Regeringens proposition

1993/94:203

Ändringar i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet)

m.m.

Prop.

1993/94:203

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ulf Dinkelspiel

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om godkännande av ändringar i avtalet om

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) och avtalet mellan

EFTA-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol

(övervakningsavtalet). Beslut om ändringar i EES-avtalet har fattats av

Gemensamma EES-kommittén. Besluten innebär dels ändringar av ett flertal

bilagor till EES-avtalet, dels ändringar i ett par av avtalets protokoll.

Ändringarna i bilagorna innebär att ytterligare ett antal rättsakter tas in i

EES-avtalet. Dessa rättsakter har antagits av Europeiska gemenskapen (EG) under

tiden den 1 augusti 1991 - den 31 december 1993. Rättsakterna uppgår till

närmare femhundra och täcker i stort alla de sakområden som ingår i EES-avtalet.

I fråga om övervakningsavtalet har vissa protokoll ändrats.

 Vidare läggs i propositionen fram förslag till de ändringar i lagen

(1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) som föranleds av

ändringarna i EES-avtalet och i övervakningsavtalet. Förslag till ändringar i

ytterligare ett antal lagar som anknyter till EES-avtalet läggs också fram.

Flertalet lagändringar föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut

2 Lagtext

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt

 ekonomiskt samarbetsområde EES)

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1776) om samordning av

 systemen för social trygghet när personer flyttar inom Europeiska

 ekonomiska samarbetsområdet (EES)

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:584) om medicintekniska

 produkter

 2.4 Förslag till lag om upphävande av lagen (1992:138) om tillämpning av

 avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

 2.5 Förslag till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297)

 2.6 Förslag till lag om ändring i epizootilagen (1980:369)

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:738) om bekämpande av

 salmonella hos djur

 2.8 Förslag till lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt

 framställda

 2.9 Förslag till lag om ändring i utsädeslagen (1976:298)

 2.10 Förslag till lag om ändring i produktsäkerhetslagen (1988:1604)

 2.11 Förslag till lag om ett europeisktmiljömärkningssystem

 2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1232) om märkning av

 hushållsapparater

3 Ärendet och dess beredning

 3.1 Inledning

 3.2 Lagrådet

 3.3 Sammanfattande redogörelse för ändringarna i EES-avtalets bilagor

4 Utrikesdepartementets verksamhetsområde

 4.1 Ändringar i EES-avtalets bilagor

 4.2 Övriga ändringar i EES-avtalet

 4.2.1Ändring i protokoll 1 till EES-avtalet

 4.2.2Ändring i protokoll 21 till EES-avtalet

 4.2.3Tidigare av regeringen godkända ändringar i EES-avtalets protokoll

 4.3 Ändringar i övervakningsavtalets protokoll

 4.3.1Ändring i protokollen 2 och 3 tillövervakningsavtalet

 4.3.2Ändring i protokoll 4 tillövervakningsavtalet

 4.4 Förslag till ändring i EES-lagen

5 Justitiedepartementets verksamhetsområde

 5.1 Inledning

 5.2 Ersättningsrätt (Bilaga IX)

 5.3 Immaterialrätt (Bilaga XVII)

 5.4 Konsumenträtt (Bilaga XIX)

 5.5 Genteknik (Bilaga XX)

 5.6 Bolagsrätt (Bilaga XXII)

6 Socialdepartementets verksamhetsområde

 6.1 Inledning

 6.2 Social trygghet för personer som flyttar inom Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (Bilaga VI)

 6.3 Läkemedel (Bilaga II)

 6.4 Ömsesidigt erkännande av kompetensbevis för verksamhet inom hälso- och

 sjukvården m.m.

 (Bilaga VII)

 6.5 Tobak (Bilaga II)

 6.6 Medicintekniska produkter (Bilaga II)

 6.7 Kosmetiska och hygieniska produkter (Bilaga II)

7 Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde

 7.1 Inledning

 7.2 Tekniska föreskrifter, standarder, provning och certifiering (Bilaga II)

 7.3 Teletjänster (Bilaga XI)

 7.4 Transporter (Bilaga XIII)

 7.4.1Inlandstransport

 7.4.2Vägtransport

 7.4.3Järnvägstransport

 7.4.4Transport på inre vattenvägar

 7.4.5Sjöfart

 7.4.6Civil luftfart

 7.4.7Närmare om upphörande av avtalet mellanSverige, Norge och EEG om

civil luftfart

 7.5 Konkurrens (Bilaga XIV)

 7.6 Hälsa och säkerhet i arbetet (Bilaga XVIII)

8 Finansdepartementets verksamhetsområde

 8.1 Finansiella tjänster (Bilaga IX)

 8.1.1Inledning

 8.1.2Banker och andra kreditinstitut

 8.1.3Försäkring

 8.1.4Värdepappersmarknaden

 8.2 Offentlig upphandling (Bilaga XVI)

9 Utbildningsdepartementets verksamhetsområde

10 Jordbruksdepartementets verksamhetsområde

 10.1 Inledning

 10.2 Veterinära frågor

 10.2.1Allmänt om rättsakterna

 10.2.2Bekämpning av salmonella hos djur

 10.2.3Förbättrat skydd mot epizootier

 10.3 Djurfoder (Bilaga I)

 10.4 Växtskyddsfrågor (Bilaga I)

 10.4.1Allmänt om rättsakterna

 10.4.2Skyldighet att föra journal

 10.5 Livsmedel (Bilaga II)

 10.6 Läkemedel (Bilaga II)

 10.7 Gödselmedel (Bilaga II)

 10.8 Spritdrycker (Bilaga II)

 10.9 Protokoll 47

 10.10 Förteckning över rättsakter

11 Arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde

 11.1 Inledning

 11.2 Arbetsmiljö (Bilaga II och XVIII)

 11.3 Arbetsrätt (Bilaga XVIII)

12 Kulturdepartementets verksamhetsområde

 12.1 Inledning

 12.2 Kulturområdet

 12.3 Personers rörlighet

13 Näringsdepartementets verksamhetsområde

 13.1 Inledning

 13.2 Tekniska föreskrifter m.m. (Bilaga II)

 13.2.1Effektivitetskrav för vissa värmepannor

 13.2.2Elektrotekniska varor

 13.2.3EG-märket

 13.2.4Explosiva varor

 13.3 Konkurrensregler m.m. (Bilagorna XIV, XV)

 13.3.1Konkurrensreglerna

 13.3.2Regler om statsstöd

 14 Civildepartementets verksamhetsområde

 14.1 Inledning

 14.2 Produktsäkerhetsdirektivet

 14.2.1Frågan och dess beredning

 14.2.2Närmare om produktsäkerhetsdirektivet

 14.2.3Behovet av lagändringar

 14.2.4Allmänt om tillämpningsområdet

 14.2.5Införande av en generalklausul

 14.2.6Terminologiska frågor

 14.2.7Åtgärder mot farliga varor

 14.2.8Förutsättningar för att vidta åtgärder

 14.2.9Handläggningsregler och överklagande

 14.2.10Tillsyn och marknadskontroll

 14.2.11Anmälningsskyldighet m.m.

 14.2.12Kostnadskonsekvenser

 14.2.13Ikraftträdande

 14.2.14Sammanfattning av betänkandet Produkt-säkerhetslagen och EG (SOU

 1993:88)

 14.2.15Lagförslaget i betänkandet Produkt-säkerhetslagen och EG samt det

 bakomliggande direktivet (92/59/EEG) om allmän produktsäkerhet

 14.2.16Remissinstanserna

 14.2 17Lagrådets yttrande

 14.3 Miljömärkningsförordningen

 14.3.1Frågan och dess beredning

 14.3.2Närmare om EG:s

 miljömärkningsförordning

 14.3.3Miljömärkningssystem i Sverige

 14.3.4Behovet av svensk lagstiftning

 14.3.5Miljömärkning - myndighetsutövning

 14.3.6Parallella miljömärkningssystem

 14.3.7Behörigt organ för EG:s miljö-märkningssystem

 14.3.8Kostnadskonsekvenser

 14.3.9Ikraftträdande

 14.3.10Lagförslaget i promemorian om inkorporering av EG:s miljö-

 märkningsförordning

 14.4 Direktivet om märkning och annan produktinforma-tion som anger

 hushållsapparaters förbrukning av energi och andra resurser

 14.4.1Frågan och dess beredning

 14.4.2Innebörden av det nya direktivet

 14.4.3Behovet av lagändringar

 14.4.4Kostnadskonsekvenser

 14.4.5Ikraftträdande

 14.4.6Lagförslaget i promemorian om hushållsapparaters energiförbrukning

 m.m. samt bakomliggande EG-direktivet

15 Miljö- och naturresursdepartementets verksamhetsområde

 15.1 Inledning

 15.2 Tekniska föreskrifter på miljöområdet

 15.2.1Utsläpp från motordrivna fordon

 15.2.2Farliga kemikalier

 15.2.3Miljöskydd

 15.3 Miljöbilagan till EES-avtalet (bilaga XX)

 15.3.1Vatten

 15.3.2Luft

 15.3.3Avfall

Bilaga 1 Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 7/94 av den 21 mars 1994 om

 ändring i EES-avtalets bilagor och i protokoll 47 till EES-avtalet

 (svensk text)

Bilaga 2 Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 7/94 av den 21 mars 1994 om

 ändring i EES-avtalets bilagor och i protokoll 47 till EES-avtalet

 (engelsk text)

Bilaga 3Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 2/94 av den 8 februari 1994 om

 ändring i protokoll 1 till EES-avtalet i svensk och engelsk text

Bilaga 4Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 3/94 av den 8 februari 1994 om

 ändring i protokoll 21 till EES-avtalet i svensk och engelsk text

Bilaga 5Avtal om ändring i protokollen 2 och 3 till avtalet mellan EFTA-staterna

 om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol i svensk och

 engelsk text

Bilaga 6 Avtal om ändring i protokoll 4 till avtalet mellan EFTA-staterna om

 upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol i svensk och

 engelsk text

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner Gemensamma EES-kommitténs beslut den 21 mars 1994 om ändring i

 EES-avtalets bilagor samt protokoll 47 till EES-avtalet,

2. godkänner Gemensamma EES-kommitténs beslut den 8 februari 1994 om ändring i

 protokoll 1 till EES-avtalet och beslut samma dag om ändring i protokoll 21

 till samma avtal,

3. godkänner avtalet mellan EFTA-staterna den 21 mars 1994 om ändring i

 protokollen 2 och 3 till avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en

 övervakningsmyndighet och en domstol samt avtalet mellan EFTA-staterna den 7

 mars om ändring i protokoll 4 till samma avtal,

4. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett

 europeiskt ekonomiskt samarbetsområdet (EES),

5. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1992:1776) om

 samordning av systemen för social trygghet när personer flyttar inom

 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES),

6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:584) om

 medicintekniska produkter,

7. antar regeringens förslag till lag om upphävande av lagen (1992:138) om

 tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart,

8. antar regeringens förslag till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297),

9. antar regeringens förslag till lag om ändring i epizootilagen (1980:369),

10.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1983:738) om

 bekämpande av salmonella hos djur,

11.antar regeringens förslag till lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är

 ekologiskt framställda,

12.antar regeringens förslag till lag om ändring i utsädeslagen (1976:298),

13.antar regeringens förslag till lag om ändring i produktsäkerhetslagen

 (1988:1604),

14.antar regeringens förslag till lag om ett europeiskt miljömärkningssystem,

15.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1992:1232) om märkning

 av hushållsapparater.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES)

 Härigenom föreskrivs att bilagorna 1 och 2 till lagen (1992:1317) om ett

europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES), till följd av ändringar i avtalet

om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) och i avtalet mellan

EFTA-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, skall

ha följande lydelse.

 Bilaga 1

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

PROTOKOLL 1

OM ÖVERGRIPANDE ANPASSNING

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

4. Informationsutbyte och anmälningsförfaranden

a) I de fall där en EG-medlemsstat har att lämna uppgifter till EG-kommissionen

skall en EFTA-stat lämna motsvarande uppgifter till EFTA:s övervakningsmyndighet

som skall vidarebefordra uppgifterna till EFTA-staternas ständiga kommitté.

Samma gäller när information skall lämnas av behöriga myndigheter.

EG-kommissionen och EFTA:s övervakningsmyndighet skall utbyta information som de

har fått från EG-medlemsstaterna, från EFTA-stater eller från behöriga

myndigheter.

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

PROTOKOLL 21

OM GENOMFÖRANDET AV

KONKURRENSREGLER TILLÄMPLIGA PÅ FÖRETAG

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

13. 387 R 3975 Rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14 december 1987 om

förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom

luftfartssektorn (EGT nr L 374, 31.12.1987, s.1) i dess lydelse enligt

 - 391 R 1284 Rådets förordning (EEG) nr 1284/91 av den 14 maj 1991 (EGT nr

L 122, 15.5.1991, s.2)

 - 392 R 2410 Rådets förordning (EEG) nr 2410/92 av den 23 juli 1992 (EGT nr L

240, 24.8.1992, s.18).

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

 Bilaga 2

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

PROTOKOLL 2

OM DE UPPGIFTER OCH BEFOGENHETER

SOM EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

HAR PÅ UPPHANDLINGSOMRÅDET

AVSNITT 1

Artikel 1

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 31 och 32 i detta avtal kan

EFTA:s övervakningsmyndighet inleda det förfarande som förevarande artikel

föreskriver när den, innan ett avtal har träffats, an-ser att en klar och

konkret överträdelse av bestämmelserna i EES-avtalet på upphandlingsområdet har

ägt rum i samband med ett upphandlingsförfarande inom tillämpningsområdet för de

rättsakter som det hänvisas till i punkterna 2 och 3 i bilaga XVI i EES-avtalet.

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Artikel 2

1. Senast den 1 januari 1996 skall EFTA:s övervakningsmyndighet tillsammans med

en rådgivande kommitté, sammansatt av representanter från EFTA-staterna, granska

det sätt varpå bestämmelserna i detta avsnitt samt bestämmelserna i den rättsakt

som det hänvisas till i punkt 5 i bilaga XVI i EES-avtalet har genomförts och,

om så anses nödvändigt, komma med förslag till ändringar. Till ordförande i

denna kommitté skall utses en representant från EFTA:s övervakningsmyndighet.

 Ordföranden sammankallar kommittén på eget initiativ eller på begäran av en av

dess ledamöter.

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

AVSNITT 2

Rättelseförfarande

Artikel 3

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 31 och 32 i detta avtal

får EFTA:s övervakningsmyndighet inleda förfarandet enligt denna artikel, om den

innan ett avtal har träffats anser att en klar och konkret överträdelse av

bestämmelserna i EES-avtalet på upphandlingsområdet har ägt rum antingen i

samband med ett upphandlingsförfarande som omfattas av den rättsakt som anges i

punkt 4 i bilaga XVI till EES-avtalet eller i förhållande till artikel 3.2 a i

samma rättsakt när det gäller en upphandlande enhet som omfattas av den

bestämmelsen.

2. EFTA:s övervakningsmyndighet skall underrätta den berörda EFTA-staten och

den upphandlande enheten som berörs om skälen till varför man ansett att en klar

och konkret överträdelse har ägt rum och begära att överträdelsen rättas på

lämpligt sätt.

3. Inom 30 dagar från det att den berörda EFTA-staten har mottagit en

underrättelse enligt punkt 2 skall den lämna EFTA:s övervakningsmyndighet

a) en bekräftelse på att överträdelsen rättats,

b) en motiverad inlaga om varför rättelse inte har skett, eller

c) ett meddelande om att upphandlingsförfarandet har ställts in tills vidare,

antingen på den upphandlande enhetens eget initiativ, eller med stöd av de

befogenheter som anges i artikel 2.1 a i den rättsakt som anges i punkt 5 a i

bilaga XVI till EES-avtalet.

4. I en motiverad inlaga enligt punkt 3 b i denna artikel kan bl.a. anföras att

den påstådda överträdelsen redan är föremål för rättsligt förfarande eller för

prövning enligt artikel 2.9 i den rättsakt som anges i punkt 5 a i bilaga XVI

till EES-avtalet. I sådant fall skall EFTA-staten underrätta EFTA:s

övervakningsmyndighet om prövningens resultat så snart detta blir känt.

5. Då underrättelse har lämnats om att en upphandling har ställts in tills

vidare enligt punkt 3 c i denna artikel, skall den berörda EFTA-staten

underrätta EFTA:s övervakningsmyndighet om när upphandlings-förfarandet

återupptas, eller när ett annat upphandlingsförfarande som helt eller delvis

avser samma föremål har inletts. Denna senare underrättelse skall innehålla en

bekräftelse på att den påstådda överträdelsen har rättats eller, om så inte är

fallet, en förklaring till varför rättelse inte har skett.

Medling

Artikel 4

1. Var och en som har eller har haft intresse av att teckna ett visst kontrakt

av det slag som avses i den rättsakt som anges i punkt 4 i bilaga XVI till

EES-avtalet och som anser sig ha lidit skada eller löpa risk att lida skada på

grund av att upphandlingsförfarandet vad gäller detta kontrakt påstås strida mot

EES-avtalets upphandlingsregler eller den nationella lagstiftning som är till

för att införliva dessa regler kan begära tillämpning av medlingsförfarande

enligt artiklarna 5 och 6 i detta protokoll.

2. En begäran enligt punkt 1 skall göras skriftligen till EFTA:s

övervakningsmyndighet eller till de nationella myndigheter som förtecknats i

tillägget till detta protokoll. Dessa myndigheter skall så snabbt som möjligt

till EFTA:s övervakningsmyndighet vidarebefordra en sådan begäran.

Artikel 5

1. Finner EFTA:s övervakningsmyndighet efter att ha tagit del av en sådan

begäran som avses i artikel 4 att tvisten gäller tillämpningen av EES-avtalets

regler, skall EFTA:s övervakningsmyndighet efterhöra om den upphandlande enheten

är villig att delta i ett medlingsförfarande. Om den upphandlande enheten

avböjer deltagande, skall EFTA:s övervakningsmyndighet meddela den som gjort

framställningen att förfarandet inte kan äga rum. Om den upphandlande enheten så

medger, skall punkterna 2-7 tillämpas.

2. EFTA:s övervakningsmyndighet skall så snabbt som möjligt välja en medlare

bland ett antal ojäviga personer som godkänts för denna uppgift. En förteckning

över dessa skall upprättas av EFTA:s övervakningsmyndighet efter samråd med en

rådgivande kommitté sammansatt av företrädare för EFTA-staterna eller, vad

gäller medlare i tvister med en upphandlande enhet med sådan verksamhet som

avses i artikel 2.2 d i den rättsakt som anges i punkt 4 i bilaga XVI till

EES-avtalet, efter samråd med en sådan rådgivande kommitté förstärkt med

experter på telekommunikationsupphandling.

Vardera parten i medlingsförfarandet skall meddela om parten godkänner den

medlare EFTA:s övervakningsmyndighet har valt och utse en ytterligare medlare.

Medlarna får anlita högst två andra personer att biträda dem som experter.

Medlingsförfarandets parter och EFTA:s övervakningsmyndighet har alltid rätt att

inte godkänna de experter som anlitas av medlarna.

3. Medlarna skall bereda den som begärt medlingen, den upphandlande enheten och

varje annan möjlig kontraktspart eller anbudsgivare i det ifrågavarande

upphandlingsförfarandet tillfälle att muntligen eller skrift-ligen inkomma med

en framställning.

4. Medlarna skall söka att så snart som möjligt få parterna att nå en

överenskommelse som överensstämmer med EES-avtalets regler.

5. Medlarna skall meddela EFTA:s övervakningsmyndighet vad som har framkommit

och det resultat de har uppnått.

6. Både den part som begärt medlingsförfarandet och den upphandlande enheten

skall när som helst ha rätt att avsluta medlingsförfarandet.

7. Om parterna inte beslutar annat, skall den som begär medlingsförfarandet och

den upphandlande enheten svara var och en för sina egna kostnader. De skall

också vardera bära hälften av kostnaderna för förfarandet med undantag för

kostnaderna för parter som tillkommit under förfarandet.

Artikel 6

1. När i ett upphandlingsärende som är föremål för medlingsförfarande någon som

enligt artikel 4 är berörd part, och som inte är den som har begärt

medlingsförfarandet, inför domstol eller annan myndighet begärt prövning av

upphandlingsförfarandet enligt den rättsakt som anges i punkt 5 a i bilaga XVI

till EES-avtalet, skall den upphandlande enheten underrätta medlarna om detta.

Dessa skall meddela denna berörda part om att begäran inkommit om att tillämpa

medlingsförfarandet och skall ge parten tillfälle att inom en given tidsfrist

ange om han önskar delta i förfarandet. Om parten vägrar delta kan medlarna, vid

behov genom majoritetsavgörande, besluta att medlingsförfarandet skall avslutas

om de finner partens deltagande nödvändigt för att slita tvisten. De skall

underrätta kommittén om sitt beslut och ange skälen för beslutet.

2. Åtgärder som vidtas i enlighet med artiklarna 4-6 skall inte påverka

a) någon åtgärd som EFTA:s övervakningsmyndighet eller någon EFTA-stat vidtar i

enlighet med artiklarna 31 och 32 i avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande

av en övervakningsmyndighet och en domstol eller i enlighet med artikel 3 i

detta protokoll,

b) någon medlingssökande parts, en upphandlande enhets eller någon annan parts

rättigheter.

Artikel 7

1. Senast den 1 januari 1996 skall EFTA:s övervakningsmyndighet, i samråd med

den rådgivande kommittén sammansatt av företrädare för EFTA-staterna, se över

hur bestämmelserna i detta avsnitt och i den rättsakt som anges i punkt 5 a i

bilaga XVI till EES-avtalet har tillämpats och särskilt hur europastandarder har

använts, och om så behövs föreslå ändringar.

2. EFTA-staterna skall årligen före den 1 mars rapportera till EFTA:s

övervakningsmyndighet om hur de under föregående kalenderår har tillämpat sina

nationella prövningsbestämmelser. Anvisningar om rapportens innehåll utarbetas

av EFTA:s övervakningsmyndighet i samråd med den rådgivande kommittén.

3. I ärenden som avser en upphandlande enhet med verksamhet av det slag som

avses i artikel 2.2 d i den rättsakt som anges i punkt 4 i bilaga XVI till

EES-avtalet skall EFTA:s övervakningsmyndighet också samråda med en sådan

rådgivande kommitté förstärkt med experter på telekommunikationsupphandling.

TILLÄGG

Finland

Kauppa- ja teollisuusministeriö, Handels- och industriministeriet

Island

Fjármálará*uneytí*

(Finansministeriet)

Norge

Nærings- och engergidepartementet

Sverige

Nämnden för offentlig upphandling

Österrike

Bundeministerium für wirtschaftliche Angelenheiten

(Förbundsministeriet för ekonomiska frågor).

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

PROTOKOLL 3

OM DE UPPGIFTER OCH BEFOGENHETER

SOM EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

HAR PÅ STATSSTÖDSOMRÅDET

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Artikel 3

1. För att bedöma om de statliga stödåtgärder inom stålindustrin som omfattas

av den rättsakt som anges i punkt 1 a i bilaga XV till EES-avtalet är förenliga

med EES-avtalet, skall de regler som fastställs i artikel 1 i detta protokoll

preciseras närmare enligt följande:

2. De anmälningar av planerat stöd som omfattas av den rättsakt som avses i

punkt 1 måste inges till EFTA:s övervakningsmyndighet senast vid tidpunkten för

ikraftträdandet av Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 7 av den 21 mars 1994 om

ändring i protokoll 47 och vissa bilagor till EES-avtalet vad gäller stöd som

omfattas av artikel 5 i den rättsakt som avses i punkt 1 och senast den 30 juni

1996 vad gäller allt annat stöd. Alla individuella stödåtgärder av det slag som

avses i artiklarna 4 och 5 i den rättsakt som avses i punkt 1 skall anmälas till

EFTA:s övervakningsmyndighet i enlighet med det förfarande som föreskrivs i

artikel 1.3 i detta protokoll. EFTA:s övervakningsmyndighet förbehåller sig

också rätten att begära att vissa eller alla individuella stödåtgärder av de

slag som avses i artiklarna 2 och 3 i den rättsakt som avses i punkt 1 skall

anmälas i enlighet med vad som sägs i artikel 1.3 i detta protokoll.

3. EFTA:s övervakningsmyndighet skall underrättas i så god tid att den hinner

yttra sig i ärendet, dock senast den 30 juni 1996, om EFTA-staters eller

regionala eller lokala myndigheters eller andra organs alla planer på att

överföra statliga medel till stålföretag genom aktieköp eller kapitaltillskott

eller jämförlig finansiering.

EFTA:s övervakningsmyndighet skall avgöra om kapitalöverföringen innefattar

stödinslag enligt artikel 1.2 i den rättsakt som avses i punkt 1 och i sådant

fall undersöka om de är förenliga med EES-avtalet enligt bestämmelserna i

artiklarna 2-5 i den rättsakten.

4. EFTA:s övervakningsmyndighet skall innan den tar ställning inhämta

EFTA-staternas synpunkter på planer beträffande stöd i samband med

nedläggningar, regionalt investeringsstöd i de fall då den investering eller

summan av de investeringar som fått stöd under tolv på varandra följande månader

överstiger 10 miljoner ecu samt andra större stödplaner som anmälts till EFTA:s

övervakningsmyndighet. Den skall sedan underrätta EFTA-staterna om hur den har

tagit ställning till varje förslag om stöd, med angivande av stödets form och

storlek.

5. Om EFTA:s övervakningsmyndighet efter att ha givit berörda parter tillfälle

att yttra sig finner att stöd i ett visst fall är oförenligt med bestämmelserna

i den rättsakt som avses i punkt 1, skall den underrätta EFTA-staten i fråga om

sitt beslut. EFTA:s övervakningsmyndighet skall fatta det beslutet högst tre

månader efter det att den har erhållit den information som krävs för att bedöma

det föreslagna stödet.

6. Om EFTA:s övervakningsmyndighet underlåter att inleda det förfarande som

föreskrivs i artikel 1.2.1 i detta protokoll eller att eljest meddela sin

ståndpunkt inom två månader efter det att den har erhållit anmälan om föreslaget

stöd, får de planerade stödåtgärderna verkställas under förutsättning att

EFTA-staten först underrättar EFTA:s övervakningsmyndighet om sin avsikt att

göra så. I de fall då EFTA:s övervakningsmyndighet inhämtar EFTA-staternas

synpunkter enligt bestämmelserna i punkt 4, skall ovannämnda tid vara tre

månader."

PROTOKOLL 4

OM DE UPPGIFTER OCH BEFOGENHETER

SOM EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

HAR PÅ KONKURRENSOMRÅDET

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

KAPITEL XI PROCEDUREN FÖR TILLÄMPNING AV KONKUR-RENSREGLERNA PÅ FÖRETAG INOM

LUFTFARTSSEKTORN

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. I detta kapitel anges detaljerade regler för tillämpning av artiklarna 53 och

54 i EES-avtalet på lufttransporttjänster.

2. Detta kapitel skall endast tillämpas på luftfart mellan flygplatser inom det

territorium som omfattas av EES-avtalet.

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1776) om samordning av systemen

för social trygghet när personer flyttar inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES)

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1776) om samordning av systemen

för social trygghet när personer flyttar inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES)

 dels att 4 § skall upphöra att gälla,

 dels att 1, 2 och 3 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fem nya bilagor, bilaga 12-16, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

Följande regler i Följande regler i

rättsakter inom rättsakter inom

Europeiska Europeiska

gemenskaperna (EG), gemenskaperna (EG),

som det hänvisas till i som det hänvisas till i

bilaga VI till avtalet bilaga VI till avtalet

om Europeiska ekono- om Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet miska samarbetsområdet

(EES-avtalet), skall (EES-avtalet) och i

gälla som svensk lag: bilaga 6 till Gemen-

 samma EES-kommitténs

 beslut nr 7/94, skall

 gälla som svensk lag:

 1. Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social

trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen, i den lydelse rättsakten har enligt bilaga I till rådets förordning

(EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 om ändring och uppdatering av dels

förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen,

dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71.

 2. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 1660/85 av den 13 juni 1985 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tilllämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 3. Artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 1661/85 av den 13 juni 1985 om

teknisk anpassning av gemenskapens regler om social trygghet för migrerande

arbetare avseende Grönland, såvitt artikeln avser fortsatt giltighet och

tillämpning av artikel 22.1a 22.3 i förordning (EEG) nr 1408/71.

 4. Avsnitt 1 under avdelning VIII. Socialpolitik i Anslutningsakten för

Spanien och Portugal.

5. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 3811/86 av den 11 december 1986 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 6. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 1305/89 av den 11 maj 1989 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 7. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 2332/89 av den 18 juli 1989 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 8. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 3427/89 av den 30 oktober 1989 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 9. Artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 2195/91 av den 25 juni 1991 om

ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tilllämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71.

 10. Artikel 1 i

 rådets förordning (EEG)

 nr 1247/92 av den 30

 april 1992 om ändring

 av förordning (EEG) nr

 1408/71 om tillämp-

 ningen av systemen för

 social trygghet när

 anställda, egenföre-

 tagare eller deras

 familjemedlemmar

 flyttar inom

 gemenskapen.

 11. Artikel 2 i

 rådets förordning (EEG)

 nr 1248/92 av den 30

 april l992 om ändring

 av dels förordning

 (EEG) nr 1408/71 om

 tillämpningen av

 systemen för social

 trygghet när anställda,

 egenföretagare eller

 deras familjemedlemmar

 flyttar inom

 gemenskapen, dels

 förordning (EEG) nr

 574/72 om tillämpning

 av förordning (EEG) nr

 1408/71.

 12. Artikel 1 i

 rådets förordning (EEG)

 nr 1249/92 av den 30

 april l992 om ändring

 av dels förordning

 (EEG) nr 1408/71 om

 tilllämpningen av

 systemen för social

 trygghet när anställda,

 egenföretagare eller

 deras familjemedlemmar

 flyttar inom

 gemenskapen, dels

 förordning (EEG) nr

 574/72 om tillämpning

 av förordning (EEG) nr

 1408/71.

 13. Artikel 1 i

 rådets förordning (EEG)

 nr 1945/93 av den 30

 juni l993 om ändring av

 dels förordning (EEG)

 nr 1408/71 om tillämp-

 ningen av systemen för

 social trygghet när

 anställda, egenföre-

 tagare eller deras

 familjemedlemmar

 flyttar inom

 gemenskapen, dels

 förordning (EEG) nr

 574/72 om tillämpning

 av förordning (EEG) nr

 1408/71, och dels för-

 ordning (EEG) nr

 1247/92 om ändring av

 förordning (EEG) nr

 1408/71.

 Bestämmelsernas

 svenska text finns i

 bilaga 1-9 och 12-15

 till denna lag.

2 § [1]

 Reglerna skall gälla Reglerna skall gälla

med de anpassningar med de anpassningar

som framgår av bilaga som framgår av

VI till EES-avtalet 1. bilaga VI till

och av protokollet den EES-avtalet,

17 mars l993 med 2. protokollet den

justeringar av 17 mars l993 med

EES-avtalet justeringar av

(EES-protokollet). EES-avtalet

 (EES-protokollet), och

 3. bilaga 6 till

 Gemensamma EES-kommit-

 téns beslut nr 7/94.

 Den svenska texten

 till dessa dokument

 finns som bilaga 10-11

 och 16 till denna lag.

3 §

 Av lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) framgår

att vid tillämpningen av reglerna bestämmelserna i följande protokoll skall

gälla.

 1. Protokoll 1 till avtalet om en ständig kommitté mellan länderna inom

Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA).

 2. Protokoll 1 till 2. Protokoll 1 till

avtalet om inrättandet avtalet om inrättandet

av en övervaknings- av en övervaknings-

myndighet och en myndighet och en

domstol mellan domstol mellan

EFTA-länderna. EFTA-länderna.

 Dessa protokoll och

 protokoll 1 till

 EES-avtalet finns

 intagna i lagen

 (1992:1317) om ett

 europeiskt ekonomiskt

 samarbets-område (EES).

 Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och tillämpas från och

med den 1 januari l994.

 Äldre bestämmelser skall dock tillämpas för tiden fram till dagen för

ikraftträdandet när detta är mer fördelaktigt för den enskilde.

 Regeringen får sätta lagen i kraft i förhållande till Liechtenstein vid en

senare tidpunkt än i förhållande till andra avtalsslutande parter.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1993:763.

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1247/92

av den 30 april 1992

om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT Domstolen har förklarat att den

DENNA FÖRORDNING lagstiftning enligt vilken sådana

förmåner

 utges i vissa delar har likheter

med

 socialt bistånd i det att ett

behov utgör

med beaktande av Fördraget om upprättandet ett väsentligt kriterium för dess

tillämpning

av Europeiska ekonomiska gemenskapen, och att villkoren för rätt till

förmåner inte

särskilt artikel 51 och 235 i detta, grundas på sammanläggning av

anställnings-

 eller avgiftsperioder, medan den

i andra

med beaktande av kommissionens förslag som delar är nära social trygghet i

det att

utformats efter samråd med Administrativa beviljandet av sådana förmåner

inte är knutet

kommissionen för social trygghet för till ett skönsmässigt avgörande

och att det

migrerande arbetare,1 ger förmånstagarna en rättsligt

definierad

 ställning.

med beaktande av Europaparlamentets

yttrande,2

 Enligt artikel 4.4 i förordning

(EEG) nr

med beaktande av Ekonomiska och sociala 1408/71 gäller förordningen inte

kommitténs yttrande,3 och socialhjälpssystem.

med beaktande av följande:

 De villkor och de

tillämpningsmetoder som

Det är nödvändigt att ändra förordning (EEG) avses är sådana att ett

samordningssystem

nr 1408/714, uppdaterad genom förordning som avviker från det som har

fastställts i

(EEG) nr 2001/835 och senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1408/71 och

som beaktar

förordning (EEG) nr 2195/916. de särskilda kännetecknen för

berörda förmåner

 bör införas i denna förordning

för att skydda

Det är nödvändigt att utvidga definitionen migrerande arbetstagares

intressen i

av "familjemedlem" i förordning (EEG) nr enlighet med bestämmelserna i

fördragets

1408/71 för överensstämmelse med domstolens artikel 51.

rättspraxis angående tolkningen av detta

uttryck.

Det är också nödvändigt att beakta domstolens Sådana förmåner bör beviljas med

avseende på

rättspraxis som förklarar att vissa förmåner personer som omfattas av

förordning (EEG)

enligt nationell lagstiftning samtidigt nr 1408/71, uteslutande i

enlighet med

kan falla in under både social trygghet lagstiftningen i den berörda

personens

och socialt bistånd beroende på den eller hans eller hennes

familjemedlemmars

persongrupp för vilken sådana lagar gäller, bosättningsland med sådan

sammanläggning av

målsättningen med förmånerna och de närmare bosättningsperioder som har

fullgjorts i

förutsättningar som är knutna till dessa varje annan medlemsstat som är

nödvändig och

förmåner. utan diskriminering på grund av

 nationalitet.

1 EGT nr C 240, 21.9.1985, s.6.

2 EGT nr C 343, 31.12.1985, s.111. Det är inte desto mindre

nödvändigt att

3 EGT nr C 344, 31.12 1985, s.2. försäkra att det gällande

samordningssystemet

4 EGT nr L 149, 5.7.1971, s.2. i förordning (EEG) nr 1408/71

fortsätter att

5 EGT nr L 230, 22.1.1983, s.6. gälla för förmåner som antingen

inte faller

6 EGT nr L 206, 29.7.1991, s.2. inom denna särskilda kategori av

förmåner

 eller som inte uttryckligen har

upptagits

 i en bilaga till denna

förordning; en ny

 bilaga är nödvändig för detta

ändamål.

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 4) Följande artikel skall

införas:

 "Artikel 10a

 Särskilda icke

avgiftsfinansierade

Artikel 1 förmåner

Förordning (EEG) nr 1408/71 ändras på följan- 1. Utan hinder av

bestämmelserna i

de sätt: artikel 10 och avdelning III

skall

 personer för vilka denna

förordning

1) I artikel 1 gäller erhålla de särskilda

icke

 avgiftsfinansierade

kontantförmåner som

 a) skall punkt f betecknas punkt f i avses i artikel 4.2a,

uteslutande inom

 och följande införas som punkt f ii: den medlemsstats territorium

där de är

 bosatta i enlighet med

lagstiftningen

 "ii)När det gäller handikappförmåner i den staten under

förutsättning att

 som enligt en medlemsstats förmånerna är förtecknade i

bilaga 2 a.

 lagstiftning utges till alla Förmånerna skall utges och

bekostas av

 medborgare i den staten som institutionen på

bosättningsorten.

 uppfyller föreskrivna villkor,

 skall uttrycket familjemedlem 2. Institutionen i en

medlemsstat

 innebära åtminstone en anställds enligt vars lagstiftning

rätten till

 eller egenföretagares make och förmåner som omfattas av

punkt 1 grundas

 en sådan persons barn som på fullgörande av

anställningsperioder,

 antingen är minderåriga eller perioder av verksamhet som

 ekonomiskt beroende av en sådan egenföretagare eller

bosättningsperioder

 person." skall, i nödvändig

utsträckning, beakta

 anställningsperioder,

perioder av

 b) skall följande ord läggas till i verksamhet som egenföretagare

eller

 första stycket i punkt j: bosättningsperioder som har

fullgjorts

 inom varje annan medlemsstats

territo-

 "eller de särskilda icke rium som perioder som har

fullgjorts

 avgiftsfinansierade förmåner som inom den första

medlemsstatens

 omfattas av artikel 4.2a." territorium.

2) I artikel 4 skall följande punkter 3. Om rätten till en förmån

som avses i

 införas: punkt 1 enligt en

medlemsstats lag-

 stiftning utges i form av ett

tillägg

 "2a vid uppbärande av en förmån

som omfattas

 Denna förordning gäller också särskilda av artikel 4.1 a-h och ingen

sådan förmån

 icke avgiftsfinansierade förmåner som utbetalas enligt denna

lagstiftning,

 utges enligt en annan lagstiftning skall varje motsvarande

förmån som

 eller andra system än de som avses i beviljas enligt en annan

medlemsstats

 punkt 1 eller som inte omfattas på lagstiftning behandlas som en

förmån som

 grund av punkt 4, när sådana förmåner har beviljas enligt den

förstnämnda

 till syfte medlemsstatens lagstiftning

för rätt

 till tillägget.

 a) antingen att täcka de risker som

 omfattas av de försäkringsgrenar som 4. Om rätten till en

handikapp- eller

 anges i punkt 1a-h, i stället för invaliditetsförmån som

omfattas av punkt

 eller som tillägg till andra 1 enligt en medlemsstats

lagstiftning

 förmåner, eller är förenad med villkor om att

 handikappet eller

invaliditeten skall

 b) uteslutande ge ett särskilt skydd vara konstaterad första

gången inom den

 för handikappade. medlemsstatens territorium,

skall

 detta villkor anses vara

uppfyllt om

 2b en sådan diagnos första

gången ställs inom

 Denna förordning gäller inte en annan medlemsstats

territorium."

 bestämmelser i en medlemsstats 5) Följande skall läggas till i

bilaga 2:

 lagstiftning om särskilda icke

 avgiftsfinansierade förmåner som anges

 i bilaga 2 avsnitt III vars

 tillämpningsområde är begränsat till en

 del av medlemsstatens territorium."

 "III. Särskilda icke

3) Artikel 5 skall ersättas med följande: avgiftsfinansierade

förmåner

 enligt artikel 4.2b

som inte

 "Artikel 5 faller inom

förordningens

 tillämpningsområde

 Medlemsstaters förklaringar om denna

 förordnings tillämpningsområde A. BELGIEN

 I förklaringar som skall anmälas och Inga.

 offentliggöras enligt artikel 97 skall

 medlemsstaterna närmare ange den B. DANMARK

 lagstiftning och de system som avses

 i artikel 4.1 och 4.2, de särskilda Inga.

 icke avgiftsfinansierade förmåner som

 avses i artikel 4.2a, de minimiförmåner

 som avses i artikel 50 samt de förmåner

 som avses i artikel 77 och 78."

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 C. TYSKLAND F. IRLAND

 a) Förmåner enligt delstaternas Inga.

 lagstiftning som beviljas

 för handikappade och särskilt H. ITALIEN

 för blinda. Inga.

 b) Socialtillägget enligt lagen

 av den 28 juni 1990 om J. LUXEMBURG

 anpassning av pensioner. Inga.

 D. SPANIEN N. NEDERLÄNDERNA

 Inga. Inga.

 E. FRANKRIKE K. PORTUGAL

 Inga. Inga.

 F. GREKLAND L. STORBRITANNIEN

 Inga. Inga."

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

6) Följande bilaga skall införas:

 "BILAGA 2 a

 (Förordningens artikel 10a)

 A. BELGIEN

 a) Förmåner till handikappade personer (lag av den 27 februari 1987).

 b) Garantiinkomst för äldre personer (lag av den 1 april 1969).

 c) Garanterade familjeförmåner (lag av den 20 juli 1971).

 B. DANMARK

 Inga.

 C. TYSKLAND

 Inga.

 D. SPANIEN

 a) Förmåner enligt lagen om social anpassning av handikappade personer

 (lag nr 13/82 av den 7 april 1982).

 b) Kontantförmåner för bistånd till äldre personer och till invalider

 oförmögna till arbete (kungligt dekret nr 2620/81 av den 24 juli

 1981).

 E. FRANKRIKE

 a) Tilläggsförmån från den nationella solidaritetsfonden (lag av den 30

 juni 1956).

 b) Förmån till handikappade vuxna (lag av den 30 juni 1975).

 F. GREKLAND

 a) Särskilda förmåner för äldre personer (lag 1296/82).

 b) Förmån för barn till icke arbetande mödrar vars män har inkallats

 till militärtjänst (lag 1483/84, artikel 23.1).

 c) Förmån för barn till icke arbetande mödrar vars män är i fängelse

 (lag 1483/84, artikel 23.2).

 d) Förmån för personer som lider av medfödd hämolytisk anemi (lag-dekret

 321/69) (gemensam ministeriell förordning G4a/F.222/oik.2204).

 e) Förmån för dövstumma (undantagslag 421/37) (gemensam ministeriell

 förordning G4b/F.422/oik.2205).

 f) Förmån för allvarligt handikappade personer (lag-dekret 162/73)

 (gemensam ministeriell förordning G4a/F.225/oik.161).

 g) Förmån för spasmofiler (lag-dekret 162/72) (gemensam ministeriell

 förordning G4a/F.224/oik.2207).

 h) Förmån för personer som lider av allvarlig mental störning

 (lag-dekret 162/73) (gemensam ministeriell förordning

 G4b/F.423/oik.2208).

 i) Förmån för blinda (lag 958/79) (gemensam ministeriell förordning

 G4b/F.421/oik.2209).

 G. IRLAND

 a) Arbetslöshetsunderstöd [Social Welfare (Consolidation) Act, 1981, del

 III, kapitel 2].

 b) Ålderspension och pension till blinda (icke avgiftsfinansierad)

 [Social Welfare (Consolidation) Act, 1981, del III, kapitel 3].

 c) Änkepension och pension till föräldralösa barn (icke

 avgiftsfinansierad) [Social Welfare (Consolidation) Act, 1981, del

 III, kapitel 4].

 d) Förmån för ensamförälder (Social Welfare Act, 1990, del III).

 e) Vårdnadsbidrag (Social Welfare Act, 1990, del IV).

 f) Tillägg till familjeinkomst (Social Welfare Act, 1984, del III).

 g) Underhållsbidrag till handikappade personer (Health Act, 1970,

 avsnitt 69).

 h) Färdbidrag (Health Act, 1970, avsnitt 61).

 i) Bidrag till personer som lider av smittsamma sjukdomar (Health Act,

 1947, avsnitten 5 och 44.5).

 j) Bidrag för vård i hemmet (Health Act, 1970, avsnitt 61).

 k) Bidrag till blinda (Blind Persons Act, 1920, avsnitt 49).

 l) Rehabiliteringsbidrag för handikappade personer (Health Act, 1970,

 avsnitten 68, 69 och 72).

 H. ITALIEN

 a) Social pension för obemedlade personer (lag nr 153 av den 30 april

 1969).

 b) Pensioner och bidrag för civila handikappade eller invalider (lag nr

 118 av den 30 mars 1974, nr 18 av den 11 februari 1980 och nr 508 av

 den 23 november 1988).

 c) Pensioner och bidrag för dövstumma (lag nr 381 av den 26 maj 1970 och

 nr 508 av den 23 november 1988).

 d) Pensioner och bidrag för civila blinda (lag nr 382 av den 27 maj 1970

 och nr 508 av den 23 november 1988).

 e) Förmåner som tillägg till minimipension (lag nr 218 av den 4 april

 1952, nr 638 av den 11 november 1983 och nr 407 av den 29 december

 1990).

 f) Tillägg till invaliditetsförmåner (lag nr 222 av den 12 juni 1984).

 g) Månatliga bidrag för fortlöpande personligt bistånd till dem som

 uppbär pension på grund av arbetsoförmåga (lag nr 222 av den 12 juni

 1984).

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 I. LUXEMBURG

 a) Ersättning för högre levnadskostnader (lag av den 13 juni 1975).

 b) Särskilt bidrag vid svår invaliditet (lag av den 16 april 1979).

 c) Moderskapsförmån (lag av den 30 april 1980).

 J. NEDERLÄNDERNA

 Inga.

 K. PORTUGAL

 a) Icke avgiftsfinansierade barnbidrag (lag-dekret nr 160/80 av den 27

 maj 1980).

 b) Bidrag till ammande mödrar (lag-dekret nr 160/80 av den 27 maj 1980).

 c) Tilläggsförmån för handikappade barn och yngre personer (lag-dekret

 nr 160/80 av den 27 maj 1980).

 d) Bidrag för elever vid specialskolor (lag-dekret nr 160/80 av den 27

 maj 1980).

 e) Icke avgiftsfinansierad barnpension (lag-dekret nr 160/80 av den 27

 maj 1980).

 f) Icke avgiftsfinansierad invalidpension (lag-dekret nr 464/80 av den

 13 oktober 1980).

 g) Icke avgiftsfinansierad ålderspension (lag-dekret nr 464/80 av den 13

 oktober 1980).

 h) Tillägg till svårt invalidiserade personer (lag-dekret nr 160/80 av

 den 27 maj 1980).

 i) Icke avgiftsfinansierad änkepension (förordning nr 52/81 av den 11

 november 1981).

 L. STORBRITANNIEN

 a) Färdbidrag [1975 års lag om social trygghet den 20 mars 1975, avsnitt

 37A och 1975 års lag om social trygghet (Nordirland) den 20 mars

 1975, avsnitt 37A].

 b) Vårdbidrag [1975 års lag om social trygghet den 20 mars 1975, avsnitt

 37 och 1975 års lag om social trygghet (Nordirland) den 20 mars 1975,

 avsnitt 37].

 c) Familjetillägg [1986 års lag om social trygghet den 25 juli 1986,

 avsnitten 20-22 och 1986 års förordning om social trygghet

 (Nordirland) den 5 november 1986, artiklarna 21-23].

 d) Biståndsförmån [1975 års lag om social trygghet den 20 mars 1975,

 avsnitt 35 och 1975 års lag om social trygghet (Nordirland) den 20

 mars 1975, avsnitt 35].

 e) Inkomsttillägg [1986 års lag om social trygghet den 25 juli 1986,

 avsnitten 20-23 och 1986 års förordning om social trygghet

 (Nordirland) den 5 november 1986, artiklarna 21-28].

 f) Invalidpension [1991 års lag om invalidpension och invaliditetsförmån

 till förvärvsarbetande handikappade den 27 juni 1991, avsnitt 1 och

 1991 års förordning om invalidpension och invaliditetsförmån till

 förvärvsarbetande handikappade (Nordirland) den 24 juli 1991, artikel

 3].

 g) Förmån till förvärvsarbetande handikappade [1991 års lag om

 invalidpension och invaliditetsförmån till förvärvsarbetande

 handikappade den 27 juni 1991, avsnitt 6 och 1991 års förordning om

 invalidpension och invaliditetsförmån till förvärvsarbetande

 handikappade (Nordirland) den 24 juli 1991, artikel 8].

 Artikel 2

1. Tillämpningen av artikel 1 i denna

förordning får inte medföra indragning av

förmåner som före denna förordnings

ikraftträdande har beviljats av

medlemsstaternas behöriga institutioner i

enlighet med bestämmelserna i avdelning

III i förordning (EEG) nr 1408/71, på

vilken artikel 10 i sistnämnda förordning

tillämpas.

2. Tillämpningen av artikel 1 i

förordningen får inte medföra avslag på en

ansökan om en icke avgiftsfinansierad

förmån, som utges som tillägg till en

pension, från en person som uppfyllde

villkoren för rätt till denna förmån före

denna förordnings ikraftträdande även om han

eller hon är bosatt inom en annan

medlemsstats territorium än den behöriga

statens under förutsättning att ansökan om

förmån görs inom fem år efter denna

förordnings ikraftträdande.

3. Denna förordning ger inte rätt till

förmån för tid före dess ikraftträdande.

