Regeringens proposition

2000/01:74

Ändringar i telelagen (1993:597) avseende

nummerportabilitet

Prop.

2000/01:74

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 18 januari 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i telelagen i syfte att främja

användandet av nummerportabilitet och införandet av effektiva metoder

för dirigering av telemeddelanden. Därmed främjas konkurrensen på

telemarknaden.

Med nummerportabilitet avses att en abonnent behåller sitt telefon-

nummer när denne byter teleoperatör. Vid sådant byte kan för den som

överlämnat numret ökade trafikkostnader uppkomma vid telemeddelan-

den till det överlämnade numret. Enligt nuvarande regler skall den

operatör som övertagit abonnenten och telefonnumret ersätta dessa

ökade trafikkostnader. I propositionen föreslås ändrade regler på så sätt

att endast hälften av de ökade kostnaderna ersätts och att det är den

operatör som den anropande abonnenten valt för att förmedla ett

telemeddelande som skall stå för denna hälft av de ökade

trafikkostnaderna.

De ändrade ersättningsreglerna syftar till att utgöra incitament för

teleoperatörerna att välja mer effektiva metoder för att dirigera tele-

meddelanden. Detta förutsätter dock tillgång till nödvändiga uppgifter

om överlämnade telefonnummer. Dessa kan tillhandahållas av en central

referensdatabas. Propositionen innehåller även förslag till hur en sådan

bör regleras.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597) 4

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Bakgrund 6

4.1 Inledning 6

4.2 Tekniska grunder 7

4.2.1 Styrning av telemeddelanden till överlämnade

telefonnummer 7

4.2.2 Central referensdatabas 8

4.3 Nuvarande reglering 9

4.3.1 Ersättningsfrågor 9

4.3.2 Skyldighet att underrätta annan om

överlämnande 10

4.3.3 Tillsyn och tvistlösning 10

4.3.4 Behandling av personuppgifter 11

4.4 Internationell utveckling 11

4.5 Utvecklingen i Sverige 12

4.5.1 Teleoperatörernas arbete med att etablera en

central referensdatabas 13

5 Ändringar i telelagen 13

5.1 Fördelning av kostnader och ersättning mellan

teleoperatörer 13

5.2 Referensdata och referensdatabasoperatör 18

5.3 Vidarekoppling och hänvisning till nya telefonnummer 21

6 Kostnader, ikraftträdande och konsekvenser för småföretag 22

7 Författningskommentar 23

Bilaga 1 Promemorians

lagförslag . .27

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över .

 Promemorians

förslag ..30

Bilaga 3 Lagrådsremissens

lagförslag .31

Bilaga 4 Lagrådets yttrande .33

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 januari 2001 ...35

Rättsdatablad 36

1

2 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i telelagen (1993:597)

3

4 Förslag till lag om ändring i

telelagen (1993:597)

Härigenom föreskrivs i fråga om telelagen (1993:597)

dels att 27 § skall upphöra att gälla,

dels att 39, 41 och 42 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 39 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

39 §

Den som tillhandahåller tele-

tjänst enligt 5 § 1 eller 3 eller

digital mobiltelefonitjänst skall se

till att telenätet medger att en

abonnent kan behålla sitt telefon-

nummer vid byte av teleoperatör.

Den som tillhandahåller tele-

tjänst enligt 5 § 1 eller 3, digital

mobiltelefonitjänst eller mobil

teletjänst som består i

överföring av text skall se till att

telenätet medger att en abonnent

kan behålla sitt telefonnummer vid

byte av teleoperatör.

Om abonnenten begär det skall telefonnummer som används för sådan

tjänst överlämnas till en annan teleoperatör för att denne skall tillhanda-

hålla tjänsten. Telefonnummer som används för tjänst som avses i 5 § 1

behöver överlämnas endast för tillhandahållande inom samma rikt-

nummerområde.

Den som överlämnar ett tele-

fonnummer skall genast under-

rätta tillsynsmyndigheten eller

annan som tillsynsmyndigheten

bestämmer om överlämnandet.

39 a §

Den som överlämnar ett tele-

fonnummer enligt 39 § skall till

den som tillsynsmyndigheten

bestämmer genast lämna de

uppgifter som är nödvändiga för

dirigering av telemeddelanden

till telefonnumret. Andra

uppgifter som kan vara direkt

eller indirekt hänförliga till en

fysisk person än uppgifter om

telefonnummer och berörda tele-

operatörer får inte lämnas utan

samtycke från personen.

Tillsynsmyndigheten får utse

någon att i en databas

sammanställa sådana uppgifter

som avses i första stycket och

lämna dem till teleoperatörer, i

den mån dessa behöver

uppgifterna för dirigering av

telemeddelanden, och andra som

tillsynsmyndigheten bestämmer.

Den utsedda databasoperatören

skall i förhållande till

teleoperatörerna tillämpa

villkor som är

konkurrensneutrala och får ta ut

den ersättning som är skälig

med hänsyn till kostnaderna.

Bestämmelserna i denna lag

om televerksamhet och

teleoperatörer gäller i

tillämpliga delar för den

databasverksamhet som avses i

andra stycket.

41 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får meddela föreskrifter om i vilken utsträckning kraven enligt 39

och 40 §§ skall fullgöras och hur detta skall ske.

Tillsynsmyndigheten får i enskilda fall medge undantag från skyldig-

heten enligt 39 och 40 §§ om det finns särskilda skäl.

Regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, tillsyns-

myndigheten får meddela

föreskrifter om kraven enligt

39 a §.

42 §

Ersättning för att överlämna telefonnummer enligt 39 § får grundas

endast på driftskostnader för överlämnandet. Detsamma gäller ersättning

för förval enligt 40 §.

Den som har överlämnat ett

telefonnummer har inte rätt till

ersättning för mer än hälften av

de driftskostnader som utgörs av

ökade trafikkostnader för ett

telemeddelande till

telefonnumret. Sådan ersättning

får tas ut endast från den

teleoperatör som den anropande

abonnenten har ingått avtal med

om förmedling av tele-

meddelandet.

Den som överlämnar telefonnummer eller ändrar förval har inte rätt

till ersättning från abonnenten för överlämnandet eller ändringen.

Beträffande sådana frågor skall i övrigt bestämmelserna om samtrafik

i 32 och 33 §§ tillämpas.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001

5 Ärendet och dess beredning

Nummerportabilitet innebär att abonnenter kan behålla sitt nummer vid

byte av teleoperatör. I mars 1998 lade regeringen fram ett förslag till

ändringar i telelagen (prop. 1997/98:126) för att införa

nummerportabilitet. I enlighet med riksdagens beslut (bet.

1998/99:TU12, rskr. 1998/99:238) trädde ändringarna i kraft den 1 juli

1999. För fasta teletjänster har reformen införts successivt från den

1 juli 1999. Introduktion av nummerportabilitet avseende digital

mobiltelefonitjänst sker den 1 september 2001.

Post- och telestyrelsen inkom den 16 juni 2000 till regeringen med en

promemoria med förslag till ändringar i telelagen (1993:597).

Förslagen syftar till att underlätta användningen av nummerportabilitet.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. Remissyttranden och en sammanställning av dessa finns

tillgängliga i ärendet (dnr N2000/5171/ITFoU).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 14 december 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 4.

Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag.

Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren. Därutöver

har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten

6 Bakgrund

6.1 Inledning

Nummerportabilitet är en översättning av det engelska begreppet

number portability. Termen innebär att en abonnent ges möjlighet att

behålla sitt telefonnummer när denne byter teleoperatör, teletjänst eller

geografisk adress. Dessa olika typer av nummerportabilitet brukar kallas

för teleoperatörsportabilitet, teletjänstportabilitet och geografisk

portabilitet. De två sistnämnda kan erbjudas främst inom en

teleoperatörs telenät. Nuvarande reglering på EU-nivå och svensk

reglering omfattar teleoperatörsportabilitet. Termen nummerportabilitet

används också normalt i inskränkt betydelse avseende just

teleoperatörsportabilitet, så även i detta ärende.

Förutom de rent praktiska olägenheterna med att byta ett sedan länge

inarbetat telefonnummer kan det, särskilt för företag, också innebära be-

tydande kostnader i form av administration, informationsinsatser och

eventuellt en förlust av kunder. Möjligheten att som abonnent behålla

sitt telefonnummer vid byte av teleoperatör är således av stor betydelse

för att åstadkomma en fungerande telemarknad med konkurrens på lika

villkor och med möjlighet för abonnenter att välja mellan olika

teleoperatörer för direktanslutning.

Nummerportabilitet, vars införande påbörjades genom ändringar i

telelagen den 1 juli 1999 (prop. 1997/98:126, bet. 1998/99:TU12, rskr.

1998/99:238), har därför stor betydelse för utvecklingen av konkurrens

och valfrihet på telemarknaden. Ett viktigt skäl till att konkurrensen varit

begränsad var att abonnenter, som hade möjlighet att direktansluta sig

till en annan teleoperatör, var tvungna att byta sitt telefonnummer. Efter

införandet av nummerportabilitet kvarstår dock det förhållandet att

nästan samtliga abonnenter, vad gäller fast telefoni, fortfarande är

direktanslutna till Telia AB, eftersom Telia är ägare av det befintliga

accessnätet för direktanslutning. Övriga teleoperatörer är därigenom

beroende av indirekt anslutning via Telias nät för att kunna nå sina

kunder. Indirekt anslutning kan ske genom att den uppringande

abonnenten genom ett stående förval kopplas till en annan teleoperatör

som utför teletjänsten. Det kan också ske genom att abonnenten slår ett

särskilt prefix och telemeddelandet därigenom kopplas vidare från den

teleoperatör hos vilken man är direktansluten till en annan operatör.

Nummerportabilitet har hittills fått sin praktiska betydelse främst då

nytillkommande teleoperatörer bygger egna telenät med möjlighet till

direktanslutning för nya abonnenter. Då det varit förenat med stora kost-

nader att bygga egen infrastruktur har nya nät vid sidan om Telias endast

i begränsad utsträckning byggts ut. Nya telenät är nu emellertid under

uppbyggnad, inte bara av traditionella teleföretag utan också av flera

bredbandsföretag och av kommuner. Bland de anslutningsformer som

kan komma att få stor betydelse är de där abonnenter ansluts till en tele-

fonstation genom en fast radiolänk. Kostnaderna för utbyggnad av en

sådan anslutning är väsentligt lägre än att dra fysiska ledningar till varje

abonnent. Även andra accessnät som går hela vägen fram till abonnenten,

som till exempel kabel-TV-nät, fibernät och elnät, kommer sannolikt i

högre grad att användas för olika former av kommunikationsöverföring i

framtiden.

