Regeringens proposition 2003/04:80

Moderniserad konkurrensövervakning

Prop.

2003/04:80

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Harpsund den 4 mars 2004 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Leif[REDACTED_EFTERNAMN] (Näringsdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I EG-rätten finns förbud mot visst samarbete mellan företag och mot missbruk av dominerande ställning. Ett samarbete genom ett sådant avtal eller förfarande som är övervägande positivt för konsumenterna kan ges individuellt undantag från förbudet. Vidare utfärdar kommissionen generella undantag för vissa avtalstyper som är positiva från konsument- synpunkt (gruppundantag). Kommissionen kan också besluta att inte ingripa mot vissa avtal eller förfaranden (icke-ingripandebesked). I princip motsvarande regler finns i den svenska konkurrenslagen. Rådet har nu ändrat sina regler. Det övergripande syftet är att frigöra resurser för att kunna fokusera på allvarligare överträdelser av EG-för- buden och att effektivisera ingripandena mot dessa. EG inför ett generellt, ständigt gällande undantag (legalundantag) från förbudet mot samarbete mellan företag, när samarbetet är övervägande positivt för konsumenterna. De individuella undantagen avskaffas liksom icke- ingripandebeskeden. Gruppundantagen blir dock kvar. Nya förfarande- regler införs. För att vinna överensstämmelse med EG-rätten föreslår regeringen för- ändringar i konkurrenslagen så att individuella undantag och icke- ingripandebesked avskaffas. Liksom i EG-rätten införs enligt förslaget ett generellt, ständigt gällande undantag för företagssamarbete som är över- vägande positivt. Företagen får på eget ansvar pröva om undantaget är tillämpligt på det egna avtalet eller förfarandet. Så gäller på de allra flesta rättsområden. Enligt ett utredningsförslag bör reglerna om gruppundantag avskaffas eftersom företagen kan få erforderlig vägledning bl.a. genom EG:s gruppundantag samt kommissionens tillkännagivanden. Förslaget har fått ett splittrat mottagande vid remissbehandlingen. 1 Regeringen konstaterar att det inte finns någon på EG-rätten grundad Prop. 2003/04:80 skyldighet för Sverige att avskaffa gruppundantagen. Vidare inträder för företagen stora förändringar om icke-ingripandebeskeden och individuella undantag avskaffas och ett legalundantag införs. Företagens behov av vägledning kommer därmed att öka, särskilt under en övergångsperiod när det i övrigt genomgripande systemskiftet sker. Till bilden hör också att det på ett område, taxi, inte finns någon EG-rättslig motsvarighet. Regeringen bedömer därför att systemet med nationella gruppundantag bör behållas tills vidare.

EG-rätten tillåter att nationella organ samtidigt tillämpar EG:s förbudsregler mot företagssamarbete samt nationella förbudsregler, s.k. parallell tillämpning. Dock har nu införts en EG-regel som anger att när handeln mellan medlemsstaterna i EU (samhandeln) kan påverkas av ett avtal e.d. och nationell konkurrensrätt tillämpas också motsvarande EG- regel måste tillämpas. Därvid får inte den nationella rätten leda till förbud mot ett avtal e.d. som inte omfattas av EG-förbudet, eller täcks av EG:s legalundantag eller ett EG-gruppundantag. I det nämnda utredningsförslaget angavs mot den bakgrunden att de svenska förbuden inte skulle vara tillämpliga på sådana avtal e.d. som kan påverka samhandeln. I stället skulle EG-rätten tillämpas. Ett stort antal remissinstanser har invänt mot detta. Regeringen anser att parallell tillämpning alltjämt skall vara möjlig i vart fall tills vidare. Viktiga faktorer som ligger till grund för detta förslag är risken för att skillnader annars uppstår mellan svensk konkurrensrätt och EG-rätten. Ytterligare gäller det företagens behov av förutsebarhet i ett läge där en genomgripande omdaning sker, osäkerheten om hur samhandelsbegreppet kommer att tolkas i EG-rätten samt behovet av att vinna konkreta erfarenheter av det nya systemet. Förslaget innehåller dessutom nya förfaranderegler som bygger på utredningens överväganden. Dessa omfattar bl.a. hanteringen av yttranden till domstol som kommissionen eller Konkurrensverket med stöd av EG-rätten avger på eget initiativ. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2004. 2

Innehållsförteckning

Prop. 2003/04:80

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

7

2

Lagtext

...............................................................................................

8

2.1

Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) ...

8

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om

tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens-

och statsstödsregler ...........................................................

19

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m......................................................

21

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

22

4

EG:s konkurrensregler.....................................................................

23

4.1

Bakgrund...........................................................................

23

4.2

Materiella regler................................................................

23

4.3

Tillämpningsregler............................................................

26

4.3.1

Förordning 17/62 ............................................

26

4.3.2

Icke-ingripandebesked och informella

avgöranden......................................................

28

4.3.3

Undantag.........................................................

28

4.3.4

Uppgiftsskyldighet..........................................

29

4.3.5

Undersökningar...............................................

29

4.3.6

Åtgärder mot förbjudna

konkurrensbegränsningar................................

30

4.3.7

Sanktioner .......................................................

30

4.3.8

Domstolsprövning...........................................

31

4.3.9

Sekretess .........................................................

31

4.4

Skadestånd

........................................................................

31

5

Svensk konkurrensrätt .....................................................................

32

5.1

Materiella regler................................................................

32

5.1.1

Förbudet mot konkurrensbegränsande

samarbete .........................................................

32

5.1.2

Civilrättslig ogiltighet.....................................

32

5.1.3

Undantag.........................................................

33

5.1.4

Gruppundantag................................................

33

5.1.5

Förbudet mot missbruk av dominerande

ställning...........................................................

33

5.2

Icke-ingripandebesked ......................................................

34

5.3

Förfaranderegler................................................................

34

5.4

Åtgärder mot förbjudna konkurrensbegränsningar...........

34

5.4.1

Åläggande att upphöra med pågående

överträdelser....................................................

34

5.4.2

Den särskilda talerätten...................................

34

5.5

Sanktioner .........................................................................

35

5.5.1

Konkurrensskadeavgift ...................................

35

5.5.2

Vite..................................................................

35

5.6

Prövningsskyldighet..........................................................

35

5.7

Domstolsprövning.............................................................

36

5.8

Skadestånd

........................................................................

36

5.9

Nationell behörighet att tillämpa EG-rätten......................

36

3

6

Rådsförordning 1/2003....................................................................

37

Prop. 2003/04:80

6.1

Bakgrund

...........................................................................

37

6.2

Motiven bakom .................................................reformen

37

6.3

Vissa huvudpunkter ..........................................................

39

7

Förhållandet mellan ............................EG-rätten och nationell rätt

42

7.1

Nuvarande ............................................................ordning

42

7.1.1 ................

Nationell tillämpning av EG - rätten

42

7.1.2 .......................................................

Samhandel

44

7.1.3

Diskussionen hittills om förhållandet mellan

............................

EG - rätten och nationell rätt

45

7.2

Artikel 3 i .................................EG-förordningen 1/2003

45

7.2.1 ....................

Kommissionens förslag till rådet

45

7.2.2 ...........

Den slutliga utformningen av artikel 3

46

7.3

Parallell tillämpning ..................................................m.m

48

8

De nationella domstolarnas .......................................................roll

52

8.1

Nuvarande ............................................................ordning

52

8.1.1

De nationella domstolarna och

.................

konkurrensreglernas direkta effekt

52

8.1.2

Civilrättsliga rättsverkningar av överträdelser

....................................

av konkurrensreglerna

54

8.1.3 ...........

Vissa processregler i rättegångsbalken

54

8.2

Artikel 15 ..................................................i förordningen

55

8.2.1 ..........................................................

Vitboken

55

8.2.2 ....................

Kommissionens förslag till rådet

55

8.2.3 .........

Den slutliga utformningen av artikel 15

57

8.3

Yttranden ......från kommissionen och Konkurrensverket

57

9

Individuella undantag ..........................och icke-ingripandebesked

62

9.1

Nuvarande ............................................................ordning

62

9.2

Tidigare redovisade ......................................erfarenheter

65

9.2.1 ............................

Konkurrenslagsutredningen

65

9.2.2

Konkurrensverkets rapport Konkurrensen i

Sverige under 90 - talet problem och

.............................................................

förslag

66

9.2.3

Regeringens proposition om konkurrenspolitik

.............................

för förnyelse och mångfald

67

9.2.4

Konkurrensverkets rapport Konkurrensen i

...................................................

Sverige 2002

68

9.3

Artikel 1 i ..............................................EG-förordningen

68

9.3.1 ..........................................................

Vitboken

68

9.3.2 ....................

Kommissionens förslag till rådet

69

9.3.3 ...........

Den slutliga utformningen av artikel 1

71

9.4

Ny undantagsregel ............................................................

72

10

Gruppundantag ................................................................................

78

10.1

Nuvarande ............................................................ordning

79

10.1.1 .......................................

EG:s gruppundantag

79

10.1.2 .........

Gruppundantag i svensk konkurrensrätt

80

10.1.3 .....

Närmare om de svenska gruppundantagen

82

10.1.4 .........

Gruppundantag i andra länder inom EU

85

10.2

Artikel 29 ..................................................i förordningen

85

4

10.2.1

Förslaget till rådet ...........................................

85

Prop. 2003/04:80

10.2.2

Den slutliga utformningen av förordningen ...

86

10.3

Systemet med gruppundantag från förbudet i 6 §

konkurrenslagen................................................................

86

11

Ålägganden och åtaganden..............................................................

93

11.1

Nuvarande ordning............................................................

93

11.1.1

Åtgärder mot förbjudna

konkurrensbegränsningar enligt svensk rätt ...

93

11.1.2

Nuvarande regler inom EG - rätten ..................

94

11.1.3

Uppbrytning av företag ...................................

95

11.2

Artiklarna 5, 7 och 9 i EG-förordningen...........................

96

11.3

Åtaganden m.m. ................................................................

97

12

Undersökningar

.............................................................................

103

12.1

Nuvarande ..........................................................ordning

103

12.1.1 .....................................................

Svensk rätt

103

12.1.2

Nationell tillämpning av artiklarna 81

............................................................

och 82

105

12.1.3

Undersökning åt kommissionen enligt 1994 års

..................................................................

lag

106

12.1.4 ...............................

Internationellt samarbete

106

12.1.5 .......................................................

EG - rätten

107

12.2

Artiklarna ...............................20 och 21 i förordningen

110

12.2.1 ..................

Kommissionens förslag till rådet

110

12.2.2 ............................

Den slutliga utformningen

111

12.3

Undersökningar, förhandsgodkännanden, förfarande-

regler m.m

. ......................................................................

114

13

Samarbete inom nätverket .............................................................

122

13.1

Nuvarande ordning..........................................................

122

13.2

Nätverket enligt förordningen.........................................

122

13.2.1

Vitboken........................................................

122

13.2.2

Artiklarna 11, 12 och 13 i förordningen .......

123

13.2.3

Samarbete mellan kommissionen och

medlemsstaternas konkurrensmyndigheter...125

13.2.4

Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter ..126

13.2.5

Sekretess .......................................................

126

13.3

Utseende av konkurrensmyndigheter, sekretess m.m.....

128

14

Ny företagskoncentrationsförordning............................................

134

15

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ..................................

134

16

Konsekvenser av förslagen............................................................

135

17

Författningskommentar .................................................................

138

17.1

Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen .............

138

17.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens-

och statsstödsregler .........................................................

155

17.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m....................................................

155

5

Bilaga 1 Sammanfattning av utredningens förslag ............................

156

Prop. 2003/04:80

Bilaga 2

Utredningens lagförslag.......................................................

161

Bilaga 3 Sammanställning över remissinstanser................................

175

Bilaga 4

RÅDETS FÖRORDNING (EG)nr 1/2003 av den 16

december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i

artiklarna 81 och 82 i fördraget ...........................................

176

Bilaga 5

Lagrådsremissens lagförslag ...............................................

201

Bilaga 6

Lagrådets yttrande ...............................................................

216

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 2004 .........

225

6

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2003/04:80

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20),

2.

lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler,

3.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

7

Om något annat inte följer av 8, 8 a, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat.

Regeringen bestämmer vilka domstolar och andra myndigheter som skall vara konkurrens- myndigheter enligt rådets för- ordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget

3

, om detta inte följer av denna lag.

Prop. 2003/04:80 2 Lagtext

2.1

Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

Härigenom förskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20) 1 dels att 918, 2022 och 61 §§ skall upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 8, 12, 13, 15, 17, 20 och 22 §§ skall utgå, dels att 5, 6, 8, 23, 26, 28 b, 28 c, 29, 45, 4749, 5152, 57, 60, 62 64 a och 64 c §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 8 a, 23 a, 50 a, 53 a, 53 b och 70 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 § 2

I 2 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler finns bestämmelser om nationell tillämpning av Euro- peiska gemenskapernas konkur- rensregler. 6 § 4 Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,

1

Senaste lydelse av

13

§ 1998:648

15

§ 1998:648

rubriken närmast före 15 § 1998:648.

2

Senaste lydelse 2000:1021.

3

EGT L 1, 4.1.2003 (Celex 32003R001).

4 Senaste lydelse 2000:1021.

8

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar be- Prop. 2003/04:80 gränsas eller kontrolleras,

3.

marknader eller inköpskällor delas upp,

4.

olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5.

det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels- bruk har något samband med föremålet för avtalet.

8 § Konkurrensverket får i det sär- skilda fallet besluta om undantag från förbudet i 6 § för ett avtal som Förbudet i 6 § gäller inte för ett avtal som

1.

bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande,

2.

tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som där- igenom uppnås,

3.

bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och

4.

inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga.

8 a § Undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 § (gruppundantag). Sådana grupper av avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om ett enskilt avtal till följd av ett gruppundantag är undantaget från förbudet i 6 § men har följder som är oförenliga med 8 §, får Konkurrensverket besluta att avtalet inte skall omfattas av gruppundantaget. 23 § 5

Konkurrensverket får ålägga ett

Konkurrensverket får ålägga ett

företag att upphöra med över-

företag att upphöra med över-

trädelser av förbuden i 6 eller 19 §.

trädelser av förbuden i 6 eller 19 §

eller artikel 81 eller 82 i EG-för-

draget.

Om Konkurrensverket i ett visst

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Marknads-

sådant åläggande, får Marknads-

domstolen göra det på talan av ett

domstolen göra det på talan av ett

5 Senaste lydelse 1998:648.

9

företag som berörs av överträdel- sen.

företag

som

berörs

av Prop. 2003/04:80

överträdelsen. En

sådan

talerätt

föreligger

dock

inte

om

Konkurrensverkets beslut grundar sig på artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. 23 a § Har fråga uppkommit om ett företag överträder något av de förbud som avses i 23 § första stycket får Konkurrensverket, om företaget åtar sig att vidta åtgärder som medför att verket inte längre ifrågasätter att någon överträdelse föreligger, besluta att godta åtagandet. Verkets beslut får avse en bestämd tid. Så länge beslutet gäller får verket i de avseenden åtagandet omfattar inte meddela något åläggande enligt 23 § första stycket. Konkurrensverket får återkalla ett beslut enligt första stycket om

1.

de omständigheter som låg till grund för beslutet har föränd- rats i något väsentligt avseende,

2.

den som beslutet gäller bryter mot något åtagande som har an- getts i beslutet, eller

3.

beslutet grundades på ofull- ständiga, oriktiga eller vilse- ledande uppgifter som parterna har lämnat.

Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket besluta att ett företag skall betala en särskild avgift (konkurrensskadeavgift), om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet har

1.

överträtt förbuden i 6 eller 19 §, eller

2.

åsidosatt ett villkor som har beslutats med stöd av 10 § andra stycket.

Avgiften tillfaller staten. 26 § Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket besluta att ett företag skall betala en särskild avgift (konkurrensskadeavgift), om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet har överträtt förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-för- draget. Avgiften tillfaller staten. 10

Konkurrensskadeavgift får efter- ges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 § eller artikel 81 i 

EG-fördraget,

 om företaget

Prop. 2003/04:80 28 b § 6 Konkurrensskadeavgift får efter- ges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 §, om företaget

1.

anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare,

2.

lämnar Konkurrensverket all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till,

3.

samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen, och

4.

har upphört eller snarast efter sin anmälan upphör att medverka i överträdelsen.

Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till omständig- heterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift.

28 c § 7

På ansökan av ett företag som

På ansökan av ett företag som

anmäler en överträdelse av ett för-

anmäler en överträdelse av ett för-

bud enligt 6 § skall Konkurrens-

bud enligt 6 § eller artikel 81 i

verket förklara om de förutsätt-

EG-fördraget skall Konkurrens-

ningar för eftergift av konkurrens-

verket förklara om de förutsätt-

skadeavgift som anges i 28 b §

ningar för eftergift av konkurrens-

första stycket 1 är uppfyllda.

skadeavgift som anges i 28 b §

första stycket 1 är uppfyllda.

Ett beslut varigenom verket förklarat att förutsättningarna enligt 28 b §

första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för

Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen.

29 § 8

Konkurrensskadeavgift

enligt

Konkurrensskadeavgift

enligt

26 § första stycket 1 får

inte

26 § får inte påföras för åtgärder

påföras för åtgärder som har

som har vidtagits under den tid då

vidtagits

beslut om godtagande av åtagande

1. efter det att en anmälan enligt

enligt 23 a § första stycket har

9 § eller en ansökan enligt 20 §

gällt, om åtgärderna är förenliga

kom in till Konkurrensverket och

med beslutet. Konkurrensskade-

innan beslutet med anledning av

avgift får dock påföras om beslutet

anmälan eller ansökan vann laga

har återkallats med stöd av 23 a §

kraft, om åtgärderna ligger inom

andra stycket 3.

ramen för den verksamhet som har

6

Senaste lydelse 2002:595.

7

Senaste lydelse 2002:595.

8

Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

11

beskrivits i anmälan eller ansökan, eller 2. under den tid då icke- ingripandebesked har gällt, om inte beskedet har återkallats med stöd av 21 § 2. Första stycket 1 gäller dock inte om Konkurrensverket inom en månad från det att anmälan eller ansökan kom in förklarar att verket anser att 6 § är tillämplig och att det inte finns skäl att tillämpa 8 § eller att 19 § är tillämplig. Ett sådant beslut får meddelas bara om det är uppen- bart att undantag inte kan beviljas eller icke-ingripandebesked inte kan meddelas. 45 § Om det behövs för att Konkurrensverket skall kunna fullgöra sina upp- gifter enligt denna lag, får verket ålägga

1.

ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat,

2.

den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer, eller

3.

en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur att redovisa kostnader och intäkter i verksam- heten.

Första stycket gäller även vid

Konkurrensverkets handläggning

när en sådan åtgärd begärs av en

konkurrensmyndighet i en annan

medlemsstat i Europeiska unionen.

47 §

Stockholms

tingsrätt får på

Stockholms tingsrätt får på an-

ansökan av

Konkurrensverket

sökan av Konkurrensverket be-

besluta att verket får genomföra en

sluta att verket får genomföra en

undersökning hos ett företag för

undersökning hos ett företag för

att utreda om detta har överträtt

att utreda om detta har överträtt

förbuden i 6 eller 19 §, om

förbuden i 6 eller 19 § eller artikel

81 eller 82 i EG-fördraget, om

1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

2. företaget inte rättar sig efter

2. företaget inte rättar sig efter

ett åläggande enligt 45 § 1 eller

ett åläggande enligt 45 § första

det annars finns risk att bevis

stycket 1 eller det annars finns risk

undanhålls eller förvanskas, och

att bevis undanhålls eller för-

vanskas, och

Prop. 2003/04:80 12 3. vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det Prop. 2003/04:80 intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av

åtgärden.

Första stycket gäller även en

ansökan som Konkurrensverket

gör på begäran av en konkurrens-

myndighet i en annan medlemsstat

i Europeiska unionen.

Ansökan skall göras skriftligen.

Ansökan skall göras skriftligen.

48 § Ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om

1.

vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt,

2.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som an- sökan avser, och

3. denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § 1 eller det annars finns risk att bevis undan- hålls eller förvanskas. 3. denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller för- vanskas.

49 § 9

Ett beslut enligt 47,

48 eller

Ett beslut enligt 47, 48, 53 a

56 b § får meddelas utan att den

eller 56 b § får meddelas utan att

som ansökan avser får tillfälle att

den som ansökan avser får tillfälle

yttra sig, om det kan befaras att

att yttra sig, om det kan befaras att

undersökningen annars

skulle

undersökningen annars skulle

förlora i betydelse.

förlora i betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genom- föras. 50 a § När Konkurrensverket på begäran av Europeiska gemenskapernas kommission genomför en sådan undersökning som sägs i artikel 22.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, tillämpas 51, 52, 53 b och 54 56 §§.

9 Senaste lydelse 2002:595.

13

51 § 10

När Konkurrensverket genomför

När Konkurrensverket genomför

en undersökning som har beslutats

en undersökning som har beslutats

enligt 47, 48 eller 56 b §, har ver-

enligt 47, 48 eller 56 b § eller som

ket rätt att

avses i 50 a §, har verket rätt att

1.

granska bokföring och andra affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3.

begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.

52 § 11

När en undersökning som har be-

När en undersökning som har be-

slutats enligt 47, 48 eller 56 b §

slutats enligt 47, 48 eller 56 b §

skall genomföras, har den hos

eller som avses i 50 a § skall

vilken

undersökningen

skall

genomföras, har den hos vilken

genomföras rätt att tillkalla ett

undersökningen skall

genomföras

juridiskt biträde.

rätt att tillkalla ett juridiskt biträde.

I avvaktan på att ett sådant bi-

I avvaktan på att ett sådant bi-

träde inställer sig får under-

träde inställer sig får under-

sökningen inte börja. Detta gäller

sökningen inte börja. Detta gäller

dock inte, om

dock inte, om

1.

undersökningen därigenom

1.

undersökningen

därigenom

onödigt fördröjs, eller

onödigt fördröjs,

2. undersökningen har beslutats

2. undersökningen har beslutats

enligt 49 §.

enligt 49 §, eller

3. undersökningen är en sådan

som avses i 50 a § och det kan

befaras att den skulle förlora i

betydelse om den inte påbörjas

omedelbart.

53 a §

Frågor om förhandsgodkännande

enligt artikel 21.3 i rådets för-

ordning (EG) nr 1/2003 prövas av

Stockholms tingsrätt

på ansökan

av Konkurrensverket.

53 b §

När

Europeiska gemenskapernas

kommission har beslutat om en

undersökning enligt artikel 20.4 i

rådets förordning (EG) nr 1/2003

får

kronofogdemyndigheten på

10

Senaste lydelse 2002:595.

11

Senaste lydelse 2002:595.

Prop. 2003/04:80 14

Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration eller i ett ärende enligt 23 a § första stycket, får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stock- holms tingsrätt på talan av Kon- kurrensverket.

ansökan av Konkurrensverket be-

Prop. 2003/04:80

sluta om handräckning för att

undersökningen skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i Stockholm. Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verk- ställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vil- ken undersökningen skall genom- föras innan verkställighet sker. 57 § 12

Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen. Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket. 60 § 13

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1.

undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2.

icke-ingripandebesked

 enligt 20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har

1.

ålägganden

som

verket

har

meddelat enligt 23 § första stycket

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §,

och 25 §,

4. förbud eller åläggande enligt

2.

förbud eller åläggande enligt

38 § fjärde stycket, och

38 § fjärde stycket,

5. ålägganden enligt 45 och

3.

ålägganden

enligt

45

och

56 a §§.

56 a §§,

4.

åtgärd enligt 8

a

§ tredje

12 Senaste lydelse 2002:595.

13 Senaste lydelse 2002:595.

15

Ett beslut enligt första stycket 13 får överklagas av ett företag som berörs av beslutet.

stycket,

Prop. 2003/04:80

5.

återkallelse av ett undantag enligt artikel 29.2 i rådets förord- ning (EG) nr 1/2003, och

6.

återkallelse av ett åtagande enligt 23 a § andra stycket.

Ett beslut enligt första stycket 1 och 46 får överklagas av ett före- tag som berörs av beslutet. 62 §

Andra beslut av Konkurrensver-

Andra beslut av Konkurrensver-

ket enligt denna lag än som avses i

ket enligt denna lag än som avses i

60 eller 61 § får inte överklagas.

60 § får inte överklagas.

63 § 14

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47, 48

4. undersökningar enligt 47, 48

och 56 b §§, och

och 56 b §§,

5. prövning enligt 54 § andra

5. förhandsgodkännande enligt

stycket.

53 a §, och

6. prövning enligt 54 § andra

stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. 64 § 15

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas, 1. beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 13, vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen

2. beträffande handläggningen

av frågor som avses i 13 § tredje

av frågor som avses i 60 § första

stycket, 60 § första stycket och

stycket och 63 § första stycket

63 § första stycket 4 och 5, lagen

46, lagen (1996:242) om dom-

(1996:242) om domstolsärenden,

stolsärenden, dock skall i fråga om

dock skall i fråga om rättegångs-

rättegångskostnader gälla vad som

kostnader gälla vad som föreskrivs

föreskrivs i 31 kap. rättegångs-

i 31 kap. rättegångsbalken.

balken.

14

Senaste lydelse 2002:595.

15

Senaste lydelse 2002:595.

16

När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 6 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader. 64 a § 16

Vid huvudförhandling i mål som

Vid huvudförhandling i mål som

anges i 63 § första stycket 14

anges i 63 § första stycket 15

skall tingsrätten bestå av fyra

skall tingsrätten bestå av fyra

ledamöter, av vilka två skall vara

ledamöter, av vilka två skall vara

lagfarna domare och två ekono-

lagfarna domare och två ekono-

miska experter. En av de lagfarna

miska experter. En av de lagfarna

domarna skall vara rättens ord-

domarna skall vara rättens ord-

förande.

förande.

Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena rättegångsbalken och vid avgörande av mål utan huvud- förhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhand- ling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tings- rätten. 64 c § 17 När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 och 5 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert. 70 § Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas

16

Senaste lydelse 1993:681.

17

Senaste lydelse 1998:648.

Prop. 2003/04:80 17

kommission eller Konkurrens-

Prop. 2003/04:80

verket med tillämpning av artikel

15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004.

2.

I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §.

3.

I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser.

4.

I fråga om ett 

icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraft- trädandet tillämpas äldre bestämmelser.

5.

Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft.

6.

Konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsido- sättanden av artikel 81 eller 82 i 

EG-fördraget såvitt avser tid efter den 30 juni 2004. 18

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler

Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler 1 , dels att 2 § skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 2 § skall utgå, dels att 1 och 5 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av de konkur- rensregler och de regler om stats- stöd som till följd av Sveriges an- slutning till Europeiska unionen gäller här i landet. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av vissa av de konkurrensregler samt de regler om statsstöd som till följd av Sveriges anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet. Bestämmelser om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget finns också i konkurrenslagen (1993:20) och i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget 2 . 5 § De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är

1.

rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 om tillämp- ning av fördragets artikel 85 och 86,

2.

rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar,

3.

rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp-

1

Senaste lydelse av

2

§ 2000:1458

rubriken närmast före 2 § 2000:1023.

2 EGT L 1, 4.1.2003 (Celex 32003R001). De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är

1.

rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar,

2.

rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp-

Prop. 2003/04:80 19 ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten, 4. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 5. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentra- tioner. ning av artiklarna 85 och 86 i för- Prop. 2003/04:80 draget på sjöfarten, 3. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 4. rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentra- tioner. 3

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om påförande av konkurrensskadeavgift för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i 

EG-fördraget såvitt avser tid före den 1 juli 2004.

3 EUT L 24, 29.1.2004 (Celex 320004R0139). 20

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

Prop. 2003/04:80

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol

m.m. skall ha följande lydelse.

1 § 1

Marknadsdomstolen handlägger mål och ärenden enligt

1. konkurrenslagen (1993:20),

1. konkurrenslagen (1993:20),

2.

lagen

(1994:1845)

om

tillämpningen

av

Europeiska

gemenskapernas

konkurrens-

och

statsstödsregler,

3.

marknadsföringslagen

2.

marknadsföringslagen

(1995:450),

(1995:450),

4. lagen (1994:1512) om

3. lagen (1994:1512) om avtals-

avtalsvillkor

i

konsumentför-

villkor i konsumentförhållanden,

hållanden,

5. lagen (1984:292) om avtals-

4. lagen (1984:292) om avtals-

villkor mellan näringsidkare,

villkor mellan näringsidkare,

6.

produktsäkerhetslagen

5. produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

(1988:1604),

7. lagen (1994:615) om ingri-

6. lagen (1994:615) om ingri-

pande

mot otillbörligt

beteende

pande mot

otillbörligt beteende

avseende offentlig upphandling,

avseende offentlig upphandling,

8. lagen (2000:1175) om talerätt

7. lagen (2000:1175) om talerätt

för vissa utländska konsument-

för vissa utländska konsument-

myndigheter

och

konsument-

myndigheter

och konsument-

organisationer.

organisationer.

Bestämmelserna i 14, 15 och

Bestämmelserna i 14, 15 och

1622 §§ tillämpas inte i mål eller

1622 §§ tillämpas inte i mål eller

ärenden enligt

konkurrenslagen,

ärenden enligt konkurrenslagen

lagen om tillämpningen av Euro-

eller marknadsföringslagen. I mål

peiska

gemenskapernas

konkur-

enligt

marknadsföringslagen

rens- och statsstödsregler eller

tillämpas inte heller 13 a §. I

marknadsföringslagen. I mål enligt

stället gäller vad som föreskrivs i

marknadsföringslagen

tillämpas

dessa lagar.

inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004.

1 Senaste lydelse 2000:1176. 21 Prop. 2003/04:80 3 Ärendet och dess beredning Den 26 november 2002 beslutade ministerrådet att anta förordningen (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpningen av konkur- rensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget. Antagandet av den nya förordningen innebär en reform av tillämpningen av EG-fördragets regler om förbud mot konkurrensbegränsande samarbete (artikel 81) och miss- bruk av dominerande ställning (artikel 82), den s.k. moderniserings- reformen. Regeringen beslutade den 9 januari 2003 att tillkalla en särskild ut- redare med uppgift att analysera olika frågor med anledning av rådets beslut om en ny förordning (dir. 2003:2). Utredaren skulle senast den 31 juli 2003 redovisa de svenska regelförändringar som bedömdes nöd- vändiga att genomföra inför den nya förordningens tillämpning. Utred- ningen, som antog namnet Utredningen om en modernisering av konkur- rensreglerna (N2003:1), redovisade den 30 juli 2003 delbetänkandet (SOU 2003:73) Reformerad konkurrensövervakning Konsekvenser i Sverige av EG:s nya tillämpningsförordning. Betänkandet har remiss- behandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Näringsdepartementet (N2003/5532/NL). Till denna lagrådsremiss fogas en sammanfattning av betänkandet som bilaga 1, utredningens lagförslag som bilaga 2, en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3 samt förordningen (EG) 1/2003 som bilaga 4. Regeringen behandlar i detta ärende endast de lagstiftningsåtgärder som erfordras för att Sverige skall uppfylla sina förpliktelser med anled- ning av att den nya tillämpningsförordningen. Eventuella andra förändringar i konkurrenslagen eller annan författning som kan föranledas av tillämpningsförordningen, liksom de frågor som utred- ningen behandlar i etapp två av sitt arbete, avser regeringen att åter- komma till vid ett senare tillfälle. I ärendet behandlas också en smärre ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och stats- stödsregler föranledd av att rådet den 27 november 2003 beslutade en ny förordning om kontroll av företagskoncentrationer. Regeringen beslutade den 5 februari 2004 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet har föreslagit vissa justeringar och tillägg. Regeringen har, förutom i ett avseende beträffande reglerna om gruppundantag, följt förslagen. Lagrådets synpunkter berörs i samband med att sakfrågorna diskuteras i motiveringen eller i anslutning till att enskilda bestämmelser behandlas i författningskommentaren. 22 Prop. 2003/04:80 4 EG:s konkurrensregler

4.1

Bakgrund

Konkurrenspolitiken har från den europeiska integrationens början varit ett instrument i arbetet med att genomföra den inre gemensamma mark- naden. EG-fördraget kom därför att innehålla konkurrensregler för före- tag. Dessa regler är alltjämt oförändrade till sitt innehåll. I EG-fördragets ingress (fjärde stycket) framhålls betydelsen av en sund konkurrens då fördragets mål skall förverkligas. I artikel 2 i fördraget anges gemenskapens övergripande mål, nämligen att främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet. Vidare skall främjas en hållbar och icke-infla- torisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. För att fullgöra dessa uppgifter anvisar artikeln olika medel, bl.a. att upprätta en gemensam marknad och en ekonomisk och monetär union. Vidare hän- visas till artikel 3, där det anges i ett stort antal punkter vad gemen- skapens verksamhet skall innefatta för att uppnå målen. I artikel 3 g nämns bl.a. en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. Konkurrensregler ingår således som en integrerad del i det EG-rättsliga regelsystemet och har därmed samma huvudsyften som regelsystemet i stort. De skall således främja inte bara konkurrensen på den gemen- samma marknaden utan även integrationen mellan medlemsstaterna. Allt sedan EG bildades har konkurrenspolitiken varit ett viktigt medel i arbetet med att genomföra den gemensamma marknaden. Under årens lopp har EG:s konkurrenspolitik utvecklats på olika sätt genom bl.a. sekundärrätt och rättspraxis. Denna konkurrensrätt har i stor utsträckning stått som förebild för den nationella konkurrenslagstiftningen i ett flertal av medlemsstaterna, däribland Sverige. De materiella reglerna i EG:s konkurrensrätt är direkt tillämpliga och gäller redan i dag i Sverige. I det följande redovisas artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget samt nu- varande regler i förordning 17/62 om tillämpningen av nyss nämnda artiklar. Förordning 17/62 kommer den 1 maj 2004 att ersättas av förord- ning 1/2003.

4.2

Materiella regler

De grundläggande konkurrensreglerna finns i artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget samt i rådets förordning 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer, den s.k. koncentrationsförordningen. 23 Artikel 81 reglerar samarbete mellan företag. Artikel 82 behandlar Prop. 2003/04:80 missbruk av en dominerande ställning. Koncentrationsförordningen styr kontrollen av företagsförvärv, fusioner och andra koncentrationer. Härtill kommer reglerna i artiklarna 86 och 8789 i EG-fördraget om offentliga företag samt om statligt stöd. Artikel 81 lyder: Artikel 81 1. Följande är oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, sär- skilt sådana som innebär att

a)

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fast- ställs,

b)

produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

c)

marknader eller inköpskällor delas upp,

d)

olika villkor tillämpas vid likvärdiga transaktioner med handelspartners, var- igenom dessa får en konkurrensnackdel,

e)

det ställs som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för- pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

2. Avtal eller beslut som är förbjudna enligt denna artikel är ogiltiga. 3. Bestämmelserna i punkt 1 får dock förklaras icke tillämpliga på avtal eller grupp av avtal mellan företag, beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar, samordnade förfaranden eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, samtidigt som konsumenterna till- försäkras en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås och som inte

a)

ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mål,

b)

ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga.

