdrag. I konsekvens härmed

 är det lämpligt att kompanichefens befogenhet att

 meddela löneavdrag begränsas till högst tio dagar.

 Begränsningen medför att de allvarligare förseel-

 serna fortfarande skall handläggas av vederbörande

 högre chef. Med beaktande härav och då förutsätt-

 ningarna för delegering till kompanichef är att

 förfarandet inte kan antas utgöra brott och att

 förseelsen har erkänts anser regeringen att ett

 genomförande av förslaget inte innebär någon för-

 sämring av rättssäkerheten för den enskilde. Här-

 till kommer dels att löneavdrag i princip är att

 anse som en mildare disciplinpåföljd än ett

 kortvarigt utegångsförbud, dels att det alltid

 finns rätt att få en kompanichefs beslut om

 disciplinpåföljd omprövat av den högre chefen och

 att dennes beslut i sin tur alltid kan överklagas

 till domstol.

 Enligt 23 § disciplinlagen skall yttrande inhämtas

 från auditör, innan en disciplinpåföljd beslutas

 eller en åtalsanmälan görs. Ett sådant yttrande

 behövs dock inte i ärenden som avgörs av den chef

 som avses i 21 §. Ändringen får till följd att

 yttrande från auditör inte längre kommer att be-

 hövas i ärenden som delegerats till en kompanichef

 där disciplinpåföljden löneavdrag bestäms. Vid

 omprövning av beslutet enligt 46 § disciplinlagen

 skall auditören alltid yttra sig. Även härigenom

 upprätthålls kravet på rättssäkerhet.

 Enligt 15 § disciplinlagen får - som tidigare an-

 förts - löneavdrag bestämmas tillsammans med ute-

 gångsförbud, om det krävs av hänsyn till ordningen

 inom försvarsmakten. Med hänsyn till att bestämmel-

 sen är avsedd att tilllämpas vid särskilt

 allvarliga förseelser bör en sådan på-

 följdskombination även i fortsättningen få åläggas

 endast av vederbörande högre chef. Ett ytterligare

 skäl att inte låta en utökad beslutsbefogenhet för

 kompanichef innefatta en rätt att meddela

 löneavdrag tillsammans med utegångsförbud är att

 denne inte har tillgång till auditör.

 8 Vem skall föra det allmännas talan i ärenden

 om disciplinansvar och ersättningsskyldighet i dom-

 stol

 Regeringens förslag: I tingsrätten och hovrätten skall

 det allmännas talan i ärenden om disciplinansvar och

 ersättningsskyldighet enligt disciplinlagen föras av

 Försvarsmakten eller annan myndighet som handlägger

 disciplinärende enligt disciplinlagen.

 Åklagarutredningens förslag: Överensstämmer med

 regeringens (se betänkandet, Del A, s. 241 ff).

 Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser

 tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erin-

 ran. Göteborgs tingsrätt avstyrker förslaget med

 motivering att en åklagare är bättre skickad än en

 "militärmyndighet" att sköta det rättsliga förfa-

 randet inför domstol.

 Skälen för regeringens förslag: En utgångspunkt för

 den översyn av åklagarrollen som Åklagarutredningen

 -90 gjort är att åklagarna skall koncentrera sina

 insatser på sådant som kräver åklagarkompetens.

 Endast om starka skäl talar för det skall

 åklagarväsendet handha uppgifter som inte har

 anknytning till brottsmålsförfarandet.

 Ärenden om disciplinansvar och

 ersättningsskyldighet vilar på förvaltningsrättslig

 grund och har därför inte någon naturlig koppling

 till åklagarnas straffrättsliga uppgifter. Av

 redovisningen i det föregående (avsnitt 5) framgår

 att endast en förhållandevis liten del av

 disciplinärendena överklagas. Handläggningen av

 dessa ärenden kan därför knappast kräva några mer

 betydande resurser av åklagarna. Som har

 framhållits av Åklagarutredningen är dock i tider

 av resursknapphet varje åtgärd som medför att

 åklagarna kan ägna sig åt sin huvuduppgift inom

 brottmålsområdet av värde. Enligt regeringens

 mening är detta dock inte i sig tillräckligt skäl

 för att ändra nuvarande ordning. Därutöver måste

 självfallet krävas att dessa ärenden kan hanteras

 rättssäkert och effektivt utan medverkan av

 åklagare. Det naturliga alternativet till att åkla-

 gare för det allmännas talan i disciplinärendena är

 att denna uppgift läggs på den myndighet som

 beslutat i ärendet. Om detta alternativ framstår

 som minst lika effektivt och om kraven på ett

 rättssäkert förfarande uppfylls, talar enligt

 regeringens mening starka skäl för att myndigheten

 skall utföra det allmännas talan.