Fler operatörer förväntas kunna utnyttja Telias fasta telenät för direkt-

anslutning till följd av Europaparlamentets och rådets förordning om

tillträde till accessnät, som skall tillämpas från den 1 januari 2001. Den

innebär att operatörer för fast telefoni som bedöms ha betydande in-

flytande på marknaden är skyldiga att ge tillgång till sitt accessnät och

erbjuda samlokalisering samt viss ytterligare försörjning till andra

operatörer som så begär. Reglerna kommer att underlätta byte av direkt-

anslutning till en teleoperatör, vilket gör att en fungerande

nummerportabilitet ökar i betydelse.

6.2 Tekniska grunder

6.2.1 Styrning av telemeddelanden till överlämnade

telefonnummer

Vid nummerportabilitet är flera olika aktörer inblandade. Följande roller

kan identifieras. Överlämnande teleoperatör är den som överlämnar

telefonnumret till den mottagande teleoperatören. Mottagande

teleoperatör är den nye teleoperatören som abonnenten blir kund hos

efter överlämnandet. Ursprungsoperatören (i promemorian används

begreppet originerande teleoperatör ) är den teleoperatör som innehar

telenätet där ett telemeddelande har sitt ursprung, inbegripet sådan

teleoperatör som den anropande abonnenten genom förval eller på annat

sätt valt skall förmedla ett telemeddelande. Accessnätsoperatörens

telenät ses alltså inte i denna situation som det ursprungliga telenätet.

I många fall kan rollerna sammanfalla, dvs. ursprungsoperatören är

densamme som den överlämnande eller den mottagande operatören.

Vidare finns flera tänkbara lösningar för att styra ett telemeddelande

till ett överlämnat telefonnummer. De relevanta dirigeringsmetoderna är

följande.

Vidaredirigering ( Onward routing ) den ursprungliga teleopera-

tören dirigerar meddelandet till den överlämnande teleoperatörens tele-

nät. Där görs en porteringskontroll, ett dirigeringsnummer tillförs och

meddelandet vidareförmedlas till den mottagande teleoperatörens

telenät.

 Dropback på samma sätt som ovan dirigerar ursprungsoperatören

meddelandet till den överlämnande. Där görs en porteringskontroll.

Dirigeringsnumret tillförs och meddelandet signaleras bakåt åter till ur-

sprungsoperatören som sedan vidareförmedlar det till den mottagande

teleoperatörens telenät med stöd av dirigeringsnumret.

 Query on release även här dirigerar ursprungsoperatören medde-

landet till den överlämnande. Där görs en porteringskontroll.

Information om att numret är överlämnat signaleras bakåt till

ursprungsoperatören. Dirigeringsinformation erhålls i det ursprungliga

telenätets operationella databas och meddelandet förmedlas därefter till

den mottagande teleoperatörens telenät med hjälp av dirigeringsnumret.

Direktdirigering efter egen porteringskontroll ( all call query )

ursprungsoperatören gör själv en porteringskontroll och eventuellt diri-

geringsnummer fås ur dennes operationella databas. Meddelandet för-

medlas direkt till den mottagande teleoperatörens telenät utan att behöva

passera överlämnandes telenät. Denna metod benämns i det följande

direktdirigering, som dock inte bör förväxlas med andra användningar

av termen i andra telesammanhang.

I Sverige har teleoperatörerna valt två olika metoder för hur tele-

meddelanden till överlämnade telefonnummer skall dirigeras mellan

operatörerna, vidaredirigering och direktdirigering, samt att dirigerings-

numret skall utpeka det mottagande telenätet.

6.2.2 Central referensdatabas

En förutsättning för att dirigera telemeddelanden enligt direktdiri-

geringsmetoden är tillgång till referensdata (överlämnat telefonnummer,

tidpunkt för överlämnandet, överlämnande och mottagande

teleoperatör). Dessa kan tillhandahållas av en central referensdatabas,

vars huvudsakliga uppgift således är att lagra och tillhandahålla

referensdata för alla överlämnade telefonnummer i Sverige.

6.3 Nuvarande reglering

Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG om samtrafik

(samtrafikdirektivet) och direktivet 98/61/EG om nummerportabilitet

och förval (nummerdirektivet) infördes en skyldighet för

medlemsstaterna att införa nummerportabilitet för fasta teletjänster

senast den 1 januari 2000. Sverige har genomfört direktiven genom

ändringar i telelagen (1993:597).

Enligt gällande lagstiftning skall den som tillhandahåller vissa typer av

teletjänster se till att telenätet medger att en abonnent kan behålla sitt

telefonnummer vid byte av teleoperatör. Om abonnenten begär det skall

telefonnummer som används för sådana teletjänster överlämnas till

annan teleoperatör för att denne skall kunna tillhandahålla tjänsten (39 §

telelagen). De tjänster som omfattas av skyldigheten enligt telelagen är

telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt, annan teletjänst som kräver

tilldelning ur nummerplanen för telefoni samt digital

mobiltelefonitjänst. Tillsynsmyndigheten, Post- och telestyrelsen, har

givits befogenhet att föreskriva om i vilken utsträckning nämnda

skyldighet skall fullgöras och hur detta skall ske. Myndigheten har

meddelat sådana föreskrifter avseende nummerportabilitet för fasta

teletjänster (PTSFS 1999:3). Genom dessa föreskrifter har

nummerportabilitet införts för telefonitjänst med geografiskt

telefonnummer samt vissa andra fasta teletjänster (t.ex.

frisamtalstjänster) från senast den 1 januari 2000. Införandet påbörjades

dock successivt från den 1 juli 1999.

Telelagens bestämmelser om nummerportabilitet omfattar till

skillnad från EG-direktiven även digital mobiltelefonitjänst. I

förarbetena till aktuella bestämmelser (proposition 1997/98:126

Nummerfrågor, s. 12) uttalas att det ankommer på regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten att utarbeta en

tidplan för införandet av nummerportabilitet för digital

mobiltelefonitjänst. Post- och telestyrelsen har också utarbetat

föreskrifter och allmänna råd om nummerportabilitet för digital

mobiltelefonitjänst (PTSFS 2000:6). Detta kommer att möjliggöra för

de ca 5 000 000 kunderna i GSM-systemet att behålla sina tele-

fonnummer vid byte av mobilteleoperatör. Föreskrifterna innebär att

nummerportabilitet för de omfattade mobila teletjänsterna införs från

den 1 september 2001. Starttidpunkten speglar en avvägning mellan

delvis motsatta intressen. För ett tidigt införande talar potentiellt

betydande konsument- och samhällsekonomiska vinster. Å andra sidan

måste tid ges för att finna en fungerande struktur avseende

ersättningsfrågorna. Teleoperatörerna behöver dessutom rimlig tid till

att förbereda administrativa rutiner och tekniskt genomförande.

6.3.1 Ersättningsfrågor

I 42 § telelagen stadgas att ersättning för att överlämna telefonnummer

endast får grundas på driftskostnader för överlämnandet. Regleringen

innebär att den överlämnande operatören har rätt att ta ut viss ersättning

av den mottagande operatören. Till driftskostnader räknas administrativa

kostnader för överlämnandet och de ökade trafikkostnader som löpande

uppstår i den överlämnande operatörens telenät vid telemeddelanden till

ett överlämnat telefonnummer. De ökade trafikkostnaderna består i

kostnaden för s.k. porteringskontroll och för att utökad transmissions-

kapacitet tas i anspråk. Den del av trafikkostnaden som är att hänföra till

kapitalkostnader för införandet av nummerportabilitet får inte ingå i er-

sättningsunderlaget.

6.3.2 Skyldighet att underrätta annan om överlämnande

Den som överlämnar telefonnummer enligt 39 § telelagen är skyldig att

genast underrätta tillsynsmyndigheten eller annan som tillsynsmyndig-

heten bestämmer (t.ex. en referensdatabasoperatör) om överlämnandet.

Genom denna reglering säkerställs att nödvändiga referensdata tillhanda-

hålls av de enskilda överlämnande teleoperatörerna.

I Post- och telestyrelsens föreskrifter anges vilka referensdata om

överlämnandet som avses. I avsaknad av en utsedd referensdatabas-

operatör såsom är fallet i dag skall överlämnande operatör sända in-

formationen till dirigeringsskyldiga operatörer, Post- och telestyrelsen

och samhällets alarmerings- och räddningstjänst. Om myndigheten har

utsett en referensdatabasoperatör skall överlämnande operatör sända in-

formationen till denne, som i sin tur skall sända informationen vidare

till dirigeringsskyldiga operatörer, Post- och telestyrelsen och

samhällets alarmerings- och räddningstjänst.

I föreskrifterna stadgas även en skyldighet för varje teleoperatör att

föra en aktuell förteckning över överlämnade och mottagna nummer. En

teleoperatör som övergår till direktdirigeringsmetoden ges rätt att på

lämpligt sätt från det organ Post- och telestyrelsen har bestämt eller

från de verksamma operatörerna få tillgång till uppgifter som är

nödvändiga för dirigering.

Vidare fastslås i föreskrifterna skyldigheter för överlämnande och

mottagande teleoperatörer gentemot brottsutredande myndigheter för

att säkerställa dessa myndigheters möjlighet till hemlig teleavlyssning

eller hemlig teleövervakning. Reglerna innebär att de brottsutredande

myndigheterna kan erhålla referensdata på ett överenskommet sätt direkt

av den överlämnande teleoperatören.

6.3.3 Tillsyn och tvistlösning

Området för tillsynen enligt telelagen är lagens bestämmelser och de

föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. För att

kunna utöva tillsyn har tillsynsmyndigheten rätt att på begäran få upp-

lysningar och handlingar samt har möjlighet att meddela förelägganden

och förbud, som kan förenas med vite.

Vid tvist inom området för tillsynen skall myndigheten undersöka för-

hållandena och i normala fall medla mellan parterna. Myndigheten får

efter begäran av part yttra sig i sådan tvist.

Beträffande samtrafikvillkor, överlämnande av telefonnummer enligt

39 § eller förval enligt 40 § finns särskilda regler. Tillsynsmyndigheten

skall på begäran av part bestämma när förhandling om sådana frågor skall

vara avslutad och efter sluttidpunkten medla mellan parterna. Om en part

begär det skall myndigheten besluta vad som skall gälla mellan parterna i

de frågor tvisten avser, i den mån detta är nödvändigt för att lagen eller

tillståndsvillkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen

skall efterlevas.