För att förbudet i artikeln skall vara tillämpligt krävs någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag eller ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande, det s.k. avtals- kriteriet. Det krävs inte att ett juridiskt bindande avtal ingåtts, utan det kan röra sig om lösare former av överenskommelser, som exempelvis rekommendationer eller s.k. gentlemen's agreements. Förbudet omfattar både horisontella avtal, dvs. avtal mellan företag inom samma led, t.ex. producenter, och vertikala avtal, t.ex. avtal mellan tillverkare och åter- försäljare. I allmänhet anses horisontella avtal vara mer skadliga för konkurrensen än vertikala avtal. Skälet till detta är att horisontella avtal rör samarbete mellan faktiska eller potentiella konkurrenter, under förut- sättning att det rör sig om samma marknad. Gränsen mellan avtal och samordnade förfaranden kan många gånger vara hårfin och har i praktiken inte så stor betydelse. Förbudet mot sam- ordnade förfaranden innebär inte att företag är förhindrade att anpassa sig till hur konkurrenterna agerar på marknaden. Parallellt beteende av före- tag behöver i sig inte utgöra ett samordnat förfarande. Det kan dock vara ett indicium på ett sådant förfarande. Begreppet företag skall tolkas vidsträckt. Således omfattar det varje fysisk eller juridisk person som bedriver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Verksam- heten behöver inte bedrivas i vinstsyfte. 24 Förbudet i artikel 81.1 omfattar endast förfaranden som märkbart kan Prop. 2003/04:80 påverka handeln mellan medlemsstaterna, det s.k. samhandelskriteriet. Kriteriet innebär att ett förfarande inte kan angripas med stöd av EG- rätten, oavsett hur konkurrenshämmande det är, om inte handeln mellan medlemsstaterna kan påverkas på det nämnda sättet. Det är däremot mycket möjligt att nationell konkurrensrätt i så fall är tillämplig. Begreppet handel har av EG-domstolen tolkats vidsträckt. Påverkan på handeln kan vara av två slag: påverkan på handelsströmmarna och på- verkan på marknadens struktur. Bestämmelsen i artikel 81.2 innebär att ett förbjudet avtal är civil- rättsligt ogiltigt från den dag det ingicks. Ogiltigheten kan dock i före- kommande fall avse endast förbjudna delar av ett i övrigt giltigt avtal. Bestämmelsen har direkt effekt, vilket medför att nationella domstolar kan ogiltigförklara ett konkurrensbegränsande avtal som faller under bestämmelsen. I den juridiska litteraturen råder delade meningar om bestämmelsen får beaktas ex officio av allmänna domstolar eller endast efter åberopande av part. Som framgår av bestämmelsen i artikel 81.3 kan ett avtal, beslut eller samordnat förfarande undantas från tillämpningen av artikel 81.1. En förutsättning för att ett avtal etc. skall kunna undantas genom ett indivi- duellt beslut är att det har anmälts till kommissionen enligt bestämmel- serna i förordning 17/62. Kommissionen har, med stöd av rådets förordningar 19/65, 3976/87, 1534/91 och 479/92 rätt att utfärda s.k. gruppundantagsförordningar. Genom sådana förordningar undantas vissa typer av avtal m.m. från tillämpningen av artikel 81.1. Det gäller avtal som till sin karaktär strider mot bestämmelserna i artikel 81.1 men som allmänt sett uppfyller kraven för undantag enligt artikel 81.3. Artikel 82 har följande lydelse: Artikel 82 Ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna är, i den mån det kan påverka handeln mellan medlemsstater, oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

a)

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

b)

begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsu- menterna,

c)

tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner med vissa handelspartners, varigenom dessa får en konkurrensnackdel,

d)

ställa som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för- pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

Bestämmelsen i artikeln avser konkurrensbegränsningar som ett eller flera företag tillämpar ensidigt. Betydelsen av begreppet företag är den- samma som enligt artikel 81.1. Däremot kan även grupper av företag ut- göra ett företag vid tillämpningen av artikel 82. Det gäller även om före- tagen är formellt fristående från varandra men har en sammanlänkande koppling, s.k. kollektiv dominans. Bestämmelsen förbjuder inte att företag intar en dominerande ställning, utan endast att ett företag missbrukar en sådan ställning. Ett företag som 25 har en dominerande ställning har ett särskilt ansvar. Företaget får inte Prop. 2003/04:80 genom sitt beteende skada en effektiv och fungerande konkurrens på den gemensamma marknaden. Det framgår av rättspraxis att missbruks- begreppet är objektivt. Att ett företag har en dominerande ställning kan vara avgörande för om dess beteende skall anses utgöra missbruk eller ej. Det innebär att ett visst förfarande kan vara förbjudet om det vidtas av ett företag med dominerande ställning, samtidigt som det kan vara tillåtet om det vidtas av ett företag som inte har en sådan ställning. I likhet med vad som gäller beträffande artikel 81 krävs att sam- handelskriteriet är uppfyllt. Ett missbruk av en dominerande ställning kan därför inte angripas med stöd av EG-rätten, oavsett hur allvarligt det är, om inte samhandeln märkbart kan påverkas. Det är däremot fullt möj- ligt att nationell konkurrensrätt är tillämplig på förfarandet.

4.3

Tillämpningsregler

4.3.1

Förordning 17/62

EG-fördraget innehåller inga tillämpningsregler till artiklarna 81 och 82. Sådana regler har tillkommit genom särskilda förordningar. Den grund- läggande tillämpningsförordningen är förordning (EEG) nr 17/62. I denna uttalas principen att alla konkurrensbegränsande avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 är förbjudna, utan att det krävs något föregående beslut om det. Om de inte faller under något gruppundantag, måste de i princip anmälas till kommissionen och beviljas individuellt undantag för att bli tillåtna. Enligt förordning 17/62 ges också möjlighet att efter ansökan till kommissionen få ett s.k. icke-ingripandebesked när artiklarna 81 och 82 inte är tillämpliga. Förordningen innehåller vidare sanktionsregler enligt vilka kommis- sionen bl.a. kan döma ut böter för överträdelser av förbuden samt vid vite ålägga företag att upphöra med pågående överträdelser. Kommissionen har enligt förordningen den centrala rollen i över- vakningen av konkurrensen på den gemensamma marknaden. Det är således i första hand kommissionen som ansvarar för tillämpningen av artiklarna 81 och 82. Bestämmelsen i artikel 9.3 i förordning 17/62 innebär att nationella konkurrensmyndigheter EG-rättsligt är behöriga att tillämpa artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget. Detta gäller under förutsättning att kommis- sionen inte har inlett ett formellt förfarande enligt artikel 2, 3 eller 6 i anledning av en ansökan om icke-ingripandebesked, i syfte att ålägga berörda företag att upphöra med en överträdelse, eller i anledning av en anmälan för undantag. Behörighetsregeln omfattar också nationella dom- stolar med uppgift att tillämpa nationell konkurrensrätt eller att pröva lagligheten av nationella myndigheters tillämpning av konkurrens- lagstiftningen. När kommissionen har inlett ett förfarande är den däremot exklusivt behörig. Någon motsvarande begränsning i kommissionens behörighet i 26 förhållande till nationella konkurrensmyndigheter finns inte. Prop. 2003/04:80 Kommissionens formella förfarande hindrar naturligtvis inte fortsatt handläggning av ett ärende med tillämpning av nationell rätt. Kommissionen kan handlägga ett ärende under förhållandevis lång tid innan ett formellt förfarande i den mening som avses i artikel 9.3 anses ha inletts. Frågan när kommissionen skall anses ha inlett ett formellt för- farande är inte helt klarlagd i rättspraxis. Normalt sker det regelbundna kontakter mellan kommissionen och nationella konkurrensmyndigheter, följaktligen även med Konkurrensverket, under ett ärendes gång. Kommissionen är ensam behörig att besluta om undantag enligt artikel 81.3. Förordningen har ett vidsträckt tillämpningsområde. Transportområdet är dock undantaget genom förordning 141/62. De förordningar som gäller i stället på det området innehåller dock regler som i stort sett över- ensstämmer med reglerna i förordning 17/62. Ett ärende kan initieras hos kommissionen på olika sätt. Det kan ske genom en ansökan om icke-ingripandebesked, genom en anmälan för undantag, genom klagomål eller genom kommissionens eget initiativ. Gången i ett ärende hos kommissionen kan översiktligt beskrivas på följande sätt. Sedan ett ärende initierats tar kommissionen ställning till om en under- sökning skall inledas och kan vid behov börja samla in information. Kommissionen kan få fram information informellt genom exempelvis diskussioner med ett företag som anmält ett avtal för undantag. Vidare kan kommissionen genom att fatta formella beslut ålägga ett företag att lämna information. Kommissionen kan också genomföra undersökningar hos företag. I nästa skede av handläggningen har kommissionen ett antal olika alternativ, delvis beroende på vilken typ av ärende det rör sig om. Kommissionen kan avsluta ärendet genom att fatta ett formellt beslut om t.ex. undantag eller informellt genom utfärdandet av ett s.k. comfort letter, ett begrepp som förklaras i avsnitt 4.3.2. Det senare är vanligast. Kommissionen kan också besluta att inte utreda ett klagomål vidare. Om kommissionen väljer att inleda ett formellt förfarande för att ut- reda överträdelser av artikel 81.1 eller 82, skall den utfärda ett med- delande om anmärkningar (statement of objections). När ett sådan med- delande utfärdats inträder även vissa rättigheter för det eller de företag som är föremål för utredningen Det rör sig bl.a. om rätt till aktinsyn och rätt att påkalla muntligt förhör. Innan kommissionen fattar ett slutligt beslut i ärendet är den skyldig att rådgöra med den rådgivande kommit- tén för kartell- och monopolfrågor Denna kommitté består av repre- sentanter för medlemsstaterna. Därefter fattar kommissionen ett formellt beslut i ärendet. Kommissionen har dock möjlighet att avsluta ett ärende informellt under hela handläggningstiden. Rätten att till kommissionen inge klagomål när det gäller överträdelser av artikel 81 eller 82 i fördraget framgår av artikel 3 i förordningen. Denna rätt har medlemsstaterna samt envar som har ett berättigat intresse i saken. 27

4.3.2

Icke-ingripandebesked och informella avgöranden

Prop. 2003/04:80

Företag eller sammanslutningar av företag kan enligt artikel 2 i förord- ning 17/62 hos kommissionen ansöka om icke-ingripandebesked (s.k. negativattest). Ett icke-ingripandebesked innebär att kommissionen efter ansökan meddelar ett beslut med innebörden att kommissionen inte har för avsikt att ingripa mot ett avtal eller förfarande. Grunden för kommissionens beslut är antingen att artikel 81.1 eller 82 inte är tillämplig på avtalet eller förfarandet eller att kommissionen helt enkelt inte har för avsikt att ingripa. Beslutet baseras på de uppgifter kommissionen har tillgång till och är bindande för kommissionen så länge nya omständigheter inte tillkommer. Bestämmelserna om icke- ingripandebesked tillämpas ytterst sällan. Administrativa skrivelser, s.k. comfort letters, innebär att kommissio- nen avslutar ett ärende informellt, genom ett brev utfärdat av en behörig tjänsteman vid kommissionen. Ett comfort letter kan erhållas efter en anmälan för undantag eller efter en ansökan om negativattest. Sökanden får redan i sin ansökan till kommissionen ange om denne accepterar att ärendet avgörs genom att ett comfort letter utfärdas. Comfort letters är i huvudsak av tre slag. Antingen uttalar kommissio- nen att förfarandet enligt dess uppfattning inte strider mot artikel 81 eller 82, eller också uttalar kommissionen att förfarandet strider mot artikel 81 men uppfyller kraven för undantag enligt artikel 81.3. Det tredje slaget comfort letters innebär att det aktuella förfarandet visserligen kan strida mot artikel 81.1 men att kommissionen på grund av administrativa prioriteringar avser att inte fatta beslut i ärendet. I vissa fall publicerar kommissionen sin avsikt att utfärda ett comfort letter, varefter tredje man ges möjlighet att inkomma med synpunkter. Kommissionen förefaller inte vara bunden av comfort letters, även om det i praktiken är osannolikt att kommissionen utan goda skäl skulle frångå sin bedömning. Sådana skäl skulle kunna vara att de omständig- heter som legat till grund för kommissionens bedömning har förändrats i väsentlig omfattning. 4.3.3 Undantag

Kommissionen har enligt artikel 9.1 i förordning 17/62 som nämnts

ensam behörighet att meddela undantag enligt artikel 81.3. Anmälningar

av avtal för undantag görs enligt artikel 4.1 i förordningen. Så länge en

anmälan inte gjorts, kan kommissionen som huvudregel inte meddela

undantag enligt artikel 81.3. Av artikel 6.1 i förordningen framgår att

undantag inte kan beviljas för tiden före det att anmälan gjorts. Ett beslut

om undantag är enligt artikel 8 alltid tidsbegränsat och kan förenas med

villkor och ålägganden. Beslutet kan förnyas. Kommissionen kan under

vissa omständigheter, som anges i artikel 8.3 i förordningen, återkalla

eller ändra ett beslut om undantag.

Vissa typer av avtal behöver inte men kan anmälas till kommissio-

nen. Det gäller bl.a. sådana avtal där endast företag från ett och samma

medlemsland är parter och avtalen inte berör import eller export mellan

medlemsstater. Avtal av ifrågavarande slag har bedömts som mindre all-

varliga från konkurrenssynpunkt. För den händelse kommissionen skulle

28

undersöka ett avtal av det aktuella slaget och komma fram till att det strider mot artikel 81.1, kan kommissionen, i förekommande fall, bevilja undantag med retroaktiv verkan utan att avtalet anmälts. Detsamma gäller sedan år 1999 även i utökad utsträckning vertikala avtal mellan företag. Härmed avses sådana avtal mellan företag vilka är verksamma i olika led av produktions- eller distributionskedjan som avser de villkor enligt vilka parterna får köpa, sälja eller återförsälja vissa varor eller tjänster. Liksom gäller beträffande icke-ingripandebesked kan comfort letters och överenskommelser vara ett sätt att avsluta även ärenden som rör anmälningar för undantag. En särskild form av undantag är gruppundantag. Artikel 7.2 i förord- ning 19/65 ger, efter de ändringar som beslutats under år 1999, nationella myndigheter möjlighet att under vissa omständligheter besluta att en gruppundantagsförordning inte skall tillämpas i ett visst fall.

4.3.4

Uppgiftsskyldighet

Kommissionen har enligt artikel 11 i förordning 17/62 rätt att begära upplysningar av medlemsstaternas regeringar och behöriga myndigheter samt företag och företagssammanslutningar. Det kan ske på vilket stadium som helst under en utredning. En begäran kan ställas till de företag som är direkt inblandade i ett ärende men kan också riktas till andra företag, t.ex. konkurrenter. Kommissionens utrymme för att begära upplysningar är omfattande. Det måste emellertid föreligga ett samband mellan den information som efterfrågas och den överträdelse ärendet rör. Vad ett företag åläggs får inte heller vara mer betungande än att det står i proportion till kommissionens intresse av att få informationen. Skyldiga att lämna information är företagens ägare eller ställföreträdare. Kommissionens begäran om upplysningar sker i två steg. Det första steget är att kommissionen framställer en enkel begäran om upplys- ningar, att lämnas inom en viss tidsfrist. Ett företag är inte skyldigt att i detta läge lämna den information som efterfrågas. Om information läm- nas, måste den emellertid vara korrekt, i annat fall riskerar företaget att bli bötfällt. Om företaget inte lämnar de begärda upplysningarna inom den angivna tidsfristen, eller om upplysningarna är ofullständiga, kan kommissionen genom ett beslut begära att få upplysningarna.

4.3.5

Undersökningar

Kommissionen får enligt artikel 14 genomföra alla nödvändiga under- sökningar hos företag och företagssammanslutningar. Detta innefattar bl.a. rätt att granska räkenskaper och andra affärshandlingar. Vidare gäller det rätt att begära muntliga förklaringar på ort och ställe och att gå in i vilka lokaler, på vilken mark och i vilka fordon som helst som används av företagen. Undersökningar enligt förordning 17/62 kan vara av två olika slag, beroende på om undersökningen grundas på ett föregående beslut av kommissionen eller ej. Kommissionens befogenheter är lika stora oavsett om ett formellt beslut om undersökning fattats eller inte. Olikheten är Prop. 2003/04:80 29 formell, och till skillnad mot vad som gäller beträffande begäran om upplysningar krävs inget tvåstegsförfarande för att kommissionen skall ha rätt att fatta beslut om undersökning. För det enskilda företaget kan det emellertid ha stor betydelse om undersökningen föregåtts av ett for- mellt beslut eller ej. Om en undersökning inte föregåtts av ett beslut, har företaget rätt att motsätta sig undersökningen. Däremot kan ett företag bötfällas, om det motsätter sig en undersökning som föregåtts av ett beslut. Kommissionen har i allt större utsträckning kommit att fatta formella beslut om undersökningar. Kommissionen är inte skyldig att i förväg underrätta berörda företag om en förestående undersökning. Om en undersökning annonserades i förväg, skulle det i åtskilliga fall sannolikt spoliera syftet med undersök- ningen. I takt med att kommissionen kommit att i större utsträckning ägna sig åt att bekämpa större karteller, har det blivit vanligare att kom- missionen genomför undersökningar oannonserat, s.k. gryningsräder. På begäran av kommissionen skall enligt artikel 13 medlemsstaternas myndigheter genomföra de undersökningar kommissionen finner nöd- vändiga eller har beslutat om enligt artikel 14. I Sverige har den behöriga myndigheten, dvs. Konkurrensverket, i 3 § 1994 års lag givits rätt att företa vissa slag av undersökningar enligt bl.a. förordning 17/62.

4.3.6

Åtgärder mot förbjudna konkurrensbegränsningar

Kommissionen har enligt bestämmelserna i artikel 3 i förordning 17/62 rätt att ålägga företag att upphöra med en överträdelse. Det kan vara fråga om att företaget skall upphöra att tillämpa ett visst avtal, avtals- villkor eller annat förbjudet förfarande. Ett åläggande kan även avse en positiv åtgärd, t.ex. att sälja till ett visst företag, att vidta rättelse eller att förändra priser.

4.3.7

Sanktioner

Bestämmelser om böter finns i artikel 15 i förordning 17/62. Kommis- sionen kan ålägga företag eller företagssammanslutningar böter i två olika situationer, dels vid överträdelser av procedurregler (artikel 15.1), dels vid överträdelser av materiella regler (artikel 15.2). Bestämmelserna om överträdelser av materiella regler innebär att företag kan bli bötfällda vid överträdelse av bestämmelserna i artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget. Motsvarande gäller om företag åsidosätter ett åläggande som har beslutats i samband med att kommissionen be- slutat om undantag enligt artikel 81.3 i fördraget. Varje företag som har deltagit i ett förbjudet förfarande kan ådömas böter. Bedrivs verksamheten av en fysisk person, skall den person som drev rörelsen när överträdelsen begicks svara för böterna. Om verksam- heten bedrivs av en juridisk person, följer ansvaret för böter den juridiska personen. Överlåter en juridisk person den rörelsegren i vilken över- trädelsen skett, stannar ansvaret kvar hos den juridiska personen. Bötesbeloppen kan variera mellan ettusen och en miljon euro eller uppgå till högst tio procent av föregående års omsättning för varje inblandat företag. För att böter skall kunna åläggas krävs att överträdel- Prop. 2003/04:80 30 sen skett av oaktsamhet eller uppsåtligen. EG-domstolen har vid ett antal Prop. 2003/04:80 tillfällen prövat frågan om en överträdelse skall anses ha skett uppsåt- ligen. Domstolen har kommit fram till att uppsåt skall anses föreligga bl.a. när det inblandade företaget inte kan ha varit omedvetet om att för- farandet i fråga haft till syfte eller kunnat få till effekt att hämma konkur- rensen. Enligt artikel 15.4 i förordning 17/62 har beslut om böter med stöd av artikeln inte straffrättslig karaktär.

4.3.8

Domstolsprövning

Åtskilliga av kommissionens beslut kan överklagas och därmed under- ställas prövning av domstol. Det gäller i första hand beslut varigenom kommissionen har fastställt att en överträdelse har skett och beslut om att avslå en ansökan om icke-ingripandebesked eller undantag enligt artikel 81.3. Även beslut om att avvisa klagomål som har framställts enligt reglerna i förordning 17/62 får överklagas. Kommissionens avgöranden på konkurrensområdet överklagas till Förstainstansrätten. När det gäller beslut om påföljder är domstolens prövningsrätt oinskränkt. Den kan alltså undanröja, höja eller sänka påförda böter. I andra fall kan dom- stolen bara fastställa eller ogiltigförklara kommissionens beslut helt eller delvis. Förstainstansens domar kan överklagas till EG-domstolen, men endast beträffande rättsfrågor.

4.3.9

Sekretess

Grundläggande bestämmelser om sekretess finns i artikel 287 i EG- fördraget. Av artikeln framgår att medlemmar av gemenskapens institu- tioner, medlemmarna av kommittéer samt övriga tjänstemän i gemen- skapen skall, även efter det att deras uppdrag upphört, vara förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av tystnadsplikt, särskilt upp- gifter om företag, deras affärsförbindelser eller deras kostnadsförhållan- den. För konkurrensområdet finns också bestämmelser om sekretess i artikel 20 i förordning 17/62. Av artikel 20.1 framgår att upplysningar som inhämtats med stöd av artikel 1114 får användas endast för det ändamål som avsetts med begäran eller undersökningen.

4.4

Skadestånd

Någon uttrycklig bestämmelse om rätt till skadestånd på grund av över- trädelse av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget finns inte. Vissa skadeståndsrättsliga principer har utvecklats i EG-domstolens praxis. Rätten till skadestånd för överträdelse av EG:s konkurrensregler torde vara beroende av tillämplig nationell rätt. Om nationell rätt ger en möjlighet till skadestånd vid överträdelser av nationell konkurrensrätt, skall även överträdelser av EG:s konkurrensrätt ha motsvarande följder. 31 Prop. 2003/04:80 5 Svensk konkurrensrätt

5.1

Materiella regler

Konkurrenslagen har i stor utsträckning EG-rätten som förebild. I likhet med EG-rätten innehåller den förbud mot konkurrensbegränsande sam- arbete och mot missbruk av dominerande ställning samt dessutom regler om kontroll av företagskoncentrationer.

5.1.1

Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete

Det generella förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag återfinns i 6 § konkurrenslagen. För att förbudet i paragrafen skall vara tillämpligt krävs, i likhet med vad som gäller enligt EG-rätten, någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag, det s.k. avtalskriteriet. Inte heller enligt konkurrenslagen krävs emellertid att ett juridiskt bindande avtal ingåtts, utan det kan röra sig om lösare former av överenskommelser, som exempelvis rekommendationer eller s.k. gentle- men's agreements. Samarbete mellan företag som ingår i samma ekono- miska enhet, t.ex. i normalfallet företag inom samma koncern, anses inte omfattas av förbudet i bestämmelsen. Förbudet omfattar, liksom förbudet i artikel 81.1 i EG-fördraget, både horisontella och vertikala avtal. Enligt 3 § tredje stycket konkurrenslagen skall vad som sägs om avtal tillämpas också på beslut av sammanslutningar av företag och samordnade för- faranden av företag. Detsamma gäller enligt artikel 81 i EG-fördraget.

Begreppet företag finns definierat i 3 § första och andra styckena konkurrenslagen. Enligt förarbetena (prop. 1992/93:56 s. 66) är avsikten att begreppet skall ha samma innebörd som sin motsvarighet i EG-rätten (på engelska undertaking). Liksom i EG-rätten skall det ha en vid- sträckt innebörd och omfatta varje fysisk eller juridisk person som bedriver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Verksam- heten behöver inte bedrivas i vinstsyfte. I den mån en verksamhet består i myndighetsutövning omfattas den emellertid inte av begreppet företag.

5.1.2

Civilrättslig ogiltighet

Av bestämmelsen i 7 § konkurrenslagen framgår att avtal eller avtals- villkor som är förbjudna enligt 6 § nämnda lag är civilrättsligt ogiltiga. Det innebär att avtalet eller villkoret inte kan göras gällande enligt sitt innehåll. 32

5.1.3

Undantag

Prop. 2003/04:80

Regler om undantag finns i 8 § konkurrenslagen. Paragrafen motsvarar artikel 81.3 i EG-fördraget. En förutsättning för att bestämmelsen skall vara tillämplig är att avtalet strider mot förbudet i 6 § konkurrenslagen. I likhet med vad som gäller inom EG-rätten måste samtliga de villkor som anges i bestämmelsen vara uppfyllda för att undantag skall kunna med- ges. Endast om avtalet anmäls till Konkurrensverket får verket besluta om undantag (9 § nämnda lag). Ett undantag beslutas alltid för en begränsad tid men kan ges med retroaktiv verkan och kan förnyas. Undantaget kan förenas med villkor och ålägganden. Bestämmelser om återkallelse eller ändring av beslut om undantag finns i 12 § konkurrenslagen. Av bestämmelserna framgår att ett sådant beslut kan återkallas eller ändras, om de omständigheter som legat till grund för beslutet har förändrats i något väsentligt avseende. Vidare kan beslutet återkallas eller ändras, om den som beslutet gäller bryter mot något åläggande som har angetts i beslutet eller om beslutet grundades på oriktiga eller vilseledande uppgifter. Även missbruk av undantaget kan föranleda att beslutet återkallas eller ändras.

5.1.4

Gruppundantag

En stor andel av de avtal som kan komma i fråga för undantag enligt bestämmelsen i 8 § konkurrenslagen omfattas av föreskrifter om gruppundantag. Innebörden av ett gruppundantag är, liksom i EG-rätten, att viss typ av avtal, som typiskt sett uppfyller kraven för individuella undantag, medges generellt undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete utan att avtalet behöver anmälas till Konkurrensverket.

5.1.5

Förbudet mot missbruk av dominerande ställning

Bestämmelsen om förbud mot missbruk av dominerande ställning bygger på motsvarande förbud i artikel 82 i EG-fördraget. Bestämmelsen finns i 19 § konkurrenslagen, som lyder: 19 § Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning på mark- naden är förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att 1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor, 2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för kon- sumenterna, 3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare för-

pliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med

föremålet för avtalet.

I likhet med vad som gäller i EG-rätten är ett eller flera företags domine-

rande ställning i sig inte förbjuden. Det är endast ett missbruk av den

dominerande ställningen som är förbjudet. Ett förfarande som är godtag-

bart när det utförs av ett företag som inte har en dominerande ställning

kan vara förbjudet för ett företag med en sådan ställning.

33

Bestämmelsen i 7 § konkurrenslagen om ogiltighet gäller bara avtal Prop. 2003/04:80 och avtalsvillkor som är förbjudna enligt 6 § samma lag. Någon mot- svarande bestämmelse om ogiltighet finns inte beträffande avtal som strider mot förbudet mot missbruk av dominerande ställning. I förarbete- na till 36 § avtalslagen (prop. 1975/76:81 s. 122 f.) uttalas emellertid att konkurrensbegränsande avtal som är förbjudna bör, om inte dispens läm- nas, behandlas enligt samma principer som andra avtal som strider mot tvingande regler. Resultatet torde, enligt förarbetena, bli att avtalet anses civilrättsligt ogiltigt.

5.2

Icke-ingripandebesked

Bestämmelserna i 20 § konkurrenslagen om icke-ingripandebesked har artikel 2 i förordning 17/62 som förebild. Ett icke-ingripandebesked är ett slags förhandsbesked från Konkurrensverket om att verket, mot bakgrund av den information man har tillgång till, inte har för avsikt att ingripa mot ett visst avtal eller förfarande.

5.3

Förfaranderegler

Konkurrenslagen reglerar inte bara den materiella konkurrensrätten utan i vissa avseenden även förfarandet vid tillämpningen av de materiella be- stämmelserna. Handläggningen av enskilda ärenden regleras endast del- vis i lagen. I sådana avseenden där det saknas bestämmelser i konkur- renslagen gäller förvaltningslagen (1986:223) vid handläggningen hos Konkurrensverket.

5.4

Åtgärder mot förbjudna konkurrensbegränsningar

5.4.1

Åläggande att upphöra med pågående överträdelser

Bestämmelsen i 23 § första stycket konkurrenslagen ger Konkurrens- verket möjlighet att ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 och 19 §§ i nämnda lag. Bestämmelsen motsvarar artikel 3 i förordning 17/62. Ett åläggande kan avse att ett företag skall upphöra att tillämpa ett visst avtal, villkor eller annat förbjudet förfarande. Vid en annan form av överträdelse kan det bli aktuellt att ålägga ett företag att tillhandahålla ett annat företag en viss vara, tjänst eller annan nyttighet på villkor som motsvarar vad som erbjuds företag i övrigt. Ytterligare ett exempel på åläggande kan vara att företaget inte får överskrida eller underskrida ett visst pris.

5.4.2

Den särskilda talerätten

Konkurrensverkets beslut att meddela ett åläggande enligt 23 § första stycket konkurrenslagen kan, enligt 60 § tredje stycket, överklagas till 34 Marknadsdomstolen. Om verket beslutar att inte meddela ett åläggande, Prop. 2003/04:80 får däremot det beslutet inte överklagas. Företag som berörs av över- trädelsen har i stället enligt 23 § andra stycket samma lag en särskild talerätt. Den innebär att, om Konkurrensverket i ett visst fall beslutar att inte meddela ett åläggande enligt 23 § första stycket konkurrenslagen, Marknadsdomstolen får göra det på talan av ett företag som berörs av överträdelsen. Det finns inte någon motsvarande bestämmelse i EG- rätten.

5.5

Sanktioner

5.5.1

Konkurrensskadeavgift

Bestämmelsen i 26 § konkurrenslagen innebär att Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket får besluta att ett företag skall betala konkur- rensskadeavgift, om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har överträtt förbuden i 6 eller 19 § nämnda lag eller åsidosatt ett villkor som lämnats i samband med att undantag beviljats. Enligt 27 § första stycket konkurrenslagen skall konkurrensskade- avgiften fastställas till lägst 5 000 kronor och högst fem miljoner kronor eller till ett högre belopp, som dock inte får överstiga tio procent av företagets omsättning föregående år.

5.5.2

Vite

Bestämmelserna i 57 § konkurrenslagen innebär att förbud och ålägganden enligt 23 eller 45 § får förenas med vite. Även beslut om undersökning enligt 47 eller 48 § får förenas med vite. Frågor om före- läggande regleras i lagen (1985:206) om viten. Av bestämmelsen i 59 § samma lag framgår att talan om utdömande av vite förs vid allmän dom- stol.

5.6

Prövningsskyldighet

Konkurrensverket har inte någon skyldighet att pröva varje misstanke om överträdelser av konkurrenslagens förbudsbestämmelser, lika litet som kommissionen har någon motsvarande skyldighet i fråga om över- trädelser av förbuden i artiklarna 81.1 eller 82. Konkurrensverket tar emot åtskilliga skrivelser från privatpersoner och företag med klagomål på olika sakförhållanden. Flertalet klagomål leder inte till att verket tar initiativ till en utredning. 35

5.7

Domstolsprövning

Prop. 2003/04:80

I 6062 §§ konkurrenslagen finns bestämmelser om vilka beslut av Konkurrensverket som får överklagas. Det gäller vissa slag av beslut i frågor om undantag, icke-ingripandebesked och ålägganden. Enligt 22 § förvaltningslagen får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. Konkurrensverkets beslut överklagas till Mark- nadsdomstolen, som är slutinstans, se lagen (1970:417) om marknads- domstol m.m. Vissa frågor enligt konkurrenslagen prövas på talan av Konkurrens- verket av Stockholms tingsrätt som första instans, bl.a. frågor om konkurrensskadeavgift enligt 26 §, om kvarstad enligt 32 § samt om undersökningar enligt 47 och 48 §§. Tingsrättens avgöranden i sådana frågor överklagas hos Marknadsdomstolen. Tvistemål på konkurrensrättslig grund, t.ex. mål om skadestånd enligt 33 § konkurrenslagen och mål om ogiltighet enligt 7 § nämnda lag handläggs i allmän domstol enligt rättegångsbalkens bestämmelser. Även forumreglerna i rättegångsbalken gäller, men enligt 33 § andra stycket konkurrenslagen är Stockholms tingsrätt alltid behörig att pröva frågor om skadestånd enligt den paragrafen. Mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av konkurrens- lagen handläggs också i allmän domstol och enligt allmänna regler. Även för dessa mål finns dock en särskild bestämmelse om forum. Enligt 59 § andra stycket konkurrenslagen är Stockholms tingsrätt alltid behörig att pröva talan om utdömande av vite i dessa fall.

5.8

Skadestånd

Regler om skadestånd finns i 33 § konkurrenslagen. De innebär att andra företag eller avtalsparter har rätt till skadestånd från ett företag som upp- såtligen eller av oaktsamhet överträder förbuden i 6 eller 19 § nämnda lag.

5.9

Nationell behörighet att tillämpa 

EG-rätten

Genom en lagändring, som trädde i kraft den 1 januari 2001, har Konkurrensverket fått internrättslig behörighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Motsvarande gäller Marknadsdomstolen och Stockholms tingsrätt. Konkurrenslagens regler om uppgiftsskyldighet och undersökningar, liksom dess sanktionsbestämmelser, skall tillämpas vid ingripanden med stöd av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget.

36 Prop. 2003/04:80 6 Rådsförordning 1/2003

6.1

Bakgrund

Den 28 april 1999 antog kommissionen en vitbok om modernisering av tillämpningsföreskrifterna för artikel 81 och artikel 82. Vitboken bereddes med medlemsstaterna inom EU och andra berörda. Kommissionen överlämnade den 27 september 2000 ett förslag till en ny tillämpningsförordning till rådet. Efter att i två års tid ha berett för- slaget i en rådsarbetsgrupp för konkurrens beslutade rådet den 26 november 2002 att anta den nya tillämpningsförordningen, rådets förord- ning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpningen av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Den nya för- ordningen ersätter tillämpningsförordning 17/62 och skall tillämpas från och med den 1 maj 2004.

6.2

Motiven bakom reformen

Moderniseringsreformen har av kommissionen motiverats på följande sätt. Med förordning 17/62 skapades ett system som bygger på att förbuds- regeln i artikel 81.1 är direkt tillämplig och att avtal skall anmälas på förhand för att undantag skall kunna beviljas enligt artikel 81.3. Såväl kommissionen som nationella domstolar och nationella myndigheter kan tillämpa artikel 81.1, men behörighet att bevilja undantag enligt artikel 81.3 gavs uteslutande till kommissionen. Det centraliserade system för godkännande som infördes var nöd- vändigt och effektivt för upprättandet av en konkurrenskultur i Europa. Till en början var konkurrenspolitik ett föga känt begrepp i många delar av gemenskapen. På den tiden då tolkningen av artikel 81.3 fortfarande var osäker och då gemenskapens främsta mål var att integrera de natio- nella marknaderna, var en centraliserad tillämpning av EG:s konkurrens- regler det enda lämpliga systemet. Det gav kommissionen möjlighet att etablera en enhetlig tillämpning av artikel 81 i hela EG och att främja marknadsintegreringen genom att hindra företag från att återskapa de barriärer som medlemsstaterna gradvis hade avskaffat. Genom systemet skapades en uppsättning regler som nu accepteras av alla medlemsstater och av näringslivet som grundläggande för att den inre marknaden skall fungera. Varje medlemsstat har nu en nationell konkurrensmyndighet som tillämpar både nationell konkurrensrätt och (när den har befogenhet till det) gemenskapens konkurrensrätt. De successiva anslutningarna av nya medlemsstater påverkade auto- matiskt omfattningen av kommissionens behörighet. Dessa utvidgningar har inte lett till några väsentliga ändringar av förordning 17/62, trots att gemenskapens utveckling sedan 1962 har varit anmärkningsvärd. 37 Gemenskapen med sex medlemsstater har blivit en union med 15 med- lemsstater och kommer att bli ännu större efter den utvidgning som kommer att äga rum senare i år. Den inre marknaden är trots alla sina brister en realitet och den Ekonomiska och monetära unionen har kommit igång. Sedan 60-talet har kommissionens roll förstärkts. Antalet ärenden har ökat avsevärt till följd av de sammantagna effekterna av marknads- integreringen, nya medlemsstaters anslutning, ingående av samarbets- avtal med tredje land och slutligen globaliseringen av ekonomin. Tillämpningsområdet för gemenskapens konkurrensrätt bygger på krite- riet om påverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Genomförandet av den inre marknaden och den stegvisa integreringen av de nationella marknaderna har därför oundvikligen lett till en ökning av antalet ären- den som omfattas av gemenskapsrätten. På en integrerad marknad kan även avtal mellan företag som är etablerade i en och samma medlemsstat direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, påverka handeln mellan medlemsstaterna och därmed omfattas av tillämpningsområdet för gemenskapsrätten. Systemet med förhandsanmälan och monopol för kommissionen att bevilja undantag har lett till att kommissionens tillämpning av konkur- rensrätten har försvårats. Den förhandskontroll som är en del av det god- kännandesystem som infördes genom förordning 17/62 har därför lett till att företagen systematiskt har anmält sina avtal till kommissionen som med sina begränsade administrativa resurser snart hamnat i en situation där den omöjligt kunnat fatta formella beslut i de tusentals ärenden som inkommit. Förordning 17/62 ålägger kommissionen, i samband med antagandet av ett formellt beslut om undantag, att vidta nödvändiga åtgärder för att undersöka ärendet, att offentliggöra ett tillkännagivande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning på för närvarande elva språk för att lämna berörd tredje man tillfälle att framföra sina synpunkter (artikel 19.3 i förordning 17/62), att samråda med den rådgivande kommittén om utkastet till beslut och att offentliggöra beslutet i EGT på elva språk. Ansvaret för tillämpningen av reglerna torde därför kunna fördelas mera jämbördigt mellan kommissionen och nationella domstolar och myndigheter. De sistnämnda har fördelen att finnas nära medborgarna och de problem de ställs inför. Kommissionen har nu kommit att koncentrera sig mera på att säkerställa en effektiv konkurrens genom att upptäcka och stoppa gränsöverskridande karteller och bibehålla konkur- renskraftiga marknadsstrukturer. Den har också antagit utmaningar som koncentrationskontroll, avreglering av hittills monopoliserade marknader och internationellt samarbete. Enligt kommissionen uppvisar det nuvarande systemet för tillämpning av artiklarna 81 och 82 två betydande svagheter i denna nya miljö. För det första ger det inte längre ett effektivt konkurrensskydd. Kom- missionens monopol när det gäller att tillämpa artikel 81.3 utgör ett bety- dande hinder för de nationella konkurrensmyndigheternas och dom- stolarnas ansträngningar att tillämpa konkurrenslagstiftningen. I en utvidgad gemenskap kan kommissionen inte ensam bära ansvaret för genomförandet av konkurrensreglerna inom hela unionen. Anmälnings- ordningen är dessutom inte längre ett effektivt redskap för att skydda Prop. 2003/04:80 38 konkurrensen. Den leder mycket sällan till att ärenden som utgör ett Prop. 2003/04:80 reellt hot mot konkurrensen avslöjas. Anmälningssystemet hindrar fak- tiskt kommissionen från att använda sina resurser för att upptäcka och beivra allvarliga överträdelser. Den andra bristen i det nuvarande systemet är att det lägger en alltför tung börda på näringslivet genom att det ökar kostnaderna för att följa regelverket och hindrar företag från att genomföra sina avtal utan före- gående anmälan till kommissionen även om de uppfyller villkoren i artikel 81.3. Detta är till särskilt stor skada för små och medelstora före- tag och kan ge dessa en konkurrensnackdel i förhållande till större före- tag. Den planerade utvidgningen av gemenskapen gör det än mer angeläget att fullfölja omarbetningen av förordning 17/62. En framtida union med 25 eller flera medlemsstater står i utsikt. Ett anmälningssystem med för- handsgodkännande av en enda förvaltningsmyndighet skulle bli full- ständigt ohållbart i en utvidgad gemenskap, eftersom tusentals avtal skulle kunna komma att kräva icke-ingripandebesked i form av en administrativ skrivelse för att kunna genomföras. Mot denna bakgrund föreslog kommissionen den reform som innebar att rådet efter två års arbete antog förordning 1/2003.