 Av 2 § verksförordningen (1987:1100) framgår att

 varje myndighet inom sitt verksamhetsområde

 företräder staten vid domstol. Detta är

 huvudregeln. I 4 § förordningen (1992:511) med

 instruktion för Försvarets civilförvaltning har

 dock hittills föreskrivits bl.a. att Försvarets

 civilförvaltning skall föra statens talan vid doms-

 tol inom verksamhetsområdet för de myndigheter som

 hör till Försvarsdepartementet. I samband med att

 försvarsmakten omorganiseras och Försvarets civil-

 förvaltning läggs ned skall Försvarsmakten och

 övriga myndigheter under Försvarsdepartementet var

 och en inom sitt ansvarsområde föra statens talan

 inför domstol (prop. 1992/93:100, bil.5, bet. 1992-

 /93:FöU9, rskr.1992/93:333). Den särreglering som

 hittills gällt i detta hänseende för Försvars-

 departementets myndigheter har upphört att gälla

 redan den 1 januari 1994. Mot bl.a. denna bakgrund

 finns det anledning att ifrågasätta om inte

 Försvarsmakten bör ges talerätt i disciplinärende-

 na.

 I den nya myndigheten Försvarsmakten kommer det att

 finnas en juriststab i högkvarteret med ett tiotal

 jurister. Det kan förväntas att denna juristkompe-

 tens kommer att användas bl.a. vid utförande av

 myndighetens talan i domstol. Härtill kommer att

 det rättsliga förfarandet i disciplinärenden sker

 under medverkan av en auditör, som också skall vara

 en kvalificerad jurist. De allra flesta av de

 disciplinärenden som avgörs överklagas dessutom

 inte. Den största erfarenheten av denna ärendetyp

 torde således finnas vid de myndigheter som i dag

 har att utreda och fatta beslut i dem.

 En allmän åklagare har naturligtvis en mycket stör-

 re erfarenhet av att uppträda inför rätta än vad en

 företrädare för Försvarsmakten har. I det avseendet

 är det naturligtvis korrekt att - som Göteborgs

 tingsrätt - beteckna åklagaren som mer skickad som

 motpart än den militära myndigheten. Man får dock

 inte glömma att en myndighet av Försvarsmaktens

 storlek med nödvändighet kommer att vara part vid

 ett inte försumbart antal mål vid domstol.

 Förfarandet i överklagade disciplinärenden vid

 tingsrätten är i de allra flesta fall skriftligt.

 Då ett överklagat beslut inkommer till tingsrätten

 infordrar denna ett yttrande från åklagaren. Denne

 avger därefter ett yttrande över vad klaganden

 anfört mot bakgrund av vad saken rör. Myndigheten

 som har beslutat om disciplinpåföljden m.m. måste

 enligt regeringens mening anses lika väl skickad

 som åklagaren att avge ett sådant yttrande, sär-

 skilt som myndigheten vid handläggningen av denna

 typ av ärenden har biträde av kvalificerade

 jurister. Några rättssäkerhetsskäl kan enligt

 regeringens mening inte åberopas för att det skall

 vara åklagaren som avger yttrandet. Tingsrätten

 avgör sedan saken och dess behandling av denna är

 en tillräcklig garanti för ett rättssäkert

 förfarande. En representant för Försvarsmakten

 måste också anses kapabel att kunna uppträda vid de

 fåtaliga muntliga förhandlingar som förekommer i

 denna typ av ärenden. Saken kan inte anses mer

 komplicerad än att en inte juristutbildad

 befattningshavare vid myndigheten efter rådgivning

 av myndighetens jurister och auditören bör kunna

 klara av detta. Om åklagares befattning med över-

 klagandeärenden upphör och myndigheten ges behörig-

 het att föra det allmännas talan i dessa fall, får

 också frågan om vem som skall företräda staten när

 överklagandet hos tingsrätten endast avser ersätt-

 ningsbeslut sin lösning.