6.3.4 Behandling av personuppgifter

Nummerportabilitet förutsätter tillgång till vissa uppgifter om

överlämnade nummer. Uppgifterna utgör till viss del personuppgifter

enligt personuppgiftslagen (1998:204).

Vilka uppgifter som hanteras vid nummerportabilitet framgår av Post-

och telestyrelsens föreskrifter eller i svensk standard, vartill föreskrif-

terna hänvisar. Uppgifterna anges antingen uttryckligt, exempelvis tid-

punkt för överlämnandet eller genom uttrycken uppgifter som är nöd-

vändiga för SOS-tjänsten skall kunna utföras på ett effektivt sätt samt

 uppgifter som är nödvändiga för att utföra dirigering enligt föreskrif-

ten. De som hanterar uppgifterna är en sådan referensdatabasoperatör

som Post- och telestyrelsen kan utse enligt 39 § telelagen,

teleoperatörer samt tillsynsmyndigheten och alarmerings- och

räddningstjänsten (SOS Alarm Sverige AB).

I telelagen ges vidare bestämmelser om behandling av personuppgifter

i televerksamhet och teleförordningen innehåller bestämmelser om be-

handling av personuppgifter som rör särskilt telemeddelande för vissa

ändamål.

6.4 Internationell utveckling

Nummerportabilitet för fasta teletjänster har införts i de flesta länder

inom EU. Reformen trädde i kraft 1996 i Storbritannien som första

land. I övriga länder är det främst under 1999 och 2000 som reformen

genomförts. Detta innebär också att erfarenheten av vilket genomslag

reformen har fått på respektive telemarknad och dess utveckling i många

fall är relativt begränsad.

När det gäller investeringskostnader för funktionen

nummerportabilitet gäller i de undersökta länderna samma princip som

valts i Sverige, dvs. att varje teleoperatör bär sina egna

investeringskostnader.

Reformen har i vissa avseenden fått olika utformning i de skilda län-

derna, främst vad avser de ersättningsprinciper som ska gälla mellan

operatörerna vid överlämnande av nummer och då särskilt hur ökade

trafikkostnader i den överlämnande operatörens nät ska hanteras. Även

valet av tekniska lösningar i telenäten har varierat mellan länderna.

Utformningen skiljer sig även åt vad gäller organisation av och ersätt-

ningsprinciper för en central referensdatabas. Olikheter i ersättnings-

principerna tycks ha en stor betydelse för reformens genomslag i form

av antalet överlämnanden.

Generellt kan sägas att reformen i de flesta länder ännu inte fått någon

större spridning. Antalet överlämnanden var i mars 2000 under 100 000

stycken i alla länder förutom Storbritannien med ca 1,4 miljoner och

Tyskland med runt 340 000 överlämnanden. Varken i Tyskland eller i

Storbritannien är den mottagande operatören skyldig att ersätta den

överlämnande operatören för ökade trafikkostnader vilket torde ha be-

tydelse för deras försprång vad gäller antal överlämnanden. I länder där

denna ersättningsfråga inte är reglerad i lag (full förhandlingsfrihet)

eller där den mottagande operatören är skyldig att ersätta den

överlämnande för ökade trafikkostnader tycks antalet överlämnanden

vara lägst i förhållande till den tid som reformen varit gällande.

En förutsättning för att införa en s.k. IN-lösning (Intelligent Network)

avseende dirigeringsmetod (t.ex. direktdirigering) vid

nummerportabilitet är att teleoperatörerna har tillgång till referensdata

vilket i princip också förutsätter att en referensdatabas (central eller

distribuerad) byggs upp och organiseras. I de länder där man har en sådan

referensdatabas drivs den av sammanslutningar av operatörer som

självständigt överenskommit om finansiering och drift av databasen. I de

flesta fall har operatörerna lagt ut driften av databasen på en tredje part.

Mobil nummerportabilitet har hittills endast införts i Storbritannien,

där ca 230 000 överlämnanden genomförts, och i Nederländerna med ca

28 000 överlämnanden. Det är ännu för tidigt att dra några slutsatser be-

träffande utvecklingen av reformen på mobilteleområdet.

I Europeiska unionens pågående översynsarbete avseende lagstiftning

på telekommunikationsområdet behandlas bl.a. ett förslag från Euro-

peiska gemenskapernas kommission om bl.a. nummerportabilitet (Kom

[2000]392, Förslag till direktiv om samhällsomfattande tjänster och

användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och

kommunikationstjänster). Kommissionen anser att det ligger i an-

vändarnas intresse att göra nummerportabilitet mellan teleoperatörer

tillgänglig för användare av mobiltelefonitjänst och konstaterar att vissa

medlemsländer redan håller på att införa nummerportabilitet mellan

mobilteleoperatörer. Kommissionen föreslår att nummerportabilitet

mellan teleoperatörer skall utvidgas till att omfatta mobilteleanvändare.

Däremot anser kommissionen att nummerportabilitet mellan fasta

telenät och mobiltelenät i detta skede inte bör krävas. Detta framför allt

på grund av att den anropande abonnenten då inte kan veta om samtalet

går till ett fast eller mobilt telefonnummer och därmed inte kan bedöma

kostnaden.

6.5 Utvecklingen i Sverige

Nummerportabilitet avseende fasta teletjänster infördes med början den

1 juli 1999. Sedan dess har endast ca 1 200 abonnenter (december

2000) utnyttjat möjligheten att byta teleoperatör och behålla sitt

telefonnummer. Majoriteten av överlämnanden har skett från Telia till

andra teleoperatörer, men även det omvända har skett, d.v.s. att en kund

hos en ny operatör har lämnat denne och i stället valt att bli kund hos

Telia. Nummerportabilitet för fast telefonitjänst infördes först i

Stockholm, Göteborg och Malmö samt för frisamtalstjänster. Det är

också i de nämnda områdena som de flesta överlämnanden skett. Även i

andra riktnummerområden såsom Uppsala, Gävle, Alingsås, Norrköping,

Linköping,[REDACTED_EFTERNAMN], Uddevalla och Örebro kan man dock finna exempel på

att abonnenten valt att byta teleoperatör. Även frisamtalsnummer har i

viss utsträckning överlämnats mellan teleoperatörerna.

6.5.1 Teleoperatörernas arbete med att etablera en central

referensdatabas

Teleoperatörer på den svenska marknaden har i samförstånd specificerat

att den önskade och långsiktiga lösningen är att referensdata skall

tillhandahållas ur en central referensdatabas som skall ingå i Swedish

Number Portability Administrative Centre (SNPAC).

Ett antal större teleoperatörer har sedan 1998 arbetat med att etablera

en sådan central referensdatabas. Aktiviteterna kring införandet av

SNPAC har påverkats av meningsskiljaktigheter mellan de inblandade

och under en viss tid legat nere. Siktet är dock inställt på en

kommersiell driftstart i augusti år 2001. Avsikten är att en tredje part

skall driva referensdatabasen på kommersiella grunder.

Post- och telestyrelsen har inte utnyttjat bemyndigandet enligt 39 §

tredje stycket telelagen att utse ett organ till vilket underrättelse om

överlämnat telefonnummer skall lämnas. Teleoperatörerna skall därför

sända information om överlämnade nummer till Post- och telestyrelsen

och, enligt myndighetens föreskrift, till övriga operatörer som så begär

samt till samhällets alarmerings- och räddningstjänst.

Enligt uppgift används referensdata idag inte för dirigering enligt

direktdirigeringsmetoden. Ett telemeddelande dirigeras i stället vidare

utan porteringskontroll av ursprungsoperatören till den operatör som

tilldelats hela nummerserien (vilken det anropade numret ingår i). Om

numret är överlämnat skickar denne (överlämnande) operatör

meddelandet vidare till mottagande operatör

7 Ändringar i telelagen

7.1 Fördelning av kostnader och ersättning mellan tele-

operatörer

Regeringens förslag: Ersättning till en överlämnande teleoperatör

för ökade trafikkostnader i dennes telenät, till följd av ett

telemeddelande till ett överlämnat telefonnummer, får tas ut endast

från den teleoperatör som den anropande abonnenten ingått avtal med

om förmedling av telemeddelandet ( ursprungsoperatör ).

Ersättningen får uppgå till högst hälften av den ökade kostnaden.

Promemorians förslag: I promemorian används begreppet origi-

nerande teleoperatör i stället för ursprungsoperatör . Förslaget

överensstämmer dock i sak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Promemorians förslag till ändrad ersättnings-

princip får stöd eller lämnas utan erinran av flertalet av remissinstan-

serna. Med undantag för NUTEK anser de som yttrat sig i frågan att den

nuvarande principen, där enbart den mottagande operatören bär hela den

ökade trafikkostnaden, är felaktig. Telia AB och MCI Worldcom AB

anser att de ökade trafikkostnader som uppkommer när ett telefon-

nummer överlämnas bör hänföras till normal samtrafik och ersättas

enligt överenskommelse i samtrafikavtal mellan ursprunglig och

överlämnande teleoperatör. Bolagen anser också, tillsammans med

Tele1 Europe AB, att ursprungsoperatören skall stå för hela den ökade

trafikkostnaden. Förslaget att dela kostnaden mellan ursprunglig och

överlämnande operatör ger enligt Telia AB inte tillräckliga incitament

till ursprungsoperatören att införa effektiva metoder. Samtidigt

omöjliggörs enligt bolaget för den överlämnande operatören att

kontrollera sina egna kostnader då dessa bestäms av

ursprungsoperatörens vilja att göra en effektiv dirigering. Bolaget anser

vidare att Post- och telestyrelsen bör ges möjlighet att utfärda

föreskrifter om absolut dirigeringsskyldighet för ursprungsoperatörer.

Skälen för regeringens förslag: Både innan skyldigheten att införa

nummerportabilitet infördes och sedan dess har aktörer på svenska tele-

kommunikationsmarknaden framfört att vissa av de ersättningsprinciper

som finns i den gällande lagstiftningen hämmar utvecklingen av

nummerportabilitet i Sverige och även medför mindre effektiv

dirigering mellan teleoperatörernas telenät för telemeddelanden till

överlämnade nummer. Eftersom den mottagande teleoperatören ersätter

den överlämnande för ökade trafikkostnader vid dirigering enligt

vidaredirigeringsmetoden ( onward routing ) saknas incitament för

ursprungliga och överlämnande operatörer att göra investeringar i syfte

att införa effektiva dirigeringsmetoder (direktdirigering, all call

query ) som belastar telenätet mindre.