6.3

Vissa huvudpunkter

I det följande ges en kortfattad beskrivning av några huvudpunkter i den nya förordningen. I den nya förordningen behålls principen att avtal m.m. som avses i artikel 81.1 och missbruk av dominerande ställning som avses i artikel 82 är förbjudna, utan att det krävs något föregående beslut om det. Den centraliserade ordning med kommissionens exklusiva behörighet att tillämpa artikel 81.3, som inrättades genom förordning 17/62, för- svårar medlemsstaternas domstolars och konkurrensmyndigheters tillämpning av gemenskapens konkurrensregler, och det anmälnings- system den föreskriver hindrar kommissionen från att koncentrera sina resurser på att bekämpa de allvarligaste överträdelserna. Dessutom med- för denna ordning stora kostnader för företagen. Det nu gällande systemet med individuella undantag enligt artikel 81.3 från förbudet i artikel 81.1 avskaffas. Systemet ersätts med att undantags- reglerna gäller generellt utan särskilt beslut. Systemet med generella regler om undantag för grupper av avtal i form av förordningar om gruppundantag behålls. Även rätten för företagen att ansöka om icke-ingripandebesked av- skaffas. Kommissionen kan dock på eget initiativ fatta beslut om att artiklarna 81 och 82 inte är tillämpliga. Den nuvarande ordningen ersätts med ett system med direkt tillämp- lighet för undantag, där medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar har behörighet att inte bara tillämpa artikel 81.1 och artikel 82 i fördraget, som enligt rättspraxis från EG-domstolen är direkt tillämp- liga, utan även artikel 81.3 i fördraget. 39 Genom att artikel 81.3 blir direkt tillämplig säkerställs att avtal som uppfyller villkoren i den bestämmelsen har rättsverkan utan ingripande från en förvaltningsmyndighet. För att säkerställa en effektiv tillämpning av gemenskapens konkur- rensregler görs konkurrensmyndigheterna i medlemsstaterna mera del- aktiga i tillämpningen av reglerna. De skall därför ha behörighet att tillämpa gemenskapsrätten. Nationella domstolar fyller en viktig funktion vid tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. De skyddar medborgarnas rättigheter enligt gemenskapsrätten genom att avgöra tvister mellan enskilda, till exempel genom att utdöma skadestånd till dem som utsatts för över- trädelser. De nationella domstolarna kompletterar i detta hänseende medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. De skall därför kunna tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget fullt ut. Genom den nya förordningen har det ansetts nödvändigt att inrätta metoder för att förstärka samarbetet mellan kommissionen och de natio- nella domstolarna för att främja en enhetlig tillämpning av artiklarna 81 och 82. Medlemsstaternas domstolar får vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 begära upplysningar eller yttranden från kommissionen när det gäller tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. Vidare framgår att medlemsstaterna till kommissionen skall sända en kopia av avgöranden där artikel 81 eller 82 tillämpats. Medlemsstaternas konkurrens- myndigheter, liksom kommissionen, får dessutom på eget initiativ lämna skriftliga yttranden till en nationell domstol. Efter domstolens tillåtelse får även muntliga yttranden lämnas. För detta ändamål får medlems- staternas konkurrensmyndigheter och kommissionen begära att dom- stolen översänder alla handlingar som är nödvändiga för bedömningen av målet. För att kunna garantera att gemenskapens konkurrensregler tillämpas effektivt och att de samarbetsmekanismer som finns i denna förordning fungerar på ett riktigt sätt är det nödvändigt att ålägga medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar att även tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget när de tillämpar nationell konkurrensrätt i fråga om avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Tillämpningen av nationella konkurrensregler på avtal, beslut eller samordnade förfaranden som faller under artikel 81.1 i fördraget får inte leda till förbud mot avtal, beslut och samordnade förfaranden om de inte också är förbjudna enligt gemenskapens konkurrensrätt. Medlemsstaterna hindras dock inte från att inom sina territorier anta och tillämpa en strängare nationell konkurrenslagstiftning som förbjuder eller inför påföljder mot företags ensidiga agerande. Denna strängare nationella lagstiftning får innehålla bestämmelser om förbud mot eller påföljder för missbruk mot ekonomiskt beroende företag. Tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget decentraliseras till nationella myndigheter och domstolar vilka ges en med kommissio- nen parallell behörighet. Dessa nationella organ kommer att ta över tillämpningen i en rad fall som i dag handläggs av kommissionen. För- delningen av ärenden sker i ett nätverk av konkurrensmyndigheter inom EU där kommissionen deltar. Reformen har som övergripande syfte att Prop. 2003/04:80 40 frigöra resurser som kan sättas in mot de allvarliga fallen, att effektivi- Prop. 2003/04:80 sera tillämpningen och att därmed stärka konkurrensen. Kommissionen har enligt bestämmelserna i artikel 3 i förordning 17/62 rätt att ålägga företag att upphöra med en överträdelse. Det kan vara fråga om att företaget skall upphöra att tillämpa ett visst avtal, villkor eller annat förbjudet förfarande. Ett åläggande kan även avse en annan åtgärd, t.ex. att sälja till ett visst företag, att vidta rättelse eller att för- ändra priser. Motsvarande bestämmelse återfinns i den nya tillämpnings- förordningen med två förändringar. För det första klargörs att kommissionen har befogenhet att fatta beslut där den konstaterar att en överträdelse tidigare har förelegat. För det andra ges kommissionen befogenhet att ålägga de berörda företagen att vidta alla korrigerande åtgärder som är nödvändiga för att effektivt bringa en överträdelse att upphöra. Detta innefattar även struk- turella åtgärder, dvs. avskiljande av en del av ett företag eller avhändande av tillgångar. I anslutning till denna bestämmelse införs ett nytt instrument som saknar motsvarighet i förordning 17/62. I samband med ett förfarande genom vilket kommissionen avser att fatta beslut om att en påstådd överträdelse skall upphöra ges kommissionen en befogenhet att fatta beslut om att godta ett företags åtaganden. Företaget är bundet av beslutet med åtagandena. Beslutet är inte bindande för nationella dom- stolar eller nationella konkurrensmyndigheter utan dessa kan besluta om mer ingripande åtgärder än vad kommissionen har gjort. I beslutet skall det konstateras att det inte längre finns skäl för ingripande. Endast under vissa särskilda omständligheter får kommissionen ta upp förfarandet på nytt. Enligt förordning 17/62 har kommissionen rätt att utföra inspektioner i företagens lokaler och skriftligen begära in information. Kommissionen kan bötfälla företag för överträdelser av materiella regler och procedur- regler samt förelägga viten. För att säkerställa en effektivare tillämpning av artiklarna 81 och 82 innehåller den nya förordningen vissa förändringar. Bland annat regleras möjligheterna att få ett domstolsbeslut på nationell nivå för att stävja ett företags möjliga försök att motsätta sig en inspektion. Även de befogenheter som ges till en tjänsteman vid kommissionen under inspektionerna regleras i förordningen. Om det finns ett domstolsgodkännande skall kommissionens tjänstemän vara bemyndigade att undersöka privata utrymmen såsom bostäder, om misstanke finns att relevanta affärshandlingar förvaras där. Kommissionens tjänstemän får även befogenhet att försegla lokaler och affärshandlingar för att säkerställa att dokument inte avlägsnas eller förstörs. De bemyndigas vidare att ställa muntliga frågor som rör föremålet för inspektionen. Nivån på böter för överträdelser av procedurregler och viten höjs. Det nya systemet grundar sig på belopp uttryckta som procent av företagens omsättning. 41 Prop. 2003/04:80

7

Förhållandet mellan 

EG-rätten och nationell rätt I detta avsnitt behandlas de förändringar i förhållandet mellan EG- reglerna och nationell konkurrensrätt som följer av den nya tillämpnings- förordningen 1/2003.

7.1

Nuvarande ordning

7.1.1

Nationell tillämpning av 

EG-rätten

I Sverige gäller sedan den 1 januari 2001 regler som föreskriver att Konkurrensverket får tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Också Marknadsdomstolen och Stockholms tingsrätt har fått behörighet att tillämpa nämnda bestämmelser. När artiklarna tillämpas skall reglerna om undersökningar, sanktioner m.m. i konkurrenslagen tillämpas (se 2 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens och statsstödsregler). Skälen för att svenska konkurrensmyndigheter gavs möjlighet att tillämpa EG:s konkurrensregler var bl.a. följande (prop. 1999/2000:140

s.

180):

Marknaderna blir allt mer internationella, och genom att tillämpa artiklarna 81.1 och 82 i 

EG-fördraget kan den svenska myndig- heten pröva ett konkurrensskadligt förfarande i dess helhet, alltså även till den del det sträcker sig utanför Sveriges gränser och har effekter utomlands.

Den nationella myndigheten har allmänt sett bättre överblick över den nationella marknaden än vad 

EG-kommissionen har. En möj- lighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 direkt på nationell nivå gör därmed konkurrensövervakningen mer effektiv och leder till vinster från samhällsekonomisk och konsumentpolitisk synpunkt.

Den planerade moderniseringen av EG:s konkurrensregler förut- sätter att de nationella konkurrensmyndigheterna är behöriga att tillämpa EG:s materiella konkurrensrätt.

EG-rättens regler om förfarandet, sanktionerna m.m. är förbehållna kommissionen. En tillämpning av EG:s konkurrensregler på nationell nivå förutsätter således att nationella regler av det slaget kan komma till användning. Det finns vissa olikheter mellan EG-rätten och den svenska rätten när det gäller reglerna om förfarandet, sanktionerna m.m. Olik- heterna har dock inte ansetts vara av den arten eller omfattningen att de skulle äventyra en effektiv nationell tillämpning av EG-reglerna.

I samband med att Konkurrensverket gavs behörighet att tillämpa EG- rätten framhölls (prop. 1999/2000:140 s. 182 f.) att det inte fanns några 42

EG-rättsliga hinder mot att tillämpa nationell rätt samtidigt med EG:s Prop. 2003/04:80 konkurrensrätt. Vidare anfördes att det normala i de medlemsländer som tillåter nationell tillämpning av EG-rätten torde vara att nationell rätt och EG-rätt tillämpas samtidigt. En sådan tillämpning ansågs ha flera för- delar. En konkurrensmyndighet kan därigenom bedöma ett förfarande i dess helhet, dels samhandelsaspekterna som EG-rätten tar sikte på, dels mer nationella aspekter. Det torde också i många fall vara svårt för en nationell myndighet att redan i inledningen av en undersökning avgöra om ett förfarande påverkar samhandeln och därmed att ta ställning till vilket regelverk som är tillämpligt. Konkurrensverket fick därför be- hörighet att tillämpa såväl EG:s konkurrensrätt som konkurrenslagen på samma förfarande. Det konstaterades dock att en sådan tillämpning inte är problemfri. Hittills har undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget fått meddelas bara av kommissionen. En nationell konkurrensmyndighet som ansett att ett förfarande strider mot artikel 81.1 men är kvalificerat för undantag enligt artikel 81.3 har således varit ur stånd att ta hänsyn till det sistnämnda. En särskild fråga vid införandet av behörigheten för Konkurrensverket att tillämpa EG-rätten var huruvida Konkurrensverket i ett visst fall skulle kunna avstå från samtidig tillämpning och i stället välja att tillämpa antingen konkurrenslagen eller EG-rätten. Det konstaterades att Konkurrensverket inte hade någon allmän skyldighet enligt den nationella rätten att ingripa mot varje ifrågasatt förfarande. Inte heller fanns någon EG-rättslig skyldighet för nationella konkurrensmyndigheter att tillämpa EG-rätten i samtliga fall där den är tillämplig. Det ansågs därför bäst att Konkurrensverket som huvudregel fick bestämma om endera regelverket eller båda skall tillämpas i ett enskilt fall. Det fram- hölls dock att bedömningen skulle ske utifrån objektiva grunder, exempelvis att lika fall skall behandlas lika. Konkurrensverket har sedan den 1 januari 2001 haft tre alternativa möjligheter i sin tillämpning på ett avtal eller förfarande med sam- handelseffekt:

1.

Tillämpa 

EG-rätten

2.

Tillämpa både 

EG-rätten och konkurrenslagen samtidigt

3.

Tillämpa konkurrenslagen

Konkurrensverket har enligt uppgifter till utredningen fortsatt att liksom före den 1 januari 2001 tillämpa konkurrenslagen (alternativ 3) med beaktande av principen från rättsfallet Walt Wilhelm (EG-domstolens mål 14/68 Walt Wilhelm m.fl. mot Bundeskartellamt, REG 1969, s. 1; svensk specialutgåva nr 1, s. 379) om att gemenskapens konkurrensrätt har före- träde och att den nationella tillämpningen inte får strida mot en full- ständig och enhetlig tillämpning av EG-rätten. Principen bygger på förut- sättningen att flera nationella konkurrenslagar och EG-rätten kan vara tillämpliga samtidigt på samma transaktion, om ett avtal eller ett beteende bedöms kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. I en- lighet med principen kan nationell rätt tillämpas endast i den mån den inte påverkar en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensregler inom hela den inre marknaden. 43 En omständighet som kan ha medverkat till att Konkurrensverket har fortsatt att tillämpa konkurrenslagen även sedan verket har fått behörig- het att tillämpa EG-rätten är att det i övergångsbestämmelserna till de nya behörighetsreglerna föreskrivs att konkurrensskadeavgift inte får påföras för överträdelser eller åsidosättanden såvitt avser tid före ikraft- trädandet.

7.1.2

Samhandel

Artiklarna 81 och 82 är tillämpliga endast om ett förfarande kan påverka handeln mellan medlemsstater. EG-domstolens har i sin praxis givit samhandelskriteriet en vidsträckt tolkning. Kriteriet anses uppfyllt om det med tillräcklig grad av sannolikhet, på grundval av rättsliga eller faktiska omständigheter, kan förutses att avtalet i fråga direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan inverka på handelsflödet mellan medlemsstater, på ett sådant sätt att det kan komma att hindra för- verkligandet av en gemensam marknad mellan medlemsstaterna(Mål 42/84 Remia mot Kommissionen, REG 1985 s. 2545). Det är tillräckligt att konstatera att avtalet kan ha en sådan verkan. Även avtal som till synes berör endast en enda medlemsstat kan ha sam- handelseffekt. Förfaranden som hämmar konkurrensen och omfattar en medlemsstats hela territorium kan ofta vara sådana att de medför att en uppdelning av marknader på nationell nivå befästs och hindrar integra- tionen mellan medlemsstater. Nationella förfaranden som är begränsade till en enda medlemsstat och som inte har några märkbara återverkningar utanför landet uppfyller dock inte samhandelskriteriet. En inverkan på samhandeln kan följa av att flera faktorer sammanfaller som var för sig inte nödvändigtvis skulle vara avgörande. Det kan därför vara nöd- vändigt att undersöka huruvida ett avtal ingår i ett nätverk av liknande avtal för att det skall kunna avgöras om dessa avtal sammantaget kan påverka handeln mellan medlemsstater. Handel mellan medlemsstater kan också ske i mindre gränsområden mellan staterna. Redogörelsen ovan speglar den rättspraxis som utvecklats av EG-dom- stolen under flera årtionden. I EG-domstolens praxis på senare år har avgörandet i målet Bagnasco (Mål C-215 och 216/96 Bagnasco REG 1999 s. I-135.) gått i en mer inskränkande riktning, medan domen i Wouters m.fl (Mål C-309/99 Wouters m.fl. REG 2002 s. I-1577.) synes stödja sådana mer vidsträckta tolkningar av samhandelskriteriet som kommissionen har hävdat. Det skall tilläggas att kommissionen under hösten 2003 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning har offentliggjort ett första utkast till meddelande med riktlinjer om begreppet påverkan på handeln i artiklarna 81 och 82 i fördraget. Enligt stycket 52 i utkastet anser kommissionen att avtal i princip inte kan påverka handeln mellan medlemsstater märkbart om följande kumulativa villkor är uppfyllda:

(a)

Parternas sammanlagda marknadsandel överskrider inte 5 % på någon av de relevanta marknader som påverkas av avtalet.

(b)

När det gäller horisontella avtal, de berörda företagens (inklusive anknutna företag) sammanlagda årliga omsättning inom gemenskapen med de produkter som omfattas av avtalet inte överskrider 40 miljoner euro.

När det gäller vertikala avtal, de berörda företagens sammanlagda årliga omsättning inom gemenskapen med de produkter som omfattas av avtalet inte överskrider 40 miljoner euro. När det gäller inköpsavtal som ger upphov till problem på grund av Prop. 2003/04:80 44

köparmakt är det köparens eller köparnas omsättning som anses vara relevant. När det

Prop. 2003/04:80

gäller licensavtal skall den relevanta omsättningen beräknas som licenstagarnas

sammanlagda omsättning med de produkter som omfattas av den licensierade tekniken

samt licensgivarens egen omsättning med dessa produkter.

Det är kommissionens angivna avsikt att ta slutligt beslut i mars/april

2004 med tillämpning från och med den 1 maj 2004.

7.1.3

Diskussionen hittills om förhållandet mellan EG-rätten

och nationell rätt

Utredningen uttalar att den rättsliga osäkerheten beträffande förhållandet mellan EG-rätten och nationell rätt hittills har varit stor. Det gällande rättsläget har sammanfattats av några svenska författare i följande principer. När det gäller avtal eller förfaranden för vilka kommissionen har beviljat individuellt undantag enligt EG-rätten är det i vart fall inte sannolikt att Konkurrensverket i praktiken skulle ifrågasätta avtalet eller förfarandet. Detsamma torde gälla för avtal och förfaranden som om- fattas av kommissionens förordningar om gruppundantag, även om osäkerheten är större i sådana fall. Med tillämpning av nationell rätt kan ett avtal eller förfarande förbjudas även om det inte anses konkurrens- begränsande vid tillämpning av artikel 81.1. Dock måste kravet på full och enhetlig tillämpning av artikel 81 upprätthållas. Ett avtal eller förfarande som är förbjudet enligt EG-rätten torde inte med någon rättslig verkan kunna tillåtas med stöd av nationell rätt. Ett avtal eller förfarande som undantas från det konkurrensrättsliga förbudet enligt ett nationellt förfarande eller genom nationella lagstiftnings- åtgärder kan trots det komma att åsidosättas med stöd av EG-rätten om avtalet eller förfarandet strider mot en full och enhetlig tillämpning av artikel 81.

7.2

Artikel 3 i 

EG-förordningen 1/2003

7.2.1

Kommissionens förslag till rådet

De materiella reglerna i artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget är direkt tillämpliga och kan alltså tillämpas av nationella domstolar och konkur- rensmyndigheter. Förordning 1/2003 (och förordning 17/62) bygger på att kommissionen har den centrala rollen när det gäller att övervaka konkurrensen inom gemenskapen. Genom förordning 1/2003 skall dock de nationella konkurrensmyndigheterna göras mer delaktiga i tillämp- ningen av reglerna. För första gången i gemenskapens historia får de nationella myndigheterna och domstolarna behörighet att tillämpa artikel 81.3. Vitboken innehöll inte något förslag till reglering av förhållandet mellan EG-rätten och nationell rätt. Kommissionens förslag till rådet i september 2000 innehöll däremot följande bestämmelse. 45

Artikel 3 Förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 och nationell

Prop. 2003/04:80

konkurrensrätt

Om ett sådant avtal, beslut eller samordnat förfarande som avses i artikel 81.1 i för- draget eller ett sådant missbruk av en dominerande ställning som avses i artikel 82 kan påverka handeln mellan medlemsstater, gäller gemenskapens konkurrensrätt och inte nationell konkurrensrätt. Enligt förslaget föreskrevs alltså att bara gemenskapens konkurrens- lagstiftning skulle vara tillämplig när ett avtal eller förfarande kan påverka handeln mellan medlemsstater. Som motiv för förslaget anförde kommissionen: Det anses i det nuvarande skedet av gemenskapens utveckling vara av stor vikt att säker- ställa att konkurrensvillkoren är lika i hela EU, så att företagen kan dra full nytta av den inre marknaden. Det överensstämmer inte med be- greppet inre marknad att avtal och förfaranden som kan påverka gräns- överskridande handel regleras av olika normer och att ett avtal som skulle betraktas som oskadligt eller fördelaktigt enligt gemenskapsrätten kan förbjudas enligt nationell konkurrensrätt. Bestämmelsen avsåg att säkerställa att avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater granskas enligt en enda uppsätt- ning regler, vilket ger lika konkurrensvillkor i hela gemenskapen, och att de kostnader som en samtidig tillämpning av gemenskapsrätt och nationell rätt medför försvinner för både konkurrensmyndigheter och företag. Artikeln skulle enligt kommissionen inte begränsa handlings- utrymmet för nationella konkurrensmyndigheter, som skulle tillämpa gemenskapsrätten. Erfarenheter från nationella konkurrensmyndigheter kunde bidra till att gemenskapens konkurrensrätt utvecklas inom nät- verket. Artikeln skulle vidare säkerställa att alla ärenden som rör avtal och för- faranden som påverkar handeln mellan medlemsstater omfattas av meka- nismen för samarbete inom nätverket av konkurrensmyndigheter.

7.2.2

Den slutliga utformningen av artikel 3

Under arbetet i rådet ändrades kommissionens förslag, som alltså innebar att en nationell tillämpning på förfaranden med samhandelseffekt skulle vara förbjuden, så att EG-rätten inte skulle vara exklusivt tillämplig men i vissa fall måste tillämpas av nationella myndigheter och domstolar, eventuellt samtidigt med nationell rätt. Bestämmelsen om en samtidig tillämpning utformades så att den nationella myndigheten skall tillämpa även EG-rätten (artikel 81 eller 82), om den tillämpar nationell konkur- renslagstiftning på ett sådant avtal eller missbruk som kan ha påverkan på handeln mellan medlemsstater. Vidare tillkom bestämmelser om att den nationella tillämpningen inte får leda till förbud mot sådana avtal eller förfaranden som är undantagna från förbud enligt EG-rätten, det s.k. konvergenskravet. Flera medlems- stater ansåg att beträffande ensidiga förfaranden, där exempelvis inte dominans eller missbruk kan visas, nationella strängare regler ändå borde kunna tillämpas. Mot denna bakgrund gjordes ett undantag från konver- genskravet som innebär att medlemsstaterna får anta och tillämpa strängare nationell lagstiftning genom vilka ensidiga förfaranden för- 46 bjuds eller bestraffas. Begreppet ensidig avses utesluta vad som faller Prop. 2003/04:80 under termen avtalm.m. enligt artikel 81. En annan linje som drevs i rådsarbetet var att strängare nationell lag- stiftning skulle tillåtas även avseende området för tillämpningen av artikel 81, eller i vart fall när samhandeln är berörd men artikel 81 av andra skäl inte är tillämplig. Så blev det emellertid inte och artikel 3 i dess slutliga utformning innebär att ett konvergenskrav gäller beträffande artikel 81 och nationell konkurrensrätt. Detta krav är en viktig princip som syftar till att tillämpningen i Europa skall bli så enhetlig som möjligt. Artikel 3 i den slutligt antagna förordningen lyder: Artikel 3 Förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 i fördraget och nationell konkurrensrätt 1. Om medlemsstaternas konkurrensmyndigheter eller de nationella domstolarna tillämpar den nationella konkurrensrätten på sådana avtal, beslut av en företags- sammanslutning eller samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 i fördraget och som kan påverka handeln mellan medlemsstater enligt den bestämmelsen skall de också tillämpa artikel 81 i fördraget på sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden. Om medlemsstaternas konkurrensmyndigheter eller de nationella domstolarna tillämpar den nationella konkurrensrätten på ett sådant missbruk som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget, skall de även tillämpa artikel 82 i fördraget.

2.

Tillämpningen av den nationella konkurrensrätten får inte leda till förbud mot sådana avtal, beslut av en företagssammanslutning eller samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater men som inte begränsar konkurrensen enligt artikel 81.1 i fördraget, eller som uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget eller som omfattas av en förordning om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget. Medlemsstaterna skall enligt denna förordning inte vara förhindrade från att på sitt territorium anta och tillämpa en strängare nationell lagstiftning genom vilken företags ensidiga uppträdande förbjuds eller bestraffas.

3.

Utan att det påverkar de allmänna principerna och övriga bestämmelser i gemenskapsrätten är punkterna 1 och 2 inte tillämpliga när medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter eller domstolar tillämpar nationella lagar om koncentrationskontroll och de hindrar inte heller tillämpningen av sådana bestämmelser i nationell lagstiftning som till övervägande del eftersträvar ett annat mål än syftet med artiklarna 81 och 82 i fördraget.

I punkt 8 av ingressen till förordningen sägs följande: (8) För att kunna garantera att gemenskapens konkurrensregler tillämpas effektivt och att de samarbetsmekanismer som finns i denna förordning fungerar på ett riktigt sätt är det nödvändigt att ålägga medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar att även tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget när de tillämpar nationell konkurrensrätt i fråga om avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. För att skapa likvärdiga marknadsvillkor när det gäller avtal, beslut av företagssammanslut- ningar och samordnade förfaranden inom den gemensamma marknaden är det också nödvändigt att enligt artikel 83.2 e i fördraget fastställa förhållandet mellan nationell lagstiftning och gemenskapens konkurrensrätt. Därför är det nödvändigt att föreskriva att tillämpningen av nationella konkurrensregler på avtal, beslut eller samordnade för- faranden som faller under artikel 81.1 i fördraget inte får leda till förbud mot sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden om de inte också är förbjudna enligt gemen- skapens konkurrensrätt. Begreppen avtal, beslut och samordnade förfaranden är auto- noma begrepp i gemenskapens konkurrensrätt som täcker samordning av företags agerande på marknaden i enlighet med gemenskapsdomstolarnas tolkning. Medlems- staterna bör enligt denna förordning inte hindras från att inom sina territorier anta och tillämpa en strängare nationell konkurrenslagstiftning som förbjuder eller inför påföljder mot företags ensidiga agerande. Denna strängare nationella lagstiftning får innehålla bestämmelser om förbud mot eller påföljder för missbruk mot ekonomiskt beroende företag. Denna förordning tillämpas vidare inte på nationella lagar genom vilka fysiska personer åläggs brottspåföljder, utom i den mån som sådana påföljder utgör det medel varmed konkurrensregler tillämpliga på företag verkställs. 47

7.3

Parallell tillämpning m.m.

Regeringens bedömning: Möjligheten till parallell tillämpning av kon- kurrenslagen och artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget bör bibehållas. Rådets förordning 1/2003 ger inte anledning till följdändringar i svensk sektorslagstiftning när det gäller ensidiga förfaranden.

Utredningens förslag och bedömning: Artiklarna 81 och 82 i EG-för- draget samt förbudsbestämmelserna i konkurrenslagen skall inte längre tillämpas samtidigt på ett och samma avtal eller förfarande. I stället skall endast artiklarna 81 och 82 tillämpas på avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater inom EU. Konkurrenslagens för- budsbestämmelser bibehålls, och tillämpas på avtal och förfaranden som inte kan påverka handeln mellan sådana medlemsstater. I fråga om för- ordningens reglering av ensidiga förfaranden överensstämmer utred- ningens bedömning med regeringens.

Remissinstanserna: Dessa är delade i tre läger. Den första grupperingen avstyrker utredningens förslag eller kan inte ansluta sig till det eller mot- svarande. En instans ställer sig tveksam. Den andra grupperingen till- styrker förslaget eller har ingen erinran eller motsvarande, i vart fall med utgångspunkt i de intressen den enskilda instansen har att beakta e.d. Den tredje, minsta gruppen avstår från att yttra sig eller motsvarande Den första grupperingen omfattar Hovrätten för Övre Norrland, Stock- holms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Marknadsdomstolen, Kommers- kollegium, Stockholms Handelskammare, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Konkurrensverket, Verket för näringslivsutveckling, Sveriges Advokat- samfund, Svenskt Näringsliv med instämmande av Sveriges Bygg- industrier, Företagarna, Motorbranschens Riksförbund, Svenska Franchiseföreningen, Svensk Handel, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Bankföreningen,[REDACTED_EFTERNAMN] svensk specialutgåva nr 2, s. 201). I det målet uppkom spörsmålet om huruvida en allmän domstol, som handlade en civilrättslig tvist där artikel 82 åberopades, var att betrakta som en nationell konkurrensmyndighet i den mening som avses i artikel 9.3 i förordning 17/62. Bakgrunden var att en belgisk allmän domstol hade begärt förhandsavgörande från EG-domstolen angående tolkningen av artikel 82. Sedan talan väckts vid den belgiska domstolen, men innan domstolen begärde förhandsavgörande, inledde kommissionen ett för- farande.

EG-domstolen konstaterade att allmänna domstolar som behandlar en civilrättslig tvist där artikel 81 eller 82 åberopas härleder sin behörighet att tillämpa artiklarna 81.1 och 82 ur reglernas direkta effekt. Nationella konkurrensmyndigheter, och i förekommande fall nationella domstolar med uppgift att tillämpa nationell konkurrensrätt eller att pröva laglig- heten av de nationella myndigheternas tillämpning av konkurrenslagstift- ningen, härleder däremot sin behörighet ur artikel 84 i fördraget. Artikel 52 9 i förordning 17/62 kunde följaktligen inte inskränka en allmän dom- Prop. 2003/04:80 stols rätt att begära förhandsavgörande från EG-domstolen i en civilrätts- lig tvist. I Sverige prövas konkurrensmål av det offentligrättsliga slaget (t.ex. talan om konkurrensskadeavgift eller om förbud mot en företags- koncentration) av Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen. I dessa mål uppträder Konkurrensverket som part med undantag för mål där sär- skild talan förs i Marknadsdomstolen av enskild part enligt 23 § andra stycket konkurrenslagen. Av rättsfallet BRT/SABAM får anses följa att dessa båda domstolar är förhindrade att handlägga ett ärende som rör tillämpning av artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget när kommissionen inlett ett formellt förfarande beträffande det avtal eller förfarande som underställs domstolens pröv- ning. En annan kategori av mål är de dispositiva tvistemål i allmän domstol där föremålet för processen är de civilrättsliga verkningarna av ett avtal m.m. (t.ex. talan om ogiltighet och skadeståndsskyldighet). Här är inte Konkurrensverket part och målen handläggs enligt allmänna rättegångs- regler för dispositiva tvistemål i rättegångsbalken. Det förhållandet att kommissionen inleder ett förfarande beträffande det avtal etc. som domstolen har att pröva, betar inte domstolen dess behörighet. Av lojalitetsförpliktelserna i artikel 10 i EG-fördraget följer att de nationella domstolarna kan begära upplysningar från kommissionen. Vidare har nationella domstolar en rätt, och i vissa fall en skyldighet, att begära förhandsavgörande från EG-domstolen enligt artikel 234 i EG- fördraget angående tolkningen av gemenskapsrättsliga frågor, om det är nödvändigt för att kunna döma i målet. Högsta domstolen och Mark- nadsdomstolen kan som slutinstanser vara skyldiga att begära förhandsavgörande. Regler om samarbete mellan kommissionen och de nationella dom- stolarna saknas helt i nu gällande tillämpningsförordning 17/62. Kommissionen presenterade år 1993 ett meddelande om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. I meddelandet erbjuder kommissio- nen de nationella domstolarna en möjlighet att i en aktuell rättegång begära yttrande av kommissionen i rättsfrågor. Domstolarna har enligt meddelandet även möjlighet att få upplysningar om huruvida kommissionen behandlar ett visst ärende, och i förekommande fall hur långt ett visst ärende framskridit. I meddelandet erbjuds också en möjlighet att av kommissionen få information om olika sakuppgifter, t.ex. statistik, marknadsundersökningar och ekonomiska uppgifter. Hittills har nationella domstolar begärt yttranden från kommissionen i mycket begränsad utsträckning. Såvitt utredningen har kunnat få fram har en svensk domstol i åtminstone ett tvistemål begärt upplysningar från kommissionen med stöd av meddelandet. 53

8.1.2

Civilrättsliga rättsverkningar av överträdelser av konkurrensreglerna

Enligt artikel 81.2 EG-fördraget är rättsverkan av att ett avtal eller beslut strider mot artikel 81 att avtalet är ogiltigt. Detsamma gäller enligt 7 § konkurrenslagen för avtal som strider mot förbudet mot konkurrens- begränsande samarbete i 6 § nämnda lag. Motsvarande får anses gälla avtal som strider mot förbudet mot missbruk av en dominerande ställning enligt artikel 82 i EG-fördraget och 19 § konkurrenslagen, även om det i de senare två fallen inte uttryckligen framgår av bestämmelserna. Enligt 33 § konkurrenslagen kan ett företag eller en avtalspart få ersättning för skada som uppkommer till följd av ett företags överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § samma lag. Frågan om ersättning för skada vid överträdelse av EG:s konkurrensregler är inte närmare reglerad inom EG- rätten.

8.1.3

Vissa processregler i rättegångsbalken

Dispositionsprincipen Förfarandet i dispositiva tvistemål präglas i hög grad av dispositions- principen. Den innebär att det är parterna, och inte domstolen, som genom sina yrkanden och åberopanden avgör processens föremål och omfång. Förebringande av bevisning ankommer i första hand på parterna. Officialprincipen Ibland kan civilprocessen ha indispositiva element på grund av innehållet i tvingande regler. Då kan det vara tillåtet med begränsningar i dispositionsprincipen. Officialprincipen innebär att domstolen aktivt medverkar vid utredningen av mål och ärenden och att rätten oberoende av parternas åberopande beaktar i målet infört material, medan parterna själva har endast ett begränsat inflytande över utredningen. Från ett svenskt perspektiv förefaller det inte uteslutet utan tvärtom rekommen- dabelt att frångå den svenska dispositionsprincipen vid tillämpningen av EG:s konkurrensregler och ersätta den med en officialprövning. Sakkunnig Rätten får för prövning av fråga, vars bedömande kräver särskild fack- kunskap, inhämta yttrande av myndighet eller tjänsteman eller annan med särskilda fackkunskaper (offentlig sakkunnig). Innan en sakkunnig utses, bör tillfälle lämnas parterna att yttra sig i frågan. Enligt förarbetena bör rätten iaktta stor försiktighet när tillkallandet av en sakkunnig för- anleder kostnad samt parterna motsätter sig den ifrågasatta åtgärden. Är parterna eniga, skall sakkunnig anlitas, om han är lämplig och det inte finns något hinder mot att så sker. Ett yttrande kan vara muntligt eller skriftligt. Sedan utlåtande inkommit till rätten, skall det hållas tillgängligt för parterna. Prop. 2003/04:80 54 Sakkunnig som utlåtit sig skriftligen skall också höras muntligen, om Prop. 2003/04:80 part yrkar det och hans hörande inte uppenbart saknar betydelse, eller om rätten av annan anledning finner det erforderligt. Har en myndighet eller vissa andra uppräknade organisationer yttrat sig skriftligen, får den som deltagit i utlåtandets avgivande inte höras muntligen, om det inte är oundgängligen nödvändigt. Detta hänger samman med att muntliga sak- kunnigförhör i regel kan vara förenade med kostnader och besvär av betydelse. Part kan som sakkunnig åberopa någon som inte har utsetts av rätten. När en sådan privat sakkunnig hörs tillämpas reglerna om vittnen.

8.2

Artikel 15 i förordningen

8.2.1

Vitboken

Enligt vitboken ansågs det nödvändigt att inrätta metoder för samarbete mellan kommissionen och domstolarna för att garantera att man vid decentraliseringen bevarar en enhetlig tolkning av reglerna och för att stödja domstolarna vid utövandet av deras funktion. Det ansågs vara av avgörande betydelse att kommissionen kan underrättas om förfaranden där artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget tillämpas vid de nationella dom- stolarna, för att eventuella problem i samband med tolkning av texterna eller luckor i lagstiftningen skulle upptäckas. Det ansågs vidare vara nödvändigt att kommissionen skulle få möjlighet att, med den hand- läggande domstolens samtycke, intervenera i de domstolsförfaranden som kommissionen har kännedom om genom den information som dom- stolen har lämnat. En sådan intervention som s.k. amicus curiae (dom- stolens vän) skulle, ansågs det, effektivt bidra till en bibehållen enhetlig tillämpning av rättsreglerna. Slutligen föreslogs sådana regler som anges i kommissionens tillkännagivande om samarbete med nationella dom- stolar. Dessa regler föreskriver att domstolarna har möjlighet att under förfarandet vända sig till kommissionen för att begära upplysningar av processuell, rättslig eller ekonomisk art.

8.2.2

Kommissionens förslag till rådet

Kommissionens förslag till rådet innehöll betydande förändringar i för- hållande till vitboken. Tanken i vitboken att kommissionen skulle ges rätt till intervention i processer inför nationell domstol försvann. Kommissionens förslag till rådet löd: Artikel 15 Samarbete med nationella domstolar

1.

Vid förfaranden där artiklarna 81 eller 82 i fördraget tillämpas får medlemsstaternas domstolar från kommissionen begära upplysningar som den förfogar över eller yttran- den i frågor rörande tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler.