 På grund av det anförda föreslår regeringen att

 uppgiften att föra talan i dessa typer av ärenden

 flyttas från allmän åklagare till Försvarsmakten. I

 den mån regeringen med stöd av 19 § har föreskrivit

 att någon annan myndighet skall pröva frågor om

 disciplinansvar bör den myndigheten på motsvarande

 sätt föra sin talan i domstol. Bestämmelsen i 54 §

 disciplinlagen bör därför ändras på så sätt att den

 myndighet som har meddelat beslutet får föra det

 allmännas talan i tingsrätt och hovrätt.

 9 En ny myndighet för hantering av pliktpersonal

 Regeringens förslag: En ny myndighet för hanteringen av

 pliktpersonal inrättas den 1 juli 1995. Värn-

 pliktsverket och Vapenfristyrelsen avvecklas vid samma

 tidpunkt.

 Pliktutredningens och UFT:s förslag: Överensstämmer

 med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har

 över lag varit positiva till förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Totalförsvarets

 personalförsörjning säkerställs i dag genom bl.a.

 ett antal pliktlagar. I det krigsomställda

 samhället kommer en stor del av befolkningen att

 med stöd av någon pliktlag kallas in till

 tjänstgöring inom totalförsvaret.

 Pliktutredningens betänkande behandlar främst

 principer för personalförsörjningen inom

 totalförsvaret men också det framtida behovet av

 personal inom totalförsvaret. Utredningen föreslår

 en tjänstgöringsplikt som omfattar alla svenska

 medborgare och alla som är bosatta i Sverige.

 Tjänstgöringsplikten benämns av utredningen

 totalförsvarsplikt. Enligt förslaget skall

 totalförsvarsplikten bestå av värnplikt, civilplikt

 och allmän tjänsteplikt. Totalförsvarsplikten skall

 omfatta en skyldighet för alla i åldern 16-70 år

 som är svenska medborgare eller bosatta i Sverige -

 män och kvinnor - att tjänstgöra inom total-

 försvaret. Skyldigheten att tjänstgöra inom det

 militära försvaret föreslås emellertid endast gälla

 svenska män i åldern 19-47 år. Svenska kvinnor

 föreslås dock få rätt att mönstra varefter de skall

 kunna antas för tjänstgöring i samma befattningar

 som svenska män som genomgått mönstring. Vidare

 föreslås att möjligheten att fullgöra

 tjänstgöringsplikten såsom vapenfri skall finnas

 kvar inom ramen för totalförsvarsplikten.

 Pliktutredningen har föreslagit att det skall

 bildas en ny central statlig myndighet, kallad

 Totalförsvarets personalverk, med uppgift att svara

 för inskrivning och redovisning av främst

 pliktpersonal för både det militära och det civila

 försvaret. Enligt Pliktutredningen skall myndig-

 heten ge stöd åt bl.a. kommuner och myndigheter som

 har ansvar för att olika verksamheter inom

 totalförsvaret bemannas. Myndigheten bör enligt

 utredningen överta ansvar och uppgifter från

 Värnpliktsverket och Vapenfristyrelsen, vilka

 därmed kan läggas ned. Myndigheten bör enligt

 utredningen också kunna utföra en del uppgifter som

 rör pliktpersonal åt myndigheter på central och

 regional nivå.

 Myndighetens uppgifter bör enligt Pliktutredningen

 vara nästan uteslutande av verkställande karaktär.

 Besluten om inriktningen av inskrivningen och ut-

 bildningen bör fattas av de myndigheter inom total-

 försvaret som svarar för en verksamhet i krig.

 Enligt utredningen bör de viktigaste uppgifterna

 för den nya myndigheten vara att analysera

 tillgången på pliktpersonal, utveckla metoder för

 urval, informera, pröva de mönstringsskyldiga,

 kalla till utbildning samt registrera, redovisa och

 krigsplacera de utbildade. Myndigheten bör vidare

 samverka med andra statliga myndigheter, kommuner,

 landsting, företag och organisationer i frågor som

 gäller totalförsvarets personalförsörjning.