Reformen har ännu inte fått förväntat genomslag. Endast ett fåtal

överlämnanden har genomförts och de samtrafikavtal mellan teleopera-

törerna som hittills slutits bygger vad gäller nummerportabilitet endast

på interimistiska överenskommelser i ersättningsfrågorna.

Problemen rör främst de ersättningsregler för hur ökade trafikkost-

nader som uppstår i den överlämnande teleoperatörens nät vid nummer-

portabilitet skall regleras mellan parterna. Av nu gällande reglering

följer att den överlämnande teleoperatören har rätt till ersättning för

sådana kostnader från den mottagande teleoperatören. Regeringen

bedömer att detta inte främjat användningen av nummerportabilitet och

införandet av effektiva dirigeringsmetoder på önskvärt sätt.

En hämsko för effektiva dirigeringsmetoder är att någon central

referensdatabas för direktdirigeringsmetoden ännu inte kommit till

stånd. Detta kan bero bl.a. på bristande ekonomiska motiv att övergå från

vidaredirigeringsmetoden, tidigare diskussioner om huruvida

referensdatabasen borde drivas av ett offentligt eller ett privat organ

samt osäkerhet kring vilka regler som gäller för hantering av

referensdata i en sådan databas, exempelvis vilka villkor (främst

avseende pris) den som handhar den centrala referensdatabasen kan

ställa för att tillhandahålla information ur databasen.

Nuvarande regler om nummerportabilitet är i stort sett utformade så

att de stödjer målsättningarna med reformen, dvs. verkar för en ökad

konkurrens på telemarknaden. Vad gäller hanteringen av ökade

trafikkostnader som uppstår i den överlämnande teleoperatörens telenät

vid samtal mot överlämnade nummer synes dock reglerna verka i

motsatt riktning.

Den överlämnande teleoperatörens rätt till ersättning från mottagande

operatör omfattar, förutom administrativa kostnader, också andra ökade

driftskostnader i form av trafikkostnader. Detta innebär att alla samtal

som i den mottagande operatörens nät går till överlämnade nummer

kostar den mottagande operatören mer än övriga samtal. Den

mottagande operatören har små möjligheter att kompensera sig för detta

genom att ta ut högre ersättning av slutkunden för dessa samtal. Med de

relativt små marginaler som operatörerna har på den fasta teletrafiken

innebär detta att de affärsmässiga incitamenten att överta

telefonnummer från annan operatör minskar eller upphör helt. De

nuvarande reglerna innebär också att det saknas incitament för

ursprungsoperatörer att övergå till mer effektiva dirigeringsmetoder.

Beträffande Telia AB:s och MCI Worldcom AB:s synpunkt att ökade

trafikkostnader bör behandlas på samma sätt som kostnader för

samtrafik har regeringen tidigare konstaterat (prop. 1997/98:126) att

det finns en risk att ökade trafikkostnader till följd av

nummerportabilitet identifieras som samtrafikkostnader och läggs till

grund för bestämmande av ersättningen för samtrafiken. Regeringen

fann i nämnda proposition att för att förhindra korssubventionering

mellan samtrafik och nummerportabilitet måste kostnader och intäkter

för nummerportabilitet särskiljas i redovisningen från övrig verksamhet.

Att notera är att ökade trafikkostnader till följd av nummerportabilitet

inte får inkludera kapitalkostnader för gjorda investeringar medan det

motsatta gäller för ersättning för samtrafik. Dessutom krävs för att en

väl fungerande nummerportabilitet skall komma till stånd särskilda

ersättningsregler som gör det lönsamt att ansluta nya abonnenter som

vill ta med sig sina telefonnummer och som stimulerar effektiva

dirigeringsmetoder.

Telia AB har vidare framfört att det i stället för ersättningsregler bör

införas en skyldighet för ursprungsoperatören att dirigera telemeddelan-

den effektivt. Regeringens mening är dock att det vore olämpligt att

fastställa vilken dirigeringsväg operatörerna skall använda, då detta vore

att anse som teknikstyrning. En effektiv dirigering ur ekonomisk

synvinkel behöver inte nödvändigtvis vara effektiv ur teknisk synvinkel.

En effektiv dirigering bör istället åstadkommas indirekt genom att

ekonomiska incitament skapas för att marknadens aktörer själva skall

sträva mot de mest effektiva dirigeringslösningarna.

Den ersättningsprincip som väljs för ökade trafikkostnader i samband

med nummerportabilitet är avgörande för genomslaget för reformen på

marknaden. De målsättningar som bör styra valet av ersättningsprincip är

följande. Ersättningsprincipen skall främja användningen av nummer-

portabilitet avseende både fasta och mobila teletjänster. Ersättnings-

principen skall ge operatörerna incitament att sträva mot en effektiv

dirigeringsmetod. Ersättningsprincipen bör slutligen vara enkel för att

undvika tolkningssvårigheter och därmed också, om möjligt, undvika

tvister mellan operatörerna i ersättningsfrågan.

Det finns flera tänkbara sätt att hantera ökade trafikkostnader i den

överlämnande teleoperatörens telenät utöver det nuvarande (beträffande

terminologin, se avsnitt 4.2.1). Exempelvis kan den mottagande opera-

tören stå för endast en del av de ökade trafikkostnaderna. Detta skulle

möjligen mildra de negativa följderna av att mottagande operatör för all

trafik till överlämnade nummer belastas med högre kostnader än för

annan trafik, men nuvarande grundproblem består. Det kan vidare före-

skrivas att ingen ersättning skall utgå för ökade trafikkostnader. Det är

en enkel princip som är lätt att hantera och som skulle stimulera utveck-

lingen av reformen. Nackdelen är att den part som väljer dirigerings-

metod, ursprungsoperatören, inte belastas med kostnader för ökad trafik

i den överlämnande operatörens telenät. Den ger således inget

incitament för den ursprungliga operatören att sträva mot en effektiv

dirigeringsmetod. En ytterligare metod är full förhandlingsfrihet mellan

parterna. Detta har dock, där det tillämpats, inte fungerat

tillfredsställande. Parterna har haft svårt att komma överens och

reformen har inte fått något stort genomslag på dessa marknader.

Regeringen bedömer att den ersättningsprincip som i störst utsträck-

ning uppfyller målsättningarna är om den ursprungliga operatören till

viss del ersätter den överlämnande operatören för de ökade trafikkost-

naderna i dennes nät. (Här bör återigen påpekas att med ursprungsopera-

tör även avses sådan operatör som den uppringande abonnenten valt

genom t.ex. förval eller genom att slå ett prefix, se avsnitt 4.2.1.)

Genom den valda principen blir det mer intressant för en mottagande

operatör att överta telefonnummer, eftersom den mottagande

operatören inte belastas med några ökade trafikkostnader. Fördelen med

ersättningsmodellen, jämförd med andra som också ger detta resultat, är

emellertid att den stimulerar effektiva dirigeringsmetoder både från den

ursprungliga operatörens sida och från den överlämnandes sida. Den ur-

sprungliga operatören, som är den som avgör dirigeringsmetod, ges ett

tydligt incitament att dirigera trafiken på det mest kostnadseffektiva

sättet. I praktiken torde detta innebära att ursprungsoperatören ges in-

citament att välja direktdirigering som dirigeringsmetod. Den över-

lämnande operatören kommer dessutom att sträva mot att skapa kost-

nadseffektiva lösningar inom det egna telenätet.

Ersättningsprincipen stämmer också väl överens med Europeiska

kommissionens förslag till riktlinjer (ONPCOM00-02, 12 januari

2000).

Nackdelen med den valda ersättningsmodellen är att den inte uppnår

samma enkelhet som exempelvis i alternativet där ingen ersättning för

ökade trafikkostnader utgår. Denna nackdel bedöms dock inte vara

avgörande. Modellen skiljer sig inte heller från vad som gäller på

samtrafikområdet där parterna också förutsätts komma överens om till

exempel ersättningsnivåer. Det är dock viktigt att den kostnad som är

ersättningsgrundande på ett så tydligt sätt som möjligt avgränsas för att

undvika eventuella tolkningstvister, som kan leda till fördröjningar och

en tröghet vid tillämpningen av reformen.

Det är ökade trafikkostnader i den överlämnande operatörens eget

telenät, dvs. kostnader på grund av porteringskontroll och av att utökad

transmissionskapacitet tas i anspråk, som skall vara ersättnings-

grundande. Storleken av den kapacitet som tas i anspråk är naturligtvis

beroende av om ursprungsoperatören dirigerat telemeddelandet till den

överlämnande operatörens telenät för vidareförmedling, men också av

valet av intern porteringskontroll. Liksom tidigare är den del av trafik-

kostnaderna som är att hänföra till kapitalkostnader för införande av

nummerportabilitet inte ersättningsgrundande. Endast faktiska och rele-

vanta kostnader för trafikökning är ersättningsgrundande. Ersättning

skall vidare givetvis inte utgå för ökade trafikkostnader till följd av

uppenbart ineffektiva interna dirigeringsmetoder, dvs. att onödig

transmissionskapacitet tas i anspråk i samband med

porteringskontrollen. Detta inträffar t.ex. när porteringskontrollen

utförs i en operationell databas som ligger längre bort än nödvändigt

från sammankopplingspunkten. Den överlämnande operatören bör kunna

styrka sina kostnader.

Det bör betonas att den överlämnande teleoperatören alltjämt kan

kräva ersättning av den mottagande operatören för driftskostnader i form

av administrativa engångskostnader som uppstår på grund av

överlämnandet.

De ökade kostnaderna för den överlämnande operatören, som på

marknaden för fasta teletjänster i de allra flesta fall till en början

kommer att vara Telia, bör vägas mot att konkurrensen främjas till

förmån för konsumenterna. På marknaden för direktanslutning sker och

förväntas ske större strukturförändringar, både i fråga om alternativa

anslutningsformer (t ex radiolänk, kabel-TV nät, elnät) och antalet

konkurrenter i det fasta telenätet. Vidare bör framhållas att den nu

dominerande teleoperatören med tiden har motsvarande nytta av att

abonnenter kan gå över till denne på samma villkor.