4. Utan hinder av bestämmelserna i punkt

3 skall varje särskild icke

avgiftsfinansierad förmån som utges som

tillägg till pension och som har avslagits

eller innehållits på grund av en persons

bosättning inom en annan medlemsstats

territorium än den behöriga statens, efter

ansökan från personen, beviljas eller åter

börja utbetalas från denna förordnings

ikraftträdande med verkan från den dag då

bosättningen ändrades.

5. Bosättningsperioder,

anställningsperioder och perioder av verk-

samhet som egenföretagare som har

fullgjorts inom en medlemsstats

territorium före denna förordnings ikraft-

trädande skall beaktas vid fastställandet

av rätten till förmåner enligt bestämmelserna

i denna förordning.

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

6. Om något annat inte följer av

bestämmelserna i punkt 3 skall rätt till

förmåner enligt denna förordning förvärvas även

om rätten hänför sig till en händelse som

inträffade före denna förordnings

ikraftträdande.

7. Varje förmån som har avslagits eller

innehållits på grund av en persons

medborgarskap skall efter ansökan av

personen beviljas eller åter börja

utbetalas från denna förordnings

ikraftträdande, med undantag för de fall då

den tidigare ansökan om en sådan förmån har

avgjorts genom utbetalning av ett

engångsbelopp.

8. Rättigheter för personer som har

beviljats pension före denna förordnings

ikraftträdande kan på deras begäran omprövas

med beaktande av bestämmelserna i denna

förordning.

9. Om en ansökan som avses i punkt 7 och

8 lämnas in inom två år från denna förordnings

ikraftträdande, skall rättigheter som har

förvärvats enligt denna förordning gälla från

denna förordnings ikraftträdande trots be-

stämmelser i en medlemsstats lagstiftning

om förverkande av eller begränsning i rätten

till förmån som annars skulle kunna åberopas

mot den berörda personen.

10. Om en ansökan som avses i punkt 7 och

8 lämnas in efter utgången av tvåårsperioden

efter denna förordnings ikraftträdande,

skall rättigheter som inte har förfallit

eller preskriberats, gälla från den dag då

ansökan lämnades in såvida inte förmånligare

bestämmelser gäller enligt en medlemsstats

lagstiftning.

 Artikel 3

Denna förordning träder i kraft den första

dagen i den månad som följer efter det att

den har offentliggjorts i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Luxemburg den 30 april 1992.

 På rådets vägnar

 José da SILVA PENEDA

 Ordförande

 __________________

 392R1247/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1248/92

av den 30 april 1992

om ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning (EEG) nr 1408/71

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT

DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet För att uppnå förenkling och

klarhet är det

av Europeiska ekonomiska gemenskapen, nödvändigt att i artikel 45 i

förordning

särskilt artikel 51 och 235 i detta, (EEG) nr 1408/71 införa en

bestämmelse som

 föreskriver införande i bilaga 6

av alla

med beaktande av kommissionens förslag som särskilda bestämmelser om

likställande av

utformats efter samråd med Administrativa vissa försäkringsvillkor med

avseende på

kommissionen för social trygghet för förvärv, bibehållande eller

återfående av rätten

migrerande arbetare,1 till förmåner med beaktande av

särskillnader

 i de berörda nationella

lagstiftningarna.

med beaktande av Europaparlamentets

yttrande,2

 Till följd av domstolens fasta

rättspraxis,

med beaktande av Ekonomiska och sociala har rådet inte kompetens att

fastställa

kommitténs yttrande,3 och regler som begränsar rätten till

två eller

 flera pensioner som har

förvärvats i olika

med beaktande av följande: medlemsstater genom minskning av

det

 pensionsbelopp som uteslutande

har

Det är nödvändigt att ändra bestämmelserna som förvärvats enligt nationell

lagstiftning;

reglerar beviljande och beräkning av enligt domstolen ligger

kompetensen att

pensioner i förordning (EEG) nr 1408/714 införa sådana regler hos den

nationella

och (EEG) nr 574/72,5 uppdaterade genom lagstiftaren, då det för

gemenskapen som

förordning (EEG) nr 2001/83,6 och senast lagstiftare åvilar att bestämma

de gränser

ändrade genom förordning (EEG) nr 1249/927; inom vilka de nationella

bestämmelserna

vissa ändringar är knutna till domstolens avseende minskning, innehållande

eller

rättspraxis på detta område, andra ändringar indragning skall tillämpas; en

bestämmelse

är ägnade att rätta till gällande brister. bör införas för att bestämma det

 pensionsbelopp som beräknas i

enlighet med

Det är nödvändigt att upphäva åttonde stycket de metoder som används för

sammanläggning och

i ingressen, beaktandemeningen oräknad, fördelning prorata och som

garanteras

till förordning (EEG) nr 1408/71 som har enligt gemenskapsrätten då

tillämpning av

blivit överflödig genom domstolens nationell lagstiftning, inklusive

rättspraxis avseende artikel 46.3 i nämnda bestämmelser om minskning,

innehållande

förordning; denna strykning kräver ny text eller indragning är mindre

förmånliga än

i sjunde stycket i ingressen, förenämnda metod; vidare måste

det bli möjligt

beaktandemeningen oräknad, till förordning för de behöriga institutionerna

att underlåta

(EEG) nr 1408/71. en beräkning i enlighet med

metoden för sam-

 manläggning och fördelning

prorata om

De ändringar som skall göras i avdelning resultatet av denna beräkning är

lika med

III kapitel 3 i förordning (EEG) nr eller lägre än det som kommer

fram enligt

1408/71 kräver anpassning av artikel 12.2 endast nationell lagstiftning; i

bilaga

i nämnda förordning. 4 C bör därför för alla

medlemsstater anges

 alla de fall då de två

beräkningarna kan ge

Det är nödvändigt att ändra artiklarna 38 och ett sådant resultat.

45 i förordning (EEG) nr 1408/71 för att

klarlägga reglerna för beaktande av

1 EGT nr C 206, 11.8.1989, s.2.

2 EGT nr C 291, 20.11.1989, s.120.

3 EGT nr C 56, 7.3.1990, s.63.

4 EGT nr L 149, 5.7.1971, s.2.

5 EGT nr L 74, 27.3.1972, s.1.

6 EGT nr L 230, 22.8.1983, s.6.

7 EGT nr L 136, 19.5.1992, s.28.

försäkrings- eller bosättningsperioder som

har fullgjorts i två eller flera

medlemsstater som anställd och som

egenföretagare och/eller inom ett allmänt

och ett särskilt system.

Det är nödvändigt att i bilaga 4 B införa

alla särskilda system för egenföretagare

enligt artiklarna 38 och 45 i förordning

(EEG) nr 1408/71.

Det är nödvändigt att i artikel 39 i

förordning (EEG) nr 1408/71 införa en

bestämmelse som föreskriver att bestäm-

melserna i förordningens kapitel 3 vid

sammanträffande av förmåner av olika slag

skall tillämpas på samma sätt på invalid-

pensioner som utges enligt kapitel 2.

Det nya begreppet förmåner av samma slag

enligt avdelning III kapitel 3 i

förordning (EEG) nr 1408/71 kräver en ny

text till artikel 40.2 i nämnda förordning.

Det är nödvändigt att ändra texten till

artikel 40.3 a ii i förordning (EEG) nr

1408/71 så att nämnda stycke på samma sätt

kan tillämpas om en invaliditetsförmån

beviljas som inte betecknas som

invaliditetsförmån; det är följaktligen

nödvändigt att göra en textförändring i

artikel 40.3 b i i nämnda förordning.

Den nya texten till artikel 43.1 och

införandet av en ny punkt 3 i artikel 43

kräver en ändring i rubriken till avsnitt 4

i kapitel 2 till avdelning III i

förordning (EEG) nr 1408/71.

Det är nödvändigt att anpassa texten till

artikel 43.2 i förordning (EEG) nr 1408/71

för att garantera, om lagstiftningen i en

medlemsstat inte föreskriver omvandling av

en invaliditetsförmån till en förmån vid

ålderdom, att den förmån som utges enligt

denna lagstiftning skall fortsätta att

utbetalas så länge som personen uppfyller

de föreskrivna villkoren.

Erfarenheter som har vunnits vid

tillämpningen av artikel 43 i förordning

(EEG) nr 1408/71 har visat på en brist i

sådana fall då en invaliditetsförmån som har

beviljats enligt artikel 39 i nämnda

förordning har omvandlats till en förmån vid

ålderdom utan att personen har uppfyllt

det åldersvillkor som krävs av

lagstiftningen i den andra medlemsstaten

för förvärv av rätt till denna förmån; det är

nödvändigt att rätta till denna brist genom

att införa en ny punkt 3 i artikel 43 som

föreskriver att den behöriga institutionen

i den medlemsstat som hittills har varit

undantagen från utbetalning av en

invalidpension från den dag då omvandling

till ålderspension skedde i den andra

medlemsstaten skall utge en

invalidpension i enlighet med

bestämmelserna i avdelning III kapitel 3 i

förordning (EEG) nr 1408/71.

Nuvarande punkt 3 i artikel 43 i

förordning (EEG) nr 1408/71 bör bli punkt 4

och texten till denna bör förenklas.

En bestämmelse bör införas i artikel 45 i

förordning (EEG) nr 1408/71 för att

garantera att försäkringsperioder som har

fullgjorts inom ett särskilt system i en

medlemsstat med avseende på förvärv,

bibehållande eller återfående av förmåner

skall beaktas inom det allmänna systemet i

en annan medlemsstat även om dessa

perioder redan har beaktats i den

sistnämnda staten inom ett särskilt system.

 392R1248/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

För att skydda migrerande arbetstagare och

deras efterlevande mot en alltför sträng Det är nödvändigt att införa en

bestämmelse i

tillämpning av de nationella bestämmelserna avsnitt D. Spanien i bilaga 6

till

om minskning, innehållande eller förordning (EEG) nr 1408/71 för

att

indragning är det nödvändigt att införa en precisera reglerna för

tillämpning av

bestämmelse i förordning (EEG) nr 1408/71 förordningens artikel 47 avseende

Spanien.

som strängt avgränsar tillämpningen av dessa

bestämmelser.

 På grund av särdrag hos den

grekiska

 lagstiftningen är det nödvändigt

att införa en

Av samma skäl är det nödvändigt att införa en bestämmelse i bilaga 6 avsnitt F.

Grekland

bestämmelse i förordning (EEG) nr 1408/71 för att förhindra en situation då

tillämp-

som vid sammanträffande av förmåner av samma ningen av förordningens artikel

49.2 skulle

slag fastställer att dessa bestämmelser kunna få ogynnsamma följder för

anställda som

skall tillämpas endast på vissa typer av har varit försäkrade i Grekland.

förmåner och i vissa särskilda fall.

Det är nödvändigt att i bilaga 4 D förteckna Till följd av en ändring i den

nederländska

de förmånsslag på vilka nämnda bestämmelser lagstiftningen bör punkt 4 i

avsnitt J.

kan tillämpas vid sammanträffande av förmåner Nederländerna i bilaga 6 till

förordning

av samma slag. (EEG) nr 1408/71 anpassas.

Det är nödvändigt att i förordning (EEG) nr

1408/71 införa en bestämmelse som i vissa Det är nödvändigt att ändra

texten till

fall gör det möjligt för två eller flera artikel 15.1 och till artiklarna

35, 39,

medlemsstater att träffa en överenskommelse 46, 47, 48, 49 och 107 i

förordning (EEG)

i syfte att begränsa sammanträffandet av nr 574/72 för att beakta

ändringarna genom

förmåner av samma slag; dessa denna förordning.

överenskommelser bör anges i bilaga 4 D.

Det är nödvändigt att i förordning (EEG) nr Bestämmelserna i artikel 7.1 b

och c i

1408/71 införa en bestämmelse som förordning (EEG) nr 574/72 bör

utgå då de har

fastställer att vid sammanträffande av blivit överflödiga på grund av de

nya

förmåner av samma slag skall bestämmelser om artiklarna 46 och 46c i

förordning (EEG) nr

minskning, innehållande eller indragning 1408/71.

enligt en medlemsstats lagstiftning inte

tillämpas på en förmån som beräknas i enlighet Det är nödvändigt att ändra

artikel 7.1 i

med den metod som används för sammanläggning förordning (EEG) nr 574/72 genom

att införa

och fördelning prorata. en begränsning i tillämpningen av

reglerna

 om förhindrande av

sammanträffande av förmåner

I överensstämmelse med domstolens särskilt i fall med ömsesidig

minskning,

rättspraxis är det nödvändigt att slå fast att ömsesidigt innehållande eller

ömsesidig

med sammanträffande av förmåner av samma indragning av två eller flera

förmåner.

slag enligt avdelning III kapitel 3 i

förordning (EEG) nr 1408/71 avses Det är nödvändigt att i artikel

7.2 i

sammanträffande av invaliditetsförmåner, förordning (EEG) nr 574/72 införa

en

förmåner vid ålderdom och efterlevandeförmåner hänvisning till de nya artiklarna

46a, 46b

som beräknas eller beviljas på grund av och 46c i förordning (EEG) nr

1408/71.

försäkringsperioder och/eller

bosättningsperioder som har fullgjorts av

en och samma person och att med

sammanträffande av förmåner av annat slag HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

avses sammanträffande av förmåner som inte är

av samma slag.

 Artikel 1

Det är nödvändigt att i förordning (EEG) nr

1408/71 införa bestämmelser som garanterar Styckena i ingressen till

förordning (EEG)

att samtidig tillämpning av två eller flera nr 1408/71 ändras på följande

sätt:

medlemsstaters nationella bestämmelser om

minskning, innehållande eller indragning 1. Sjunde stycket i ingressen,

vid sammanträffande av förmåner av olika beaktandemeningen oräknad,

skall

slag inte får ogynnsam effekt på migrerande ersättas med följande:

arbetstagare eller deras beroende

familjemedlemmar; det är nödvändigt att "De samordningsregler som har

antagits

införa en bestämmelse i förordning (EEG) nr för tillämpningen av artikel

51 i

1408/71 för att undvika en situation där fördraget måste garantera

arbetstagare

enligt en medlemsstats lagstiftning en som flyttar inom gemenskapen

deras

pension dras in eller innehålls till fullo förvärvade rättigheter och

förmåner."

därför att personen uppbär en lägre förmån av

annat slag från en annan medlemsstat; 2. Åttonde stycket i ingressen,

samma skäl som ligger till grund för dessa beaktandemeningen oräknad,

skall utgå.

bestämmelser gäller också för de fall då en

pension enligt en medlemsstats

lagstiftning inte kan beviljas om Artikel 2

förmånstagaren uppbär en förmån av annat slag.

 Förordning (EEG) nr 1408/71

ändras på följande

Texten till artikel 48.1 i förordning sätt:

(EEG) nr 1408/71 bör förtydligas genom att

villkoren för tillämpning av denna 1. Artikel 12.2 skall ersättas

med

bestämmelse specificeras. följande:

 "2.

Det är nödvändigt att rätta till en brist i Om något annat inte

föreskrivs i denna

texten till artikel 49.1 första meningen i förordning får bestämmelserna

i en

förordning (EEG) nr 1408/71 genom att medlemsstats lagstiftning om

införa en hänvisning till artikel 40.3 i minskning, innehållande eller

förordningen; det är nödvändigt att anpassa indragning av förmåner vid

texten till de första två punkterna i sammanträffande med andra

sociala

artikel 49 i förordning (EEG) nr 1408/71 så trygghetsförmåner eller annan

inkomst

att de kan tillämpas i de fall som avses i åberopas även om sådana

förmåner har

artikel 44.2 andra meningen i förvärvats enligt en annan

medlemsstats

förordningen. lagstiftning eller om sådan

inkomst har

 förvärvats inom en annan

medlemsstats

 territorium."

Ändringen i artikel 12.2 kräver att det

införs ett nytt stycke d i artikel 60.1 i 2. Avdelning III kapitel 2 skall

ersättas

förordning (EEG) nr 1408/71. med följande:

Det är nödvändigt att i förordning (EEG) nr

1408/71 införa övergångsbestämmelser för "KAPITEL 2

tillämpningen av denna förordning.

Införandet av delarna B, C och D i bilaga INVALIDITET

4 till förordning (EEG) nr 1408/71 innebär

att nuvarande bilaga 4 blir bilaga 4 A.

 Avsnitt 1

Det är nödvändigt att i bilaga 6 till

förordning (EEG) nr 1408/71 upphäva de Anställda eller

egenföretagare som

nuvarande bestämmelserna i avsnitt B. omfattas av endast sådan

lagstiftning

Danmark, punkt 7, avsnitt G. Irland, enligt vilken

invaliditetsförmånernas

punkt 4, och avsnitt L. Storbritannien, storlek är oberoende av

punkt 9, som har blivit överflödiga genom

införandet av begreppet förmåner av samma försäkringsperiodernas längd

slag enligt förordningens avdelning III

kapitel 3. Artikel 37

Det är inte nödvändigt att föreskriva att den Allmänna bestämmelser

behöriga danska institutionen skall

tillämpa bestämmelserna i förordningarna 1. En anställd eller

egenföretagare, som

(EEG) nr 1408/71 och 574/72 som skyddar i en följd eller växelvis har

omfattats

migrerande arbetstagare och deras av två eller flera

medlemsstaters lag-

beroende familjemedlemmar mot ogynnsamma stiftning och som har

fullgjort

effekter av två eller flera medlemsstaters försäkringsperioder

uteslutande enligt

samtidiga tillämpning av bestämmelserna om sådan lagstiftning där

invaliditetsförmån-

minskning, innehållande eller indragning ernas storlek är oberoende av

vid sammanträffande av förmåner av olika försäkringsperiodernas längd

skall få

slag då en sådan garanti redan föreskrivs i förmåner i enlighet med

bestämmelserna i

den danska lagstiftningen. artikel 39. Denna artikel

skall inte

 beröra sådana

pensionshöjningar eller

På grund av utformningen av den danska tillägg för barn som har

beviljats

lagstiftningen om pensioner är det enligt bestämmelserna i

kapitel 8.

nödvändigt att införa en bestämmelse i

avsnitt B. Danmark i bilaga 6 till 2. Den lagstiftning som avses

i punkt

förordning (EEG) nr 1408/71 som syftar 1 och som gäller inom varje

berörd

till att vid tillämpning av den danska medlemsstats territorium

anges i

lagstiftningen utvidga begreppet förmåner bilaga 4 A.

av samma slag enligt förordningens

avdelning III kapitel 3.

 Artikel 38

Det är nödvändigt att i bilaga 6 till

förordning (EEG) nr 1408/71 införa Beaktande av försäkrings-

eller

bestämmelser i avsnitt D. Spanien, avsnitt bosättningsperioder som

fullgjorts

E. Frankrike och avsnitt J. Nederländerna enligt de lagstiftningar som

en

för att precisera de metoder för anställd eller egenföretagare

har

likställande av vissa försäkringsvillkor för omfattats av, för att få,

bibehålla eller

förvärv, bibehållande eller återfående av rätt återfå rätt till förmåner

till förmåner som avses i förordningens

artikel 45 för Spanien, Frankrike och 1. Om en medlemsstats

lagstiftning för

Nederländerna. förvärv, bibehållande eller

återfående av

 rätt till förmåner enligt ett system som gäller i den egna

lagstiftningen beakta

 inte är ett särskilt system som avses i den lön som har erhållits i

det senaste

 punkt 2 eller 3 kräver att försäkrings- anställningslandet.

 eller bosättningsperioder har

 fullgjorts, skall den behöriga

 institutionen i den medlemsstaten, i Avsnitt 2

 förekommande fall, beakta försäkrings-

 eller bosättningsperioder som har Anställda eller

egenföretagare som har

 fullgjorts enligt andra med- omfattats antingen av

lagstiftning

 lemsstaters lagstiftning oavsett om enligt vilken

invaliditetsförmånernas

 sådana perioder har fullgjorts enligt storlek är beroende av

försäkrings- eller

 ett allmänt system eller enligt ett bosättningsperiodernas längd

eller av

 särskilt system och oavsett om så skett lagstiftning av denna typ och

av den

 som anställd eller som egenföretagare. typ som

 Dessa perioder skall därvid beaktas

 som om de hade fullgjorts enligt den avses i avsnitt 1

 lagstiftning som institutionen

 tillämpar.

Artikel

 40

 2. Om en medlemsstats lagstiftning för

 beviljande av vissa förmåner kräver att

Allmänna

 försäkringsperioder uteslutande har bestämmelser

 fullgjorts i ett yrke som omfattas av

 ett särskilt system för anställda eller, 1.

 i förekommande fall, i en särskild an- En anställd eller

egenföretagare som i

 ställning, skall perioder som har en följd eller växelvis har

omfattats av

 fullgjorts enligt andra två eller flera

medlemsstaters

 medlemsstaters lagstiftning beaktas lagstiftning, av vilka

åtminstone en

 vid beviljande av dessa förmåner endast inte är av den typ som avses

i artikel

 om de har fullgjorts enligt ett 37.1, skall få förmåner

enligt

 motsvarande system eller, om ett bestämmelserna i kapitel 3

och med

 sådant saknas, i samma yrke. beaktande av bestämmelserna i

punkt 4.

 Om personen, sedan sådana perioder har 2.

 beaktats, inte uppfyller villkoren för En anställd eller

egenföretagare som

 rätt till dessa förmåner, skall dessa drabbas av arbetsoförmåga som

leder till

 perioder beaktas vid beviljande av invaliditet medan han

omfattas av en

 förmåner enligt det allmänna systemet lagstiftning som anges i

bilaga 4 A

 eller, om ett sådant saknas, enligt skall dock få förmåner enligt

 det system som i förekommande fall bestämmelserna i artikel 37.1

på följande

 gäller för arbetare eller tjänstemän, villkor:

 allt efter omständigheterna och under

 förutsättning att personen har varit - Att han uppfyller

villkoren i denna

 försäkrad enligt ett av dessa system. lagstiftning eller i en

 lagstiftning av samma typ,

i

 3. Om en medlemsstats lagstiftning för förekommande fall med

beaktande av

 beviljande av vissa förmåner kräver att bestämmelserna i artikel

38, men

 försäkringsperioder uteslutande har utan att behöva åberopa

 fullgjorts i ett yrke som omfattas av försäkringsperioder som

har

 ett särskilt system för egenföretagare fullgjorts enligt en

lagstiftning

 skall perioder som har fullgjorts som inte anges i bilaga

4 A.

 enligt andra medlemsstaters

 lagstiftning beaktas vid beviljande - Att han inte uppfyller

villkoren för

 av dessa förmåner endast om de har rätt till

invaliditetsförmåner enligt

 fullgjorts enligt ett motsvarande någon annan lagstiftning

än den i

 system eller, om ett sådant saknas, i bilaga 4 A.

 samma yrke. De särskilda system för

 egenföretagare som avses i denna punkt - Att han inte gör något

anspråk på

 är förtecknade i bilaga 4 B för varje förmåner vid ålderdom med

beaktande av

 berörd medlemsstat. artikel 44.2 andra

meningen.

 Om personen, sedan sådana perioder har 3. a) Vid fastställandet av

rätten till

 beaktats, inte uppfyller villkoren för förmåner enligt en

medlemsstats

 rätt till dessa förmåner, skall dessa lagstiftning, som

anges i

 perioder beaktas vid beviljande av bilaga 4 A, vilken för

rätt till

 förmåner enligt det allmänna systemet invaliditetsförmåner

kräver att en

 eller, om ett sådant saknas, enligt person under en viss

tid har

 det system som i förekommande fall fått kontantförmåner

vid sjukdom

 gäller för arbetare eller tjänstemän, eller har varit

arbetsoförmögen,

 allt efter omständigheterna, och under skall, när en anställd

eller

 förutsättning att personen har varit egenföretagare som har

omfattats

 försäkrad enligt ett av dessa system. av denna lagstiftning

drabbas

 av arbetsoförmåga som

leder till

 invaliditet medan han

omfattas

 Artikel 39 av en annan

medlemsstats

 lagstiftning, hänsyn

tas till

 Utgivande av förmåner följande utan att det

påverkar

 tillämpningen av

artikel 37.1:

 1.Institutionen i den medlemsstat, vars lagstiftning var tillämplig då den

 arbetsoförmåga uppkom som har följts av i) Varje period under

vilken

 invaliditet, skall enligt denna han på grund av

denna

 lagstiftning avgöra om personen arbetsoförmåga

enligt den

 uppfyller villkoren för rätt till andra

medlemsstatens

 förmåner, i förekommande fall med lagstiftning har

fått

 beaktande av bestämmelserna i artikel kontantförmåner vid

sjukdom

 38. eller i stället har

fortsatt

 att få lön, och

 2.En person som uppfyller de villkor som avses i punkt 1 skall få förmåner

enbart från

 den nämnda institutionen enligt ii)varje period under

vilken

 bestämmelserna i den lagstiftning som han, på grund av

den

 denna tillämpar. invaliditet som har

följt på

 denna

arbetsoförmåga, har fått

 3.En person som inte har rätt till förmåner enligt punkt 1 skall få de

förmåner som han

invaliditetsförmåner enligt

 fortlöpande har rätt till enligt en den andra

medlemsstatens

 annan medlemsstats lagstiftning, i lagstiftning enligt

 förekommande fall med beaktande av förordningens

avdelning III

 bestämmelserna i artikel 38. kapitel 2 och 3,

 skall beaktas som om

det rörde

 4.Om den lagstiftning som gäller enligt punkt 2 eller 3 föreskriver att

förmånernas sig om perioder under

vilka

 storlek skall bestämmas med beaktande kontantförmåner vid

sjukdom hade

 av andra familjemedlemmar än barn, utgetts till honom

enligt den

 skall den behöriga institutionen förstnämnda

medlemsstatens

 beakta också sådana familjemedlemmar lagstiftning eller

under vilka

 till personen och betrakta dem som om han var

arbetsoförmögen enligt

 de vore bosatta inom den behöriga denna lagstiftning.

 statens territorium, även om de är

 bosatta inom en annan medlemsstats b) Rätt till

invaliditetsförmåner

 territorium. enligt den förstnämnda

 medlemsstatens

lagstiftning

 förvärvas antingen vid

utgången av

 5.Om den lagstiftning som gäller enligt punkt 2 eller 3 innehåller

bestämmelser om den preliminära

perioden med

 minskning, innehållande eller ersättning för sjukdom

enligt

 indragning av förmåner vid denna lagstiftning

eller vid

 sammanträffande med annan inkomst utgången av den

preliminära

 eller med förmåner av annat slag som perioden av

arbetsoförmåga enligt

 avses i artikel 46a.2, skall artikel samma lagstiftning och

tidigast

 46a.3 och artikel 46c.5 tillämpas på

 motsvarande sätt. i) den dag då rätt

till

invaliditetsförmåner som avses

 i a ii förvärvas

enligt den

 6.En helt arbetslös person som omfattas av bestämmelserna i artikel 71.1 a

ii eller andra

medlemsstatens lag-

 av första meningen i artikel 71.1 b ii stiftning, eller

 skall få de invaliditetsförmåner som

 utges av den behöriga institutionen i ii)dagen efter den

sista dagen

 den medlemsstat inom vars territorium med rätt till

kontantförmåner

 han är bosatt och enligt den vid sjukdom enligt

den andra

 lagstiftning som denna tillämpar som medlemsstatens

lagstiftning.

 om han hade omfattats av den

 lagstiftningen under sin senaste 4.

 anställning, i förekommande fall med Ett beslut som har fattats av

en

 beaktande av bestämmelserna i artikel medlemsstats institution om

en sökandes

 38 och/eller artikel 25.2. invaliditetsgrad skall vara

bindande

 Institutionen i bosättningslandet för andra medlemsstaters

institutioner,

 skall svara för kostnaden för dessa under förutsättning att

överensstämmelse

 förmåner. mellan dessa staters

lagstiftningar om

 villkor angående graden av

invaliditet

 bekräftas i bilaga 5.

 Om den lagstiftning som denna

 institution tillämpar föreskriver att

 beräkningen av förmåner skall grundas på

 lön skall institutionen beakta den lön Avsnitt 3

 som har erhållits i det senaste

 anställningslandet och i

 bosättningslandet och enligt den Förvärrad invaliditet

 lagstiftning som institutionen

 tillämpar. Om ingen lön har erhållits i

 bosättningslandet skall den behöriga

Artikel

 institutionen, i den utsträckning som 41

 krävs och i enlighet med de regler som

 1. bestämmelserna i punkt 1 blir

 I fall då den invaliditet förvärras för tillämpliga på institutionen

eller så

 vilken en anställd eller egenföretagare länge som personen uppfyller

villkoren

 får förmåner enligt endast en medlems- för sådana förmåner.

 stats lagstiftning gäller följande:

 3.Om invaliditetsförmåner som

har beviljats i enlighet med artikel 39 enligt en

 a) Om personen inte har omfattats av medlemsstats lagstiftning

omvandlas

 en annan medlemsstats lagstiftning till förmåner vid ålderdom

och om

 sedan han började få förmåner, skall personen ännu inte uppfyller

de villkor

 den förstnämnda medlemsstatens som krävs av en eller flera

nationella

 behöriga institution med beaktande lagstiftningar för att få

dessa förmåner,

 av försämringen utge förmånerna enligt skall personen från denna

eller dessa

 bestämmelserna i den lagstiftning medlemsstater från dagen för

omvand-

 som denna tillämpar. lingen få

invaliditetsförmåner beviljade

 i enlighet med kapitel 3 som

om detta

 b) Om personen har omfattats av kapitel hade varit

tillämpligt vid den

 lagstiftningen i en eller flera tidpunkt då hans

arbetsoförmåga som ledde

 andra medlemsstater sedan han till invaliditet inträffade

tills

 började få förmåner, skall med personen uppfyller

 beaktande av försämringen förmånerna kvalifikationsvillkoren för

rätt till

 utges till honom enligt förmån vid ålderdom enligt

lagstiftningen

 bestämmelserna i artikel 37.1, 40.1 i den eller de berörda

medlemsstaterna

 eller 40.2. eller, om sådan omvandling

inte

 föreskrivs, så länge som han

har rätt till

 invaliditetsförmåner enligt

den eller de

 c) Om förmånens eller förmånernas totala berörda lagstiftningarna.

 belopp enligt bestämmelserna i b är

 lägre än det förmånsbelopp som 4.

 personen fick på bekostnad av den De invaliditetsförmåner som

utges enligt

 institution som tidigare svarade artikel 39 skall omräknas

enligt

 för utbetalningen, skall denna kapitel 3 så snart som

förmånstagaren

 institution ge honom ett tillägg uppfyller

kvalifikationsvillkoren för

 som motsvarar skillnaden mellan de invaliditetsförmåner enligt

en

 två beloppen. lagstiftning som inte anges i

bilaga

 4 A eller så snart som han

får förmåner

 vid ålderdom enligt en annan

medlems-

 stats lagstiftning."

 d) Om, i det fall som avses i b, den

 institution som svarar för den 3. Avdelning III kapitel 3 skall

ersättas

 första arbetsoförmågan är en med följande:

 nederländsk institution, och om

 i) den sjukdom som har förorsakat "KAPITEL 3

 försämringen är densamma som den

 som föranledde förmåner enligt

 nederländsk lagstiftning, ÅLDERDOM OCH DÖDSFALL (PENSIONER)

 Artikel 44

 ii) denna sjukdom är en

 arbetssjukdom enligt Allmänna bestämmelser om

beviljande av

 lagstiftningen i den förmåner till anställda eller

 medlemsstat som personen egenföretagare som har

omfattats av

 senast omfattades av och som lagstiftningen i två eller

flera

 ger honom rätt till det tillägg medlemsstater

 som avses i artikel 60.1 b,

 och 1.

 Rätten till förmåner för en

anställd eller

 iii)den lagstiftning eller de egenföretagare som har

omfattats av två

 lagstiftningar som personen eller flera medlemsstaters

lagstift-

 har omfattats av sedan han ning, eller för hans

efterlevande,

 började få förmåner är sådan som skall fastställas enligt

bestämmelserna

 anges i bilaga 4 A, i detta kapitel.

 2.

 skall den nederländska Om inte annat följer av

bestämmelserna i

 institutionen fortsätta att utge artikel 49 skall en ansökan

om förmåner

 den första förmånen efter försämringen, som personen lämnar in avse

all

 och den förmån, som utges enligt lagstiftning som den

anställde eller

 lagstiftningen i den medlemsstat egenföretagaren har omfattats

av.

 som personen senast har omfattats Undantag från denna regel

skall göras om

 av, skall minskas med den personen uttryckligen begär

att

 nederländska förmånens belopp. beviljandet av de förmåner

vid ålderdom

 som han har rätt till enligt

 lagstiftningen i en eller

flera

 e) Om, i det fall som avses i b, medlemsstater skjuts upp.

 personen inte har rätt till förmåner

 på bekostnad av en annan 3.Detta kapitel gäller inte

barntillägg till pensioner eller barnpensioner som utges

 medlemsstats institution, skall enligt bestämmelserna i

kapitel 8.

 den behöriga institutionen i den

 första staten med beaktande av

 försämringen och, i förekommande Artikel 45

 fall, bestämmelserna i artikel 38,

 utge förmånerna enligt bestämmelserna Beaktande av försäkrings-

eller

 i denna stats lagstiftning. bosättningsperioder som har

fullgjorts

 enligt den lagstiftning som

en anställd

 eller egenföretagare har

omfattats av,

 för att få, bibehålla eller

återfå rätt till

 2. När en invaliditet förvärras för förmåner

 vilken en anställd eller egenföretagare

 får förmåner enligt lagstiftningen i två 1.Om en medlemsstats

lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätten till

 eller flera medlemsstater, skall förmåner enligt ett system

som inte är

 förmånerna med beaktande av försämringen ett särskilt system som avses

i punkt 2

 utges till honom enligt bestämmelserna eller 3 kräver att

försäkrings- eller

 i artikel 40.1. bosättningsperioder har

fullgjorts,

 skall den behöriga

institutionen i den

 Avsnitt 4 medlemsstaten, i förekommande

fall,

 beakta försäkrings- eller bo-

 sättningsperioder som har

fullgjorts

 Utgivande av förmåner som tidigare har enligt andra medlemsstaters

 innehållits eller dragits in lagstiftning oavsett om

sådana perioder

 - Omvandling av invaliditetsförmåner har fullgjorts enligt ett

allmänt

 till förmåner vid ålderdom - Omräkning av system eller enligt ett

särskilt system

 förmåner som har beviljats enligt och oavsett om så skett som

anställd

 artikel 39 eller som egenföretagare.

Dessa

 perioder skall därvid beaktas

som om de

 hade fullgjorts enligt den

 Artikel 42 lagstiftning som

institutionen

 tillämpar.

 Fastställande av ansvarig institution

 då utgivande av invaliditetsförmåner

 återupptas 2.Om en medlemsstats

lagstiftning för beviljande av vissa förmåner kräver att

 försäkringsperioder

uteslutande har

 1.Om förmåner skall utges på nytt efter att ha innehållits skall, utan att

det påverkar fullgjorts i ett yrke som

omfattas av

 tillämpningen av bestämmelserna i ett särskilt system för

anställda eller,

 artikel 43, den institution eller de i förekommande fall, i en

särskild an-

 institutioner som svarade för ställning, skall perioder som

har

 utgivandet av förmåner vid tidpunkten fullgjorts enligt andra

medlemsstaters

 för innehållandet svara för utgivandet. lagstiftning beaktas vid

beviljande av

 dessa förmåner endast om de

har

 2.Om efter indragning av förmåner personens hälsotillstånd motiverar att

ytterligare fullgjorts enligt ett

motsvarande

 förmåner beviljas, skall dessa i system eller, om ett sådant

saknas, i

 förekommande fall utges enligt samma yrke. Om personen,

sedan sådana

 bestämmelserna i artikel 37.1, 40.1 perioder har beaktats, inte

uppfyller

 eller 40.2. villkoren för rätt till dessa

förmåner,

 skall dessa perioder beaktas

vid

 beviljande av förmåner enligt

det

 Artikel 43 allmänna systemet eller, om

ett sådant

 saknas, enligt det system som

i

 Omvandling av invaliditetsförmåner till förekommande fall gäller för

arbetare

 förmåner vid ålderdom - Omräkning av eller tjänstemän, allt efter

 förmåner som har beviljats enligt omständigheterna och under

förutsättning

 artikel 39 att personen har varit

försäkrad enligt

 ett av dessa system.

 1.Invaliditetsförmåner skall i förekommande fall omvandlas till förmåner vid

ålderdom

 enligt villkoren i den eller de

 lagstiftningar enligt vilka de har 3.

 beviljats och enligt bestämmelserna i Om en medlemsstats

lagstiftning för

 kapitel 3. beviljande av vissa förmåner

kräver att

 försäkringsperioder

uteslutande har

 2.Om en person som får invaliditetsförmåner med stöd av bestämmelserna i

artikel 49 kan fullgjorts i ett yrke som

omfattas av

 göra anspråk på förmåner vid ålderdom ett särskilt system för

egenföretagare,

 enligt lagstiftningen i en eller skall perioder som har

fullgjorts

 flera medlemsstater skall varje enligt andra medlemsstaters

 institution i en medlemsstat som lagstiftning beaktas vid

beviljande av

 svarar för utgivande av dessa förmåner endast om de

har

 invaliditetsförmåner fortsätta att till fullgjorts enligt ett

motsvarande

 honom utge de invaliditetsförmåner som system eller, om ett sådant

saknas, i

 han har rätt till enligt den samma yrke. De särskilda

system för

 lagstiftning som den tillämpar tills egenföretagare som avses i

denna punkt

 är förtecknade i bilaga 4 B för varje eller bosättningsperioder

som har

 berörd medlemsstat. Om personen, sedan fullgjorts enligt alla de

berörda

 sådana perioder har beaktats, inte medlemsstaternas

lagstiftningar

 uppfyller villkoren för rätt till dessa innan försäkringsfallet

inträffade.

 förmåner, skall dessa perioder beaktas

 vid beviljande av förmåner enligt det 3. Personen skall ha rätt

till det

 allmänna systemet eller, om ett sådant högsta beloppet som har

beräknats enligt

 saknas, enligt det system som i punkt 1 och 2, från den

behöriga

 förekommande fall gäller för arbetare institutionen i varje

medlemsstat utan

 eller tjänstemän, allt efter att det påverkar

tillämpningen av

 omständigheterna, och under förutsätt- bestämmelserna om minskning,

 ning att personen har varit försäkrad innehållande eller

indragning, som

 enligt ett av dessa system. gäller enligt den

lagstiftning enligt

 vilken förmånen skall

utbetalas.

 I förekommande fall skall den

jämförelse

 4. som skall göras stå i

relation till de

 Försäkringsperioder som har fullgjorts belopp som har fastställts

efter

 enligt ett särskilt system i en tillämpningen av nämnda

bestämmelser.

 medlemsstat skall beaktas enligt det

 allmänna systemet, eller om ett sådant 4. Om det i fråga om

invalid-, ålders-

 saknas, enligt det system som i före- eller efterlevandepensioner

skulle

 kommande fall gäller för arbetare eller inträffa att summan av de

förmåner som

 tjänstemän i en annan medlemsstat för utges av de behöriga

institutionerna i

 att få, bibehålla eller återfå rätt till två eller flera medlemsstater

enligt

 förmåner under förutsättning att personen bestämmelserna i en sådan

multilateral

 har varit försäkrad enligt ett av dessa konvention om social trygghet

som

 system, även om dessa perioder redan avses i artikel 6 b är lägre

än den summa

 har beaktats i den senare staten som skulle utges av dessa

medlemssta-

 enligt ett system som avses i punkt 2 ter enligt punkterna 1 till

3, skall

 eller i punkt 3 första meningen. bestämmelserna i detta

kapitel tillämpas

 5. på personen.

 Om en medlemsstats lagstiftning för

 förvärv, bibehållande eller återfående av Artikel 46a

 rätten till förmåner kräver att personen

 är försäkrad vid den tidpunkt då Allmänna bestämmelser om

minskning,

 försäkringsfallet inträffade, skall innehållande eller indragning

av förmåner

 detta villkor anses vara uppfyllt om vid invaliditet, ålderdom

eller till

 han vid den tidpunkten omfattas av efterlevande enligt

medlemsstaternas

 lagstiftningen i en annan lagstiftningar

 medlemsstat, i enlighet med de

 bestämmelser som anges för varje 1. Med sammanträffande av

förmåner av

 medlemsstat i bilaga 6. samma slag avses i detta

kapitel:

 sammanträffande av förmåner

vid

 6.En period med hel arbetslöshet under vilken en person uppbär förmåner

enligt artikel invaliditet, ålderdom och

till

 71.1 a ii eller b ii, första meningen, efterlevande som beräknas

eller utges på

 skall beaktas av den behöriga grundval av försäkrings-

eller

 institutionen i den medlemsstat inom bosättningsperioder som har

fullgjorts

 vars territorium personen är bosatt i av en och samma person.

 enlighet med den lagstiftning som den

 institutionen tillämpar, som om denna 2. Med sammanträffande av

förmåner av

 lagstiftning gällde för honom under annat slag avses i detta

kapitel:

 hans senaste anställning. sammanträffande av förmåner

som inte kan

 betraktas som om de var av

samma slag

 Om den period med hel arbetslöshet som enligt punkt 1.

 personen har fullgjort i

 bosättningslandet endast kan beaktas 3. Följande regler skall

gälla vid

 om avgiftsperioder har fullgjorts i tillämpningen av reglerna om

minskning,

 det landet, skall detta villkor anses innehållande eller indragning

enligt en

 vara uppfyllt om avgiftsperioder har medlemsstats lagstiftning då

en förmån

 fullgjorts i en annan medlemsstat. vid invaliditet, ålderdom

eller till

 efterlevande sammanträffar

med en förmån

 av samma slag eller med en

förmån av

 Artikel 46 annat slag eller med annan

inkomst:

 Beviljande av förmåner a) Hänsyn skall tas till

förmåner som har

 förvärvats enligt en annan

 1.Om de villkor som krävs enligt en medlemsstats lagstiftning för rätt till

förmåner har medlemsstats lagstiftning

eller

 uppfyllts utan tillämpning av artikel till annan inkomst som har

förvärvats

 45 eller artikel 40.3, skall följande i en annan medlemsstat

endast om

 regler gälla: lagstiftningen i den

första medlems-

 staten innehåller regler

om att

 a) Den behöriga institutionen skall förmåner eller inkomst som

har

 beräkna det förmånsbelopp som skall förvärvats utomlands skall

beaktas.

 utbetalas

 b) Hänsyn skall tas till det

 i) å ena sidan, endast enligt förmånsbelopp som skall

utges av en

 bestämmelserna i den annan medlemsstat före

avdrag för

 lagstiftning som den tillämpar, skatter,

socialförsäkringsavgifter

 ii) å andra sidan, enligt punkt 2. och andra individuella

premier

 eller avdrag.

 b) Den behöriga institutionen kan dock

 underlåta att företa beräkningen i c) Hänsyn skall inte tas till

 enlighet med a ii om resultatet av förmånsbelopp som har

förvärvats enligt

 denna beräkning, bortsett från en annan medlemsstats

lagstiftning

 skillnader som uppstår vid och som utges på grundval

av

 avrundningen av siffror, är lika frivillig försäkring eller

frivillig

 med eller lägre än resultatet av fortsättningsförsäkring.

 beräkningen enligt a i, om inte

 denna institution tillämpar en d) Om bestämmelser om

minskning,

 lagstiftning som innehåller regler innehållande eller

indragning

 om förhindrande av sammanträffande tillämpas enligt endast en

 av förmåner som avses i artiklarna medlemsstats lagstiftning

med hänsyn

 46b och 46c eller om nämnda till att personen uppbär

förmåner av

 institutioner tillämpar en liknande eller annat slag

och som

 lagstiftning som innehåller regler utbetalas enligt andra

 om förhindrande av sammanträffande medlemsstaters

lagstiftningar eller

 av förmåner i fall som avses i till annan inkomst som har

förvärvats

 artikel 46c, under förutsättning att inom andra medlemsstaters

 nämnda lagstiftning föreskriver att territorium, får den

förmån som

 förmåner av annat slag skall beaktas betalas ut enligt

lagstiftningen i

 endast på grundval av förhållandet den första medlemsstaten

minskas

 mellan de försäkrings- eller endast med ett belopp som

motsvarar

 bosättningsperioder som har full- de förmånsbelopp som

utbetalas enligt

 gjorts enbart enligt denna lagstiftningen inom andra

 lagstiftning och de försäkrings- medlemsstaters territorium

eller

 eller bosättningsperioder som krävs den inkomst som har

förvärvats där.

 enligt denna lagstiftning för att få

 rätt till hel förmån.

 I bilaga 4 C anges för varje Artikel 46b

 medlemsstat de fall när två

 beräkningar skulle medföra ett sådant

 resultat. Särskilda bestämmelser vid

sammanträff-

 ande av förmåner av samma

slag enligt två

 2. eller flera medlemsstaters

 Om villkoren i en medlemsstats lagstiftning

 lagstiftning för rätt till förmåner

 uppfylls endast efter tillämpning av 1. Bestämmelser om minskning,

 artikel 45 och/eller artikel 40.3 innehållande eller indragning

enligt en

 skall följande regler tillämpas: medlemsstats lagstiftning

skall inte

 tillämpas på en förmån som

beräknas i

 a) Den behöriga institutionen skall enlighet med artikel 46.2.

 beräkna det teoretiska beloppet för 2.Bestämmelser om minskning,

innehållande eller indragning enligt en medlemsstats

 den förmån som personen skulle kunna lagstiftning skall tillämpas

på en förmån

 göra anspråk på om alla försäkrings- som beräknas i enlighet med

artikel

 och/eller bosättningsperioder som 46.1 a i endast om förmånen

är

 har fullgjorts enligt

 lagstiftningen i de medlemsstater a) antingen en förmån som

avses i bilaga

 som den anställde eller 4 D, vars storlek inte

beror på de

 egenföretagaren har omfattats av fullgjorda försäkrings-

eller

 hade fullgjorts i den bosättningsperiodernas

längd, eller

 medlemsstaten och enligt den

 lagstiftning som institutionen b) en förmån, vars storlek

bestäms på

 tillämpar den dag då förmånen grundval av en

tillgodoräknad period

 beviljas. Om förmånens belopp enligt som anses vara fullgjord

mellan den

 den lagstiftningen inte är beroende dag då försäkringsfallet

inträffade och

 av de fullgjorda periodernas längd, en senare dag. I det

senare fallet

 skall detta belopp anses utgöra det skall nämnda bestämmelser

tillämpas

 teoretiska belopp som avses i vid sammanträffande av en

sådan förmån

 detta stycke.

 b) Den behöriga institutionen skall i) antingen med en förmån

av samma

 sedan fastställa förmånens faktiska slag, såvida inte en

 belopp på grundval av det överenskommelse har

slutits

 teoretiska belopp som avses i mellan två eller flera

 föregående stycke enligt proportio- medlemsstater som

föreskriver

 nen mellan längden av de försäkrings- att en och samma

tillgodoräknad

 eller bosättningsperioder som har period inte får

beaktas två eller

 fullgjorts innan försäkringsfallet flera gånger

 inträffar enligt den lagstiftning

 som denna institution tillämpar och ii) eller med en förmån av

det slag

 den totala längden av de försäkrings- som avses i a.

 Förmåner och överenskommelser som avses d) Om förmåner enligt en

medlemsstats

 i b anges i bilaga 4 D. lagstiftning beräknas på

grundval av

 storleken av inkomster,

avgifter

 eller ökningar, skall

denna stats

 Artikel 46c behöriga institution

fastställa de

 inkomster, avgifter och

ökningar som

 skall beaktas med avseende

på

 Särskilda bestämmelser vid sammanträff- försäkrings- eller

bosättningsperioder

 ande av en eller flera förmåner som som har fullgjorts enligt

andra

 avses i artikel 46a.1 med en eller medlemsstaters

lagstiftning på

 flera förmåner av annat slag eller med grundval av de

genomsnittliga

 annan inkomst då två eller flera inkomster, avgifter eller

ökningar

 medlemsstater berörs som har godtagits med

avseende på de

 försäkringsperioder som

har

 fullgjorts enligt den

lagstiftning

 1.Om uppbärandet av förmåner av annat slag eller av annan inkomst medför

minskning, som institutionen

tillämpar.

 innehållande eller indragning av två

 eller flera förmåner som avses i e) Om förmåner enligt en

medlemsstats

 artikel 46.1 a i skall de belopp som lagstiftning beräknas på

grundval av

 inte skulle utbetalas vid en strikt standardinkomster eller

ett fast

 tillämpning av bestämmelserna om belopp, skall denna stats

behöriga

 minskning, innehållande eller institution godta de

 indragning i de berörda standardinkomster eller

det fasta

 medlemsstaternas lagstiftning delas belopp som skall beaktas

av den med

 med det antal förmåner som skall avseende på försäkrings-

eller bo-

 minskas, innehållas eller indragas. sättningsperioder som har

fullgjorts

 enligt andra

medlemsstaters

 2. lagstiftning som lika med

de

 Om en förmån beräknas i enlighet med standardinkomster eller

det fasta

 artikel 46.2 skall den förmån eller de belopp eller i

förekommande fall med

 förmåner av annat slag som utges från de genomsnittliga

standardinkomster

 andra medlemsstater eller annan eller det fasta belopp som

svarar

 inkomst och alla andra beståndsdelar mot de försäkringsperioder

som har

 som gäller enligt medlemsstatens lag- fullgjorts enligt den

lagstiftning

 stiftning vid tillämpning av som institutionen

tillämpar.

 bestämmelserna om minskning,

 innehållande eller indragning, beaktas f) Om förmåner enligt en

medlemsstats

 i förhållande till de försäkrings- lagstiftning för vissa

perioder

 och/eller bosättningsperioder som beräknas på grundval av

inkomsternas

 avses i artikel 46.2 b och användas storlek och för andra

perioder på

 vid beräkningen av nämnda förmån. grundval av

standardinkomster eller

 ett fast belopp skall

denna stats

 3. behöriga institution, med

avseende på

 Om uppbärandet av förmåner av annat slag försäkrings- eller

bosättningsperioder

 eller av annan inkomst medför som har fullgjorts enligt

andra

 minskning, innehållande eller indrag- medlemsstaters

lagstiftning, beakta

 ning av en eller flera förmåner som de inkomster eller fasta

belopp som

 avses i artikel 46.1 a i och av en har fastställts enligt

bestämmelserna

 eller flera förmåner som avses i i d eller e ovan eller i

 artikel 46.2 skall följande regler förekommande fall

genomsnittet av

 gälla: dessa inkomster eller

fasta belopp.