 Utredningen föreslår också att den nya myndigheten

 skall behandla ärenden som avser enskildas rätt

 enligt pliktförfattningarna.

 UFT har i sina lagförslag utgått från att en ny

 myndighet bildas för att sköta de uppgifter som

 angetts.

 De avgivna betänkandena har remissbehandlats och

 bereds för närvarande inom regeringskansliet med

 sikte på att en proposition om en ny lagstiftning

 om totalförsvarsplikt, efter hörande av Lagrådet,

 skall kunna föreläggas riksdagen sent under våren

 1994. Lagstiftningen kan beräknas träda i kraft den

 1 juli 1995. En ny myndighet bör i så fall inrättas

 vid samma tidpunkt.

 Chefen för Försvarsdepartementet har med stöd av

 regeringens bemyndigande den 28 oktober 1993 (dir.

 1993:121) beslutat att tillkalla en särskild

 utredare med uppdrag att utreda hur en ny myndighet

 för pliktpersonal bör organiseras. Enligt

 direktiven skall utredaren på grundval av

 Pliktutredningens och UFT:s förslag överväga hur en

 ny myndighet för inskrivning, inkallelse,

 krigsplacering och hantering i övrigt av

 pliktpersonal bör organiseras. Utredaren bör

 redovisa sitt arbete senast den 4 mars 1994.

 På de skäl som utredningarna anfört anser

 regeringen att den föreslagna totalförsvarsplikten

 bör införas i huvudsak i enlighet med ut-

 redningarnas förslag. För att åstadkomma detta

 kommer det att behövas ett omfattande

 lagstiftningsarbete. Den proposition om en ny

 lagstiftning om totalförsvarsplikt som regeringen

 avser att förelägga riksdagen under senvåren 1994

 kan inte komma att bli föremål för riksdagsbe-

 handling förrän under hösten 1994. En ny lag-

 stiftning bör dock enligt regeringens uppfattning

 kunna träda i kraft den 1 juli 1995. Som ut-

 redningarna föreslagit bör en ny myndighet för

 hantering av pliktpersonal inrättas samtidigt med

 att den nya lagstiftningen träder i kraft. För att

 ett arbete med att inrätta den nya myndigheten och

 med att avveckla Värnpliktsverket och Vapen-

 fristyrelsen skall kunna påbörjas i god tid bör

 riksdagen redan under våren 1994 ta ställning till

 dessa frågor. Om riksdagen godkänner regeringens

 förslag, avser regeringen att snarast därefter

 tillsätta en organisationskommitté med uppgift att

 organisera den nya myndigheten.

 10 Specialmotivering

 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:644) om

 disciplinförseelser av krigsmän, m.m.

 20 §

 I bestämmelsen regleras vem som får besluta i

 disciplinärenden och ärenden om åtalsanmälan såvitt

 avser den som tjänstgör eller har tjänstgjort vid

 Försvarsmakten. Endast beträffande Försvarsmakten

 behövs särregler för vem som får besluta i

 ärendena. Enligt förslaget är chefen för det

 förband eller den enhet av annat slag, vid vilken

 krigsmannen tjänstgör eller, om han inte längre

 tjänstgör, senast har tjänstgjort, alltid behörig

 att besluta i dessa frågor, om chefen har lägst

 överstes eller kommendörs tjänstegrad. Detta över-

 ensstämmer i huvudsak med vad som gäller i dag.

 Skillnaden är att enheterna inte längre är själv-

 ständiga myndigheter utan ingår i myndigheten

 Försvarsmakten. Dessutom medför förslaget att

 Försvarsmakten - i stället för som i dag regeringen

 - får bestämma att någon annan chef vid förbandet

 eller enheten med lägst överstelöjtnants eller kom-

 mendörkaptens tjänstegrad få pröva frågorna.

 21 §

 Bestämmelsen överensstämmer väsentligen med vad som

 gäller i dag. Möjligheten att delegera beslutande-

 rätten har dock utökats till att omfatta även be-

 slut om löneavdrag för högst tio dagar.

 Förslaget till det nya tredje stycket medför att

 den utökade behörigheten för en kompanichef eller

 motsvarande chef inte innefattar rätt att på sätt

 som sägs i 15 § ålägga löneavdrag tillsammans med

 utegångsförbud.