2.

Medlemsstaternas domstolar skall till kommissionen översända kopior av alla av- göranden där artiklarna 81 och 82 i fördraget tillämpats inom en månad från den dag de

meddelades.

55

3. Av hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset får kommissionen på eget initiativ Prop. 2003/04:80 lämna skriftliga eller muntliga yttranden till medlemsstaternas domstolar i samband med förfaranden som reser frågor om tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i fördraget. Kommissionen får låta sig företrädas av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Dessa får också på eget initiativ lämna skriftliga eller muntliga yttranden till dom- stolarna i sina respektive medlemsstater. För detta ändamål får kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter begära att de nationella domstolarna till dem översänder alla nödvändiga handlingar. I den allmänna motiveringen angav kommissionen att förslaget, som syftade till att öka omfattningen av enskilda aktörers genomförande av konkurrenslagstiftningen i nationella domstolar, förväntades medföra att antalet framställningar om förhandsavgöranden enligt artikel 234 initialt skulle öka. Någon kraftig bestående ökning var däremot enligt kommis- sionen föga trolig eftersom talan inför nationell domstol i de flesta fall rör områden med en klart utvecklad rättspraxis. Vidare föreslogs att kommissionens befintliga skyldighet, på grundval av artikel 10 i EG-fördraget, att samarbeta med nationella domstolar skulle få en uttrycklig reglering. Kommissionen anförde i denna fråga följande: I detta samarbete ingår nationella domstolars rätt att från kom- missionen begära in upplysningar som den innehar eller att begära ett yttrande från kommissionen om frågor som rör tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. Betydelsen av detta system kommer att öka i och med att de nationella domstolarna får befogenhet att även tillämpa artikel 81.3. Ytterligare föreslogs att kommissionen skulle ges befogenhet att på eget initiativ och med hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset göra skriftliga eller muntliga framställningar till nationella domstolar. Det föreslogs också att nationella konkurrensmyndigheter skulle ges behörighet att göra muntliga eller skriftliga framställningar i sina respek- tive medlemsstaters domstolar. Sådana framställningar skulle göras i enlighet med gällande processuella regler i landet i fråga. Avsikten med förslaget var således inte att harmonisera nationell processrätt, förutom i fråga om att kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna skulle ges befogenhet att göra framställningar på eget initiativ. Kommis- sionen anförde: För att göra det möjligt för kommissionen och de natio- nella konkurrensmyndigheterna att effektivt utöva denna föreslagna nya befogenhet är det nödvändigt att införa en skyldighet för nationella domstolar att på begäran tillhandahålla relevant information som rör ärenden de handlägger i vilka kommissionen eller en nationell konkur- rensmyndighet överväger att göra eller har beslutat att göra en skriftlig eller muntlig framställning. Kommissionen skulle endast få agera av hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset som amicus curiae och inte i endera partens intresse. Detta syftade särskilt till att ge kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna möjlighet att fästa domstolens uppmärksamhet vid frågor som har en avsevärd betydelse för en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensrätt. De nationella domstolarna skulle inte vara bundna av ett yttrande från kommissionen eller en nationell konkurrens- myndighet och det skulle inte påverka tillämpningen av artikel 234 i EG- fördraget. 56

8.2.3

Den slutliga utformningen av artikel 15

Prop. 2003/04:80

Artikel 15 var enligt uppgifter till utredningen föremål för omfattande diskussioner inom ramen för rådsarbetet. Under rådsarbetet förändrades reglerna om kommissionens och natio- nella konkurrensmyndigheters muntliga yttranden så att sådana yttranden endast kan avges efter tillstånd från domstolen i fråga. Vidare förtyd- ligades det i ingressen till förordningen (punkt 21) att yttrandena till de nationella domstolarna bör lämnas inom ramen för nationella processu- ella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Artikel 15 i den slutligt antagna förordningen lyder: Artikel 15 Samarbete med nationella domstolar

1.

Vid förfaranden där artikel 81 eller artikel 82 i fördraget tillämpas får medlems- staternas domstolar från kommissionen begära upplysningar som den förfogar över eller yttranden i frågor rörande tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler.

2.

Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna kopior av alla skriftliga av- göranden från nationella domstolar som gäller tillämpningen av artikel 81 eller artikel

82

i fördraget. En sådan kopia skall överlämnas utan dröjsmål efter det att det full- ständiga skriftliga avgörandet har tillställts parterna.

3.

Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter får på eget initiativ lämna skriftliga ytt- randen till de nationella domstolarna i sina respektive medlemsstater om frågor som rör tillämpningen av artikel 81 eller artikel 82. Med tillstånd av den berörda domstolen får de också lämna muntliga yttranden till de nationella domstolarna i sina medlemsstater. Om den enhetliga tillämpningen av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget så kräver, får kommissionen på eget initiativ lämna skriftliga yttranden till medlemsstaternas dom- stolar. Efter tillstånd av domstolen i fråga får kommissionen också avge muntliga ytt- randen. Endast i syfte att utarbeta sina yttranden får medlemsstaternas konkurrens- myndigheter och kommissionen begära att den berörda domstolen i medlemsstaterna översänder eller säkerställer översändande till dem av alla handlingar som är nöd- vändiga för att bedöma ärendet.

4.

Denna artikel påverkar inte mer vittgående befogenheter att lämna yttranden inför domstol som medlemsstaternas konkurrensmyndigheter kan ha tilldelats enligt lag- stiftningen i respektive medlemsstat.

Ingressen punkt 21 har följande lydelse: (21) En enhetlig tillämpning av konkurrensreglerna kräver också att det fastställs former för samarbete mellan medlemsstaternas domstolar och kommissionen. Detta gäller alla domstolar i medlemsstaterna som tillämpar artiklarna 81 och 82 i fördraget, oavsett om de tillämpar dessa bestämmelser i mål mellan enskilda parter eller agerar som offentliga verkställande myndigheter eller ansvarar för överprövningen av dessa beslut. I synner- het bör de nationella domstolarna kunna vända sig till kommissionen för att få in- formation om eller synpunkter på tillämpningen av gemenskapens konkurrensrätt. Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör också ges möjlighet att lämna skriftliga eller muntliga yttranden till de domstolar som skall tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. Dessa yttranden bör lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Det bör i detta sammanhang säkerställas att kommissionen och medlemsstaternas kon- kurrensmyndigheter hålls tillräckligt informerade om nationella domstolsförfaranden.

8.3

Yttranden från kommissionen och Konkurrensverket

Regeringens förslag: Ett yttrande från kommissionen eller från Konkurrensverket skall få beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslog dock en uttrycklig bestämmelse om att domstolen

57

får lämna ett skriftligt yttrande av kommissionen eller Konkurrensverket utan avseende, om det annars uppkommer avsevärda olägenheter i rättegången.

Remissinstanserna: Göta hovrätt anför att de förslag utredningen lägger fram om kommissionens roll i processen i vissa fall kan, såsom också utredningen konstaterar, få konsekvenser som mindre väl stämmer in på rättegångsbalkens uppbyggnad. Det är emellertid enligt hovrättens mening en närmast oundviklig konsekvens av hur det EG-rättsliga systemet är uppbyggt. Hovrätten delar också utredarens uppfattning att domstolarna inom ramen för vår rättegångsordning kommer att kunna hantera de föreslagna ändringarna. Utifrån de aspekter som hovrätten har att beakta har därför hovrätten ingen erinran mot förslaget. Tillstyrker eller lämnar utan erinran respektive utan synpunkter eller liknande gör Riksdagens justitieombudsmän, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riks- åklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Hovrätten för Övre Norrland, Stock- holms tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Göteborgs tingsrätt, Stats- kontoret, Finansinspektionen, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Läns- styrelsen i Västra Götaland, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Läns- styrelsen i Norrbottens län, Konkurrensverket, Verket för innovations- system, Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll,[REDACTED_EFTERNAMN] 

direkt tillämplig bestämmelse, som enskilda skulle kunna åberopa inför

domstol och andra behöriga myndigheter. Detta skulle leda till att avtal

som är förbjudna enligt artikel 81.1 men som uppfyllde villkoren i artikel

81.3 är lagliga från det att de ingås och utan att det är nödvändigt att det

först fattas ett beslut om dem. Parallellt skulle konkurrensbegränsande

avtal vara olagliga så snart de inte längre uppfyller villkoren i artikel

81.3. Det skulle då inte längre vara nödvändigt att avtal anmäls för att

göras giltiga.

Det anmälningssystem som infördes genom förordning 17/62 ansågs

ha gjort det möjligt för kommissionen att utveckla en sammanhängande

beslutspraxis och att säkerställa en enhetlig tillämpning av reglerna i

samtliga medlemsstater. Systemet hade dock vissa nackdelar, som lett till

att det numera kunde ifrågasättas. Företagens skyldighet att anmäla sina

avtal till kommissionen om de vill åberopa bestämmelserna i artikel 81.3

i fördraget ansågs utgöra en betydande börda för genomförandet av deras

affärsstrategi och en inte obetydlig kostnad. Utarbetandet av anmäl-

ningarna och insamlingen av de uppgifter som måste ingå i dessa innebär

en stor arbetsbörda och stora kostnader för företagen, oavsett om de

väljer att själva utarbeta anmälan eller överlåta det till externa juridiska

rådgivare. I en ordning med direkt tillämplighet av undantagsregeln

skulle företagen slippa denna anmälningsskyldighet och de får en ytter-

ligare grund för sin talan inför domstol om att få sina avtal verkställda,

eftersom de kan åberopa artikel 81.3.

68

Nuvarande system ansågs inte göra det möjligt att avslöja de allvar- Prop. 2003/04:80 ligaste överträdelserna av konkurrensreglerna och därmed säkerställa en effektiv övervakning. Inom ramen för ett system med kontroll i efterhand måste företagen själva bedöma om deras avtal är förenliga med gemen- skapsrätten mot bakgrund av gällande lagtexter och rättspraxis, vilket helt klart lättar deras administrativa bördor men samtidigt ger dem ett större ansvar.

9.3.2

Kommissionens förslag till rådet

Kommissionens förslag till rådet löd: Artikel 1 Direkt tillämplighet Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 i fördraget och som inte uppfyller villkoren i artikel 81.3 samt sådant missbruk av en dominerande ställning som avses i artikel 82 i fördraget är förbjudna utan att det krävs föregående beslut om detta. I den allmänna motiveringen anförde kommissionen följande. I den nya miljön uppvisar det nuvarande systemet två betydande svag- heter. För det första ger det inte längre ett effektivt konkurrensskydd. Kommissionens monopol när det gäller att tillämpa artikel 81.3 utgör ett betydande hinder för de nationella konkurrensmyndigheternas och dom- stolarnas ansträngningar att tillämpa konkurrenslagstiftningen. I en ut- vidgad gemenskap kan kommissionen inte ensam bära ansvaret för genomförandet av konkurrensreglerna inom hela unionen. Anmälnings- ordningen är dessutom inte längre ett effektivt redskap för att skydda konkurrensen. Den leder mycket sällan till att ärenden som utgör ett reellt hot mot konkurrensen avslöjas. Anmälningssystemet hindrar faktiskt kommissionen från att använda sina resurser för att upptäcka och beivra allvarliga överträdelser. Den andra bristen i det nuvarande systemet är att det lägger en alltför tung börda på näringslivet genom att det ökar kostnaderna för att följa regelverket och hindrar företag från att genomföra sina avtal utan före- gående anmälan till kommissionen även om de uppfyller villkoren i artikel 81.3. Detta är till särskilt stor skada för små och medelstora före- tag och kan ge dessa företag en konkurrensnackdel i förhållande till större företag. Därför föreslogs att ett nytt system för konkurrenskontroll införs, benämnt ett system med direkt tillämplighet av undantagsregeln. Inom ett sådant system kommer både förbudsregeln i artikel 81.1 och undan- tagsregeln i artikel 81.3 att kunna tillämpas direkt inte bara av kommis- sionen utan även av nationella domstolar och nationella konkurrens- myndigheter. Avtal kommer att vara giltiga eller ogiltiga beroende på om villkoren i artikel 81.3 är uppfyllda eller ej. Det kommer inte att krävas något beslut om godkännande för att genomföra avtal som är förenliga med artikel 81 i sin helhet. Detta motsvarar det nuvarande systemet för genomförande av artikel 82 i EG-fördraget.

69 Konkurrenskontrollen förväntas öka genom en ökad tillsyn till följd av Prop. 2003/04:80 att myndigheter och domstolar blir behöriga att tillämpa konkurrens- reglerna. Vidare blir det en ny inriktning på kommissionens insatser. Reformen ökar konkurrensskyddet genom att den skapar möjligheter för kommis- sionen att koncentrera sitt arbete på att avslöja de allvarligaste över- trädelserna. De senaste decenniernas erfarenheter har visat att systemet med förhandsanmälan inte leder till att kommissionen uppmärksammas på de allvarligaste överträdelserna av konkurrensreglerna. Handlägg- ningen av ett stort antal anmälningar förhindrar kommissionen att inrikta ansträngningarna på att upptäcka och beivra de allvarligaste över- trädelserna som exempelvis kartellbildningar, avskärmning av marknader och missbruk av dominerande ställning. I det föreslagna systemet skulle avskaffandet av systemet med förhandsgodkännande göra det möjligt för kommissionen att inrikta insatserna på att utreda klagomål och inleda förfaranden på eget initiativ vilka leder till beslut om förbud, snarare än att fastställa vad som inte är förbjudet. Kommissionen avser att i ett till- kännagivande ge ledning till potentiella klagande beträffande handlägg- ningen av klagomål. I tillkännagivandet kommer särskilt att anges den tidsfrist inom vilken kommissionen kommer att meddela klaganden om den har för avsikt att handlägga klagomålet. Förslaget till förordning fråntar inte företagen skyldigheten att bedöma sina affärstransaktioner för att kontrollera huruvida de är förenliga med konkurrensreglerna. Enligt den nuvarande förordning 17/62, utför före- tagen denna analys i samband med att de förbereder en anmälan. I för- slaget jämställs tillämpningen av EG:s konkurrensregler med andra rätts- områden där företagen är skyldiga att själva förvissa sig om att deras handlande är lagenligt. På området för EG:s konkurrensrätt gör gruppundantagen det lättare för företagen att bedöma sitt handlande. Genom kommissionens till- kännagivanden och riktlinjer klargörs reglernas tillämpning. Kommissionen avser att ytterligare bidra till denna utveckling genom att fortsätta att fastställa policy genom egna beslut i enskilda ärenden. Förutom beslut om förbud förutses i förslaget till förordning att kommis- sionen på eget initiativ får anta beslut om att en överträdelse inte före- ligger i ärenden där det ligger i gemenskapens allmänna intresse att göra detta. Detta instrument kommer att göra det möjligt för kommissionen att klargöra lagstiftningen för alla företag som befinner sig i en liknande situation. Kommissionen kommer att fortsätta att vara öppen att diskutera speci- fika ärenden med företagen där detta är lämpligt. Den avser i synnerhet att ge vägledning om avtal, beslut och samordnade förfaranden som ger upphov till olösta, verkligt nya tolkningsfrågor. För detta ändamål kommer kommissionen att offentliggöra ett tillkännagivande, där kommissionen anger i vilka fall den avser att utfärda motiverade yttran- den. Det är emellertid inte nödvändigt att varje sådant system för yttran- den ger företagen en rättighet att erhålla ett yttrande, eftersom detta skulle innebära att ett slags anmälningssystem återinfördes. 70

9.3.3

Den slutliga utformningen av artikel 1

Prop. 2003/04:80

Den enda förändringen i artikel 1 under arbetet i rådet var att det explicit skrevs in i den slutliga förordningstexten att avtal som omfattas av artikel 81.1 i fördraget och som uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget inte skall vara förbjudna, utan att det krävs föregående beslut om detta. Artikel 1 i den slutligt antagna förordningen lyder: Artikel 1 Tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget 1. Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som omfattas av artikel 81.1 i för- draget och som inte uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget skall vara förbjudna, utan att det krävs föregående beslut om detta.

2.

Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som omfattas av artikel 81.1 i fördraget och som uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget skall inte vara förbjudna, utan att det krävs föregående beslut om detta.

3.

Sådant missbruk av en dominerande ställning som avses i artikel 82 i fördraget skall vara förbjudet, utan att det krävs föregående beslut om detta.

Punkt 14 i ingressen till förordningen har följande lydelse: (1) För att upprätta ett system som säkerställer att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte snedvrids, krävs det en effektiv och enhetlig tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget inom gemenskapen. Genom rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget, har det varit möjligt att utveckla en gemenskapspolitik på konkurrensområdet som har bidragit till att sprida en konkurrenskultur inom gemenskapen. Mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts bör emellertid denna förordning nu ersättas med lagstiftning som är anpassad till de utmaningar som marknadsintegreringen och den framtida ut- vidgningen av gemenskapen medför.

(2)

Särskilt bör en översyn göras av hur bestämmelserna om tillämpningen av undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande avtal i artikel 81.3 i fördraget fungerar. Det krävs då att man enligt artikel 83.2 b i fördraget tar hänsyn till behovet av att å ena sidan säkerställa en effektiv övervakning och å andra sidan så långt som möj- ligt förenkla den administrativa kontrollen.

(3)

Den centraliserade ordning som inrättades genom förordning nr 17 kan inte längre säkerställa balansen mellan dessa båda mål. Den försvårar medlemsstaternas domstolars och konkurrensmyndigheters tillämpning av gemenskapens konkurrens- regler, och det anmälningssystem den föreskriver hindrar kommissionen från att koncentrera sina resurser på att bekämpa de allvarligaste överträdelserna. Dessutom medför den stora kostnader för företagen.

(4)

Den nuvarande ordningen bör därför ersättas med ett system med direkt tillämp- lighet för undantag, där medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar har behörighet att inte bara tillämpa artikel 81.1 och artikel 82 i fördraget, som enligt rätts- praxis från Europeiska gemenskapernas domstol är direkt tillämpliga, utan även artikel

81.3

i fördraget.

Punkt 38 i ingressen till förordningen har följande lydelse. (38) Rättslig säkerhet för företag som verkar enligt gemenskapens konkurrensregler bidrar till att främja innovation och investeringar. I fall som ger upphov till verklig osäkerhet därför att de för fram nya eller olösta frågor vid tillämpningen av dessa regler kan enskilda företag vilja söka informell vägledning hos kommissionen. Denna förord- ning påverkar inte kommissionens rätt att ge sådan informell vägledning. 71

9.4

Ny undantagsregel

Regeringens förslag: Möjligheten att efter anmälan till Konkurrens- verket få ett individuellt undantag ersätts av en generell, alltid tillämp- lig undantagsregel. Möjligheten att ansöka om icke-ingripandebesked avskaffas. Företagen bedömer själva om deras avtal och förfaranden är förenliga med konkurrensreglerna.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tillstyrker eller lämnar utan erinran respektive utan synpunkter eller liknande gör Riksdagens justitieombudsmän, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Hovrätten för Övre Norrland, Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Statskontoret, Finansinspektionen, Länsstyrelsen i Jön- köpings län, Länsstyrelsen i Västra Götaland, Länsstyrelsen i Västman- lands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Konkurrensverket, Verket för innovationssystem, Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll,[REDACTED_EFTERNAMN] 

immunitet vid handläggningen av ansökningar/anmälningar behöver utgå. Det inkluderar även icke-ingripandebeskeden enligt 1994 års lag såvitt avser artiklarna 81 och 82. En viktig del i moderniseringsreformen är att de nationella myndig- heterna och domstolarna enligt förordningen får tillämpa även artikel 81.3. När 8 § konkurrenslagen blir ett direkt tillämpligt undantag får det konsekvensen att de allmänna domstolarna också prövar om förutsätt- ningarna för undantag enligt nämnda bestämmelse är uppfyllda.

EG-förordningens övergång till efterhandskontroll gäller inte artikel 10. Kommissionen kan enligt den artikeln i undantagsfall på eget initiativ, när det allmänna gemenskapsintresset kräver det, anta ett beslut av förklarande natur om icke-tillämplighet av artikel 81 eller 82. Detta skall ske i syfte att klargöra rättsläget och säkerställa en enhetlig rättstillämpning inom EU, i synnerhet beträffande nya typer av avtal eller förfaranden som inte har prövats i befintlig rättspraxis och administrativa förfaranden. De nationella myndigheterna har inte fått behörighet enligt artikel 10 att meddela sådana beslut när det gäller tolkningen av EG-rätten. Det hindrar inte att nationella domstolar och myndigheter i domar och beslut kan ha anledning att uttala sig om EG-rättens innebörd när man avgör ett mål eller ärende. Att för svenskt vidkommande införa en ny modell av vad som i princip har karaktären av icke-ingripandebesked skulle enligt regeringens mening, även om den reserverades för undantagssituationer, motverka reformens syfte. Regeringen vill också understryka att det finns en risk att varje form av formella eller informella besked till företagen från Konkurrensverket skulle komma att i betydande omfattning ta i anspråk de resurser som är tänkta att frigöras för andra insatser. Det kunde också skapa förväntningar hos företagen att de, trots reformen, kan få besked från verket. Till detta kommer att med få undantag tillämpas i det svenska rättssystemet principen att enskilda själva måste bedöma om de överträder ett visst regelverk. Regeringen anser i likhet med utredningen att någon motsvarighet till artikel 10 inte bör finnas i konkurrenslagen. 10 Gruppundantag I detta avsnitt behandlas EG:s gruppundantag samt de svenska mot- svarigheterna m.m. 78

10.1

Nuvarande ordning

10.1.1

EG:s gruppundantag

Inom EU har rådet bemyndigat kommissionen att i förordningsform undanta vissa typer av avtal från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete. För närvarande har kommissionen befogenhet att anta grupp- undantagsförordningar på områdena vertikala avtal, immateriella rättig- heter, specialisering, forskning och utveckling, försäkringar samt vissa transportområden. Kommissionen har också utnyttjat bemyndigandet och utfärdat ett antal gruppundantagsförordningar. Genom dessa undantas vissa typer av avtal från tillämpningen av förbudet i artikel 81. Det gäller avtal som till sin karaktär kan strida mot bestämmelserna i artikel 81.1 men som allmänt sett uppfyller kraven för undantag enligt artikel 81.3. EG:s gruppundantag har växt fram som ett resultat av erfarenheterna från behandlingen av anmälningar hos kommissionen om individuella undantag. Gruppundantag har beslutats på områden där anmälningar för individuella undantag har varit talrika och där prövningen av dessa anmälningar har gett tillräcklig vägledning för hur avtalen bör vara utformade för att omfattas av undantag. Ett gruppundantag innehåller i allmänhet en inledande precisering eller uppräkning av vilka avtal som omfattas av gruppundantaget. Vidare finns i många av gruppundantagen olika begränsningar i gruppundantagets räckvidd vilka baseras på en avtalsparts eller parternas andelar av mark- naden för de varor eller tjänster det är fråga om. Dessa marknadsandels- gränser brukar kompletteras av regler om s.k. grace periods (nåde- perioder). Dessa innebär att, om företagets marknadsandel fluktuerar, tillfälliga överskridanden av gränsen inte gör att avtalet faller utanför gruppundantagets tillämpning. Vidare finns i gruppundantagen ofta en s.k. svart lista. Denna omfattar avtalsvillkor som är så allvarliga att förekomsten av ett sådant villkor gör att hela avtalet kommer utanför det legala skydd som gruppundantaget annars ger. Det är också vanligt att förordningen innehåller regler om i vilka situationer gruppundantaget kan komma att återkallas av kommissionen. Så kallade vita listor, som anger vilka avtalsvillkor som tillåts, före- kommer i allmänhet inte längre. Avskaffandet av vita listor är ett led i kommissionens nya policy. Denna grundar sig på ett mer ekonomiskt tänkesätt, där företagen får större frihet att utforma sina avtal än tidigare, när kommissionen detaljreglerade hur avtalen skulle utformas för att gruppundantagets krav skulle uppfyllas. Under senare år har kommissionen lagt ned ett betydande arbete på att förenkla, effektivisera och modernisera sitt konkurrensrättsliga regelverk. En strävan inom EU, vilken påverkar utformningen av det svenska regel- verket, är att undvika gruppundantag och riktlinjer som är bransch- eller sektorsspecifika eller som tar sikte på vissa distributionsformer. I detta arbete har i stället fokus satts mer på avtalens ekonomiska effekter på marknaden än på rättsliga kvalificeringar. Vidare ges reglerna en generell utformning. En grundläggande skillnad görs därvid mellan vertikala respektive horisontella konkurrensbegräns- Prop. 2003/04:80 79 ningar. De förra rör avtal mellan parter som är verksamma i olika led i produktions- eller distributionskedjan. Som exempel kan tas avtal mellan en tillverkare och en grossist eller mellan en grossist och en detaljist. Horisontella betecknas de avtal som träffas mellan konkurrerande eller potentiellt konkurrerande företag i samma led, t.ex. mellan tillverkare eller mellan grossister. De horisontella avtalen bedöms i allmänhet strängare än de vertikala, eftersom de förra ofta ingås mellan konkurrenter. Ett viktigt inslag i kommissionens förändringsarbete är att förbättra resursanvändningen och effektiviteten i fråga om att upprätthålla konkurrensreglernas genomslagskraft, vilket som nämnts resulterat i moderniseringsreformen. Vertikala avtal I december 1999 antog kommissionen ett nytt gruppundantag för verti- kala avtal och samordnade förfaranden. Det nya gruppundantaget ersatte från och med den 1 juni 2000 de tre gruppundantagen för ensamåter- försäljaravtal, exklusiva inköpsavtal och franchiseavtal. Vidare har kommissionen utfärdat ett tillkännagivande med riktlinjer om vertikala begränsningar. Det vertikala gruppundantaget har en mer generell eko- nomisk grund och en mer förenklad struktur än de tre tidigare gällande gruppundantagen. I gruppundantaget förklaras artikel 81.1 under de när- mare angivna förutsättningarna inte tillämplig på avtal eller samordnade förfaranden som ingås mellan två eller flera företag vilka, inom ramen för avtalet, är verksamma i olika led i produktions- eller distributions- kedjan och som avser villkoren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljning av vissa varor eller tjänster (vertikala avtal). Horisontella förfaranden Kommissionen har lagt ned ett betydande arbete också när det gäller nya gruppundantag och riktlinjer i fråga om horisontella samarbetsavtal. Tidigare gruppundantag för avtal mellan företag om forskning och ut- veckling samt specialiseringsavtal har ersatts med nya som trädde i kraft den 1 januari 2001. Eftersom horisontellt samarbete, särskilt om priser, generellt sett har en mer konkurrensbegränsande effekt än vertikal sam- verkan, har utvecklingen här inte lett till något generellt gruppundantag. I stället har kommissionen i riktlinjeform angett i vilka fall ingripanden inte kommer att ske mot ett sådant samarbete.

10.1.2

Gruppundantag i svensk konkurrensrätt

När konkurrenslagen trädde i kraft den 1 juli 1993 infördes svenska gruppundantag på motsvarande sätt som i EU. Dessa tidsbegränsades, eftersom systemet med gruppundantag var nytt och därför skulle om- prövas när erfarenheter förelåg. En ordning med undantag för grupper av avtal ansågs i samband med antagandet av nämnda lag viktig bl.a. av det skälet att det nya systemets förutsebarhet ansågs öka. Genom grupp- undantag avsåg man också att uppnå den effekten att den administrativa hanteringen av ärenden om individuella undantag begränsades, vilket Prop. 2003/04:80 80 skulle vara till fördel för såväl företagen som Konkurrensverket (prop. 1992/93:56 s. 26). Enligt 17 § konkurrenslagen gäller därför undantag från förbudet i 6 § samma lag för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna för undantag i 8 §. Sådana grupper av avtal anges efter vad som före- skrivs i förstnämnda lagrum i verkställighetsföreskrifter vilka meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Förord- ningarnas giltighetstid är begränsad. Gruppundantaget ger undantag bara från förbudet mot konkurrensbegränsade samarbete i 6 §. Det hindrar alltså inte en tillämpning av förbudet i 19 § konkurrenslagen mot miss- bruk av en dominerande ställning även på ett sådant avtal som uppfyller förutsättningarna i ett gruppundantag. Principen är att avtal som faller under ett gruppundantag inte behöver anmälas till Konkurrensverket för att vara undantagna från förbudet i 6 §. I 18 § konkurrenslagen föreskrivs dock att Konkurrensverket får återkalla det undantag som gäller för ett avtal på grund av gruppundantag, om avtalet har följder som är oförenliga med 8 §. Vid tillkomsten av konkurrenslagen ansågs det att erfarenheterna från EU borde kunna tas tillvara också vad gällde frågan för vilka kategorier av avtal gruppundantag skulle gälla. Det innebar att vid ikraftträdandet gruppundantag infördes för ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköps- avtal, försäljnings- och serviceavtal för motorfordon, patentlicensavtal, specialiseringsavtal, forsknings- och utvecklingsavtal, franchiseavtal och know-howlicensavtal. Dessa har efter hand ersatts med nya motsvarig- heter till kommissionens senare utfärdade förordningar. Vidare infördes ett motsvarande gruppundantag för försäkringssektorn några år efter konkurrenslagens ikraftträdande. I förarbetena till nämnda lag uttrycktes vidare att det var möjligt att det utöver dessa gruppundantag fanns behov i Sverige av gruppundantag på fler områden. På vilka områden det kunde finnas ett sådant behov och hur dessa i så fall skulle utformas ansågs svårt att förutse. Först borde tillräcklig erfarenhet vinnas genom prövning av individuella undantag. Avvikelserna från EG-reglerna skulle dock inte vara för stora, om den eftersträvade enhetligheten skulle nås. Emellertid kunde man förutse ett behov av ett gruppundantag när det gällde organiserad samverkan mellan företag inom detaljhandeln. Det kunde nämligen antas att anmälningar om undantag inom det området skulle bli särskilt frekventa och att det med tillräcklig grad av säkerhet var möjligt att precisera under vilka för- utsättningar sådant samarbete skulle undantas. Mot denna bakgrund infördes vid konkurrenslagens ikraftträdande även ett gruppundantag för kedjor i detaljhandeln. Kedjegruppundantaget upphörde att gälla vid utgången av år 2001. Ett gruppundantag för taxiavtal tillkom år 2001 och bygger på den relativt omfattande svenska praxis som fram till dess utvecklats vid prövningen av individuella undantag enligt konkurrenslagen. Med undantag för taxiavtalen bygger således för närvarande de svenska gruppundantagen på motsvarigheter i EG-rätten.

En stor andel av de avtal som kan komma i fråga för individuella undantag enligt bestämmelserna i 8 § konkurrenslagen omfattas av olika gruppundantag. För närvarande finns förordningar om gruppundantag för följande grupper av avtal: Prop. 2003/04:80 81

Vertikala avtal i allmänhet

Vertikala avtal inom motorfordonssektorn

Specialiseringsavtal

Avtal om forskning och utveckling

Avtal inom försäkringssektorn

Avtal om tekniköverföring

Avtal om viss taxisamverkan.

10.1.3

Närmare om de svenska gruppundantagen

Ambitionen med de svenska gruppundantagen är att avtal som från allmän synpunkt är övervägande positiva till sina verkningar bör omfattas av gruppundantag. Dessa avtal skall inte behöva anmälas för undantag hos Konkurrensverket. Vidare har i det föregående behovet av rättslikheten med kommissionens gruppundantag understrukits. En generell återhållsamhet med avvikelser från EG-rätten har därför ansetts motiverad för att inte värdet av rättslikhet helt eller delvis skall gå förlorat. Vertikala förhållanden Vertikala avtal i allmänhet Förordningar om gruppundantag för vertikala avtal gäller för skilda typer av avtal mellan företag verksamma i olika led i produktions- eller distributionskedjan (vertikala avtal). Förordningen ersatte år 2001 tre tidigare förordningar för exklusiva inköpsavtal, ensamåterförsäljaravtal respektive franchiseavtal, som motsvarade tre kommissionsförordningar vilka ersatts av EG:s vertikalförordning. Gruppundantaget för vertikala avtal omfattar avtal som ingås mellan två eller flera företag vilka, inom ramen för avtalet, är verksamma i olika led i produktions- eller distributionskedjan och som avser vill- koren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljning av vissa varor eller tjänster. Förordningen omfattar ett brett område. Enligt förord- ningsmotiven prövas vertikala avtal mellan en sammanslutning, t.ex. en frivilligkedja, och dess individuella medlemmar eller leverantörer i den EG-rättsliga ordningen enligt EG-förordningen samt kommissionens rikt- linjer om vertikala begränsningar. Vid bedömningen av vad som är tillåtet måste beaktas den s.k. svarta lista som artikel 4 innehåller. Listan upptar begränsningar som bedöms som särskilt allvarliga och som därför är otillåtna enligt förordningen. Om en eller flera sådana begränsningar finns i ett avtal som i övrigt upp- fyller förutsättningarna för gruppundantag, upphör undantaget att gälla för avtalet i dess helhet. Det svenska gruppundantaget avviker från kommissionens i ett av- seende, nämligen i fråga om marknadsandelsgränsen. Den är högre i det svenska gruppundantaget (35 procent) än i kommissionens (30 procent). Prop. 2003/04:80 82 I detta avseende uttalade regeringen följande i förordningsmotiven (Fm Prop. 2003/04:80 2000:3 s. 61). Gränsen för det svenska gruppundantaget sätts till 35 procent bl.a. i syfte att främja en sund konkurrens i hela Sverige. Samtidigt upphör det särskilda svenska gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln att gälla. Den nyordning som nu sker för den svenska marknaden har lett till slutsatsen att det nya svenska gruppundantaget för vertikala avtal bör gälla under fem år. Regeringens intention är att de svenska reglerna efter femårsperioden fullt ut skall anpassas till EG:s gruppundantag på området. En utvärdering skall dock dessförinnan göras av Konkurrensverket i fråga om de effekter detta kan ha främst med avseende på servicen i glesbygd Vertikala avtal inom motorfordonssektorn Ett svenskt gruppundantag gäller även för vertikala avtal inom motor- fordonssektorn, om avtalen avser villkoren för parternas inköp, för- säljning eller återförsäljning av nya motorfordon, reservdelar för motor- fordon eller reparations- och underhållstjänster för sådana fordon. Det svenska gruppundantaget innehåller inga nämnvärda materiella avvikel- ser i förhållande till kommissionens motsvarande gruppundantag. Horisontella samarbeten Typiska horisontella avtal, dvs. samarbetsformer mellan företag i samma led, som har övervägande positiva effekter är specialiseringsavtal och avtal mellan företag om forskning och utveckling. Specialiseringsavtal Avtal om specialisering av produktion bidrar i allmänhet till att förbättra produktionen eller distributionen av varor, eftersom de berörda företagen kan koncentrera sig på tillverkning av vissa varor och följaktligen arbeta mer effektivt och erbjuda varorna till lägre priser. Specialiseringsavtal för att tillhandahålla tjänster kan i allmänhet också sägas ge upphov till liknande förbättringar. Gruppundantag för specialiseringsavtal gäller under förutsättning att de deltagande företagens sammanlagda marknads- andel inte överstiger 20 procent av den relevanta marknaden. Inga nämn- värda svenska materiella avvikelser finns i det svenska gruppundantaget jämfört med kommissionens gruppundantag. Avtal om forskning och utveckling Gruppundantag finns även för avtal mellan två eller flera företag om vill- koren för hur dessa företag skall bedriva

a)

gemensam forskning och utveckling avseende varor eller metoder och gemensamt utnyttjande av resultaten av denna forskning och utveck- ling,

b)

gemensamt utnyttjande av resultaten av sådan forskning och ut- veckling avseende produkter eller metoder som bedrivits gemensamt inom ramen för ett tidigare ingånget avtal mellan samma parter, eller

c)

gemensam forskning och utveckling avseende varor eller metoder utan gemensamt utnyttjande av resultaten.

83 Enligt artikel 4 i kommissionens motsvarande förordning gäller vissa tröskelvärden för marknadsandel och undantagets varaktighet. Den viktigaste skillnaden mellan kommissionens gruppundantag och det svenska motsvarande gruppundantaget är följande. Enligt kommis- sionens gruppundantag gäller att, om de deltagande företagen inte är konkurrerande företag, undantaget skall gälla så länge som forsknings- och utvecklingsprojektet pågår. I det svenska gruppundantaget gäller däremot undantag under tiden projektet pågår, oavsett om företagen är konkurrenter. Skillnaden har motiverats på följande sätt. Forsknings- och utvecklingsarbetet i svenska företag är inte i samma utsträckning som i andra länder kopplat till verksamheten inom universitet och högskolor. Vanligen torde det vara de större företagen på marknaden som bedriver forsknings- och utvecklingsarbete. Inte sällan bedrivs sådant arbete även inom ramen för olika branschorganisationer. Forsknings- och utvecklingsarbete är värdefulla inslag i en dynamisk ekonomi. Det finns anledning att inta en liberal hållning till forsknings- och utvecklings- arbete. Mot denna bakgrund bör även fortsättningsvis konkurrerande till- verkare jämställas med icke konkurrerande tillverkare i det svenska gruppundantaget. Avtal inom försäkringssektorn I Sverige infördes år 1996 ett gruppundantag för vissa avtal inom för- säkringssektorn. Det svenska gruppundantaget innehöll inte några nämn- värda materiella avvikelser i förhållande till kommissionens motsvarande gruppundantag. Kommissionens gruppundantag har under år 2003 ersatts av en helt ny kommissionsförordning om gruppundantag inom nämnda sektor. I linje med detta har regeringen ersatt det tidigare gruppundantaget med en ny förordning om gruppundantag för avtal inom försäkringssektorn. Förordningen trädde i kraft den 1 augusti 2003 och innehåller inte några nämnvärda materiella avvikelser i förhållande till det nya EG-gruppundantaget.