 Om förmåner beräknas på

grundval av

 a) Om det rör sig om en eller flera standardinkomster eller

ett fast

 förmåner som avses i artikel belopp för alla perioder

som har

 46.1 a i skall de belopp som inte fullgjorts enligt den

lagstiftning

 skulle utbetalas vid en strikt som den behöriga

institutionen

 tillämpning av bestämmelserna angåen- tillämpar, skall

institutionen godta

 de minskning, innehållande eller de inkomster som skall

beaktas med

 indragning enligt medlemsstaternas avseende på försäkrings-

eller bo-

 lagstiftning delas med det antal sättningsperioder som har

fullgjorts

 förmåner som skall minskas, enligt andra

medlemsstaters

 innehållas eller indragas. lagstiftningar, som lika

med de

 fiktiva inkomster som

svarar mot

 b) Om det rör sig om en eller flera standardinkomsterna eller

det fasta

 förmåner som beräknas i enlighet med beloppet.

 artikel 46.2 skall minskningen,

 innehållandet eller indragningen g) Om förmåner enligt en

medlemsstats

 ske i enlighet med punkt 2. lagstiftning beräknas på

grundval av

 genomsnittsavgifter, skall

den

 4. behöriga institutionen

fastställa

 Om i de fall som avses i punkt 1 och detta genomsnitt med

åberopande

 3 a en medlemsstats lagstiftning enbart av de

försäkringsperioder som

 föreskriver att för tillämpning av har fullgjorts enligt

denna stats

 bestämmelser angående minskning, lagstiftning.

 innehållande eller indragning, hänsyn

 skall tas till förmåner av annat slag 2.Bestämmelserna i en

medlemsstats lagstiftning om indexering av de faktorer som

 och/eller annan inkomst och andra skall beaktas vid beräkningen

av förmåner

 beståndsdelar i förhållande till de för- skall i förekommande fall

tillämpas på de

 säkringsperioder som avses i artikel faktorer som skall beaktas av

denna

 46.2 b, skall den i nämnda punkter medlemsstats behöriga

institution

 föreskrivna delningen inte gälla för den enligt bestämmelserna i punkt

1 med

 medlemsstaten. avseende på försäkrings-

eller

 bosättningsperioder som har

fullgjorts

 5.Alla ovannämnda bestämmelser skall tillämpas på motsvarande sätt om

lagstiftningen i enligt andra medlemsstaters

 en eller flera medlemsstater lagstiftning.

 föreskriver att rätt till en förmån inte

 kan förvärvas om personen uppbär en förmån 3.Om förmåners storlek enligt

en medlemsstats lagstiftning fastställs med beaktande av

 av annat slag som utbetalas enligt en andra familjemedlemmar än

barn, skall

 annan medlemsstats lagstiftning eller denna stats behöriga

institution ta

 uppbär annan inkomst. hänsyn även till dessa

familjemedlemmar

 till personen och betrakta

dem som om

 de vore bosatta inom den

behöriga

 Artikel 47 statens territorium, även om

de är

 bosatta inom en annan

medlemsstats

 Tilläggsbestämmelser för beräkning av territorium.

 förmåner

 4.Om den lagstiftning som den

behöriga institutionen tillämpar kräver att en lön skall

 1.Vid beräkningen av det teoretiska belopp och det prorata-belopp som avses

i beaktas vid beräkningen av

förmåner då

 artikel 46.2 skall följande regler artikel 45.6 första och andra

styckena

 gälla: har tillämpats och om i denna

 medlemsstat endast perioder

med hel

 a) Om den totala längden av de arbetslöshet med förmån i

enlighet med

 försäkrings- och bosättningsperioder artikel 71.1 a ii eller

artikel

 som har fullgjorts innan 71.1 b ii första meningen

beaktas vid

 försäkringsfallet inträffade enligt betalning av pension, skall

den

 alla de berörda medlemsstaternas behöriga institutionen i den

med-

 lagstiftningar är längre än den lemsstaten betala pension på

grundval

 maximiperiod som krävs enligt av den lön som den använde

som grund för

 lagstiftningen i en av dessa utgivande av denna

arbetslöshetsförmån i

 stater för rätt till hel förmån, skall enlighet med den lagstiftning

som den

 den behöriga institutionen i den tillämpar.

 staten beakta denna maximiperiod i

 stället för de fullgjorda

 periodernas totala längd. Denna

 beräkningsmetod får inte leda till

Artikel

 att institutionen måste utge en 48

 förmån med högre belopp än det som har

 fastställts för oreducerad förmån i

 den lagstiftning som den tillämpar. Försäkrings- eller

bosättningsperioder

 Bestämmelsen gäller inte förmåner kortare än ett år

 vilkas storlek är oberoende av

 försäkringsperiodernas längd.

 1.

 b) Förfarandet för beaktande av Utan hinder av bestämmelserna

i artikel

 sammanfallande perioder är 46.2 skall institutionen i en

 fastställt i den medlemsstat inte vara skyldig

att

 tillämpningsförordning som avses i bevilja förmåner med

anledning av

 artikel 98. perioder som har fullgjorts

enligt den

 lagstiftning som den

tillämpar och som

 c) Om förmåner enligt en medlemsstats skall beaktas då

försäkringsfallet

 lagstiftning beräknas på grundval av inträffar

 genomsnittliga inkomster, en ge-

 nomsnittlig avgift, en

 genomsnittlig ökning eller för- - om längden av nämnda

perioder inte

 hållandet mellan den sökandes uppgår till ett år, och

 bruttoinkomster och de

 genomsnittliga bruttoinkomsterna - om endast dessa perioder

beaktas,

 för alla försäkrade personer utom ingen rätt till förmån

skulle finnas

 lärlingar under enligt bestämmelserna i

denna

 försäkringsperioderna, skall sådana lagstiftning.

 genomsnittliga eller

 proportionella tal fastställas av 2.

 denna stats behöriga institution Den behöriga institutionen i

var och en

 enbart på grundval av av de andra medlemsstaterna

skall

 försäkringsperioder som har beakta de perioder som avses

i punkt 1

 fullgjorts enligt denna stats vid tillämpningen av

bestämmelserna i

 lagstiftning eller bruttoinkomster artikel 46.2 utom de under b.

 som personen har haft under enbart

 dessa perioder. 3.

 Om tillämpningen av bestämmelserna i artikel 46, utan att någon ny

beräkning

 punkt 1 skulle leda till att alla behöver göras enligt

bestämmelserna i den

 institutioner i de berörda artikeln.

 medlemsstaterna befrias från sina

 skyldigheter, skall förmåner beviljas 2.Om metoden för att

fastställa eller reglerna för att beräkna förmåner skulle ändras,

 uteslutande enligt lagstiftningen i skall dock en ny beräkning

göras enligt

 den sista av de stater vars villkor är bestämmelserna i artikel 46."

 uppfyllda, som om alla försäkrings- och

 bosättningsperioder som har fullgjorts 4. Följande stycke skall läggas

till i

 och beaktats enligt bestämmelserna i artikel 60.1:

 artikel 45.1-4 hade fullgjorts enligt

 denna stats lagstiftning. "d)Bestämmelserna om

minskning,

 innehållande eller

indragning i en

 medlemsstats lagstiftning

skall

 Artikel 49 inte tillämpas på personer

som uppbär

 förmåner som har beviljats

av

 Beräkning av förmåner för en person som institutioner i två

medlemsstater

 inte samtidigt uppfyller villkoren i enligt b."

 alla lagstiftningar enligt vilka

 försäkrings- eller bosättningsperioder 5. Artikel 94.10 skall ersättas

med

 har fullgjorts eller då han följande:

 uttryckligen begärt att beviljandet av

 förmåner vid ålderdom skjuts upp "10.Rättigheter för personer

som har beviljats pension före ikraftträdandet av artikel

 45.6 kan omprövas på deras

begäran på

 1.Om en person vid en viss tidpunkt inte uppfyller de villkor som har

fastställts för grundval av bestämmelserna i

artikel

 beviljande av förmåner i alla de 45.6."

 medlemsstaters lagstiftning som han

 har omfattats av, i förekommande fall 6. Följande artikel skall

införas:

 med beaktande av bestämmelserna i

 artikel 45 och/eller artikel 40.3 men

 uppfyller villkoren i endast en eller "Artikel 95a

 flera av dem, skall följande gälla:

 Övergångsbestämmelser för

tillämpning av

 a) Varje behörig institution som förordning (EEG) nr 1248/92

 tillämpar en lagstiftning, vars

 villkor är uppfyllda, skall beräkna

 det förmånsbelopp som skall utges 1. Ingen rätt skall förvärvas

enligt

 enligt bestämmelserna i artikel 46. förordning (EEG) nr 1248/92

för en

 period före den 1 juni 1992.

 b) Undantag:

 i) Om personen uppfyller

 villkoren i åtminstone två

 lagstiftningar utan att åberopa

 försäkrings- eller

 bosättningsperioder som har

 fullgjorts enligt de

 lagstiftningar vars villkor

 inte är uppfyllda, skall dessa

 perioder inte beaktas vid

 tillämpningen av bestämmelserna

 i artikel 46.2.

 ii) Om personen uppfyller

 villkoren i endast en lag-

 stiftning utan att åberopa

 försäkrings- eller bosätt-

 ningsperioder som har

 fullgjorts enligt lagstift-

 ningar vars villkor inte är

 uppfyllda, skall det

 förmånsbelopp som skall utges

 beräknas enligt bestämmelserna i

 endast den lagstiftning vars

 villkor är uppfyllda, med

 beaktande av endast de

 perioder som har fullgjorts

 enligt den lagstiftningen.

 Bestämmelserna i denna punkt skall

 tillämpas på motsvarande sätt då personen

 uttryckligen har begärt att

 beviljandet av förmåner vid ålderdom

 skjuts upp i enlighet med artikel

 44.2 andra meningen.

 2.

 Den eller de förmåner som har beviljats

 enligt en eller flera lagstiftningar

 i det fall som avses i punkt 1 skall

 automatiskt räknas om enligt

 bestämmelserna i artikel 46 när

 villkoren enligt en eller flera av de

 lagstiftningar som personen har

 omfattats av är uppfyllda, i

 förekommande fall med beaktande av

 bestämmelserna i artikel 45 och i

 förekommande fall ännu en gång med

 beaktande av punkt 1. Denna punkt

 skall tillämpas på motsvarande sätt då en

 person begär beviljande av förmåner vid

 ålderdom som har förvärvats enligt

 lagstiftningen i en eller flera

 medlemsstater och som dittills hade

 varit uppskjuten i enlighet med

 artikel 44.2 andra meningen.

 3.

 En omräkning skall automatiskt göras

 enligt bestämmelserna i punkt 1, utan

 att det påverkar tillämpningen av

 bestämmelserna i artikel 40.2, när

 villkoren i en eller flera

 lagstiftningar inte längre är

 uppfyllda.

 Artikel 50

 Beviljande av ett tillägg när det

 totala förmånsbeloppet enligt de olika

 medlemsstaternas lagstiftningar inte

 uppgår till det fastställda

 minimibeloppet i den stat inom vars

 territorium mottagaren är bosatt

 En förmånstagare på vilken detta kapitel

 är tillämpligt får inte, i den stat inom

 vars territorium han är bosatt och

 enligt vars lagstiftning en förmån

 utges till honom, beviljas en förmån

 som är mindre än den minimiförmån som har

 fastställts enligt denna lagstiftning

 för en försäkrings- eller

 bosättningsperiod som är lika med alla

 försäkringsperioder som har beaktats

 vid betalning enligt bestämmelserna i

 de föregående artiklarna. Den behöriga

 institutionen i denna stat skall

 under den tid han är bosatt inom dess

 territorium om det behövs betala ut

 ett tillägg till honom som uppgår till

 skillnaden mellan det totala

 förmånsbelopp som skall betalas ut

 enligt detta kapitel och

 minimiförmånsbeloppet.

 Artikel 51

 Indexering och ny beräkning av förmåner

 1.Om förmånerna från de berörda staterna ändras med en fast procentsats

eller ett fast

 belopp till följd av ökade

 levnadskostnader, förändringar i

 lönenivån eller av andra

 ändringsorsaker, skall denna

 procentsats eller detta belopp

 tillämpas direkt på de förmåner som har

 fastställts enligt bestämmelserna i

 392R1248/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 2. Alla försäkrings- eller

 bosättningsperioder som har fullgjorts

 enligt en medlemsstats lagstiftning

 före den 1 juni 1992 skall beaktas vid

 fastställande av rätten till förmåner

 enligt förordning (EEG) nr 1248/92.

 3. Om något annat inte följer av be-

 stämmelserna i punkt 1 skall rätt

 enligt förordning (EEG) nr 1248/92

 förvärvas även om rätten hänför sig till

 ett försäkringsfall som inträffade före

 den 1 juni 1992.

 4. Rättigheter för personer som har

 beviljats pension före den 1 juni 1992

 kan på ansökan av personen omprövas med

 beaktande av bestämmelserna i förord-

 ning (EEG) nr 1248/92.

 5. Om en ansökan som avses i punkt 4

 lämnas in inom två år från den 1 juni

 1992, skall rättigheter som har

 förvärvats enligt förordning (EEG) nr

 1248/92 gälla från denna dag, och

 bestämmelserna i någon medlemsstats

 lagstiftning om förverkande av eller

 begränsning i rätten till förmåner kan

 inte åberopas mot personen ifråga.

 6. Om ansökan som avses i punkt 4

 lämnas in efter utgången av

 tvåårsperioden efter den 1 juni 1992,

 skall rättigheter som inte har

 förverkats eller inte har fallit bort

 genom en tidsspärr, gälla från den dag då

 ansökan lämnades in, såvida inte

 förmånligare bestämmelser gäller enligt

 en medlemsstats lagstiftning."

7. Bilaga 4 skall ersättas med följande:

 "BILAGA 4

 (Förordningens artiklar 37.2, 38.3, 45.3, 46.1 b och 46b.2)

 A.

 Lagstiftningar som behandlas i förordningens artikel 37.1 enligt vilka

 invaliditetsförmånernas storlek är oberoende av försäkringsperiodernas längd

 A. BELGIEN

 Lagstiftningen om det allmänna invaliditetssystemet, det särskilda

 invaliditetssystemet för gruvarbetare, det särskilda systemet för sjömän

 i handelsflottan och lagstiftningen om försäkring mot arbetsoförmåga för

 egenföretagare.

 B. DANMARK

 Ingen.

 C. TYSKLAND

 Ingen.

 D. SPANIEN

 Lagstiftning om invaliditetsförsäkring enligt det allmänna systemet och

 under särskilda system.

 E. FRANKRIKE

 1. Anställda

 All lagstiftning om invaliditetsförsäkring, med undantag för

 lagstiftningen om invaliditetsförsäkring enligt systemet för social

 trygghet för gruvarbetare.

 2. Egenföretagare

 Lagstiftning om invaliditetsförsäkring för egenföretagare inom

 jordbruket.

 F. GREKLAND

 Lagstiftning om försäkringssystemet för jordbruket.

 G. IRLAND

 Del II kapitel 10 i 1981 års lag om social trygghet och socialbidrag

 [Social Welfare (Consolidation) Act 1981].

 H. ITALIEN

 Ingen.

 I. LUXEMBURG

 Ingen.

 J. NEDERLÄNDERNA

 a) Lag av den 18 februari 1966 om försäkring mot arbetsoförmåga, med

 ändringar.

 b) Lag av den 11 december 1975 om allmän försäkring mot arbetsoförmåga,

 med ändringar.

 K. PORTUGAL

 Ingen.

 L. STORBRITANNIEN

 a) Storbritannien

 Avdelning 15 i 1975 års lag om social trygghet (Social Security Act

 1975).

 Avdelning 14-16 i 1975 års lag om sociala trygghetspensioner (Social

 Security Pensions Act 1975).

 b) Nordirland

 Avdelning 15 i 1975 års lag om social trygghet (Nordirland) [Social

 Security (Northern Ireland) Act 1975].

 Artiklarna 16-18 i 1975 års lag om sociala trygghetspensioner

 (Nordirland) [Social Security Pensions (Northern Ireland) Order

 1975]."

 B.

 Särskilda system för egenföretagare som avses i artiklarna 38.3 och 45.3 i

 förordning nr 1408/71

 A. BELGIEN

 Inget.

 B. DANMARK

 Inget.

 C. TYSKLAND

 Åldersförsäkring för jordbrukare (Altershilfe für Landwirte).

 D. SPANIEN

 System avseende lägre pensionsålder för egenföretagare som är sysselsatta

 i sjöfartsverksamhet enligt beskrivning i kungligt dekret nr 2309 av den

 23 juli 1970.

 E. FRANKRIKE

 Inget.

 F. GREKLAND

 Inget.

 G. IRLAND

 Inget.

 H. ITALIEN

 Pensionsförsäkringssystem för (Assicurazione pensioni per)

 - läkare (medici)

 - apotekare (farmacisti)

 - veterinärer (veterinari)

 - barnmorskor (ostetriche)

 - ingenjörer och arkitekter (ingegneri e architetti)

 - lantmätare (geometri)

 - advokater och rättegångsbiträden (avvocati e procuratori)

 - ekonomer (dottori commercialisti)

 - revisorer och industriexperter (ragionieri e periti commerciali)

 - arbetskonsulenter (consulenti del lavoro)

 - notarier (notai)

 - tullspeditörer (spedizionieri doganali).

 I. LUXEMBURG

 Inget.

 J. NEDERLÄNDERNA

 Inget.

 K. PORTUGAL

 Inget.

 L. STORBRITANNIEN

 Inget.

 C.

 Fall som avses i förordningens artikel 46.1 b då beräkningen av förmåner kan

 ske med bortseende från förordningens artikel 46.2

 A. BELGIEN

 Inget.

 B. DANMARK

 Alla ansökningar om pension som avses i lagen om sociala pensioner, med

 undantag för pensioner som nämns i bilaga 4 D.

 C. TYSKLAND

 Inget.

 D. SPANIEN

 Inget.

 E. FRANKRIKE

 Inget.

 F. GREKLAND

 Inget.

 G. IRLAND

 Alla ansökningar om ålderspension, avgiftsfinansierade ålderspensioner

 och änkepensioner.

 H. ITALIEN

 Invalid-, ålders- och efterlevandepensioner för anställda och för

 följande kategorier egenföretagare: jordbrukare, hälftenbrukare,

 arrendatorer, hantverkare och personer sysselsatta inom handelsverk-

 samhet.

 I. LUXEMBURG

 Inget.

 J. NEDERLÄNDERNA

 Alla ansökningar om ålderspensioner enligt lag av den 31 maj 1956 om

 allmän åldersförsäkring, med ändringar.

 K. PORTUGAL

 Invalid-, ålders- och änkepensioner.

 L. STORBRITANNIEN

 Alla ansökningar om ålders- och änkepension som har fastställts enligt

 förordningens avdelning III kapitel 3 med undantag för sådana då personen

 ifråga, under vilket skatteår som helst efter den 6 april 1975 har

 fullgjort försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder både

 enligt lagstiftningen i Storbritannien och i en annan medlemsstat.

 D.

 Förmåner och överenskommelser som avses i förordningens artikel 46b.2

 1. Förmåner som avses i förordningens artikel 46b.2 a, vilkas belopp är

 oberoende av de fullgjorda försäkrings- eller bosättningsperiodernas

 längd:

 a) De invaliditetsförmåner som utges enligt de lagstiftningar som anges

 i del A i denna bilaga.

 b) Den hela danska allmänna folkpensionen som har förvärvats efter 10

 års bosättning av personer som har beviljats pension senast den 1

 oktober 1989.

 c) Den nederländska änkepensionen enligt lag av den 9 april 1959 om

 allmän försäkring för änkor och föräldralösa barn, med ändringar.

 d) De spanska dödsfallsersättningarna och efterlevandepensionerna som

 har beviljats enligt de allmänna och särskilda systemen.

 e) Änkepensionen enligt efterlevandeförsäkringen inom det franska

 allmänna socialförsäkringssystemet eller systemet för lantarbetare.

 f) Invalidpension för änklingar och änkor enligt det franska allmänna

 socialförsäkringssystemet eller systemet för lantarbetare, då den

 beräknas på grundval av en avliden makes invalidpension och utbetalas

 i enlighet med artikel 46.1 a i.

 2. Förmåner som avses i förordningens artikel 46 b 2, vilkas belopp har

 fastställts med beaktande av en fiktiv period som anses ha varit

 fullgjord mellan den dag då försäkringsfallet inträffade och en senare

 dag:

 a) Danska förtidspensioner vilkas belopp har fastställts enligt gällande

 lagstiftning före den 1 oktober 1984.

 b) Tyska invalid- och efterlevandepensioner, för vilka en tilläggsperiod

 beaktas och tyska ålderspensioner, för vilka en redan fullgjord

 tilläggsperiod beaktas.

 c) Luxemburgska invalid- och efterlevandepensioner.

 d) Italienska pensioner vid total arbetsoförmåga ("inabilità").

 3. Överenskommelser som avses i förordningens artikel 46 b 2 b i som avser

 att förhindra att samma fiktiva period beaktas två eller flera gånger:

 Överenskommelsen den 20 juli 1978 mellan regeringen i Luxemburg och

 regeringen i Förbundsrepubliken Tyskland om olika

 socialförsäkringsfrågor."

8. Bilaga 6 skall ändras enligt följande:

 a) Följande punkter skall läggas till i avsnitt A (Belgien):

 "9. Vid beräkningen av det teoretiska beloppet för en invalidpension som

 avses i förordningens artikel 46.2, skall den behöriga belgiska

 institutionen lägga till grund den inkomst som har uppburits i det

 yrke som personen senast har utövat.

 10. Varje anställd eller egenföretagare som inte längre är försäkrad i

 Belgien enligt lagstiftningen om sjuk- och invaliditetsförsäkring

 - som också grundar beviljandet av förmåner på villkoret att personen

 ifråga är försäkrad vid försäkringsfallets inträffande - skall för

 tillämpningen av förordningens del III kapitel 3 anses vara

 fortfarande försäkrad när försäkringsfallet inträffar om han är

 försäkrad mot samma risk enligt en annan medlemsstats lagstiftning.

 11. Om personen har rätt till en belgisk invaliditetsförmån enligt

 förordningens artikel 45, skall denna förmån enligt reglerna i

 förordningens artikel 46.2 beviljas

 a) enligt bestämmelserna i lagen den 9 augusti 1963 om upprättandet

 och organiserandet av ett obligatoriskt sjuk- och

 invaliditetsförsäkringssystem om han vid tidpunkten för

 arbetsoförmågans inträffande var försäkrad mot samma risk enligt

 en annan medlemsstats lagstiftning som anställd i den mening som

 avses i förordningens artikel 1 a,

 b) enligt bestämmelserna i det kungliga dekretet av den 20 juli 1971

 om upprättandet av ett försäkringssystem mot arbetsoförmåga för

 egenföretagare om han vid arbetsoförmågans inträffande var

 egenföretagare i den mening som avses i förordningens artikel 1a."

 b) Avsnitt B (Danmark) skall ändras enligt följande:

 i) punkt 7 skall ersättas med följande:

 "7.Förordningens artikel 46a 3 d och artikel 46c 1 och 3 och

 tillämpningsförordningens artikel 7.1 skall inte tillämpas på

 pensioner som beviljas enligt dansk lagstiftning."

 ii) punkt 9 skall ersättas med följande:

 "9.Om mottagaren av en dansk ålderspension eller förtida uttagen

 ålderspension också har rätt till en efterlevandepension från en

 annan medlemsstat skall dessa pensioner, vid tillämpningen av

 dansk lagstiftning, betraktas som förmåner av samma slag i den

 mening som avses i förordningens artikel 46a 1, dock under

 förutsättning att den person vars försäkrings- eller

 bosättningsperioder ligger till grund för beräkningen av

 efterlevandepensionen också har fullgjort bosättningsperioder i

 Danmark."

 c) Följande punkter skall läggas till under avsnitt D (Spanien):

 "3. Varje anställd eller egenföretagare som inte längre är försäkrad

 enligt spansk lagstiftning skall anses vara fortfarande försäkrad vid

 försäkringsfallets inträffande för tillämpningen av bestämmelserna i

 förordningens avdelning III kapitel 3 om han är försäkrad enligt

 lagstiftningen i en annan medlemsstat vid tidpunkten för

 försäkringsfallets inträffande, eller om så inte är fallet, om en

 förmån kan utges för samma riskfall enligt en annan medlemsstats

 lagstiftning. Det senare villkoret skall dock anses vara uppfyllt i

 det fall som avses i artikel 48.1.

 4. a) Enligt förordningens artikel 47 skall beräkningen av den

 teoretiska spanska förmånen ske på grundval av den försäkrades

 faktiska avgifter under åren närmast före betalningen av den sista

 avgiften till den spanska socialförsäkringen.

 b) Det fastställda pensionsbeloppet skall ökas och regleras för varje

 efterföljande år och till och med året närmast föregående det då

 försäkringsfallet inträffar för pensioner av samma slag."

 d) Följande punkt skall läggas till under avsnitt E (Frankrike):

 "8. Varje anställd som inte längre är försäkrad enligt det franska

 allmänna socialförsäkringssystemet om änkepensionsförsäkring eller

 systemet för lantarbetare skall vid tillämpningen av reglerna i

 förordningens avdelning III kapitel 3 anses ha samma status som en

 försäkrad enligt sådan lagstiftning när försäkringsfallet inträffar,

 om personen är försäkrad som anställd enligt en annan medlemsstats

 lagstiftning vid tidpunkten för försäkringsfallets inträffande eller

 om så inte är fallet, om en efterlevandepension kan utges enligt en

 annan medlemsstats lagstiftning för anställda. Detta villkor skall

 dock anses vara uppfyllt i det fall som avses i artikel 48.1."

 e) Följande punkt skall läggas till under avsnitt F (Grekland):

 "4. Enligt grekisk lagstiftning är tillämpningen av förordningens artikel

 49.2 förenad med villkor att den nya beräkningen som avses i nämnda

 artikel inte leder till ett ogynnsamt resultat för personen."

 f) I avsnitt G (Irland) skall punkt 4 utgå.

 g) Avsnitt J (Nederländerna) skall ändras på följande sätt:

 i) Punkt 3 skall ersättas med följande:

 "3. a)Varje anställd eller egenföretagare som inte längre omfattas av

 nederländsk lagstiftning om änkepensionsförsäkring skall för

 tillämpningen av bestämmelserna av förordningens avdelning III

 kapitel 3 anses vara försäkrad enligt sådan försäkring när

 försäkringsfallet inträffar om personen är försäkrad enligt en

 annan medlemsstats lagstiftning mot samma risk, eller om så

 inte är fallet, om en efterlevandeförmån kan utges enligt en

 annan medlemsstats lagstiftning. Det senare villkoret skall

 dock anses vara uppfyllt i det fall som avses i artikel 48.1.

 b) Om en änka enligt a har rätt till änkepension enligt

 nederländsk lagstiftning om allmän försäkring för änkor och

 föräldralösa barn skall sådan pension beräknas enligt

 förordningens artikel 46.2.

 För tillämpningen av dessa bestämmelser skall

 försäkringsperioder som har fullgjorts före den 1 oktober 1959

 under vilka den anställde eller egenföretagaren var bosatt inom

 nederländskt territorium före 15 års ålder eller under vilka

 han vid fortsatt bosättning inom en annan medlemsstats

 territorium har förvärvsarbetat i Nederländerna för en

 arbetsgivare i det landet, också betraktas som

 försäkringsperioder som har fullgjorts enligt nämnda

 nederländska lagstiftning.

 c) Hänsyn skall inte tas till perioder som skall beaktas enligt b,

 vilka sammanfaller med försäkringsperioder som har fullgjorts

 enligt en annan medlemsstats lagstiftning om

 efterlevandepension.

 d) Vid tillämpningen av förordningens artikel 46.2 skall endast

 försäkringsperioder som har fullgjorts efter 15 års ålder

 enligt den allmänna lagen om försäkring för änkor och

 föräldralösa barn (AWW) beaktas som försäkringsperioder."

 ii) Punkt 4 skall ersättas med följande:

 "4.a) Varje anställd eller egenföretagare som inte längre är

 försäkrad enligt lagen av den 18 februari 1966 om försäkring

 mot arbetsoförmåga (WAO) och/eller enligt lagen av den 11

 december 1975 om arbetsoförmåga (AAW) skall anses vara

 fortfarande försäkrad vid tidpunkten för försäkringsfallets

 inträffande för tillämpningen av bestämmelserna i förordningens

 avdelning III kapitel 3 om han är försäkrad mot samma risk

 enligt en annan medlemsstats lagstiftning, eller om så inte är

 fallet, om en förmån kan utges enligt en annan stats

 lagstiftning för samma riskfall.Det senare villkoret skall dock

 anses vara uppfyllt i det fall som avses i artikel 48.1.

 b) Om personen enligt a har rätt till en nederländsk

 invaliditetsförmån skall denna förmån enligt reglerna i

 förordningens artikel 46.2 beviljas

 i) enligt bestämmelserna i den ovannämnda lagen av den 18

 februari 1966 (WAO) om han vid tidpunkten för

 försäkringsfallets inträffande var försäkrad mot samma risk

 enligt en annan medlemsstats lagstiftning som anställd i den

 mening som avses i förordningens artikel 1 a,

 ii)enligt bestämmelserna i den ovannämnda lagen av den 11

 december 1975 (AAW) om han vid arbetsoförmågans inträde

 - var försäkrad mot denna risk enligt en annan medlemsstats

 lagstiftning men inte som anställd i den mening som avses

 i förordningens artikel 1 a, eller

 - inte var försäkrad mot denna risk enligt en annan

 medlemsstats lagstiftning men kan göra anspråk på förmåner

 enligt en annan medlemsstats lagstiftning.

 Om det förmånsbelopp som har beräknats enligt bestämmelserna i

 i är lägre än det belopp som framkommer vid tillämpning av

 bestämmelserna i ii skall sistnämnda förmån betalas ut.

 c) Vid beräkning av förmåner som har beviljats enligt den

 ovannämnda lagen av den 18 februari 1966 (WAO) eller enligt den

 ovannämnda lagen av den 11 december 1975 (AAW) skall de

 nederländska institutionerna beakta

 - perioder med betald sysselsättning och perioder som

 betraktas som sådana och som har fullgjorts i Nederländerna

 före den 1 juli 1967,

 - försäkringsperioder som har fullgjorts enligt den ovannämnda

 lagen av den 18 februari 1966 (WAO),

 - försäkringsperioder som har fullgjorts av personen i fråga

 efter femton års ålder enligt den ovannämnda lagen av den 11

 december 1975 (AAW) i den mån de inte sammanfaller med

 försäkringsperioder som har fullgjorts enligt den ovannämnda

 lagen av den 18 februari 1966 (WAO).

 d) Vid beräkningen av den nederländska invaliditetsförmånen enligt

 förordningens artikel 40.1 skall de nederländska

 institutionerna inte beakta tillägg som kan beviljas enligt

 bestämmelserna i lagen om tillägg. Rätten till detta tillägg

 och storleken av detta beräknas endast på grundval av

 bestämmelserna i lagen om tillägg."

 h) I avsnitt L (Storbritannien) skall punkt 9 utgå.

 Artikel 3

Förordning (EEG) nr 574/72 ändras på följande

sätt:

1. Artikel 7 skall ersättas med följande:

 "Artikel 7

 Allmänna regler för tillämpningen av

 bestämmelser om förhindrande av

 sammanträffande av förmåner

 1. Om förmåner som utges enligt två

 eller flera medlemsstaters

 lagstiftning grundas på ömsesidig

 minskning, ömsesidigt innehållande

 eller ömsesidig indragning skall de

 belopp som inte skulle utbetalas vid

 en strikt tillämpning av bestämmelserna

 om minskning, innehållande eller

 indragning enligt de berörda med-

 lemsstaternas lagstiftning delas med

 antalet förmåner som skall minskas,

 innehållas eller indragas.

 2. Vid tillämpningen av förordningens

 artikel 12.2, 12.3 och 12.4, artikel

 46a, artikel 46b och artikel 46c

 skall berörda behöriga institutioner på

 begäran lämna varandra alla

 upplysningar som behövs."

2. I artikel 15.1 a skall orden

 "förordningens artikel 46.2 c" ersättas

 med "förordningens artikel 47.1 a".

3. Rubriken till artikel 35 skall

 ersättas med följande:

 "Ansökningar om invaliditetsförmåner då

 en anställd eller egenföretagare har

 omfattats enbart av de lagstiftningar

 som nämns i förordningens bilaga 4 A

 och även i fall som avses i

 förordningens artikel 40.2."

4. Rubriken till artikel 39 skall

 ersättas med följande:

 "Beredning av ansökningar om

 invaliditetsförmåner i fall då den

 anställde eller egenföretagaren endast

 har omfattats av de lagstiftningar

 som nämns i förordningens bilaga 4 A".

5. Artikel 46 skall ersättas med följande:

 "Artikel 46

 Belopp som skall utges för perioder

 med frivillig försäkring eller

 frivillig fortsättningsförsäkring och

 som inte skall beaktas enligt

 tillämpningsförordningens artikel

 15.1 b

 Vid beräkningen av det teoretiska och

 det faktiska förmånsbeloppet enligt

 bestämmelserna i förordningens artikel

 46.2 a och 46.2 b skall reglerna i

 tillämpningsförordningens artikel

 15.1 b-d gälla.

 Det faktiska belopp som har beräknats

 enligt bestämmelserna i förordningens

 artikel 46.2 skall ökas med det belopp

 som svarar mot perioderna av

 frivillig försäkring eller frivillig

 fortsättningsförsäkring som inte har

 beaktats enligt tillämp-

 ningsförordningens artikel 15.1 b.

 Denna ökning skall beräknas enligt

 bestämmelserna i den medlemsstats

 lagstiftning enligt vilken perioderna

 av frivillig försäkring eller frivillig

 fortsättningsförsäkring har fullgjorts.

 Den jämförelse som avses i förordningens

 artikel 46.3 måste göras under

 hänsynstagande till denna ökning."

6. Artikel 47 skall ersättas med följande:

 "Artikel 47

 Beräkning av de belopp som motsvarar

 perioderna av frivillig försäkring

 eller frivillig fortsättningsförsäkring

 Institutionen i varje medlemsstat

 skall i enlighet med den lagstiftning

 som den tillämpar beräkna det belopp

 som svarar mot perioderna av

 frivillig försäkring eller frivillig

 fortsättningsförsäkring som enligt

 förordningens artikel 46a.3 c inte

 omfattas av bestämmelserna i en annan

 medlemsstat om indragning, minskning

 eller innehållande."

7. Artikel 48.1 skall ersättas med

 följande:

 "1.Det slutliga beslut som var och en av de berörda institutionerna har

fattat skall

 sändas till den utredande

 institutionen. Varje beslut skall

 innehålla uppgift om möjligheten att

 överklaga och tiden för överklagande

 enligt den berörda lagstiftningen. När

 den utredande institutionen har fått

 alla sådana beslut skall den underrätta

 sökanden om detta på dennes eget språk i

 ett sammanfattande meddelande till

 vilket de nämnda besluten skall

 bifogas. Tiden för överklagande skall

 alltid räknas från det att sökanden

 erhöll det sammanfattande

 meddelandet."

8. Artikel 49 skall ersättas med följande:

 "Artikel 49

 Omräkning av förmåner

 1.Vid tillämpningen av bestämmelserna i förordningens artikel 43.3 och 43.4,

artikel

 49.2 och 49.3 och artikel 51.2 gäller

 bestämmelserna i tillämpningsförordning-

 ens artikel 45 på motsvarande sätt.

 2.Vid omräkning, indragning eller innehållande av en förmån skall den

institution som

 har fattat ett sådant

 392R1248/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 beslut omedelbart underrätta den

 berörda personen och varje institution

 hos vilken personen har rätt till förmån

 om detta, vid behov genom den

 utredande institutionens medverkan.

 Beslutet skall innehålla uppgift om

 möjligheten att överklaga och tiden för

 överklagande enligt den berörda

 lagstiftningen. Tiden för överklagande

 skall alltid räknas från det att sökan-

 den erhöll beslutet."

9. Artikel 107.1 skall ersättas med

 följande:

 "1.

 Vid tillämpning av

 a) artikel 12 2-4, artikel 19.1 b

 sista meningen, artikel 22.1 ii

 sista meningen, artikel 25.1 b näst

 sista meningen, artikel 41.1 c och

 41.1 d, artikel 46.4, artikel

 46a.3, artikel 50, artikel 52 b

 sista meningen, artikel 55.1 ii

 sista meningen, artikel 70.1 första

 stycket, artikel 71.1 b ii näst

 sista meningen i förordningen samt,

 b) artikel 34.1 och artikel 120.2 i

 tillämpnings förordningen, skall

 kursen för omräkning till en

 nationell valuta av belopp som

 redovisas i en annan nationell

 valuta vara den kurs som beräknas

 av kommissionen och grundas på det

 månatliga genomsnittet för växel-

 kursen för dessa valutor under den

 referensperiod som definieras

 under punkt 2 och som anmäls till

 kommissionen för tillämpning av

 Europeiska monetära systemet."

Artikel 4

Denna förordning träder i kraft den första

dagen i den månad som följer efter det att

den har offentliggjorts i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Luxemburg den 30 april 1992.

 På rådets vägnar

 José da SILVA PENEDA

 Ordförande

 392R1248/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1249/92

av den 30 april 1992

om ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning

av förordning (EEG) nr 1408/71

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT

DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet

av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

särskilt artikel 51 och 235 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag som

utformats efter samråd med Administrativa

kommissionen för social trygghet för

migrerande arbetare,1

med beaktande av Europaparlamentets

yttrande,2

med beaktande av Ekonomiska och sociala

kommitténs yttrande3, och

med beaktande av följande:

Vissa ändringar bör göras i förordning (EEG)

nr 1408/714 och (EEG) nr 574/725; några av

dessa ändringar är knutna till ändringar i

medlemsstaternas lagstiftning om social

trygghet medan andra ändringar är av

teknisk natur och avsedda att komplettera

nämnda förordningar på grundval av

erfarenheter från tillämpningen av dem.

Från dagen för Tysklands återförening den 3

oktober 1990 tillämpas gemenskapens

bestämmelser om social trygghet för

migrerande arbetare inom hela det tyska

territoriet och följaktligen också inom

tidigare Tyska demokratiska republikens

territorium; till följd härav bör texterna

till artikel 94 och 95 i förordning (EEG)

nr 1408/71 anpassas, särskilt genom att

fastställa en period för inlämnande, från

berörda personer, av en begäran om ompröv-

ning av deras rätt till pension.

Det finns skäl att anpassa artikel 94.9 i

förordning (EEG) nr 1408/71 så att den kan

tillämpas på arbetslösa arbetstagare

1 EGT nr C 219, 22.8.1991, s.5.

2 EGT nr C 280, 28.10.1991, s.174.

3 EGT nr C 49, 24.2 1992, s.67.

4 EGT nr L 149, 5.7.1971, s.2.

 Förordningen senast ändrad genom

 förordning (EEG) nr 1248/92 (EGT nr L

 136/28, 19.5.1992, s.7).

5 EGT nr L 74, 27.3.1972, s.1.

 Förordningen senast ändrad genom

 förordning (EEG) nr 1248/92 (EGT nr L

 136/28, 19.5.1992, s.7).

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

som under november 1989 uppbar Då förordning (EEG) nr 3427/891

medförde att

arbetslöshetsförmåner enligt den franska ordet "familjebidrag" uteslöts i

artiklarna

lagstiftningen. 73 och 74 i förordning (EEG) nr

1408/71, bör

 ordet likaledes utgå i artikel 10

i

Det är lämpligt att i bilaga 2 a till förordning (EEG) nr 574/72

eftersom hänvis-

förordning (EEG) nr 1408/71 lägga till två ning där görs till ovannämnda

artiklar 73 och

punkter angående Spanien och Frankrike. 74; då förordning (EEG) nr

3427/89 begränsade

 innehållandet enligt artikel 76 i

förordning

Det har blivit nödvändigt att under (EEG) nr 1408/71, bör detta

innehållande

avsnitt "2. Belgien- också begränsas i artikel 10 i

förordning

Tyskland" i avsnitt B i bilaga 3 till (EEG) nr 574/72 eftersom

hänvisning där görs

förordning (EEG) nr 1408/71 upphäva en till artiklarna 73 och 74 i

förordning

hänvisning till bestämmelserna i den (EEG) nr 1408/71.

allmänna konventionen av den 7 december

1957 mellan Belgien och Tyskland för att

undvika ogynnsamma effekter för medborgare Det förefaller lämpligt att

anpassa

i andra medlemsstater än Tyskland och ordalydelsen i artikel 34 i

förordning

Belgien. (EEG) nr 574/72 för att som

tillägg till

 nuvarande regler fastställa ett

enklare

Vissa ändringar bör göras under avsnitt "B. förfarande som gör det möjligt

att på vissa

Danmark" i bilaga 6 till förordning (EEG) villkor återbetala

sjukvårdskostnader till

nr 1408/71 för att beakta ändringar som har de taxor som tillämpas av den

behöriga

införts i den danska lagstiftningen om institutionen.

dagpenning vid sjukdom eller födsel.

Punkt 1 a i avsnitt "C. Tyskland" i Det är nödvändigt att fastställa

en

bilaga 6 till förordning (EEG) nr 1408/71 omräkningskurs för belopp som

ligger till

bör utgå då den inte längre har någon praktisk grund för beräkning av ersättning

till

betydelse. arbetslösa gränsarbetare enligt

artikel

 71.1 a ii och artikel 68 i

förordning (EEG)

Till följd av en ändring i den tyska av nr 1408/71; det är också

nödvändigt att

lagstiftningen om sjukförsäkring bör punkt 3 fastställa en omräkningskurs för

belopp som

i avsnitt "C. Tyskland" i bilaga 6 till ligger till grund för beräkning

av utgifter

förordning (EEG) nr 1408/71 utgå. som skall återbetalas enligt de

nya

 punkterna 4 och 5 i artikel 34 i

förordning

Punkt 8 i avsnitt "C. Tyskland" i bilaga (EEG) nr 574/72.

6 till förordning (EEG) nr 1408/71 bör utgå

då den inte längre har någon praktisk

betydelse. Ordalydelsen i artikel 118.2 och

artikel

 119.2 i förordning (EEG) nr

574/72 bör

 anpassas till följd av den tyska

åter-

Till följd av domstolens dom av den 7 juni föreningen den 3 oktober 1990.

1988 i mål nr 20/85 (Roviello)6 är det

nödvändigt att punkt 15 i avsnitt "C.

Tyskland" i bilaga 6 till förordning (EEG) Till följd av att artikel 120 i

förordning

nr 1408/71, upphävs eftersom den har (EEG) nr 574/72 utgått genom

artikel 2.11 i

förklarats ogiltig av domstolen. förordning (EEG) nr 3427/89 bör

texten till

 artikel 107.1 b i förordning

(EEG) nr

Ändringar bör göras i avsnitt "F. Grekland" 574/72 anpassas.

i bilaga 6 till förordning (EEG) nr

1408/71 för att lösa praktiska problem som

har uppkommit till följd av vissa särdrag i Avsnitt "E. Frankrike" i bilaga 3

till

OGA-systemet. förordning (EEG) nr 574/72 bör

anpassas till

 följd av de ändringar som har

införts i det

6 (1988) ECR 2805. franska socialförsäkringssystemet

för

 egenföretagare i

icke-jordbruksyrken.

 En hänvisning till

överenskommelsen av den 1

 juli 1990 mellan Danmark och

Spanien bör

 införas i avsnitt "13.

Danmark-Spanien" i

 bilaga 5 till förordning (EEG) nr

574/72.

 Vissa ändringar bör göras i

avsnitt "21.

 Danmark-Storbritannien" i bilaga

5 till

 förordning (EEG) nr 574/72 för

att beakta de

 ändringar som efter skriftväxling

har införts

 i över-

 1EGT nr L 331, 16.11 1989, s.1.

enskommelsen mellan Danmark och

Storbritannien om återbetalning av

kostnader för förmåner enligt artikel 69 i

förordning (EEG) nr 1408/71.

Det är nödvändigt att en hänvisning till

överenskommelsen den 25 juni 1990 mellan

Tyskland och Spanien läggs till i avsnitt

"22. Tyskland-Spanien", bilaga 5 till

förordning (EEG) nr 574/72.

Det är nödvändigt att en hänvisning till

överenskommelsen den 25 januari 1990

mellan Tyskland och Luxemburg läggs till i

avsnitt "27. Tyskland-Luxemburg" i bilaga

5 till förordning (EEG) nr 574/72.

Till följd av ändringar som har införts i

den belgiska lagstiftningen om

familjeförmåner är det nödvändigt med ändringar

i bilaga 8 till förordning (EEG) nr

574/72.

På grund av ändringar som har införts i det

franska socialförsäkringssystemet för

egenföretagare i icke-jordbruksyrken är det

nödvändigt med ändringar i avsnitt

"E. Frankrike" i bilaga 9 till förordning

(EEG) nr 574/72.

Hänvisning bör göras i bilaga 10 till

förordning (EEG) nr 574/72 till de

institutioner som anges i artikel 10b,

vilken artikel har införts i den

förordningen enligt förordning (EEG)

nr 2195/912.

Ändringar bör göras i avsnitt "I. Luxemburg"

i bilaga 10 till förordning (EEG) nr

574/72 för att beakta namnändringen på den

för de luxemburgska

socialförsäkringsinstitutionerna gemensamma

datacentralen för registrering av

medlemskap och inkrävande av avgifter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

 Artikel 1

Förordning (EEG) nr 1408/71 ändras på

följande sätt:

1. Artikel 94 skall ändras på följande sätt:

 a) Följande ord "eller inom en del av

 den statens territorium" skall

 läggas till i punkt 1 efter orden

 "inom den berörda medlemsstatens

 territorium".

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 b) Följande ord "eller inom en del av 2. Artikel 95 skall ändras på

följande sätt:

 den statens territorium" skall

 läggas till i punkt 2 efter orden a) Orden "eller inom en del

av den

 "inom denna medlemsstats statens territorium" skall

läggas

 territorium". till i punkt 1 efter orden

 "inom den berörda

medlemsstatens

 c) Följande ord "eller inom en del av territorium".

 den statens territorium" skall

 läggas till i punkt 3 efter orden b) Orden "eller inom en del

av den

 "inom den berörda medlemsstatens statens territorium" skall

läggas

 territorium". till i punkt 2 efter orden

 "inom denna medlemsstats

 d) Följande ord "eller inom en del av territorium".

 den statens territorium" skall

 läggas till i punkt 4 efter orden c) Orden "eller inom en del

av den

 "inom den berörda medlemsstatens statens territorium" skall

läggas

 territorium". till i punkt 3 efter orden

 "inom den berörda

medlemsstatens

 e) Följande ord "eller inom en del av territorium".

 den statens territorium" skall

 läggas till i punkt 5 efter orden d) Orden "eller inom en del

av den

 "inom den berörda medlemsstatens statens territorium" skall

läggas

 territorium". till i punkt 4 efter orden

 "inom den berörda

medlemsstatens

 f) Följande mening skall läggas till i territorium".

 punkt 6:

 "Samma bestämmelser gäller vid e) Orden "eller inom en del

av den

 tillämpning av denna förordning inom statens territorium" skall

läggas

 de territorier som blev en del av till i punkt 5 efter orden

 Förbundsrepubliken Tyskland den 3 "inom den berörda

medlemsstatens

 oktober 1990 under förutsättning att territorium".

 den ansökan som avses i punkt 4

 eller 5 lämnas in inom två år efter f) Följande mening skall

läggas till i

 den 1 juni 1992." punkt 6:

 "Samma bestämmelser gäller

vid

 g) Följande mening skall läggas till i tillämpning av denna

förordning inom

 punkt 7: de territorier som blev en

del av

 "Samma bestämmelser gäller vid Förbundsrepubliken

Tyskland den 3

 tillämpning av denna förordning inom oktober 1990 under

förutsättning att

 de territorier som blev en del av den ansökan som avses i

punkt 4

 Förbundsrepubliken Tyskland den 3 eller 5 lämnas in inom två

år efter

 oktober 1990 under förutsättning att den 1 juni 1992".

 den ansökan som avses i punkt 4

 eller 5 lämnas in efter utgången av g) Följande mening skall

läggas till i

 tvåårsperioden efter den 1 juni punkt 7:

 1992." "Samma bestämmelser gäller

vid

 tillämpning av denna

förordning inom

 h) I punkt 9 första stycket skall de territorier som blev en

del av

 orden Förbundsrepubliken

Tyskland den 3

 "De familjebidrag som utbetalas oktober 1990 under

förutsättning att

 till anställda i Frankrike" ersättas den ansökan som avses i

punkt 4

 med "De familjebidrag som ut- eller 5 lämnas in efter

utgången av

 betalas till anställda i Frankrike tvåårsperioden efter den 1

juni

 eller arbetslösa arbetstagare som 1992".

 uppbär arbetslöshetsförmåner enligt

 fransk lagstiftning".