 40, 44, 46, 47 och 60 §§

 Ändringarna i dessa paragrafer är följdändringar

 till ändringen i 20 §.

 54 §

 På under avsnitt 8 anförda skäl föreslås att

 paragrafen ändras på så sätt att Försvarsmakten el-

 ler - i fråga om krigsmän som inte tjänstgör eller

 tjänstgjort vid Försvarsmakten - den myndighet som

 regeringen föreskriver, företräder staten i

 tingsrätt och hovrätt i disciplin- och ersättnings-

 ärenden.

 Övergångsbestämmelse

 Bestämmelsen innebär att de regler som i dag gäller

 för vem som skall föra det allmännas talan i

 disciplin- och ersättningsärenden fortfarande skall

 gälla för sådana ärenden som har kommit in till en

 tingsrätt före den 1 juli 1994.

 Överbefälhavarens promemoria 1991-09-26

 3. Kompanichefs behörighet

 Enligt 21 § LDK får myndighet överlämna åt andra

 chefer vid myndigheten, dock lägst kompanichef

 eller motsvarande chef, att pröva frågor om

 disciplinansvar för personal som står under deras

 befäl, under förutsättning att

 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott,

 2. förseelsen har erkänts och

 3. förseelsen inte bör medföra svårare påföljd än

 varning eller extratjänst eler utegångsförbud i

 högst fem dagar.

 Den fråga som Överbefälhavaren vill behandla rör

 punkten 3. De disciplinpåföljder enligt LDK som får

 användas ställer ofta en myndighet inför ett val

 mellan löneavdrag och utegångsförbud. Avgörande

 vilken av dessa påföljder som bör väljas kan ses i

 två perspektiv. Det ena är att påföljden

 utegångsförbud får anses vara den strängaste och

 därför inte bör komma till användning annat än i de

 fall det är påkallat med hänsyn till förseelsens

 art. Det andra är att tjänstgöringsförhållandena

 eller liknande omständigheter gör att ett

 utegångsförbud inte kan verkställas. Krigsmannens

 utryckning kan exempelvis vara nära förestående och

 frågan avser exempelvis förseelse mot materieldi-

 sciplinen. I sådana fall måste påföljden bestämmas

 till löneavdrag. Särskilt i de senare fallen, när

 det inte varit möjligt för en kompanichef att

 besluta om kortare utegångsförbud av praktiska och

 andra skäl, har alternativet varit ett löneavdrag.

 Beslut om löneavdrag är en kompanichef (motsv) inte

 behörig att fatta utan måste i sådan situation

 överlämna hela ärendet till myndighetens chef att

 pröva. Denna begränsning i kompanichefens

 möjligheter har under de gångna åren vållat

 administrativa problem och uppfatts som en byråkra-

 tisering av handläggningen.

 I den undersökning som Överbefälhavaren lät företa

 under våren 1989 har merparten myndigheter påtalat

 behovet av att en kompanichef tillläggs rätten att

 också få besluta om löneavdrag. I den förfrågan som

 gjordes i början av 1991 har uppfattningen ånyo

 bekräftats. Något bärande motiv mot att inte låta

 kompanichefen besluta om löneavdrag har inte heller

 anförts i lagstiftningen.

 Mot den bakgrund ställer sig Överbefälhavaren

 positiv till att utvidga kompanichefers (motsv)

 rätt att besluta även om löneavdrag. Det bör

 förslagsvis begränsas till tio löneavdrag, vilket

 vid en omvandling mellan olika påföljder motsvarar

 fem dagars utegångsförbud. Det kan noteras att

 värnpliktslagsutredningen (VLU) i sitt betänkande

 (SOU 1990:89) haft att överväga att anpassa de

 värnpliktigas disciplinsystem till vad som skulle

 gälla för vapenfria tjänstepliktiga. I VLU:s

 förslag ingår också att arbetsledare (motsv) skall

 tilläggas ungefär samma befogenheter i disciplinärt

 avseende som kompanichefer. Förutsättningen för en

 arbetsledare att ålägga en vapenfri tjänstepliktig

 en disciplinpåföljd föreslås vara densamma som för

 värnpliktiga men med den skillnaden att han också

 skulle kunna besluta om tio löneavdrag.