Avtal om tekniköverföring Det svenska gruppundantaget för avtal om tekniköverföring infördes år 1996 och ersatte det tidigare gällande gruppundantaget för patentlicens- och know-howlicensavtal. Gruppundantaget för tekniköverföring gäller rena patentlicensavtal, rena know-howlicensavtal, blandade patent- och know-howlicensavtal och avtal som innehåller anknutna bestämmelser om andra immateriella rättigheter än patent (särskilt varumärken, rättig- heter avseende mönster eller modeller och upphovsrätt t.ex. i fråga om datorprogram). Bara två företag får vara parter i avtalet. Gruppundantaget innehåller inga nämnvärda avvikelser från kommis- sionens motsvarande gruppundantag. Avtal om viss taxisamverkan Enligt 18 e § första stycket konkurrenslagen gäller förbudet i 6 § samma lag inte för ett skriftligt avtal mellan taxiföretag eller mellan en beställ- Prop. 2003/04:80 84 ningscentral och taxiföretag om avtalet 1. avser gemensam transport- Prop. 2003/04:80 verksamhet genom samverkan i en beställningscentral eller på annat sätt i syfte att uppnå effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska för- delar, 2. behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice, och 3. omfattar högst 40 taxifordon. I 18 e § andra stycket anges situationer när undantaget i första stycket samma lagrum inte gäller. Vidare finns ett särskilt gruppundantag för avtal om viss taxi- samverkan (SFS 2000:1029). Undantaget är tillämpligt i den mån undantag inte är föreskrivet enligt den generella regeln i 18 e § konkur- renslagen, och gäller under de villkor som anges i förordningen. Vad som under närmare angivna omständigheter undantas har avseende på till en början gemensam marknadsföring. Vidare gäller det uppsägningstid som inte överstiger sex månader från uppsägningstillfället eller, i fråga om en ekonomisk förening, villkor att uppsägning inte får göras förrän efter viss tid efter inträdet, om tiden inte uppgår till sex månader eller mer. Ytter- ligare handlar det om skyldighet för ett anslutet taxiföretag att utföra kör- uppdrag och ställa bilar till förfogande i enlighet med fastställd service- nivå. Föreskrifterna omfattar också skyldighet för ett anslutet taxiföretag att under avtalstiden inte konkurrera med den gemensamma transport- verksamheten samt att överlåta sina affärsförbindelser, inklusive rätten att fastställa priset till kund, till beställningscentralen.

10.1.4

Gruppundantag i andra länder inom EU

Vid sidan av Sverige har även Danmark och Spanien nationella grupp- undantag. Enligt uppgift saknas nationella gruppundantag i Italien, Finland och Belgien. Även övriga ej nämnda medlemsstater torde sakna sådana gruppundantag.

10.2

Artikel 29 i förordningen

10.2.1

Förslaget till rådet

Kommissionen föreslog att det bemyndigande som sker från rådet till kommissionen genom olika förordningar på respektive område i stället skulle ske genom ett generellt bemyndigande i den nya tillämpnings- förordningen. I artikel 28 föreslogs därför kommissionens befogenhet utformad så att den skulle avse att anta gruppundantagsförordningar och på vilka villkor. Kommissionen motiverade förslaget på följande sätt. Genom grupp- undantagen blir det lättare för företagen att bedöma sitt handlande. Genom kommissionens tillkännagivanden och riktlinjer klargörs reglernas tillämpning. Som ett komplement till den nuvarande reformen åtar sig kommissionen att göra ökade insatser på detta område. I kraft av artikel 28 i förslaget till förordning tilldelas kommissionen behörighet att anta gruppundantagsförordningar. Genom denna behörighet kommer det 85 att säkerställas att kommissionen har möjlighet att reagera tillräckligt Prop. 2003/04:80 snabbt på nya utvecklingstendenser och förändrade marknadsvillkor.

10.2.2

Den slutliga utformningen av förordningen

Kommissionens förslag godtogs emellertid ej av rådet, som inte ville ge kommissionen den mer vida befogenhet att utfärda gruppundantag som den föreslagit. Punkt 10 av ingressen till förordningen lyder därför enligt följande. (10) Förordningar, såsom (EEG nr19/65 (1), (EEG) nr 2821/71 (2), (EEG) nr 3976/87 (3), (EEG) nr 1534/91 (4), eller (EEG) nr 479/92 (5), ger kommissionen befogenheter att genom en förordning tillämpa artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden. På de områden som definieras av sådana förordningar har kommissionen antagit och får fortsätta att anta förordningar om så kallade gruppundantag genom vilka den förklarar artikel 81.1 i för- draget icke tillämplig på kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden. Där avtal, beslut och samordnade förfaranden på vilka sådana förordningar är tillämpliga ändå har verkningar som är oförenliga med artikel 81.3 i fördraget bör kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter ha befogenheter att i ett enskilt fall åter- kalla rätten att omfattas av gruppundantagsförordningen. Kapitel IX, som har rubriken Förordningar om undantag, innehöll slutligen endast artikel 29. Den har följande lydelse. Artikel 29 Återkallelse i enskilda fall

1.

Om kommissionen på grundval av sin behörighet enligt en rådsförordning, såsom förordningarna nr (EEG) nr 19/65, (EEG) nr 2821/71, (EEG) nr 3976/87, (EEG) nr 1534/91 eller (EEG) nr 479/92, att tillämpa artikel 81.3 i fördraget genom en förordning har förklarat att artikel 81.1 i fördraget inte skall tillämpas på vissa kategorier av avtal, beslut av företagssammanslutningar eller samordnade förfaranden, får den, på eget initiativ eller till följd av ett klagomål, återkalla rätten att omfattas av en sådan undan- tagsförordning, om den konstaterar att ett avtal, beslut eller samordnat förfarande på vilket undantagsförordningen är tillämplig i ett visst fall har verkningar som är ofören- liga med artikel 81.3 i fördraget.

2.

Om avtal, beslut av företagssammanslutningar eller samordnade förfaranden på vilka en kommissionsförordning enligt punkt 1 är tillämplig i ett visst fall har verkningar som är oförenliga med artikel 81.3 i fördraget på en medlemsstats territorium, eller på en del av detta vilken uppvisar alla kännetecken på en avgränsad geografisk marknad, får konkurrensmyndigheten i denna medlemsstat återkalla undantaget enligt förordningen i fråga på det territoriet.

10.3

Systemet med gruppundantag från förbudet i 6 § konkurrenslagen

Regeringens bedömning: Systemet med gruppundantag från förbudet i 6 § konkurrenslagen bör behållas tills vidare.

Utredningens förslag: Det svenska systemet med gruppundantag av- skaffas. Kommissionens gruppundantagsförordningar tillämpas på avtal som kan ha en effekt på handeln mellan medlemsstater. Företagens behov av vägledning tillgodoses i övrigt genom kommissionens grupp- undantag och riktlinjer samt genom rättspraxis och Konkurrensverkets allmänna råd.

Remissinstanserna : Dessa är delade i tre läger. Den första grupperingen tillstyrker förslaget eller har ingen erinran eller mot- 86 svarande, i vart fall när det gäller allt väsentligt och med utgångspunkt i de intressen den enskilda instansen har att beakta e.d. Den andra grupperingen avstyrker utredningens förslag eller kan inte ansluta sig till det eller motsvarande. Några är tveksamma. Den tredje, minsta grupperingen avstår från att yttra sig eller kan inte ta ställning eller liknande. Den första grupperingen omfattar Stockholms tingsrätt, Helsingborgs tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Justitie- kanslern, Marknadsdomstolen, Kommerskollegium, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Lunds universitet, Konkurrensverket, Verket för innovationsystem, Bil Sweden, Motor- branschens Rikssförbund, Dagligvaruleverantörers Förbund,[REDACTED_EFTERNAMN] 

utan synpunkter eller liknande gör Riksdagens justitieombudsmän,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten,

Hovrätten för Övre Norrland, Stockholms tingsrätt, Helsingborgs tings-

rätt, Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Marknads-

domstolen,

Statskontoret,

Finansinspektionen,

Länsstyrelsen

i

Jönköpings län, Länsstyrelsen i Västra Götaland, Länsstyrelsen i Väst-

manlands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Juridiska fakultets-

nämnden vid Uppsala universitet, Lunds universitet, Konkurrensverket,

Verket för näringslivsutveckling NUTEK, Vinnova, Verket för innova-

tionssystem, Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll, Svenskt

Näringsliv,

Företagarna,

Svenska Bankföreningen,[REDACTED_EFTERNAMN]

 i annat fall riskerar företaget att bli bötfällt. Om företaget inte lämnar de begärda upplysningarna inom den angivna tidsfristen eller om upplysningarna är ofullständiga, skall kommissionen begära upplys- ningarna genom ett beslut. Av beslutet skall framgå vilka upplysningar som begärs, den tidsfrist som gäller och de påföljder som kan följa, om felaktiga eller ofullständiga upplysningar lämnas. Kommissionen är skyldig att samtidigt som den begär upplysningar av ett företag sända en kopia av begäran till den nationella konkurrensmyndigheten i det land där företaget har sitt säte. Motsvarande gäller i de fall kommissionen fattat ett beslut med en sådan begäran. Ett företag kan ha olika skäl att inte vilja lämna upplysningar. Ett sådant skäl kan vara att informationen i fråga kan leda till att affärs- Prop. 2003/04:80 107 hemligheter röjs. Den typen av invändningar mot att lämna upplysningar Prop. 2003/04:80 godtas emellertid inte, eftersom informationen skyddas hos kommissio- nen av sekretessbestämmelser. EG-rätten innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse som skyddar meddelanden mellan en advokat eller hans biträde och ett berört företag. I praxis har dock företag tillerkänts skydd för handlingar som omfattas av s.k. professional legal privilege. Den information som skyddas rör korrespondens mellan ett företag och en advokat, etablerad inom gemenskapen, eller hans biträde. Korresponden- sen skall ha tillkommit i anledning av att kommissionen inlett ett för- farande enligt förordning 17/62. Även korrespondens i ett tidigare skede kan omfattas av skyddet. Den måste då ha ett klart samband med de frågor kommissionens förfarande rör. Begränsningarna innebär bl.a. att skyddet inte omfattar korrespondens med en advokat som är etablerad utanför gemenskapen och heller inte med en advokat som har en befatt- ning i företaget (se mål 155/79 AM 

melse som föreslås i 53 b § att kronofogdemyndigheten har rätt att försegla företags-

lokaler, räkenskaper och affärshandlingar.

Som Riksskatteverket anför har kronofogdemyndigheten redan i dag,

med stöd av reglerna i utsökningsbalken, befogenhet att vidta behövliga

åtgärder när handräckning lämnas. Det kan trots det, som verket anför,

finnas skäl för att också uttryckligen ange detta i konkurrenslagen.

Emellertid är det så att det på nuvarande beredningsunderlag inte möjligt

att fullt ut överblicka konsekvenserna av att på det föreslagna sättet lyfta

ut delar av vad som skall gälla från utsökningsbalkens systematik.

Genom den i konkurrenslagen och 1994 års lag valda tekniken att

hänvisa till de bestämmelser i utsökningsbalken som är tillämpliga på

sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken, görs ett antal

bestämmelser i utsökningsbalken och utsökningsförordningen tillämpliga

på kronofogdemyndighetens medverkan i inspektioner enligt konkurrens-

rätten (se prop. 1993/94:211 s. 1718). Det är inte möjligt att nu bedöma

vad konsekvenserna t.ex. för reglerna i 18 kap. utsökningsbalken om

överklagande av kronofogdemyndighetens beslut skulle bli om den

materiella regeln för myndigheten överförs från utsökningsbalken till

konkurrenslagen.

Enligt regeringens mening bör därför lagregleringen av vad som skall

gälla beträffande handräckning av kronofogdemyndigheten ske genom

att det i konkurrenslagen införs en bestämmelse med i huvudsak

motsvarande innehåll som 4 § 1994 års lag.

Verket har vidare, bl.a. med anledning av att kommissionen enligt den

nya tillämpningsförordningen har givits befogenhet att försegla lokaler

m. m. (artikel 20.2 d), föreslagit att det i konkurrenslagen tydliggörs när

det är kronofogdemyndigheten som skall försegla eller vidta andra

åtgärder respektive när det är kommissionen som skall göra det. Av skäl

som redovisats ovan bör det inte i konkurrenslagen införas regler som så

att säga dubblerar vad som anges i rådsförordningen. I de fall kommis-

sionen med stöd av artikel 20.2 beslutar om försegling, lär det inte bli

aktuellt för kronofogdemyndigheten att vidta motsvarande åtgärd. Den

EG-rättsliga regleringen torde alltså i praktiken komma att innebära en

inskränkning i de åtgärder som kronofogdemyndigheten kan behöva

vidta för att inspektionen skall kunna genomföras.

Vad ovan anförts, och vad som sägs i följande avsnitt, innebär att 1994

års lag inte i något avseende kommer att reglera vad som skall gälla inom

tillämpningsområdet för den nya förordningen. Lagen kommer fortsätt-

ningsvis att tillämpas i första hand vid undersökningar som beslutas

enligt den rådets förordning som, från och med den 1 maj 2004, ersätter

rådets förordning (EEG) nr 4064 av den 21 september 1989 om kontroll

av företagskoncentrationer. I vilken mån det kan bli aktuellt att tillämpa

lagen i ärenden enligt de i 5 § uppräknade förordningarna på

transportområdet har utredningen inte berört i sitt delbetänkande. Den

frågan kommer att tas upp i nästa etapp av utredningsarbetet. Även om

mycket redan nu talar för att hänvisningen till transportförordningarna

bör tas bort, avser regeringen att återkomma till den frågan när den är

vederbörligen beredd.

117

Undersökningar hos andra än det berörda företaget

Prop. 2003/04:80

Förordningen innehåller som nämnts den nyheten att kommissionens undersökning kan ske även i privata utrymmen. I artikel 21 finns bestämmelser om kommissionens rätt att företa inspektioner i andra lokaler än hos det företag eller den företagssammanslutning som berörs. Om rimlig misstanke finns om att räkenskaper eller andra affärs- handlingar som har samband med föremålet för inspektionen och som kan vara av betydelse för att bevisa en allvarlig överträdelse av artikel 81 eller 82 förvaras i andra lokaler, på annan mark eller i andra transport- medel, får kommissionen genom beslut beordra att en inspektion genom- förs där. Ett sådant beslut gäller direkt i medlemsstaterna och får enligt artikel 21.3 andra stycket inte ifrågasättas av en nationell rättslig myndighet. Det kan alltså inte komma i fråga att i svensk rätt föreskriva någonting ytterligare beträffande kommissionens beslut. Förordningen föreskriver emellertid i artikel 21.3 första stycket att ett sådant beslut av kommissionen inte kan genomföras utan förhands- godkännande från den nationella rättsliga myndigheten i den berörda medlemsstaten. Kriterierna för prövningen är de som framgår av artikel 21.3 i förordningen. Myndigheten skall sålunda kontrollera att kommis- sionens beslut är fattat i vederbörlig ordning och att de planerade tvångs- åtgärderna varken är godtyckliga eller alltför långtgående i förhållande till framförallt hur allvarlig den misstänkta överträdelsen är, betydelsen av den bevisning som avses, det berörda företagets medverkan och den rimliga sannolikheten för att de räkenskaper och affärshandlingar som inspektionen avser förvaras i de lokaler för vilka bemyndigande begärs. Myndigheten får, direkt eller via medlemsstatens konkurrensmyndighet, be kommissionen om närmare förklaringar i de avseenden som krävs för att den skall kunna kontrollera att de planerade tvångsåtgärderna är proportionella. Som nämnts får myndigheten dock inte ifrågasätta att en inspektion behövs och inte heller begära att få tillgång till uppgifter i kommissionens handlingar i ärendet. Lagenligheten hos kommissionens beslut kan prövas endast av EG-domstolen.

Vad som föreskrivs i artikel 21.3 innebär en nyordning som kräver reglering på nationell nivå i Sverige. I första hand måste det bestämmas vilken nationell rättslig myndighet som skall pröva frågor om förhands- godkännande. I förordningen används uttrycket nationell rättslig myndighet, vilket tyder på att det inte måste vara en domstol. Det finns alltså ett visst utrymme för olika lösningar på nationell nivå. De resone- mang som har förts kring regleringen tyder på att det är en domstols- prövning man har haft i tankarna när bestämmelserna har utformats. Förhandsgodkännandets karaktär är emellertid sådan att det för svenska förhållanden inte framstår som självklart att uppgiften bör läggas på en domstol. Huruvida en inspektion skall ske får inte prövas. I stället skall prövningen inriktas på frågan om planerade tvångsåtgärder är proportio- nerliga. Därutöver skall kontrolleras att kommissionens beslut är formellt i sin ordning. I realiteten synes sålunda frågan främst gälla om hand- räckning med tvång skall tillåtas. Sådana frågor handläggs i Sverige normalt av kronofogdemyndigheten. De konkurrensrättsliga bedöm- ningar som kan bli nödvändiga torde emellertid kronofogdemyndig- heterna inte ha någon närmare erfarenhet av. Till detta kommer de 118 ingripande verkningarna av kommissionens beslut, som kan antas vara Prop. 2003/04:80 motivet för den särskilda regleringen i artikel 21.3. Regeringen anser därför, liksom utredningen, att frågor om förhandsgodkännande bör prövas av Stockholms tingsrätt, som får erfarenhet av liknande frågor vid sin prövning av Konkurrensverkets ansökningar enligt 47 och 48 §§ kon- kurrenslagen. Kriterierna för prövningen av frågan huruvida förhandsgodkännande skall lämnas är angivna i förordningen. Dessutom finns rättspraxis från EG-domstolen, främst domarna i målen Hoechst och Roquette Frères, (se vidare författningskommentaren avsnitt 17.1). Det kan, som utredningen konstaterar, inte komma i fråga att därutöver införa några nationella bestämmelser om prövningen. Ett särskilt spörsmål är hur frågor om förhandsgodkännande skall anhängiggöras. Förordningen föreskriver inte vem som skall vara sökande. Det förefaller dock naturligt att det är Konkurrensverket som i sin egenskap av nationell konkurrensmyndighet bistår kommissionen med detta. Också i dessa fall följer kommissionens och Konkurrensverkets befogenheter vid själva inspektionen av förordningen. Således föreskrivs i artikel 21.4 att kommissionens tjänstemän skall ha de befogenheter som anges i artikel 20.2 a, b och c. Vidare sägs att i artikel 21.4 att artikel 20.5 och 20.6 skall gälla i tillämpliga delar. Av hänvisningen till artiklarna 20.2 och 20.5 följer att det inte heller i dessa fall är aktuellt att i konkurrenslagen införa bestämmelser om vilka befogenheter kommissionens och konkurrensverkets tjänstemän har vid genomförandet av inspektionen (jfr avsnitt 12.3.1). Det kan vidare noteras att det av hänvisningen till artikel 20.2 a, b, och c följer att kommissionen inte har befogenhet i dessa fall att försegla lokaler m.m. eller att begära muntliga förklaringar (artikel 20.2 d och e). Fråga uppstår därmed om det finns anledning att, som Riksskatteverket föreslagit, införa ett undantag av innebörd att inte heller kronofogde- myndigheten får försegla lokaler m.m. i dessa fall. Regeringen gör där- vidlag följande överväganden. Vid inspektioner i privata utrymmen torde det bli mindre vanligt före- kommande att undersökningen tar sådan tid att något behov av försegling uppstår. Det kan dock inte uteslutas. Vid undersökningar i andra lokaler är det svårare att förutse vilka behov som kan uppstå i det hänseendet, men det kan självfallet inte uteslutas att omständigheterna i enskilda fall är sådana att ett behov av försegling är för handen. Även om försegling typiskt sett inte är en åtgärd som vidtas för att råda bot på att den som är föremål för inspektionen motsätter sig densamma (jfr artikel 20.6), så får det anses ankomma på Sverige att bidra till att inspektioner som kommissionen beslutat om kan genomföras på ett effektivt sätt. Det förhållandet att kommissionen inte givits befogenhet att försegla privata utrymmen etc. förändrar inte den saken. På grund härav finner regeringen inte skäl att inskränka de åtgärder som krono- fogdemyndigheten kan vidta med stöd av reglerna i utsökningsbalken. 119 Undersökning på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU Enligt artikel 22.1 i förordningen får medlemsstaternas konkurrens- myndigheter företa inspektioner eller andra undersökningsåtgärder enligt nationell lag på uppdrag av en myndighet i en annan medlemsstat inom EU för att konstatera om det föreligger en överträdelse av artikel 81 eller artikel 82 i EG-fördraget.

Av förordningen framgår inte att själva uppdraget från en annan kon- kurrensmyndighet skulle ha en sådan stark ställning som ett kommis- sionsbeslut, vars lagenlighet endast får prövas av EG-domstolen. Därmed torde ett nytt beslut i Sverige om genomförande av en undersökning be- höva komplettera den andra myndighetens begäran. Ett sådant beslut om undersökning, vilket även kan omfatta handräckning och användning av tvångsåtgärder i anslutning till undersökningen, bör liksom i fråga om Konkurrensverkets egna undersökningar fattas av domstol. Som utred- ningen funnit kan detta lämpligen åstadkommas genom att konkurrens- lagens regler om undersökningar görs tillämpliga även på under- sökningar som utförs på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat. Artikel 22.1 talar inte bara om inspektioner utan också om andra undersökningsåtgärder. Det bör därför, som utredningen föreslagit, även införas en möjlighet för Konkurrensverket att meddela ålägganden enligt 45 § konkurrenslagen som bistånd till konkurrensmyndigheter i andra medlemsstater. Den nu föreslagna regleringen påverkar inte samarbetet med konkur- rensmyndigheter utanför EU (se 56 a och 56 b §§ konkurrenslagen). Undersökning på begäran av kommissionen Idag gäller att Konkurrensverket enligt artikel 13 i förordning 17/62 skall genomföra de undersökningar som kommissionen anser nödvändiga eller som den har beslutat om. För sådana undersökningar krävs inget beslut av Stockholms tingsrätt. I artikel 22.2 i den nya tillämpningsförordningen föreskrivs på motsvarande sätt att medlemsstaternas konkurrens- myndigheter på begäran av kommissionen skall genomföra de inspek- tioner som kommissionen anser nödvändiga enligt artikel 20.1 eller som den har beslutat om enligt artikel 20.4. I artikel 22.2 stadgas vidare uttryckligen, till skillnad från vad som är fallet i förordning 17/62, att de tjänstemän hos medlemsstatens konkur- rensmyndighet som har till uppgift att genomföra inspektionen skall ut- öva sina befogenheter i enlighet med nationell lagstiftning. Utredningen har föreslagit att motsvarande ordning som beträffande undersökningar på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan med- lemsstat skall gälla i dessa fall, dvs. att undersökningen skall föregås av ett beslut av Stockholms tingsrätt. Det kan, enligt regeringens mening, med fog ifrågasättas om det är förenligt med EG-rätten att införa en ordning som innebär att under- sökningen endast får genomföras om Stockholms tingsrätt finner att för- utsättningarna enligt 47 § konkurrenslagen är uppfyllda. Möjligen skulle så kunna vara fallet i de, allt mer sällsynta, fall där kommissionen inte Prop. 2003/04:80 120 fattat något formellt beslut om undersökningen. Å andra sidan framstår Prop. 2003/04:80 behovet av föregående domstolsprövning inte som särskilt starkt i dessa fall eftersom företaget i fråga, utan att riskera någon påföljd, kan vägra att underkasta sig undersökningen. I de fall kommissionen har beslutat om undersökningen torde ut- rymmet för den nationella domstolens prövning inte vara större än vad som följer av artikel 20.7 och 20.8, dvs. ta sikte på användandet av tvångsåtgärder och bland annat inte innefatta någon prövning av behovet av undersökningen. Vid sådant förhållande bör det inte införas en ord- ning som innebär att Stockholms tingsrätt skall pröva mot 47 § konkur- renslagen om undersökningen skall få genomföras eller ej. Vad som däremot torde krävas är bestämmelser som reglerar vad som följer av artikel 22.2 andra meningen, nämligen att Konkurrensverkets personal skall utöva sina befogenheter i enlighet med nationell lag- stiftning. Det som behövs är alltså en koppling till de bestämmelser i konkur- renslagen som reglerar Konkurrensverkets med fleras befogenheter vid undersökningar. Detta kan lämpligen åstadkommas genom en ny paragraf i lagen som anger vilka bestämmelser i konkurrenslagen som skall tillämpas när verket genomför en undersökning på begäran av kommissionen. De bestämmelser som bör göras tillämpliga får anses vara reglerna om Konkurrensverkets befogenheter vid själva undersökningen, om rätt för företaget att tillkalla juridiskt biträde, om handräckning, om skydd för meddelanden mellan en advokat och ett företag, om företagshemligheter samt om proportionalitet, dvs. huvudsakligen 5156 §§. Den närmare avgränsningen av vilka bestämmelser i konkurrenslagen som bör ges tillämpning liksom de lagtekniska övervägandena redovisas i författningskommentaren (avsnitt 17.1). I artikel 22.2 talas endast om inspektioner som skall genomföras av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och inte, som i artikel 22.1, också om andra undersökningsåtgärder. Detta torde ha sin förklaring i att kommissionen enligt artiklarna 18 och 19 har befogenhet att inhämta upplysningar och muntliga redogörelser i samtliga medlemsstater. Så är i och för sig fallet även vad avser inspektioner men de skäl i form av praktiska överväganden som torde ligga bakom ordningen med inspektioner genomförda av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter gör sig inte gällande med alls samma styrka när det är frågan om andra undersökningsåtgärder. På grund härav, och mot bakgrund av den avfatt- ning som artikel 22 har, finner regeringen, till skillnad från utredningen, inte skäl att införa en möjlighet för Konkurrensverket att utfärda ålägganden enligt 45 § konkurrenslagen på begäran av kommissionen. 121 Prop. 2003/04:80 13 Samarbete inom nätverket

13.1

Nuvarande ordning

Den nya tillämpningsförordningen ersätter rådets förordning 17/62. Den förordningen innehåller bestämmelser om kommissionens och de nationella myndigheternas behörighet att tillämpa artiklarna 85 och 86 (nuvarande artiklarna 81 och 82) i EG-fördraget (artikel 9), om sam- verkan mellan kommissionen och medlemsstaternas myndigheter (artikel 10) samt om kommissionens rätt att få upplysningar från medlems- staterna och från företag och företagssammanslutningar (artikel 11). Kommissionen har utfärdat ett meddelande om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter för hand- läggning av ärenden som omfattas av artiklarna 85 och 86.

13.2

Nätverket enligt förordningen

13.2.1

Vitboken

I vitboken sägs bl.a. följande.

Hittills har samarbetet mellan kommissionen och de nationella konkur-

rensmyndigheterna byggt på pragmatiska kriterier och det har i praktiken

begränsats av kommissionens monopol på att tillämpa artikel 81.3.

Det kan visa sig att en nationell konkurrensmyndighet stöter på svårig-

heter vid behandlingen av ett klagomål som innebär utredningar i flera

medlemsstater. Omvänt kan kommissionen få ett ärende till behandling,

vars effekter i huvudsak är koncentrerade till en enda medlemsstat. I

sådana situationer skulle den effektivaste lösningen vara att den myndig-

het som behandlar ärendet överlämnar det för handläggning till den

myndighet som är bäst lämpad för det. Detta förutsätter att den myndig-

het till vilken ett ärende överlämnas direkt kan använda alla handlingar i

ärendet som bevismedel. För närvarande utgör artikel 20 i förordning

17/62 ett hinder för konkurrensmyndigheterna att använda upplysningar

som översänts från kommissionen som bevismedel.

Den nya förordningen om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i för-

draget bör ge kommissionen möjlighet att, när den konstaterar att effek-

terna i ett ärende främst uppstår på nationell nivå, översända hela akten,

inbegripet konfidentiell information, till den behöriga myndigheten i den

medlemsstat där effekterna av det angripna förfarandet uppstår, så att

denna kan fortsätta undersökningen och direkt använda all översänd

information som bevismedel. Omvänt, om en nationell myndighet vid sin

undersökning kommer fram till att ett ärende har gemenskapsdimension

och kräver att kommissionen ingriper, bör denna myndighet kunna över-

sända akten till kommissionen. Den enda begränsning som bör behållas

122

är den som följer av det ursprungliga uppdraget. Således får upplysningar endast användas för det ändamål de inhämtats för och för tillämpningen av artiklarna 81 och 82, eller eventuellt den nationella konkurrens- lagstiftningen, beroende på vilken myndighet som utfört undersökningen. Kompensationen för denna utvidgning av användningen av upplys- ningar bör vara att det i den nya förordningen införs en princip som ute- sluter dubbla påföljder. Det bör införas en skyldighet för medlemsstaternas konkurrens- myndigheter att underrätta kommissionen om alla fall av tillämplighet av artiklarna 81 och 82, vilket motsvarar kommissionens skyldighet enligt artikel 10 i den nuvarande förordningen. Underrättelsen bör göras när ett förfarande inleds och innan det avslutas. Den information och det informationsutbyte som kan äga rum med de nationella myndigheterna bör garantera konkurrenspolitikens enhetlighet, utan att det blir nöd- vändigt att tillgripa auktoritära metoder för konfliktlösning vid tillämp- ningen av gemenskapsrätten. Kommissionen kommer emellertid att be- hålla möjligheten att frånta konkurrensmyndigheterna deras behörighet med stöd av en mekanism som motsvarar artikel 9.3 i den nuvarande för- ordning 17/62. För att säkerställa att förfarandena enligt gemenskaps- rätten och förfarandena enligt nationell rätt är enhetliga bör dessutom föreskrivas en skyldighet för de nationella myndigheterna att på eget initiativ eller på kommissionens begäran underrätta kommissionen om de förfaranden de handlägger enligt nationell rätt, vilka kan inverka på för- faranden på gemenskapsnivå. Kommissionen bör förbättra informationen till potentiella klagande om sina åtgärder. Eftersom kommissionen enligt rättspraxis tillerkänts möj- lighet att fastställa prioriteten för ingripandena mot överträdelser med stöd av begreppet tillräckligt gemenskapsintresse, förefaller det i dag nödvändigt att precisera detta begrepp i ett tillkännagivande, så att klagandena lättare kan avgöra till vilken instans, dvs. nationell eller gemenskapens, de bör ställa sitt klagomål. Detta tillkännagivande skall ge klaganden vägledning till vilken instans han bör inge sitt klagomål.

13.2.2

Artiklarna 11, 12 och 13 i förordningen

Artikel 11 i förordningen reglerar samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, artikel 12 i förordningen rör informationsutbyte och artikel 13 i förordningen reglerar avbrytande eller avslutande av förfaranden. Artikel 11 i förordningen lyder: Artikel 11 Samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter 1. Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter skall tillämpa gemen- skapens konkurrensregler i nära samarbete. 2. Kommissionen skall till medlemsstaternas konkurrensmyndigheter översända kopior av de viktigaste handlingarna som den har inhämtat i syfte att tillämpa artiklarna 7, 8, 9, 10 och 29.1. På begäran av en medlemsstats konkurrensmyndighet skall kommissionen till den överlämna en kopia av andra befintliga dokument som är nöd- vändiga för att bedöma ärendet. Prop. 2003/04:80 123

3. Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter skall, när de tillämpar artikel 81 eller

Prop. 2003/04:80

artikel 82 i fördraget, skriftligen meddela kommissionen före eller utan dröjsmål efter

påbörjandet av den första formella utredningsåtgärden. Denna information får göras till-

gänglig för konkurrensmyndigheterna i de andra medlemsstaterna.

4.

Senast 30 dagar innan ett beslut fattas med åläggande om att upphöra med en överträdelse, om godtagande av åtaganden eller om återkallelse av ett undantag enligt en förordning om gruppundantag, skall medlemsstaternas konkurrensmyndigheter underrätta kommissionen. I detta syfte skall de till kommissionen översända en sam- manfattning av ärendet, det planerade beslutet, eller, i avsaknad av sådant, andra dokument av vilket den planerade åtgärden framgår. Denna information får också göras tillgänglig för de andra medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. På begäran av kom- missionen skall den handläggande konkurrensmyndigheten till kommissionen över- lämna andra dokument som konkurrensmyndigheten innehar och som är nödvändiga för att bedöma ärendet. Den information som lämnas till kommissionen får göras tillgänglig för de övriga medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Nationella konkurrens- myndigheter kan också inbördes utbyta information som är nödvändig för bedömningen av ett fall som de behandlar enligt artikel 81 eller artikel 82 i fördraget.

5.

Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter får rådgöra med kommissionen i alla ärenden som gäller tillämpning av gemenskapsrätten.

6.

Om kommissionen inleder ett förfarande i syfte att fatta ett beslut enligt kapitel III, fråntas medlemsstaternas konkurrensmyndigheter sin behörighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget. Om konkurrensmyndigheten i en medlemsstat redan handlägger ett ärende, skall kommissionen inleda ett förfarande endast efter att ha samrått med den nationella konkurrensmyndigheten.

Artikel 12 i förordningen lyder: Artikel 12 Informationsutbyte 1. Vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget skall kommissionen och med- lemsstaternas konkurrensmyndigheter vara behöriga att till varandra översända all information om faktiska eller rättsliga omständigheter, även konfidentiella uppgifter, och att använda dem som bevisning.

2.

Information som utbyts skall endast användas som bevisning i syfte att tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget och beträffande den sakfråga för vilken den inhämtades av den översändande myndigheten. Om emellertid nationell konkurrensrätt tillämpas på samma ärende och parallellt med gemenskapens konkurrensrätt samt inte leder till ett annorlunda resultat, kan den information som utbytts enligt denna artikel också användas vid tillämpningen av nationell konkurrensrätt.

3.

Information som utbytts enligt punkt 1 kan endast användas som bevismedel för att ålägga fysiska personer påföljder om

det i den översändande myndighetens lagstiftning förutses påföljder av liknande slag i samband med överträdelser av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget eller, om så inte är fallet,

informationen har inhämtats på ett sätt som respekterar samma nivå av skydd av fysiska personers rätt till försvar som föreskrivs enligt de nationella bestämmelser som gäller för den mottagande myndigheten. I detta fall får den mottagande myndigheten dock inte använda den utbytta informationen för att utdöma frihetsstraff.

Artikel 13 lyder: Artikel 13 Avbrytande eller avslutande av förfaranden 1. När ett klagomål har anhängiggjorts vid konkurrensmyndigheter i två eller flera medlemsstater eller när konkurrensmyndigheter i två eller flera medlemsstater har inlett ett förfarande på eget initiativ enligt artikel 81 eller artikel 82 i fördraget avseende samma avtal, beslut av en företagssammanslutning eller samordnade förfarande, utgör det faktum att en myndighet handlägger ärendet ett tillräckligt skäl för de övriga myndigheterna att avbryta sitt förfarande eller avvisa klagomålet. Kommissionen får också avvisa ett klagomål på den grunden att det handläggs av en konkurrensmyndighet i en medlemsstat. 2. När ett klagomål har anhängiggjorts vid en medlemsstats konkurrensmyndighet eller kommissionen avseende ett avtal, beslut av en företagssammanslutning eller sam- ordnat förfarande som redan har handlagts av en annan konkurrensmyndighet, får klagomålet avvisas. 124

13.2.3

Samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter

Förordningen bygger på parallella kompetenser. Kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna har behörighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget fullt ut beträffande ärenden som på- verkar handeln mellan medlemsstaterna. Att tillämpa de EG-rättsliga reglerna innebär att man har ett perspektiv som går utöver en enda medlemsstat och beaktar de effekter ett ärende kan ha också utanför det landets territorium. Av ingressen (punkt 15) till förordningen framgår följande. Kommis- sionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör tillsammans bilda ett nätverk av offentliga myndigheter som tillämpar gemenskapens konkurrensregler i nära samarbete. Det är därför nödvändigt att skapa mekanismer för information och samråd. Kommissionen kommer i nära samarbete med medlemsstaterna att fastställa och se över närmare former för samarbete inom nätverket. Kommissionen kommer med anledning av förordningen att utarbeta ett antal meddelanden och tillkännagivanden avseende bl.a.

det direkt tillämpliga undantaget (artikel 1 i förordningen),

samhandelskriteriet (artikel 3 i förordningen),

kommissionens hantering av klagomål (artiklarna 

710 i förord- ningen) och

samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrens- myndigheter (artikel 11 i förordningen).

Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter har bildat ett nätverk, European Competition Network (ECN). I nätverket diskute- ras bl.a. hur samarbetet mellan konkurrensmyndigheterna skall fungera i praktiken. Fyra arbetsgrupper med deltagare från de nationella konkur- rensmyndigheterna och kommissionen har under våren 2003 arbetat med ett underlag för kommissionens tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. I anslut- ning till detta tillkännagivande kommer medlemsstaternas konkurrens- myndigheter, för svenskt vidkommande Konkurrensverket, att i en deklaration förbinda sig att följa de principer som kommer till uttryck i meddelandet. En fråga som diskuteras flitigt inom ECN, och som också kommer att behandlas i kommissionens tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, är fördel- ningen av ärenden. Denna fråga har även behandlats av företrädare för kommissionen i artiklar och pressmeddelanden. Syftet med en fördelning av ärenden är att främja ett effektivt skydd för konkurrensen, undvika dubblering av kontrollen och förhindra s.k. forum shopping (med detta begrepp avses att ett berört företag söker få ärendet behandlat i den medlemsstat vars regelsystem är fördelaktigast för företaget). Kriterier som har betydelse vid fördelning av ärenden skall anges i kommissionens tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och medlems- staternas konkurrensmyndigheter. Tanken är att tillkännagivandet skall vara vägledande för företagen och konkurrensmyndigheterna. Flera Prop. 2003/04:80 125 kriterier har betydelse vid fördelning av ärenden. De kriterier som har framhållits är

var effekterna (faktiska och potentiella) av en överträdelse uppstår,

vilka möjligheter en konkurrensmyndighet har att utreda en eventuell överträdelse (bl.a. samla in bevis), eventuellt med bistånd av andra konkurrensmyndigheter,

hur effektivt en myndighet kan få överträdelsen att upphöra och om myndigheten vid behov kan få en sanktion/påföljd utdömd som tar hänsyn till omfattningen av överträdelsen.

Andra frågor som diskuteras är vilka ärenden som bör handläggas av kommissionen och i vilka fall det kan bli aktuellt med parallella förfaranden. Fördelningen av enskilda ärenden är inte en fråga om kompetensfördelning utan endast ett sätt att fördela arbetet inom nät- verket. Troligen kommer kriterierna att justeras efter hand som erfaren- heter samlas inom nätverket. Av artikel 31 i förordningen framgår att ett företag inte kan överklaga fördelningen av ärenden till EG-domstolen. Förordningen bygger på parallella behörigheter och fördelningen av ärenden är endast ett sätt att fördela arbetet. När en myndighet hanterar ett ärende kommer andra myndigheter enligt en allmän princip att avstå från att göra detta sam- tidigt.

13.2.4

Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter

Utseendet av konkurrensmyndigheter regleras i artikel 35. Artikel 35 Medlemsstaternas utseende av konkurrensmyndigheter 1. Medlemsstaterna skall utse en eller flera konkurrensmyndigheter ansvariga för tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget på ett sådant sätt att bestämmelserna i denna förordning efterlevs effektivt. De åtgärder som är nödvändiga för att dessa myndigheter skall ha befogenhet att tillämpa dessa artiklar skall vidtas före den 1 maj 2004. De utsedda myndigheterna kan innefatta domstolar.

2.

Om verkställigheten av gemenskapens konkurrensrätt överlåts till nationella administrativa och rättsliga myndigheter får medlemsstaterna tilldela dessa myndigheter olika befogenheter och funktioner, oavsett om de är administrativa eller rättsliga

3.

Verkningarna av artikel 11.6 skall gälla för de myndigheter som medlemsstaterna har utsett, inbegripet domstolar som utövar funktioner i samband med förberedelse och antagande av sådana beslut som avses i artikel 5. Verkningarna av artikel 11.6 skall inte omfatta domstolar som ansvarar för överprövningen av sådana beslut som avses i artikel 5.

4.

Utan hinder av punkt 3 skall i den medlemsstat där en myndighet för antagandet av vissa former av beslut enligt artikel 5 väcker talan inför en rättslig myndighet som är åtskild från eller annan än den myndighet som väcker talan, och under förutsättning att villkoren i denna punkt är uppfyllda, verkningarna av artikel 11.6 begränsas till den myndighet som handlägger ärendet, vilken skall återkalla sin talan hos den rättsliga myndigheten när kommissionen inleder förfaranden, och detta återkallande skall leda till att de nationella förfarandena avslutas.

13.2.5

Sekretess

Sekretess behandlas i artikel 28 i förordningen. Artikeln lyder: Prop. 2003/04:80 126

Artikel 28 Sekretess

Prop. 2003/04:80

1.

Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 12 och 15 får upplysningar som har inhämtats enligt artiklarna 

1722 endast användas för det ändamål för vilket de har inhämtats.

2.

Utan att det påverkar det utbyte och den användning av upplysningar som anges i artiklarna 11, 12, 14, 15 och 27 får kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, deras tjänste- män, anställda och övriga personer som arbetar under dessa myndigheters övervakning liksom tjänstemän vid andra myndigheter i medlemsstaterna inte röja upplysningar som de har inhämtat eller utbytt med stöd av denna förordning och som är av sådant slag att de omfattas av sekretess. Denna skyldighet gäller också alla de företrädare för och experter från medlemsstaterna som deltar i möten med den rådgivande kommittén enligt artikel 14.

De i sammanhanget viktigaste reglerna i den svenska sekretesslagen (1980:100) torde vara följande bestämmelser. 1 kap. 3 § Gäller enligt denna lag sekretess för uppgift som förekommer hos viss myndighet, får uppgiften inte röjas för annan myndighet i andra fall än som anges i denna lag eller i lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar. Vad som sägs om myndighet i första stycket, 5 §, 13 och 14 kap. samt i särskilda bestämmelser i denna lag om överföring av sekretess mellan myndigheter gäller också i förhållandet mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag får inte röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. 4 kap. 5 § Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för upp- gift som hänför sig till

1.

åläggande enligt 56 a § konkurrenslagen (1993:20) eller

2.

undersökning enligt 56 b § konkurrenslagen,

om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förutsättning att uppgiften inte röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. 8 kap. 6 § Sekretess gäller, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i statlig myndighets verk- samhet, som består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt, för uppgift om

1.

enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs,

2.

andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärs- förbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verk- samhet.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen godkänt avtal härom med främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet, som avses i första stycket, för uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten för- fogar över på grund av avtalet. Föreskrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga om denna sekretess tillämpas i strid med avtalet. Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretess som har föreskrivits med stöd av första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. 127

13.3

Utseende av konkurrensmyndigheter, sekretess m.m.

Regeringens bedömning

Skyldigheten enligt förordningen för konkurrensmyndigheter att underrätta kommissionen om planerade beslut bör inte föranleda någon lagstiftningsåtgärd.

Nuvarande regler i sekretesslagen är tillräckliga också när den nya förordningen träder i kraft.

Regeringens förslag

Regeringen utser de organ som skall vara konkurrensmyndigheter enligt förordningens olika artiklar. En upplysning om detta intas i konkurrenslagen.

Särskild talerätt enligt nuvarande 23 § andra stycket skall inte finnas när Konkurrensverket har skrivit av ett ärende på grund av att en annan konkurrensmyndighet inom EU handlägger samma ärende.

Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med regeringens utom såvitt avser utseende av konkurrensmyndigheter enligt förordningens olika artiklar och behovet av ändringar i sekretesslagen.

Remissinstanserna: Marknadsdomstolen är tveksam till utredningens bedömning att det är tillräckligt att Marknadsdomstolen sänder en kopia av stämningsansökan till kommissionen för att domstolen skall uppfylla underrättelseskyldigheten i artikel 11.4. Denna problematik förtjänar ytterligare överväganden i det fortsatta lagstiftningsarbetet där även andra lösningar bör prövas. Mot bakgrund av de befogenheter som artikel 5 ger konkurrensmyndigheter och som ter sig mindre lämpliga för Mark- nadsdomstolen, anser domstolen att man bör söka undvika situationen med Marknadsdomstolen som konkurrensmyndighet. Om detta inte är möjligt bör det i vart fall klarläggas att Marknadsdomstolens roll inte omfattar mer än vad som följer av artikel 11.4. Länsstyrelsen Väst- manlands län framhåller att även om länsstyrelsen inte är utsedd att vara konkurrensmyndighet i den mening som avses i artikel 35 även läns- styrelsen bör kunna tillämpa aktuell sekretessbestämmelse och hemlighålla uppgifter om och i den mån länsstyrelsen skulle komma att biträda Konkurrensverket vid en utredning. Länsstyrelsen i Norrbottens län har inga invändningar emot förslaget. Konkurrensverket instämmer i att bestämmelserna i förordning 1/2003 som avser samarbetet mellan konkurrensmyndigheterna inte torde få några konsekvenser för de nationella regelverken. Beträffande den särskilda talerätten i 23 § andra stycket konkurrenslagen finner verket att innebörden av förslaget torde vara att Konkurrensverket fattar ett beslut om att inte ta upp ett klagomål till prövning eftersom en annan konkurrensmyndighet handlägger ärendet och att verket till följd av detta avskriver ärendet från vidare handlägg- ning. Det är då en rimlig ordning att berört företag inte skall kunna väcka Prop. 2003/04:80 128 särskild talan i Marknadsdomstolen. Svenskt Näringsliv tillstyrker för- Prop. 2003/04:80 slagen men understryker samtidigt vikten av att säkerheten måste vara högprioriterad och att sekretessbelagda uppgifter inte skall utväxlas utan noggrann sekretessprövning i det enskilda fallet. Vidare framhåller före- ningen att det framstår som en bra och rimlig lösning att Marknads- domstolen tillställer kommissionen en kopia på stämningsansökan. Svensk Handel utgår från att kommissionen och de nationella myndig- heterna skapar effektiva rutiner för att tillgodose kravet på full sekretess. Det måste i varje enskilt fall noga övervägas vilka uppgifter som oundgängligen måste kommuniceras med andra myndigheter. Svenska Bankföreningen tillstyrker utredningens förslag om ett tillägg i 4 kap. 5 § sekretesslagen. Föreningen understryker vidare vikten av att sekretess enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen gäller även för uppgifter som Konkur- rensverket får in enligt artikel 12 i tillämpningsförordningen och som inhämtats av andra myndigheter inom EU. Sveriges Advokatsamfund anser att en ordning där Konkurrensverket kan lämna ut information, inklusive konfidentiell sådan, om ett företag utan att ens underrätta före- taget i fråga, starkt kan ifrågasättas. Företag bör dessutom som huvud- regel underrättas om i vilka jurisdiktioner det pågår undersökningar som berör dem. Samfundet anser att regler bör införas som innebär att Konkurrensverket måste underrätta berörda företag när verket avser att översända information som rör dem till någon annan konkurrens- myndighet. Därtill bör sekretesslagstiftningen förtydligas så att det klart framgår att sekretess gäller för sådan information som Konkurrensverket erhåller inom ramen för informationsutbyte enligt tillämpnings- förordningen.[REDACTED_EFTERNAMN] 

Stockholms tingsrätt får på ansökan av Konkurrensverket besluta

att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att ut-

reda om detta har överträtt förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81

eller 82 i EG-fördraget, om

1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

144

2.

företaget inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller för- vanskas, och

3.

vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden.

Första stycket gäller även en ansökan som Konkurrensverket gör på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Ansökan skall göras skriftligen. I första stycket i paragrafen föreskrivs att Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket får besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om företaget har överträtt för- buden i 6 eller 19 §. Som på andra håll i lagen förs nu även artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget in i paragrafen utan någon saklig ändring (jfr 1994 års lag). Eftersom ett nytt andra stycke har införts i 45 §, har hän- visningen till den paragrafen i första stycket 2 ändrats. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. I paragrafen har införts ett nytt andra stycke, enligt vilket första stycket gäller också när Konkurrensverket gör en ansökan på begäran av en kon- kurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU. Bestämmelsen, som har berörts i avsnitt 12.3, utgör närmast ett förtydligande; regeln kan möjligen sägas framgå redan av första stycket. På grund av hänvisningen i 48 § till 47 § blir det tydligt att även 48 § kommer att gälla för sådana fall som regleras i det nya andra stycket av förevarande paragraf. 48 § Ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om

1.

vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt,

2.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser, och

3.

denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas.

I punkt 3 har gjorts en redaktionell ändring som följd av att ett nytt andra stycke har införts i 45 §. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. 49 § Ett beslut enligt 47, 48, 53 a eller 56 b § får meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket över- Prop. 2003/04:80 145 lämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen Prop. 2003/04:80 skall genomföras. Enligt paragrafen får vissa beslut om undersökningar meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Första stycket har ändrats så att paragrafen skall gälla även beslut om förhandsgodkännande enligt den nya 53 a §. 50 a § När Konkurrensverket på begäran av Europeiska gemenskapernas kommission genomför en sådan undersökning som sägs i artikel 22.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, tillämpas 51, 52, 53 b och 54 56 §§. Paragrafen har behandlats i avsnitt 12.3 och syftar till att göra vissa av konkurrenslagens regler avseende undersökningar hos företag tillämpliga vid undersökningar som Konkurrensverket genomför här i landet på upp- drag av kommissionen. Genom hänvisningen till 51 § klargörs vilka åtgärder Konkurrens- verket har rätt att vidta vid ifrågavarande undersökningar. Av hänvisningen till 52 § följer att reglerna om företagets rätt att till- kalla ett juridiskt biträde vid undersökningen görs tillämpliga. Sist nämnda bestämmelse kompletteras samtidigt (se vidare kommentaren till 52 §). Att 53 b § skall tillämpas innebär att samma handräckningsregler blir tillämpliga som när kommissionen själv i Sverige genomför en under- sökning som den har beslutat om. Vidare görs bestämmelserna om s.k. advokatsekretess (54 §), om rätten att inte röja företagshemligheter av teknisk natur (55 §) liksom pro- portionalitetsregeln i 56 § tillämpliga. 51 § När Konkurrensverket genomför en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b § eller som avses i 50 a §, har verket rätt att

1.

granska bokföring och andra affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärs- handlingar,

3.

begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen.

Ändringen innebär endast att en hänvisning till sådana undersökningar som avses i 50 a § införs. 146

52 §

Prop. 2003/04:80

När en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b § eller som avses i 50 a § skall genomföras, har den hos vilken under- sökningen skall genomföras rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får under- sökningen inte börja. Detta gäller dock inte, om

1.

undersökningen därigenom onödigt fördröjs,

2.

undersökningen har beslutats enligt 49 §, eller

3.

undersökningen är en sådan som avses i 50 a § och det kan befaras att den skulle förlora i betydelse om den inte påbörjas omedelbart.

I första stycket införs en hänvisning till 50 a §. I andra stycket införs en ny tredje punkt som innebär att, vid prövningen av om biträdets in- ställelse skall avvaktas eller ej, samma bedömning skall göras som när det enligt 49 § avgörs om en ansökan om undersökning skall kommuni- ceras med företaget i fråga. 53 a § Frågor om förhandsgodkännande enligt artikel 21.3 i rådets förord- ning (EG) nr 1/2003 prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket. I paragrafen, som är ny, föreskrivs att frågor om förhandsgodkännande enligt artikel 21.3 i den nya tillämpningsförordningen skall prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket. Frågan har behandlats i avsnitt 12.3. Vad som regleras i paragrafen är endast att det är Stockholms tingsrätt som skall göra den prövning som föreskrivs i artikel 21.3 och att Kon- kurrensverket är behörig sökande. I övrigt gäller EG-förordningens be- stämmelser, i första hand artikel 21. Bestämmelserna i artikel 21 skall ses mot bakgrund av vad som före- skrivs i artikel 20. Enligt den artikeln får kommissionen för fullgörande av de uppgifter som kommissionen tilldelas genom förordningen genomföra alla nödvändiga inspektioner hos företag och företags- sammanslutningar. I artikel 21 ges kommissionen befogenhet att genom beslut beordra att en inspektion genomförs i andra lokaler, på annan mark och i andra transportmedel, inklusive de berörda företagens eller företagssammanslutningarnas ledares, direktörers och andra medarbeta- res bostäder. Artikeln motsvarar således 48 §; dock är att märka att det i artikeln sägs uttryckligen att inspektioner får göras i bostäder. Det är kommissionen som beslutar att en inspektion skall göras. En nationell myndighet får inte ifrågasätta att en inspektion behövs. I artikel 21.3 andra stycket framhålls att endast EG-domstolen kan pröva laglig- heten hos kommissionens beslut. Emellertid föreskrivs i artikel 21.3 att ett beslut av kommissionen inte kan genomföras utan förhandsgodkännande från den nationella rättsliga myndigheten. Det är denna uppgift som nu läggs på Stockholms tingsrätt. Hur prövningen skall gå till föreskrivs i artikel 21.3. Den nationella 147 myndigheten skall kontrollera att kommissionens beslut är fattat i veder- börlig ordning och att de planerade tvångsåtgärderna varken är god- tyckliga eller alltför långtgående i förhållande till framför allt hur all- varlig den misstänkta överträdelsen är, betydelsen av den bevisning som avses, det berörda företagets medverkan och den rimliga sannolikheten för att de räkenskaper och affärshandlingar som inspektionen avser för- varas i de lokaler för vilka bemyndigande begärs. Den nationella rättsliga myndigheten får, direkt eller via medlemsstatens konkurrensmyndighet, be kommissionen om närmare förklaringar i de avseenden som krävs för att den skall kunna kontrollera att de planerade tvångsåtgärderna är proportionella. Myndigheten får dock inte begära att få tillgång till kommissionens handlingar i ärendet. Som har nämnts i avsnitt 12.3 finns det rättspraxis från EG-domstolen som kan ha relevans när domstolen prövar om förhandsgodkännande skall lämnas, främst rättsfallen Hoechst och Roquette Frères (mål 46/87 Hoechst m.fl., REG 1989, s. 2859, och mål C-94/00 Roquette Frères SA, REG 2002, s. 9011). Vissa av de principer som kommer till uttryck i dessa rättsfall har kodifierats i artikel 21.3. Vilken betydelse avgörandena därutöver kommer att ha när förordning 1/2003 träder i tillämpning är en fråga som kommer att få prövas i rättstillämpningen, ytterst av EG- domstolen. I 53 b § föreskrivs att, när ett förhandsgodkännande har beslutats, kronofogdemyndigheten får besluta om handräckning för att kommissio- nens beslut skall kunna verkställas. Ansökan om handräckning görs av Konkurrensverket. 53 b § När Europeiska gemenskapernas kommission har beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får kronofogdemyndigheten på ansökan av Konkurrensverket besluta om handräckning för att undersökningen skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i Stockholm. Därvid gäller bestämmelserna i ut- sökningsbalken om sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan verkställighet sker. Paragrafen är ny. I den finns bestämmelser om handräckning för verk- ställighet av beslut om undersökningar som EG-kommissionen har fattat enligt artikel 20.4 eller 21 i den nya tillämpningsförordningen. Av den hänvisning till artikel 20.4 som återfinns i artikel 22.2 följer att även undersökningar som Konkurrensverket genomför på uppdrag av kommissionen, och som denna beslutat om, omfattas av handräcknings- reglerna i denna paragraf. Detta kommer även till uttryck genom hänvis- ningen i 50 a § till denna paragraf. Beträffande beslut enligt artikel 20.4 innebär regleringen ingen ändring i sak i förhållande till vad som nu gäller enligt 1994 års lag. I fråga om beslut enligt artikel 21 tillkommer Prop. 2003/04:80 148 att beslutet måste vara förhandsgodkänt enligt vad som föreskrivs i 53 a §, se författningskommentaren till den paragrafen. Det är endast i de fall kommissionen beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 eller artikel 21 som Konkurrensverket får ansöka om handräckning. Om kommissionen anser att en undersökning är nödvändig enligt artikel 20.1 men inte har fattat något beslut enligt 20.4 så kan handräckning inte komma ifråga. Detta är i linje med det förhållandet att ett företag inte är skyldigt att underkasta sig andra undersökningar än sådana som kommissionen har fattat beslut om (jfr artiklarna 23.1 c och 24.1 e). I andra stycket föreskrivs att frågor om handräckning enligt paragrafen skall prövas av Kronofogdemyndigheten i Stockholm. Bestämmelserna i stycket överensstämmer med vad som gäller enligt 53 § andra stycket vid handräckning i Konkurrensverkets egna ärenden, vilket i sin tur är en anpassning till den ordning som följer av 4 § andra stycket 1994 års lag. 57 § Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen. Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration eller i ett ärende enligt 23 a § första stycket, får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Kon- kurrensverket. I paragrafen finns bestämmelser om föreläggande av vite. I andra stycket har gjorts ett tillägg av innebörd att ett åtagande som Konkurrensverket godtar enligt 23 a § första stycket får förenas med vite på samma sätt som nu gäller i fråga om frivilliga åtaganden i samband med en företags- koncentration. Frågan har behandlats i avsnitt 11.3. 60 § Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket och 25 §,

2.

förbud eller åläggande enligt 38 § fjärde stycket,

3.

ålägganden enligt 45 och 56 a §§,

4.

åtgärd enligt 8 a § tredje stycket,

5.

återkallelse av ett undantag enligt artikel 29.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, och

6.

återkallelse av ett åtagande enligt 23 a § andra stycket.

Ett beslut enligt första stycket 1, 4, 5 och 6 får överklagas av ett företag som berörs av beslutet. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om vilka slags beslut av Konkurrensverket som får överklagas till Marknadsdomstolen. Eftersom Prop. 2003/04:80 149 reglerna om individuella undantag och icke-ingripandebesked ut- Prop. 2003/04:80 mönstras, blir det inte längre aktuellt att överklaga beslut enligt dessa regler. Därför har de två första punkterna i uppräkningen fått utgå. Överklaganderätten i fråga om beslut om återkallelse av undantag som gäller för ett avtal på grund av gruppundantag (nuvarande hänvisning i punkten 1 till 18 §) kommer hädanefter till uttryck i punkten 4. Vidare har två nya punkter, 5 och 6, införts. Enligt artikel 29.2 i tillämpningsförordningen får konkurrens- myndigheten i en medlemsstat i ett visst fall återkalla undantaget enligt en kommissionsförordning om gruppundantag, om vissa villkor är uppfyllda. Sådana beslut om återkallelse får överklagas enligt den nya punkten 5. Som Lagrådet påpekat är ett beslut om att godta ett åtagande enligt 23 a § första stycket gynnande för det berörda företaget. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att ett återkallande av ett sådant beslut därför bör kunna överklagas. En bestämmelse om detta har därför förts in som punkt 6 i första stycket. En följdändring har gjorts i andra stycket. 62 § Andra beslut av Konkurrensverket enligt denna lag än som avses i 60 § får inte överklagas. I paragrafen har hänvisningen till 61 § tagits bort, eftersom den para- grafen föreslås bli upphävd. 63 § Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ären- den får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4.

undersökningar enligt 47, 48 och 56 b §§,

5.

förhandsgodkännande enligt 53 a §, och

6.

prövning enligt 54 § andra stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall överklagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har inletts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om vilka beslut av Stock- holms tingsrätt som får överklagas till Marknadsdomstolen. I upp- räkningen har en ny punkt (punkt 5) lagts till. Av den nya punkten fram- går att beslut enligt 53 a § om förhandsgodkännande av EG-kommissio- nens beslut enligt artikel 21.3 får överklagas. Den tidigare punkten 5 har fått nummer 6. 150 64 § Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1.

beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och 63 § första stycket 

13, vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2.

beträffande handläggningen av frågor som avses i 60 § första stycket och 63 § första stycket 

46, lagen (1996:242) om domstols- ärenden, dock skall i fråga om rättegångskostnader gälla vad som föreskrivs i 31 kap. rättegångsbalken. I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om domstolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. I paragrafen finns bestämmelser om vilka rättegångsregler som skall tillämpas i olika kategorier av mål och ärenden. Till följd av ändringar på andra håll i lagen har hänvisningar i paragrafen fått ändras. 64 a § Vid huvudförhandling i mål som anges i 63 § första stycket 15 skall tingsrätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna domarna skall vara rättens ordförande. Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena rättegångsbalken och vid avgörande av mål utan huvudförhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekono- misk expert delta i tingsrätten. 64 c § När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 46 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert, om det är tillräckligt med hänsyn till ärendets beskaffenhet. Vid annan handläggning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert. 64 a och c §§ I paragraferna finns bestämmelser om tingsrättens sammansättning. Paragraferna har ändrats så att rätten skall ha samma sammanrättning i Prop. 2003/04:80 151 mål om förhandsgodkännande enligt 53 a § som nu gäller i mål om s.k. gryningsräder. 70 § Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas kom- mission eller Konkurrensverket med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet. Paragrafen är ny. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Här finns de rättegångsbestämmelser som har bedömts nödvändiga för rättens behandling av yttranden från EG-kommissionen och Konkurrensverket enligt artikel 15 i den nya tillämpningsförordningen. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3. Av första meningen följer att rätten får beakta ett yttrande av kommissionen eller Konkurrensverket ex officio, dvs. även om ingen av parterna har åberopat yttrandet. Som Lagrådet har anfört finns det ingen skyldighet för rätten att skjuta upp sitt avgörande i väntan på yttrandet. Skulle yttrandet komma in först efter det att rätten skilt målet eller ärendet ifrån sig, får yttrandet lämnas utan avseende och läggas till handlingarna. Om ett yttrande inkommer till rätten innan denna skilt målet eller ärendet från sig finns det formellt sett inte heller någon skyldighet för rätten att beakta yttrandet även om utgångspunkten självklart är att yttrandet skall beaktas. I det sammanhanget bör ingressen punkt 21 (femte meningen) i förordningen uppmärksammas. Enligt denna bör yttranden lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Denna formulering har ansetts innebära att rätten inte är skyldig att beakta ett yttrande om det skulle föranleda avsevärda olägenheter i rättegången. Så skulle undantagsvis kunna vara fallet om yttrandet orsakar betydande fördröjning av målets handläggning. I de fall rätten beaktar ett yttrande är naturligtvis rätten inte skyldig att följa yttrandet. Av andra meningen följer att parterna alltid skall beredas tillfälle att yttra sig över ett yttrande. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2004.

2.

I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §.

3.

I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 §

i

dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser.

4.

I fråga om ett 

icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. Prop. 2003/04:80 152

5.

Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft.

6.

Konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i 

EG-fördraget såvitt avser tid efter den 30 juni 2004. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 15. Som där redovisats före- slås övergångsbestämmelser för avtal som omfattas av individuella undantag, för s.k. automatiska undantag enligt 13 § och för icke- ingripandebesked. Vidare föreslås en särskild övergångsbestämmelse i fråga om konkurrensskadeavgift. I fråga om ett individuellt undantag skall äldre bestämmelser tillämpas så länge undantaget gäller enligt vad som har bestämts när undantaget beslutats. Bland de äldre bestämmelser som skall tillämpas kan särskilt nämnas 12 §, som föreskriver att Konkurrensverket får återkalla eller ändra ett beslut om undantag. Däremot skall inte 11 § tillämpas; ett undantag som Konkurrensverket meddelat skall inte kunna förnyas. Det- samma skall gälla beträffande undantag som Marknadsdomstolen beslutat om enligt 15 §. Det betyder att Konkurrensverket inte heller skall få förnya ett undantag enligt 16 §. Inget hindrar dock att Konkur- rensverket med stöd av den bestämmelsen återkallar eller ändrar ett undantag som meddelats enligt 15 §. Allt detta kommer till uttryck i punkten 2. Om Konkurrensverket inte inom fyra månader har fattat beslut med anledning av en anmälan för individuellt undantag skall undantag från förbudet i 6 § anses beviljat i enlighet med anmälan för en tid av fem år räknat från tidpunkten då avtalet ingicks (s.k. automatiskt undantag). De närmare formerna och förutsättningarna för detta är reglerade i 13 och 14 §§. Regeringen anser att vid ikraftträdandet gällande automatiska undantag bör bestå under sin giltighetstid, med bibehållen möjlighet för Konkurrensverket att besluta om återkallelse enligt 14 §. I punkten 3 har förts in särskilda föreskrifter om dessa undantag. Om ett undantag har förenats med ett villkor enligt 10 §, blir det även efter ikraftträdandet möjligt att ålägga konkurrensskadeavgift enligt 26 § första stycket 2 för åsidosättande av villkoret och detta oavsett om åsido- sättandet har skett före eller efter den 1 maj 2004. Ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraftträdandet skall fortsätta att gälla med de rättsverkningar som framgår av 20 § andra stycket. Konkurrensverket skall kunna återkalla ett beslut om icke- ingripande besked enligt bestämmelserna i 21 §. Även de äldre bestämmelserna om överklagande skall fortsätta att gälla i fråga om nu nämnda slag av beslut. I fråga om mål och ärenden som pågår när de nya reglerna träder i kraft, kan följande sägas. Anmälningar för undantag som är under handläggning hos Konkur- rensverket kan inte leda till beslut om undantag efter ikraftträdandet utan måste avskrivas. På motsvarande sätt kan verket inte besluta om icke- ingripandebesked efter ikraftträdandet. Ansökningar som har kommit in dessförinnan får också avskrivas. En särskild fråga är vad som skall gälla beträffande beslut i fråga om undantag eller icke-ingripandebesked som inte har vunnit laga kraft, dvs. Prop. 2003/04:80 153 praktiskt sett främst sådana beslut som kan vara föremål för prövning i Marknadsdomstolen vid ikraftträdandet. Regeringen har här stannat för att låta utgången i ärendet vid Konkurrensverket vara det avgörande. Om Konkurrensverket har beviljat undantag eller icke-ingripandebesked och detta beslut har överklagats skall äldre bestämmelser gälla vid Mark- nadsdomstolens prövning. Detta kommer till uttryck genom att det i punkterna 2 och 4 talas om att undantag respektive icke-ingripande- besked har beslutats och genom vad som sägs i punkten 5. Utgången i Marknadsdomstolen kan i dessa fall antingen bli att domstolen lämnar besvären utan bifall i följd varav Konkurrensverkets beslut kommer att bli gällande med de verkningar det får enligt äldre bestämmelser eller att domstolen, helt eller delvis, upphäver verkets beslut. Om Konkurrens- verket har avslagit en anmälan för undantag eller en ansökan om icke- ingripandebesked så har undantag respektive icke-ingripandebesked inte beslutats i den mening som avses i punkterna 2 och 4. Om ett sådant beslut har överklagats skall alltså äldre bestämmelser inte tillämpas och Marknadsdomstolen får avskriva ärendet. Bestämmelserna om gruppundantag flyttas från 17 och 18 §§ till 8 a §. Det förhållandet att ett gruppundantag har utfärdats med stöd av 17 §, hindrar inte att Konkurrensverket efter ikraftträdandet beslutar enligt 8 a § andra stycket att ett enskilt avtal inte skall omfattas av det gruppundantaget. En annan tänkbar situation är att en talan har väckts i domstol före ikraftträdandet med åberopande endast av konkurrenslagens regler, trots att samhandelsrekvisitet är uppfyllt. Från och med den 1 maj 2004 måste enligt artikel 3 i tillämpningsförordningen också EG-rätten tillämpas i denna situation. Det torde då vara tillåtet att åberopa också det relevanta förbudet i EG:s konkurrensrätt utan att det kommer i konflikt med bestämmelserna om ändring av talan; jfr 13 kap. 3 § tredje stycket rättegångsbalken. I fråga om konkurrensskadeavgift behövs särskilda övergångs- bestämmelser som bör utformas i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. När bestämmelser om nationell tillämpning av EG:s konkurrensregler infördes i 1994 års lag föreskrevs i en övergångsbestämmelse att konkur- rensskadeavgift inte skulle få påföras för överträdelser eller åsidosättande såvitt avsåg tid före lagens ikraftträdande. Lagen trädde i kraft den 1 januari 2001. Denna övergångsbestämmelse kommer att gälla även när bestämmelserna har förts över till konkurrenslagen och bör kompletteras med en särskild övergångsbestämmelse till de nu föreslagna ändringarna i 1994 års lag av innebörd att äldre bestämmelser i fråga om påförande av konkurrensskadeavgift för överträdelser av artikel 81 eller 82 skall fortsätta att gälla såvitt avser tid före den 1 juli 2004. Till följd härav bör i övergångsbestämmelserna till ändringarna i konkurrenslagen anges att konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 såvitt avser tid efter den 30 juni 2004. Till följd av de nu nämnda övergångsbestämmelserna kan konkurrens- skadeavgift inte påföras med stöd av EG-rätten för överträdelser före den 1 januari 2001. Däremot är det självfallet inget som hindrar att det för överträdelser som avser den tiden påförs konkurrensskadeavgift med stöd av 6 eller 19 §. Prop. 2003/04:80 154

17.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1845) om Prop. 2003/04:80

tillämpningen av Europeiska gemenskapernas

konkurrens- och statsstödsregler

Regeringen föreslår att bestämmelserna om nationell tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget förs över till konkurrenslagen. På grund härav har den inledande 1 § justerats. I paragrafen har också, på Lagrådets inrådan, införts en upplysning om att bestämmelser om tillämpningen av nyss nämnda bestämmelser finns i konkurrenslagen och i rådets förordning 1/2003. Vidare har 2 § upphävts och rubriken före den paragrafen slopats. I 5 §, som innehåller en uppräkning av de rättsakter som aktualiserar en tillämpning av 3 och 4 §§ i lagen, har punkt 1 utgått. Den punkten tar upp förordning 17/62, som ersätts av den nya tillämpningsförordningen 1/2003. Vidare har punkten 5 ändrats med anledning av att rådet beslutat om en ny förordning som, från och med den 1 maj 2004, ersätter den nuvarande koncentrationskontroll- förordningen. Den föreslagna övergångsbestämmelsen i fråga om konkurrens- skadeavgift har kommenterats i avsnitt 17.1.

17.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

I 1 § finns regler om vilka slags mål och ärenden som Marknads- domstolen handlägger. Bland annat nämns 1994 års lag. Regeringen föreslår att bestämmelserna om nationell tillämpning av EG:s konkurrensregler enligt den nya tillämpningsförordningen införs i konkurrenslagen och att bestämmelserna om detta i 1994 års lag upphävs. Som en följd av detta får hänvisningarna i denna paragraf till 1994 års lag tas bort. Hänvisningar till konkurrenslagen finns redan i paragrafen. 155 Sammanfattning av utredningens förslag Utredningsuppdraget Enligt direktiven skall utredningen analysera frågor som uppkommer med anledning av rådets beslut om en ny tillämpningsförordning för genomförandet av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i EG-för- draget det s.k. moderniseringsarbetet. I uppgiften ingår att pröva

om reglerna i 8 § konkurrenslagen om individuella undantag från för- budet i 6 § konkurrenslagen mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag bör göras om till ett ständigt gällande generellt undantag,

om rätten för företag att få 

icke-ingripandebesked bör avskaffas, och

om Konkurrensverket skall få behörighet att liksom kommissionen

 ålägga strukturella åtgärder och göra åtaganden från företag bindande. Vidare skall utredningen

överväga ändringar i de svenska processuella reglerna med anledning av den nya tillämpningsförordningen,

analysera i vilken utsträckning nuvarande regler i konkurrenslagen som gäller förfarandet, undersökningar, sanktioner m.m. kan tilläm- pas och är ändamålsenliga mot bakgrund av den nya tillämpnings- förordningen, samt

överväga om reglerna om bistånd till kommissionen i samband med undersökningar bör ändras.

Ett annat uppdrag är att göra en allsidig prövning av om kretsen av skadeståndsberättigade enligt konkurrenslagen bör utvidgas. Utredningen skall därutöver se över sättet att beräkna konkurrensskadeavgift i koncernförhållanden samt rättstillämpningen i samband med accesso- riska begränsningar. Enligt direktiven skall utredningen redovisa sitt uppdrag med anled- ning av en ny tillämpningsförordning, där svenska regeländringar bedöms nödvändiga inför förordningens tillämpning, senast den 31 juli 2003 och i övrigt senast den 31 januari 2004. I detta delbetänkande redovisar utredningen den första etappen av sitt uppdrag. Dispositionen av betänkandet I kapitlen 24 redogörs översiktligt för EG:s konkurrensregler, den svenska konkurrensrätten och den nya tillämpningsförordningen, råds- förordning 1/2003. Kapitlen 511 innehåller utredningens överväganden i de olika frågor som aktualiseras. I vart och ett av dessa kapitel redovisas mer ingående Prop. 2003/04:80 Bilaga 1 156 de relevanta delarna av EG-rätten, svensk rätt och den nya tillämpnings- förordningen. I kapitel 5 behandlar utredningen frågor om förhållandet mellan EG:s konkurrensrätt och nationell konkurrensrätt, särskilt mot bakgrund av principen om EG-rättens företräde framför nationell rätt. Kapitel 6 handlar om de nationella domstolarnas roll i det nya regel- systemet. I kapitel 7 överväger utredningen hur nuvarande regler om undantag och icke-ingripandebesked skall anpassas till det nya regelsystemet på EG-nivå.