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

3. Bilaga 2a skall ändras på följande sätt:

 a) I "D. Spanien" skall följande läggas till:

 "c) Icke avgiftsfinansierade invalid- och ålderspensioner och förmåner

 för ekonomiskt beroende barn enligt artiklarna 132.1, 136a, 137a,

 138a, 154a, 155a, 156a, 167, 168.2, 169 och 170 i den allmänna lagen

 om social trygghet, i dess lydelse enligt lag nr 26/90 av den 20

 december 1990 om införande av icke avgiftsfinansierade

 socialförsäkringsförmåner."

 b) I "E. Frankrike" skall följande punkt läggas till:

 "c) den särskilda förmånen (lag av den 10 juli 1952)."

4. I avsnitt B i bilaga 3 skall avsnitt "2. Belgien-Tyskland" utgå.

5. Bilaga 6 skall ändras på följande sätt:

 a) I avsnitt "B. Danmark", skall punkt 6 ersättas med följande:

 "6. För att fastställa om villkoren för rätt till dagpenning vid sjukdom

 eller födsel enligt lag av den 20 december 1989 om dagpenning vid

 sjukdom och födsel är uppfyllda, när den berörda personen inte längre

 omfattas av dansk lagstiftning under de referensperioder som

 fastställs i lagen

 a) skall försäkrings- eller anställningsperioder beaktas som har

 fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning än Danmark

 under nämnda referensperioder då den berörda personen inte var

 omfattad av dansk lagstiftning, som om perioderna hade fullgjorts

 enligt dansk lagstiftning,

 och

 b) anses en egenföretagare eller en anställd (om i det senare fall

 inkomsten inte kan ligga till grund för beräkning av dagpenning)

 under de perioder som beaktas ha haft en genomsnittsinkomst

 motsvarande den som ligger till grund för beräkningen av dag-

 penning för de perioder som har fullgjorts enligt dansk

 lagstiftning under referensperioderna."

 b) I avsnitt "C. Tyskland":

 i) skall punkt 1 a utgå.

 ii) skall punkt 3 utgå.

 iii)skall punkt 8 utgå.

 iv) skall punkt 15 utgå.

 c) I "F. Grekland" skall följande punkt läggas till:

 "3. Trots gällande bestämmelser som tillämpas av OGA, skall perioder

 under vilka förmåner utbetalas till följd av olycksfall i arbetet

 eller vid arbetssjukdom enligt en medlemsstats lagstiftning som har

 en särskild försäkringsgren för sådana riskfall, anses som

 försäkringsperioder enligt den lagstiftning som OGA tillämpar och i

 den mening som avses i förordningens artikel 1 r, under förutsättning

 att de sammanfaller med sysselsättningsperioder inom jordbrukssektorn

 i Grekland."

 d) I "L. Storbritannien" skall punkt 5 ersättas med följande:

 "5. För tillämpning av artikel 10a.2 på bestämmelserna om rätt till

 biståndsförmån, transportbidrag och invalidpension skall

 anställningsperiod, period av verksamhet som egenföretagare eller

 bosättningsperiod som har fullgjorts inom en annan medlemsstats

 territorium än Storbritanniens beaktas till den del det är nödvändigt

 för att uppfylla vistelsekravet i Storbritannien före den dag då

 rätten till förmånen ifråga först uppkommer."

 Artikel 2

Förordning (EEG) nr 574/72 ändras på följande

sätt:

1. Artikel 10 skall ersättas med följande:

 "Artikel 10

 Tillämpliga regler vid samtidig rätt

 till familjeförmåner eller

 familjebidrag för anställda eller

 egenföretagare

 1. a) Rätten till familjeförmåner eller

 familjebidrag som utges enligt

 en medlemsstats lagstiftning,

 enligt vilken förvärv av rätten

 till sådana förmåner eller bidrag

 inte grundas på villkor om

 försäkring, anställning eller

 verksamhet som egenföretagare,

 skall innehållas om för samma

 period och för samma

 familjemedlem förmåner utges

 endast enligt nationell

 lagstiftning i en annan

 medlemsstat eller vid tillämp-

 ning av förordningens artikel

 73, 74, 77 eller 78 upp till

 ett belopp motsvarande dessa

 förmåner.

 b) Om emellertid förvärvsverksamhet

 utövas inom den förstnämnda

 medlemsstatens territorium

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

 i) av den person, som har

 rätten till familjeförmåner

 eller av den person till

 vilken sådana förmåner

 utbetalas, skall, vad avser

 förmåner till vilka rätt

 föreligger antingen direkt

 enligt en annan medlems-

 stats nationella

 lagstiftning eller enligt

 förordningens artikel 73

 eller 74, rätten till

 familjeförmåner, som utges

 direkt enligt den

 nationella lagstiftningen i

 den andra medlemsstaten

 eller enligt dessa

 artiklar, innehållas upp

 till ett belopp, som

 motsvarar de familjeförmåner,

 som gäller enligt

 lagstiftningen i den

 medlemsstat inom vars

 territorium familjemedlem-

 men är bosatt. Kostnaden för

 de förmåner som har

 utbetalats av den

 medlemsstat inom vars

 territorium

 familjemedlemmen är bosatt

 skall bäras av den

 medlemsstaten;

 ii)av den person, som har rätt

 till sådana förmåner eller av

 den person till vilken

 sådana förmåner utbetalas,

 skall, vad avser förmåner

 till vilka rätt föreligger

 direkt enligt en annan

 medlemsstats nationella

 lagstiftning eller enligt

 förordningens artikel 77

 eller 78, rätten till

 familjeförmåner eller

 familjebidrag, som utges

 direkt enligt den

 nationella lagstiftningen i

 denna andra medlemsstat

 eller enligt dessa artiklar

 innehållas; i dessa fall har

 personen i fråga rätt till

 familjeförmåner eller

 familjebidrag från den

 medlemsstat inom vars

 territorium barnen är bosat-

 ta och på denna stats

 bekostnad och i förekommande

 fall andra förmåner än

 familjeförmåner som avses i

 förordningens artikel 77

 eller 78 på bekostnad av den

 enligt dessa artiklar

 behöriga staten.

 2. Om en anställd som omfattas av en

 medlemsstats lagstiftning har rätt

 till familjeförmåner på grund av

 försäkrings- eller

 anställningsperioder som tidigare

 har fullgjorts enligt grekisk

 lagstiftning skall denna rätt

 innehållas, om det för samma period

 och för samma familjemedlem

 utbetalas familjeförmåner enligt

 lagstiftningen i den förstnämnda

 medlemsstaten enligt förordningens

 artiklar 73 och 74, upp till ett

 belopp som motsvarar dessa förmå-

 ner."

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

2. Följande punkter skall läggas till i

 artikel 34:

 "4.Trots punkt 1-3 kan den behöriga

 institutionen företa återbetalning

 av utgifter som har uppstått enligt

 de taxor som den tillämpar under

 förutsättning att det är möjligt att

 göra en återbetalning enligt dessa

 taxor, om de utgifter som skall

 återbetalas inte överstiger en nivå

 som har fastställts av den

 administrativa kommissionen och

 den anställde eller egenföretagaren

 eller pensionären lämnar samtycke

 till att denna bestämmelse tilläm-

 pas. Under inga omständigheter får

 återbetalningsbeloppet överstiga de

 faktiska utgifterna.

 5. Om lagstiftningen i

 bosättningsstaten inte innehåller

 återbetalningssatser kan den

 behöriga institutionen företa

 återbetalning enligt bestämmelserna

 i punkt 4 utan att samtycke från

 den berörda personen krävs."

3. I artikel 107.1 a skall orden

 "71.1.b ii näst sista meningen"

 ersättas med "71.1.a ii och 71.1.b ii

 näst sista meningen".

4. a) Artikel 107.1.b skall lyda:

 "tillämpningsförordningens artikel

 34.1".

 b) I artikel 107.1.b skall "4 och 5"

 läggas till efter "artikel 34.1".

5. I artikel 118.2 skall "eller inom en

 del av den statens territorium" läggas

 till efter "inom den berörda med-

 lemsstatens territorium".

6. I artikel 119.2 skall "eller inom en

 del av den statens territorium" läggas

 till efter "inom den berörda med-

 lemsstatens territorium".

7. Bilaga 3 skall ändras på följande sätt:

 a) I "D. Spanien" skall i punkt 1 b och 2 b "Instituto Social de la Marina

 (Sjöfartens Institut för sociala angelägenheter), Madrid", ersättas med

 "Direcciones Provinciales del Instituto Social de la Marina

 (Provinsdirektoraten under Sjöfartens Institut för sociala

 angelägenheter)".

 b) "E. Frankrike" skall ändras på följande sätt:

 a) I avsnitt I.B skall punkt 1 ersättas med följande:

 "1.Sjukdom och moderskap

 Caisse primaire d''''assurance-maladie du lieu de résidence ou de

 séjour (den lokala sjukföräkringskassan på bosättnings- eller

 vistelseorten)".

 b) I avsnitt II.B skall a ersättas med följande:

 "a)Sjukdom och moderskap:

 Caisse générale de sécurité sociale du lieu de résidence ou de

 séjour (den allmänna försäkringskassan på bosättnings- eller

 vistelseorten)".

8. I bilaga 4 skall avsnitt D ersättas med följande:

 "D. SPANIEN

1.För alla system som utgör en Instituto Nacional de

 del av socialförsäk- Seguridad Social (Centrala

 ringssystemet med undantag Institutet för social trygghet)

 för systemet för sjömän, och förMadrid.

 alla riskfall med undantag

 för arbetslöshet:

2.För det särskilda systemet förInstituto Social de la Marina

 sjömän och för alla riskfall: (Sjöfartens Institut för sociala

 angelägenheter) Madrid.

3.För arbetslöshetsförmåner med Instituto Nacional de Empleo

 undantag för sjömän: (Centrala Arbetsinstitutet)

 Madrid."

9. Bilaga 5 skall ändras på följande sätt:

 a) Avsnitt 13 skall ersättas med följande:

 "13. DANMARK-SPANIEN

 Överenskommelsen av den 1 juli 1990 om återbetalning av kostnader för

 vårdförmåner vid sjukdom."

 b) I "21. DANMARK-STORBRITANNIEN":

 i) skall följande ord läggas till efter "den 19 april 1977" "enligt

 ändring genom skriftväxlingen den 8 november 1989 och den 10 januari

 1990",

 ii) skall punkt 1 b utgå.

 c) Avsnitt 22 skall ersättas med följande:

 "22. TYSKLAND-SPANIEN

 Överenskommelsen av den 25 juni 1990 om återbetalning av kostnader för

 vårdförmåner vid sjukdom"

 d) I avsnitt "27. TYSKLAND-LUXEMBURG" skall följande stycke läggas till:

 "e) Överenskommelsen av den 25 januari 1990 om tillämpningen av

 förordningens artikel 20 och 22.1.b och c."

10. Bilaga 8 skall ersättas med följande:

 "BILAGA 8

 UTGIVANDE AV FAMILJEFÖRMÅNER

 (Tillämpningsförordningens artikel 4.8, artikel 10a.1 d och artikel 122)

 Tillämpningsförordningens artikel 10a.1 d är tillämplig på följande:

 A. Anställda och egenföretagare

 a) med en referensperiod på en kalendermånad i förhållandet mellan

 - Belgien och Tyskland

 - Belgien och Spanien

 - Belgien och Frankrike

 - Belgien och Grekland

 - Belgien och Irland

 - Belgien och Luxemburg

 - Belgien och Portugal

 - Belgien och Storbritannien

 - Tyskland och Spanien

 - Tyskland och Frankrike

 - Tyskland och Grekland

 - Tyskland och Irland

 - Tyskland och Luxemburg

 - Tyskland och Portugal

 - Tyskland och Storbritannien

 - Frankrike och Luxemburg

 - Portugal och Frankrike

 - Portugal och Irland

 - Portugal och Luxemburg

 - Portugal och Storbritannien

 b) med en referensperiod på tre kalendermånader i förhållandet mellan

 - Danmark och Tyskland

 - Nederländerna och Tyskland, Danmark, Frankrike, Luxemburg,

 Portugal.

 B. Egenföretagare

 Med en referensperiod på tre kalendermånader i förhållandet mellan

 - Belgien och Nederländerna.

 C. Anställda

 Med en referensperiod på en kalendermånad i förhållandet mellan

 - Belgien och Nederländerna.

11. Bilaga 9 skall ändras på följande sätt:

 a) Avsnitt D skall ersättas med följande text:

 "D. SPANIEN

 Den genomsnittliga årskostnaden för vårdförmåner skall beräknas genom

 beaktande av förmåner som utges av Spaniens nationella hälsovårdstjänst."

 b) Andra stycket i "E. Frankrike" skall utgå.

12. Bilaga 10 skall ändras på följande sätt:

 a) I punkt 3 i "B. Danmark" skall "och tillämpningsförordningens artikel

 10b" läggas till efter "artikel 17".

 b) Avsnitt D skall ersättas med följande:

 "D. SPANIEN

 1. Vid tillämpning av Tesoreria General de la

 tillämpningsförordningens Seguridad Social (den allmänna

 artikel 6.1 (med socialförsäkringskassan).

 undantag för den

 särskilda överens-

 kommelsen med sjöfartens

 institut för sociala

 angelägenheter), artikel

 13.2 och 13.3, artikel

 14.1, 14.2 och 14.3,

 artikel 11.1, artikel

 11a, artikel 12a och

 artikel 109:

 2. Vid tillämpning av Instituto Nacional de la

 tillämpningsförordningens Seguridad Social (Centrala

 artikel 102.2 (med Institutet för social

 undantag för sjömän och trygghet), Madrid.

 arbetslöshetsförmåner),

 artikel 110 och artikel

 113.2:

 Direcciones Provinciales del

 3. Vid tillämpning av Instituto Nacional de la

 tillämpningsförordningens Seguridad Social

 artikel 38.1, artikel (Provinsdirektoraten under det

 70.1, artikel 85.2 och Centrala Institutet för social

 artikel 86.2: trygghet).

 4. Vid tillämpning av Direcciones Provinciales del

 tillämpningsförordningens Instituto Social de la Marina

 artikel 6.1 (särskild (Provinsdirektoraten under

 överenskommelse för sjö- Sjöfartens Institut för sociala

 män), artikel 38.1 angelägenheter).

 (avseende sjömän),

 artikel 70.1, artikel

 80.2, artikel 81,

 artikel 82.2, artikel

 85.2, artikel 86.2 och

 artikel 102.2 (med

 undantag för arbetslös-

 hetsförmåner):

 5. Vid tillämpning av Instituto Nacional de Empleo

 artikel 102.2 med avse- (Centrala Arbetsinstitutet),

 ende på arbetslöshets- Madrid.

 förmån:

 6. Vid tillämpning av Direcciones Provinciales del

 tillämpningsförordningens Instituto Nacional de la

 artikel 80.2, artikel Empleo (Provinsdirektoraten

 81 och artikel 82.2, under det Centrala

 med avseende på Arbetsinstitutet)."

 arbetslöshetsförmåner med

 undantag för sjömän:

c) I avsnitt "I. LUXEMBURG" skall punkt 4 ersättas med följande:

 "4.Vid tillämpning av tillämpningsförordningens artikel 10b och 12a:

 Centre commun de la sécurité sociale (Gemensamma Socialförsäkringscentret),

 Luxemburg."

d) I avsnitt "J. NEDERLÄNDERNA" punkt 1 skall "10b" läggas till efter "artikel

 6.1".

 Artikel 3 5. Artikel 1.5 b ii skall

tillämpas från och

 med den 1 januari 1989.

1. Denna förordning träder i kraft den 6. Artikel 1.5 b iv och c skall

tillämpas

första dagen i den månad som följer efter från och med den 1 juli 1982.

det att den har offentliggjorts i

Europeiska gemenskapernas officiella 7. Artikel 2.1 och 2.4 a skall

tillämpas

tidning. från och med den 15 januari 1986.

2. Artikel 1.1 a b c d och e och 1.2 a b 8. Artikel 2.12 a, c och d skall

tillämpas

c d och e och artikel 2.5 och 2.6 skall från och med den 29 juli 1991.

tillämpas från och med den 3 oktober 1990.

 9. Artikel 2.2 skall tillämpas på

alla

3. Artikel 1.1 h skall tillämpas från och ansökningar om återbetalning för

vilka satser

med den 16 november 1989. är under fastställande eller som

ännu inte

 har expedierats vid denna

förordnings

4. Artikel 1.5 a skall tillämpas från och ikraftträdande under

förutsättning av den

med den 2 april 1990. berörda personens samtycke.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Luxemburg den 30 april 1992.

 På rådets vägnar

 José da SILVA PENEDA

 Ordförande

 392R1249/S

 Nr L 136 /Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 19.5.92

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1945/93

av den 30 juni 1993

om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen, förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av

förordning 1408/71 och förordning (EEG) nr 1247/92 om ändring av förordning

(EEG) nr 1408/71

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT På grund av ändringar i irländsk

lagstiftning

DENNA FÖRORDNING om förmåner vid sjukdom och

moderskap är det

 nödvändigt att anpassa avsnitt

"G. Irland" i

med beaktande av Fördraget om upprättandet bilaga 6 till förordning (EEG) nr

1408/71.

av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

särskilt artiklarna 51 och 235 i detta, Som en följd av ändringar i

Nederländernas

 bestämmelser om lagstadgad

sjukförsäkring för

med beaktande av kommissionens förslag, pensionärer, för personer som får

vilket utarbetats efter samråd med förtidspension och för anställdas

och

Administrativa kommissionen för social egenföretagares familjemedlemmar

behöver

trygghet för migrerande arbetare1, avsnitt "J. Nederländerna" i

bilaga 6 till

 förordning (EEG) nr 1408/71

ändras.

med beaktande av Europaparlamentets

yttrande2, Särskilt vad avser jämställdheten

mellan könen

 förefaller det nödvändigt att

klargöra

med beaktande av Ekonomiska och sociala tillämpningen av de bestämmelser

i

kommitténs yttrande3, och Nederländernas lagstiftning om

hur länge en

 arbetstagares make måste ha varit

gift för

med beaktande av följande: att vara berättigad till

ålderspension. Det

 är därför nödvändigt att närmare

beskriva

Vissa ändringar behöver göras i omfattningen av punkterna i

avsnittet "J.

förordningarna (EEG) nr 1408/714, nr Nederländerna" i bilaga 6 i

förordning (EEG)

574/725, och nr 1247/926. En del av dessa nr 1408/71.

ändringar har sin grund i ändringar som

medlemsstaterna gjort i sin lagstiftning Det är nödvändigt att i avsnitt

"J.

om social trygghet medan andra är av Nederländerna" i bilaga 6 till

förordning

teknisk natur och avsedda att förbättra (EEG) nr 1408/71 specificera

kravet att en

nämnda förordningar. nederländsk arbetstagare som

tjänstgör i

 utlandet måste betala åtminstone

den lägsta

Vissa ändringar behöver göras i avsnitt "G. avgiften för att hans

nederländska make

Irland", i del I i bilaga 1 till skall kunna komma i fråga för den

allmänna

förordning (EEG) nr 1408/71 för att ta ålderspensionsförsäkringen.

hänsyn till de irländska myndigheternas

tolkning av termen "egenföretagare". Vissa ändringar behöver göras i

avsnittet "J.

 Nederländerna" i bilaga 6 till

förordning

 (EEG) nr 1408/71 i syfte att

förhindra att

 ett system bibehålls där avgifter

fortsätter

 att krävas in för frivillig

allmän

1EGT nr C 251, 28.9.1992, s. 51. åldersförsäkring, allmän

försäkring för änkor och

2EGT nr C 305, 23.11.1992, s. 575. för barn som mist en av

föräldrarna eller båda

3EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 1. föräldrarna under en period under

vilken

4EGT nr L 149, 5.7.1971, s. 2. arbetstagarens make själv har

rätt till

Förordningen senast ändrad genom förordning ålderspension.

(EEG) 1249/92 (EGT nr L 136, 19.5.1992,

s. 28). På grund av ändringar i

Storbritanniens

5EGT nr L 74, 27.3.1972, s. 1. lagstiftning behöver ändringar

göras i

Förordningen senast ändrad genom förordning avsnitt "L. Storbritannien" i

bilaga 6

(EEG) 1249/92 (EGT nr L 136, 19.5.1992, till förordning (EEG) nr 1408/71.

s. 28).

6EGT nr L 136, 19.5.1992, s. 1.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

Det behövs en bestämmelse om hur

kostnaderna för familjeförmåner skall

fördelas när sådana förmåner skall utbetalas

av två medlemsstater under samma period

och till samma familjemedlem enligt

artiklarna 73 och/eller 74 i förordning

(EEG) nr 1408/71.

För att ta hänsyn till förändrade

befogenheter för myndigheterna i Danmark

behöver vissa ändringar göras i avsnitt "B:

Danmark" i bilagorna 1, 4 och 10 till

förordning (EEG) nr 574/72.

För att ta hänsyn till en viss omfördelning

av befogenheter mellan vissa tyska organ

behöver ändringar göras i avsnittet "C.

Tyskland" i bilaga 2 till förordning (EEG)

nr 574/72.

Det är nödvändigt att ändra vissa bestämmelser

som avser icke avgiftsfinansierade ålders-

och invalidpensioner i avsnitt "D.

Spanien" i bilagorna 2 och 4 till

förordning (EEG) nr 574/72.

På grund av organisatoriska förändringar hos

irländska organ med ansvar för

administreringen av pensionssystemen för

änkor och barn som mist en av föräldrarna

eller båda föräldrarna,

ålderspensionssystemen samt

familjeförmåns-systemen är det nödvändigt att

ändra vissa bestämmelser i avsnitt "G.

Irland" i bilagorna 2, 3 och 4 till

förordning (EEG) nr 574/72.

Eftersom ett av de nederländska organen

har ny adress behöver hänvisningarna till

det organets adress i avsnitt "J.

Nederländerna" i bilagorna 2, 3 och 4 till

förordning (EEG) nr 574/72 ändras.

Som en följd av omorganisationen av de

organ som är ansvariga för

tillhandahållandet av kontantförmåner i

Storbritannien behöver avsnitt "L.

Storbritannien" i bilagorna 3, 4 och 10

till förordning (EEG) nr 574/72 ändras.

Avsnitt "7. Belgien-Italien" i bilaga 5

till förordning (EEG) nr 574/72 behöver

ändras för att ta hänsyn till ett nytt avtal

om återbetalning av ömsesidiga krav som har

slutits genom skriftväxling mellan Belgien

och Italien.

Till följd av en skriftväxling mellan

Frankrike och Italien om förfarandet vid

avräkning av ömsesidiga krav behöver avsnitt

"41. Frankrike-Italien" i bilaga 5 till

förordning (EEG) nr 574/72 ändras.

Till följd av att de franska myndigheterna

har sagt upp avtalet mellan Frankrike och

Irland, Frankrike och Nederländerna och

Frankrike och Storbritannien om avstående

från återbetalning av kostnaderna för

vårdförmåner behöver avsnitt "40.

Frankrike-Irland", "43.

Frankrike-Nederländerna" och "45.

Frankrike-Storbritannien" i bilaga 5 till

förordning (EEG) nr 574/72 ändras.

Avsnitt "F. Grekland" i bilaga 6 till

förordning (EEG) nr 574/72 behöver ändras för

att förenkla förfarandet vid direkt

utbetalning.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

I bilaga 8 till förordning (EEG) nr 574/72 uppfyllt enligt den

bör hänsyn tas till sådana ändringar som lagstiftningen

förutsatt att

gjorts i artikel 10a i den förordningen. parets äktenskap

bestod under

 dessa perioder, och

å andra

För det fall då rätten till särskilda icke sidan med de

kalenderår eller

avgiftsfinansierade förmåner på grund av en delar därav som

enligt a

samtidig tillämpning av artikel 10a i skall beaktas.

förordning (EEG) nr 1408/71 och artikel 2

i förordning (EEG) nr 1247/92 inträffar Utan hinder av

bestämmelserna

under samma period och för samma person, i artikel 7 i AOW

skall

bör bestämmelser utformas om vilka åtgärder personen ifråga

anses vara

som skall vidtas vad avser

pensionsberättigad."

sammanläggningen av dessa förmåner och

tillämpningen av klausuler om minskning, v) Punkt 2 c skall

ersättas med

uppskjutande och avskaffande av de förmåner följande:

som avses i de berörda medlemsstaternas

lagstiftning. "c)Den minskning som

avses i

 artikel 13.2 i AOW

skall

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. inte tillämpas på

kalenderår

 eller delar därav

före den 1

 januari 1957 under

vilka den

Artikel 1

pensionsberättigades make,

 som inte uppfyller

de

Förordning (EEG) nr 1408/71 ändras på villkor som ger

honom rätt

följande sätt: att få dessa år

behandlade som

försäkringsperioder, var

1) I del I avsnitt "G. IRLAND" i bilaga bosatt i

Nederländerna mellan

 1, skall punkt 2 ersättas med följande: 15 och 65 års

ålder, trots att

 maken var bosatt

inom en

 "2.En person som är obligatoriskt annan medlemsstats

 eller frivilligt försäkrad enligt territorium och

utövade

 bestämmelserna i avsnitt 17A i 1981 verksamhet som

anställd i

 års lag om social trygghet och Nederländerna för

en

 socialbidrag [Social Welfare arbetsgivare där."

 (Consolidation) Act 1981] skall

 anses vara egenföretagare enligt vi) Punkt 2 d skall

ersättas med

 förordningens artikel 1 a ii.". följande:

2) I avsnitt "L. STORBRITANNIEN" i "d)Den minskning som

avses i

 bilaga 2a skall a utgå. artikel 13.2 i AOW

skall

 inte tillämpas på

kalenderår

3) I del A i bilaga 4 skall avsnitt "L. eller delar därav

före den 2

 STORBRITANNIEN" ersättas med följande: augusti 1989 under

vilka den

pensionsberättigades make var

 "L.STORBRITANNIEN" bosatt i en annan

 medlemsstat än

Nederländerna

 a) Storbritannien utom Nordirland mellan 15 och 65

års ålder och

 inte var försäkrad

enligt

 Avsnitten 15 och 36 i 1975 års nämnda

lagstiftning, såvitt

 lag om social trygghet (Social avser kalenderår

eller delar

 Security Act 1975). därav som

sammanfaller, å ena

 sidan med de

 Avsnitten 14, 15 och 16 i 1975 försäkringsperioder

som

 års lag om sociala personens make har

uppfyllt

 trygghetspensioner (Social enligt denna

lagstiftning

 Security Pensions Act 1975). förutsatt att

parets äktenskap

 bestod under dessa

perioder,

 b) Nordirland och å andra sidan

med de

 kalenderår eller

delar därav

 Avsnitten 15 och 36 i 1975 års som enligt a skall

beaktas."

 lag om social trygghet

 (Nordirland) [Social Security vii)Följande mening skall

läggas till

 (Northern Ireland) Act 1975]. i punkt 2 g:

 Artiklarna 16, 17 och 18 i "Den rätt som avses i

f fjärde

 1975 års lag om sociala stycket gäller inte en

make -

 trygghetspensioner som inte är bosatt i

Nederlän-

 (Nordirland) [Social Security derna - till en

anställd eller

 Pensions (Northern Ireland) egenföretagare på

vilken

 Order 1975]." bestämmelserna i

artikel 14.1,

 artikel 14a.1 eller

artikel 17

 i förordningen är

tillämpliga, om

 maken i enlighet med

bestämmel-

 serna i Nederländernas

 lagstiftning är eller

var

 berättigad till att

ensam teckna

4) Bilaga 6 skall ändras på följande sätt: en frivillig

försäkring.

 a)I "G. IRLAND":

 i) I punkt 5 skall "sjuk-,

 moderskaps- och arbets-

 löshetsförmåner" ersättas med

 "arbets-löshetsförmån".

 ii) Punkt 8 skall utgå.

 b) I "J. NEDERLÄNDERNA":

 i) Punkt 1 b skall utgå.

 ii) Punkt 1 c femte strecksatsen

 skall ersättas med följande:

 "- Förmåner vid pensionering före

 65 års ålder enligt ett

 pensionssystem som syftar

 till hjälp till anställda och

 tidigare anställda eller

 förmåner vid förtidspension

 enligt ett system för

 förtidspensionering inrättat

 av staten eller genom eller

 enligt ett kollektivavtal

 eller ett system som

 utformas av

 sjukförsäkringsrådet."

 iii)Följande stycke skall läggas

 till i punkt 1:

 "d)Familjemedlemmar enligt

 artikel 19.2, vilka är

 bosatta i Nederländerna, och

 anställda eller

 egenföretagare och deras

 familjemedlemmar enligt

 artikel 22.1 b och 22.3

 jämförda med artikel 22.1 b

 och artiklarna 25-26, som

 har rätt till förmåner enligt

 lagstiftningen i en annan

 medlemsstat, skall inte

 vara försäkrade enligt

 Algemene Wet Bijzondere

 Ziektekosten (Lagen om

 allmän försäkring mot särskilda

 medicinska utgifter)

 (AWBZ)."

 iv) Punkt 2 b skall ersättas med

 följande:

 "b)Den minskning som avses i

 artikel 13.1 i AOW skall

 inte tillämpas på kalenderår

 eller delar därav före den 2

 augusti 1989 under vilka

 den person som är eller var

 gift - mellan 15 och 65 års

 ålder - inte var försäkrad

 enligt nämnda lagstiftning

 trots att han var bosatt

 inom en annan medlemsstats

 territorium än Neder-län-

 dernas, om dessa kalenderår

 eller delar därav

 sammanfaller, å ena sidan

 med de försäkringsperioder

 som personens make har

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 viii) Punkt 2 h skall ersättas med än Nederländerna eller

på de

 följande: perioder under vilka

personen i

 "h) Punkterna a, b, c, d fråga uppbar en

ålderspension

 och f skall inte tillämpas på enligt sådan

lagstiftning."

 vare sig de perioder som c) I "L. STORBRITANNIEN"

punkt 5 skall

 sammanfaller med perioder "färdbidrag" ersättas med

"vårdbidrag

 som får beaktas vid vid invaliditet".

 beräkningen av pension

 enligt lagstiftningen om

 försäkring för ålderspension i

 en annan medlemsstat

 Artikel 2

Förordning (EEG) nr 574/72 ändras på följande sätt:

1) Följande punkt skall läggas till i artikel 10:

 "3.När familjeförmåner skall utbetalas för samma period och samma

 familjemedlem av två medlemsstater enligt artiklarna 73 och/eller 74 i

 förordningen, skall den behöriga institutionen i den medlemsstat enligt vars

 lagstiftning de högsta förmånerna utgår betala ut hela förmånsbeloppet och

 av den andra medlemsstatens behöriga institution få ersättning med hälften

 av detta belopp dock högst med det belopp som gäller enligt den senare

 medlemsstatens lagstiftning."

2) I bilaga 1 avsnitt "B. Danmark" punkt 3 skall orden "Indenrigsministeren

 (inrikesministern)" ersättas med orden "Sundhedsministeren

 (hälsovårdsministern)."

3) Bilaga 2 skall ändras på följande sätt:

 a) I "C. TYSKLAND":

 i) Punkt 2 a ii skall ersättas med följande:

 "ii)Om den senaste avgiften har erlagts till pensionsförsäkringen för

 tjänstemän:

 - om ingen avgift har erlagts till Seekasse (Sjömännens

 försäkringskassa), Hamburg, eller om den senaste avgiften inte

 har erlagts till Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens

 järnvägars försäkringsanstalt), Frankfurt am Main:

 Bundesversicherungsanstalt für Angestellte

 (Förbundsförsäkrings-

 anstalten för tjänstemän), Berlin

 - om en avgift har erlagts till Seekasse (Rentenversicherung der

 Arbeiter oder der Angestellten, [Sjömännens försäkringskassa

 (pensionsförsäkringen för arbetare eller tjänstemän)], Hamburg:

 Seekasse (Sjömännens försäkringskassa), Hamburg

 - om den senaste avgiften har erlagts till

 Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens järnvägars

 försäkringsanstalt), Frankfurt am Main:

 Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens järnvägars

 försäkringsanstalt), Frankfurt am Main"

 ii) Punkt 2 b ii skall ersättas med följande:

 "ii)Om den senaste avgiften har erlagts till pensionsförsäkringen för

 tjänstemän:

 - om ingen avgift har erlagts till Seekasse (Sjömännens

 försäkringskassa), Hamburg, eller om den senaste avgiften inte

 har erlagts till Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens

 järnvägars försäkringsanstalt), Frankfurt am Main:

 Bundesversicherungsanstalt für Angestellte

 (Förbundsförsäkrings-

 anstalten för tjänstemän), Berlin

 - om en avgift har erlagts till Seekasse (Rentenversicherung der

 Arbeiter oder der Angestellten) [Sjömännens försäkringskassa

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 (pensionsförsäkringen för arbetare eller tjänstemän)], Hamburg:

 Seekasse (Sjömännens försäkringskassa), Hamburg

 - om den senaste avgiften har erlagts till

 Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens järnvägars

 försäkringsanstalt), Frankfurt am Main:

 Bundesbahnversicherungsanstalt (Statens järnvägars

 försäkringsanstalt), Frankfurt am Main"

 b) I "D. SPANIEN" skall följande punkt läggas till:

 "3. För icke avgiftsfinansierade ålders- och invalidpensioner:

 Instituto Nacional de Servicios Sociales, (Centralinstitutet för

 sociala förmåner), Madrid."

 c) I "G. IRLAND" skall punkt 2 ersättas med följande:

 "2. Kontantförmåner:

 a) Arbetslöshetsförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Dublin,

 inklusive de regionala kontor som ansvarar för

 arbetslöshetsförmåner

 b) Ålderdom, dödsfall (pensioner):

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Pensions

 Services Office, Sligo

 c) Familjeförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Child Benefit

 Section (enheten för förmåner till barn), St Oliver Plunkett Road,

 Letterkenny, Co. Donegal

 d) Andra kontantförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Dublin"

 d) I "J. NEDERLÄNDERNA":

 i) Punkt 3 a skall ersättas med följande:

 "a)Som allmän regel:

 Sociale Verzekeringsbank (Socialförsäkringsbanken), Postbus 1100,

 1180 BH Amstelveen"

 ii) Punkt 5 c skall ersättas med följande:

 "c)I andra fall:

 Sociale Verzekeringsbank (Socialförsäkringsbanken), Postbus 1100,

 1180 BH Amstelveen"

 iii)Punkt 6 a skall ersättas med följande:

 "a)då förmånen utges från ett datum före den 1 juli 1967:

 Sociale Verzekeringsbank (Socialförsäkringsbanken), Postbus 1100,

 1180 BH Amstelveen"

4) Bilaga 3 skall ändras på följande sätt:

 a) i "B. DANMARK" skall punkt 1 e "Socialministeriet (Socialministeriet)"

 ersättas med orden "Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet)".

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 b) I "G. IRLAND" skall punkt 2 ersättas med följande:

 "2. Kontantförmåner:

 a) Arbetslöshetsförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Dublin,

 inklusive de regionala kontor som ansvarar för

 arbetslöshetsförmåner

 b) Ålderdom, dödsfall (pensioner):

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Pensions

 Services Office, Sligo

 c) Familjeförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Child Benefit

 Section (enheten för förmåner till barn), St Oliver Plunkett Road,

 Letterkenny, Co. Donegal

 d) Andra kontantförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Dublin"

 c) I "J. NEDERLÄNDERNA" skall punkt 3 ersättas med följande:

 "a) Som allmän regel:

 Sociale Verzekeringsbank (Socialförsäkringsbanken), Postbus 1100,

 1180 BH Amstelveen"

 d) I "L. STORBRITANNIEN":

 i) Punkt 2 skall ersättas med följande:

 "2.Kontantförmåner (utom familjebidrag):

 Storbritannien utom Nordirland:Department of Social Security

 (Departementet för social trygghet),

 Benefits Agency, Overseas Branch (sektionen

 för utomeuropeiska ärenden), Newcastle upon

 Tyne, NE98 1YX

 Nordirland: Department of Health and Social Services,

 (Departementet för hälsovård och sociala

 tjänster) Northern Ireland Social Security

 Agency, Overseas Branch (sektionen för

 utländska ärenden), Belfast, BT1 1DX

 Gibraltar: Department of Labour and Social Security

 (Arbets- och socialförsäkrings-departemen-

 tet), Gibraltar

 ii) Punkt 3 skall ersättas med följande:

 "3.Familjebidrag:

 Vid tillämpning av förordningens artiklar 73 och 74:

 Storbritannien utom Nordirland:Department of Social Security

 (Departementet för social trygghet),

 Benefits Agency, Child Benefit Centre

 (enheten för förmåner till barn), Newcastle

 upon Tyne, NE88 1AA

 Nordirland: Department of Health and Social Services

 (Departementet för hälsovård och sociala

 tjänster), Northern Ireland Social Security

 Agency, Child Benefit Office (kontoret för

 förmåner till barn), Belfast, BT1 ISA

 Gibraltar: Department of Labour and Social Security

 (Arbets- och socialförsäkrings-departemen-

 tet), Gibraltar

5) Bilaga 4 skall ändras på följande sätt:

 a) I "B. DANMARK":

 1) Punkt 1 skall ersättas med:

 "1.a) Vårdförmåner vid sjukdom, havandeskap och barns födelse:

 Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet), K_benhavn

 b) Kontantförmåner vid sjukdom, havandeskap och barns födelse:

 Socialministeriet (Socialministeriet), K_benhavn"

 2) I punkt 6 skall orden "Socialministeriet (Socialministeriet)"

 ersättas med orden "Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet)"

 b) I "D. SPANIEN" skall följande punkt läggas till:

 "4. För avgiftsfria ålders- och invalidpensioner:

 Instituto Nacional de Servicios Sociales, (Centralinstitutet för

 sociala förmåner), Madrid"

 c) I "G. IRLAND" skall punkt 2 ersättas med följande:

 "2. Kontantförmåner:

 a) Ålderdom, dödsfall (pensioner):

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Pensions

 Services Office, Sligo

 b) Familjeförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Child Benefit

 Section (enheten för förmåner till barn), St Oliver Plunkett Road,

 Letterkenny, Co. Donegal

 c) Andra kontantförmåner:

 Department of Social Welfare (Socialministeriet), Dublin"

 d) I "J. NEDERLÄNDERNA" skall punkt 2 a ersättas med följande:

 "a) Som allmän regel:

 Sociale Verzekeringsbank (Socialförsäkringsbanken), Postbus 1100,

 1180 BH Amstelveen"

 e) "L. STORBRITANNIEN" skall ersättas med följande:

 "L. STORBRITANNIEN

 Storbritannien utom Nordirland:

 a) Bidrag och vårdförmåner för

 utsända arbetstagare: Department of Social Security (Departe-

 mentet för social trygghet), Contributions

 Agency, Overseas Contributions, Newcastle

 upon Tyne, NE98 1YX

 b) Övriga frågor: Department of Social Security (Departe-

 mentet för social trygghet), Benefits Agen-

 cy, Overseas Branch (sektionen för utom-

 europeiska ärenden), Newcastle upon Tyne,

 NE98 1YX

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 Nordirland:Department of Health and Social Services (Departementet

 för hälsovård och sociala tjänster), Northern Ireland Social

 Security Agency, Overseas Branch (sektionen för utländska

 ärenden), Belfast, BT1 1DX

 Gibraltar:Department of Social Security (Departementet för social

 trygghet), Benefits Agency, Overseas Branch (sektionen för

 utländska ärenden), Newcastle upon Tyne, NE98 1YX"

6) Bilaga 5 skall ändras på följande sätt:

 a) I "7. BELGIEN - ITALIEN" skall punkt e ersättas med följande:

 "e) Skriftväxlingen den 10 december 1991 och den 10 februari 1992 om

 återbetalning av ömsesidiga krav enligt artikel 93 i

 tillämpningsförordningen."

 b) "14. DANMARK - FRANKRIKE" skall ersättas med följande:

 "14. DANMARK - FRANKRIKE

 Överenskommelsen den 29 juni 1979 om avstående från återbetalning

 av vårdförmåner för sjukdom, moderskap och olycksfall i arbetet,

 med undantag av förmåner som utgetts enligt förordningens artiklar

 28, 28a, 29.1 och 31, överenskommelsen den 29 juni 1979 om

 avstående från återbetalning av arbetslöshetsförmåner och

 överenskommelsen av den 29 juni 1979 om avstående från

 återbetalning av kostnader för administrativa kontroller och

 läkarundersökningar."

 c) "40. FRANKRIKE - IRLAND" skall ersättas med följande:

 "40. FRANKRIKE - IRLAND

 Skriftväxlingen den 30 juli och den 26 september 1980 om ömsesidigt

 avstående från återbetalning av arbetslöshetsförmåner (förordningens

 artikel 70.3)."

 d) I "41. FRANKRIKE - ITALIEN" skall punkt b ersättas med följande:

 "b) Skriftväxlingen den 14 maj och den 2 augusti 1991 om villkoren för

 avräkning av ömsesidiga krav enligt tillämpningsförordningens artikel

 93."

 e) I "43. FRANKRIKE - NEDERLÄNDERNA " skall punkt a utgå.

 f) I "45. FRANKRIKE - STORBRITANNIEN" skall punkt b utgå.

7) I bilaga 6 skall rubriken "F. GREKLAND" ersättas med följande:

 "F.GREKLAND

 Direkt utbetalning"

8) I bilaga 8 andra och tredje raden skall "10a.1 d" ersättas med "10a d".

9) Bilaga 10 skall ändras på följande sätt:

 a) I "B. DANMARK:

 1) Punkt 1 skall ersättas med följande:

 "1.Vid tillämpning av tillämpningsförordningens artiklar 11.1, 11a.1,

 12a, 13.2-3 och 14.1-3:

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 Socialministeriet (Socialministeriet), K_benhavn

 Vid tillämpning av tillämpningsförordningens artikel 113.2:

 Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet), K_benhavn

 2) I punkt 6 a skall "Socialministeriet (Socialministeriet)" ersättas

 med "Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet)"

 3) I punkt 7:

 i) Punkt a skall ersättas med följande:

 "a)Förmåner enligt förordningens avdelning III kapitel 1 och 5:

 Sundhedsministeriet (Hälsovårdsministeriet), K_benhavn

 b) Förmåner enligt förordningens avdelning III kapitel 2, 3, 7 och

 8:

 Socialministeriet (Socialministeriet), K_benhavn"

 ii)Punkterna b och c skall betecknas punkt c och d.

 b) "L. STORBRITANNIEN" skall ersättas med följande:

 "L. STORBRITANNIEN

 1. Vid tillämpning av förordningens artiklar 14c, 14d.3 och 17 och

 tillämpningsförordningens artiklar 6.1, 11.1, 11a.1, 12a, 13.2-3,

 14.1-3 och 80.2, 81, 82.2 och 109:

 Storbritannien utom Nordirland:Department of Social Security

 (Departementet för social trygghet),

 Contributions Agency, Overseas

 Contributions, Newcastle upon Tyne, NE98

 1YX

 Nordirland: Department of Health and Social Services

 (Departementet för hälsovård och sociala

 tjänster), Northern Ireland Social Security

 Agency, Overseas Branch (sektionen för

 utomeuropeiska ärenden), Belfast, BT1 1DX

 2. Vid tillämpning av förordningens artiklar 36 och 63 och

 tillämpningsförordningens artiklar 8, 38.1, 70.1, 91.2, 102.2, 110

 och 113.2:

 Storbritannien utom Nordirland:Department of Social Security

 (Departementet för social trygghet),

 Benefits Agency, Overseas Branch (sektionen

 för utländska ärenden), Newcastle upon

 Tyne, NE98 1YX

 Nordirland:

 (med undantag för Department of Health and

 förord-ningens Social Services (Departementet

 artiklar 36 och 63 för hälsovård och sociala

 och tjänster), Northern Ireland

 tillämpningsförordning-ensSocial Security Agency,

 artiklar 102.2 och Overseas Branch (sektionen för

 113.2; se avsnittet utländska ärenden), Belfast, BT1

 om Storbritannien 1DX

 utom Nordirland för

 dylika fall):

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 3. Vid tillämpning av tillämpningsförordningens artiklar 85.2, 86.2 och

 89.1:

 Storbritannien utom Nordirland:Department of Social Security

 (Departementet för social trygghet),

 Benefits Agency, Child Benefit Centre

 (enheten för förmåner till barn), Newcastle

 upon Tyne, NE88 1AA

 Nordirland: Department of Health and Social Services

 (Departementet för hälsovård och sociala

 tjänster), Northern Ireland Social Security

 Agency, Child Benefit Office (kontoret för

 förmåner till barn), Belfast, BT1 1SA"

 Artikel 3 Artikel 4

 1. Denna förordning träder i

kraft den

Följande artikel införs härmed i förordning första dagen i den månad som

följer efter det

(EEG) nr 1247/92: att den har offentliggjorts i

Europeiska

 gemenskapernas officiella

tidning.

 "Artikel 2a

 2. Artikel 1 punkt 1 tillämpas

från och med

 1. När särskilda icke den 6 april 1988.

 avgiftsfinansierade förmåner enligt

 artikel 4.2a i förordning (EEG) 3. Artikel 1.2 och 1.3 tillämpas

från och

 1408/71, under samma period och för med den 1 juni 1992.

 samma person, enligt artikel 10a i

 denna förordning kan utges av den 4. Artikel 1.4 b iv-vi tillämpas

från och

 behöriga institutionen i den med den 1 april 1985.

 medlemsstat inom vilkens territorium

 personen är bosatt och enligt artikel 5. Artikel 1.4 b vii-viii

tillämpas från

 2 i denna förordning av en annan och med den 2 augusti 1989.

 medlemsstats behöriga institution, får

 personen i fråga inte sammanlagt 6. Artikel 2.6 a tillämpas från

och med den

 uppbära ett belopp som är större än det 10 februari 1992.

 högsta belopp han har rätt till som

 särskild förmån enligt en av de berörda 7. Artikel 2.6 c tillämpas från

och med den

 lagstiftningarna. 1 april 1993.

 2. Närmare regler om tillämpningen av 8. Artikel 2.6 d tillämpas från

och med den

 punkt 1 särskilt vad avser 14 mars 1991.

 tillämpningen av bestämmelser i en

 eller flera medlemsstaters 9. Artikel 2.6 f tillämpas från

och med den

 lagstiftning om minskning, 1 juli 1992.

 innehållande eller bortfall av de i

 punkt 1 behandlade förmånerna och 10. Artikel 3 tillämpas från och

med den

 regler om beviljande av 1 juni 1992.

 skillnadsbelopp fastställs av

 Administrativa kommissionen för social

 trygghet för migrerande arbetare och,

 när så är lämpligt, genom överenskommelse

 mellan de berörda medlemsstaterna

 eller deras behöriga myndigheter.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Luxemburg den 30 juni 1993.

 På rådets vägnar

 S. BERGSTEIN

 Ordförande

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

Bilaga 6

till Gemensamma

EES-kommitténs beslut nr 7

Bilaga VI (SOCIAL TRYGGHET) till EES-avtalet skall ändras på följande sätt.

RÄTTSAKTER SOM DET HÄNVISAS TILL

1. Följande strecksatser skall läggas till i punkt 1 (rådets förordning (EEG)

 nr 1408/71) före anpassningen:

 "- 392 R 1247: Rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992 (EGT

 nr L 136, 19.5.1992, s. 1)

 Bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 1247/92 skall, inom

 ramen för detta avtal, tillämpas med följande anpassning:

 Artikel 2 skall inte tillämpas.

 - 392 R 1248: Rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april 1992 (EGT

 nr L 136, 19.5.1992, s. 7)

 - 392 R 1249: Rådets förordning (EEG) nr 1249/92 av den 30 april 1992 (EGT

 nr L 136, 19.5.1992, s. 28)

 - 393 R 1945: Rådets förordning (EEG) nr 1945/93 av den 30 juni 1993 (EGT

 nr L 181, 23.7.1993, s. 1)".

 Bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 1945/93 skall, inom

 ramen för detta avtal, tillämpas med följande anpassningar:

 Artikel 3 skall inte tillämpas.

2. Den nuvarande texten i punkt 1 (rådets förordning (EEG) nr 1408/71),

 anpassning i, rubrik M. ÖSTERRIKE, skall ersättas med följande:

 "M. ÖSTERRIKE

 Försäkrings- och pensionsinstitutioner (Versicherungs- und

 Fürsorgeeinrichtungen) för läkare, veterinärer, advokater och väg-

 och vattenbyggnadsingenjörer (Ziviltechniker) inklusive

 socialhjälp (Fürsorgeeinrichtungen) och systemet för breddad hono-

 rarfördelning (erweiterte Honorarverteilung)."