 Överbefälhavaren föreslår därför att 21 § LDK

 ändras så att kompanichef (motsv) även får besluta

 om påföljden löneavdrag, dock högst tio.

 Förteckning över de remissinstanser som avgett

 yttrande över Överbefälhavarens promemoria

 1991-09-26

 1. Riksdagens ombudsmän

 2. Justitiekanslern

 3. Riksåklagaren

 4. Domstolsverket

 5. Chefen för armén

 6. Chefen för marinen

 7. Chefen för flygvapnet

 8. Försvarets civilförvaltning

 9. Socialstyrelsen

 10. Svea hovrätt

 11. Kammarrätten i Sundsvall

 12. Stockholms tingsrätt

 13. Falu tingsrätt

 14. Sveriges Centrala Värnpliktsråd

 15. Föreningen Sveriges Auditörer

 Förteckning över de remissinstanser som har yttrat

 sig över Betänkandet (SOU 1992:61) Ett reformerat

 åklagarväsende, Del A

 1. Riksdagens ombudsmän

 2. Justitiekanslern

 3. Domstolsverket

 4. Riksåklagaren

 5. Rikspolisstyrelsen (Polismyndigheterna i

 Göteborg, Malmö och

 Norrköping, Polishögskolan samt Polisförbundet)

 6. Överbefälhavaren

 7. Försvarets civilförvaltning

 8. Kustbevakningen

 9. Vägverket

 10. Statskontoret

 11. Riksrevisonverket

 12. Stockholms tingsrätt

 13. Jönköpings tingsrätt

 14. Göteborgs tingsrätt

 15. Länsrätten i Stockholms län

 16. Regionåklagarmyndigheten i Stockholm

 17. Regionåklagarmyndigheten i Linköping

 18. Regionåklagarmyndigheten i Jönköping

 19. Regionåklagarmyndigheten i Kalmar

 20. Regionåklagarmyndigheten i Gävle

 21. Regionåklagarmyndigheten i Härnösand

 22. Regionåklagarmyndigheten i Umeå

 23. Åklagarmyndigheten i Alingsås

 24. Åklagarmyndigheten i Borås

 25. Åklagarmyndigheten i Danderyd

 26. Åklagarmyndigheten i Handen

 27. Åklagarmyndigheten i Huddinge

 28. Åklagarmyndigheten i Nacka

 29. Åklagarmyndigheten i Södertälje

 Lagrådsremissens lagförslag

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1986:644) om disciplinan-

 svar av krigsmän, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 20, 21, 40, 46, 47, 54 och

 60 §§ lagen (1986:644) om disciplinförseelser av

 krigsmän, m.m. skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 20 §

 Ärenden som avses i 19 § Vid Försvarsmakten skall

 skall avgöras av myndig- ärenden som avses i 19 §

 hetschefen eller, efter avgöras av chefen för den

 regeringens förordnande, enhet där krigsmannen

 av någon annan chef vid tjänstgör eller senast

 myndigheten med lägst har tjänstgjort, om

 överstelöjtnants eller chefen har lägst överstes

 kommendörkaptens eller kommendörs

 tjänstegrad. tjänstegrad eller, efter

 Försvarsmaktens be-

 stämmande, av någon annan

 chef vid samma enhet med

 lägst överstelöjtnants

 eller

 kommendörkaptens tjä-

 nstegrad.

 21 §

 Myndighetschefen får

 överlämna åt andra

 chefer vid myndigheten, En chef som avses i 20 §

 dock lägst en får överlämna åt andra

 kompanichef eller chefer som tjänstgör

 motsvarande chef, att under honom, dock lägst

 pröva frågor om en kompanichef eller

 disciplinansvar för motsvarande chef, att

 personal som står under pröva frågor om disci-

 deras befäl, under plinansvar för personal

 förutsättning att som står under deras

 befäl, under förut-

 sättning att

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott,

 2. förseelsen har erkänts och

 3. förseelsen inte bör 3. förseelsen inte bör

 medföra svårare påföljd medföra svårare påföljd

 än varning eller än varning, extratjänst,

 extratjänst eller löneavdrag för högst tio

 utegångsförbud i högst dagar eller

 fem dagar. utegångsförbud i högst

 fem dagar.