Som nämnts tidigare är ursprungsoperatören antingen den som den

uppringande abonnenten är direktansluten till eller den som abonnenten

indirekt anslutits till, genom förval eller användande av prefix. Vissa av

de sistnämnda operatörerna agerar f.n. inte alls på marknaden för direkt

anslutning och kan därför inte dra nytta av de fördelar de föreslagna

reglerna innebär för mottagande teleoperatörer. Det är emellertid

ursprungsoperatören, oavsett om dess abonnenter är direkt eller indirekt

anslutna, som i hög grad kan styra över sina och den överlämnande

operatörens kostnader genom att välja dirigeringsmetod. Ett ekonomiskt

incitament även för ursprungsoperatörer som indirekt anslutit

abonnenten att effektivt dirigera telemeddelanden är nödvändigt för att

komma ifrån dirigeringsmetoder som tar onödigt mycket

överföringskapacitet i anspråk. Finns inte detta incitament även för

dessa operatörer ökar risken för att införandet av effektiva

dirigeringsmetoder uteblir och kostnaderna i stället helt övervältras på

den överlämnande operatören, utan att denne kan påverka det. Detta

skulle få negativa konsekvenser för hur väl nummerportabiliteten och

därmed konkurrensen på marknaden fungerar. I slutänden är detta

ogynnsamt, inte bara för abonnenterna, utan också för teleoperatörerna.

För mobiltelefonimarknaden, som i dag i stort sett är uppdelad mellan

tre aktörer, är situationen en annan. De tre operatörerna kommer redan

från början att i högre grad ömsom vara överlämnande, mottagande och

ursprungsoperatör. Nummerportabilitet förväntas också slå igenom

snabbare på mobiltelemarknaden, eftersom abonnenterna redan nu har en

helt annan rörlighet.

De närmare villkoren (ersättningsnivåer etc.) bör bestämmas i avtal,

efter förhandlingar mellan parterna på liknande sätt som vid överens-

kommelser för samtrafik. Tillsynsmyndighetens möjligheter att ingripa

vid eventuella tvister mellan parterna bör även fortsättningsvis överens-

stämma med de regler som gäller för tvistlösning beträffande samtrafik.

7.2

7.3 Referensdata och referensdatabasoperatör

Regeringens förslag: Teleoperatörerna är skyldiga att till den som

tillsynsmyndigheten bestämmer lämna sådana uppgifter om

överlämnade telefonnummer som är nödvändiga för dirigering av

telemeddelanden till dessa telefonnummer ( referensdata ). Andra

uppgifter som kan vara personuppgifter än uppgifter om tele-

fonnummer och berörda teleoperatörer får dock inte lämnas utan

samtycke. Tillsynsmyndigheten får utse någon (en

 referensdatabasoperatör ) att ta emot, sammanställa och vidare-

befordra uppgifterna. Denne skall tillhandahålla uppgifterna till

teleoperatörerna på skäliga och konkurrensneutrala villkor.

Tillsynsmyndigheten bemyndigas att bestämma att uppgifterna även

skall lämnas till andra. Lagens bestämmelser om televerksamhet och

teleoperatörer gäller i tillämpliga delar för databasverksamheten.

Promemorians förslag: Post- och telestyrelsen föreslår att till 1 §

telelagen, där det stadgas att lagen innehåller bestämmelser om

televerksamhet, läggs till och närliggande verksamhet såsom

tillhandahållande av information ur databaser avseende funktioner för

telesystemet . I promemorian föreslås vidare att

referensdatabasoperatörens ersättning skall basera sig på kostnaderna,

men att tillsynsmyndigheten i övrigt skall bemyndigas att besluta om

närmare villkor. Förslaget överensstämmer i övrigt i sak med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar eller lämnar utan

erinran uppfattningen om behovet av en central referensdatabas och av

att denna verksamhet bör regleras närmare. Statskontoret menar att

verksamheten bör regleras i lag och inte i föreskrifter.

Datainspektionen framhåller att den inte kan ta ställning till förslaget

innan det framgår och klargörs hur personuppgifter skall behandlas i

referensdatabasoperatörens verksamhet. Även Länsrätten i Stockholm

önskar klargörande av hur personuppgifter skall behandlas.

Konsumentverket anser att med tanke på alla uppgifter som kommer att

finnas i databasen att det är viktigt att dessa inte kan lämnas ut eller

säljas till andra aktörer. Konkurrensverket menar att det bör tydliggöras

vad som avses med konkurrensneutralitet i fråga om den ersättning som

skall utgå till referensdatabasoperatören för tillhandahållande av

referensdata. Datainspektionen, Radio- och TV-verket, Telia AB,

Tele1Europe AB, Europolitan AB och IT-företagen motsätter sig

ändringen av 1 § telelagen eftersom lydelsen är alltför oprecis och kan

leda till tolkningsproblem och gränsdragningssvårigheter mot bakgrund

av konvergensen mellan radio-, tele- och datakommunikation.

Skälen för regeringens förslag: För att nummerportabilitet skall

kunna bli en ofta utnyttjad funktion i det svenska telesystemet krävs en

rationell hantering av information om överlämnade telefonnummer och

en effektiv dirigering av telemeddelanden till sådana nummer. Såsom

redovisats i avsnitt 4 möjliggör en central referensdatabas en övergång

till den mest rationella dirigeringsmetoden, direktdirigering ( all call

query , se avsnitt 4.2.1). En lämplig driftsmiljö för en sådan databas är

Swedish Number Portability Administrative Centre, (SNPAC, se

avsnitt 4.5.1), som också måste innefatta nödvändig organisation, tek-

nisk utrustning såsom databaser och infrastruktur för kommunikation

mellan den centrala referensdatabasen och användarna (teleoperatörer,

Post- och telestyrelsen och SOS Alarm Sverige AB).

Den huvudsakliga uppgiften för en central referensdatabas är att lagra

väsentlig information om alla överlämnade telefonnummer i Sverige.

Den lagrade informationen används sedan av ursprungsoperatörer som

har valt den mer effektiva dirigeringsmetoden direktdirigering.

Ett första steg för att säkerställa tillgång till nödvändiga referensdata

är att sådana tillhandahålls av de enskilda överlämnande

teleoperatörerna. För att tillgodose detta behov finns i nuvarande 39 §

telelagen en skyldighet för den som överlämnar nummer att genast

underrätta tillsynsmyndigheten (Post- och telestyrelsen) eller annan

som tillsynsmyndigheten bestämmer om överlämnandet.

Därefter krävs tillgång till dessa referensdata för att löpande kunna

dirigera samtal (vid direktdirigeringsmetoden) till överlämnade

nummer. Detta regleras i dag inte direkt i telelagen, utan

tillsynsmyndigheten bemyndigas att meddela föreskrifter om i vilken

utsträckning kraven enligt 39 § skall fullgöras och hur detta skall ske.

Post- och telestyrelsen har också utfärdat föreskrifter om vidare

skyldighet att tillhandahålla viss information om överlämnanden för den

som överlämnar nummer samt för den som Post- och telestyrelsen

bestämt enligt 39 § tredje stycket (se avsnitt 4.3).

Den inriktning som diskuterats vid ett kommande etablerande av en

central referensdatabas innebär att Post- och telestyrelsen bestämmer

att ett privaträttsligt organ genast får tillgång till uppgifter av den

överlämnande operatören för att kunna tillhandahålla korrekta

referensdata till alla teleoperatörer som behöver tillgång till sådan

information, samt till Post- och telestyrelsen och SOS Alarm Sverige

AB.

Post- och telestyrelsen behöver, bland annat som ansvarig myndighet

över nummerplanen för telefoni, tillgång till information om över-

lämnade nummer, så att nummerplanen innehåller korrekt information

för myndighetens interna administration. Myndigheten skall erhålla

denna information utan kostnad. Det måste vidare säkerställas att sam-

hällsviktiga funktioner kan få tillgång till referensdata som är

nödvändiga för funktionerna. Detta gäller för alarmeringsföretaget som

på uppdrag av staten handhar SOS-tjänsten (SOS Alarm Sverige AB) och

brottsutredande myndigheter.

Diskussioner om vem som bör sköta driften av en databas med in-

formation om överlämnade nummer har tidigare förts mellan Post- och

telestyrelsen, vissa teleoperatörer och IT-företagen (se avsnitt 4.5.1).

Post- och telestyrelsen bör inte som tillstånds- och tillsynsmyndighet

för den svenska telemarknaden även ansvara för eller handha väsentliga

operativa funktioner inom telesystemet. Driften av databasen bör istället

skötas av ett privaträttsligt organ. Enligt uppgift är det också den all-

männa åsikten hos de teleoperatörer som diskuterat frågan. Regeringen

finner därför inte skäl att överväga behovet av ändringar i telelagen för

att en central referensdatabas skall kunna drivas i offentlig regi.

Intresset för att i privat regi driva denna typ av databas är naturligen

avhängigt av under vilka villkor en sådan kan eller får drivas. Då en

referensdatabasoperatör av detta slag kan sägas erhålla en form av sär-

ställning på marknaden för att förse teleoperatörerna med referensdata

finns skäl att reglera de villkor som denna aktör ska verka under. Av vi-

talt intresse är den ersättning som utgår till referensdatabasoperatören

för att tillhandahålla referensdata. För att det ska finnas incitament för

att i privat regi driva den centrala referensdatabasen måste ersättningen

uppgå till en sådan nivå att investerare finner det intressant att investera

kapital och övriga resurser i sådan verksamhet.

Den särställning organisationen får genom reglering om referensdata

får inte utnyttjas oskäligt. Av vikt är att organisationen inte utnyttjar sin

situation för att missgynna teleoperatörer som inte är knutna till data-

basen, till exempel via delägarskap. Villkoren, exempelvis priset, för

tillgång till referensdata bör således vara detsamma för olika användare,

om det inte finns objektiva och sakliga skäl för olika behandling.

Referensdatabasoperatören bör stå under tillsyn. Tillsynen skall bland

annat säkerställa tillgång på lika villkor till nödvändig information om

överlämnade nummer. Driftsäkerhetsfrågor kan vara ytterligare ett skäl

för att referensdatabasverksamheten skall stå under tillsyn.

I promemorian har föreslagits att det i 1 § telelagen skall föreskrivas

att lagen, förutom bestämmelser om televerksamhet, innehåller be-

stämmelser om närliggande verksamhet såsom tillhandahållande av

information ur databaser avseende funktioner för telesystemet . Detta

har väckt kritik från många remissinstanser och regeringen anser det

också olämpligt att genomföra promemorians förslag i denna del. En

ändring av det slaget bör avvakta slutförandet av översynen av

regleringen av elektroniska kommunikationer inom ramen för arbetet i

den Europeiska unionen. Ändringen är, som framgår av det följande, inte

heller nödvändig för att en referensdatabas skall stå under tillsyn.