I kapitel 8 diskuteras särskilt huruvida ordningen med gruppundantags- förordningar bör behållas i det nya regelsystemet. Kapitel 9 handlar om de åtgärder som Konkurrensverket kan vidta mot överträdelser av konkurrensförbuden. I kapitel 10 redovisar utredningen sina överväganden i frågor om undersökningar på EG-nivå och nationell nivå samt det samarbete och bistånd som krävs. I kapitel 11 tar utredningen upp några frågor som aktualiseras av sam- arbetet mellan nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen som har organiserats i ett nätverk. I kapitel 12 redovisar utredningen konsekvenser av sina förslag. Kapitel 13, slutligen, innehåller en författningskommentar. Utredningens överväganden Den nya tillämpningsförordningen syftar till att tillämpningen av EG:s konkurrensrätt skall decentraliseras så att medlemsstaternas konkurrens- myndigheter skall få en mer framträdande roll än vad som hittills har varit fallet, då kommissionen har varit helt dominerande. Den nuvarande förhandskontrollen i form av individuella undantag och icke-ingripande- besked, som beslutas av kommissionen, avskaffas. Kommissionen skall i stället koncentrera sig på att ingripa mot allvarliga överträdelser av för- budsreglerna. Den svenska konkurrenslagen är utformad med EG:s konkurrensrätt som förebild. Såväl de materiella förbudsreglerna som förfarandet och sanktionerna överensstämmer nära med vad som gäller enligt EG-rätten. Konkurrensverket, Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen har också behörighet att tillämpa förbudsreglerna i EG:s konkurrensrätt. Mot denna bakgrund uppkommer två frågor: Medför ändringarna i EG- rätten ett behov av att ändra de svenska reglerna om nationell behörighet att tillämpa EG-rätten? Bör de svenska konkurrensreglerna ändras i något avseende för att likheten med EG-rätten skall bevaras? En utgångspunkt för utredningen har varit att den svenska konkurrensrätten även fortsätt- ningsvis bör ligga så nära EG-rätten som möjligt. Förhållandet mellan EG-rätten och nationell rätt Utredningen tar först upp frågan om det alls behövs någon nationell kon- kurrensrätt vid sidan av EG-rätten och kommer fram till att så är fallet, bl.a. mot bakgrund av att det är ovisst vad det EG-rättsliga samhandels- Prop. 2003/04:80 Bilaga 1 157

rekvisitet innebär och därmed också hur långt EG-rättens konkurrens-

Prop. 2003/04:80

regler når.

Bilaga 1

Artikel 3 i tillämpningsförordningen innehåller bestämmelser om för-

hållandet mellan å ena sidan artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget och å

andra sidan nationell konkurrensrätt. Efter en analys av dessa bestäm-

melser kommer utredningen fram till slutsatsen att de innebär att EG-

rätten måste tillämpas så snart samhandelsrekvisitet är uppfyllt och att

EG-rätten i andra fall inte får tillämpas. Visserligen medger bestämmel-

serna att nationell rätt tillämpas parallellt med EG-rätten, men en sådan

tillämpning får inte leda till något annat resultat än en tillämpning av EG-

rätten, utom i vissa fall av ensidiga förfaranden. Utredningen föreslår

därför en ordning som innebär att EG-rätten skall tillämpas när sam-

handelsrekvisitet är uppfyllt och förbudsreglerna i konkurrenslagen när

samhandelsrekvisitet inte är uppfyllt.

De nationella domstolarnas roll

Artikel 15 i tillämpningsförordningen handlar om kommissionens och de

nationella konkurrensmyndigheternas samarbete med nationella dom-

stolar. Där föreskrivs att domstolar får begära upplysningar och yttranden

från kommissionen. Vidare får nationella konkurrensmyndigheter och

kommissionen yttra sig skriftligen till nationella domstolar. Med dom-

stolens tillstånd får de också yttra sig muntligen.

Utredningen har övervägt hur sådana yttranden bör behandlas i en

svensk domstolsprocess och har kommit fram till att de flesta frågor som

rör förfarandet kan lösa sig utan särskilda lagstiftningsåtgärder. Vad som

behövs är en bestämmelse om att ett skriftligt yttrande kan lämnas utan

avseende om det annars skulle uppkomma avsevärda olägenheter i rätte-

gången.

Mer problematiskt är i vilken mån domstolen ex officio skall få lägga

ett yttrande till grund för sitt avgörande. Frågan måste ses i belysning av

EG-domstolens praxis som ger vid handen att konkurrensrätten i vid om-

fattning är indispositiv. Utredningen föreslår en lagregel av innebörd att

ett yttrande från kommissionen eller Konkurrensverket får beaktas av

domstolen utan åberopande av part.

Undantag och icke-ingripandebesked

En av de stora nyheterna i den nya tillämpningsförordningen är att

kommissionens förhandskontroll genom beslut om undantag och icke-

ingripandebesked avskaffas och ersätts av en direkt tillämplig undantags-

regel. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att motsvarande system

på nationell nivå också skall avskaffas och det såväl när Konkurrens-

verket tillämpar EG-rätten som när verket tillämpar konkurrenslagens

förbudsregler. Vidare införs i stället en direkt tillämplig undantagsregel.

Med den föreslagna ordningen bedömer företagen själva om deras avtal

och förfaranden är förenliga med konkurrensreglerna.

158 Gruppundantag Enligt den nya tillämpningsförordningen skall systemet med grupp- undantag finnas kvar. Med stöd av en rådsförordning skall kommissionen alltså kunna förklara att artikel 81.1 inte skall tillämpas på vissa kate- gorier av avtal, beslut av företagssammanslutningar eller samordnade förfaranden. Utredningen föreslår att de svenska reglerna om gruppundantag upp- hävs. Som skäl till detta anför utredningen att gruppundantagen inte längre kan fungera som administrativ lättnad när systemet med indivi- duella undantag har avskaffats. Svenska gruppundantag kommer inte heller att kunna tjäna som vägledning när det finns gruppundantag på EG-nivå och gränsen för EG-rättens tillämpningsområde är oklar. Slut- ligen kan det ifrågasättas från konstitutionell synpunkt att grupp- undantag, som har viktiga civilrättsliga verkningar, bör utfärdas i förord- ningsform. Ålägganden och åtaganden Utredningen föreslår att Konkurrensverket även fortsättningsvis skall kunna ålägga företag att upphöra med överträdelser av 6 och 19 §§ kon- kurrenslagen och artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Enligt den nya tillämpningsförordningen får kommissionen ålägga företag att vidta strukturella åtgärder, vari synes ingå att ett företag skall kunna brytas upp i skilda delar. Utredningen föreslår ingen motsvarande regel för Konkur- rensverkets del. En tidigare utredning har kommit fram till att upp- brytning inte är användbar som metod att komma till rätta med sned- vridning av konkurrensen (se SOU 2001:94). Även vid ett förnyat över- vägande framstår det enligt utredningens mening inte som lämpligt att införa regler om uppbrytning på nationell nivå. Enligt artikel 9 i tillämpningsförordningen får kommissionen godta ett åtagande från ett företag som enligt kommissionens preliminära bedöm- ning har överträtt ett förbud. Genom beslutet kan kommissionen göra åtagandet bindande. Enligt förordningen skall även en nationell konkur- rensmyndighet kunna godta åtaganden och utredningen föreslår bestäm- melser i konkurrenslagen med den innebörden. Att verket godtar ett åtagande medför att det inte blir aktuellt att besluta om ett åläggande. Utredningen föreslår dock regler om att ett beslut att godta ett åtagande skall kunna återkallas under vissa närmare angivna förutsättningar. Undersökningar I artiklarna 2022 i tillämpningsförordningen finns bestämmelser om inspektioner som beslutas av kommissionen, om bistånd av nationella myndigheter och om annat samarbete vid undersökningar. Utredningen konstaterar att de nuvarande svenska reglerna om detta är tillräckliga i de flesta hänseenden. Två frågor kräver dock lagreglering. Enligt artikel 21 får kommissionen besluta om inspektion på annan plats än hos det berörda företaget. Ett sådant beslut får inte genomföras utan förhandsgodkännande av den nationella rättsliga myndigheten i den berörda medlemsstaten. Utredningen föreslår att Stockholms tingsrätt Prop. 2003/04:80 Bilaga 1 159

skall pröva frågor om förhandsgodkännande. Vidare behövs komplette-

Prop. 2003/04:80

rande regler om att Konkurrensverket får genomföra undersökningar på

Bilaga 1

begäran av kommissionen och andra medlemsstater i EU.

Samarbete i nätverket

Konkurrensverket kommer att företräda Sverige i samarbetet i nätverket.

Hur samarbetet kommer att gestalta sig är inte klart ännu, men det torde

inte kräva några lagstiftningsåtgärder i Sverige.

Utredningen föreslår i detta avsnitt en ändring i sekretesslagen så att

sekretess skall gälla för uppgifter hos Konkurrensverket som verket

erhållit genom undersökningar på uppdrag av kommissionen eller kon-

kurrensmyndigheten i en annan medlemsstat i EU. Vidare föreslår utred-

ningen ett undantag från den särskilda talerätten enligt nuvarande 23 §

andra stycket konkurrenslagen för sådana fall där Konkurrensverket har

beslutat att inte ta upp ett klagomål på grund av att en annan konkur-

rensmyndighet inom EU handlägger ärendet. I en sådan situation är det

enligt utredningens mening inte motiverat att frågan skall kunna föras

under Marknadsdomstolens prövning.

Ikraftträdande

Den nya tillämpningsförordningen skall tillämpas från och med den 1

maj 2004. Utredningen föreslår att de svenska lagändringarna skall träda

i kraft den dagen. Vidare föreslår utredningen övergångsbestämmelser

bl.a. för avtal och förfaranden för vilka undantag eller icke-ingripande-

besked har beslutats eller som omfattas av ett gruppundantag. Dessa

övergångsbestämmelser gäller dock endast för avtal och förfaranden där

samhandelsrekvisitet inte är uppfyllt.

160

Om något annat inte följer av 8, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på mark- naden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat.

Utredningens lagförslag Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) Härigenom förskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20) dels att 5, 9-18, 20-22, 29 och 61 §§ samt rubrikerna närmast före 8, 12, 13, 15, 17, 20 och 22 skall upphöra att gälla, 1

dels att 6, 8, 19, 23, 26, 28 b, 28 c, 45, 47-49, 57, 60, 62, 63, 64, 64 a, 64 c, och 69 §§ skall ha följande lydelse, dels att det skall införas 5 nya paragrafer, 8 a, 23 a, 53 a, 53 b och 70 §§, av följande lydelse. Prop. 2003/04:80 Bilaga 2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 § 2 Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på mark- naden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1.

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,

2.

produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

3.

marknader eller inköpskällor delas upp,

4.

olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5.

det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels- bruk har något samband med föremålet för avtalet.

8 § Konkurrensverket får i det sär- Förbudet i 6 § gäller inte för ett skilda fallet besluta om undantag avtal som från förbudet i 6 § för ett avtal som

1.

bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande,

2.

tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som där- igenom uppnås,

1 Senaste lydelse av

5 § 2000:1021

13 § 1998:648

15 § 1998:648

rubriken närmast före 15 § 1998:648.

2 Senaste lydelse 2000:1021.

161

3.

bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och

4.

inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga.

8 a § På sådana avtal som kan på- verka handeln mellan medlems- stater i Europeiska unionen tilläm- pas artikel 81 i EG-fördraget i stället för 68 §§. 19 § Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning på marknaden är förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1.

direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försälj- ningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2.

begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna,

3.

tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4.

ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

På sådana förfaranden som kan påverka handeln mellan medlems- stater i Europeiska unionen tilläm- pas i stället artikel 82 i EG-för-

draget.

23 § 3

Konkurrensverket får ålägga ett

Konkurrensverket

får ålägga ett

företag att upphöra med överträdel-

företag att upphöra med överträdel-

ser av förbuden i 6 eller 19 §.

ser av förbuden i 6 eller 19 § eller

artikel 81 eller 82 i EG-fördraget.

Om Konkurrensverket

miss-

tänker att ett företag överträder

något av förbuden och företaget

åtar sig att vidta åtgärder som är

ägnade att undanröja miss-

tankarna, får verket godta åtagan-

det i stället för att meddela ett

åläggande enligt

första

stycket.

Verkets beslut får avse en bestämd

tid.

Om Konkurrensverket i ett visst

Om Konkurrensverket i ett visst

3 Senaste lydelse 1998:648. Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 162

fall beslutar att inte meddela ett

fall beslutar

att inte

meddela

ett

Prop. 2003/04:80

sådant åläggande, får Marknads-

åläggande enligt första stycket, får

Bilaga 2

domstolen göra det på talan av ett

Marknadsdomstolen

göra

det

på

företag som berörs av över-

talan av ett företag som berörs av

trädelsen.

överträdelsen.

Detta

gäller dock

inte om Konkurrensverkets

beslut

grundar sig på artikel 13 i rådets

förordning (EG) nr 1/2003 av den

16 december 2002 om tillämpning

av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget. 23 a § Konkurrensverket får återkalla ett beslut enligt 23 § andra stycket om

1.

de omständigheter som låg till grund för beslutet har förändrats i något väsentligt avseende,

2.

de som beslutet gäller bryter mot något åtagande som har angetts i beslutet, eller

3.

beslutet grundades på oriktiga eller vilseledande uppgifter.

26 §

Stockholms tingsrätt får på talan

Stockholms tingsrätt får på talan

av Konkurrensverket besluta att ett

av Konkurrensverket besluta att ett

företag skall betala en särskild av-

företag skall betala en särskild av-

gift (konkurrensskadeavgift),

om

gift

(konkurrensskadeavgift), om

företaget eller någon som handlar

företaget eller någon som handlar

på företagets vägnar uppsåtligen

på

företagets vägnar uppsåtligen

eller av oaktsamhet har

eller av oaktsamhet har överträtt

1. överträtt förbuden i 6 eller

förbuden i 6 eller 19 § eller artikel

19 §, eller

81 eller 82 i EG-fördraget.

2. åsidosatt ett villkor som

har

beslutats med stöd av 10 § andra stycket. Avgiften tillfaller staten. 163

28 b § 4

Prop. 2003/04:80

Konkurrensskadeavgift får efter-

Konkurrensskadeavgift får efterges

Bilaga 2

ges beträffande ett företag som har

beträffande ett företag som har

överträtt ett förbud enligt 6 §, om

överträtt ett förbud enligt 6 § eller

företaget

artikel 81 i EG-fördraget, om

företaget

1.

anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare,

2.

lämnar Konkurrensverket all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till,

3.

samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen, och

4.

har upphört eller snarast efter sin anmälan upphör att medverka i överträdelsen.

Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till omständig- heterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift. 28 c § 5

På ansökan av ett företag som

På ansökan av ett företag som

anmäler en överträdelse av ett för-

anmäler en överträdelse av ett för-

bud enligt 6 § skall Konkurrens-

bud enligt 6 § eller artikel 81 i EG-

verket förklara om de förutsätt-

fördraget skall Konkurrensverket

ningar för eftergift av konkurrens-

förklara om de förutsättningar för

skadeavgift som anges i 28 b §

eftergift av konkurrensskadeavgift

första stycket 1 är uppfyllda.

som anges i 28 b § första stycket 1

är uppfyllda.

Ett beslut varigenom verket förklarat att förutsättningarna enligt 28 b § första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen. 45 § Om det behövs för att Konkurrensverket skall kunna fullgöra sina upp- gifter enligt denna lag, får verket ålägga

1.

ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat,

2.

den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer, eller

3.

en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur att redovisa kostnader och intäkter i verksam- heten.

Första stycket gäller även vid Konkurrensverkets handläggning på begäran av Europeiska gemen- skapernas kommission eller en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen.

4

Senaste lydelse 2002:595.

5

Senaste lydelse 2002:595.

164

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 47 §

Stockholms tingsrätt får på an-

Stockholms tingsrätt får på an-

sökan av Konkurrensverket besluta

sökan av Konkurrensverket besluta

att verket får genomföra en under-

att verket får genomföra en under-

sökning hos ett företag för att ut-

sökning hos ett företag för att ut-

reda om detta har överträtt för-

reda om detta har överträtt för-

buden i 6 eller 19 §, om

buden i 6 eller 19 § eller artikel 81

eller 82 i EG-fördraget, om

1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

2. företaget inte rättar sig efter ett

2. företaget inte rättar sig efter ett

åläggande enligt 45 § 1 eller det

åläggande enligt 45 § första stycket

annars finns risk att bevis undan-

1 eller det annars finns risk att

hålls eller förvanskas, och

bevis undanhålls eller förvanskas,

och

3. vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Första stycket gäller även en an- sökan som Konkurrensverket gör på begäran av Europeiska gemen- skapernas kommission eller en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Ansökan skall göras skriftligen. 48 § Ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om

1.

vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt,

2.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som an- sökan avser, och

3. denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § 1 eller det annars finns risk att bevis undan- hålls eller förvanskas. 3. denne inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 eller det annars finns risk att be- vis undanhålls eller förvanskas.

49 § 6

Ett

beslut enligt

47,

48

eller

Ett beslut enligt 47, 48, 53 a eller

56 b §

får meddelas

utan

att

den

56 b § får meddelas utan att den

som ansökan avser får tillfälle att

som ansökan avser får tillfälle att

yttra sig, om det kan befaras att

yttra sig, om det kan befaras att

undersökningen annars skulle för-

undersökningen annars skulle för-

lora i betydelse.

lora i betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till

Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett

6 Senaste lydelse 2002:595.

165

exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genom-

Prop. 2003/04:80

föras.

Bilaga 2

53 a § Frågor om förhands- godkännande enligt artikel 21.3 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket. 53 b § När Europeiska gemenskapernas kommission har beslutat om en undersökning enligt artikel 20 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget får kronofogdemyndigheten på an- sökan av Konkurrensverket besluta om handräckning för att kommis- sionens undersökning skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i Stockholm. Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verk- ställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan verkställighet sker. 166 57 § 7

Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband

Ett frivilligt åtagande i samband

med en företagskoncentration får

med en företagskoncentration eller

förenas med vite. Ett sådant vite

i ett ärende enligt 23 § första och

föreläggs av Stockholms tingsrätt

andra styckena, får förenas med

på talan av Konkurrensverket.

vite. Ett sådant vite föreläggs av

Stockholms tingsrätt på talan av

Konkurrensverket.

60 § 8

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14,

16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked

enligt

20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har

1. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §,

och 25 §,

4. förbud eller åläggande

2. förbud eller åläggande enligt

38 § fjärde stycket, och

5. ålägganden enligt 45

och

3. ålägganden enligt 45 och

56 a §§.

56 a §§, och

4. återkallelse av ett undantag

enligt artikel 29.2 i rådets förord-

ning (EG) nr 1/2003 av den 16

december 2002 om tillämpning av

konkurrensreglerna i artiklarna 81

och 82 i fördraget.

Ett beslut enligt första stycket 1

Ett beslut enligt första stycket 1

3 får överklagas av ett företag som

och 4 får överklagas av ett företag

berörs av beslutet.

som berörs av beslutet.

62 §

Andra beslut av Konkurrens-

Andra beslut av Konkurrens-

verket enligt denna lag än som av-

verket enligt denna lag än som av-

ses i 60 eller 61 § får inte över-

ses i 60 § får inte överklagas

klagas.

7

Senaste lydelse 2002:595.

8

Senaste lydelse 2002:595.

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 167 63 § 9

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47, 48

4. undersökningar enligt 47, 48

och 56 b §§, och

och 56 b §§,

5. förhandsgodkännande enligt

53 a §, och

5. prövning enligt 54 § andra

6. prövning enligt 54 § andra

stycket.

stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. 64 § 10

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1. beträffande

rättegången i

1. beträffande rättegången i

frågor som avses i 23 § andra

frågor som avses i 23 § tredje

stycket och 63 § första stycket 13,

stycket och 63 § första stycket 13,

vad som är föreskrivet i rätte-

vad som är föreskrivet i rätte-

gångsbalken om tvistemål där för-

gångsbalken om tvistemål där för-

likning inte är tillåten, och

likning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen av

2. beträffande handläggningen av

frågor som avses i 13 § tredje

frågor som avses i 60 § första

stycket, 60 § första stycket och 63 §

stycket och 63 § första stycket 46,

första stycket 4 och 5, lagen

lagen (1996:242) om domstols-

(1996:242) om

domstolsärenden,

ärenden, dock skall i fråga om

dock skall i fråga om rättegångs-

rättegångskostnader gälla vad som

kostnader gälla vad som föreskrivs

föreskrivs i 31 kap. rättegångs-

i 31 kap. rättegångsbalken.

balken.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. 64 a § 11

Vid huvudförhandling i mål som

Vid huvudförhandling i mål som

anges i 63 § första stycket 14 skall

anges i 63 § första stycket 15 skall

tingsrätten bestå av fyra ledamöter,

tingsrätten bestå av fyra ledamöter,

av vilka två skall vara lagfarna

av vilka två skall vara lagfarna

9

Senaste lydelse 2002:595.

10

Senaste lydelse 2002:595.

11

Senaste lydelse 1993:681.

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 168

domare

och

två

ekonomiska

domare

och

två

ekonomiska

experter.

En

av

de lagfarna

experter.

En

av

de lagfarna

domarna

skall

vara

rättens ord-

domarna

skall

vara

rättens ord-

förande.

förande.

Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena rättegångsbalken och vid avgörande av mål utan huvud- förhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhand- ling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tings-

rätten.

64 c § 12

När tingsrätten prövar ärenden

När

tingsrätten prövar ärenden

som anges i 63 § första stycket 4

som anges i 63 § första stycket 46

och 5 i sak, skall tingsrätten ha den

i sak, skall tingsrätten ha den sam-

sammansättning som anges i 64 a §

mansättning som anges i 64 a §

första stycket. Tingsrätten får dock

första stycket. Tingsrätten får dock

i ett sådant ärende i stället bestå av

i ett sådant ärende i stället bestå av

en lagfaren domare eller av en lag-

en lagfaren domare eller av en lag-

faren domare och en ekonomisk

faren domare och en ekonomisk

expert, om det är tillräckligt med

expert, om det är tillräckligt med

hänsyn till ärendets beskaffenhet.

hänsyn till

ärendets beskaffenhet.

Vid annan handläggning skall

Vid

annan

handläggning skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare eller av en lagfaren domare

domare eller av en lagfaren domare

och en ekonomisk expert.

och en ekonomisk expert.

69 § 13

Om det är till fördel för utred-

Om det är till fördel för utred-

ningen får mål som avses i 23 §

ningen får mål som avses i 23 §

andra stycket eller 63 § första

tredje stycket eller 63 § första

stycket 13 handläggas gemensamt

stycket 13 handläggas gemensamt

med ett ärende som anges i denna

med ett ärende som anges i denna

lag, när målet och ärendet hand-

lag, när målet och ärendet hand-

läggs av samma domstol. Hand-

läggs av samma domstol. Hand-

läggningen skall ske enligt vad som

läggningen skall ske enligt vad som

föreskrivs i 64 § första stycket 1

föreskrivs i 64 § första stycket 1

samt 64 a och 64 b §§.

samt 64 a och 64 b §§.

Vid gemensam handläggning i

Vid gemensam handläggning

i

Marknadsdomstolen av mål som

Marknadsdomstolen av mål som

avses i 23 § andra stycket och

avses i 23 § tredje stycket och

ärende enligt denna lag, skall

ärende enligt denna lag, skall

reglerna för tingsrätt tillämpas. I

reglerna för tingsrätt tillämpas.

I

12

Senaste lydelse 1993:681.

13

Senaste lydelse 1998:648.

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 169

andra fall tillämpas reglerna för

andra fall tillämpas reglerna för

Prop. 2003/04:80

hovrätt.

hovrätt.

Bilaga 2

70 §

Ett yttrande som har lämnats av

Europeiska gemenskapernas

kom-

mission

eller

Konkurrensverket

med tillämpning av artikel 15 i

rådets förordning (EG) nr 1/2003

av den 16 december 2002 om

tillämpning av konkurrensreglerna

i artiklarna 81 och 82 i fördraget,

får beaktas av rätten utan åbe-

ropande av part.

Domstolen får lämna ett skriftligt

yttrande

av kommissionen

eller

Konkurrensverket

utan avseende,

om det annars uppkommer avse-

värda olägenheter i rättegången.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004.

2.

För sådana avtal som inte kan påverka handeln mellan medlems- stater i Europeiska unionen och som har ingåtts före den 1 maj 2004 gäller följande:

a) I fråga om avtal som omfattas av ett gruppundantag tillämpas äldre bestämmelser. b) I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt beslutet därom. c) I fråga om ett icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraft- trädandet tillämpas äldre bestämmelser.

3.

Konkurrensskadeavgift får inte påföras för överträdelser eller åsido- sättanden av artikel 81 eller 82 i 

EG-fördraget såvitt avser tid före den 1 januari 2001.

4.

Har talan om konkurrensskadeavgift väckts före ikraftträdandet, får 6 § och 19 § första stycket tillämpas utan hinder av vad som sägs i 8 a § och 19 § tredje stycket.

170 Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom förskrivs att 4 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

kap.

5 § 1

Sekretess gäller i verksamhet

Sekretess gäller i verksamhet

som avser rättslig hjälp på begäran

som avser rättslig hjälp på begäran

av annan stat för uppgift som hän-

av annan stat eller Europeiska

för sig till

gemenskapernas kommission för

uppgift som hänför sig till

1. åläggande enligt 56 a § kon-

1. åläggande enligt 45 § andra

kurrenslagen (1993:20) eller

stycket eller 56 a § konkurrens-

lagen (1993:20) eller

2. undersökning enligt 56 b §

2. undersökning enligt 47 §

konkurrenslagen,

andra stycket, 48 § eller 56 b §

konkurrenslagen,

om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förutsättning att uppgiften inte röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år. Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004.

1 Senaste lydelse 2002:591. 171

1. rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrens- reglerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar,

2. rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten,

3. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och

4. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentra- tioner.

De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämp- ningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och stats- stödsregler Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler, dels att 2 § 1 samt rubriken närmast före paragrafen skall upphöra att gälla, dels att 1 och 5 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag finns bestämmelser

I denna lag finns bestämmelser

om tillämpningen av de konkur-

om tillämpningen av vissa av de

rensregler och de regler om stats-

konkurrensregler samt de regler om

stöd som till följd av Sveriges an-

statsstöd som till följd av Sveriges

slutning till Europeiska unionen

anslutning till Europeiska unionen

gäller här i landet.

gäller här i landet.

5 § De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är 1. rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 om tillämpning av fördragets artikel 85 och 86, 2. rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrens- reglerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar, 3. rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten, 4. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och 5. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentra- tioner.

1 Senaste lydelse 2000:1458.

172

Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004. 173

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknads- domstol m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om marknads- domstol m.m. att 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § 1 Marknadsdomstolen handlägger mål och ärenden enligt

1.

konkurrenslagen (1993:20),

2.

lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler,

3.

marknadsföringslagen 2. marknadsföringslagen

(1995:450), 4. lagen (1994:1512) om avtals- villkor i konsumentförhållanden, 5. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, 6. produktsäkerhetslagen (1988:1604), 7. lagen (1994:615) om in- gripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 8. lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsument- myndigheter och konsument- organisationer. Bestämmelserna i 14, 15 och 16 22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, lagen om tillämpningen av Euro- peiska gemenskapernas konkur- rens- och statsstödsregler eller marknadsföringslagen. I mål enligt marknadsföringslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. (1995:450), 3. lagen (1994:1512) om avtals- villkor i konsumentförhållanden, 4. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, 5. produktsäkerhetslagen 1988:1604), 6. lagen (1994:615) om in- gripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 7. lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsument- myndigheter och konsument- organisationer. Bestämmelserna i 14, 15 och 16 22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen eller marknadsföringslagen. I mål enligt marknadsföringslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004.

1 Senaste lydelse 2000:1176. Prop. 2003/04:80 Bilaga 2 174 Sammanställning över remissinstanser Prop. 2003/04:80 Bilaga 3 Delbetänkandet Reformerad konkurrensövervakning Konsekvenser i Sverige av EG:s nya tillämpningsförordning (SOU 2003:73) har utsänts på remiss till följande instanser, totalt 57 stycken. Riksdagens ombudsman (JO), Göta Hovrätt, Hovrätten för övre Norr- land, Stockholms tingsrätt, Helsingsborgs tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Gävle tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Justitiekanslern, Domstols- verket, Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Marknadsdomstolen, Konsumentverket, Statskontoret, Kommerskollegium, Stockholms Handelskammare, Finansinspektionen, Riksskatteverket, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Uppsala Universitet, Lunds Universitet, Konkurrensverket, Verket för näringslivsutveckling (NUTEK), Verket för innovationssystem (VINNOVA), SWEDAC, Sveriges Advokatsamfund, Svenskt Näringsliv, Företagarnas Riks- organisation, Svensk Handel, Sveriges Försäkringsförbund, Lands- organisationen i Sverige (LO), Svenska Bankföreningen, Tjänste- männens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Central- organisation, (SACO), Bil Sweden, Motorbranschens Riksförbund (MRF), Dagligvaruleverantörernas förbund (DLF), Livsmedelshandlare- förbundet (SSLF), Svensk Dagligvaruhandel, Fack 2000, Svenska Taxi- förbundet, Fria Taxi Riksförbund AB,[REDACTED_EFTERNAMN] 

Föreslagen lydelse

5 § 2

I 2 § lagen (1994:1845) om

Regeringen bestämmer vilka dom-

tillämpningen

av

Europeiska

stolar och myndigheter som skall

gemenskapernas

konkurrens- och

vara konkurrensmyndigheter enligt

statsstödsregler finns bestämmelser

rådets förordning (EG) nr 1/2003

om nationell tillämpning av Euro-

av den 16 december 2002 om

peiska gemenskapernas konkur-

tillämpning av konkurrens-reg-

rensregler.

lerna i artiklarna 81 och 82 i för-

draget, om detta inte följer av

denna lag.

6 § 3 Om något annat inte följer av be- slut enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1.

inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,

2.

produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar be- gränsas eller kontrolleras,

3.

marknader eller inköpskällor delas upp,

Prop. 2003/04:80 Bilaga 5

1

Senaste lydelse av

13

§ 1998:648

15

§ 1998:648.

2

Senaste lydelse 2000:1021.

3

Senaste lydelse 2000:1021.

201

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

Prop. 2003/04:80

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

Bilaga 5

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar

sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels-

bruk har något samband med föremålet för avtalet.

8 §

Konkurrensverket får i det sär-

Förbudet i 6 § gäller inte för ett

skilda fallet besluta om undantag

avtal som

från förbudet i 6 § för ett avtal som

1.

bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande,

2.

tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som där- igenom uppnås,

3.

bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och

4.

inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga.

8 a § Undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 § (gruppundantag). Sådana grupper av avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8 b § Konkurrensverket får återkalla det undantag som gäller för ett visst avtal på grund av gruppundantag, om avtalet har följder som är oförenliga med 8 §. 23 § 4

Konkurrensverket får ålägga ett

Konkurrensverket får ålägga ett

företag att upphöra med över-

företag att upphöra med över-

trädelser av förbuden i 6 eller 19 §.

trädelser av förbuden i 6 eller 19 §

eller artikel 81 eller 82 i EG-för-

draget.

Om Konkurrensverket miss-

tänker att ett företag överträder

något av förbuden och företaget

4 Senaste lydelse 1998:648.

202

åtar sig att vidta åtgärder som är

Prop. 2003/04:80

ägnade att undanröja misstankar-

Bilaga 5

na, får verket godta åtagandet i

stället för att meddela ett

åläggande enligt första

stycket.

Verkets beslut får avse en bestämd

tid.

Om Konkurrensverket i ett visst

Beslutar Konkurrensverket i ett

fall beslutar att inte meddela ett

visst fall att inte meddela ett

sådant åläggande, får Marknads-

åläggande enligt första stycket, får

domstolen göra det på talan av ett

Marknadsdomstolen göra

det på

företag som berörs av överträdel-

talan av ett företag som berörs av

sen.

den överträdelse som företaget gör

gällande. En sådan talerätt före-

ligger dock inte om Konkurrens-

verkets beslut grundar sig på arti-

kel 13 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. 23 a § Konkurrensverket får återkalla ett beslut enligt 23 § andra stycket om

1.

de omständigheter som låg till grund för beslutet har föränd- rats i något väsentligt avseende,

2.

den som beslutet gäller bryter mot något åtagande som har an- getts i beslutet, eller

3.

beslutet grundades på ofull- ständiga, oriktiga eller vilse- ledande uppgifter.

26 §

Stockholms tingsrätt får på talan

Stockholms tingsrätt får på talan

av Konkurrensverket besluta att ett

av Konkurrensverket besluta att ett

företag skall betala en särskild

företag skall betala en särskild

avgift

(konkurrensskadeavgift),

avgift

(konkurrensskadeavgift),

om företaget eller någon som

om företaget eller någon som

handlar på företagets vägnar upp-

handlar på företagets vägnar upp-

såtligen eller av oaktsamhet har

såtligen eller av oaktsamhet har

1. överträtt förbuden i 6 eller

överträtt förbuden i 6 eller 19 §

19 §, eller

eller artikel 81 eller 82 i EG-för-

2. åsidosatt ett villkor som har

draget.

beslutats med stöd av 10 § andra

stycket.

Avgiften tillfaller staten.

203

Konkurrensskadeavgift får efter- ges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 § eller artikel 81 i 

EG-fördraget,

 om företaget

Prop. 2003/04:80 28 b § 5 Bilaga 5 Konkurrensskadeavgift får efter- ges beträffande ett företag som har överträtt ett förbud enligt 6 §, om företaget

1.

anmäler överträdelsen till Konkurrensverket innan verket har fått tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen och något annat företag som deltagit i överträdelsen inte har gjort anmälan tidigare,

2.

lämnar Konkurrensverket all den information om överträdelsen som företaget har tillgång till,

3.

samarbetar fullt ut med Konkurrensverket under utredningen av överträdelsen, och

4.

har upphört eller snarast efter sin anmälan upphör att medverka i överträdelsen.

Konkurrensskadeavgiften får dock inte efterges, om företaget har haft den ledande rollen i överträdelsen och det med hänsyn till omständig- heterna därför är uppenbart oskäligt med eftergift.

28 c § 6

På ansökan av ett företag som

På ansökan av ett företag som

anmäler en överträdelse av ett för-

anmäler en överträdelse av ett för-

bud enligt 6 § skall Konkurrens-

bud enligt 6 § eller artikel 81 i

verket förklara om de förutsätt-

EG-fördraget skall Konkurrens-

ningar för eftergift av konkurrens-

verket förklara om de förutsätt-

skadeavgift som anges i 28 b §

ningar för eftergift av konkurrens-

första stycket 1 är uppfyllda.

skadeavgift som anges i 28 b §

första stycket 1 är uppfyllda.

Ett beslut varigenom verket förklarat att förutsättningarna enligt 28 b §

första stycket 1 för eftergift föreligger är bindande för verket samt för

Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen.

29 §

Konkurrensskadeavgift

enligt

Konkurrensskadeavgift

enligt

26 §

första

stycket 1

får

inte

26 § får inte påföras för åtgärder

påföras för åtgärder som har

som har vidtagits under den tid då

vidtagits

beslut om godtagande av åtagande

1. efter det att en anmälan enligt

enligt 23 § andra stycket har gällt,

9 § eller en ansökan enligt 20 §

om åtgärderna är förenliga med

kom in till Konkurrensverket och

beslutet. Konkurrensskadeavgift

innan beslutet med anledning av

får dock påföras om beslutet har

anmälan eller ansökan vann laga

återkallats med stöd av 23 a § 3.

kraft, om åtgärderna ligger inom

ramen för den verksamhet som har

beskrivits i anmälan eller ansökan,

eller

2.

under

den tid

då

icke-

5 Senaste lydelse 2002:595.

6 Senaste lydelse 2002:595.

204

ingripandebesked har gällt, om inte beskedet har återkallats med stöd av 21 § 2. Första stycket 1 gäller dock inte om Konkurrensverket inom en månad från det att anmälan eller ansökan kom in förklarar att verket anser att 6 § är tillämplig och att det inte finns skäl att tillämpa 8 § eller att 19 § är tillämplig. Ett sådant beslut får meddelas bara om det är uppen- bart att undantag inte kan beviljas eller icke-ingripandebesked inte kan meddelas. 45 § Om det behövs för att Konkurrensverket skall kunna fullgöra sina upp- gifter enligt denna lag, får verket ålägga

1.

ett företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat,

2.

den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer, eller

3.

en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur att redovisa kostnader och intäkter i verksam- heten.

Första stycket gäller även vid

Konkurrensverkets handläggning

när en sådan åtgärd begärs av en

konkurrensmyndighet i en annan

medlemsstat i Europeiska unionen.

47 §

Stockholms

tingsrätt får på

Stockholms tingsrätt får på an-

ansökan av

Konkurrensverket

sökan av Konkurrensverket be-

besluta att verket får genomföra en

sluta att verket får genomföra en

undersökning hos ett företag för

undersökning hos ett företag för

att utreda om detta har överträtt

att utreda om detta har överträtt

förbuden i 6 eller 19 §, om

förbuden i 6 eller 19 § eller artikel

81 eller 82 i EG-fördraget, om

1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett,

2. företaget inte rättar sig efter

2. företaget inte rättar sig efter

ett åläggande enligt 45 § 1 eller

ett åläggande enligt 45 § första

det annars finns risk att bevis

stycket 1 eller det annars finns risk

undanhålls eller förvanskas, och

att bevis undanhålls eller för-

vanskas, och

3. vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 205 Första stycket gäller även en ansökan som Konkurrensverket gör på begäran av en konkurrens- myndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Ansökan skall göras skriftligen. 48 § Ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning. Ett sådant beslut får meddelas bara om

1.

vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt,

2.

det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som an- sökan avser, och

3. denne inte rättar sig efter ett

3. denne inte rättar sig efter ett

åläggande enligt 45 § 1 eller det

åläggande enligt 45 § första

annars finns risk att bevis undan-

stycket 1 eller det annars finns risk

hålls eller förvanskas.

att bevis undanhålls eller för-

vanskas.