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

3. Följande anpassningar skall införas i punkt 1 (Rådets förordning (EEG) nr

 1408/71) mellan de befintliga anpassningarna j och k:

 "ja)Följande skall läggas till i bilaga 2 avsnitt III:

 "M. ÖSTERRIKE

 Bidrag som enligt lagstiftningen i förbundsländerna beviljas

 handikappade och vårdbehövande.

 N. FINLAND

 Inget.

 O. ISLAND

 Inget.

 P. ...

 Q. NORGE

 Inget.

 R. SVERIGE

 Inget."

 jb) Följande skall läggas till i bilaga 2 a:

 "M. ÖSTERRIKE

 a) Kompensationstillägg (förbundslag av den 9 september 1955 om

 allmän socialförsäkring, ASVG, förbundslag av den 11 oktober 1978

 om socialförsäkring för näringsidkare, GSVG och förbundslag av den

 11 oktober 1978 om socialförsäkring för jordbrukare, BSVG).

 b) Vårdbidrag (Pflegegeld) enligt österrikiska federala

 vårdbidragslagen (Bundespflegegeldgesetz) med undantag av

 vårdbidrag som beviljas av olycksfallsförsäkringsinstitutioner och

 där handikappet har orsakats av olycksfall i arbetet eller

 yrkessjukdom.

 N. FINLAND

 a) Vårdbidrag för barn (Lag om vårdbidrag för barn 444/69).

 b) Handikappbidrag (Lag om handikappbidrag, 124/88).

 c) Bostadsbidrag för pensionstagare (Lag om bostadsbidrag för

 pensionstagare, 591/78).

 d) Grunddagpenning (Lag om utkomstskydd för arbetslösa, 602/84) i

 de fall då en person inte uppfyller motsvarande villkor för

 dagpenning avvägd enligt förtjänsten.

 O. ISLAND

 Inget.

 P. ...

 Q. NORGE

 a) Grundbidrag och tillsynsbidrag i enlighet med artikel 8.2 i

 Lagen om social trygghet av den 17 juni 1966 nr 12 för att täcka

 extra utgifter eller behov av särskild tillsyn, omvårdnad eller

 hemhjälp på grund av handikapp, utom i de fall då förmånstagaren

 mottar ålders-, invaliditets- eller efterlevandepension från det

 nationella försäkringssystemet.

 b) Garanterad lägsta tilläggspension för personer som sedan

 födseln är handikappade eller har blivit handikappade vid tidig

 ålder i enlighet med artiklarna 7.3 och 8.4 i lagen nr 12 om

 social trygghet av den 17 juni 1966.

 c) Vårdbidrag för barn och utbildningsbidrag för efterlevande

 make/maka i enlighet med artiklarna 10.2 och 10.3 i lagen nr 12 om

 social trygghet av den 17 juni 1966.

 R. SVERIGE

 a) Kommunalt bostadstillägg till folkpension (Lag 1962:392,

 omtryckt 1976:1014).

 b) Handikappersättning som inte utgår som tillägg till pension

 (Lag 1962:381, omtryckt 1982:120).

 c) Vårdbidrag för handikappade barn (Lag 1962:381, omtryckt

 1982:120).

4. Den nuvarande texten i anpassning m i punkt 1 (rådets förordning (EEG) nr

 1408/71) skall ersättas med följande:

 "m) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik A:

 "M. ÖSTERRIKE

 Ingen.

 N. FINLAND

 Folkpension till personer som sedan födseln är handikappade eller

 har blivit handikappade vid tidig ålder (ny folkpensionslag).

 O. ISLAND

 Ingen.

 P. ...

 Q. NORGE

 Ingen.

 R. SVERIGE

 Ingen."

 ma) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik B:

 "M. ÖSTERRIKE

 Ingen.

 N. FINLAND

 Ingen.

 O. ISLAND

 Ingen.

 P. ...

 Q. NORGE

 Ingen.

 R. SVERIGE

 Ingen."

 mb) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik C:

 "M. ÖSTERRIKE

 Ingen.

 N. FINLAND

 Ingen.

 O. ISLAND

 Alla ansökningar om folk- och tilläggspension.

 P. ...

 Q. NORGE

 Alla ansökningar om ålderspension med undantag för de pensioner

 som avses i bilaga 4 D.

 R. SVERIGE

 Alla ansökningar om folkpension och tilläggspension i form av

 ålderspension med undantag för de pensioner som anges i bilaga 4

 D."

 mc) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik D 1:

 "g) Vårdbidrag (Pflegegeld) enligt österrikiska federala

 vårdbidrags-lagen (Bundespflegegeldgesetz) med hänsyn till

 motsvarande vårdrelaterade förmåner.

 h) Finsk folkpension som bestäms i enlighet med folkpensionslagen

 av den 8 juni 1956 och som beviljas enligt övergångsbestämmelserna

 i den nya folkpensionslagen.

 i) Oavkortad folkpension som utges enligt den lagstiftning om

 folkpension som var tillämplig före den 1 januari 1993 och

 oavkortad folkpension som utges enligt övergångsbestämmelserna

 till den lagstiftning som gäller från detta datum."

 md) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik D 2:

 "e) Finska arbetspensioner för vilka hänsyn tas till

 antagandeperioder enligt den nationella lagstiftningen.

 f) Norska invalidpensioner, även om de vid uppnåendet av

 pensionsåldern omvandlas till en ålderspension och alla pensioner

 (efterlevande- och ålderspensioner) som grundar sig på en avlidens

 pensionsinkomster.

 g) Svenska förtids- och efterlevandepensioner som beräknas på

 grundval av antagna försäkringsperioder och svenska

 ålderspensioner som beräknas på grundval av tidigare

 tillgodoräknade antagna perioder."

 me) Följande skall läggas till i bilaga 4 rubrik D 3 sista avsnittet (avtal

 som avses i artikel 46 b 2 b i i förordningen):

 "Den nordiska konventionen av den 15 juni 1992 om social

 trygghet."

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

5. Följande skall införas som en ny punkt 3 i punkt 1 (rådets förordning (EEG)

 nr 1408/71) anpassning n, rubrik Q. NORGE:

 "3. I den mån norska efterlevande- eller invalidpensioner betalas

 enligt förordningen och beräknas enligt artikel 46.2 med

 tillämpning av artikel 45, skall inte bestämmelserna i artiklarna

 8.1 led 3 och 10.11 led 3 i lagen om social trygghet gälla. Enligt

 dessa bestämmelser får en pension beviljas genom att undantag görs

 från de allmänna villkoren om att ha varit försäkrad enligt lagen

 om social trygghet under de tolv månader som föregår

 inträffandet."

6. Följande strecksatser skall läggas till i punkt 2 (rådets förordning (EEG)

 nr 574/72) före anpassningarna:

 "- 392 R 1248: Rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april

 1992 (EGT nr L 136, 19.5.1992, s. 7)

 - 392 R 1249: Rådets förordning (EEG) nr 1249/92 av den 30 april

 1992 (EGT nr L 136, 19.5.1992, s. 28)

 - 393 R 1945: Rådets förordning (EEG) nr 1945/93 av den 30 juni 1993

 (EGT nr L 181, 23.7.1993, s. 1)"

7. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr 574/72),

 anpassning b, rubrik N. FINLAND, skall ersättas med följande:

 "N. FINLAND

 1. Sjukdom och moderskap

 a) Kontantförmåner:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 den arbetslöshetskassa där personen i fråga är försäkrad.

 b) Vårdförmåner:

 i) Återbetalningar enligt sjukförsäkringen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 den arbetslöshetskassa där personen i fråga är försäkrad.

 ii) Allmän hälso- och sjukhusvård:

 De lokala inrättningar som tillhandahåller vårdtjänster enligt

 systemet.

 2. Ålderdom, invaliditet, dödsfall (pensioner)

 a) Folkpension:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 b) Arbetspension:

 Den arbetspensionsinrättning som utger och utbetalar pensionen.

 3. Olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar

 Den försäkringsanstalt där personen i fråga har sin

 olycksfallsförsäkring.

 4. Dödsfallsersättningar

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 den försäkringsanstalt som utbetalar förmåner vid olycksfalls-

 försäkring.

 5. Arbetslöshet

 a) Grundsystem:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 b) Lönebaserat system:

 Behörig arbetslöshetskassa.

 6. Familjeförmåner

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors."

8. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr 574/72),

 anpassning c, rubrik N. FINLAND, skall ersättas med följande:

 "N. FINLAND

 1. Sjukdom och moderskap

 a) Kontantförmåner:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 b) Vårdförmåner:

 i) Återbetalningar enligt sjukförsäkringen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 ii) Allmän hälso- och sjukhusvård:

 De lokala inrättningar som tillhandahåller vårdtjänster enligt

 systemet.

 2. Ålderdom, invaliditet, dödsfall (pensioner)

 a) Folkpension:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 b) Arbetspension:

 Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscentralen, Helsingfors

 3. Dödsfallsersättningar

 Allmänna dödsfallsersättningar

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 4. Arbetslöshet

 a) Grundsystem:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors

 b) Lönebaserat system:

 i) I fall enligt artikel 69: Kansaneläkelaitos - Folkpension-

 sanstalten, Helsingfors

 ii) I övriga fall:

 Den behöriga arbetslöshetskassa där personen i fråga är försäkrad.

 5. Familjeförmåner

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors."

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

9. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr 574/72),

 anpassing c, rubrik R. SVERIGE, andra stycket, skall ersättas med följande:

 "2. För förmåner vid arbetslöshet

 Länsarbetsnämnden på bosättnings- eller vistelseorten."

10. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr 574/72),

 anpassning d, rubrik N. FINLAND, skall ersättas med följande:

 "N. FINLAND

 1. Sjuk- och moderskapsförsäkring, folkpensioner, familjeförmåner,

 förmåner vid arbetslöshet och dödsfallsersättningar

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors.

 2. Arbetspensioner

 Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscentralen, Helsingfors.

 3. Olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar

 Tapaturmavakuutuslaitosten Liitto -

 Olycksfallsförsäkringsanstalternas Förbund, Helsingfors."

11. Följande anpassningar skall införas i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr

 574/72) mellan de befintliga anpassningarna d och e:

 da) Följande skall läggas till i bilaga 5:

 "67.ÖSTERRIKE - BELGIEN

 Ingen.

 68. ÖSTERRIKE - DANMARK

 Ingen.

 69. ÖSTERRIKE - TYSKLAND

 Avsnitt II nr 1 och avsnitt III i överenskommelsen av den 2

 augusti 1979 om genomförandet av konventionen av den 19 juli 1978

 om arbetslöshetsförsäkring.

 70. ÖSTERRIKE - SPANIEN

 Ingen.

 71. ÖSTERRIKE - FRANKRIKE

 Ingen.

 72. ÖSTERRIKE - GREKLAND

 Ingen.

 73. ÖSTERRIKE - IRLAND

 Ingen.

 74. ÖSTERRIKE - ITALIEN

 Ingen.

 75. ÖSTERRIKE - LUXEMBURG

 Ingen.

 76. ÖSTERRIKE - NEDERLÄNDERNA

 Ingen.

 77. ÖSTERRIKE - PORTUGAL

 Ingen.

 78. ÖSTERRIKE -STORBRITANNIEN

 a) Artikel 18.1 och 18.2 i överenskommelsen av den 10 november

 1980 om genomförandet av konventionen om social trygghet av den 22

 juli 1980 ändrat genom tilläggsavtalet av den 26 mars 1986

 avseende personer som inte kan göra anspråk på behandling enligt

 avdelning III kapitel 1 i förordningen.

 b) Artikel 18.1 i nämnda överenskommelse avseende personer som kan

 göra anspråk på behandling enligt avdelning III kapitel 1 i

 förordningen, varvid skall gälla att för österrikiska medborgare

 bosatta inom Österrikes territorium och för brittiska medborgare

 bosatta inom Storbritanniens territorium (med undantag för

 Gibraltar) skall giltigt pass ersätta blankett E 111 ifråga om

 alla förmåner som omfattas av blanketten.

 79. ÖSTERRIKE - FINLAND

 Ingen.

 80. ÖSTERRIKE - ISLAND

 Ej tillämplig.

 81. ...

 82. ÖSTERRIKE - NORGE

 Ingen.

 83. ÖSTERRIKE - SVERIGE

 Ingen.

 84. FINLAND - BELGIEN

 Ej tillämplig.

 85. FINLAND - DANMARK

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 86. FINLAND - TYSKLAND

 Ingen.

 87. FINLAND - SPANIEN

 Ingen.

 88. FINLAND - FRANKRIKE

 Ej tillämplig.

 89. FINLAND - GREKLAND

 Ingen.

 90. FINLAND - IRLAND

 Ej tillämplig.

 91. FINLAND - ITALIEN

 Ej tillämplig.

 92. FINLAND - LUXEMBURG

 Ingen.

 93. FINLAND - NEDERLÄNDERNA

 Ej tillämplig.

 94. FINLAND - PORTUGAL

 Ej tillämplig.

 95. FINLAND - STORBRITANNIEN

 Ingen.

 96. FINLAND - ISLAND

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 97. ...

 98. FINLAND - NORGE

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 99. FINLAND - SVERIGE

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 100.ISLAND - BELGIEN

 Ej tillämplig.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 101.ISLAND - DANMARK

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 102.ISLAND - TYSKLAND

 Ej tillämplig.

 103.ISLAND - SPANIEN

 Ej tillämplig.

 104.ISLAND - FRANKRIKE

 Ej tillämplig.

 105.ISLAND - GREKLAND

 Ej tillämplig.

 106.ISLAND - IRLAND

 Ej tillämplig.

 107.ISLAND - ITALIEN

 Ej tillämplig.

 108.ISLAND - LUXEMBURG

 Ingen.

 109.ISLAND - NEDERLÄNDERNA

 Ej tillämplig.

 110.ISLAND - PORTUGAL

 Ej tillämplig.

 111.ISLAND - STORBRITANNIEN

 Ingen.

 112....

 113.ISLAND - NORGE

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 114.ISLAND - SVERIGE

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 115....

 116....

 117....

 118....

 119....

 120....

 121....

 122....

 123....

 124....

 125....

 126....

 127....

 128....

 129.NORGE - BELGIEN

 Ej tillämplig.

 130.NORGE - DANMARK

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 131.NORGE - TYSKLAND

 Ej tillämplig.

 132.NORGE - SPANIEN

 Ej tillämplig.

 133.NORGE - FRANKRIKE

 Ingen.

 134.NORGE - GREKLAND

 Ingen.

 135.NORGE - IRLAND

 Ej tillämplig.

 136.NORGE - ITALIEN

 Ingen.

 137.NORGE - LUXEMBURG

 Ingen.

 138.NORGE - NEDERLÄNDERNA

 Ingen.

 139.NORGE - PORTUGAL

 Ingen.

 140.NORGE - STORBRITANNIEN

 Artikel 7.3 i den administrativa överenskommelsen av den 28

 augusti 1990 om genomförandet av konventionen om social trygghet.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 141.NORGE - SVERIGE

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 142.SVERIGE - BELGIEN

 Ej tillämplig.

 143.SVERIGE - DANMARK

 Artikel 23 i den nordiska konventionen om social trygghet av den

 15 juni 1992: avtal om ömsesidigt avstående från återbetalningar

 enligt artiklarna 36.3, 63.3 och 70.3 i förordningen (utgifter för

 vårdförmåner vid sjukdom, moderskap, olycksfall i arbetet och

 arbetssjukdomar, samt förmåner vid arbetslöshet) och artikel 105.2

 i tillämpningsförordningen (utgifter för administrativa kontroller

 och läkarundersökningar).

 144.SVERIGE - TYSKLAND

 Ingen.

 145.SVERIGE - SPANIEN

 Ingen.

 146.SVERIGE - FRANKRIKE

 Ingen.

 147.SVERIGE - GREKLAND

 Ingen.

 148.SVERIGE - IRLAND

 Ej tillämplig.

 149.SVERIGE - ITALIEN

 Ingen.

 150.SVERIGE - LUXEMBURG

 Ingen.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 151.SVERIGE - NEDERLÄNDERNA

 Ingen.

 152.SVERIGE - PORTUGAL

 Ingen.

 153.SVERIGE - STORBRITANNIEN

 Ingen."

12. Följande anpassningar skall införas i punkt 2 (rådets förordning (EEG) nr

 574/72) mellan de befintliga anpassningarna f och g:

 "fa) Följande skall införas i bilaga 8 i slutet av punkt A a:

 Finland och Belgien

 Finland och Frankrike

 Finland och Irland

 Finland och Luxemburg

 Finland och Nederländerna

 Finland och Portugal

 Finland och Spanien

 Finland och Storbritannien

 Finland och Tyskland

 Finland och Island

 Finland och Norge

 Finland och Sverige

 Island och Belgien

 Island och Frankrike

 Island och Luxemburg

 Island och Nederländerna

 Island och Spanien

 Island och Storbritannien

 Island och Tyskland

 Island och Norge

 Island och Sverige

 Norge och Belgien

 Norge och Frankrike

 Norge och Irland

 Norge och Luxemburg

 Norge och Nederländerna

 Norge och Portugal

 Norge och Spanien

 Norge och Storbritannien

 Norge och Tyskland

 Norge och Sverige

 Sverige och Belgien

 Sverige och Frankrike

 Sverige och Irland

 Sverige och Luxemburg

 Sverige och Nederländerna

 Sverige och Portugal

 Sverige och Spanien

 Sverige och Storbritannien

 Sverige och Tyskland

 Österrike och Belgien

 Österrike och Frankrike

 Österrike och Irland

 Österrike och Luxemburg

 Österrike och Nederländerna

 Österrike och Portugal

 Österrike och Spanien

 Österrike och Storbritannien

 Österrike och Tyskland

 Österrike och Finland

 Österrike och Island

 Österrike och Norge

 Österrike och Sverige

13. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) 574/72), anpassning

 g, rubrik N. FINLAND, skall ersättas med följande:

 "N. FINLAND

 Den genomsnittliga årskostnaden för vårdförmåner skall beräknas genom

 beaktande av de allmänna hälso- och sjukhusvårdssystemen och

 återbetalningarna enligt sjukförsäkringen samt rehabilitering som

 tillhandahålls av Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten,

 Helsingfors."

14. Den nuvarande texten i punkt 2 (rådets förordning (EEG) 574/72), anpassning

 h, rubrik N. FINLAND, skall ersättas med följande:

 "N. FINLAND

 1. Vid tillämpning av artiklarna 14.1 b, 14a.1 b i förordningen och

 artiklarna 11.1, 11a.1, 12a, 13.2 och 13.3 samt 14.1 och 14.2 i

 tillämpningsförordningen:

 Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscentralen, Helsingfors.

 2. Vid tillämpning av artikel 10 b i tillämpningsförordningen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors.

 3. Vid tillämpning av artiklarna 36 och 90 i tillämpningsförordningen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 Työeläkelaitokset - Arbetspensionsanstalterna och Eläketurvakeskus -

 Pensionsskyddscentralen, Helsingfors.

 4. Vid tillämpning av artiklarna 37.b och 38.1, 70.1, 82.2, 85.2 och 86.2 i

 tillämpningsförordningen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors.

 5. Vid tillämpning av artikel 41-59 i tillämpningsförordningen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscentralen, Helsingfors.

 6. Vid tillämpning av artiklarna 60-67, 71, 75, 76 och 78 i

 tillämpningsförordningen:

 Som institution på bosättnings- eller vistelseorten den institution som

 utsetts av

 Tapaturmavakuutuslaitosten Liitto - Olycksfallsförsäkringsanstalternas

 Förbund, Helsingfors.

 7. Vid tillämpning av artiklarna 80 och 81 i tillämpningsförordningen:

 Den behöriga arbetslöshetskassan för lönebaserade arbetslöshetsförmåner.

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, för

 grundläggande arbetslöshetsförmåner.

 8. Vid tillämpning av artiklarna 102 och 113 i tillämpningsförordningen:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors, eller

 Tapaturmavakuutuslaitosten Liitto - Olycksfallsförsäkringsanstalternas

 Förbund, Helsingfors, vid olycksfallsförsäkring.

 9. Vid tillämpning av artikel 110 i tillämpningsförordningen:

 a) Arbetspensioner:

 Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscentralen, Helsingfors, vid

 arbetspensioner.

 b) Olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar:

 Tapaturmavakuutuslaitosten Liitto - Olycksfallsförsäkringsanstalternas

 Förbund, Helsingfors, vid olycksfallsförsäkring.

 393R1945/S

 Nr L 181/Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 23.7.93

 c) I övriga fall:

 Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten, Helsingfors."

RÄTTSAKTER SOM DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA SKALL TA VEDERBÖRLIG HÄNSYN TILL

15. Följande nya punkter skall införas efter punkt 42 (beslut nr 147):

 "42a. 393D0068: Beslut nr 148 av den 25 juni 1992 om användandet av

 intyget om tillämplig lagstiftning (blankett E 101) när

 utlandsplaceringen inte överskrider tre månader (EGT nr L 22,

 30.1.1993, s. 124)

 42b.C/229/93/4: Beslut nr 149 av den 26 juni 1992 om den återbetalning en

 behörig institution i en medlemsstat skall göra av kostnader som

 uppstått under ett besök i en annan medlemsstat enligt förfarandet i

 artikel 34.4 i förordning (EEG) 574/72 (EGT nr C 229, 25.8.93, s. 4)

 42c.C/229/93/5: Beslut nr 150 av den 26 juni 1992 om tillämpning av

 artiklarna 77, 78 och 79.3 i förordning (EEG) nr 1408/71 och artikel

 10.1 b ii i förordning (EEG) nr 574/72 (EGT nr C 229, 25.8.1993, s. 5)

 Bestämmelserna i beslutet skall, inom ramen för detta avtal,

 tillämpas med följande anpassningar:

 Följande skall läggas till i bilagan:

 "M. ÖSTERRIKE

 1. För enbart familjebidrag: det behöriga Finanzamt

 (finanskontoret)

 2. I övriga fall: den behöriga

 pensionsförsäkrings-anstalten

 N. FINLAND

 1. Kansaneläkelaitos - Folkpensionsanstalten,

 Helsingfors, och

 2. Eläketurvakeskus - Pensionsskyddscetralen, Helsingfors

 O. ISLAND

 Tryggingastofnun rikisins (Statens institut för social

 trygghet), Laugavegur 114, 150 Reykjavik

 P. ...

 Q. NORGE

 Folketrygdkontoret for Utenlandssaker (Kontoret för

 social trygghet i utlandet), Oslo

 R. SVERIGE

 För bidragstagare bosatta i Sverige:

 Försäkringskassan på bosättningsorten.

 För bidragstagare bosatta i utlandet:

 Stockholms läns allmänna försäkringskassa,

 utlandsavdelningen''''"

RÄTTSAKTER SOM DE AVTALSSLUTANDE PARTERNA SKALL BEAKTA

16. Följande nya punkt skall införas efter punkt 47 (rekommendation nr 17):

 "47a. C/199/93/11: Rekommendation nr 19 av den 24 november 1992 om

 förbättring av samarbetet mellan medlemsstaterna vid

 tillämpning av gemenskapsförordningarna (EGT nr C 199,

 23.7.1993, s. 11)"

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:584) om medicintekniska produkter

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1993:584) ommedicintekniska produkter[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 §

 Den myndighet som regeringen bestämmer Den myndighet som regeringen

bestämmer

skall på eget initiativ om det behövs avgöra skall avgöra till vilken

produktklass en

till vilken produktklass en medicinteknisk produkt skall

föras om det

medicinteknisk produkt skall föras. uppstår en tvist som rör

tillämpningen av

 klassificeringsreglerna mellan en

 tillverkare och ett sådant anmält

organ som

 avses i lagen (1992:1119) om

teknisk

 kontroll.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2.4 Förslag till lag om upphävande av lagen (1992:138) om tillämpning av avtal

mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart

Härigenom föreskrivs att lagen (1992:138) om tillämpning av avtal mellan

Sverige, Norge och EEG om civil luftfart skall upphöra att gälla den dag

regeringen bestämmer.

2.5 Förslag till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 a § och 7 kap. 3 a § luftfartslagen

(1957:297) skall upphöra att gälla den dag regeringen bestämmer.

2.6 Förslag till lag om ändring i epizootilagen (1980:369)

Härigenom föreskrivs i fråga om epizootilagen (1980:369)

dels att 5-8 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 §

Är det klarlagt att ett Är det klarlagt att ett

fall av epizootisk fall av epizootisk

sjukdom har inträffat, sjukdom har inträffat,

skall länsstyrelsen i skall den myndighet

fråga om fastigheter där som regeringen

smitta förekommer bestämmer i fråga om

besluta om förbud som fastigheter där smitta

anges i 4 § eller om förekommer besluta om

andra begränsningar i förbud som anges i 4 §

hanteringen av djur eller om andra be-

eller varor, allt i gränsningar i

den utsträckning som hanteringen av djur

behövs för att motverka eller varor, allt i

smittspridning den utsträckning som

(smittförklaring). behövs för att motverka

 smittspridning

 (smittförklaring).

Under samma

förutsättningar skall Under samma

länsstyrelsen besluta förutsättningar skall

om den myndighet som

 regeringen bestämmer

 besluta om

1. förbud mot 1. förbud mot

transporter av djur transporter av djur

eller varor till eller eller varor till eller

från eller inom ett från eller inom områden

område som gränsar till där smitta förekommer

fastigheter där smitta eller om andra begräns-

förekommer eller om ningar i hanteringen

andra begränsningar i av djur eller varor

hanteringen av djur inom sådana områden,

eller varor inom sådant

område (beslut om

kontrollområde),

 2. förbud mot tillträde

2. förbud mot tillträde till vissa djurstallar

till vissa djurstallar eller andra anlägg-

(stallförbud). ningar där djur hålls

 (tillträdesförbud).

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §

Beslut enligt 4 § skall Beslut enligt 4 § skall

upphävas av upphävas av

distriktsveterinären distriktsveterinären

och beslut enligt 5 § och beslut enligt 5 §

av länsstyrelsen, så av den myndighet som

snart det blivit regeringen bestämmer, så

klarlagt att förut- snart det blivit

sättningarna för klarlagt att det inte

beslutet inte längre längre finns

föreligger. förutsättningar för

 beslutet. När ett

 beslut enligt 5 § första

 stycket upphävs, skall

 ett beslut som har

 meddelats enligt 4 §

 inte längre gälla för den

 smittförklarade

 fastigheten.

7 §[2]

För att bekämpa eller förebygga epizootiska sjukdomar får regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Statens jordbruksverk meddela föreskrifter om

1. avlivning av djur som är eller misstänks vara smittade eller kan sprida

smitta,

2. avlivning av andra djur (epizootislakt),

3. oskadliggörande av 3. oskadliggörande av

döda djur, döda djur och produkter

 av djur,

4. smittrening,

5. skyddsympning eller annan förebyggande behandling av djur,

6. undersökning av djur i kontrollsyfte,

7. djurhållning,

8. transporter av djur och varor,

 9. journalföring i fråga

 om djur och

 djurprodukter,

 10. oskadliggörande av

 djur som sprider

 smitta,

 11. metoder för

 provtagning och

 analys.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

8 §

Efter beslut av Efter beslut av den

länsstyrelsen föreligger myndighet som

skyldighet för regeringen bestämmer

 föreligger skyldighet

 för

1. innehavare av sådan slakteriinrättning som är ställd under offentlig kontroll

att ställa lokal och utrustning till förfogande för epizootislakt,

2. innehavare av redskap eller annan utrustning som oundgängligen behövs för att

bekämpa eller förebygga en epizootisk sjukdom att tillhandahålla utrustningen,

3. personal vid slakteriinrättning som avses i 1 och den som handhar utrustning

som avses i 2 att delta i bekämpning eller förebyggande åtgärder enligt denna

lag.

8 a §

 Regeringen får

 bemyndiga

 Jordbruksverket att i

 föreskrifter bestämma

 vilken myndighet som

 skall besluta enligt

 5, 6 och 8 §§.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella

hos djur

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos

djur skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §[1]

Den som yrkesmässigt Den som yrkesmässigt

håller fjäderfä för håller fjäderfä för

uppfödning till slakt uppfödning till avel

eller för produktion av eller till slakt

ägg skall låta utföra och eller för produktion av

bekosta undersökning av ägg skall låta utföra och

djuren i fråga om bekosta undersökning av

salmonella enligt djuren i fråga om

föreskrifter som salmonella enligt

meddelas av regeringen föreskrifter som

eller den myndighet meddelas av regeringen

som regeringen be- eller den myndighet

stämmer. som regeringen

 bestämmer. Detsamma

 gäller den som har ett

 kläckeri och producerar

 kläckägg.

Den som yrkesmässigt driver verksamhet för kläckning av ägg eller yrkesmässigt

håller fjäderfä för produktion av ägg är skyldig att föra anteckningar och lämna

uppgifter om verksamheten enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1993:1479.

2.8 Förslag till lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt

framställda

Härigenom föreskrivs följande.

1 §Denna lag gäller sådana jordbruksprodukter och livsmedel som marknadsförs

som ekologiskt framställda.

2 §För att jordbruksprodukter och livsmedel skall få marknadsföras som

ekologiskt framställda gäller särskilda villkor för odling, hantering, lagring,

förädling, märkning och marknadsföring. Villkoren anges i föreskrifter som

meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Den som producerar, bereder eller från länder utanför Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet importerar sådana produkter är skyldig att anmäla verksamheten

till Statens jordbruksverk.

3 §Jordbruksverket utövar tillsynen över att föreskrifter som meddelats med stöd

av denna lag följs.

Jordbruksverket får överlämna till ett enskilt kontrollorgan som är juridisk

person att tillse att jordbruksprodukter och livsmedel produceras och hanteras

i överensstämmelse med föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Jordbruksverket

skall godkänna och utöva tillsyn över enskilda kontrollorgan.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om villkor för godkännande av kontrollorgan och om hur tillsynen skall

bedrivas.

4 §Jordbruksverket får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att

lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall följas.

För tillsynen har Jordbruksverket och godkända kontrollorgan rätt att få

1. tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där jordbruksprodukter

och livsmedel framställs ekologiskt eller där sådana varor hanteras,

2. de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

5 §Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jordbruksverket får

föreskriva att särskilda avgifter får tas ut för tillsynen.

6 §Beslut av Jordbruksverkets i enskilda fall enligt denna lag eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos länsrätten.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.9 Förslag till lag om ändring i utsädeslagen (1976:298)

Härigenom föreskrivs att 4 § utsädeslagen (1976:298) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §[1]

Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som myndighet som

regeringen bestämmer får regeringen bestämmer får

föreskriva att den som föreskriva att den som

yrkesmässigt förpackar yrkesmässigt förpackar

eller bedriver handel eller bedriver handel

med köksväxtutsäde skall med

göra anmälan om sin

verksamhet till 1. köksväxtutsäde skall

Statens göra anmälan om sin

utsädeskontroll. verksamhet till

 Statens

 utsädeskontroll,

 2. utsäde skall föra

 journal över vissa

 utsädespartier.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1992:1682.

2.10Förslag till lag om ändring i produktsäkerhetslagen (1988:1604)

Härigenom föreskrivs att 8 och 9 §§ produktsäkerhetslagen (1988:1604) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Åläggande om återkallelse

 8 §

Har en näringsidkare Har en näringsidkare

överlåtit en vara som överlåtit en vara som

medför särskild risk medför särskild risk

för skada på person för skada på person

eller egendom, kan eller egendom, kan

marknadsdomstolen Marknadsdomstolen

ålägga honom att ålägga honom att

återkalla varan från återkalla varan från

dem som innehar den dem som innehar

för att bruka den. den. Återkallelsen

Återkallelsen skall skall ske i en om-

ske i en omfattning fattning som är

som är skälig med skälig med hänsyn

hänsyn till behovet till behovet av att

av att förebygga förebygga skadefall.

skadefall.

Åläggandet skall avse att näringsidkaren

1. avhjälper det fel som skaderisken hänför sig till (rättelse),

2. tar tillbaka varan och levererar en annan, felfri vara av samma eller motsva-

rande slag (utbyte),

3. tar tillbaka varan och lämnar ersättning för den (återgång).

Åläggandet skall innebära att näringsidkaren är skyldig att erbjuda sig att åt

innehavarna vidta åtgärden på vissa villkor. Villkoren skall bestämmas så att

erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. Villkoren skall innebära

att erbjudandet skall fullgöras inom skälig tid utan väsentlig kostnad eller

olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång skall ersättningen för det

återlämnade svara mot kostnaderna för att återanskaffa en ny vara av samma eller

motsvarande slag. Finns särskilda skäl till det, får avdrag från

återgångsersättningen göras för den nytta som innehavarna av varan kan anses ha

haft.

Om det av särskilda skäl krävs för att hindra att sådana exemplar av en vara som

tagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång orsakar allvarlig skada på

person eller egendom, får marknadsdomstolen ålägga näringsidkaren att låta

förstöra eller på annat sätt oskadliggöra de återtagna exemplaren.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

Har en näringsidkare Har en näringsidkare

utfört en tjänst så utfört en tjänst så

att särskild risk för att särskild risk för

skada på person skada på person

eller egendom eller egendom upp-

uppkommit kan mark- kommit kan

nadsdomstolen ålägga marknadsdomstolen

honom att återkalla ålägga honom att åter-

tjänsten från dem, åt kalla tjänsten från

vilka tjänsten dem, åt vilka tjäns-

utförts. Detsamma ten utförts.

gäller i fråga om dem Detsamma gäller i

som innehar egendom fråga om dem som

som tjänsten avsett innehar egendom som

för att bruka den. tjänsten avsett.

Återkallelsen skall Återkallelsen skall

ske i en omfattning ske i en omfattning

som är skälig med som är skälig med

hänsyn till behovet hänsyn till behovet

av att förebygga av att förebygga

skadefall. skadefall.

Åläggandet skall avse att näringsidkaren själv avhjälper det fel som skaderisken

hänför sig till eller lämnar ersättning för felets avhjälpande genom annan. När

ersättning utgår, skall den, om så behövs, täcka även kostnaden för att

återställa den egendom som tjänsten avsett i ursprungligt skick.

------------

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.11Förslag till lag om ett europeiskt miljömärkningssystem

Härigenom föreskrivs följande.

Bestämmelser som enligt EES-avtalet skall gälla som svensk rätt

1 § Följande rättsakt inom Europeiska gemenskaperna (EG), som det efter

Gemensamma EES-kommitténs beslut den 21 mars 1994 hänvisas till i bilaga XX till

avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet), skall gälla som

svensk lag

 Rådets förordning (EEG) nr 880/92 av den 23 mars 1992 om ett gemenskapsprogram

 för tilldelning av miljömärke.

 Den svenska texten till förordningen finns som bilaga till denna lag.

2 § De danska, engelska, finska, franska, grekiska, isländska, italienska,

nederländska, norska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna skall ha

samma giltighet.

EES-anpassning av bestämmelserna

3 § När bestämmelserna i bilagan till denna lag innehåller begrepp eller

hänvisar till förfaranden som är utmärkande för EG:s rättsordning skall

bestämmelserna i följande protokoll tillämpas:

1. EES-avalets protokoll 1 om övergripande anpassning,

2. Protokoll 1 till avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en

övervakningsmyndighet och en domstol,

3. Protokoll 1 till avtalet om en ständig kommitté för EFTA-staterna.

Exempel på sådana begrepp eller förfaranden är

- ingresser,

- adressaterna för EG:s rättsakter,

- hänvisningar till territorier eller språk inom EG,

- hänvisningar till inbördes rättigheter och skyldigheter

 för EG-medlemsstaterna, deras offentliga organ, företag

 och enskilda personer i dessa stater,

- hänvisningar till informations- och

 anmälningsförfaranden.

Protokollen finns intagna i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES).

Behörigt organ

4 § Behörigt organ enligt artikel 9.1 skall för Sveriges del vara det organ som

regeringen bestämmer.

Kriterier för miljömärkning

5 § Föreskrifter om vilka kriterier som skall vara uppfyllda för att en produkt

skall få märkas med EG:s miljömärke meddelas av regeringen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 880/92

av den 23 mars 1992

om ett gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT

DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet

av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

särskilt artikel 130s i detta,

med beaktande av kommissionens förslag1,

med beaktande av Europaparlamentets

yttrande2,

med beaktande av Ekonomiska och sociala

kommitténs yttrande3, och

med beaktande av följande:

Målen med och principerna för gemenskapens

miljöpolitik, som de är fastställda i

gemenskapens åtgärdsprogram för miljön4, är

särskilt att förhindra, minska och, så långt

det är möjligt, avlägsna föroreningar, helst

vid källan, samt att säkerställa ett

förnuftigt utnyttjande av råvaruresurser,

med utgångspunkt också i principen att

"förorenaren betalar". I gemenskapens

fjärde åtgärdsprogram för miljön (1987-1992)5

framhävs betydelsen av att utveckla en

strategi för rena produkter.

I sin resolution den 7 maj 19906

uppmanade rådet kommissionen att snarast

möjligt inkomma med förslag till ett

program som avser hela gemenskapen, för

tilldelning av ett miljömärke som kommer

att gälla produktens påverkan på miljön under

produktens hela livscykel.

Europaparlamentet har i sin resolution

den 19 juni 1987 om avfalls-

hanteringsindustrin och gamla soptippar7

givit sitt stöd till ett europeiskt märke

för rena produkter.

1 EGT nrC 75, 20.3.1991, s. 23 och EGT nr

 C 12, 18.1.1992, s. 16.

2 EGT nr C 13, 20.1.1992, s. 37.

3 EGT nr C 339, 31.12.1991, s. 29.

4 EGT nr C 112, 20.2.1973, s. 1, EGT nr C

 139, 13.6.1977, s. 1, EGT nr C 46,

 17.2.1983, s. 1. och EGT nr C 70,

 18.3.1987, s. 3.

5 EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1.

6 EGT nr C 122, 18.5.1990, s. 2.

7 EGT nr C 190, 20.7.1987, s. 154.

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

Det finns ett ökande intresse hos HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

allmänheten för information om produkter

med reducerad påverkan på miljön. Några

medlemsstater har redan program för Artikel 1

märkning av sådana produkter, och flera Syften

andra medlemsstater överväger att införa ett I denna förordning fastställs ett

gemen-

sådant program. skapsprogram för tilldelning av

miljömärke.

 Detta program har, utan att ge

avkall

 på

 säkerheten hos produkter eller

för

Ett program för tilldelning av miljömärke arbetstagare eller väsentligt

påverka

 en

till produkter med reducerad påverkan på produkt användbarhet, till syfte

miljön för fram de mer gynnsamma alter-

nativen i ljuset och ger därigenom - att främja utveckling,

produktion

 och

konsumenterna och andra användare marknadsföring av produkter

som

 har

vägledning. reducerad påverkan på miljön

under

 hela

 sin livscykel

Sådan vägledning kan bäst åstadkommas genom - att förbättra informationen

till

 kon-

att det införs enhetliga kriterier för hela sumenterna omprodukters

påverkan på miljön.

gemenskapen för tilldelning av miljömärke.

 Artikel 2

Medan befintliga eller framtida program

kan bestå, har denna förordning som Räckvidd

yttersta mål att skapa förutsättningar för Denna förordning omfattar inte

livsmedel,

att åstadkomma ett enda effektivt miljömärke drycker eller läkemedel.

i hela gemenskapen.

 Artikel 3

Programmet för tilldelning av miljömärket bör

baseras på frivilliga ansökningar. En sådan Definitioner

inriktning kommer, genom att förlita sig på I denna förordning avses med

marknadskrafterna, också att bidra till

forskning om och utveckling av i första a) ämne: kemiska grundämnen och

deras

hand ren teknik och därigenom leda till föreningar som de definieras

i

 artikel

nyskapande. 2 i rådets direktiv

67/548/EEG den

 27

 juni 1967 om en tillnärmning

av

 lagar

 och andra författningar om

klassifice-

Enhetlig tillämpning av kriterier och ring, förpackning och

märkning

 av

användning av samma procedurer bör farliga ämnen1

säkerställas inom hela gemenskapen. b) preparat: blandningar eller

lösningar

 som de definieras i artikel 2

i

 rådets

 direktiv 67/548/EEG

Programmet för tilldelning av ett miljömärke c) produktgrupp: produkter som

är

 avsedda

kommer att ta hänsyn till de närmast berörda för likartade ändamål och som

har

 samma

gruppernas intressen och bör därför sörja för användningsområde

att dessa grupper ges möjlighet att delta d) från vaggan till graven: en

produkts

på lämpligt sätt i fastställandet av produkt- livscykel från tillverkning,

-

grupper och de särskilda ekologiska inbegripet val av

 råvaror,

kriterierna för varje produktgrupp. distribution, konsumtion och

användning

 - till slutlig kvittblivning.

Konsumenter och företag bör på lämpligt sätt

informeras om programmet för tilldelning Artikel 4

av miljömärke.

 Allmänna principer

Detta märke bör komplettera övriga 1.

befintliga eller kommande märkningssystem Miljömärket får tilldelas

produkter

 som

inom gemenskapen. uppfyller de syften som anges i

artikel

 1

 och som överensstämmer med

gemenskapens

 krav

 rörande hälsa, säkerhet och

miljö.

 1 EGT nr L 196, 16.8.1967, s. 1,

senast

 ändrat genom direktiv

91/410/EEG (EGT

 nr

 L 228, 17.8.1991, s. 67).

 2

 Miljömärket skall inte i något

fall

tilldelas

 följande produkter:

 a) ämnen eller preparat som

klassificeras

 som farliga enligt

direktiven

 67/548/EEG och 88/379/EEG2.

 Märket får tilldelas

produkter som

 in-

 nehåller ett ämne eller ett

preparat

 som

 klassificeras som farligt

enligt

 ovannämnda direktiv om

produkterna

 uppfyller de syften som

angivits

 i

 artikel 1.

 b) Produkter vars

tillverkningsprocesser

 sannolikt kan orsaka

väsentlig skada

 på

 människan och/eller miljön.

 3

 Produkter som har importerats

till

 gemenskapen och för vilka man har

ansökt

 om

 tilldelning av ett miljömärke i

enlighet

 med

 denna förordning skall minst

uppfylla

 samma

 stränga krav/kriterier som de

produkter

 som

 har tillverkats inom gemenskapen.

 Artikel 5

 Produktgrupper och ekologiska

kriterier

 1. Villkoren för tilldelning av

miljömärket

 skall fastställas för varje

produktgrupp

 för

 sig.

 Produktgrupperna samt de

särskilda

 ekologiska kriterierna och

 deras

 giltighetstider skall fastställas

i

 enlighet med det förfarande som

anges

 i

 artikel 7 efter genomförande av

det

 i

 artikel 6 föreskrivna

samrådsförfarandet.

 2. Kommissionen skall inleda

dessa

 förfaranden på uppmaning av det

eller

 de

 behöriga organ som avses i

artikel 9

 eller

 på eget initiativ. Ett behörigt

organ

 får

 agera på eget initiativ eller på

begäran

 av

 varje intresserad organisation

eller

 individ. I det senare fallet

skall

 det

 behöriga organet avgöra om en

sådan begäran

 är

 välgrundad. Innan ett behörigt

organ

 lämnar

 in en begäran till kommissionen

skall

 det

 samråda med berörda

intressegrupper

 och

 informera kommissionen om

resultatet.

 3. Varje produktgrupp skall

definieras

 på

 ett sådant sätt att det

säkerställs

 att

 konkurrerande produkter som

passar

 för

 liknande ändamål och som har

samma

 användningsområde ingår i samma

grupp.

 4. De särskilda ekologiska

kriterier

 som

 skall tillämpas för respektive

produktgrupp

 skall fastställas med hjälp

 av en

 från-vaggan-till-graven-metod

utifrån

 de

 syften som anges i artikel 1, de

allmänna

 principerna i artikel 4 och

mallen

 för

 bedömningsschema i bilaga 1.

Kriterierna

 skall vara exakta, tydliga och

objektiva

 för att säkerställa enhetlig

tillämpning

 från

 de behöriga organens sida.

Kriterierna

 skall garantera en hög grad av

miljöskydd

 och så långt det är möjligt vara

base-

 2 EGT nr L 187, 16.7.1988, s.

14.

 rade på ren teknik samt, där så

är

lämpligt,

 återspegla önskvärdheten av att

maximera

 produktens livstid.

 Om det skulle visa sig vara

nödvändigt

 att

 anpassa mallen för

bedömningsschemat

 till

 den tekniska utvecklingen, skall

denna

anpassning göras i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 7.

5.

Giltighetstiden för produktgrupper skall

vara cirka tre år. Giltighetstiden för ett

kriterium får inte överskrida giltighetsti-

den för den berörda produktgruppen.

 Artikel 6

Samråd med intressegrupper

1.

Innan kommissionen lämnar in det förslag

till kommittén som avses i artikel 7 skall

den, inför arbetet med att fastställa

produktgrupper och de särskilda ekologiska

kriterier som avses i artikel 5, rådgöra

med närmast berörda intressegrupper, vilka

för detta ändamål skall mötas i ett

samrådsforum (referensgrupp). Kommissionen

skall därvid beakta resultaten av de

nationella konsultationerna.

2.

I referensgruppen skall ingå företrädare för

minst följande intressegrupper på

gemenskapsnivå:

- industri1

- handel1

- konsumentorganisationer

- miljöorganisationer.

Varje grupp får representeras av högst tre

deltagare.

De deltagande intressegrupperna skall se

till att representationen är lämpligt avvägd

i förhållande till berörda produktgrupper

och beakta att behovet av kontinuitet

säkerställs i referensgruppens arbete.

3.

Referensgruppens arbetsordning skall

fastställas av kommissionen i enlighet med

det förfarande som anges i artikel 7.

4.

Tidsperioden för samråd med referensgruppen

får inte i något fall överskrida sex veckor.

5.

Kommissionen skall till den kommitté som

avses i artikel 7 överlämna resultatet av

konsultationerna jämte förslag till åtgärder

som skall vidtas.

 Artikel 7

Kommitté

1. Kommissionen skall biträdas av en

kommitté som består av företrädare för

medlemsstaterna och har en företrädare för

kommissionen som ordförande.

1 Inbegripet fackföreningar där så är

 lämpligt.

2. Kommissionens företrädare skall förelägga

kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén

skall yttra sig över förslaget inom den tid

som ordföranden bestämmer med hänsyn till

hur brådskande frågan är. Yttrandet skall

antas med den majoritet som enligt

artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas

vid beslut som rådet skall fatta på förslag

av kommissionen, varvid medlemsstaternas

röster skall vägas enligt fördragets artikel

148.2. Ordföranden får inte rösta.

3. Kommissionen skall själv anta förslaget

om det är förenligt med kommitténs yttrande.

4. Om förslaget inte är förenligt med

kommitténs yttrande eller om inget

yttrande avges, skall kommissionen utan

dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall

vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med

kvalificerad majoritet.

5. Om rådet inte har fattat något beslut

inom tre månader från det att förslaget

mottagits, skall kommissionen själv

besluta att de föreslagna åtgärderna skall

vidtas.

 Artikel 8

Miljömärket

1. På miljömärket skall den logotyp finnas

som visas i bilaga II.

2. Ansökningar om tilldelning av märket

skall utformas i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 10.

3. Beslutet att tilldela ett miljömärke

till enskilda produkter som uppfyller de

kriterier som anges i artikel 4 och 5

skall fattas av de behöriga organ som

avses i artikel 9 i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 10.

4. Med tillämpning av det förfarande som

anges i artikel 7 skall kommissionen från

fall till fall besluta om det är möjligt

att på märket ange de huvudsakliga motiven

för tilldelning av märket och uppställa

regler för detta ändamål.

5. Märket skall tilldelas för en fastställd

produktionsperiod som inte under några

omständigheter får överskrida giltig-

hetstiden för kriterierna.

Då kriterier för produkter förlängs utan att

ändras får giltighetstiden för miljömärket

förlängas i motsvarande omfattning.

6. Miljömärket får under inga omständigheter

tas i bruk förrän ett avtal har ingåtts som

omfattar de villkor för användning som

anges i artikel 12.

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

 Artikel 9

Tillsättande av behöriga organ

1. Inom sex månader efter ikraftträdandet

av denna förordning skall varje

medlemsstat utse det eller de organ,

hädanefter betecknade som "behörigt

(behöriga) organ", som ansvarar för

fullgörandet av de uppgifter som anges i

denna förordning, särskilt artikel 10, och

informera kommissionen om detta.

2. Medlemsstaterna skall se till att

sammansättningen av de behöriga organen är

sådan att dessas självständighet och

opartiskhet garanteras och att de behöriga

organen tillämpar bestämmelserna i denna

förordning på ett enhetligt sätt.

 Artikel 10

Ansökan om tilldelning av miljömärke

1. Tillverkare och importörer inom

gemenskapen får ansöka om tilldelning av

miljömärke bara hos det eller de behöriga

organ som utsetts av den medlemsstat i

vilken produkten tillverkats eller först

släppts ut på marknaden eller till vilken

produkten importerats från tredje land.