Referensdatabasen och den som driver den bör, som flera remiss-

instanser påpekat, i viss utsträckning regleras i lag och inte i

föreskrifter. Frågor om vilka uppgifter som skall lämnas till

databasoperatören, hur dessa skall behandlas och för vilket ändamål, bör

regleras direkt i telelagen. Detsamma gäller för frågor om till vem och

på vilka villkor referensdatabasoperatören i sin tur skall tillhandahålla

uppgifterna.

De uppgifter det är fråga om är, som tidigare nämnts, i huvudsak

överlämnat telefonnummer, tidpunkt för överlämnandet samt över-

lämnande och mottagande teleoperatörer. Abonnenternas namn och

adresser ingår således inte bland de uppgifter som

referensdatabasoperatören skall behandla för dirigering. Det bör i lagen

anges att andra uppgifter som kan vara personuppgifter än uppgifter om

telefonnummer och berörda teleoperatörer inte skall lämnas till

referensdatabasen. I den mån databasen också skulle utnyttjas för andra

ändamål, t.ex. den administrativa överlämnandeprocessen mellan

operatörerna, bör det krävas ett samtycke från abonnenten för att andra

personuppgifter skall kunna vidarebefordras genom databasen.

Genom att göra lagens bestämmelser om televerksamhet och tele-

operatörer tillämpliga för sammanställandet och tillhandahållandet av

information om överlämnade telefonnummer klargörs vad som i övrigt

gäller om behandling av personuppgifter, skadestånd vid vårdslös be-

handling av personuppgifter och tystnadsplikt.

Utöver detta bör i lagen anges att de uppgifter teleoperatörerna är

skyldiga att lämna till tillsynsmyndigheten, eller den myndigheten

bestämt (referensdatabasoperatören) är sådana som är nödvändiga för

dirigering av telemeddelanden till ett överlämnat telefonnummer. Det

bör också föreskrivas att referensdatabasoperatören är skyldig att lämna

teloperatörer uppgifterna, i den mån operatörerna behöver dem för

dirigering av telemeddelanden, på villkor som är skäliga med hänsyn till

kostnaderna samt konkurrensneutrala. Tillsynsmyndigheten bör ges ett

bemyndigande att föreskriva om skyldighet för operatören att (även utan

ersättning) lämna uppgifterna till andra som oundgängligen behöver

uppgifterna, såsom tillsynsmyndigheten själv och alarmerings- och

räddningstjänsten.

Härigenom undviks risken för monopolprissättning och en lika

behandling av alla teleoperatörer säkerställs. Ersättningsnivåerna bör, på

samma sätt som gäller för ersättning för samtrafik, föreskrivas vara

skäliga med hänsyn till kostnaderna (se närmare

författningskommentaren och prop. 1992/93:200 Telelag och en

förändrad verksamhetsform för Televerket, m.m., s. 139 ff.).

Genom att databasoperatören regleras i lagen hamnar verksamheten

också under Post- och telestyrelsens tillsyn. Denna tillsynsverksamhet

bör, liksom tillsynsverksamheten enligt telelagen i övrigt, vara

finansierad genom avgifter från operatörskollektivet, eftersom det i

första hand är operatörskollektivet som har nytta av den tillsyn som

myndigheten kommer att bedriva.

7.4 Vidarekoppling och hänvisning till nya telefonnummer

Regeringens förslag: Reglerna i telelagen om skyldighet för tele-

operatörer att vidarekoppla och hänvisa till ett nytt telefonnummer

upphävs.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen instans motsätter sig den föreslagna lag-

ändringen. Konsumentverket uppmärksammar dock att skyldigheten till

vidarekoppling och hänvisning kan vara av betydelse när en abonnent,

utan att byta teleoperatör, byter riktnummerområde.

Skälen för regeringens förslag: Den som tillhandahåller

telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt utan att telenätet medger

sådan funktion som avses i 39 § telelagen skall, enligt 27 § samma lag,

på begäran av en abonnent som byter teleoperatör, under rimlig tid mot

skälig ersättning vidarekoppla samtal till det nya telefonnumret, eller

hänvisa till det nya numret. Bestämmelsen motsvaras av bestämmelser i

taltelefonidirektivet (Europaparlamentets och rådets

direktiv 98/10/EG).

Den som tillhandahåller telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt är

idag skyldig att se till att telenätet medger sådan funktion som avses i

39 § telelagen. Vid den situation Konsumentverket uppmärksammat er-

bjuder teleoperatörerna regelmässigt sådana tjänster. Bestämmelsen i

27 § telelagen har därmed inte längre någon betydelse. Paragrafen bör

därför upphävas

8 Kostnader, ikraftträdande och konsekvenser

för småföretag

Det förslag som nu läggs fram innebär att tillsynsmyndigheten får ytter-

ligare tillsynsuppgifter i form av tillsyn över referensdatabasverksam-

heten. Myndighetens verksamhet finansieras genom avgifter som betalas

av teleoperatörskollektivet (se avsnitt 5.2). Avgifterna skall täcka kost-

naderna för verksamheten. Den nya uppgiften är dock av en sådan be-

gränsad omfattning att avgifternas storlek påverkas ytterst marginellt.

Förslaget medför inte några ökade kostnader för staten i denna del. De

ökade kostnader som förslaget kan leda till för de allmänna förvaltnings-

domstolarna bedöms bli marginella och rymmas inom befintliga anslag.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001. Ikraftträdandet bör

ligga i tillräckligt god tid före införandet av mobil nummerportabilitet

den 1 september 2001. Detta därför att villkor och förutsättningar för en

central referensdatabas bör vara väl kända av marknadens aktörer. Det

föreligger inget hinder att före ikraftträdandet besluta föreskrifter som

träder i kraft samtidigt som lagändringarna.

Vad gäller teleoperatörer som är småföretag innebär förslaget, liksom

för andra, en möjlighet att utnyttja egna och andras nätresurser mer

effektivt. Det kan också innebära minskade löne- och andra kostnader

genom möjligheter till förenklad administration.

Att investera i mer effektiva metoder kräver ekonomiska förutsätt-

ningar. Detta kan vara mer betungande för småföretag än för större före-

tag. I längden, vilket också är syftet med förslaget, kommer dock mindre

transmissionskapacitet tas i anspråk vilket torde gynna samtliga

operatörer.

Det är viktigt att både den ursprungliga och den överlämnande opera-

tören, oavsett storlek, bidrar till effektiviseringsprocessen. Den ur-

sprungliga därför att denne är den som väljer dirigeringsmetod och den

överlämnande därför att denne är den ende som kan göra motsvarande

effektiviseringar i det egna nätet. De ursprungsoperatörer, oavsett före-

tagets storlek, som inför rutiner för att dirigera telemeddelanden direkt

till den mottagande operatören kan, utöver effektiviseringseffekter,

också vinna den fördelen att inga kostnader förorsakas den

överlämnande operatören. Någon ersättning till denne behöver då

givetvis inte utgå.

De småföretag som väjer för investeringskostnaderna kan, förutom att

fortsätta att vidaredirigera telemeddelanden, som ett alternativ köpa

tjänster från s.k. aktivt transiterande operatörer. Sådana operatörer kan

göra porteringskontroller åt ursprungsoperatörer och dirigera

telemeddelanden direkt till mottagande operatör.

Ett antal mindre operatörer agerar endast på marknaden för indirekt

anslutning av abonnenter. Dessa kan liksom alla andra vara

ursprungsoperatörer, dvs. de som anropande abonnenter ingått avtal med

om förmedling av telemeddelanden. Eftersom de inte agerar som

mottagande operatörer har de hittills heller inte ersatt överlämnande

operatör för ökade trafikkostnader vid meddelanden till överlämnade

telefonnummer. Genom förslaget kan de komma att ersätta den

överlämnande operatören med hälften av dennes ökade trafikkostnader,

då de påverkar dessa genom valet av dirigeringsmetod. De har däremot

varken någon fördel eller nackdel av de ersättningsprinciper som träffar

mottagande operatör. Nödvändigheten av att även de operatörer som

endast har indirekt anslutna abonnenter oavsett operatörens storlek

träffas av ersättningsreglerna och den nytta de i slutänden har av det har

behandlats i avsnitt 5.1. Här kan också betonas att även för småföretag

gäller att effektiva dirigeringsmetoder sänker de löpande kostnaderna.

Till bilden hör att småföretag även är abonnenter och som sådana tar

del av de positiva effekter för mångfald, valfrihet och konkurrens som

en effektivare nummerportabilitet bidrar till.

Det ingår vidare i Post- och telestyrelsens uppgifter att löpande

bevaka utvecklingen på telemarknaden och främja en sund konkurrens.

En viktig del i detta arbete är att bevaka möjligheterna för nya, ofta

mindre, företag att etablera sig på marknaden.

I remissförfarandet har inte framförts invändningar som tar sikte på just

småföretagens förhållanden. Under framtagande av promemorian har

Post- och telestyrelsen genomfört riktade remisser för att få fram syn-

punkter från olika aktörer på marknaden. För att även få in synpunkter

från operatörer som enbart bedriver verksamhet som prefixvals- och

förvalsoperatörer betonade Post- och telestyrelsen särskilt att

operatörer som indirekt ansluter abonnenter också berörs av

frågeställningarna. Ett femtontal operatörer av varierande storlek

konsulterades. Därvid framfördes inga synpunkter som särskilt avsåg

vare sig villkoren för små företag eller för företag som endast har

indirekt anslutna abonnenter

9 Författningskommentar

27 §

Paragrafen upphävs. Se närmare härom i avsnitt 5.3.

39 §

Ändringen i första stycket innebär att även mobil teletjänst som består i

överföring av text omfattas av krav på nummerportabilitet. Den tjänst

som avses är SMS ( Short Message Service ). När denna tillhandahålls

som en självständig teletjänst skall det vara möjligt att bibehålla telefon-

numret vid byte av teleoperatör. Genom bemyndigandet i 41 § kan till-

synsmyndigheten närmare föreskriva i vilken utsträckning kraven i 39 §

skall fullgöras och hur detta skall ske.

Tredje stycket ersätts med en ny 39 a §.

39 a §

Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Bestämmelsen behandlar bl.a. den

centrala referensdatabas som möjliggör en mer effektiv dirigering av

telemeddelanden. Första stycket motsvaras till stora delar av nuvarande

tredje stycke i 39 §. Utöver skyldigheten för teleoperatörer att

underrätta den som tillsynsmyndigheten bestämmer om överlämnandet

av telefonnummer specificeras emellertid vilka uppgifter som skall

lämnas och för vilket ändamål. Uppgifter som är nödvändiga för

dirigering av telemeddelanden till överlämnade telefonnummer är i

huvudsak överlämnat telefonnummer, tidpunkt för överlämnandet samt

överlämnande och mottagande teleoperatörer. Abonnenternas namn och

adresser ingår dock inte bland de uppgifter som behövs för dirigeringen.