49 § 7

Ett beslut enligt 47,

48 eller

Ett beslut enligt 47, 48, 53 a

56 b § får meddelas utan att den

eller 56 b § får meddelas utan att

som ansökan avser får tillfälle att

den som ansökan avser får tillfälle

yttra sig, om det kan befaras att

att yttra sig, om det kan befaras att

undersökningen annars

skulle

undersökningen annars skulle

förlora i betydelse.

förlora i betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall genom- föras. 50 a § När Konkurrensverket på begäran av Europeiska gemenskapernas kommission genomför en sådan undersökning som sägs i artikel 22.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, tillämpas 51, 52, 53 b och 5456 §§. 51 § 8

När Konkurrensverket genomför en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b §, har ver- ket rätt att

7

Senaste lydelse 2002:595.

8

Senaste lydelse 2002:595.

När Konkurrensverket genomför en undersökning som har beslutats enligt 47, 48 eller 56 b § eller som avses i 50 a §, har verket rätt att Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 206

1.

granska bokföring och andra

1.

granska bokföring och andra

affärshandlingar,

affärshandlingar,

2.

ta kopior av eller göra utdrag

2.

ta kopior av eller göra utdrag

ur bokföring och affärshandlingar,

ur bokföring och affärshandlingar,

3.

begära

muntliga

förklaringar

3.

begära

muntliga

förklaringar

direkt på platsen, och

direkt på platsen, och

4.

få tillträde till lokaler, mark-

4.

få tillträde till lokaler, mark-

områden,

transportmedel

och

områden,

transportmedel och

andra utrymmen.

andra utrymmen.

52 § 9

När en undersökning som har

När en undersökning som har

beslutats enligt 47, 48 eller 56 b §

beslutats enligt 47, 48 eller 56 b §

skall genomföras, har den hos

eller som avses i 50 a § skall

vilken

undersökningen

skall

genomföras, har den hos vilken

genomföras rätt att tillkalla ett

undersökningen skall

genomföras

juridiskt biträde.

rätt att tillkalla ett juridiskt biträde.

I avvaktan på att ett sådant bi-

I avvaktan på att ett sådant bi-

träde inställer sig får under-

träde inställer sig får under-

sökningen inte börja. Detta gäller

sökningen inte börja. Detta gäller

dock inte, om

dock inte, om

1.

undersökningen

därigenom

1.

undersökningen

därigenom

onödigt fördröjs, eller

onödigt fördröjs,

2.

undersökningen har beslutats

2.

undersökningen har beslutats

enligt 49 §.

enligt 49 §, eller

3.

undersökningen är en sådan

som avses i 50 a § och det kan

befaras att

den skulle förlora i

betydelse om den inte påbörjas omedelbart. 53 a § Frågor om förhandsgodkännan- de enligt artikel 21.3 i rådets för- ordning (EG) nr 1/2003 prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket. 53 b § När Europeiska gemenskapernas kommission har beslutat om en undersökning enligt artikel 20 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får kronofogdemyndigheten på ansökan av Konkurrensverket be-

9 Senaste lydelse 2002:595. Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 207

Ett förbud eller åläggande enligt 23 § första eller tredje stycket, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration eller i ett ärende enligt 23 § andra stycket, får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stock- holms tingsrätt på talan av Kon- kurrensverket.

sluta om handräckning för att undersökningen skall kunna genomföras. Detsamma gäller när beslut om förhandsgodkännande meddelats enligt 53 a §. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Krono- fogdemyndigheten i Stockholm. Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verk- ställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vil- ken undersökningen skall genom- föras innan verkställighet sker. 57 § 10 Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34 a, 35, 36, 38, 41, 45 eller 56 a § får förenas med vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47, 48 eller 56 b § får förenas med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig undersökningen. Ett frivilligt åtagande i samband med en företagskoncentration får förenas med vite. Ett sådant vite föreläggs av Stockholms tingsrätt på talan av Konkurrensverket. 60 § 11

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos Mark- nadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14,

16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt

20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har

1. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §,

och 25 §,

4. förbud eller åläggande enligt

2. förbud eller åläggande enligt

38 § fjärde stycket, och

38 § fjärde stycket,

10

Senaste lydelse 2002:595

11

Senaste lydelse 2002:595.

Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 208

5. ålägganden enligt 45 och

3.

ålägganden

enligt

45 och

Prop. 2003/04:80

56 a §§.

56 a §§,

Bilaga 5

4.

återkallelse

av

ett

undantag

enligt 8 b §, och

5.

återkallelse

av

ett

undantag

enligt artikel 29.2 i rådets förord-

ning (EG) nr 1/2003.

Ett beslut enligt första stycket

Ett beslut enligt första stycket 1,

13 får överklagas av ett företag

4 och 5 får överklagas av ett före-

som berörs av beslutet.

tag som berörs av beslutet.

62 §

Andra beslut av Konkurrensver-

Andra beslut av Konkurrensver-

ket enligt denna lag än som avses i

ket enligt denna lag än som avses i

60 eller 61 § får inte överklagas.

60 § får inte överklagas.

63 § 12

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1.

konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2.

kvarstad enligt 32 §,

3.

företagskoncentration enligt 34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47, 48

4. undersökningar enligt 47, 48

och 56 b §§, och

och 56 b §§,

5. prövning enligt 54 § andra

5. förhandsgodkännande enligt

stycket.

53 a §, och

6. prövning enligt 54 § andra

stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall över- klagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har in- letts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång. 64 § 13

Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frå-

1. beträffande rättegången i frå-

gor som avses i 23 § andra stycket

gor som avses i 23 § tredje stycket

och 63 § första stycket 13, vad

och 63 § första stycket 13, vad

som är föreskrivet i rättegångs-

som är föreskrivet i rättegångs-

balken om tvistemål där förlikning

balken om tvistemål där förlikning

inte är tillåten, och

inte är tillåten och,

2. beträffande handläggningen

2. beträffande handläggningen

av frågor som avses i 13 § tredje

av frågor som avses i 60 § första

stycket, 60 § första stycket och

stycket och 63 § första stycket

63 § första stycket 4 och 5, lagen

46, lagen (1996:242) om dom-

12 Senaste lydelse 2002:595.

13 Senaste lydelse 2002:595.

209

När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 6 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert.

(1996:242) om domstolsärenden,

stolsärenden; dock skall i fråga om

dock skall i fråga om rättegångs-

rättegångskostnader gälla vad som

kostnader gälla vad som föreskrivs

föreskrivs i 31 kap. rättegångs-

i 31 kap. rättegångsbalken.

balken.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om dom- stolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen. Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av par- terna skall svara för sina rättegångskostnader. 64 a § 14

Vid huvudförhandling i mål som

Vid huvudförhandling i mål som

anges i 63 § första stycket 14

anges i 63 § första stycket 15

skall tingsrätten bestå av fyra

skall tingsrätten bestå av fyra

ledamöter, av vilka två skall vara

ledamöter, av vilka två skall vara

lagfarna domare och två ekono-

lagfarna domare och två ekono-

miska experter. En av de lagfarna

miska experter. En av de lagfarna

domarna skall vara rättens ord-

domarna skall vara rättens ord-

förande.

förande.

Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena rättegångsbalken och vid avgörande av mål utan huvud- förhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhand- ling, skall tingsrätten, om inte annat följer av 64 b §, bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tings- rätten. 64 c § 15 När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket 4 och 5 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i 64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en eko- nomisk expert, om det är tillräck- ligt med hänsyn till ärendets be- skaffenhet. Vid annan handlägg- ning skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lag- faren domare och en ekonomisk expert.

14

Senaste lydelse 1993:681.

15

Senaste lydelse 1993:681.

Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 210

Om det är till fördel för utred- ningen får mål som avses i 23 § tredje stycket eller 63 § första stycket 

13

 handläggas gemen- samt med ett ärende som anges i denna lag, när målet och ärendet handläggs av samma domstol. Handläggningen skall ske enligt vad som föreskrivs i 64 § första stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.

Vid gemensam handläggning i Marknadsdomstolen av mål som avses i 23 § tredje stycket och ärende enligt denna lag, skall reg- lerna för tingsrätt tillämpas. I andra fall tillämpas reglerna för hovrätt.

69 § 16 Om det är till fördel för utred- ningen får mål som avses i 23 § andra stycket eller 63 § första stycket 13 handläggas gemen- samt med ett ärende som anges i denna lag, när målet och ärendet handläggs av samma domstol. Handläggningen skall ske enligt vad som föreskrivs i 64 § första stycket 1 samt 64 a och 64 b §§. Vid gemensam handläggning i Marknadsdomstolen av mål som avses i 23 § andra stycket och ärende enligt denna lag, skall reg- lerna för tingsrätt tillämpas. I andra fall tillämpas reglerna för hovrätt. 70 § Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas kommission eller Konkurrens- verket med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003, får utan hinder av 17 kap. 3 § rättegångsbalken beaktas av rätten utan åberopande av part. Rätten får avvisa ett skriftligt yttrande av kommissionen eller Konkurrensverket, om det annars uppkommer avsevärda olägen- heter i rättegången i form av för- sening, kostnadsökning eller annat. Rätten skall bereda par- terna tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Ett yttrande som inte avvisats skall förebringas under huvud- förhandlingen när en sådan äger rum. Parterna skall beredas till- fälle att yttra sig över yttrandet.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004.

2.

I fråga om undantag som har beslutats enligt 8 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser så länge undantaget gäller enligt

16 Senaste lydelse 1998:648. Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 211

beslutet om detta. Ett beslut om undantag skall dock efter ikraftträdandet

Prop. 2003/04:80

inte kunna förnyas enligt 11 eller 16 §.

Bilaga 5

3.

I fråga om undantag som gäller till följd av föreskrifterna i 13 § i dess tidigare lydelse tillämpas äldre bestämmelser.

4.

I fråga om ett 

icke-ingripandebesked som har beslutats före ikraft- trädandet tillämpas äldre bestämmelser.

5.

Vad som föreskrivs i 2 och 4 gäller även om beslutet inte har vunnit laga kraft.

6.

Konkurrensskadeavgift får inte påföras för överträdelser eller åsido- sättanden av artikel 81 eller 82 i 

EG-fördraget såvitt avser tid före den 1 januari 2001. 212 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler 1 , dels att 2 § skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 2 § skall utgå, dels att 1 och 5 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av de konkur- rensregler och de regler om stats- stöd som till följd av Sveriges an- slutning till Europeiska unionen gäller här i landet. I denna lag finns bestämmelser om tillämpningen av vissa av de konkurrensregler samt de regler om statsstöd som till följd av Sveriges anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet. 5 § De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är

1.

rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 om tillämp- ning av fördragets artikel 85 och 86,

2.

rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar,

3.

rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten,

4.

rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och

5.

rådets förordning (EEG) nr

De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är

1.

rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av den 19 juli 1968 om tillämpningen av konkurrensreg- lerna på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar,

2.

rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av den 22 december 1986 om detaljerade regler för tillämp- ning av artiklarna 85 och 86 i för- draget på sjöfarten,

3.

rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, och

4.

rådets förordning (EG) nr

1 Senaste lydelse 2000:1458. Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 213 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentra- tioner.

139/2004 av den 20 januari 2004

Prop. 2003/04:80

om kontroll av företagskoncentra-

Bilaga 5

tioner.

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004. 214 Prop. 2003/04:80 Bilaga 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse.

1 § 1

Marknadsdomstolen handlägger mål och ärenden enligt

1. konkurrenslagen (1993:20),

1. konkurrenslagen (1993:20),

2.

lagen

(1994:1845)

om

tillämpningen

av

Europeiska

gemenskapernas

konkurrens-

och

statsstödsregler,

3.

marknadsföringslagen

2.

marknadsföringslagen

(1995:450),

(1995:450),

4. lagen (1994:1512) om

3. lagen (1994:1512) om avtals-

avtalsvillkor

i

konsumentför-

villkor i konsumentförhållanden,

hållanden,

5. lagen (1984:292) om avtals-

4. lagen (1984:292) om avtals-

villkor mellan näringsidkare,

villkor mellan näringsidkare,

6.

produktsäkerhetslagen

5. produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

(1988:1604),

7. lagen (1994:615) om ingri-

6. lagen (1994:615) om ingri-

pande

mot otillbörligt

beteende

pande mot

otillbörligt beteende

avseende offentlig upphandling,

avseende offentlig upphandling,

8. lagen (2000:1175) om talerätt

7. lagen (2000:1175) om talerätt

för vissa utländska konsument-

för vissa utländska konsument-

myndigheter

och

konsument-

myndigheter

och konsument-

organisationer.

organisationer.

Bestämmelserna i 14, 15 och

Bestämmelserna i 14, 15 och

1622 §§ tillämpas inte i mål eller

1622 §§ tillämpas inte i mål eller

ärenden enligt

konkurrenslagen,

ärenden enligt konkurrenslagen

lagen om tillämpningen av Euro-

eller marknadsföringslagen. I mål

peiska

gemenskapernas

konkur-

enligt

marknadsföringslagen

rens- och statsstödsregler eller

tillämpas inte heller 13 a §. I

marknadsföringslagen. I mål enligt

stället gäller vad som föreskrivs i

marknadsföringslagen

tillämpas

dessa lagar.

inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft den 1 maj 2004.

1 Senaste lydelse 2000:1176. 215 Lagrådets yttrande Protokoll vid sammanträde 2004-02-24

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. regeringsrådet Leif Lindstam och justitierådet Nina Pripp. Enligt en lagrådsremiss den 5 februari 2004 (Näringsdepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20),

2.

lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler,

3.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN] och kanslirådet Jan[REDACTED_EFTERNAMN]. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet : De föreslagna lagändringarna hänger främst samman med att EU:s ministerråd den 16 december 2002 har antagit en förordning (EG) nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (i fortsättningen kallad tillämpningsförordningen). Genom förordningen införs ett generellt, ständigt gällande undantag från förbudet mot samarbete mellan företag, när samarbetet enligt vad som sägs i artikel 81.3 är övervägande positivt för konsumenterna. De individuella undantagen avskaffas liksom icke-ingripandebeskeden. Gruppundantagen blir dock kvar. För att vinna överensstämmelse med EG-rätten föreslås i lagrådsremissen olika ändringar i konkurrenslagen. I stället för den nuvarande möjligheten för Konkurrensverket att i särskilda fall besluta om undantag från förbudet mot företagssamarbete införs genom en ändring av 8 § ett generellt undantag, motsvarande det som föreskrivs i tillämpningsförordningen med stöd av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget. Samtidigt behålls det nuvarande systemet med nationella gruppundantag (8 a och 8 b §§). Lagrådet återkommer till de nämnda paragraferna i det följande.

EG-rätten tillåter att nationella organ tillämpar EG:s förbudsregler mot företagssamarbete samtidigt med nationella förbudsregler, s.k. parallell tillämpning. Tillämpningsförordningen utgår från att en sådan tillämpning alltjämt skall vara möjlig. I förordningens artikel 3 finns emellertid vissa regler angående förhållandet mellan fördragsartiklarna 81 och 82 och nationell konkurrensrätt som de tillämpande myndigheterna har att iaktta. I det utredningsbetänkande som närmast ligger till grund för lagrådsremissen (SOU 2003:73) föreslogs vissa regler om att, när det är fråga om avtal eller förfaranden som kan påverka handeln mellan EU:s medlemsstater (samhandel), artiklarna 81 och 82 skall tillämpas i stället för motsvarande bestämmelser i konkurrenslagen. Det remitterade Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 216 lagförslaget innehåller inte några sådana regler, och Lagrådet har inte anledning att motsätta sig detta ställningstagande. Lagrådet går därmed över till att kommentera de enskilda bestämmelserna i remissförslaget. Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen 8 8 b §§ I 8 § föreskrivs att förbudet mot företagssamverkan i 6 § inte gäller för ett avtal som uppfyller vissa angivna förutsättningar. Dessa förutsättningar, som bildar fyra särskilda punkter, är desamma som enligt gällande rätt. En nyhet är, som tidigare nämnts, att det inte längre skall krävas ett beslut från Konkurrensverket i varje särskilt fall för att förbudet mot företagssamverkan inte skall gälla, utan att varje företag har att självt bedöma om förutsättningarna för undantag är uppfyllda. I 8 a och b §§ i det remitterade förslaget har tagits in bestämmelser om gruppundantag. I 8 a §, som motsvarar nuvarande 17 § första och andra styckena, föreskrivs dels att undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 §, dels att sådana grupper av avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8 b §, som motsvarar nuvarande 18 §, innehåller en regel om möjlighet för Konkurrensverket att återkalla det undantag som gäller för ett visst avtal på grund av gruppundantag. Bestämmelserna i 17 och 18 §§ kom till år 1993, samtidigt som konkurrenslagen i övrigt. I den lagrådsremiss som föregick propositionen till riksdagen hade 17 § en annan lydelse. Det sades då att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde fick föreskriva om undantag från förbudet i 6 § för grupper av avtal som uppfyllde förutsättningarna i 8 § (se prop. 1992/93:56 s. 304). Vid lagrådsbehandlingen påpekade Lagrådet (a. prop. s. 337) att, som 17 § var formulerad, regeringen eller förvaltningsmyndighet hade tilldelats en rätt att utfärda föreskrifter av så långtgående slag att det i realiteten var fråga om att komplettera lagen med ett helt nytt institut. Denna konstitutiva effekt i förening med de viktiga rättsverkningar som var kopplade till ett gruppundantag ledde enligt Lagrådets mening till slutsatsen att bemyndigandet inte utgjorde verkställighetsföreskrifter. I stället var det fråga om föreskrifter av sådan natur att de enligt 8 kap. 2 § regeringsformen måste meddelas genom lag. Lagrådet anförde att, eftersom rätten att utfärda sådana föreskrifter inte kan delegeras till regeringen eller till en förvaltningsmyndighet, bemyndigandet i 17 § syntes oförenligt med regeringsformen. För att komma till rätta med det uppkomna problemet stod enligt Lagrådets mening två lösningar till buds. Den ena var att införa en materiell bestämmelse om gruppundantag i själva lagtexten och att komplettera denna bestämmelse med verkställighetsföreskrifter utfärdade av regeringen eller förvaltningsmyndighet, om så bedömdes nödvändigt. Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 217 Den andra lösningen skulle kunna vara att använda ett system med dispenser från förbudet i 6 §. I propositionen (s. 26 f.) tog regeringen fasta på Lagrådets kritik och föreslog att bestämmelsen om gruppundantag skulle utformas som ett generellt undantag från förbudsområdet för sådana kategorier av avtal som uppfyllde förutsättningarna i lagen för individuella undantag. 17 § borde också innehålla en regel om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde skulle i verkställighetsföreskrifter ange sådana kategorier av avtal som det var fråga om. Betänkandet SOU 2003:73 innehåller en analys av gruppundantagens rättsliga ställning (se s. 150 ff.). Med hänsyn bl.a. till gruppundantagens ingripande civilrättsliga verkningar ansåg utredningen att det kunde ifrågasättas om de förordningar om gruppundantag som har utfärdats av regeringen är väl förenliga med regeringsformens bestämmelser om verkställighetsföreskrifter. Fråga uppstod då om man i stället kunde utnyttja delegationsmöjligheten i 8 kap. 7 § regeringsformen som grund för att utfärda förordningar om gruppundantag. Avgörande för den frågan var, enligt utredningens mening, om konkurrenslagen till sin karaktär är i grunden offentligrättslig eller civilrättslig, något som ingalunda var givet. I utredningsbetänkandet föreslogs emellertid av andra skäl än rättsliga att reglerna om gruppundantag i konkurrenslagen skulle avskaffas. Med hänsyn härtill innehåller betänkandet inte något slutligt ställningstagande till frågan om det skulle vara möjligt att fortsättningsvis meddela föreskrifter om gruppundantag i förordningsform. Vid remissbehandlingen av utredningsbetänkandet fick förslaget om avskaffande av reglerna om gruppundantag ett splittrat mottagande. I lagrådsremissen har regeringen för sin del kommit fram till att det föreligger övervägande materiella skäl för att åtminstone tills vidare behålla systemet med gruppundantag. Frågor som avser gruppundantagens rättsliga ställning behöver enligt regeringens mening övervägas ytterligare (se avsnitt 10.3 i remissprotokollet). Lagrådet noterar till en början att, enligt den ordning som hittills har gällt inom EU, rådet har utfärdat förordningar som har gett kommissio- nen befogenhet att i sin tur besluta om gruppundantag, dvs. genom för- ordning tillämpa artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal. Tanken är att detta system skall fortsätta att tillämpas (se punkt 10 av ingressen till tillämpningsförordningen). Kommissionens gruppundantag gäller och har rättsverkningar även i Sverige på alla avtal som har samhandelseffekt, dvs. som påverkar handeln mellan EU:s medlemsstater. Frågan är då om det därutöver finns ett praktiskt behov av rent svenska gruppundantag. På den punkten har Lagrådet inte anledning att ifrågasätta regeringens bedömning, dvs. att det finns övervägande materiella skäl för att åtminstone tills vidare behålla ett system med gruppundantag. När det sedan gäller gruppundantagens rättsliga ställning uppstår först frågan huruvida förordningarna om gruppundantag, så som de hittills har varit utformade, kan sägas utgöra sådana verkställighetsföreskrifter som enligt 8 kap. 13 § regeringsformen kan beslutas av regeringen eller, efter regeringens förordnande, av en underordnad myndighet. På den punkten bör beaktas att gruppundantagen har ingripande civilrättsliga verkningar, Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 218 bl.a. på så sätt att avtal som omfattas av ett gruppundantag inte kan för- klaras ogiltiga enligt 7 § konkurrenslagen. Av betydelse är också att bestämmelsen i 17 § första stycket (8 a § första stycket i remissförslaget) är allmänt hållen och lämnar utrymme för en vidsträckt utfyllande reglering. Dessa omständigheter talar mot att förordningarna om grupp- undantag går in under regeringsformens bestämmelse om verkställighets- föreskrifter. Nästa fråga är om gruppundantagen faller under det område som täcks av 8 kap. 7 § regeringsformen, vilket skulle innebära att regeringen i konkurrenslagen kunde bemyndigas att genom förordning besluta om gruppundantag. Enligt Lagrådets mening är det mycket tveksamt om 8 kap 7 § regeringsformen är tillämplig. Det bör även här beaktas att gruppundantagen kan få betydande civilrättsliga rättsverkningar. Det för- hållandet att regeringen i 1992/93 års proposition inte vidhöll den ut- formning av 17 § konkurslagen som hade föreslagits i den föregående lagrådsremissen innebär också att man då inte ansåg att man kunde stödja sig på 8 kap. 7 § regeringsformen. Det kan då diskuteras att antingen föra in tillräckligt detaljerade bestämmelser om gruppundantag i konkurrenslagen (jfr de särskilda bestämmelserna för vissa former av företagssamarbete i 18 a 18 e §§) eller att överge systemet med bindande normer om gruppundantag och i stället gå över till en ordning med allmänna råd, som då lämpligen får meddelas av Konkurrensverket. Ytterligare ett alternativ, som har förts fram under remissbehandlingen av utredningsbetänkandet, skulle kunna vara att i lagen föreskriva att samtliga EG-gruppundantag, till den del det inte är fråga om samhandel, skall gälla på motsvarande sätt i Sverige. Lagrådet har för sin del inte underlag för något bestämt ställnings- tagande till vilket system som är att föredra. Det kan noteras att Kon- kurrensverket i sitt remissyttrande har uttryckt tveksamhet till tanken att verket i allmänna råd eller på annat sätt skall förklara hur verket avser att tillämpa förbudsreglerna. Och när det gäller möjligheten att göra EG- gruppundantagen tillämpliga på rent svenska förhållanden förefaller det tveksamt om alla svenska behov blir tillgodosedda genom en sådan lösning. Trots de invändningar som kan riktas mot det nuvarande systemet med gruppundantag vill Lagrådet inte motsätta sig att det behålls under en övergångstid. Som tidigare har nämnts sägs i remissprotokollet att systemet skall bli föremål för ytterligare överväganden. I avvaktan på resultatet av dessa överväganden anser Lagrådet att den bestämmelse om gruppundantag som f.n. finns i 17 § första stycket konkurrenslagen och som nu föreslås överförd till 8 a § första stycket tills vidare bör kunna kvarstå. Däremot bör bestämmelsen om verkställighetsföreskrifter i andra stycket av den föreslagna 8 a § utgå, eftersom behörigheten att meddela den typen av föreskrifter följer redan av regeringsformen. Den föreslagna bestämmelsen i 8 b § om möjlighet för Konkurrens- verket att återkalla det undantag som gäller för ett visst avtal kan lämp- ligen tas in i 8 a § som ett andra stycke. Bestämmelsen bör enligt Lag- rådets mening förtydligas och ges följande lydelse: Om ett enskilt avtal till följd av ett gruppundantag är undantaget från förbudet i 6 § men har följder som är oförenliga med 8 §, får Konkurrensverket besluta att avtalet inte skall om- fattas av gruppundantaget. Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 219 Genomförs Lagrådets förslag angående 8 b §, påverkas punkten 4 i det föreslagna första stycket i 60 §. 23 och 23 a §§ I 23 § första och tredje styckena föreslås bestämmelser som ger Konkur- rensverket och Marknadsdomstolen möjlighet att ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Enligt 23 § andra stycket skall Konkurrensverket dock i vissa fall kunna nöja sig med att i stället godta ett åtagande från före- taget att vidta åtgärder som är ägnade att undanröja misstankar som verket haft om att företaget överträder något av förbuden. Ett beslut om att godta ett sådant åtagande föreslås i 23 a § kunna återkallas i vissa fall. Enligt Lagrådets mening skulle regleringen bli tydligare om bestäm- melserna i 23 § andra stycket om godtagande av ett åtagande och i 23 a § om återkallelse av ett beslut om ett sådant godtagande samlades i en och samma paragraf, förslagsvis i 23 a §, så att 23 § andra stycket förs över till den paragrafen och tas in som ett första stycke och de i remissen före- slagna bestämmelserna där får bilda ett andra stycke. Kvar i 23 § blir då de föreslagna första och tredje styckena. De föreslagna bestämmelserna i 23 § andra stycket sägs i remiss- protokollet ha utformats efter mönster av artikel 9 i tillämpnings- förordningen. Stycket har dock fått ett annorlunda innehåll än mot- svarande regel i artikel 9. Enligt förslaget kan Konkurrensverket initiera frågan om ett åtagande redan när verket misstänker en överträdelse, medan utgångspunkten i artikel 9 är att kommissionen avser att fatta ett beslut om att en överträdelse skall upphöra. I 23 § andra stycket sägs emellertid också att Konkurrensverkets möjlighet att godta ett åtagande kan komma i fråga i stället för att meddela ett åläggande för företaget att upphöra med överträdelsen. Skrivningen kan uppfattas så att Konkur- rensverket kan godta ett åtagande endast i de fall ett åläggande enligt första stycket annars hade kommit i fråga. Enligt vad som upplysts under föredragningen är avsikten med för- slaget att Konkurrensverket inte i onödan skall behöva belastas med tids- krävande utredningar när verket ifrågasätter ett avtal eller förfarande. I linje därmed bör Konkurrensverket enligt Lagrådets mening kunna godta ett åtagande på ett tidigt stadium. Tillämpningsförordningen synes inte innebära något hinder mot en sådan ordning. Vad som nu har sagts bör komma till uttryck i lagtexten. Det bör också framgå av lagtexten att ett beslut om godtagande får den rättsverkningen att Konkurrensverket, så länge beslutet gäller, inte kan besluta om ett åläggande enligt 23 § första stycket i de avseenden som företagets åtagande omfattar. Lagrådet förordar att 23 a § ges följande lydelse: Har fråga uppkommit om ett företag överträder något av de förbud som avses i 23 § första stycket får Konkurrensverket, om företaget åtar sig att vidta åtgärder som medför att verket inte längre ifrågasätter att någon överträdelse föreligger, besluta att godta åtagandet. Verkets beslut får avse en bestämd tid. Så länge beslutet gäller får verket i de avseenden åtagandet omfattar inte meddela något åläggande enligt 23 § första stycket. Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 220 Konkurrensverket får återkalla ett beslut enligt första stycket, om ---

(se det remitterade förslaget). Godtas Lagrådets förslag till omdisponering av de föreslagna 23 och 23 a §§, får följändringar göras i 29, 57, 64 och 69 §§. Bestämmelserna i remissprotokollets 23 a § (dvs. 23 a § andra stycket enligt Lagrådets förslag) har sin motsvarighet i art. 9.2 i tillämpnings- förordningen. Vad gäller lagtextens punkt 3, som ger Konkurrensverket möjlighet att återkalla sitt godtagandebeslut, om detta grundas på ofull- ständiga, oriktiga eller vilseledande uppgifter, saknas dock den i tillämp- ningsförordningens artikel 9.2 intagna bestämmelsen att uppgifterna skall ha lämnats av parterna. Det har inte i remissprotokollet angetts något skäl till att detta krav har uteslutits i lagförslaget. Frågan bör uppmärksammas under lagstiftningsärendets fortsatta behandling. Ett beslut om återkallelse av ett godtagande bör enligt Lagrådet kunna överklagas till Marknadsdomstolen. Lagrådet återkommer till detta i anslutning till 60 §. 29 § I den föreslagna nya lydelsen av paragrafen får om Lagrådets nyss- nämnda förslag angående 23 och 23 a §§ genomförs hänvisningen till beslut om godtagande av åtagande enligt 23 § andra stycket ändras till beslut enligt 23 a § första stycket. Vidare får i sista meningen 23 a § 3 ändras till 23 a § andra stycket 3. 57 § Om Lagrådets förslag till ändringar av 23 och 23 a §§ godtas, får den föreslagna ändringen i 57 § första stycket utgå. Vidare får i andra stycket den föreslagna hänvisningen till 23 § andra stycket ändras till 23 a § första stycket. 60 § Ett beslut om att godta ett åtagande enligt 23 § andra stycket i remiss- förslaget (23 a § första stycket enligt Lagrådets förslag) är gynnande för det berörda företaget. Att återkalla ett sådant beslut bör därför enligt Lag- rådets mening kunna överklagas till Marknadsdomstolen. En föreskrift om detta bör föras in som en ny punkt i första stycket. I så fall får också en följdändring göras i andra stycket. Med anledning av vad Lagrådet har föreslagit beträffande 8 b § bör den föreslagna punkten 4 i första stycket formuleras: 4. åtgärd enligt 8 a § andra stycket. 64 och 69 §§ Om Lagrådets förslag till ändringar i de föreslagna 23 och 23 a §§ god- tas, får den föreslagna hänvisningen till 23 § tredje stycket i 64 § första Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 221 stycket 1 ändras. Detsamma gäller hänvisningen till 23 § tredje stycket i 69 § första och andra styckena. 70 § Av art. 15 i tillämpningsförordningen följer bl.a. att ett lands konkur- rensmyndigheter och kommissionen på eget initiativ får lämna skriftliga yttranden till de nationella domstolarna när de prövar frågor som rör tillämpningen av artikel 81 eller artikel 82 i EG-fördraget. I första stycket av förevarande paragraf föreskrivs att ett sådant yttrande får utan hinder av 17 kap. 3 § rättegångsbalken beaktas av rätten utan åberopande av part. Enligt 17 kap. 3 § andra meningen rättegångsbalken får en dom i ett dispositivt mål inte grundas på någon omständighet som inte någon av parterna åberopat till grund för sin talan. Eftersom en prövning som rör tillämpningen av någon av de nyssnämnda artiklarna i fördraget kan komma upp inte endast i dispositiva mål utan också i indispositiva mål som handläggs vid allmän domstol eller i Marknadsdomstolen, liksom i ärenden, förordar Lagrådet att omnämnandet av 17 kap. 3 § rättegångs- balken får utgå. Även utan denna hänvisning kommer ett yttrande från kommissionen eller Konkurrensverket att kunna läggas till grund för domstolens avgörande också i ett dispositivt mål. I andra stycket har tagits in bestämmelser om att rätten i vissa fall får avvisa ett skriftligt yttrande av kommissionen eller Konkurrensverket. Lagrådet vill ifrågasätta behovet och lämpligheten av en sådan reglering. I de sannolikt mycket få fall då kommissionen eller verket lämnar ett yttrande torde yttrandet i allmänhet vara av särskilt intresse. Detta talar starkt emot att domstolen ges möjlighet att avvisa yttrandet. Det torde också kunna förväntas att domstolen och parterna i allmänhet kommer att känna till när kommissionen eller Konkurrensverket avser att lämna ett yttrande och att yttrandet också kommer in till domstolen innan handläggningen avslutas. Någon skyldighet för domstolen att skjuta upp sitt avgörande i väntan på yttrandet finns inte. Skulle yttrandet komma in först efter det att domstolen skilt målet eller ärendet ifrån sig, får yttran- det lämnas utan avseende och läggas till handlingarna. Några särskilda föreskrifter i dessa avseenden behövs inte enligt Lagrådets mening. Sammanfattningsvis förordar Lagrådet därför att det föreslagna andra stycket helt får utgå. I tredje stycket föreslås en bestämmelse om att ett yttrande från kom- missionen eller Konkurrensverket skall förebringas under huvudförhand- lingen när en sådan äger rum. Lagrådet ifrågasätter mot bakgrund av 17 kap. 2 § rättegångsbalken behovet av denna bestämmelse. Enligt denna paragraf skall, om huvudförhandling hållits, domen grundas på vad som förekommit under förhandlingen. Yttrandet måste alltså ha förebringats vid denna för att kunna beaktas i domen. Lagrådet förordar därför att första meningen i det föreslagna tredje stycket får utgå. Om detta förslag godtas, förordar Lagrådet att andra meningen i detta stycke, där det sägs att parterna skall beredas tillfälle att yttra sig, flyttas upp till det före- slagna första stycket. Det innebär att även tredje stycket i sin helhet bör utgå. Prop. 2003/04:80 Bilaga 6 222

Med Lagrådets förslag får 70 § följande lydelse:

Prop. 2003/04:80

Bilaga 6

Ett yttrande som har lämnats av Europeiska gemenskapernas kommission eller Konkur- rensverket med tillämpning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 får beaktas av rätten utan åberopande av part. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över yttrandet. Övergångsbestämmelserna I punkt 6 i de föreslagna övergångsbestämmelserna föreskrivs att konkur- rensskadeavgift inte får påföras för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid före den 1 januari 2001. Genom valet av denna tidpunkt skall uppnås överensstämmelse med vad som föreskrevs om påförande av konkurrensskadeavgift då bestämmelser om nationell tillämpning av EG:s konkurrensregler infördes i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkur- rens- och statsstödsregler (i det följande kallad 1994 års lag). Ändringarna i konkurrenslagen innebär bl.a. att påförande av konkur- rensskadeavgift vid överträdelser av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG- fördraget kan grundas direkt på 26 § konkurrenslagen och inte som nu indirekt på sistnämnda bestämmelse genom en hänvisning i 1994 års lag. Enligt Lagrådets mening uppnås en klarare reglering om det föreskrivs att konkurrensskadeavgift får påföras enligt de nya bestämmelserna i konkurrenslagen såvitt avser tid efter ikraftträdandet av dessa bestäm- melser och att avgift enligt 1994 års lag får påföras såvitt avser tid dess- förinnan. Punkt 6 föreslås därför få följande lydelse: Konkurrensskadeavgift får påföras för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid efter den 30 april 2004. Förslaget till lag om ändring i lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler 1 § Lagen innehåller för närvarande bestämmelser om bl.a. tillämpningen av de konkurrensregler som till följd av Sveriges anslutning till EU gäller här i landet. Med artikel 43 i tillämpningsförordningen upphävs med visst undantag rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 om tillämpning av fördragets artikel 85 och 86. De bestämmelser som finns i lagen om tillämpningen av denna förordning föreslås därför nu bli utmönstrade ur lagen. Med hänsyn till den grundläggande betydelse artiklarna 81 och 82 (förutvarande 85 och 86) har på konkurrensrättens område vore det enligt Lagrådets mening av värde om en upplysning om tillämpningsförord- ningen togs in som ett nytt andra stycke i 1 § med följande lydelse: Bestämmelser om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget finns också i konkurrenslagen (1993:20) och i rådets förordning (EG) nr 223

1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i

Prop. 2003/04:80

artiklarna 81 och 82 i fördraget.

Bilaga 6

Övergångsbestämmelser Med hänvisning till vad Lagrådet anfört i fråga om övergångsbestämmel- serna till lagen om ändring i konkurrenslagen bör till förevarande lag fogas en övergångsbestämmelse av följande lydelse: Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om påförande av konkurrensskadeavgift för överträdelser eller åsidosättanden av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget såvitt avser tid före den 1 maj 2004. Förslaget till lag om ändring i lagen om marknadsdomstol m.m. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. I betänkandet SOU 2003:73 föreslogs vissa ändringar i 4 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). Ändringarna var föranledda av de nya bestämmelser som enligt utredningsförslaget skulle föras in i 45 § andra stycket och 47 § andra stycket konkurrenslagen. I remissprotokollet (avsnitt 13.3, under rubriken Sekretess) anförs att någon ändring i 4 kap. 5 § sekretesslagen inte är påkallad. Det hänvisas härvid till 4 kap. 1 § och 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen. Lagrådet har för sin del inte övertygats om att det inte behöver göras någon ändring i 4 kap. 5 § sekretesslagen. Lagrådet har emellertid inte underlag för något bestämt ställningstagande. Enligt Lagrådets mening bör bestämmelserna om sekretess i konkurrensmyndigheternas verk- samhet som i dag är både komplicerade och svårtolkade bli föremål för förnyade överväganden. Härvid bör bl.a. betydelsen av artikel 28 i tillämpningsförordningen beaktas. 224

Näringsdepartementet

Prop. 2003/04:80

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 2004 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2003/04:80 Moderniserad konkurrens- övervakning 225