2. Det behöriga organet skall ta del av

de förteckningar som anges i punkt 9 innan

det går vidare med bedömningen av

ansökningarna. Det behöriga organet skall

bedöma produktens påverkan på miljön i

enlighet med principerna i artikel 4 och

de särskilda kriterierna för produktgrupper

i artikel 5. För detta ändamål skall alla

erforderliga intyg och handlingar

(inbegripet resultaten av oberoende

prövningar) inlämnas till det behöriga

organet.

3. Efter bedömning av produkten skall det

behöriga organet besluta om märke skall

tilldelas eller ej. I det fall det

behöriga organet beslutar att tilldela

märke, skall det underrätta kommissionen om

beslutet och bifoga det fullständiga

resultatet av bedömningen jämte en samman-

fattning av denna. Kommissionen skall

fastställa ett standardformulär för sådana

sammanfattningar i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 7.

Kommissionen skall inom fem dagar efter

underrättelsen vidarebefordra en kopia av

förut nämnda beslut och sammanfattning till

övriga medlemsstaters behöriga organ samt,

om dessa så önskar, en kopia av det

fullständiga resultatet av bedömningen.

4. Trettio dagar efter att det behöriga

organet underrättat kommissionen får märket

tilldelas, såvida inte kommissionen

dessförinnan informerat organet om att det

finns välgrundade invändningar mot till-

delningen. Om sådana invändningar framförs

och inte undanröjs genom informella samråd,

skall kommissionen i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 7 fatta

beslut i frågan om tilldelning av märket.

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

5. Om det behöriga organet beslutar att

tilldela ett märke till en produkt för

vilken ansökan avslagits av det behöriga

organet i någon annan medlemsstat, skall

kommissionen uppmärksammas på detta för-

hållande i samband med att den får en

underrättelse enligt punkt 3. I samtliga

sådana fall skall kommissionen fatta

beslut med anledning av den föreslagna

tilldelningen i enlighet med det

förfarande som anges i artikel 7.

6. I de fall som avses i punkterna 4 och

5 skall kommissionen, inom 45 dagar efter

att ha mottagit organets beslut att

tilldela ett märke, till den kommitté som

avses i artikel 7 lämna in ett förslag till

åtgärder som skall vidtas.

7. Om en ansökan om tilldelning av

miljömärke avslås, skall det behöriga organet

omgående underrätta kommissionen och den

sökande om skälen till avslaget.

8.När det behöriga organet tar emot en

ansökan om märke kan det finna att

produkten inte tillhör någon av de

produktgrupper för vilka kriterier redan

har fastlagts. I sådana fall skall det

behöriga organet besluta huruvida ett

förslag om upprättande av en ny

produktgrupp skall överlämnas till

kommissionen för godkännande i enlighet med

det förfarande som anges i artiklarna 6

och 7.

9. Kommissionen skall föra separata

förteckningar över alla ansökningar som

mottagits, som bifallits och ansökningar

som avslagits. Förteckningar över mottagna

och avslagna ansökningar skall endast

finnas tillgängliga för medlemsstaternas

behöriga organ.

10. En tillverkare eller importör som

avser att återkalla en ansökan om

tilldelning av ett märke, eller som avser

att upphöra att använda ett märke, skall

underrätta det behöriga organet om detta.

 Artikel 11

Kostnader och avgifter

1. För varje ansökan om tilldelning av

märke skall betalas en avgift som täcker

hanteringskostnaderna för ansökan.

2. I villkoren för att använda ett märke

skall ingå att sökanden betalar en avgift

för att få använda märket.

3. Beloppen som avses i punkterna 1 och

2 skall fastställas av de behöriga organ

som avses i artikel 9 och får variera

mellan medlemsstaterna. Riktlinjer för

detta ändamål skall fastställas i enlighet

med det förfarande som anges i artikel 7.

 Artikel 12

Användningsvillkor

1. Det behöriga organet skall sluta ett

avtal med varje sökande om villkoren för

märkets användning. För detta ändamål skall

ett standardavtal fastställas i enlighet

med det förfarande som anges i artikel 7.

2. Villkoren skall även omfatta bestämmel-

ser om återkallande av tillstånd att använda

märket.

 Artikel 13

Konfidentiell hantering

Behöriga organ, kommissionen och andra

berörda personer får inte till tredje man

lämna ut upplysningar som de har tagit del

av under arbetet med bedömningen av om en

produkt kan tilldelas märket.

Sedan ett beslut har fattats om att märket

skall tilldelas får dock inte under några

omständigheter följande information

hemlighållas:

- Produktens namn.

- Tillverkaren eller importören av

 produkten.

- Skälen för och annan information av

 betydelse för att märket har

 tilldelats.

 Artikel 14

Offentliggörande

Kommissionen skall i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning

offentliggöra följande:

a) Produktgrupperna, de särskilda

 ekologiska kriterier som har

 betydelse samt deras respektive

 giltighetstider.

b) En förteckning över produkter som

 tilldelats ett miljömärke, namnen på

 tillverkarna eller importörerna samt

 sista giltighetsdagen för märket. Ett

 sådant offentliggörande skall äga rum

 minst en gång om året.

c) De behöriga organens namn och

 adresser.

Emellanåt skall kommissionen också som

information till konsumenterna och

företagen ge ut en samlad förteckning över

produkter som har tilldelats miljömärke.

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

 Artikel 15

Information

Varje medlemsstat skall se till att

konsumenterna och företagen på lämpligt sätt

informeras om följande:

a) Målen för miljömärkningsprogrammet.

b) De produktgrupper som har valts ut.

c) De ekologiska kriterier som gäller för

 varje produktgrupp.

d) Det förfarande som skall följas vid

 ansökan om miljömärke.

e)

Det eller de behöriga organen i

medlemsstaten.

 Artikel 16

Reklam

1.

Miljömärket får åberopas i reklam först sedan

märket har tilldelats och då endast i

samband med just den produkt som

tilldelats märket.

2.

All oriktig eller vilseledande reklam

eller användandet av ett märke eller en

logotyp som leder till förväxling med

gemenskapens miljömärke enligt denna

förordning är förbjuden.

 Artikel 17

Genomförande

Inom sex månader från denna förordnings

ikraftträdande skall medlemsstaterna

underrätta kommissionen om vilka åtgärder

som vidtagits för att säkerställa

efterlevnaden av den.

 Artikel 18

Omprövning

1.

Kommissionen skall inom fem år från dagen

för denna förordnings ikraftträdande ompröva

programmet i ljuset av de erfarenheter

som vunnits under den tid programmet har

gällt.

2. Kommissionen skall vid behov föreslå

lämpliga ändringar av denna förordning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla

medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 23 mars 1992.

 På rådets vägnar

 Carlos BORREGO

 Ordförande

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

 BILAGA I

 BEDÖMNINGSSCHEMA

 Produktens För- Produktion

Distribution

 Miljöområde livscykel produktion

(inkl. em-

ballage)

Användning KvittblivningAvfallsaspekter

 Markförorening

 och

 nedbrytning

 Vattenförorening

 Luftförorening

 Buller

 Energiförbrukning

 Naturresursförbrukning

 Påverkan på

 ekosystemen

 392R0880/S

 Nr L 99/ Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.4.92

 BILAGA II

 LOGOTYP

 --- "figur" ---

 Logon skall tryckas:

- i två färger (Pantone 347 grön och Pantone 279 blå) eller

- i svart på vit bakgrund eller

- i vitt på svart bakgrund.

 _________________________________________________

2.12Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1232) om märkning av hus-

hållsapparater

Härigenom föreskrivs att 1 - 4 och 6 §§ samt rubriken närmast före 4 § lagen

(1992:1232) om märkning av hushållsapparater skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

Denna lag skall Denna lag skall

tillämpas på hushålls- tillämpas på hus-

apparater som säljs i hållsapparater som

näringsverksamhet. marknadsförs i

 näringsverksamhet.

 Med hushållsapparater

 avses i denna lag

 apparater eller annan

 utrustning som kan

 komma till användning i

 ett hushåll.

 2 §

Regeringen får meddela Regeringen får meddela

föreskrifter om att föreskrifter om skyl-

vissa slag av dighet för näringsidkare

hushållsapparater skall vid marknadsföring av

vara märkta eller på vissa slag av hus-

något annat sätt försedda hållsapparater att

med information om genom märkning och på

energiförbrukning och annat sätt informera om

om luftburet buller. 1. den mängd energi

 och andra resurser som

 sådana apparater för-

 brukar och

 2. det luftburna

 buller som sådana appa-

 rater avger (buller-

 nivå).

 Närmare föreskrifter om informationsskyldigheten får meddelas av den myndighet

som regeringen bestämmer.

 3 §

Regeringen eller den

myndighet som rege-

ringen bestämmer får

meddela föreskrifter om

hur information om

energiförbrukning och

om luftburet buller

skall utformas, när

vissa slag av

hushållsapparater

frivilligt märks eller

på något annat sätt förses

med sådan information.

Regeringen eller den

myndighet som rege-

ringen bestämmer får

meddela föreskrifter om

hur information om

bullernivåer skall ut-

formas, när vissa slag

av hushållsapparater

frivilligt märks eller

på något annat sätt förses

med sådan information.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Metoder Metoder och tekniska

 beskrivningar

 4 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om

 1. vilka metoder som 1. vilka metoder som

skall användas för att skall användas för att

bestämma bestämma energi och

energiförbrukning och annan resursförbrukning

buller-nivåer samt bullernivåer,

 2. vilka tekniska

 beskrivningar som

 skall upprättas och

 2. vilka metoder som hållas tillgängliga för

skall användas vid kontroll, samt

kontroll av den lämnade 3. vilka metoder som

informationen om skall användas vid

energiförbrukning och kontroll av den lämnade

buller-nivåer. informationen om

 energi- och annan

 resursförbrukning samt

 bullernivåer.

 6 §

Regeringen får meddela föreskrifter om

 1. att en näringsidkare är skyldig att betala kostnader för provtagning och

undersökning av prov,

 2. att en näringsidkare är skyldig att lämna tillsynsmyndigheten sådana

upplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för tillsynen, samt

 3. att en 3. att en

näringsidkare är skyldig näringsidkare är skyldig

att rätta felaktiga in- att rätta felaktiga in-

formationer om formationer om energi-

energiförbrukning och och annan re-

bullernivåer. sursförbrukning samt

 bullernivåer.

----------------

 Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 De nya bestämmelserna får sättas i kraft vid olika tidpunkter. Regeringen får

meddela de övergångsbestämmelser som behövs.

 3 Ärendet och dess beredning

3.1 Inledning

Riksdagen har i november 1992 med anledning av regeringens proposition

1991/92:170 godkänt avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) och

Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) och deras medlemsstater samt

medlemsstaterna i den Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA), bland dem

Sverige, om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) (bet. 1992/93:

EU1, rskr. 1992/93:18). Till följd av utebliven ratifikation av Schweiz har

avtalet justerats genom protokoll den 17 mars 1993 (prop. 1992/93:225, bet.

1992/93:EU3, rskr. 1992/93:404). Protokollet innebär att Schweiz inte är part i

avtalet. För furstendömet Liechtenstein gäller enligt protokollet vissa

bestämmelser om ikraftträdande vid en senare tidpunkt. EES-avtalet trädde i

kraft den 1 januari 1994.

 EES-avtalet omfattar en huvuddel med 129 artiklar, 48 protokoll och 22

bilagor. I bilagorna görs hänvisningar till ca 1600 rättsakter som med

nödvändiga anpassningar har integrerats i avtalet. Till avtalet är fogat ett

antal protokollsanteckningar och förklaringar jämte viss skriftväxling.

 De rättsakter som ingår i avtalet är sådana som antagits och publicerats inom

Europeiska gemenskaperna (EG) senast den 31 juli 1991, vilket datum enligt

avtalsparterna av förhandlingstekniska skäl utgjort "brytpunkt" för integrering

i avtalet.

 EG:s regelverk utvecklas emellertid fortlöpande. Också EES-avtalet har en

dynamisk karaktär i det att avtalet avses utvecklas parallellt med EG:s

regelverk. Under tiden den 1 augusti 1991 - den 31 december 1993 har EG antagit

närmare 500 rättsakter som har relevans för EES-avtalet. Den genom avtalet

upprättade gemensamma EES-kommittén har den 21 mars 1994 fattat beslut om att

ändra EES-avtalets bilagor så att dessa rättsakter integreras i avtalet. Den

gemensamma EES-kommitténs beslut om ändring i EES-avtalets bilagor omfattar

också en ändring i protokoll 47 till EES-avtalet om avskaffande av tekniska

handelshinder för vin.

 En sammanfattning av EES-relevanta rättsakter som antagits och publicerats

inom EG under tiden den 1 augusti 1991- den 1 januari 1993 har genom Utrikes-

departementets försorg utgivits i en grönbok "EES-avtalet: aktuella nytillkomna

rättsakter". Diskussioner och samråd rörande rättsakter m.m. som nu föreslås

ingå i EES-avtalet har ägt rum inom ramen för de referensgrupper med företrädare

för myndigheter och organisationer som upprättats inom regeringskansliet. I

vissa fall har förslag till lagstiftning gjorts till föremål för särskild

remissbehandling.

 Regeringen har genom beslut den 3 mars 1994 godkänt att den gemensamma

EES-kommittén med förbehåll för ratifikation beslutar om ändring av vissa

bilagor till EES-avtalet samt protokoll 47 till EES-avtalet. Gemensamma

EES-kommitténs beslut har fogats till denna proposition i svensk och engelsk

text som bilagorna 1 och 2. Till beslutet är fogat vissa gemensamma och enskilda

uttalanden.

 Därutöver har Gemensamma EES-kommittén den 8 februari 1994 beslutat om

ändringar i protokoll 1 och 21 till EES-avtalet. Regeringen har genom beslut den

3 februari 1994 godkänt att Gemensamma EES-kommittén fattar nyssnämnda beslut

med förbehåll för ratifikation. Gemensamma EES-kommitténs beslut har fogats till

denna proposition i svensk och engelsk text som bilagorna 3 och 4.

 Besluten är upprättade på samma språk som EES-avtalet, dvs. de nio officiella

EU-språken samt finska, isländska, norska och svenska. Alla språkversionerna

äger lika giltighet. Besluten träder i kraft den 1 juli 1994 under förutsättning

att de avtalsslutande parterna har anmält till EES-kommittén att de konstitutio-

nella kraven har uppfyllts. Om så inte sker, kommer ändringarna att träda i

kraft seanre enligt närmare bestämmelser i artikel 103 i EES-avtalet.

 Vidare har avtal träffats mellan EFTA-länderna om ändring i protokoll 2, 3

och 4 till avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en övervaknings-

myndighet och en domstol (övervakningsavtalet). Avtalen har fogats till

propositionen i svensk och engelsk text som bilagorna 5 och 6. Avtalen är

upprättade på engelska, franska, tyska samt finska, isländska, norska och

svenska språken. Avtalen om ändringar i övervakningsavtalet träder i kraft samma

dag som EES-kommitténs beslut om ändring i avtalets bilagor och protokoll 47

till EES-avtalet eller den dag då godkännandeinstrumenten deponerats, om den

dagen är senare.

3.2 Lagrådet

De inledningsvis nämnda besluten och avtalen om ändring i övervakningsavtalet

föranleder ändringar i bl.a. lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES), EES-lagen. Lagförslagen är i fråga om ändringarna i

EES-lagen av sådan redaktionell och teknisk beskaffenhet att Lagrådets hörande

skulle sakna betydelse. Dessa lagförslag har därför inte granskats av Lagrådet.

I fråga om övriga lagförslag som läggs fram i propositionen framgår av resp.

avsnitt huruvida lagrådsgranskning av förslagen är erforderlig resp. har ägt

rum.

3.3 Sammanfattande redogörelse för ändringarna i EES-avtalets bilagor

EES-avtalet är ett folkrättsligt avtal som har särdrag vilka sammanhänger med

dess nära samband med det EG-rättsliga systemet. De EG-regler som tas över genom

avtalet rör främst de s.k. fyra friheterna, dvs. fri rörlighet för varor,

personer, tjänster och kapital, men även vissa angränsande områden, t.ex.

sociala frågor, konsumentskydd, miljö, forskning och utbildning.

 Den fria rörligheten förutsätter även ett system för fri konkurrens.

EES-avtalet innehåller också regler för institutionell uppbyggnad med gemensamma

organ och procedurer för utveckling, administration, beslutsfattande och

tvistlösning.

 De rättsakter som integrerats i avtalet fördelas på de 22 bilagorna till

EES-avtalet för skilda sakområden, såsom Tekniska föreskrifter, Social trygghet,

Etableringsrätt, Finansiella tjänster, Transport, Konkurrens och Offentlig upp-

handling.

 De rättsakter med relevans för EES-avtalet, som antagits av EG mellan den 1

augusti 1991 och den 31 december 1993, hänför sig också till de sakområden, som

täcks av de 22 bilagorna till EES-avtalet.

 I det närmast följande ges - med utgångspunkt från EES-avtalets bilagor - en

översiktlig redovisning av viktigare rättsakter som omfattas av EES-kommitténs

beslut. Av dessa hänför sig det övervägande flertalet, omkring tre fjärdedelar,

till området för varors rörlighet, framför allt på häls och säkerhet.

 Närmare redovisning av ändringarna lämnas i propositionens avsnitt 4-15 som

behandlar rättsakterna under resp. departements verksamhetsområde.

Bilaga I omfattar veterinära frågor och växtskyddsfrågor. På det veterinära

området finns ett antal direktiv om bekämpning av smittsamma djursjukdomar och

om åtgärder för att hindra smittspridning. Även på foder- och växtskyddsområdena

tillkommer nya rättsakter. Riksdagen föreläggs i denna proposition förslag till

ändring i epizootilagen och i lagen om bekämpande av salmonella hos djur. I

övrigt ankommer det på ansvariga myndigheter att meddela föreskrifter om

införlivande av de rättsakter som är upptagna i Bilaga I (Jordbruks-

departementet).

Bilaga II avser Tekniska föreskrifter, Standarder, Provning och Certifiering. En

rad direktiv under denna bilaga rör fordons beskaffenhet och utrustning m.m.,

ett par direktiv rör ändringar i EG:s avgasregler (Kommunikationsdepartementet

resp. Miljö- och naturresurs-departementet). Rättsakter på livsmedelsområdet

behandlar bl.a. villkor för produktion av ekologiska livsmedel, livsmedelshygien

samt lagring och förvaring av djupfrysta livsmedel. I denna proposition lämnas

förslag till lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt

framställda. (Jordbruksdepartementet).

 Vissa viktiga direktiv rör handel med läkemedel och homeopatika samt

marknadsföring, märkning och provning av läkemedel. Införlivandet av vissa

läkemedelsdirektiv förutsätter lagändringar. Likaså regleras i direktiv

tillverkning och försäljning av vissa ämnen som används i olaglig tillverkning

av narkotika. Ett par direktiv rör tillnärmning av medlemsstaternas lagar om

kosmetiska produkter. Likaså har ett direktiv antagits som avser tobaksvaror,

bl.a. snus (Socialdepartementet). Ett direktiv behandlar utsläppande på

marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk. Vidare kan nämnas

ett direktiv med vissa ändringar i ett direktiv om elektromagnetisk

kompatibilitet och ett annat om effektivitetskrav på värmepannor. Dessutom har

enhetliga regler för EG-märkning antagits (Näringsdepartementet). Vissa produkt-

direktiv har antagits som rör arbetsmiljön (Arbetsmarknadsdepartementet).

 Ett viktigt direktiv rör allmän produktsäkerhet och syftar till att åstadkomma

att endast produkter som är säkra släpps ut på EG-marknaden. Direktivet skall

vara införlivat med EU-medlemsstaternas lagstiftning senast den 29 juni 1994.

Frågan om införlivande med svensk rätt av produktsäkerhetsdirektivet har utretts

av Produktsäkerhetsutredningen (SOU 1993:88). Utredningens betänkande har

remissbehandlats. I denna proposition läggs fram förslag till ändring i pro-

duktsäkerhetslagen (Civildepartementet). Ett direktiv rör hushållsapparaters

energi-förbrukning (Civildepartementet). Direktivet syftar till att harmonisera

nationella regler om information om den energi m.m. som hushållsapparater

förbrukar och därigenom ge konsumenter möjlighet att välja mer energisnåla

apparater. Införlivande av direktivet förutsätter ändring av lagen (1992:1232)

om märkning av hushållsapparater. Förslag till denna lagändring läggs fram i

denna proposition.

 Ett tiotal direktiv gäller farliga kemikalier. Direktiven avser t.ex.

klassificering, förpackning och märkning, begränsning av användning samt export

och import av vissa kemikalier. Slutligen har införts ett direktiv om miljöskydd

som rör svavelhalten i vissa flytande bränslen (Miljö- och

naturresursdepartementet).

 Med undantag av den nyss nämnda lagen om jordbruksprodukter och livsmedel som

är ekologiskt framställda och ändringar i produktsäkerhetslagen ankommer det på

regeringen och ansvariga myndigheter att meddela föreskrifter om införlivande av

rättsakter under Bilaga II.

Bilaga VFri rörlighet för arbetstagare. Här finns en ny EG-förordning med

bestämmelser om samarbete på arbetsförmedlingsområdet, om förmedling av

information om lediga platser och arbetssökande. Det ankommer på regeringen att

meddela föreskrifter om införlivande av förordningen (Kulturdepartementet).

Bilaga VISocial trygghet. Under denna bilaga har fyra viktiga förordningar

antagits om ändringar i den centrala förordningen (EEG) nr 1408/71 om

tillämpningen av systemetet för social trygghet när anställda, egenföretagare

eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Förslag läggs fram i

propositionen om inkorporering genom lag av de fyra förordningarna

(Socialdepartementet).

Bilaga VIIÖmsesidigt godkännande av yrkesbehörighet. Ett par direktiv har

antagits. I den mån det behövs är det regeringens sak att meddela föreskrifter

om införlivandet av dessa med svensk rätt (Socialdepartementet resp. Ut-

bildningsdepartementet).

Bilaga IXFinansiella tjänster. Under rubrikerna Banker och andra kreditinstitut,

Försäkring och Värdepappersmarknaden har ett antal viktiga direktiv antagits.

För kreditinstitutens del avser direktiven ändring i kapitalbasen, gruppbaserad

tillsyn samt övervakning och kontroll av kreditinstituts större engagemang.

Införlivande av de två sistnämnda direktiven förutsätter lagstiftning i Sverige.

Lagstiftningsärendet sammanhänger med anpassning av svenska redovisningsregler

till EG:s regler. En proposition med förslag till nödvändig lagstiftning kan

väntas under andra halvåret 1994.

 På försäkringsområdet har antagits tredje skadeförsäkringsdirektivet och

tredje livsförsäkringsdirektivet. En proposition om ändrad lagstiftning med

anledning av direktiven planeras till andra halvåret 1994. Ett direktiv om

försäkringsföretags redovisningsregler som antagits av EG förutsätter för

införlivande med svensk rätt - liksom för bankernas del - anpassning av svenska

redovisningsregler. En proposition med förslag till lagstiftning är också i

detta fall planerad till andra halvåret 1994.

 För värdepappershandelns del har antagits direktiv om kapitalkrav för

värdepappersföretag och kreditinstitut samt direktiv om investeringstjänster på

värdepappersområdet. Vissa delar av det sistnämnda direktivet har redan

införlivats med svensk lagstiftning. Återstående anpassningsåtgärder på

värdepappersområdet kommer att behandlas i en proposition, som planeras till

andra halvåret 1994 (Finansdepartementet).

 Viss harmonisering av svensk lagstiftning om försäkringsavtal till ovannämnda

skade- och livförsäkringsdirektiv förbereds inom Justitiedepartementet med sikte

på en lagrådsremiss under hösten 1994.

Bilaga XITeletjänster. På området finns att nämna ett direktiv och ett

rådsbeslut. Båda har beaktats i den nya telelagen (1993:597) som trätt i kraft 1

juli 1993 (Kommunikationsdepartementet).

Bilaga XIIITransport. Ett fyrtiotal förordningar och direktiv har antagits inom

EG under den ifrågavarande tidrymden. Särskilt viktiga att nämna är ett antal

förordningar om marknadstillträde vid vägtransport, transport på inre

vattenvägar och luftfart. Därutöver kan nämnas ett antal rättsakter om teknisk

och social harmonisering samt om strukturpolitik. Införlivande av de här

berörda akterna förutsätter lagändringar i Sverige, såsom i körkortslagen och

lagen om yrkestrafik. Luftfartsavtalet mellan Sverige, Norge och EG föreslås

upphöra att gälla jämte lagen om tillämpning av detta avtal

(Kommunikationsdepartementet).

Bilaga XIVKonkurrens. På konkurrensområdet har ett par förordningar antagits om

gruppundantag: dels förordning om överenskommelser, beslut och samordnade

förfaranden inom försäkringssektorn, dels förordning om utvidgning av

tillämpningsområdena för gruppundantagen om specialiseringsavtal, forsknings-

och utvecklingsavtal, patentlicensavtal och know-howlicensavtal. Rättsakterna

avses bli inkorporerade genom regeringsförordningar (Näringsdepartementet).

Genom ett antal förordningar på transportområdet har ytterligare gruppundantag

tillkommit med avseende på vissa avtal och samordnande förfaranden inom

luftfartssektorn. Dessa avses införlivas genom förordning.

Bilaga XVStatligt stöd. På statsstödsområdet har tillkommit den s.k. stålkoden,

som anger ramarna för offentligt stöd till stålindustrin inom EG. Dessutom har

ändringar gjorts i det s.k. transparensdirektivet om insyn i de finansiella

förbindelserna mellan medlemsstaterna och offentliga företag. Ingen av de

antagna rättsakterna kräver lagändring för införlivande i Sverige

(Näringsdepartementet).

Bilaga XVI Offentlig upphandling. EG:s direktiv om upphandling av tjänster och

det s.k. andra rättsmedelsdirektivet har behandlats i prop. 1992/93:88 om

offentlig upphandling samt prop. 1992/93:209 om vissa frågor om offentlig

upphandling och har enligt riksdagsbeslut införlivats med svensk rätt.

Ytterligare ett antal direktiv om upphandling har antagits inom EG. Regeringen

avser förelägga riksdagen förslag i fråga om införlivande under våren 1994

(Finansdepartementet).

Bilaga XVII Immateriell äganderätt. EG har antagit ett direktiv om uthyrning,

utlåning och närstående rättigheter, ett direktiv om samordning av vissa

bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellit- och

kabelsändningar samt ett direktiv om harmonisering av skyddstiden för

upphovsrätt och närstående rättigheter. Vidare har EG antagit en förordning om

tilläggsskydd för läkemedel. Införlivande av direktiven förutsätter

lagstiftning, som bereds i nordiskt samarbete. Patentlagen är nyligen i huvudsak

anpassad till vad som gäller enligt nyssnämnda förordning

(Justitiedepartementet).

Bilaga XVIII Hälsa och säkerhet i arbetet, Arbetsrätt, Lika behandling för

kvinnor och män. På arbetsmiljöområdet har EG antagit bl.a. ett direktiv för

byggverksamhet, två direktiv för att förbättra skyddet i utvinningsindustrin

samt ett direktiv om åtgärder för att förbättra säkerheten och hälsan för

gravida kvinnor. Införlivandet av nämnda direktiv förutsätter till viss del

lagstiftningen. Regeringen har i en nyligen framlagd proposition, prop.

1993/94:186, föreslagit vissa ändringar i arbetsmiljölagen. Inom arbetsrätten

har ett par direktiv tillkommit, ett direktiv om arbetsgivares skyldighet att

informera om anställningsvillkor och ett tilläggsdirektiv om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar. Svensk lagstiftning på

området är redan anpassad till dessa direktivs innehåll (Arbetsmarknadsdeparte-

mentet).

Bilaga XIX Konsumentskydd. Arbete pågår för att harmonisera den svenska

lagstiftningen med ett EG-direktiv om oskäliga avtalsvillkor i

konsumentförhållanden (Justitiedepartementet).

Bilaga XX Miljö. En år 1992 antagen förordning om ett miljömärkningssystem

syftar till att skapa ett enhetligt och effektivt märkningssystem inom EG för

främjande av tillverkning av och efterfrågan på de minst miljöbelastande

produktalternativen. Bestämmelserna skall införlivas med svensk rätt genom

inkorporering. Förslag till lag om ett europeiskt miljömärkningssystem läggs

fram i denna proposition (Civildep.). Under miljöbilagan till EES-avtalet har

därutöver antagits direktiv om skydd av vatten mot vissa föroreningar inom

jordbruket, om luftförorening, om farligt avfall och om övervakning och kontroll

av avfallstransporter (Miljö- och naturresursdepartementet).

Bilaga XXII Bolagsrätt. Ett direktiv om ändring i det andra bolags-

rättsdirektivet har antagits av EG. Direktivet beaktas vid det fortsatta

harmoniseringsarbetet på bolagsrättens område med sikte på införlivande i god

tid före den 1 januari 1996, som är den dag då EG:s bolagsrätt i dess helhet

skall vara införlivad med svensk rätt (Justitiedepartementet).

Protokoll 47 Protokollet, som innehåller bestämmelser om avskaffande av tekniska

handelshinder för vin, har försetts med ett tillägg. Det ankommer på regeringen

att ta ställning till den närmare utformningen av den svenska

kontrollorganisationen.

De rättsakter som omfattas av EES-kommitténs beslut kommer att publiceras i en

särskild utgåva av EES-supplementet till Europeiska gemenskapernas officiella

tidning (EGT). Utgåvan, som består av sex band, behandlar

Band 1 Veterinära frågor och växtskyddsfrågor

Band 2 Tekniska föreskrifter, Standarder,

 Provning och ceritifiering

Band 3 Tekniska föreskrifter, Standarder,

 Provning och ceritifiering

Band 4 Energi

 Fri rörlighet för arbetstagare

 Social trygghet

 Ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet

 Etableringsrätt

 Finansiella tjänster

Band 5 Konkurrens

 Statligt stöd

 Offentlig upphandling

 Immateriell äganderätt

 Hälsa och säkerhet i arbetet, Arbetsrätt

 samt Likabehandling för kvinnor och män

Band 6 Konsumentskydd

 Miljö

 Statistik

 Bolagsrätt

 Avskaffande av handelshinder för vin.

4 Utrikesdepartementets verksamhetsområde

4.1 Ändringar i EES-avtalets bilagor

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner

EES-kommitténs beslut nr 7 av den 21 mars

1994 om ändring i EES-avtalets bilagor.

Skälen för regeringens förslag: Avtalet om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES-avtalet) trädde i kraft den 1 januari 1994. EES-avtalet är

- som framhölls i propositionen om EES (1991/92:170 s. 2) -ett mycket

betydelsefullt avtal i sig men utgör samtidigt ett viktigt steg på vägen till

ett svenskt medlemskap i EU. Avtalet ger oss den väsentliga frihet och

rörlighet, som förknippas med europeisk integration samtidigt som det ger oss

möjlighet att samarbeta med EU på en rad angränsande områden som inom forskning

och utveckling, utbildning, miljöfrågor, sociala frågor och konsumentfrågor.

 Som nämnts inledningsvis innebär EES-avtalet att omkring 1600 rättsakter, som

antagits och publicerats inom EG, blir gällande för svenskt vidkommande. Det är

rättsakter som antagits på de områden, som avtalet omfattar, fram till den 1

augusti 1991. Under tiden därefter fram till avtalets ikraftträdande den 1

januari 1994 har på samma områden inom EU antagits närmare femhundra nya

rättsakter. Gemensamma EES-kommittén har den 21 mars i år beslutat att ändra

EES-avtalet genom att de rättsakter som nyss nämnts tas in i avtalets olika

bilagor. Regeringen har som framgått inledningsvis godkänt att Gemensamma

EES-kommittén fattat beslutet med förbehåll för ratifikation. En översiktlig

redovisning av de nu aktuella rättsakterna har getts i inledningen till denna

proposition i den ordning som bilagorna till EES-avtalet visar. En närmare

redovisning av rättsakternas innehåll finns i propositionens avsnitt om resp.

departements verksamhetsområde.

 Bland dessa nya rättsakter finns flera som är viktiga på de fyra friheternas

områden. Sålunda finns vissa väsentliga ändringar i de centrala reglerna för

social trygghet för anställda m.fl. som flyttar inom EES. Vidare finns i fråga

om produktsäkerhet ett direktiv vars syfte är att åstadkomma att endast

produkter som är säkra släpps ut på EU-marknaden. Dessutom finns EG-regler om

ett europeiskt miljömärkningssystem och om hushållsapparaters energiförbrukning.

 Den gemensamma EES-kommitténs beslut om ändring i EES-avtalets bilagor

omfattar också en ändring i protokoll 47 till EES-avtalet om avskaffandet av

tekniska handelshinder för vin. Ändringen i protokoll 47 behandlas under

Jordbruksdepartementets verksamhetsområde (avsnitt 10).

 Den utveckling som dessa rättsakter representerar visar tydligt avtalets

dynamiska karaktär. Att integrera dessa rättsakter i EES-avtalet är en nödvändig

förutsättning för att uppfylla EES-avtalets målsättning om ett homogent EES, där

enskilda och företag kan konkurrera på lika villkor. Sammantaget utgör de nya

EES-reglerna en viktig utveckling av EES-avtalet som är av stor betydelse för

enskilda och för näringslivet i Sverige. Riksdagen bör därför godkänna Gemen-

samma EES-kommitténs beslut.

4.2 Övriga ändringar i EES-avtalet

4.2.1 Ändring i protokoll 1 till EES-avtalet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner

EES-kommitténs beslut nr 2 av den 8 februari 1994

om ändring i protokoll 1 till EES-avtalet.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare sagts omfattar EES-avtalet för

närvarande närmare 1600 rättsakter som antagits av EG. Dessa rättsakter

föreskriver i sin ursprungliga form rättigheter och skyldigheter för EG:s med-

lemsstater. Rättsakterna har i EES-avtalet anpassats till EES-förhållanden.

Protokoll 1 till EES-avtalet om övergripande anpassningar anger sålunda hur

rättsakterna skall anpassas för EES-förhållanden. Protokollet innehåller

bestämmelser som rör bl.a. inledningen till rättsakterna, bestämmelser om

EG-kommittéer, informationsutbyte och anmälningsförfaranden. I punkten 4 a

föreskrivs att i de fall en rättsakt som det hänvisas till i EES-avtalet anger

att en EG-medlemsstat har att lämna uppgifter till EG-kommissionen, en EFTA-stat

skall lämna motsvarande uppgifter till EFTA:s övervakningsmyndighet och till en

ständig kommitté för EFTA-staterna.

 Genom EES-kommitténs beslut nr 2 av den 8 februari 1994 ändras punkt 4 a i

protokoll 1 till EES-avtalet. Ändringen innebär att uppgifter i fortsättningen

av EFTA-staterna skall lämnas endast till EFTA:s övervakningsmyndighet som skall

vidarebefordra uppgifterna till den ständiga kommittén. Syftet med ändringen är

att förenkla dokumentflödet från EFTA-staterna genom att ifrågavarande uppgifter

endast skall lämnas till övervakningsmyndigheten. Därigenom undviks dubbel-

arbete. Riksdagen bör godkänna Gemensamma kommitténs beslut om ändring av

protokoll 1 till EES-avtalet.

4.2.2 Ändring i protokoll 21 till EES-avtalet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner

EES-kommitténs beslut nr 3 av den 8 februari 1994

om ändring i protokoll 21 till EES-avtalet.Skälen för regeringens förslag: Genom

EES-avtalet

upprättas en ordning varigenom det är möjligt att

kontrollera att reglerna i EES-avtalet följs.

Detta skall ske enligt ett s.k. tvåpelarsystem.

EES-reglernas efterlevnad skall övervakas av

kommissionen såvitt avser EU:s medlemsstater och

av EFTA:s övervakningsmyndighet såvitt avser

EFTA-staterna. Dessa två myndigheter kan också inom

sina resp. behörighetsområden ingripa mot företag

som handlar i strid mot EES-avtalets

konkurrensregler. I protokoll 21 till

EES-avtalet åtar sig EFTA-staterna att anförtro

EFTA:s övervakningsmyndighet befogenheter och

funktioner motsvarande kommissionens för

tillämpning av konkurrensreglerna i

gemenskapsrätten. För detta ändamål omnämns i

protokoll 21 (art. 3) de rättsakter på

konkurrensområdet varigenom kommissionen

anförtrotts befogenheter och funktioner inom

gemenskapen. Genom övervakningsavtalet och särskilt

protokoll 4 därtill har EFTA:s

övervakningsmyndighet anförtrotts motsvarande

befogenheter och funktioner.

 Om de rättsakter som omnämns i protokollet ändras,

eller om nya rättsakter antas inom gemenskapen,

som ger kommissionen nya befogenheter och

funktioner, avses också protokoll 21 ändras.

Motsvarande ändringar skall då även göras i

övervakningsavtalet.

 Den 23 juli 1992 antog ministerrådet förordning

(EEG) nr 2410/92 om ändring av förordning (EEG) nr

3975/87 om förfarandet för tillämpning av

konkurrensreglerna på företag inom

luftfartssektorn. Förordningen innebär i sak att

kommissionen får rätt att utreda eventuella

överträdelser av Romfördragets konkurrensregler även

på nationella lufttransporter mellan flygplatser

inom gemenskapen. Tidigare fick detta ske endast

på internationella lufttransporter.

 EES-kommitténs beslut nr 3 av den 8 februari

1994 innebär att den inom gemenskapen antagna

rättsakten tas upp i protokoll 21. Som har framgått

inledningsvis har regeringen genom beslut den 3

februari 1994 godkänt att Gemensamma EES-kommittén

fattar beslut med förbehåll för ratifikation.

 Motsvarande ändring görs i övervakningsavtalet vad

avser befogenheterna för EFTA:s

övervakningsmyndighet (se 4.3.2).

4.2.3 Tidigare av regeringen godkända ändringar i

EES-avtalets protokoll

Utöver de ändringar i EES-avtalets protokoll som

angetts ovan har EES-kommittén fattat beslut om

ett antal ytterligare ändringar i EES-avtalets

protokoll. Således har EES-kommittén fattat beslut

om ändring i protokoll 4 om EES-avtalets

ursprungsregler. EES-kommittén har vidare fattat

beslut om ändring i protokoll 30 om samarbetet på

statistikområdet. EES-kommittén har slutligen också

fattat beslut om ändring i protokoll 37 om

EFTA-staternas medverkan i ett antal

EG-kommittéer. Bestämmelserna i dessa protokoll är

av sådant innehåll att det har ankommit på regering-

en att godkänna EES-kommitténs beslut utan förbehåll

för ratifikation.

4.3 Ändringar i övervakningsavtalets protokoll

4.3.1 Ändring i protokollen 2 och 3 till

övervakningsavtalet

 giltighetstider.

b) En förteckning över produkter som

 tilldelats ett miljömärke, namnen på

 tillverkarna eller importörerna samt

 sista giltighetsdagen för märket. Ett

 sådant offentliggörande skall äga rum

 minst en gång om året.

c) De behöriga organens namn och

 adresser.

Emellanåt skall kommissionen också som

information till konsumenterna och

företagen ge ut en samlad förteckning över

produkter som har tilldelats miljömärke.

 Skälen för regeringens förslag: EES-avtalets huvuddel innehåller inte någon

bestämmelse som särskilt tar sikte på offentlig upphandling utom att det i

artikel 65.1 hänvisas till bilagan XVI till avtalet. Bilagan innehåller

särskilda bestämmelser och arrangemang om offentlig upphandling. I bilagan görs

hänvisning till de EG-rättsakter om offentlig upphandling som med nödvändiga

anpassningar har integrerats i EES-avtalet.

 Övervakningsavtalet innehåller i artikel 23 en bestämmelse om att EFTA:s

övervakningsmyndighet skall tillförsäkra att EES-avtalets bestämmelser om

offentlig upphandling tillämpas av EFTA-länderna. I protokoll 2 till

övervakningsavtalet föreskrivs särskilt om övervakningsmyndighetens uppgifter i

fråga om offentlig upphandling. Bestämmelserna i protokoll 2, som motsvarar

vissa bestämmelser i rådsdirektivet 89/665/EEG, innebär i korthet att

övervakningsmyndigheten enligt ett särskilt förfarande kan vända sig till en

EFTA-stat under en pågående upphandling med begäran om rättelse för det fall

myndigheten anser att en klar och konkret överträdelse av upphandlingsbe-

stämmelserna föreligger. Även den upphandlande enheten skall underrättas. Över-

vakningsmyndigheten skall ange de skäl som ligger till grund för dess begäran.

EFTA-staten har att inom 21 dagar från mottagandet av övervakningsmyndighetens

begäran lämna en bekräftelse på att överträdelsen korrigerats, en motiverad

inlaga om varför någon rättelse inte gjorts eller en uppgift om att

upphandlingen har ställts in tills vidare. Som anförts i prop. 1991/92:170

lämnar förfarandet utrymme för staterna att själva avgöra vilka åtgärder en

begäran från övervakningsmyndigheten föranleder i det enskilda fallet (s. 156).

 Om rättsakter antas inom gemenskapen som ger kommissionen nya uppgifter och

befogenheter på upphandlingsområdet avses motsvarande ändringar med avseende på

EFTA:s övervakningsmyndighet göras i protokoll 2 till övervakningsavtalet.

 Den 25 februari 1992 antogs rådsdirektivet 92/13/EEG om samordning av lagar

och andra författningar om gemenskapsregler om upphandlingsförfaranden

tillämpade av företag och verk inom vatten-, energi-, transport- och tele-

kommunikationssektorerna (de s.k. försörjningssektorerna). Direktivet innebär

att ett rättelseförfarande införs även för upphandling inom försörjnings-

sektorerna. Den tid inom vilken den berörda EFTA-staten skall svara på en

begäran om rättelse från övervakningsmyndigheten är dock här utsträckt till 30

dagar. I direktivet 92/13/EEG finns vidare

bestämmelser om ett särskilt medlingsförfarande vid offentlig upphandling inom

försörjningssektorerna.

 EES-kommitténs beslut nr 7 av den 21 mars 1994 innebär att den inom

gemenskapen antagna rättsakten 92/13/EEG tas upp i bilaga XVI till EES-avtalet

(se avsnitt 8, Finansdepartementets verksamhetsområde).EFTA-staterna har med

anledning av ändringen i bilaga XVI till EES-avtalet den 21 mars 1994

undertecknat ett avtal om ändring i protokoll 2 till övervakningsavtalet.

Avtalet skall godkännas av EFTA-staterna i enlighet med deras resp.

konstitutionella krav.

 Ändringarna innebär, som ovan framgått, att ett rättelseförfarande införs även

inom försörjningssektorerna. Vidare inrättas ett medlingsförfarande. Detta

förfarande innebär i sina huvuddrag följande. Varje person (anbudsgivare eller

anbudssökande) som har eller har haft ett intresse att tilldelas ett visst

upphandlingskontrakt inom försörjningssektorerna och som anser att han lidit

eller kan komma att lida skada på grund av en påstådd överträdelse av

upphandlingsbestämmelserna kan begära att ett särskilt medlingsförfarande

inleds. I medlingen deltar den som begärt medling och den upphandlande enheten.

Medlingen administreras av övervakningsmyndigheten. En begäran om medling kan

ställas till övervakningsmyndigheten eller till nationella myndigheter som varje

EFTA-stat utser för detta ändamål. Den nationella myndigheten skall

vidarebefordra begäran till övervakningsmyndigheten. Om övervakningsmyndigheten

bedömer att begäran avser tillämpningen av relevanta upphandlingsbestämmelser,

skall den upphandlande enheten tillfrågas om den är villig att delta i medlings-

förfarandet. Om enheten avböjer deltagande, skall ansökanden underrättas om att

förfarandet inte kan inledas. Övervakningsmyndigheten utser i annat fall en

medlare och deltagarna i förfarandet ytterligare var sin medlare. Medlarna kan

under vissa förutsättningar utse experter. Medlarna skall sträva efter att en

överenskommelse så snart som möjligt träffas mellan deltagarna som står i

överensstämmelse med EES-avtalets bestämmelser. Förfarandet kan när som helst

avbrytas av någondera deltagaren. Medlarna skall avlämna en rapport till över-

vakningsmyndigheten om sina slutsatser och om utgången av medlingsförfarandet.

Vardera deltagaren skall, om inte annat avtalas, bära sina egna kostnader.

Förfarandet inverkar inte på åtgärder som övervakningsmyndigheten eller någon

EFTA-stat kan komma att vidta enligt övervakningsavtalet eller i övrigt på

ansökandens, den upphandlande enhetens eller annan persons rättigheter i något

avseende.

 För att främja en enhetlig övervakningspolitik inom EES bör EFTA:s

övervakningsmyndighet anförtros motsvarande behörighet som EG-kommissionen.

Riksdagen bör därför godkänna avtalet mellan EFTA-staterna om ändring i

protokoll 2 till övervakningsavtalet.

 Bestämmelserna om medling i rådsdirektivet 92/13/EEG har införlivats med

svensk rätt genom vissa föreskrifter i lagen (1992:1528) om offentlig

upphandling (7 kap. 10-12 §§).

 I protokoll 26 till EES-avtalet åtar sig EFTA-staterna att anförtro EFTA:s

övervakningsmyndighet uppgifter och befogenheter motsvarande kommissionens

beträffande tillämpningen av statsstödsreglerna i gemenskapsrätten.

Övervakningsmyndighetens befogenheter skall även omfatta statligt stöd med

avseende på produkter som faller inom ramen för fördraget om upprättande av

Europeiska kol- och stålgemenskapen i enlighet med protokoll 14 till

EES-avtalet. Övervakningsavtalet innehåller i artikel 24 en bestämmelse om att

EFTA:s övervakningsmyndighet skall tillförsäkra att EES-avtalets bestämmelser om

statsstöd tillämpas av EFTA-länderna. I protokoll 3 till övervakningsavtalet

föreskrivs särskilt om övervakningsmyndighetens uppgifter i fråga om statsstöd.

 Om rättsakter antas inom gemenskapen som ger kommissionen nya uppgifter och

befogenheter i fråga om statsstöd skall motsvarande ändringar med avseende på

EFTA:s övervakningsmyndighet göras i protokoll 3 till övervakningsavtalet.

 Den 27 november 1991 antogs kommissionens beslut (EKSG) 3855/91 om

gemenskapsregler för stöd till stålindustrin. Beslutet innebär att vissa

särskilda bestämmelser införs för övervakningen av stöd till stålindustrin.

EES-kommitténs beslut nr 7 av den 21 mars 1994 innebär att den inom gemenskapen

antagna rättsakten (EKSG) 3855/91 tas upp i bilaga XV till EES-avtalet (se

Näringsdepartementets verksamhetsområde, avsnitt 13).

 EFTA-staterna har med anledning av ändringen i bilaga XV till EES-avtalet den

21 mars 1994 undertecknat ett avtal om ändring i protokoll 3 till

övervakningsavtalet. Avtalet skall godkännas av EFTA-staterna i enlighet med

deras resp. konstitutionella krav.

 För att främja en enhetlig övervakningspolitik inom EES bör EFTA:s

övervakningsmyndighet anförtros motsvarande behörighet som EG-kommissionen.

Riksdagen bör därför godkänna avtalet mellan EFTA-staterna om ändring i

protokoll 3 till övervakningsavtalet.

4.3.2 Ändring i protokoll 4 till övervakningsavtalet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner avtalet

mellan EFTA-staterna av den 7 mars 1994 om ändring

i protokoll 4 till övervakningsavtalet.

 Skälen för regeringens förslag: I protokoll 21 till EES-avtalet åtar sig

EFTA-staterna att anförtro EFTA:s övervakningsmyndighet befogenheter och

funktioner motsvarande kommissionens för tillämpning av konkurrensreglerna i

gemenskapsrätten. För detta ändamål omnämns i protokoll 21 (art. 3) de

rättsakter på konkurrensområdet varigenom kommissionen anförtrotts befogenheter

och funktioner inom gemenskapen. Genom övervakningsavtalet, och särskilt

protokoll 4 till detta, har EFTA:s övervakningsmyndighet anförtrotts motsvarande

befogenheter och funktioner.

 Om de rättsakter som omnämns i protokollet ändras, eller om nya rättsakter

antas inom gemenskapen som ger kommissionen nya befogenheter och funktioner

avses också protokoll 21 ändras. Motsvarande ändringar skall då även göras i

övervakningsavtalet.

 Den 23 juli 1992 antog ministerrådet förordning (EEG) nr 2410/92 om ändring

av förordning (EEG) nr 3975/87 om förfarandet för tillämpning av

konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn. EES-kommitténs beslut nr 3

av den 8 februari innebär att den inom gemenskapen antagna rättsakten tas upp i

protokoll 21 (se avsnitt 4.2.2).

 Motsvarande ändring skall enligt artikel 3 i protokoll 21 till EES-avtalet

införas i övervakningsavtalet för att säkerställa att EFTA:s

övervakningsmyndighet samtidigt anförtros befogenheter och funktioner

motsvarande dem som tillkommer EG-kommissionen.

 EFTA-staterna har den 7 mars 1994 undertecknat ett avtal om ändring av

protokoll 4 till övervakningsavtalet. Avtalet skall godkännas av EFTA-staterna i

enlighet med deras resp. konstitutionella krav.