Det klargörs också i paragrafen att andra uppgifter som kan vara person-

uppgifter än uppgifter om telefonnummer och berörda teleoperatörer

inte får lämnas utan samtycke. Bestämmelsen lämnar utrymme för

tillsynsmyndigheten att i avsaknad av en central referensdatabas

föreskriva att uppgifterna skall lämnas till myndigheten, andra

operatörer och alarmerings- och räddningstjänsten.

Av andra stycket framgår att tillsynsmyndigheten kan utse en central

referensdatabasoperatör. Denne skall vidareförmedla uppgifterna endast

till teleoperatörer, om inte myndigheten föreskriver annat, och endast i

den mån operatörerna behöver uppgifterna för dirigering av

telemeddelanden. Databasoperatören får därvid av teleoperatörerna ta ut

ersättning som är skälig med hänsyn till kostnaderna. I formuleringen

ligger att priset för databasoperatörens tjänster bör bestämmas utifrån

skäliga affärsmässiga principer. Rimligt är att priset bör täcka

självkostnader, avskrivningar, förräntning av investerat kapital samt de

underhålls- och utvecklingskostnader som kan hänföras till den tjänsten.

Det torde dock inte vara möjligt eller lämpligt att mer i detalj föreskriva

vad som skall gälla mellan parterna. Genom att villkoren

kostnadsorienterats står emellertid klart att databasoperatören inte får

oskäligt utnyttja den särställning denne erhåller.

De villkor som databasoperatören tillämpar gentemot

teleoperatörerna skall vidare vara konkurrensneutrala. Detta innebär till

att börja med att databasoperatören inte utan saklig grund får särbehandla

vissa teleoperatörer, dvs. gynna eller missgynna någon i förhållande till

hur andra behandlas. Sker så utan objektivt godtagbara skäl kan detta

komma att snedvrida förutsättningarna för konkurrens mellan

operatörerna. Kravet på konkurrensneutralitet innebär att

databasoperatören skall utforma sina villkor så, att de som skall ges

tillgång till dennes tjänster får detta efter principer som är rättvist

utformade och därmed objektivt försvarbara. I kravet på

konkurrensneutralitet ligger också att villkoren måste vara icke-

diskriminerande mellan exempelvis teleoperatörer som är delägare i

referensdatabasen och andra operatörer. Det innebär vidare att tillgången

till tjänsten inte får behandlas som ett konkurrensmedel. Om

konkurrenternas villkor för att få tillgång till uppgifterna till sin ut-

formning eller tillämpning är mindre fördelaktiga än vad databasopera-

tören tillämpar för närstående teleoperatörer kan en diskriminering

föreligga. Detsamma gäller vid ett missgynnande genom särbehandling

vid det praktiska tillhandahållandet av uppgifter i förhållande till vad

databasoperatören tillämpar för t.ex. sina ägare. För att kunna bedömas

som konkurrensneutral och icke-diskriminerande måste en sådan

särbehandling kunna motiveras med objektivt godtagbara skäl.

Tillsynsmyndigheten ges också möjlighet att föreskriva att andra skall

ha tillgång till uppgifterna. Detta gäller myndigheten själv och

alarmerings- och räddningstjänsten. Det bör påpekas att den sistnämnda

alltså inte i fråga om överlämnade telefonnummer direkt genom

databasoperatören får reda på en anropande abonnents namn och adress.

Däremot får alarmerings- och räddningstjänsten uppgift om att den

mottagande operatören innehar numret och får via denne (eller annan

som tillhandahåller teleadressupplysningstjänster) tillgång till

anläggningsadressen.

Genom tredje stycket klargörs att telelagens bestämmelser om tele-

verksamhet och teleoperatörer gäller i tillämpliga delar för

databasverksamheten. Därigenom gäller 45 47 §§ om tystnadsplikt och

om att i vissa fall lämna uppgifter till myndighet, 49 § om rättelse samt

51 53 och 55 §§ om behandling av personuppgifter för referensdatabas-

operatören. Denne står också under den tillsyn som föreskrivs i lagen.

Tillsynsmyndigheten har också möjlighet att medla i en tvist om tillämp-

ning av paragrafen och kan meddela de förelägganden och förbud som

behövs för efterlevnaden av bestämmelsen. De särskilda instrument för

tvistlösning som står myndigheten till buds enligt 59 § och 60 § andra

stycket gäller dock inte denna bestämmelse.

41 §

Genom ett nytt tredje stycke ges regeringen eller, efter regeringens be-

myndigande, tillsynsmyndigheten möjlighet att reglera hur kraven i

39 a § skall fullgöras. Såsom Lagrådet påpekat ger begränsningen i det

till Lagrådet remitterade förslaget av bemyndigandet till att meddela

 närmare föreskrifter intryck av att endast verkställighetsföreskrifter

avses. Ordet närmare har därför utgått, då ett bemyndigande enligt

8 kap. 7 § regeringsformen avses. Regeringen eller den myndighet

regeringen bemyndigar kan därvid, förutom att t.ex. ange vilka uppgifter

som är nödvändiga för dirigering av telemeddelanden och hur dessa skall

lämnas, också föreskriva bl.a. att tillsynsmyndigheten skall erhålla

uppgifterna utan ersättning.

42 §

I ett nytt andra stycke regleras ersättningen för driftskostnader som be-

står i ökade trafikkostnader. Det har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag med den skillnaden att benämningen anropande abonnent

använts i stället för uppringande abonnent . Detta eftersom

 anropande är den hittills gängse termen som används bl.a. i

teleförordningen (1997:399). En ändring av terminologin i

författningstext kan med fördel avvakta den översyn av regleringen av

elektroniska kommunikationer som pågår inom ramen för arbetet i den

Europeiska unionen. Den eventuella omstrukturering av paragrafen som

Lagrådet tagit upp i sitt yttrande har regeringen inte ansett behövlig.

Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 5.1.

Ändringen innebär ingen förändring vad gäller driftskostnader i form

av administrativa engångskostnader som uppstår i samband med ett

överlämnande. Den överlämnande teleoperatören kan alltjämt begära

ersättning av den mottagande operatören för sådana kostnader.

Det nya stycket innebär att den överlämnande teleoperatören endast kan

få ersättning för hälften av ökade trafikkostnader och endast från den

operatör som den anropande abonnenten valt att förmedla ett telemedde-

lande. Abonnenten kan vara direktansluten till sistnämnde operatör, ur-

sprungsoperatören, men det kan också vara fråga om en sådan operatör

som abonnenten är indirekt ansluten till, genom förval eller genom att

abonnenten slagit ett teleoperatörsprefix före telefonnumre

Promemorians lagförslag

PTS föreslår att telelagen ändras enligt följande.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag innehåller

bestämmelser om televerksamhet.

1 § Denna lag innehåller

bestämmelser om televerksamhet

och närliggande verksamhet

såsom tillhandahållande av

information ur databaser

avseende funktioner för

telesystemet..

I lagen avses med

I lagen avses med

Med televerksamhet avses inte

utsändning till allmänheten av

program i ljudradio eller annat

som anges i 1 kap. 1 § tredje

stycket första meningen

yttrandefrihetsgrundlagen.

Utsändning till allmänheten av

program i ljudradio eller annat

som anges i 1 kap. 1 § tredje

stycket första meningen

yttrandefrihetsgrundlagen

omfattas ej av bestämmelserna i

denna lag.

27 § Den som tillhandahåller

telefonitjänst till fast

nätanslutningspunkt utan att

telenätet medger sådan funktion

som avses i 39 § skall, på begäran

av en abonnent som byter

teleoperatör, under rimlig tid

1. mot skälig ersättning

vidarekoppla samtal till det nya

telefonnumret, eller

2. hänvisa till det nya numret.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

tillsynsmyndigheten får meddela

närmare föreskrifter om krav

enligt första stycket.

39 § Den som tillhandahåller

teletjänst enligt 5 § 1 eller 3 eller

digital mobiltelefonitjänst skall se

till att telenätet medger att en

abonnent kan behålla sitt

telefonnummer vid byte av

teleoperatör.

39 § Den som tillhandahåller

teletjänst enligt 5 § 1 eller 3 eller

digital mobiltelefonitjänst skall se

till att telenätet medger att en

abonnent kan behålla sitt

telefonnummer vid byte av

teleoperatör.

Om abonnenten begär det skall

telefonnummer som används för

sådan tjänst överlämnas till en

annan teleoperatör för att denne

skall tillhandahålla tjänsten.

Telefonnummer som används för

tjänst som avses i 5 § 1 behöver

överlämnas endast för

tillhandahållande inom samma

riktnummerområde.

Om abonnenten begär det skall

telefonnummer som används för

sådan tjänst överlämnas till en

annan teleoperatör för att denne

skall tillhandahålla tjänsten.

Telefonnummer som används för

tjänst som avses i 5 § 1 behöver

överlämnas endast för

tillhandahållande inom samma

riktnummerområde.

Den som överlämnar ett

telefonnummer skall genast

underrätta tillsynsmyndigheten

eller annan som

tillsynsmyndigheten bestämmer

om överlämnandet.

Den som överlämnar ett

telefonnummer skall genast

underrätta tillsynsmyndigheten

eller annan som

tillsynsmyndigheten bestämmer

om överlämnandet för

sammanställande och

utlämnande av information om

överlämnandena.

När tillsynsmyndigheten

beslutat om skyldighet att

underrätta annan än

myndigheten enligt tredje stycket

får myndigheten samtidigt

besluta om närmare villkor för

tillhandahållandet av

informationen om överlämnade

nummer.

41 § Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

tillsynsmyndigheten får meddela

föreskrifter om i vilken

utsträckning kraven enligt 39 och

40 §§ skall fullgöras och hur detta

skall ske.

41 § Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

tillsynsmyndigheten får meddela

föreskrifter om i vilken

utsträckning kraven enligt 39 och

40 §§ skall fullgöras och hur detta

skall ske samt om skyldighet i

övrigt att lämna information om

överlämnade nummer.

Tillsynsmyndigheten får i enskilda

fall medge undantag från

skyldigheten enligt 39 och 40 §§

om det finns särskilda skäl.

Tillsynsmyndigheten får i enskilda

fall medge undantag från

skyldigheten enligt 39 och 40 §§

om det finns särskilda skäl.

42 § Ersättning för att överlämna

telefonnummer enligt 39 § får

grundas endast på driftskostnader

för överlämnandet. Detsamma

gäller ersättning för förval enligt

40 §.