 En kompanichef eller mot-

 svarande chef får dock

 inte ålägga löneavdrag

 tillsammans med utegångs-

 förbud.

 40 §

 Den som har Den som har omhändertagit

 omhändertagit en en krigsman skall

 krigsman skall skyndsamt skyndsamt anmäla detta

 anmäla detta till den till den chef som avses i

 myndighet som anges i 19 20 §. Har om-

 §. Har omhändertagandet händertagandet inte redan

 inte redan uppört, skall upphört, skall denne ome-

 myndigheten omedelbart delbart pröva om det

 pröva om det skall skall bestå.

 bestå.

 46 §

 En krigsman som har En krigsman som har

 ålagts disciplinpåföljd ålagts disciplinpåföljd

 av en chef som avses i av en chef som avses i 21

 21 § får begära ompröv- § får begära omprövning

 ning av beslutet hos av beslutet hos den chef

 myndigheten. En sådan som avses i 20 §. En

 begäran skall göras sådan begäran skall gör-

 skriftligen hos as skriftligen hos denne

 myndigheten inom fem inom fem dagar från den

 dagar från den dag då dag då krigsmannen fick

 krigsmannen fick del av del av beslutet. Mot ett

 beslutet. Mot ett sådant sådan beslut får talan

 beslut får talan inte inte föras i annan

 föras i annan ordning. ordning.

 Föreslagen lydelse

 Nuvarande lydelse

 En begäran som har kommit in för sent skall inte

 prövas.

 Då myndigheten omprövar Då ett ärende omprövas

 ett beslut, skall enligt första stycket,

 bestämmelserna i 20 och skall bestämmelserna i

 23-31 §§ tilllämpas. 23-31 §§ tillämpas.

 47 §

 I ärenden om omprövning I ärenden om omprövning

 av av beslut om extratjänst

 beslut om extratjänst eller utegångsförbud får

 eller utegångsförbud får den som omprövar

 myndigheten, om beslutet beslutet, om beslutet är

 är verkställbart, verkställbart, förordna

 förordna att det tills att det tills vidare inte

 vidare inte får verk- får verkställas.

 ställas.

 54 § I tingsrätten och

 hovrätten förs det

 I tingsrätten och allmännas talan av den

 hovrätten förs det myndighet som har med-

 allmännas talan av delat beslutet.

 allmän åklagare.

 60 § En krigsman som har

 ålagts ersätt-

 En krigsmän som har ningsskyldighet av en

 ålagts ersätt- chef

 ningsskyldighet av chef som avses i 21 § får

 som avses i 21 § får begära omprövning av

 begära omprövning av beslutet hos en chef som

 beslutet hos avses i 20 §.

 myndigheten. Be- Bestämmelserna i 46 §

 stämmelserna i 46 § skall därvid tillämpas.

 skall därvid tillämpas.

 -----------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. För

 disciplin- och ersättningsärenden som har inkommit

 till en tingsrätt före den 1 juli 1994 gäller dock

 fortfarande äldre bestämmelser.

 Lagrådets yttrande

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-12-16

 Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl,

 justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Arne

 Baekkevold.

 Enligt en lagrådsremiss den 2 december 1993

 (försvarsdepartementet) har regeringen beslutat

 inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

 ändring i lagen (1986:644) om disciplinförseelser

 av krigsmän, m.m.

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av

 hovrättsassessorn Thomas[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

 I förtydligande syfte föreslår Lagrådet att 20 §

 får följande lydelse.

 "Vid Försvarsmakten skall ärenden som avses i 19 §

 prövas av chefen för det förband eller den enhet av

 annat slag, vid vilken krigsmannen tjänstgör eller,

 om han inte längre tjänstgör, senast har

 tjänstgjort, såvida chefen har lägst överstes eller

 kommendörs tjänstegrad. Försvarsmakten får dock

 besluta, att någon annan chef vid förbandet eller

 enheten som har lägst överstelöjtnants eller

 kommendörkaptens tjänstegrad får pröva ärendena."

 Den i remissen föreslagna ändringen i fråga om

 beslutsmakten enligt

 20 § bör föranleda följdändringar även i 44 §.

 Försvarsdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13

 januari 1994.

 Närvarande: B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:112

 Disciplinförseelser av krigsmän m.m.