 Ändringen i protokoll 4 i övervakningsavtalet innebär att EFTA:s

övervakningsmyndighet får rätt att utreda eventuella överträdelser av

EES-avtalets konkurrensregler även på nationella lufttransporter mellan

flygplatser inom EES. Tidigare fick detta ske endast på internationella

lufttransporter. För att främja en enhetlig övervakningspolitik inom EES bör EF-

TA:s övervakningsmyndighet anförtros motsvarande behörighet som EG-kommissionen.

Riksdagen bör därför godkänna avtalet mellan EFTA-staterna om ändring i

protokoll 4 till övervakningsavtalet.

4.4 Förslag till ändring i EES-lagen

Regeringens förslag: EES-lagens bilaga 1,

protokoll 1 och 21 till EES-avtalet samt bilaga

2, protokoll 2, 3, och 4 till övervakningsavtalet

ändras. Ändringarna träder i kraft den dag

regeringen bestämmer.

Skälen för regeringens förslag: Protokoll 1 till EES-avtalet har inkorporerats

genom lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde

(EES-lagen). Ändringen i punkt 4 a i protokoll 1 om förenkling i

uppgiftslämnande (se avsnitt 4.2.1) medför således att även lagen bör ändras i

denna del.

 Protokoll 21 till EES-avtalet har inkorporerats genom EES-lagen. Ändringen i

artikel 3 i protokoll 21 om uppräknandet av kommissionens behörigheter och

funktioner inom gemenskapen (se avsnitt 4.2.2) medför således att även EES-lagen

bör ändras i denna del.

 Protokoll 2 till övervakningsavtalet har inkorporerats genom EES-lagen.

Ändringen i protokoll 2 om övervakningsmyndighetens utökade behörighet på

upphandlingsområdet (se avsnitt 4.3.1) medför således att även lagen bör ändras

i denna del.

 Protokoll 3 till övervakningsavtalet har inkorporerats genom EES-lagen.

Ändringen i protokoll 3 om övervakningsmyndighetens utökade behörighet på

statsstödsområdet (se avsnitt 4.3.1) medför således att även lagen bör ändras i

denna del.

 Protokoll 4 till övervakningsavtalet har inkorporerats genom EES-lagen.

Ändringen i protokoll 4 om övervakningsmyndighetens utökade behörighet på

konkurrensområdet (se avsnitt 4.3.2) medför således att även lagen bör ändras i

denna del.

 Ändringarna i protokoll 1 och 21 till EES-avtalet skall träda i kraft den 1

juli 1994 under förutsättning att de avtalsslutande parterna före den dagen

enligt artikel 103. I EES-avtalet har anmält till EES-kommittén att de

konstitutionella kraven har uppfyllts. Om så inte sker, kommer ändringarna att

träda i kraft senare enligt närmare bestämmelser i artikel 103 i EES-avtalet.

 Avtalen om ändringar i protokollen 2 och 3 samt protokoll 4 till övervaknings-

avtalet träder i kraft samma dag som EES-kommitténs beslut om ändring i

EES-avtalets bilagor och i protokoll 47 till EES-avtalet (se avsnitt 3.1) eller

den dag då de avtalsslutande parterna till övervakningsavtalet har deponerat

sina godkännandeinstrument, beroende på vilken av dessa dagar som är den senare.

 En strävan är naturligtvis att de nu aktuella ändringarna i EES-avtalet och i

övervakningsavtalet skall kunna träda i kraft den 1 juli 1994. Detta kan

emellertid för närvarande inte med säkerhet fastslås. Med anledning härav bör

det få ankomma på regeringen att besluta om ikraftträdande av de nu föreslagna

ändringarna i EES-lagen.

5 Justitiedepartementets verksamhetsområde

5.1 Inledning

Gemensamma EES-kommitténs beslut innefattar närmare tjugo rättsakter som berör

Justitiedepartementets verksamhetsområde. Rättsakterna har betydelse främst för

ersättningsrätten (bilaga IX), immaterialrätten (bilaga XVII), konsumenträtten

(bilaga XIX) och bolagsrätten (bilaga XXII). Det finns även några råds- och

kommissionsbeslut som rör kontrollen av genetiskt modifierade organismer (bilaga

XX).

 Det skall redan här sägas att det i detta sammanhang inte läggs fram några

förslag till lagstiftning. I den mån lagstiftningen inom Justitiedepartementets

ansvarsområde inte redan är anpassad till vad som skall gälla enligt Gemensamma

EES-kommitténs beslut kommer sådana förslag att läggas fram i särskild ordning.

I vilka hänseenden detta kommer att ske framgår av det följande.

5.2 Ersättningsrätt (Bilaga IX)

De centrala EG-reglerna för försäkringsverksamhet, vilka ingår i EES-avtalet,

finns i första och andra skadeförsäkringsdirektivet samt i första och andra

livförsäkringsdirektivet. Dessa direktiv kompletteras av det av ministerrådet

den 18 juni 1992 antagna tredje skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG) och av

det av rådet den 10 november 1992 antagna tredje livförsäkringsdirektivet

(92/96/EEG). De två sistnämnda direktiven, som skall vara genomförda inom EU den

1 juli 1994, antogs alltså för sent för att kunna ingå i EES-avtalet men de

omfattas nu av Gemensamma EES-kommitténs beslut.

 Skadeförsäkrings- och livförsäkringsdirektiven avser huvudsakligen regler om

försäkringsrörelse, vilka hör till Finansdepartementets ansvarsområde. Vissa

bestämmelser är emellertid av civilrättslig natur och måste beaktas på

försäkringsavtalsrättens område. I tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet finns t.ex. regler om informationsplikt som griper in

på det området.

 En viss anpassning till EES-avtalet har redan skett genom lagen (1993:645) om

tillämplig lag för vissa försäkringsavtal och genom lagen (1993:646) om ändring

i lagen om försäkringsavtal. Dessa lagar trädde i kraft samtidigt med

EES-avtalet. Harmoniseringen i övrigt av den svenska lagstiftningen om

försäkringsavtal till skadeförsäkringsdirektiven och livförsäkringsdirektiven

avses vara fullbordad i samband med att en helt ny försäkringsavtalslag träder i

kraft. En departementspromemoria (Ds 1993:39) har i det syftet färdigställts

inom Justitiedepartementet.

 Promemorian har varit föremål för remissbehandling och en lagrådsremiss kommer

att läggas fram under hösten 1994.

5.3 Immaterialrätt (Bilaga XVII)

Fyra EG-rättsakter på immaterialrättens område, vilka hör till Justitiede-

partementets verksamhetsområde, omfattas av Gemensamma EES-kommitténs beslut.

Det gäller dels ett av ministerrådet den 19 november 1992 antaget direktiv om

uthyrning, utlåning och närstående rättigheter (92/100/EEG), dels en den 18 juni

1992 antagen förordning om tilläggsskydd för läkemedel (1768/92/EEG). Vidare har

under hösten 1993 ytterligare två direktiv antagits på upphovsrättsområdet. Det

ena är ett direktiv om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och

närstående rättigheter avseende satellit- och kabelsändningar (93/83/EEG).

Det andra är ett direktiv om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och

närstående rättigheter (93/98/EEG).

 Direktivet om uthyrning, utlåning och närstående rättigheter, vilket inom EU

skall vara genomfört den 1 juli 1994, innebär bl.a. att upphovsmän, utövande

konstnärer samt ljud- och bildframställare garanteras ensamrätt att hyra ut sina

alster till allmänheten. För de nordiska ländernas del skall direktivet vara

genomfört den 1 januari 1995.

 När det gäller frågan om tilläggsskydd för läkemedel har Sverige nyligen genom

lagen (1993:1406) om ändring i patentlagen i huvudsak anpassat den svenska

lagstiftningen till vad som gäller enligt EG-förordningen. Lagstiftningen trädde

i kraft den 1 januari 1994. Frågan om ett införlivande av EG-förordningen som

sådan bereds för närvarande inom departementet.

 Direktivet om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående

rättigheter avseende satellit- och kabelsändningar skall ha införlivats med

nationell rätt den 1 januari 1995. Direktivet innebär bl.a. att rättigheter till

satellitsändningar och vidaresändning genom kabel som huvudregel skall förvärvas

genom avtal. Det innehåller också regler om tillämplig lag vid transnationella

sådana sändningar.

 Direktivet om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och närstående

rättigheter innebär bl.a. en förlängning av av den upphovsrättsliga skyddstiden

till 70 år från upphovsmannens död. De flesta länder tillämpar för närvarande en

skyddstid på 50 år. Direktivet skall ha införlivats med nationell rätt den 1

juli 1995.

 Frågan om lagstiftning på grundval av de nu nämnda direktiven bereds för

närvarande i Justitiedepartementet i samverkan med regeringskanslierna i de

andra nordiska länderna.

5.4 Konsumenträtt (Bilaga XIX)

För närvarande pågår ett arbete med att harmonisera den svenska lagstiftningen

med ett EG-direktiv om oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden

(93/13/EEG). Direktivet skall vara genomfört i medlemsstaterna den 31 december

1994. En departementspromemoria på grundval av direktivet har lagts fram i

februari 1994. Lagstiftningsarbetet bedrivs i samarbete med de övriga nordiska

länderna och avsikten är att direktivbestämmelserna skall vara införlivade vid

årsskiftet 1994/95, dvs. inom samma tid som gäller för EU:s medlemsstater.

5.5 Genteknik (Bilaga XX)

Regeringen har i proposition 1993/94:198 föreslagit en lag om genetiskt

modifierade organismer. Genom lagen införlivas bestämmelser i två EG-direktiv om

innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer (90/219/EEG)

resp. avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön

(90/220/EEG). Båda direktiven omfattas av EES-avtalet.

 Inom EG har antagits tre beslut som alla rör tillämpningen av de ovan nämnda

direktiven. Sålunda har rådet den 4 november 1991 antagit ett beslut

(91/596/EEG) och kommissionen två beslut, den 29 juli 1991 (91/448/EEG) och den

11 februari 1992 (92/146/EEG). Enligt Gemensamma EES-kommitténs beslut skall

Sverige genomföra de åtgärder som är nödvändiga för att följa de tre nämnda

besluten från och med den 1 januari 1995. Frågan om föreskrifter på grundval av

besluten bereds för närvarande i Justitiedepartementet.

5.6 Bolagsrätt (Bilaga XXII)

På bolagsrättens område krävs med anledning av EES-avtalet anpassning med hänsyn

till elva EG-direktiv och en EG-förordning. Sverige skall ha införlivat dessa

rättsakter senast två år efter det att avtalet har trätt i kraft, dvs. senast

den 1 januari 1996.

 EG:s ministerråd antog hösten 1992 ett direktiv om ändring i det andra

bolagsrättsdirektivet (92/101/EEG). Gemensamma EES-kommitténs beslut innebär att

ändringsdirektivet, i likhet med EG:s bolagsrätt i övrigt, skall vara genomfört

i Sverige senast den 1 januari 1996. Direktivet syftar till att begränsa ett

dotterföretags rätt att förvärva aktier i moderbolaget.

 Aktiebolagskommittén (Ju 1990:08) lade på hösten 1992 fram betänkandet

Aktiebolagslagen och EG (SOU 1992:83) med förslag till en anpassning av svensk

lagstiftning till bl.a. det andra bolagsrättsdirektivet.Kommittén kommer i sitt

slutbetänkande hösten 1994 att lägga fram de förslag till lagstiftning som

direktivet om ändring i andra bolagsrättsdirektivet föranleder.

6. Socialdepartementets verksamhetsområde

6.1 Inledning

Till Socialdepartementets verksamhetsområde hör socialförsäkringen samt

ekonomiskt stöd till barnfamiljer. Härtill kommer barnomsorg, hälso- och

sjukvård, äldreomsorg och omsorger om handikapppade samt socialt

behandlingsarbete och alkohol- och narkotikafrågor.

 Genom EES-avtalet har en betydande mängd av EG:s rättsakter blivit gällande

inom samarbetsområdet. Detta gäller inte minst rättsakter som berör frågor som

Socialdepartementet har ansvar för. Inom departementets ansvarsområde har vidare

under perioden fr.o.m. den 1 augusti 1991 intill dess avtalet trädde i kraft den

1 januari l994 tillkommit ett antal rättsakter som berör frågor om social

trygghet när personer flyttar inom EES (Bilaga VI), läkemedel (Bilaga II),

ömsesidigt erkännande av kompetensbevis för verksamhet inom hälso- och sjukvår-

den m.m. (Bilaga VII), samt tobak (Bilaga II), medicintekniska produkter (Bilaga

II) och kosmetika (Bilaga II).

6.2 Social trygghet för personer som flyttar inom

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (Bilaga VI)

 Regeringens förslag: EG:s regelsystem för samord-

 ning av systemen för social trygghet har genom

 EES-avtalet utsträckts till att gälla inom hela

 EES-området. Den huvudsakliga regelmassan, som

 utgörs av förordning (EEG) nr 1408/71 har, med de

 särskilda anpassningar som följer av EES-avtalet,

 införlivats i den svenska rättsordningen genom

 lagen (1992:1776) om samordning av systemen för

 social trygghet när personer flyttar inom

 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

 Förslag till ändring i lagen läggs nu fram med

 anledning av fyra rättsakter som tillkommit

 efter den 31 juli l991. Det ankommer på

 regeringen att besluta om förordningsföreskrifter

 om vissa delar av regelverket och på Riksförsäk-

 ringsverket att besluta ytterligare före-

 skrifter.

Skälen för regeringens förslag:

I EES-avtalets bilaga VI har den EG-rättsliga sekundärlagstiftning redovisats

som gäller på den sociala trygghetens område. I första hand är det fråga om

förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

I bilagan hänvisas till förordningen i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr

2001/83 samt till de åtta rättsakter genom vilka den har ändrats under tiden

fram till och med den 31 juli l991. Bilagan innehåller även omfattande an-

passningar av EG-reglerna som varit nödvändiga för deras tillämpning inom EES.

Rättsakterna har införlivats med den svenska rättsordningen genom lagen

(1992:1776) om samordning av systemen för social trygghet när personer flyttar

inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I lagen anges att rättsakter-

na gäller med den anpassning som framgår av EES-avtalets bilaga VI.

 I ett andra block har i EES-avtalets bilaga VI upptagits rättsakter som utgörs

av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71. I

bilagan hänvisas till förordning (EEG) nr 574/72 i dess lydelse enligt den ovan

nämnda förordningen (EEG) nr 2001/83 och till de nio ändringar som fram till och

med den 31 juli l991 gjorts i regelverket. Även vad avser förordning 574/72

innehåller bilaga VI omfattande anpassningar och tillägg föranleddda av den

särskilda situationen i de enskilda EFTA-staterna. Förordning 574/72 har

införlivats med den svenska rättsordningen genom förordningen (1992:1777) om

tillämpningen av lagen (1992:1776) om samordning av systemen för social trygghet

när personer flyttar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och

gäller med de anpassningar som angetts i bilaga VI till EES-avtalet.

 Genom Gemensamma EES-kommitténs beslut den 8 mars 1994 har till EES-avtalets

bilaga VI fogats dels fyra förordningar om ändring i förordningarna 1408/71 och

574/72, dels tre beslut och en rekommendation av den till EG-kommissionen knutna

Administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare.

Ändringarna har skett genom tre förordningar (EEG) av rådet den 30 april 1992,

nr 1247/92 (EGT nr L 136, 19.5.1992, s. 1), nr 1248/92 (EGT nr L 136, 19.5.1992,

s. 7) och nr 1249/92 (EGT nr L 136, 19.5.1992, s. 28) samt genom rådets för-

ordning nr 1945/93 av den 30 juni l993 (EGT nr L 181, 23.7.1993, s. 1).

Rättsakterna medför behov av ändring såväl i lagen (1992:1776) om samordning av

systemen för social trygghet när personer flyttar inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES), som i förordningen (1992:1777) om tillämpningen av

nämnda lag. De ändringar som berör lagen 1992:1776 föreläggs riksdagen genom

denna proposition. Beslut om ändringar i förordningen 1992:1777 kommer att

fattas av regeringen i särskild ordning. Föreskrifter med anledning av den ad-

ministrativa kommissionens beslut meddelas av Riksförsäkringsverket.

 Förordningarna (EEG) nr 1247/92, 12448/92 och 1249/92 redovisades översiktligt

för riksdagen redan i propositionen om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(prop. 1991/92:170, del II, Bilaga 4). I förhandlingsarbetet under interimstiden

rörande dessa förordningar liksom förordningen (EEG) nr 1945/93 har

representanter för Riksförsäkringsverket deltagit. Arbets- och referensgrupperna

för hälso- och socialpolitiska frågor i europeiska integrationsarbetet har

hållits löpande informerade om förhandlingsarbetet.

Förordning (EEG) nr 1247/92

Förordning 1408/71 är enligt artikel 4.1 tillämplig på all lagstiftning i de

enskilda medlemsstaternas som gäller följande grenar av social trygghet:

- förmåner vid sjukdom och moderskap,

- förmåner vid invaliditet, även sådana som är avsedda att bevara ellerförbättra

förvärvsförmågan,

- förmåner vid ålderdom,

- förmåner till efterlevande,

- förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar

- dödsfallsersättningar,

- förmåner vid arbetslöshet,

- familjeförmåner.

 Vad som menas med lagstiftning, förmåner och pensioner samt familjeförmåner

har närmare definierats i förordningen. Här kan emellertid framhållas att

beträffande begreppet lagstiftning skall i huvudsak förstås nuvarande eller

kommande lagar och andra författningar på de sakområden som nämnts ovan. I

begreppet förmåner och pensioner ingår alla sådana förmåner om de bekostas av

allmänna medel men även indexhöjningar och tilläggsutbetalningar omfattas om

annat inte föreskrivs. Till familjeförmåner räknas alla vård- och kontantför-

måner som är avsedda att täcka en familjs utgifter enligt lagstiftningen om

sådana förmåner, med undantag för vissa särskilda bidrag vid barns födelse.

 Varje land är enligt artikel 5 skyldigt att i förklaringar som skall offent-

liggöras ange den nationella lagstiftning som skall omfattas av förordningen.

Underlåtenhet att anmäla förmåner enligt en viss lagstiftning medför emellertid

inte nödvändigtvis att förmånerna faller utanför förordningens

tillämpningsområde.

 Förordning 1408/71 är tillämplig på en medlemsstats alla allmänna och särskilda

system för social trygghet, oavsett om de bygger på avgiftsplikt eller inte.

Förordningen gäller i huvudsak för förvärvsarbetande - anställda och

egenföretagare - som är eller har varit omfattade av lagstiftningen i en eller

flera medlemsstater och som är medborgare i en sådan stat, samt för deras

familjemedlemmar och efterlevande.

 Förordningen omfattar i huvudsak förmåner som kan hänföras till den sociala

trygghetens område men gäller inte för insatser för offentlig, social eller

hälsomässig omsorg. Av detta följer emellertid inte att förmåner av sistnämnda

slag faller utanför det EG-rättsliga området. Sådana insatser kan nämligen vara

att hänföra till tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1612/68 om

arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. Enligt denna förordning måste -

såvitt gäller de förmåner som berörs av den - full likabehandling upprätthållas

beträffande alla personer som vistas inom en medlemsstats territorium, oberoende

av medborgarskap. Däremot föreligger enligt förordning 1612/68 inte någon rätt

till export av de med den förordningen avsedda förmånerna.

 Gränsdragningen mellan social trygghet och socialt bistånd och därmed mellan

tillämpningsområdena för förordning 1408/71 och förordning 1612/68 är inte helt

enkel och har också i praktiken gett upphov till problem och till åtskilliga mål

i EG-domstolen. I några fall har domstolen funnit att vissa förmåner enligt

olika länders nationella lagstiftning samtidigt kan rymmas inom både kategorin

social trygghet och kategorin socialt bistånd. I avgörandena har domstolen bl.a.

funnit att reglerna för socialt bistånd syftar till att - oberoende av

anställning eller tillhörighet till försäkring - garantera dem som är i behov

av hjälp en minimistandard. Det för trygghetsförmånerna karakteristiska är att

de utgör lagfästa rättigheter, som utgår på grund av t.ex. anslutning till ett

försäkringssystem och efter klart definierade villkor för rätt till förmånen.

Förmånernas klassificering enligt den nationella lagstiftningen är enligt

domstolen utan betydelse. För att en förmån skall anses vara en del av systemet

för social trygghet måste den dock täcka någon av de risker som anges i den

lagstiftning som omfattas av de uppräknade sakområdena i artikel 4.1. Som

domstolens praxis kommit att utvecklas har bl.a. förmåner av följande slag

hänförts till den sociala trygghetens område:

- förmåner hänförliga till förebyggande hälsovård,

- bidrag för yrkesutbildning till arbetslösa eller sådan personer somriskerar

att bli arbetslösa,

- förmåner, som inte grundas på erlagda avgifter, och som betalas ut på sådana

villkor att de till viss del även får betraktas som tillhörandekategorin socialt

bistånd.

 Förmåner av sistnämnda slag kan betecknas som särskilda icke avgiftsberoende

förmåner.

 Rådet har, mot bakgrund bl.a. av domstolens ställningstagande att hänföra de

särskilda icke avgiftsberoende förmånerna till den sociala trygghetens område

och det förhållandet att förmånerna härigenom kommit att omfattas av

bestämmelserna om export i förordning 1408/71, gjort vissa förändringar i

förordningens regler. Detta har skett genom förordning (EEG) nr 1247/92 (bilaga

12 till lagförslaget).

 Genom den nya förordningen har tillämpningsområdet för förordning 1408/71

specificerats till att avse även sådana särskilda icke avgiftsberoende förmåner

som ligger i gränsområdet mellan social trygghet och socialt bistånd. Ändringen

som gjorts genom ett nytt stycke, 2 a, i artikel 4, omfattar förmåner som ges ut

som tillägg till eller som ersättning för de förmåner som täcks av de uppräknade

sakområdena i artikel 4.1 eller har som uteslutande syfte att vara ett stöd för

handikappade. Enligt en ny artikel 10 a skall förmånerna ges ut uteslutande med

tillämpning av lagstiftningen i bosättningslandet. För detta krävs dock att de

har antecknats i en särskild bilaga, betecknad II a. Av bestämmelser i samma

artikel framgår också att sammanläggning skall ske med bosättningsperioder och

perioder av förvärvsarbete i andra medlemsländer i de fall detta är nödvändigt.

En tilläggsförmån skall enligt bestämmelser i samma artikel också ges ut när

huvudförmånen har beviljats enligt ett annat medlemslands lagstiftning.

 De vidtagna ändringarna medför således att de allmänna reglerna i förordning

1408/71 om exportabilitet inte gäller i de fall lagstiftningen i ett land inte

medger export av en viss förmån till ett annat land, detta under förutsättning

att förmånen har tagits upp på förteckningen i bilaga II a.

 Ändringen av förordning 1408/71 innehåller också ett klargörande av vad som

skall innefattas i begreppet familjemedlem. Genom ett tillägg i artikel 1 f

betecknat f ii, föreskrivs att med detta begrepp skall, i vart fall, alltid

avses den anställdes eller egenföretagarens make och dennes minderåriga eller av

honom beroende barn.

 Konsekvenser för svensk del

Genom den nya bestämmelsen i artikel 4.2a i förordning 1408/71 kommer för

svenskt vidkommande de särskilda folkpensionsförmånerna, vårdbidrag och

handikappersättning som inte utgör tillägg till pension enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring samt kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392,

omtryckt 1976:1014) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till

folkpension att föras in under förordningens tillämpningsområde, eftersom dessa

förmåner får anses vara sådana särskilda icke avgiftsberoende förmåner som avses

med ändringen.

 Enligt 5 kap 2 § lagen om allmän försäkring gäller att en försäkrad som är

bosatt i Sverige har rätt till vårdbidrag och handikappersättning som inte utgör

tillägg till pension. Någon export av förmånerna har således inte varit avsedd

och för att även fortsättningsvis kunna begränsa dem till personer bosatta i

Sverige har förmånerna tagits upp i den särskilda förteckningen i bilaga IIa.

Det kan framhållas att handikappersättning som betalas ut som ett tillägg till

en pension inte påverkas av de nya bestämmelserna utan där gäller samma regler

som för huvudförmånen och bestämmelserna i förordning 1408/71 är tillämpliga

utan inskränkningar.

 Kommunalt bostadstillägg ges ut till den som är folkbokförd i en svensk kommun

och som därtill uppbär folkpension i form av ålderspension, förtidspension,

omställningspension eller särskild efterlevandepension. Även för denna förmån

gäller således att den varit avsedd att betalas ut endast vid bosättning i

Sverige. Det har därför varit nödvändigt att ta upp kommunalt bostadstillägg på

förteckningen i den nya bilagan. Eftersom kommunalt bostadstillägg ges ut som

ett tillägg till en huvudförmån blir det enligt den nya artikel 10a.3 dock

möjligt att med stöd av de nya reglerna uppbära kommunalt bostadstillägg även

för den som inte har en svensk folkpension som huvudförmån.

Förordning (EEG) nr 1248/92

Genom rådets förordning (EEG) nr 1248/92 ( bilaga 13 till lagförslaget) ges

avdelning III, kapitlen 2 och 3 i förordning 1408/71 en ny lydelse.Kapitlen

innehåller regler om pensioner vid invaliditet, ålderdom och dödsfall.

 De nya reglerna skall ses mot bakgrund av ett antal avgöranden i EG-domstolen

där reglernas hittillsvarande lydelse fått följder vid pensionsberäkningen, som

inte varit godtagbara. En bärande princip i förordning 1408/71 är att

pensionsrätt som tjänats in i flera medlemsländer skall beaktas när

pensionsbeslutet fattas. Förordningen innehåller därför bestämmelser som ger den

enskilde rätt att lägga samman försäkringsperioder som intjänats i skilda länder

om så behövs för att pensionsrätt överhuvudtaget skall uppkomma (den s.k.

sammanläggningsprincipen). Vidare skall varje land beräkna ett s.k. teoretiskt

belopp med beaktande av samtliga försäkringsperioder som fullgjorts i de olika

länderna. Detta belopp skall fördelas proportionellt mellan de berörda länderna,

som härefter har att ge ut en pension i förhållande till sin del av helheten

(den s.k. pro rata temporis principen).

 I en del fall har det kunnat förekomma att det totala pensionsbeloppet från

flera länder blivit högre än det belopp som skulle ha utgivits av en medlemsstat

om den enskilde i stället varit omfattad av det landets lagstiftning under hela

den tid som lagts till grund för pensionsberäkningen. Den enskildes pension

sattes därför ned med stöd av bestämmelserna i artikel 46.3. Artikeln medgav att

pensionsbeloppet sattes ned proportionellt och begränsades till det

pensionsbelopp som skulle ha betalats ut om hela försäkringstiden fullgjorts i

endast ett av de medlemsländer där den förvärvsarbetande varit försäkrad. En

gräns sattes alltså för den totala pensionen vid det teoretiska beloppet i den

av medlemsstaterna där det teoretiska beloppet blev högst. Bestämmelsen har

emellertid av EG-domstolen förklarats strida mot artikel 51 i Romfördraget då

den inskränker de rättigheter som tillkommer en förvärvsarbetande som uttnyttjar

sig av möjligheten av att bo och arbeta i ett annat land. Domstolen har i dessa

avgöranden ifrågasatt rådets kompetens att ställa upp sådana nedsättningsregler.

Domstolen har däremot inte riktat någon kritik mot själva principen om samord-

ning mellan flera pensioner i fall då överkompensation kan sägas uppkomma eller

mot bestämmelsen i artikel 12 som avser att förhindra obefogade dubbel-

utbetalningar. Domstolen har i stället menat att det är en fråga för den

nationella lagstiftningen att reglera samordningen och att förordning 1408/71

bör begränsas till att ange gränserna för tillämpningen av sådana nationella

samordningsregler. I avsaknad av nationella regler om samordning med pension

från annat land finns enligt domstolen inga förutsättningar för nedsättning av

en pension som beräknats enligt en stats interna lagregler eller på grundval av

denna förordning.

 Genom ändringarna i förordning 1408/71 har EG-domstolens ovan redovisade

praxis beaktats bl.a. genom att de kritiserade bestämmelserna i artikel 46.3

upphävts. Regler har införts som ger medlemsstaterna rätt att - under vissa

förutsättningar - tillämpa nationella samordningsregler som medger minskning av

förmåner på grund av att förmåner utges enligt en annan medlemsstats

lagstiftning.

 Således har i artikel 46 upptagits nya bestämmelser om i vilken utsträckning

nationella regler om sammanträffande av förmåner får tillämpas. Enligt artikeln

gäller som huvudregel att, om en person uppfyller villkoren för rätt till

pension från ett land utan att försäkrings- eller bosättningtider i flera länder

behöver läggas samman, en beräkning skall göras av dels en pension beräknad

uteslutande enligt den nationella lagstiftningen, dels en prorata-beräknad

pension enligt bestämmelserna i kapitel 3. Pensionstagaren skall sedan erhålla

den högsta av dessa pensioner.

Om emellertid beräkningarna av pensionsbelopp uteslutande enligt nationell

lagstiftning och av prorata-beräknad pension leder till ett identiskt resultat

eller om prorata-pensionen blir lägre, kan en medlemsstat avstå från att företa

en prorata-beräkning med tillämpning av förordningens regler. Anteckning om

dessa fall görs i bilaga 4 C. Att avstå från en prorata-beräkning är emellertid

möjligt endast under förutsättning att den ifrågavarande medlemsstatens

lagstiftning inte innehåller några regler om reducering av pensioner med hänsyn

till samtidigt utgående förmåner av samma slag eller förmåner av annat slag.

 I de allmänna bestämmelser som finns i artikel 46 a om minskning, innehållande

eller indragning av förmåner som utges på grund av invaliditet, ålderdom och

dödsfall, när förmånerna sammanträffar med förmåner av samma slag, eller med

förmåner av annat slag ges en förklaring till vad som avses med de olika

förmånsslagen. Enligt den definition som finns i artikelns första stycke avses

med ett sådant sammanträffande, förmåner som beräknats eller givits ut på

grundval av försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts av en

och samma person. Detta anses exempelvis vara fallet när förmåner enligt regler

liknande dem som finns inom det svenska ATP-systemet för beräkning av pension

vid invaliditet och dödsfall samordnas med varandra eller när pension beräknad

enligt ATP-modellen samordnas med en pension som beräknats enligt en modell för

fastställande av invalidpension med beräkning av förmånernas storlek utan hänsyn

till försäkrings- eller bosättningstid. Med förmåner av annat slag avses enligt

artikelns andra stycke andra förmåner än sådana som faller in under definitionen

i första stycket.

 I artikel 46 a, tredje stycket, a-d regleras närmare under vilka

förutsättningar en samordning med stöd av nationella bestämmelser får ske.

 I artikel 46 b finns särskilda bestämmelser som rör sammanträffande av

förmåner av samma slag. I artikel 46b, första stycket, föreskrivs att en

nationell regel om minskning m.m. inte får tillämpas på en förmån som beräknats

i enlighet med den metod som används för sammanläggning och fördelning prorata.

En sådan regel kan däremot enligt andra stycket tillämpas på en nationellt

beräknad pensionsförmån under förutsättning att det antingen är fråga om en

förmån som utges oberoende av de fullgjorda försäkrings- eller

bosättningsperiodernas längd, eller att det är fråga om en förmån som beräknats

med beaktande av en fiktiv period, dvs. efter en modell för framåträkning.

Vidare är minskning m.m. av en nationell pension tillåten i situationer då en

pension vars storlek grundats på gottskriven framtida försäkringstid

sammanträffar med en pension från ett annat land som också beräknats på grundval

av en gottskriven framtida försäkringstid. Med avseende på förmåner av

sistnämnda slag har medlemsländerna givits en möjlighet att träffa bilaterala

eller multilaterala avtal för att förhindra att en och samma gottskriven

försäkringsperiod tas i beaktande i flera länder samtidigt. Förmåner och

överenskommelser enligt andra stycket skall förtecknas i bilaga 4 D.

 I artikel 46 c ges särskilda samordningsregler när förmåner av samma slag

sammanträffar med förmåner av annat slag eller med annan inkomst. I första

stycket föreskrivs beträffande nationella pensioner att, om utbetalningen av

förmåner av annat slag eller av annan inkomst medför samtidig minskning av två

eller flera nationella pensioner, det belopp som inte skall utges skall delas

med det antal pensioner som är föremål för minskningen. I andra stycket har

intagits en regel som gäller när en förmån beräknad efter metoden om

sammanläggning och fördelning prorata sammanträffar med förmåner av annat slag

eller annan inkomst som utges från andra medlemsstater. Sistnämnda förmåner

skall därvid tas i beaktande vid minskningen m.m. endast till den del som

motsvarar den andel med vilken pensionen har prorata-beräknats. Tredje stycket

ger regler för det fall att förmåner av annat slag eller annan inkomst

föranleder minskning, innehållande eller indragning av såväl en nationellt

beräknad förmån som av en förmån beräknad efter sammanläggning och fördelning

prorata. I fjärde stycket finns regler av innebörd att, om ett medlemslands

lagstiftning upptar bestämmelser att förmåner av ett annat slag eller annan

inkomst skall beaktas bara med en viss andel vid tillämpningen av regler mot

sammanträffande och denna andel motsvarar förhållandet mellan å ena sidan

försäkringstiden i det landet och å andra sidan den totala försäkringstiden i

alla medlemsländer, de ovan beskrivna reglerna inte behöver tillämpas. I femte

stycket föreskrivs att bestämmelserna i artikeln gäller i tillämpliga delar

också för det fall att den nationella lagstiftningen innehåller regler som

innebär att pension inte kan beviljas den som erhåller en förmån av ett annat

slag eller annan inkomst.

 Genom ändringar i kapitel 2, som innehåller regler om invaliditet, kommer

bl.a. bestämmelserna i kapitel 3 om sammanträffande av förmåner av olika slag,

att bli tillämpliga på invalidpension som beviljats enligt kapitel 2.

Konsekvenser för svensk del

De ändringar i förordning 1408/71 som redovisats ovan kommer för svensk del i

huvudsak att innebära följande. Bestämmelserna i artikel 46 medför att den

allmänna försäkringskassan som behörig institution i Sverige kan avstå från att

göra en prorata-beräkning i de fall en pensionsförmån kan beviljas utan att

försäkrings- eller bosättningsperioder i ett annat land behöver beaktas. Det rör

sig således om fall där den pensionsberättigade uppfyller de svenska

bestämmelsernas krav på minst tre års bosättning i Sverige eller tre år med

pensionspoäng enligt den svenska lagstiftningen. Även år som jämställs med år

för vilka pensionspoäng har tillgodoräknats samt år med s.k. antagandepoäng

skall således räknas som år med pensionspoäng. Omständigheterna får emellertid

inte vara sådana att den svenska pensionsförmånen, t.ex. ett pensionstillskott

som den pensionsberättigade har rätt till skall minskas med tillämpning av

bestämmelserna i förordningen (1979:131) om beräkning av folkpension i vissa

fall eller såvitt gäller särskild efterlevandepension att en sådan förmån skall

reduceras med stöd av 8 kap. 12 § lagen om allmän försäkring. Vidare föreskrivs

i artikel 46 att varje medlemsland i bilaga 4 C skall ange de fall då en

prorata-beräkning inte behöver göras. För svenskt vidkommande har därför i

bilagan angetts att detta kan underlåtas när en ansökan gäller folk- och

tilläggspension i form av ålderspension. I praktiken kommer detta också att

gälla för ansökningar om förtids- eller efterlevandepension när förmånerna

beviljas på samma grunder.

 Genom de nya bestämmelserna i artikel 46 b 1 begränsas möjligheten att

reducera en pensionsförmån med stöd av sådana nationella reduceringsregler som

nu nämnts. Försäkringskassan får således inte använda sig av en utländsk

pensionsförmån som prorata-beräknats för att minska en svensk pensionsförmån.

Enligt artikel 46 b 1 får reduceringsreglerna emellertid användas för att minska

en svensk pensionsförmån om den sammanträffar med en utländsk pensionsförmån som

utges oberoende av försäkringsperiodernas längd eller är beräknad på grundval av

en fiktiv period, dvs. är antagandeberäknad. Pensionsförmåner av detta slag

skall anges i bilaga 4 D. För svenskt vidkommande har, såvitt avser förmåner som

ges ut oberoende av försäkrings- eller bosättningsperiodernas längd, angetts det

fall att folkpension skall ges ut med fullt belopp enligt de regler som gällde

före den 1 januari l993 eller med stöd av övergångsbestämmelser till dessa

regler, och med avseende på antagandeberäknade förmåner det fall att förtids-

eller efterlevandepension skall ges ut på grundval av s.k. antagandeberäkning

eller då ålderspension skall ersätta en tidigare beviljad pensionsförmån som

antagandeberäknats.

 Bestämmelserna i artikel 46 b 2 kan således komma att medföra att

pensionstillskott som ges ut till en svensk förtidspension reduceras, t.ex. som

en följd av att den pensionsberättigade samtidigt uppbär en nederländsk

förtidspension, eftersom en sådan utländsk pension är beräknad oberoende av

försäkringsperiodernas längd (se den till förordning 1248/92 fogade nya bilagan

4 D 1). Är det fråga om en pensionsförmån som har antagandeberäknats kan

minskning av förmånen endast ske om den utländska pensionen också är beräknad på

motsvarande sätt. En svensk antagandeberäknad förtidspension kan således minskas

med hänsyn tagen till t.ex. en tysk förtidspension, om den tyska pensionen också

är grundad på en gottskriven framtida försäkringsperiod (se den till förordning

1248/92 fogade nya bilagan 4 D 2).

 Med avseende på antagandeberäknade pensionsförmåner medger artikel 46 b att

länderna träffar överenskommelser för att förhindra att en och samma gottskrivna

försäkringsperiod beaktas i flera länder samtidigt. I den nordiska konventionen

om social trygghet finns regler för hur antagandeberäkningen skall göras i de

fall den pensionsberättigade uppfyller villkoren för rätt till en

antagandeberäknad pension i två eller flera av de nordiska länderna. Den

nordiska konventionen har angetts i bilaga 4 D.3.

Förordningarna (EEG) nr 1249/92 och nr 1945/93

Förordningarna (EEG) nr l249/92 och nr 1945/93 (bilaga 14 och 15 till

lagförslaget) innehåller ett flertal ändringar av såväl förordning 1408/71 som

tillämpningsförordningen 574/72. Av intresse här är emellertid främst de

ändringar som rör situationer då familjeförmåner eller familjebidrag ges ut från

flera länder samtidigt.

 I förordning 1408/71 finns bestämmelser i kapitel 7 om familjeförmåner till

förvärvsarbetande och arbetslösa och i kapitel 8 om familjebidrag till pen-

sionärers barn och sådana barn som mist en eller båda föräldrarna. Förordningen

skiljer mellan familjeförmåner, som är alla de vård- och kontantförmåner som ges

ut för att kompensera en familj för de kostnader som uppkommer för barn, och

familjebidrag som ges ut enbart på grundval av antalet barn och barnens ålder.

 Genom bestämmelserna i förordning 1408/71 ges rätten till familjeförmåner till

den förälder som är förvärvsarbetande och det är det land där föräldern är

verksam som ansvarar för att förmånerna ges ut. För arbetslösa gäller att

familjeförmåner ges ut av det land som svarar för arbetslöshetsförmånerna, dvs.

som regel det senaste sysselsättningslandet. Är båda föräldrarna

förvärvsverksamma men i skilda länder ges förmåner ut enligt lagstiftningen i

det land där barnen är bosatta. En förutsättning härför är emellertid att någon

av föräldrarna arbetar i detta land. Förmånerna från det andra landet hålls

därvid inne till så stor del som svarar mot vad som ges ut från

bosättningslandet. Den överskjutande delen skall dock alltid betalas ut.

 Situationen kompliceras emellertid av att en icke förvärvsarbetande förälder

kan få en självständig rätt till familjeförmåner enligt nationella regler i det

land där denne är bosatt. De nya reglerna i förordning 1249/92 tar sikte på

denna situation och avser att förhindra obefogade dubbelutbetalningar samt att

fördela ansvaret för familjeförmåner mellan berörda länder.

 Det kan finnas skäl att framhålla att i en situation där en enskild person

blir berättigad till förmåner från flera länder samtidigt gäller som ledande

princip inom EG-rätten att denne alltid skall kunna räkna med att få uppbära det

högsta belopp som kan ges ut enligt lagstiftningen i något av de berörda

länderna. En tillämpning av bestämmelserna i förordning 1408/71 får inte medföra

att en förmån ges ut med ett lägre belopp än som skulle varit fallet om enbart

nationella regler hade tillämpats.

 I förordning 1408/71 finns bestämmelser i artikel 12 som avser att förhindra

obefogade dubbelutbetalningar och som också medger att motsvarande regler i ett

lands nationella lagstiftning får tillämpas i de fall förmåner från flera länder

sammanträffar. De nya bestämmelserna har tagits in som tillämpningsföreskrifter

till denna artikel och finns i artikel 10 till förordning 574/72.

 I den nya lydelsen gäller enligt artikel 10 1 a att familjeförmåner eller

familjebidrag som ges ut i ett medlemsland med stöd av enbart nationella

bestämmelser utan krav på försäkring, anställning eller verksamhet som egen

företagare, skall hållas inne om det i ett annat medlemsland ges ut motsvarande

förmåner för samma tid och för samma familjemedlem med stöd antingen enbart av

nationella regler eller av bestämmelser i förordning 1408/71. Förmånerna skall

enligt bestämmelsen inte innehållas helt utan enbart upp till det belopp som

motsvarar vad som utges från det andra landet. Överskjutande belopp skall

således betalas ut.

 Om emellertid förvärvsarbete utförs i det förstnämnda medlemslandet antingen

av den person som har rätt till förmånerna eller av den till vilken de utbetalas

skall enligt artikel 10 1 b i följande gälla. De familjeförmåner som ges ut

till förvärvsarbetande och arbetslösa enligt nationella regler eller med stöd av

bestämmelser i förordning 1408/71 i ett annat medlemsland skall hållas inne och

motsvarande förmåner i stället ges ut av den medlemsstat där familjemedlemmen är

bosatt. Förmånerna skall emellertid inte hållas inne helt utan enbart upp till

det belopp som ges ut enligt lagstiftningen i det land där familjemedlemmen är

bosatt. Även i detta fall skall alltså ett tillägg utges om förmånerna är olika

stora i de medlemssstater som kan komma i fråga för utbetalning av förmåner.

 Om det är fråga om familjebidrag som betalas ut för pensionärers barn och för

barn som har mist en eller båda föräldrarna gäller med avseende på den situation

som angivits i föregående stycke, att sådana familjeförmåner och familjebidrag

vartill rätt föreligger enligt den andra medlemsstatens lagstiftning antingen

enbart enligt nationella regler eller med stöd av förordning 1408/71, skall

hållas inne. Den enskilde skall i stället ha rätt till de familjeförmåner eller

familjebidrag som ges ut i det land där barnen är bosatta och på detta lands

bekostnad. I förekommande fall skall även andra förmåner ges ut men kostnaden

för sådana förmåner skall då bäras av den stat som är behörig enligt tillämpliga

artiklar i kapitel 8 (art. 10.1b ii).

 Genom en senare ändring, förordning 1945/93, har till artikel 10 i förordning

574/72 fogats en tredje punkt, 10.3, av följande innebörd. Ändringen tar sikte

på den situationen att familjeförmåner kan ges ut enligt lagstiftningen i två

olika länder på grund av att föräldrarna förvärvsarbetar i olika länder och

således skall omfattas av olika länders lagstiftning men barnen inte är bosatta

i något av dessa länder utan i ett tredje medlemsland. T. ex. kan mannen arbeta

i Tyskland, hans maka i Nederländerna och familjen vara bosatt i Belgien. I den

nya artikel 10.3 anges att, om rätt till familjeförmåner för samma period och

familjemedlem föreligger från två medlemsstater enligt förordning 1408/71, den

behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning ger den högsta

förmånen skall utge hela förmånen. Den medlemsstat som har gett ut förmånen har

rätt till ersättning från den andra medlemsstaten med halva den summa som

utgetts. Den andra medlemsstaten är dock inte skyldig att ersätta ett högre

belopp än vad som ges ut som familjeförmåner enligt det landets lagstiftning.

 En särskild fråga gäller hur ansvaret för utgivandet av familjeförmåner skall

fördelas mellan två stater i de fall en person, antingen till följd av korta

perioder av förvärvsverksamhet i skilda länder eller till följd av att han byter

land där han är förvärvsverksam, blir berättigad till familjeförmåner mellan två

tidpunkter för utbetalning av sådana förmåner. Enligt artikel 10a i förordning

574/72 skall i en sådan situation de familjeförmåner som en person kan göra

anspråk på i var och en av dessa stater motsvara antalet dagliga förmåner som

utbetalas enligt den berörda lagstiftningen. Om lagstiftningen, som den svenska,

inte innehåller någon bestämmelse om utbetalning av dagliga förmåner, skall

familjeförmånerna ändå omräknas till ett dagligt belopp. För det fall att en

institution har betalat ut familjeförmåner under en period då förmåner skulle ha

betalats av en annan institution, skall avräkning ske mellan institutionerna.

Den enskilde blir således inte återbetalningssskyldig.Staterna kan också med

stöd av nämnda artikel träffa en överenskommelse om att ansvaret för betalning

av familjeförmåner inte skall övergå till det enligt huvudregeln ansvariga

landet förrän vid nästkommande månads- eller kalenderskifte. En sådan

överenskommelse skall antecknas i bilaga 8 till förordning 574/72. De

överenskommelser som gäller för svenskt vidkommande framgår av Gemensamma

EES-kommitténs beslut nr 7/94. I förhållande till de länder med vilka sådana

överenskommelser finns innebär dessa att en återgång skett till svenska regler,

dvs. att förmånerna kommer att ges ut månadsvis.

Konsekvenser för svensk del

För svensk del är det i huvudsak barnbidrag enligt lagen (1947:529, omtryckt

1973:449) om allmänna barnbidrag samt förlängt barnbidrag enligt lagen

(1986:378) om förlängt barnbidrag som kommer att beröras av de ovan redovisade

ändringarna i tillämpningsförordningen. Men även bostadsbidrag till barnfamiljer

enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag torde vara att hänföra till kategorin

familjeförmåner. För detta bidrag gäller emellertid att det endast är den del

av bidraget som lämnas som särskilt bidrag som kan anses vara en familjeförmån.

 Vid en tillämpning av förordning 1408/71 skall de svenska förmånerna ges ut

till den som är förvärvsarbetande i Sverige. Medborgarskapet saknar därvid

betydelse och det har inte heller någon betydelse hur länge personen vistats i

Sverige. Enligt den s.k. likabehandlingsprincipen får någon särbehandling av

medborgare i ett annat medlemsland inte förekomma. Det krav om minst sex

månaders vistelse i Sverige som gäller för att utländska medborgare skall få

rätt till barnbidrag kan således inte längre upprätthållas mot personer som är

medborgare i ett annat EES-land. Enligt huvudregeln skall också den svenske

medborgare som är bosatt i Sverige men förvärvsarbetar i ett annat EES-land få

sina familjeförmåner från detta land. Det bör emellertid framhållas att för ett

barn som är bosatt i Sverige kommer det alltid att utges familjeförmåner med

belopp som motsvarar ett svenskt barnbidrag. Detta eftersom Sverige kommer att

bli skyldigt att utge ett tilläggsbelopp i de fall då den utländska

familjeförmånen är lägre än det svenska barnbidraget. De nya reglerna innebär

således inte någon skillnad mot vad som redan gäller.

 För svenskt vidkommande skulle följande exempel på en tillämpning av reglerna

om familjeförmåner kunna förekomma. En kvinna som är nederländsk medborgare är

med sitt barn bosatt i Sverige utan att vara förvärvsarbetande. Bosättningen ger

henne enligt våra nationella bestämmelser rätt till svenskt barnbidrag och

sådant bidrag betalas också ut till henne. Bestämmelsen om minst sex månaders

vistelse kan som ovan framhållits inte upprätthållas gentemot EES-medborgare

till följd av reglerna om likabehandling. Om kvinnans make är förvärvsverksam i

Nederländerna, och han med stöd av bestämmelserna i förordning 1408/71 är

berättigad till familjeförmåner enligt lagstiftningen i arbetslandet, skall det

svenska barnbidraget hållas inne till så stor del som svarar mot vad som ges ut

i familjebidrag enligt den nederländska lagstiftningen (artikel 10 1 a). Om det

visar sig att kvinnan i vårt exempel är förvärvsverksam i Sverige ändras

förhållandena såtillvida att det nu är den nederländska familjeförmånen som

skall hållas inne. Den skall emellertid inte hållas inne helt utan enbart till

så stor del som svarar mot vad som ges ut i svenskt barnbidrag (art. 10 1 b i).

Ändras exemplet på så sätt att kvinnan förvärvsarbetar i Sverige men är bosatt

med barnet i Danmark och familjeförmåner således med stöd av bestämmelserna i

förordning 1408/71 skall ges ut enligt lagstiftningen i såväl Sverige som

Nederländerna skall det land som ger ut den högsta familjeförmånen svara för

hela förmånen. Om vi antar att detta är Nederländerna, svarar detta land för

hela familjeförmånen men har istället rätt att från Sverige återfå hälften av de

familjeförmåner som har betalats ut. Sverige är dock inte skyldigt att ersätta

Nederländerna med högre belopp än vad som ges ut i familjeförmåner enligt svensk

lagstiftning (artikel 10.3). Det anförda gäller i motsvarande mån också för

familjebidrag.