42 § Ersättning för att överlämna

telefonnummer enligt 39 § får

grundas endast på driftskostnader

för överlämnandet. Detsamma

gäller ersättning för förval enligt

40 §.

Om inte annat avtalats skall

originerande teleoperatör till

överlämnande teleoperatör utge

ersättning för ökade

trafikkostnader till följd av

samtal mot nummer som

överlämnats enligt 39 §. Sådan

ersättning skall utgå med högst

hälften av den ökade

trafikkostnaden och ej innefatta

kapitalkostnader. Detsamma

skall gälla ökade trafikkostnader

till följd av annan uppkoppling

än samtal.

Den som överlämnar

telefonnummer eller ändrar förval

har inte rätt till ersättning från

abonnenten för överlämnandet

eller ändringen.

Den som överlämnar

telefonnummer eller ändrar förval

har inte rätt till ersättning från

abonnenten för överlämnandet

eller ändringen.

Ersättning för

tillhandahållande av information

om överlämnande nummer från

den som tillsynsmyndigheten

bestämt enligt 39 § tredje stycket

skall basera sig på kostnaderna

för tillhandahållandet.

Tillsynsmyndigheten skall

informeras i enlighet med vad

myndigheten bestämmer och utan

ersättning.

Beträffande sådana frågor skall i

övrigt bestämmelserna om

samtrafik i 32 och 33 §§ tillämpas.

Beträffande sådana frågor skall i

övrigt bestämmelserna om

samtrafik i 32 och 33 §§ tillämpas.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

promemorians förslag

Efter remiss har yttranden inkommit från Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Stockholms län, Konsumentverket, Radio- och TV-verket,

Banverket, Datainspektionen, Kommunikationsforskningsberedningen,

Närings- och teknikutvecklingsverket, Konkurrensverket, Statskontoret,

IT-kommissionen, Svenska kommunförbundet, Affärsverket Svenska

Kraftnät, CallMedia Telecom CMT AB, Europolitan AB, MCI World-

com AB, NetCom AB, Näringlivets Telekommitté, Svenska IT-före-

tagens organisation, Sveriges Industriförbund, Tele1 Europe AB, Tele-

nordia AB, Telia AB, Teracom AB och Utfors AB

Lagrådsremissens lagförslag

Härigenom föreskrivs i fråga om telelagen (1993:597)

dels att 27 § skall upphöra att gälla,

dels att 39, 41 och 42 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 39 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

39 §

Den som tillhandahåller tele-

tjänst enligt 5 § 1 eller 3 eller

digital mobiltelefonitjänst skall se

till att telenätet medger att en

abonnent kan behålla sitt telefon-

nummer vid byte av teleoperatör.

Den som tillhandahåller tele-

tjänst enligt 5 § 1 eller 3, digital

mobiltelefonitjänst eller mobil

teletjänst som består i

överföring av text skall se till att

telenätet medger att en abonnent

kan behålla sitt telefonnummer vid

byte av teleoperatör.

Om abonnenten begär det skall telefonnummer som används för sådan

tjänst överlämnas till en annan teleoperatör för att denne skall tillhanda-

hålla tjänsten. Telefonnummer som används för tjänst som avses i 5 § 1

behöver överlämnas endast för tillhandahållande inom samma rikt-

nummerområde.

Den som överlämnar ett tele-

fonnummer skall genast under-

rätta tillsynsmyndigheten eller

annan som tillsynsmyndigheten

bestämmer om överlämnandet.

39 a §

Den som överlämnar ett tele-

fonnummer enligt 39 § skall till

tillsynsmyndigheten eller annan

som myndigheten bestämmer

genast lämna de uppgifter som

är nödvändiga för dirigering av

telemeddelanden till

telefonnumret. Andra uppgifter

som kan vara direkt eller

indirekt hänförliga till en fysisk

person än uppgifter om

telefonnummer och berörda tele-

operatörer får inte lämnas utan

samtycke från personen.

Tillsynsmyndigheten får be-

stämma att ett visst organ skall

sammanställa uppgifterna och

lämna dem till

1. teleoperatörer, i den mån de

behöver uppgifterna för

dirigering av telemeddelanden,

på villkor som är

konkurrensneutrala och skäliga

med hänsyn till kostnaderna,

2. annan som myndigheten be-

stämmer.

Bestämmelserna i denna lag

om televerksamhet och

teleoperatörer gäller för

verksamhet enligt andra stycket.

41 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får meddela föreskrifter om i vilken utsträckning kraven enligt 39

och 40 §§ skall fullgöras och hur detta skall ske.

Tillsynsmyndigheten får i enskilda fall medge undantag från skyldig-

heten enligt 39 och 40 §§ om det finns särskilda skäl.

Regeringen eller, efter rege-

ringens bemyndigande, tillsyns-

myndigheten får meddela

närmare föreskrifter om kraven

enligt 39 a §.

42 §

Ersättning för att överlämna telefonnummer enligt 39 § får grundas

endast på driftskostnader för överlämnandet. Detsamma gäller ersättning

för förval enligt 40 §.

Den som har överlämnat ett

telefonnummer har rätt till

ersättning för driftskostnader i

form av ökade trafikkostnader

för ett telemeddelande till

telefonnumret. Denna ersättning

får tas ut endast från den

teleoperatör den anropande

abonnenten ingått avtal med om

förmedling av telemeddelandet

och uppgå till högst hälften av

de ökade kostnaderna.

Den som överlämnar telefonnummer eller ändrar förval har inte rätt

till ersättning från abonnenten för överlämnandet eller ändringen.

Beträffande sådana frågor skall i övrigt bestämmelserna om samtrafik

i 32 och 33 §§ tillämpas.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-01-10

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 14 december 2000 (Näringsdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag

om ändring i telelagen.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Jan Stålhandske.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

39 a §

I paragrafen, som är ny, finns regler om uppgiftslämnande då en

abonnent bytt teleoperatör. Paragrafen reglerar även den centrala

referensdatabas som skall möjliggöra en mer effektiv dirigering av

telemeddelanden. I andra stycket finns i punkt 1 en bestämmelse om

villkor som är konkurrensneutrala och skäliga med hänsyn till

kostnaderna. Av författningskommentaren framgår att denna

bestämmelse tar sikte på databasoperatörens verksamhet. Detta är dock

inte helt klart uttryckt i lagtexten, som kan läsas som att bestämmelsen

avser dirigering av telemeddelanden. Lagrådet föreslår bl.a. mot denna

bakgrund att paragrafen utformas enligt följande.

 Den som överlämnar ett telefonnummer enligt 39 § skall till den

som tillsynsmyndigheten bestämmer genast lämna de uppgifter som är

nödvändiga för dirigering av telemeddelanden till telefonnumret. Andra

uppgifter som kan vara direkt eller indirekt hänförliga till en fysisk

person än uppgifter om telefonnummer och berörda teleoperatörer får

inte lämnas utan samtycke från personen.

Tillsynsmyndigheten får utse någon att i en databas sammanställa

sådana uppgifter som avses i första stycket och lämna dem till

teleoperatörer, i den mån dessa behöver uppgifterna för dirigering av

telemeddelanden, och andra som tillsynsmyndigheten bestämmer. Den

utsedda databasoperatören skall i förhållande till teleoperatörerna

tillämpa villkor som är konkurrensneutrala och får ta ut den ersättning

som är skälig med hänsyn till kostnaderna.

Bestämmelserna i denna lag om televerksamhet och teleoperatörer

gäller i tillämpliga delar för den databasverksamhet som avses i andra

stycket.

41 §

I det nya tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, tillsynsyndigheten att meddela närmare

föreskrifter om kraven enligt 39 a §. Det framgår inte av remissen

huruvida avsikten är att bemyndigandet skall kunna utnyttjas för

föreskrifter av annat slag än som avses i 8 kap. 13 § första stycket

regeringsformen. Användningen av ordet närmare i lagtexten tyder dock

på att meningen är att det skall vara fråga om verkställighetsföreskrifter

i anslutning till den nya paragrafen. I så fall behövs inte det tredje

stycket. Ett alternativ är att om ett bemyndigande enligt 8 kap. 7 §

regeringsformen avses infoga en hänvisning till 39 a § andra stycket i

första stycket i 41 §.

42 §

I första stycket av paragrafen slås fast att ersättning för

nummerportabilitet får avse endast driftskostnader, t. ex. administrativa

kostnader för överlämnande av telefonnummer och de ytterligare

trafikkostnader som uppstår i telenätet vid ett samtal till ett överlämnat

nummer. Investeringskostnader för den teknik som möjliggör

nummerportabilitet får däremot inte till någon del läggas till grund för

ersättningsanspråk (prop. 1997/98:126 s. 24.) Vidare föreligger inte

någon rätt för den överlämnande operatören att få ersättning från

abonnenten (det nuvarande andra och blivande tredje stycket i

paragrafen).

Det nya andra stycket i paragrafen innehåller regler om att endast

hälften av de ökade trafikkostnaderna ersätts och att det är den

teleoperatör som den uppringande abonnenten valt som skall stå för

denna ersättning. De nya bestämmelserna framstår därmed som

ytterligare en begränsning av den nuvarande rätt till ersättning för

driftskostnader som kommer till uttryck i första stycket. Enligt

Lagrådets mening skulle bestämmelserna bli något klarare om stycket

gavs följande avfattning.

 Den som har överlämnat ett telefonnummer har inte rätt till

ersättning för mer än hälften av de driftskostnader som utgörs av ökade

trafikkostnader för ett telemeddelande till telefonnumret. Sådan

ersättning får tas ut endast från den teleoperatör som den uppringande

abonnenten har ingått avtal med angående förmedling av

telemeddelandet.

Lagrådet vill dock ifrågasätta om inte de nya bestämmelserna i själva

verket avser den huvudsakliga ersättningsrätten. Lagrådet anser därför i

första hand att hela paragrafen bör omarbetas

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 januari 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:74 Ändringar i telelagen

(1993:597) avseende nummerportabilitet

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

telelagen (1993:597)

41 §

 Lagen omtryckt 1999:578.

 Lagen omtryckt 1999:578.

Prop. 2000/01:74

3

1

5

23

6

23

13

23

21

23

22

23

26

23

Prop. 2000/01:74

Bilaga 1

29

23

Prop. 2000/01:74

Bilaga 2

30

23

Prop. 2000/01:74

Bilaga 3

32

23

Prop. 2000/01:74

Bilaga 4

34

23

Prop. 2000/01:74

35

23

36

23