Bestämmelser om ikraftträdandet

Ändringarna i lagen (1992:1776) om samordning av systemen för social trygghet

när personer flyttar inom Europeiska samarbetsområdet (EES) föreslås träda i

kraft den dag regeringen bestämmer. De skall emellertid tillämpas retroaktivt

fr.o.m. den l januari l994, dvs. samma dag som EES-avtalet trädde i kraft.

Skälet för detta är följande. Genom de nya förordningarna har en anpassning

skett av EG:s regelverk till domstolens praxis som den kommit till uttryck under

en längre tid. Förordningarna medför således inte någon ändring i sak av de

regler som berörs. Även utan den kodifiering som nu skett skulle Sverige till

följd av åtagandena i EES-avtalet ha varit tvunget att följa den praxis som

utbildats inom EG. Något hinder kan därför inte anses föreligga mot att ge

förordningarna retroaktiv tillämplighet. I Gemensamma EES-kommitténs beslut an-

ges att de skall tillämpas från och med den 1 januari l994, dvs. dagen för

EES-avtalets ikraftträdande. Enligt ett gemensamt uttalande av de avtalsslutande

parterna föreligger inget hinder för Finland, Island, Norge och Sverige att

tillämpa de äldre bestämmelserna, om dessa är mer gynnsamma för berörda enskilda

till dess Gemensamma EES-kommitténs beslut träder i kraft. Äldre bestämmelser

skall därför tillämpas för tiden före lagändringarnas ikraftträdande i de fall

detta kan medföra ett förmånligare resultat för den enskilde.

6.3 Läkemedel (Bilaga II)

 Regeringens bedömning: De nytillkomna

 rättsakterna på läkemedelsområdet har redan

 föranlett regeringen att föreslå vissa ändringar i

 läkemedelslagen. Vad gäller det nytillkomna

 direktivet om marknadsföring av läkemedel övervägs

 för närvarande inom regeringskansliet i vad mån

 lagstiftningsåtgärder krävs. I övrigt harmoniserar

 den svenska läkemedelslagstiftningen med innehål-

 let även i de nytillkomna rättsakterna och kan

 genom myndighetsföreskrifter helt införlivas med

 svensk rätt.

 Skälen för regeringens bedömning: Sedan EES-avtalet slöts har ett antal

direktiv på läkemedelsområdet tillkommit. Nio av dessa ingår i det nu aktuella

tilläggsavtalet. Dessutom har tillkommit två direktiv som rör kontrollen av

kemiska ämnen som kan användas vid olaglig narkotikatillverkning.

 Genom läkemedelslagen (1992:859), och lagen (1992:860) om kontroll av

narkotika vilka trädde i kraft den 1 juli 1993, har transformeringen på lagnivå

av reglerna i EG:s direktiv rörande läkemedel och ämnen som kan användas vid

olaglig tillverkning av narkotika i huvudsak genomförts, även såvitt gäller de

nytillkomna rättsakterna.

 Enligt det nytillkomna direktivet rörande marknadsföring av läkemedel,

92/28/EEG, krävs dock att medlemsländerna förbjuder viss läkemedelsreklam.

Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om förbud mot reklam för receptbelagda

läkemedel och läkemedel för vilka kostnadsersättning kan lämnas till

allmänheten. Vidare föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att lämpliga

och effektiva metoder finns för kontroll av marknadsföringen av läkemedel. Detta

kan enligt direktivet ske genom förhandskontroll. Den svenska

läkemedelsbranschens egna överenskommelser innehåller i sak motsvarande

bestämmelser. Inom regeringskansliet övervägs för närvarande i vad mån

direktivet påkallar lagstiftningsåtgärder. Lagbestämmelser om förbud mot reklam

för läkemedel förutsätter en ändring i tryckfrihetsförordningen. I prop.

1993/94:114 om grundlagsändringar inför ett svenskt medlemskap i Europeiska

unionen har regeringen bl.a. föreslagit att det skall vara möjligt att i lag

föreskriva undantag från tryckfrihetsförordningens regler när det gäller förbud

mot kommersiell annons som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt

förpliktelse som följer av anslutning till Europeiska gemenskaperna.

Tryckfrihetsförordningen förbjuder förhandskontroll och någon ändring i det

avseendet är inte aktuell. Direktivets krav på marknadsföringskontroll behöver

dock inte ske genom förhandskontroll utan kan lösas på annat sätt. Den svenska

marknadsföringslagen får anses uppfylla de krav på kontroll som ställs i

direktivet.

 I de nytillkomna direktiven 92/73/EEG och 92/74/EEG vilka gäller homeopatiska

medel för människor respektive djur, har avgränsningen av tillämpningsområdet

för de särskilda reglerna rörande sådana medel gjorts på ett något annorlunda

sätt än i läkemedelslagen. För att anpassa läkemedelslagen till direktivets

regler har en ändring gjorts i 2 § läkemedelslagen (SFS 1994:83 prop. 1993/94:92

bet. 1993/94:So U15, rskr. 1993/94:138).

 I övrigt kan innehållet i de nytillkomna rättsakterna, bl.a. de som rör

kontrollen av ämnen som kan användas vid olaglig tillverkning av narkotika,

införlivas med svensk rätt genom föreskrifter av Läkemedelsverket.

 De nytillkomna direktiven innehåller i huvudsak följande:

91/412/EEG

Direktivet behandlar fastställande av principer och riktlinjer för god

tillverkningssed avseende veterinärmedicinska läkemedel.

91/507/EEG

I direktivet ändras bilagan till direktivet 75/318/EEG om analytiska,

toxikologiska och kliniska normer och försöksplaner vid prövningen av

humanläkemedel.

92/18/EEG

I direktivet ändras bilagan till direktivet 81/852/EEG om analytiska,

toxikologiska och kliniska normer och försöksplaner vid prövningen av

veterinärmedicinska läkemedel.

92/25/EEG

Direktivet innehåller bestämmelser om partihandel med humanläkemedel.

92/26/EEG

I direktivet finns regler om villkoren för att lämna ut humanläkemedel till

allmänheten.

92/27/EEG

Direktivet innehåller regler om märkning och bipacksedlar vad gäller

humanläkemedel.

92/28/EEG

Direktivet reglerar marknadsföringen av humanläkemedel både i förhållande till

sjukvårdspersonal och till allmänheten.

92/73/EEG

I direktivet utökas tillämpningsområdet för direktiven 65/65/EEG och 75/319/EEG

genom fastställande av ytterligare bestämmelser om homeopatiska humanläkemedel.

92/74/EEG

Direktivet utgör en motsvarighet till direktivet 92/73/EEG när det gäller

hoemopatiska läkemedel för djur.

92/109/EEG

Direktivet innehåller vissa bestämmelser om tillverkning och utsläppande på

marknaden av vissa ämnen som används vid illegal tillverkning av narkotika och

psykotropa ämnen.

93/46/EEG

Direktivet innehåller vissa ändringar i bilagorna till direktivet 92/109/EEG i

vilka anges de ämnen som omfattas av bestämmelserna m.m.

6.4 Ömsesidigt erkännande av kompetensbevis för

verksamhet inom hälso- och sjukvården m.m. (Bilaga VII)

 Regeringens bedömning: Ett nytt rådsdirektiv

 rörande läkare som har ersatt tre direktiv som

 ingår i det ursprungliga EES-avtalet bör inte

 föranleda någon ny svensk lagstiftning.

 Skälen för regeringens bedömning: Rådet har antagit ett nytt direktiv som rör

den fria rörligheten för läkare m.m., rådets direktiv 93/16 av den 5 april 1993

om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras

utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis (EGT nr L 165, 7.7.1993, s.

1). Det nya läkardirektivet ersätter tre äldre direktiv med därefter gjorda

ändringar utan att det materiella innehållet ändrats. Dessa tidigare direktiv

(rådsdirektiven 75/362/EEG, 75/363/EEG och 86/457/EEG) ingår i det ursprungliga

EES-avtalet och har föranlett ändringar i bl.a. lagen (1984:542) om behörighet

att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (prop. 1992/93:83, bet.

1992/93:SoU8, rskr. 1992/93:87, SFS 1992:1562). Någon ytterligare lagstiftning

eller annan transformering av det nya direktivet rörande läkare krävs inte.

6.5 Tobak (Bilaga II)

 Regeringens bedömning: Ändringarna i bilaga II

 vad avser tobak kräver lagstiftningsåtgärder för

 att förhindra export av rökfri tobak. Regeringen

 avser att återkomma i den frågan. I övrigt kan

 ändringarna införlivas genom ändrade

 myndighetsföreskrifter.

 Skälen för regeringens bedömning: Rådet antog 1989 ett direktiv (89/622/EEG)

rörande märkning av tobaksprodukter, som innehåller såväl bestämmelser om

innehållsdeklaration som krav på varningstexter. Direktivet upptogs i

EES-avtalets bilaga II. År 1992 antog rådet en ändring av detta direktiv, rådets

direktiv 92/41/EEG av den 15 maj 1992 om ändring i direktivet 89/622/EEG om

tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om märkning av

tobaksvaror. Direktivet innehåller regler om att medlemsstaterna skall förbjuda

försäljning av vissa typer av rökfri tobak (tobak för användning i munnen) som

definieras i artikel 2.4 i direktivet, främst vissa slag av snus. Med tobak för

användning i munnen menas här alla typer av rökfria produkter - utom de som är

avsedda att rökas eller tuggas - helt eller delvis framställda av tobak i

pulver- eller partikelform eller en kombination av dessa former. Särskilt avses

varor i portionspåsar eller porösa påsar, eller i en form som påminner om ett

livsmedel. Vidare innehåller direktivet vissa ändringar beträffande

varningstexter. Direktivet har nu fogats till EES-avtalets bilaga II. Sverige,

liksom Island och Norge, har dock undantagits från det nämnda förbudet att

saluföra rökfri tobak. Undantaget gäller dock inte snus i former som påminner om

livsmedel. Det åligger vidare Sverige, Norge och Island att förbjuda export av

sådan rökfri tobak som avses i artikel 2.4 till övriga länder som omfattas av

EES-avtalet.

 Ändringen i bilagan innebär alltså bl.a. att det undantag som Sverige fått

göra från förbudet mot försäljning av sådan rökfri tobak som avses i artikel 2.4

i direktivet inte omfattar snus i former som liknar livsmedelsprodukter. Sådan

försäljning får alltså inte äga rum enligt avtalet. På den svenska marknaden

förekommer inte nu någon sådan försäljning. Enligt 16 § tobakslagen (1993:581)

får regeringen, om det finns särskilda hälsoskäl, föreskriva att vissa slag av

tobaksvaror inte får tillverkas eller föras in till Sverige. Bestämmelsen ger

regeringen möjlighet att ingripa mot nya tobaksvaror bl.a på den grunden att

varan speciellt appellerar till barn och torde kunna tillämpas bl.a om snus

försäljs i "godispåsar". Någon ytterligare reglering kan därför inte anses

nödvändig.

 Regeringen avser att återkomma beträffande åtgärder för att förhindra export

av rökfri tobak.

 Ändringarna vad avser märkningsbestämmelserna medför att de föreskrifter som

Socialstyrelsen meddelar med stöd av bemyndigande kan komma att behöva ändras

för att överensstämma med direktiv 92/41.

6.6 Medicintekniska produkter (Bilaga II)

 Regeringens förslag: Ett nytt direktiv om

 medicintekniska produkter föranleder en ändring i

 lagen om medicintekniska produkter. Med ett

 mindre undantag har det nya direktivet redan

 införlivats genom den nämnda lagen.

 Skälen för regeringens förslag: Lagen (1993:584) om medicintekniska produkter

trädde i kraft den 1 juli 1993. I lagstiftningsärendet konstaterades det bl.a.

att det inom EG fanns två direktiv på området medicintekniska produkter under

behandling (prop. 1992/93:175). Det ena av dessa förslag hade kommit så långt i

behandlingen att det ansågs kunna ligga till grund för den svenska

lagstiftningen trots att förslaget alltså ännu inte var färdigbehandlat.

Förslaget har numera antagits på det sätt som förutsågs när lagen om

medicintekniska produkter antogs. Rådets direktiv 93/42/EEG av den 14 juni 1993

om medicintekniska produkter (EGT Nr L 169, 12.7.1993, s. 1) kräver därför, med

ett mindre undantag, inte någon ytterligare lagstiftning. På en punkt ansågs

dock den svenska lagen om medicintekniska produkter inte kunna ges en utformning

som helt svarade mot det dåvarande direktivförslaget. Det gäller hänskjutandet

till den myndighet som är överordnad ett anmält organ av frågan om inplacering i

produktklass i de fall en tillverkare och ett anmält organ har olika uppfattning

om klassificeringen (prop. 1992/93:175 s. 49). Medlemsstaterna skall tillämpa

bestämmelserna i direktivet 93/42/EEG från och med den 1 januari 1995. Den

ändring i den svenska lagen som nu läggs fram bör träda i kraft vid samma tid-

punkt.

6.7 Kosmetiska och hygieniska produkter (Bilaga II)

 Regeringens bedömning: Innehållet i de

 nytillkomna rättsakterna rörande kosmetiska och

 hygieniska produkter kan transformeras till

 svensk rätt genom föreskrifter av

 Läkemedelsverket.

 Skälen för regeringens bedömning: Sedan EES-avtalet slöts har fem direktiv

rörande kosmetiska och hygieniska produkter tillkommit.

 I Sverige regleras kontrollen av kosmetiska och hygieniska produkter genom

lagen (1985:426) om kemiska produkter och förordningen (1993:1283) om kosmetiska

och hygieniska produkter. Den senare trädde i kraft den 1 januari 1994 och i den

har begreppet kosmetiska och hygieniska produkter avgränsats på samma sätt som i

det nytillkomna direktivet 93/35/EEG. I övrigt kan innehållet i de nytillkomna

rättsakterna införlivas med svensk rätt genom föreskrifter av Läkemedelsverket,

som har ansvaret för den svenska kontrollen på detta område.

 De nytillkomna direktiven innehåller i huvudsak följande:

92/8/EEG, 92/86/EEG och 93/47/EEG

Direktiven innehåller ändringar i bilagorna till det grundläggande direktivet på

kosmetikaområdet, 76/768/EEG. Ändringarna har föranletts av den tekniska

utvecklingen på området.

93/35/EEG

Direktivet innehåller ändringar av direktivet 76/768/EEG, bl.a. vad gäller vissa

definitioner.

93/73/EEG

Direktivet innehåller föreskrifter om metoderna för att göra nödvändiga analyser

av sammansättningen av kosmetiska produkter.

7 Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde

7.1 Inledning

Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde omfattar väg-, järnvägs-, sjö-

och lufttransporter och de infrastrukturfrågor som sammanhänger därmed, post-

och telekommunikationer, trafiksäkerhet samt miljö- och forskningsfrågor och

utvecklingsverksamhet på transportområdet. EES-avtalet berör i olika

utsträckning hela departementets verksamhetsområde.

 Verksamheten inom EG sedan den 1 augusti 1991 har medfört att det blir

aktuellt att införliva ett antal nytillkomna rättsakter som berör bl.a.

Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde. Flertalet av dessa är ändringar

i rättsakter som redan ingår i avtalet. Till följd av bemyndiganden från

riksdagen kan dessa, i den mån det krävs, i allmänhet införlivas genom

regeringsförordningar, se bl.a. lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Bland de nytillkomna

rättsakterna märks bl.a. de som behandlar cabotage, dvs. rätten att utföra

inrikes transporter med transportmedel som är registrerade utomlands. Regler om

sådant marknadstillträde har antagits inom EG för vägtransporter, transporter på

sjöar och floder, sjöfart och luftfart. På luftfartsområdet är dessa

bestämmelser införlivade genom det avtal som föreligger mellan Sverige, Norge

och EEG om civil luftfart. Ett nytt införlivande måste dock ske på grundval av

EES-avtalet. Utöver vad som anförs nedan om de nytillkomna rättsakterna,

hänvisas också till vad som anförts i EES-propositionen 1991/92:170, bil. 5.

7.2 Tekniska föreskrifter, standarder, provning och certifiering (Bilaga II)

De nya rättsakter som skall tillföras bilaga II till avtalet utgörs till största

del av direktiv om fordons beskaffenhet och utrustning, typgodkännande m.m.

eller om ändring av sådana direktiv. Tre direktiv avser teleterminalutrustning.

 Till den del Sverige inte redan uppfyller de krav som föreskrivs kommer

anpassningen till största del att ske genom föreskrifter på myndighetsnivå,

främst av Vägverket. Detta gäller:

- rådets direktiv 92/62/EEG av den 2 juli 1992 om anpassning till den tekniska

utvecklingen av rådets direktiv 70/311/EEG om styrinrättning för motorfordon och

släpvagnar till dessa fordon,

 - kommissionens direktiv 91/422/EEG av den 15 juli 1991 om ändring av direktiv

71/320/EEG om bromsutrustning på vissa kategorier av motorfordon och släpvagnar

till dessa fordon,

- kommissionens direktiv 91/662/EEG av den 6 december 1991 om ändring av

direktiv 74/297/EEG om inredningsdetaljer i motorfordon,

- kommissionens direktiv 90/629/EEG av den 30 oktober 1990 om ändring av

direktiv 76/115/EEG om förankring av bilbälten i motorfordon,

- kommissionens direktiv 91/663/EEG av den 10 december 1991 om ändring av

direktiv 76/756/EEG om montering av belysning och ljussignalanordningar på

motorfordon och släpvagnar till dessa fordon,

- kommissionens direktiv 90/630/EEG av den av den 30 oktober 1990 om ändring av

direktiv 77/649/EEG om siktfält i motorfordon,

- rådets direktiv 91/226/EEG av den 27 mars 1991 om stänkskydd för vissa

motorfordon och släpvagnar till dessa fordon,

- rådets direktiv 92/22/EEG av den 31 mars 1992 om säkerhetsglas och

glasmaterial på motorfordon och släp till dessa,

- rådets direktiv 92/23/EEG av den 31 mars 1992 om däck och däckmontering på

motorfordon och släpvagnar till dessa fordon,

- rådets direktiv 93/91/EEG av den 29 oktober om anpassning av den tekniska

utvecklingen avseende inredingsdetaljer i motorfordon.

 Följande direktiv skall införlivas genom regeringsförordningar:

- rådets direktiv 92/21/EEG av den 31 mars 1992 om vikt och dimensioner för

motorfordon kategori M1,

- rådets direktiv 92/24/EEG av den 31 mars 1992 om hastighetsbegränsare för

vissa kategorier av motorfordon,

- rådets direktiv 92/114/EEG av den 17 december 1992 om utskjutande delar i

fronten på motorfordon,

- rådets direktiv 92/53/EEG av den 18 juni 1992 om ändring till direktiv

70/156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av

motorfordon och släpvagnar till dessa fordon,

- rådets direktiv 92/97/EEG av den 10 november 1992 som är ett tillägg till

rådets direktiv 70/157/EEG av den 6 februari 1970 angående tillåten ljudnivå och

avgaser för motorfordon där man gör vissa skärpningar vad gäller kraven om

ljudnivå.

 Ett av rådet utfärdat ramdirektiv, 92/61/EEG av den 30 juni 1992 om

typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon, skall följas av totalt 24

komponentdirektiv med krav på t.ex. bromsar, ljus, motoreffekt och avgaser.

Ramdirektivet införlivas på förordningsnivå. Komponentdirektiven, dvs. rådets

direktiv 93/14/EEG av den 5 april 1993, 93/29-34/EEG av den 14 juni 1993 och

93/92-94/EEG av den 29 oktober 1993 införlivas genom myndighetsföreskrifter.

 De tre rättsakter som gäller teleterminalutrustning är rådets direktiv

93/97/EEG av den 29 oktober 1993 med tillägg till direktiv 91/263/EEG vad gäller

jordstationsutrustning för satellitkommunikation och kommissionens beslut

94/11/EEG och 94/12/EEG vad gäller krav för anslutning av mobil teleutrustning..

7.3 Teletjänster (Bilaga XI)

Bland de rättsakter som tillkommit på detta område finns rådets beslut

92/264/EEG av den 11 maj 1992 om införande av en enhetlig internationell

accesskod inom gemenskapen för tillgång till telefoni och rådets direktiv

92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillämpning av tillhandahållande av öppna nät

för hyrda förbindelser.

 Båda dessa har beaktats i telelagen (1993:597) som trädde i kraft den 1 juli

1993.

7.4 Transporter (Bilaga XIII)

7.4.1 Inlandstransport

Statligt stöd

Genom rådets förordning (EEG) nr 3578/92 av den 7 december 1992, med ändring av

rådets förordning (EEG) 1107/70 om stöd till transporter på järnväg, väg och

inre vattenvägar, utsträcks med vissa jämkningar, giltigheten för de nuvarande

stödarrangemangen för kombitransporter till slutet av 1995. Förordningen

inkorporeras i svensk rätt genom regeringsförordning.

Förenkling av gränspassage

Rådets förordning (EEG) nr 3356/91 av den 7 november 1991 är en

ändringsförfattning till rådets förordning (EEG) nr 4060/89 av den 21 december

1989 om avskaffande av gränskontroller mellan medlemsstaterna vid transporter på

landsväg och inre vattenvägar inkorporeras genom regeringsförordning.

 Det gäller även rådets förordning (EEG) nr 3912/92 av den 17 december 1992 där

man har utsträckt förordning (EEG) nr 4060/89 till fordon och fartyg

registrerade i tredje land.

 När det gäller upprättande av gemensamma regler för vissa former av kombinerad

transport av gods mellan medlemsstaterna har rådets direktiv 75/130/EEG numera

upphävts genom direktivet 92/106/EEG av den 7 december 1992. Tillämpningsområdet

för reglerna om kombinerade transporter vidgas till transporter som delvis äger

rum över hav. Ytterligare författningsändringar krävs inte.

7.4.2. Vägtransport

Teknisk harmonisering och säkerhet

Rådets direktiv 92/7/EEG av den 10 februari 1992 med ändring i direktiv 85/3/EEG

innehåller bestämmelser om vikt, dimensioner och vissa tekniska egenskaper hos

vissa fordon. I den mån anpassning behöver ske, sker det genom

regeringsförordning.

 På bilprovningsområdet har det genom rådets direktiv 91/328/EEG av den 21 juni

1991, 92/54/EEG av den 22 juni 1992 och 92/55/EEG av den 22 juni 1992 gjorts

ändring i direktivet 77/143/EEG om tillämpning av medlemsstaternas lagstiftning

om provning av motorfordon och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet. Härigenom

utsträcks skyldigheten att periodiskt kontrollbesiktiga fordon till att omfatta

även personbilar. Man specificerar de moment som skall inkluderas i den

periodiska trafiksäkerhetsprovningen av fordons bromssystem och avgassystem för

att hålla utsläppen på en låg nivå. Sverige uppfyller redan kraven i direktiven.

 Rådets direktiv 91/671/EEG av den 16 december 1991 om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om obligatorisk användning av säkerhetsbälten i

fordon under 3,5 ton kräver inte några ytterligare författningsåtgärder.

 Detsamma gäller för rådets direktiv 92/6/EEG av den 10 februari 1992 om

installation och användning av anordningar för hastighetsbegränsning för vissa

kategorier av motorfordon i gemenskapen. Härigenom föreskrivs att sådana

anordningar skall begränsa högsta hastigheten för bussar till 100 km/timme och

för tunga lastfordon till 85 km/timme. Direktivet har införlivats med 13 b §

fordonskungörelsen (1972:595).

 Rådets direktiv 93/89/EEG om medlemsstaternas tillämpning av fordonsskatt på

vissa fordon som används för vägtransporter samt vägtullar och vägavgifter av

vissa vägtrafikanläggningar kräver inte några författningsåtgärder.

Social harmonisering

På detta område har följande rättsakter tillkommit. Kommissionens beslut

93/173/EEG av den 22 februari 1993 om sådana standardformulär som föreskrivs i

rådets förordning (EEG) nr 3828/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av

viss social lagstiftning om vägtransporter, kommissionens förordning (EEG) nr

3314/90 av den 16 november 1990 och kommissionens förordning (EEG) nr 3688/92 av

den 21 december 1992 om anpassning till den tekniska utvecklingen av

förordningen (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter samt

kommissionens beslut 93/172/EEG av den 22 februari 1993 om rapport- formulär som

föreskrivs i rådets direktiv 88/599/EEG rörande vägtransporter. Dessa

införlivas genom regeringsförordning.

 Genom rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort harmoniseras

såväl själva körkortshandlingen som den utbildning och den medicinska prövning

som krävs för att få körkort. Körkortshandlingen avviker helt från den svenska

vilket för vår del skulle innebära ett steg tillbaka. Såvitt nu kan bedömas

kommer emellertid Sverige att få undantag för körkortets utformning. I fråga om

körkortsutbildningen och den medicinska prövningen medför direktivet inte några

svårigheter. De olika körkortsklasserna kan indelas i underavdelningar, vilket

nödvändiggör ändringar i körkortslagen (1977:477). Inom EG skall

medlemsstaterna, före den 1 juli 1994, ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att

direktivet skall kunna tillämpas den 1 juli 1996. Regeringen avser att återkomma

till riksdagen i denna fråga.

Tillträde till marknaden (varor)

Rådets förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om tillträde till

marknaden för godstransporter på väg i den europeiska gemenskapen till eller

från en medlemsstat eller i transit genom en eller flera medlemstater inför ett

system med gemenskapstillstånd för godstransporter mellan medlemsstaterna utan

kvantitativa restriktioner. Den anger villkoren för meddelande och återkallelse

av tillstånd, tillståndens användningsområde, giltighetstid m.m. Förordningen,

med ändring och anpassning, införlivas dels genom ändring i yrkestrafiklagen,

dels genom regeringsförordning. Regeringen återkommer till riksdagen i denna

fråga.

 Rådets förordning (EEG) nr 3916/90 av den 21 december 1990 om de åtgärder som

skall vidtas i händelse av en kris på marknaden för godstransporter på väg kan

beaktas inom ramen för befintliga författningar och organ för regleringen av den

yrkesmässiga trafiken.

 Rådets förordning (EEG) nr 3118/93 av den 25 oktober 1993 om förutsättningar

för transportföretag att utföra inrikes godstransporter i en medlemsstat där de

inte är etablerade kräver inte några ytterligare författningsåtgärder.

Tillträde till marknaden (passagerare)

Rådets förordning (EEG) nr 684/92 av den 16 mars 1992 om gemensamma regler för

internationella busstransporter ersätter de tidigare förordningarna på området,

nämligen rådets förordningar (EEG) nr 117/66, nr 516/72 och nr 517/72.

Förordningen anger förutsättningarna för transportföretagens rätt att utföra

busstrafik mellan medlemsländerna. Denna förordning kräver ändringar av vissa

definitioner i yrkestrafiklagen (1988:263). I samband därmed bör en allmän

översyn av yrkestrafiklagen och med den sammanhängande förordningar göras.

Regeringen avser därför att snarast återkomma med en särskild proposition med

förslag om ändringar i yrkestrafiklagen.

 Vidare har kommissionens förordning (EEG) nr 1839/92 av den 1 juli 1992 med

närmare föreskrifter om tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 684/92 vad

gäller dokument för internationell persontrafik samt kommissionens förordning

(EEG) nr 2944/93 av den 25 oktober 1993 med ändring av kommissionens förordning

(EEG) nr 1839/92 tillkommit. Kommissionens förordningar ersätter de tidigare

förordningarna (EEG) nr 1016/68 (EEG) och nr 1172/72. Tillämpningsföreskrifterna

inkorporeras genom regeringsförordning.

 Slutligen har på detta område tillkommit rådets förordning (EEG) nr 2454/92 av

den 23 juli 1992 med föreskrifter om de villkor under vilka icke-bofasta

transportföretag får utföra inrikes yrkesmässig persontrafik i en annan

medlemsstat än där företaget är etablerat. Förordningen avses inkorporeras genom

regeringsförordning.

7.4.3Järnvägstransport

Strukturpolitik

På järnvägstransportområdet har en rättsakt tillkommit, nämligen rådets direktiv

91/440/EEG av den 29 juli 1991 om utvecklingen av gemenskapens järnvägar som

ersätter rådets beslut 75/327/EEG. Direktivet föreskriver affärsmässig

självständighet och finansiell restrukturering av järnvägsförvaltningarna.

Direktivet föreskriver också en, åtminstone bokföringsmässig, åtskillnad mellan

infrastrukturdel och operativ del av verksamheten. Detta är i stora delar

genomfört i Sverige genom den uppdelning som skett mellan Statens järnvägar och

Banverket.

 Vidare införs rätt till tillträde till järnvägsnätet för internationellt

samverkande järnvägsföretag och järnvägsföretag som ägnar sig åt

gränsöverskridande kombinerade transporter. Direktivet har närmare behandlats i

proposition 1993/94:166 Avreglering av järnvägstrafiken och riktlinjer m.m. för

SJ:s verksamhet under åren 1994-1996. Eventuella författningsändringar med

anledning av direktivet kräver inte lagform.

7.4.4Transport på inre vattenvägar

Tillträde till marknaden

Rådets förordning (EEG) nr 3921/91 av den 16 december 1991 om förutsättningar

för transportföretag att utföra inrikes transporter av gods eller passagerare på

inre vattenvägar i en medlemsstat där de inte är hemmavarande bör införlivas med

svensk rätt genom regeringsförordning. Förordningen blir dock inte tillämplig

beträffande Sverige förrän vi har fått tillgång till EG:s inre vattenvägar på

samma villkor som medlemmarna i EG. Detta blir fallet först sedan en uppgörelse

nåtts om sjöfarten på Rhen, som styrs av en särskild konvention. Åtgärder för

införlivande av rättsakten bör därför anstå tills vidare (jämför protokoll 20

till EES-avtalet och EES-propositionen 1991/92:170, bilaga 5, s. 14).

Strukturpolitik

Rådets förordning (EEG) nr 3690/92 av den 21 december 1992 och rådets förordning

(EEG) nr 3433/93 av den 15 december 1993 om ändring av förordning (EEG) nr

1102/89 om fastställande av vissa åtgärder för verkställande av rådets

förordning (EEG) nr 1101/89 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten

har tillkommit. Rättsakterna kan införlivas med svensk rätt genom förordning.

Varken förordning (EEG) nr 1101/89 eller (EEG) nr 1102/89 har dock ännu

införlivats med svensk rätt av samma anledning som anges för rådets förordning

(EEG) nr 3921/91 ovan.

Tillstånd att bedriva verksamhet

Rådets direktiv 91/672/EEG av den 16 december 1991 om ömsesidigt erkännande av

nationella båtförarcertifikat för transport av gods och passagerare på inre

vattenvägar införlivas med svensk rätt genom Sjöfartsverkets försorg. Även här

gäller dock att åtgärder för införlivandet inte är aktuella ännu.

7.4.5Sjöfart

 Rådets direktiv 93/75/EEG av den 13 september 1993 om minimikrav för fartyg

som är på väg till eller från gemenskapens hamnar och som transporterar farligt

eller miljöfarligt gods skall, i de delar gällande föreskrifter inte redan

uppfyller kraven, införlivas på regerings- och myndighetsnivå.

 Kommissionens förordning (EEG) nr 2158/93 av den 28 juli 1993 om

tillämpligheten av ändringar i 1974 års internationella konvention om säkerhet

för människoliv till sjöss och 1973 års internationella konvention om

förhindrande av förorening från fartyg vid tillämpning av rådets förordning

(EEG) nr 613/91 innehåller beslut om tillämpning av ändringar i SOLAS och MARPOL

på bestämmelser om överflyttning av fartyg från ett register till ett annat inom

gemenskapen. Bestämmelserna i sjölagen (1891:35 s. 1) om fartygsregistrering är

för närvarande föremål för en översyn, vilken avses resultera i en proposition

till riksdagen under våren. Frågan om införlivande av kommissionens förordning

nr 2158/93 avses behandlas i detta sammanhang.

7.4.6Civil luftfart

På detta område tillkommer några rättsakter som nästan alla redan har

införlivats med svensk rätt på grund av avtalet mellan Sverige, Norge och EEG om

civil luftfart, i det följande benämnt "luftfartsavtalet". De viktigaste av

dessa är de som ingår i EG:s tredje luftfartspaket. Dessa har redan varit

föremål för riksdagsbehandling genom proposition 1992/93:202 om ändring av avtal

mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart. Genom att rättsakterna nu tas

med i tilläggsavtalet till EES-avtalet utvidgas det geografiska område på vilket

det tredje luftfartspaketet skall äga tillämpning.

 Den svenska texten till de flesta nedan nämnda rättsakterna finns publicerad i

förordningen (1993:1005) om ändring i förordningen (1992:558) om tillämpning av

avtal mellan Sverige, Norge och EEG om civil luftfart. Regeringen återkommer

till luftfartsavtalet nedan.

Marknadstillträde

Två rättsakter gällande marknadstillträde har tillkommit. De skall införlivas

genom förordningar.

 Den första är rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om

EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen (ingår i det

tredje luftfartspaketet). I denna rättsakt ges EG-lufttrafikföretag i princip

rätt att fritt bedriva kommersiell luftfart mellan de flygplatser inom

gemenskapen som är öppna för civil luftfart. Rätten för ett flygföretag att

bedriva inrikes luftfart i ett annat land än staten där flygföretaget är

licensierat, s.k. cabotage, införs dock stegvis. Från den 1 april 1997 blir dock

cabotaget i princip helt fritt. Förordningen reglerar också medlemsstaternas

möjligheter att föreskriva villkor för - samt genom anbudsförfarande upphandla -

flygtrafik på en linje som saknar operatörer men som en medlemsstat önskar

upprätthålla av exempelvis regionalpolitiska skäl.

 Den andra rättsakten är rådets förordning (EEG) nr 95/93 av den 18 januari

1993 om gemensamma regler för fördelning av ankomst- och avgångstider vid

gemenskapens flygplatser (ingår i det tredje luftfartspaketet).

 Dessutom har rådets förordning (EEG) nr 3089/93 av den 29 oktober 1993 om

ändring av förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade

bokningssystem tillkommit. Denna innebär att en ändring av lagen (1993:41) om

datoriserade bokningssystem för luftfart blir nödvändig. Regeringen avser att

återkomma till riksdagen i denna del.

Tariffer

Här tillkommer rådets förordning (EEG) nr 2409/92 av den 23 juli 1992 om

biljettpriser och tariffer för lufttrafik genom vilken det införs ett system med

fri prissättning för befordran av passagerare, bagage och gods med flyg inom

gemenskapen (ingår i det tredje luftfartspaketet). Förordningen innehåller dock

vissa skyddsmekanismer mot överprissättning eller osund priskonkurrens. Den

ersätter den tidigare förordningen (EEG) 2342/90. Den nya förordningen avses att

införlivas genom regeringsförordning.

Teknisk harmonisering

Rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av

tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart

innehåller regler om harmonisering av de tekniska och administrativa kraven på

flygsäkerhetsområdet. Det gäller särskilt konstruktion, tillverkning, drift och

underhåll av luftfartyg samt de personer och organisationer som ägnar sig åt

sådan verksamhet. Denna rättsakt införlivas genom förordning.

 Dessutom har rådets förordning (EEG) nr 2407/92 av den 23 juli 1992 om

utfärdande av tillstånd för lufttrafikföretag tillkommit (ingår i det tredje

luftfartspaketet). Den syftar till att säkerställa konkurrens på lika villkor på

den fria inre luftfartsmarknaden.

 Ett flygföretag måste ha ett driftstillstånd (AOC, Air Operator''''s Certificate)

som innebär att lufttrafikföretaget uppfyller de flygsäkerhetsmässiga kraven.

 Dessutom krävs en operativ licens (Operating Licence) som innebär att

flygföretaget måste uppfylla de krav på ekonomisk stadga som förordningen anger.

 Flygföretaget åläggs att lämna uppgifter om sin ekonomi till

tillståndsmyndigheten. I förordningen finns också regler om registrering av

luftfartyg. Rättsakten avses att införlivas med svensk rätt genom förordning.

Rätten för lufttrafikföretag hemmahörande i en EES-stat att registrera

luftfartyg i Sverige har redan tillgodosetts genom tidigare ändring i 2 kap. 2 §

luftfartslagen (1957:297).

 Rådets direktiv 93/65/EEG av den 19 juli 1993 om definition och användning av

kompatibla tekniska specifikationer vid upphandling av utrustning och system för

ledning av lufttrafiken införlivas genom myndighetsföreskrifter.

Social harmonisering

Här har endast rådets direktiv 91/670/EEG av den 16 december 1991 om ömsesidigt

godkännande av certifikat för personal med funktioner inom den civila luftfarten

tillkommit. Härigenom åläggs medlemsstaterna att acceptera certifikat som

utfärdats i annan medlemsstat för förarkabinbesättningar, dvs. flygförare,

navigatörer och flygmekaniker. Direktivet beaktas av Luftfartsinspektionen hos

Luftfartsverket vid utfärdande av myndighetsföreskrifter.

7.4.7Närmare om upphörande av avtalet mellan Sverige, Norge och EEG om civil

luftfart

Luftfartsavtalet förutses upphöra att gälla den dag EES-avtalet innehåller de

bestämmelser som också ingår i luftfartsavtalet och båda avtalen sålunda

omfattar samma regler på luftfartens område. Detta kommer att ske genom

tilläggsavtalet och då skall den särskilda lagstiftning som luftfartsavtalet

gett upphov till upphöra att gälla.

 När luftfartsavtalet upphör att gälla blir följande lagstiftningsåtgärder

aktuella:

- lagen (1992:138) om tillämpning av avtal mellan Sverige, Norge och EEG om

 civil luftfart skall upphöra att gälla.

- 1, 2 och 13 §§ lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. har redan ändrats

 genom SFS 1993:22. Genom punkt 3 i övergångsbestämmelserna gäller de äldre

 bestämmelserna för lagen (1992:138) om tillämpning av avtal mellan Sverige,

 Norge och EEG om civil luftfart. När denna lag upphör att gälla krävs ingen

 ytterligare åtgärd.

- 2 kap. 2 a § och 7 kap. 3 a § luftfartslagen (1957:297) skall upphöra att

 gälla enligt vad som redan uttalats i prop. 1992/93:202 s. 15.

7.5 Konkurrens (Bilaga XIV)

På konkurrensområdet har två rättsakter tillkommit som berör

Kommunikationsdepartementets område.

 Kommissionens förordning (EEG) nr 1617/93 av den 25 juni 1993 om tillämpningen

av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal och samordnade

förfaranden med avseende på gemensam planering och samordning av tidtabeller,

gemensam drift, samråd om passagerar- och fraktpriser i regelbunden luftfart

samt fördelning av avgångs- och ankomsttider på flygplatser gäller fram t.o.m.

den 30 juni 1998. Den införlivas genom regeringsförordning. Detta gäller även

för kommissionens förordning (EG) nr 3652/93 av den 22 december 1993 om

tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal mellan

företag med avseende på datoriserade bokningssystem för lufttransporttjänster.

7.6 Hälsa och säkerhet i arbetet (Bilaga XVIII)

På fartygssäkerhetsområdet, som ligger inom Kommunikationsdepartementets område,

har rådets direktiv 92/29/EEG av den 31 mars 1992 om minimikrav avseende

säkerhet och hälsa för förbättrad medicinsk behandling ombord på fartyg och

rådets direktiv 93/103/EG av den 23 november 1993 om minimikrav för säkerhet och

hälsa vid arbete ombord på fiskefartyg (trettonde särdirektivet enligt artikel

16.1 i direktiv 89/391/EEG) tillkommit. Båda dessa direktiv införlivas genom

myndighetsföreskrifter.

8 Finansdepartementets verksamhetsområde

8.1 Finansiella tjänster (Bilaga IX)

8.1.1 Inledning

Som framgår av redogörelsen för området finansiella tjänster i prop. 1991/92:170

om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) - bilaga 6 s. 4 ff - bygger EG:s

marknad för en inre finansiell marknad på tre grundprinciper: en enda

auktorisation, hemlandstillsyn och minimiharmonisering för ömsesidigt godtagande

av medlemsstaternas regelverk. I bilagan har lämnats en redogörelse för den

närmare innebörden av dessa begrepp.

 Genomförandet av en integrerad marknad med en enda auktorisation har inom EG

kommit längst på bankområdet där ett system byggt på dessa grundsatser infördes

genom det s.k. andra banksamordningsdirektivet (89/646/EEG). Detta direktiv

ingår redan i EES-avtalet. Genom rättsakter, som antagits under 1992 och 1993,

har EG numera fattat beslut som till fullo inför dessa principer också på

försäkringsområdet och värdepappersmarknadsområdet. Dessa rättsakter jämte ett

antal andra rättsakter, som ytterligare harmoniserar grundläggande bestämmelser

angående finansiella tjänster, har nu också införlivats med de regler som gäller

för EES. I det följande lämnas en översiktlig redogörelse för de direktiv m.m.

som antagits efter den 31 juli 1991 samt vilket anpassningsarbete som krävs i

Sverige.

8.1.2 Banker och andra kreditinstiut

I december 1991 antog EG:s ministerråd ett direktiv (91/633/EEG) om genomförande

av direktiv 89/299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut. Det nya direktivet ger

möjlighet att låta också en fond avseende allmänna bankrisker (general banking

risks) ingå i kapitalbasen. Tillägg till 1989 års kapitalbasdirektiv gjordes i

mars 1992 då direktivet 92/16/EEG om ändring av direktivet 89/229/EEG om

kapitalbasen i kreditinstitut antogs. Genom sistnämnda tillägg infördes

särskilda regler för vissa danska bostadsinstitut. Dessutom inrättades en

kommitté som skall bistå kommissionen vid tekniska justeringar av

kapitalbasreglerna.

 De två nyss nämnda direktiven (91/633/EEG och 92/16/EEG) kräver inte några

särskilda lagändringar i Sverige. Om det i Sverige skulle införas en möjlighet

till avsättningar till en fond för allmänna bankrisker får det övervägas om

ändringar då också måste göras i de lagreglerade kapitaltäckningsreglerna eller

om det räcker med ändringar i Finansinspektionens föreskrifter. Det andra

direktivet berör inte direkt förhållandena i Sverige.

 I april 1992 antogs ett direktiv (92/30/EEG) om gruppbaserad tillsyn av

kreditinstitut. Direktivet ersätter 1983 års direktiv i samma ämne, vilket ingår

i det ursprungliga EES-avtalet. Genom det nya direktivet utsträcks tillsynen av

koncerner till att omfatta den sammanlagda finansiella ställningen i koncerner

där även andra finansiella institut än kreditinstitut är moderföretag. Kravet på

konsolidering gäller inte bara dotterföretag utan även företag i vilket

moderföretaget har en ägarandel som uppgår till minst 20 % av röster eller

kapital. Dessutom förutses att EG skall kunna sluta avtal med tredje land om

utsträckning av den gruppbaserade tillsynen. I sådana fall skall konsultationer

ske om avtalets tillämpning också beträffande övriga EES-länder.

 Rådet antog i december 1992 ett direktiv (92/121/EEG) om övervakning och

kontroll av kreditinstituts större engagemang. Direktivet ersätter en

rekommendation från 1987, vilken ingår i EES-avtalet. Enligt det 1992 antagna

direktivet skall samliga kreditinstitut regelbundet till tillsynsmyndigheten

rapportera alla större engagemang varmed avses alla engagemang som överstiger

10 % av institutets kapitalbas. Maximigränsen för stora engagemang är 25 % av

kapitalbasen. Summan av ett kreditinstituts samtliga större engagemang får inte

överskrida 800 % av kapitalbasen.

 Såväl 1992 års direktiv om gruppbaserad tillsyn som 1992 års direktiv om

kreditinstituts större engagemang har ett nära samband med direktivet om

årsbokslut och sammanställd redovisning (koncernredovisning) för banker och

andra finansiella institut (89/635/EEG). Beträffande 1989 års

bankredovisningsdirektiv, som ingår i det ursprungliga EES-avtalet, har Sverige

fått anstånd till den 1 januari 1995 med att genomföra direktivets bestämmelser.

På grund av det nära sambandet mellan det sist nämnda direktivet och de två

först nämnda direktiven har Sverige avseende direktivet om gruppbaserad tillsyn

fått tillstånd att tillämpa hittillsvarande redovisningsregler och regler för

när konsolidering skall ske fram till den 1 januari 1995. När det gäller

direktivet om större engagemang har Sverige fått anstånd med anpassningen till

den 1 januari 1995.

 Som framgår av vad nyss sagts är en grundläggande förutsättning för att

anpassa reglerna om gruppbaserad tillsyn och större engagemang att också

redovisningsreglerna anpassats till motsvarande EG-direktiv. Arbetet med att

anpassa svenska redovisningsregler till EG:s regler bedrivs i

Redovisningskommittén (Ju 1991:07). Redovisningskommittén väntas avge ett

betänkande avseende bl.a. anpassningen av redovisningsreglerna för banker och

andra finansiella institut i början av 1994. En proposition i anledning av

betänkandet är planerad att avlämnas till riksdagen under andra halvåret 1994.

Samtidigt avses också de övriga förslag till lagändringar som krävs för att

införliva direktiven om gruppbaserad tillsyn och om kreditinstituts större

engagemang att läggas fram.

8.1.3 Försäkring

På försäkringsområdet har man som tidigare antytts nu lagt grunden för en inre

marknad genom de direktiv som slutgiltigt lägger fast principerna om en enda

auktorisation och hemlandstillsyn (den s.k. tredje generationens direktiv).

Direktiven skall vara implementerade senast i EG:s medlemsländer vid utgången av

1993 och den nationella lagstiftningen skall träda i kraft senast den 1 juli

1994.

 I juni 1992 antogs tredje skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG) enligt vilket

ett skadeförsäkringsbolag med sin hemlandsauktorisation äger rätt att erbjuda

sina tjänster inom hela EG-området utan tillstånd från värdlandet antingen genom

gränsöverskridande verksamhet eller genom etablering. Direktivet innehåller

dessutom bl.a. bestämmelser om slopande av försäkringsmonopol, kvalificerad

bolagsledning, prövning av större ägares lämplighet, förbud mot förhandskontroll

av försäkringsvillkor och premiesättning, utövande av hemlandstillsynen samt

placeringsregler för tillgångar motsvarande försäkringstekniska skulder.

 Tredje livförsäkringsdirektivet (92/96/EEG), som antogs i november 1992,

överenstämmer till stora delar med det tredje skadeförsäkringsdirektivet. Det

finns dock vissa avvikande bestämmelser i frågor som är specifika för

livförsäkringar, bl.a. avseende granskning av premier och tekniska reserver.

 När det gäller tredje livförsäkringsdirektivets (92/96/EEG) bestämmelser om

livförsäkringsbolagens större placeringar, dvs. hur stor del av tillgångarna som

får investeras i värdepapper utfärdade av en och samma utställare (artikel 22.1

i direktivet), har Sverige på grund av de svenska livförsäkringsbolagens stora

innehav av bostadsobligationer erhållit anstånd med införandet av den i

direktivet föreskrivna 10-procentregeln till den 1 januari 2000. Dessutom har

Sverige bl.a. åtagit sig att se till att innehaven inte ökar i storlek, att

innehaven skall vara reducerade till 20 % eller mindre senast den 1 juli 1996,

om möjligt dock redan den 31 december 1995, samt att rapportera vilka åtgärder

som vidtagits för att minska innehaven.

 En departementspromemoria (Ds 1993:57) med förslag till placeringsregler för

försäkringsbolag har lagts fram i september 1993. Övriga förslag till de

ändringar som behövs för att införa tredje skadeförsäkringsdirektivets och

tredje livförsäkringsdirektivets regler övervägs för närvarande inom

Finansdepartementet bland annat med utgångspunkt i ett av Försäkringsutredningen

(Fi 1990:11) i januari 1994 avgivet betänkande med förslag till anpassning av

den svenska lagstiftningen (SOU 1993:108). En proposition om ändrad lagstiftning

med anledning av de nämnda direktiven är planerad till andra halvåret 1994.

 Ett direktiv (91/674/EEG) om årsbokslut och sammanställd redovisning för

försäkringsföretag antogs av EG:s råd i december 1991. Direktivet innehåller

detaljerade regler om försäkringsföretagens redovisning.

 Beträffande dessa redovisningsregler har Sverige fått anstånd med anpassningen

till den 1 januari 1995. Liksom när det gäller anpassningen av

redovisningsreglerna för banker kommer förslag till anpassning av reglerna för

försäkringsföretag att läggas fram i början av 1994. Proposition är planerad

till andra halvåret 1994.

 I december 1991 antogs en rekommendation (92/48/EEG) om försäkringsförmedlare.

 Den svenska lagen (1989:508) om försäkringsmäklare uppfyller till stora delar

redan vad som föreskrivs i rekommendationen. Övriga erforderliga

anpassningsåtgärder kommer att övervägas inom Finansdepartementet i särskild

ordning.

8.1.4 Värdepappersmarknaden

Under 1993 antogs två viktiga direktiv rörande företag som driver

värdepappersrörelse. Medlemsstaterna skall ha anpassat sin lagstiftning till vad

direktiven föreskriver senast den 1 juli 1995. Den nationella lagstiftningen

skall träda i kraft senast vid utgången av 1995.

 Direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut,

som antogs i mars 1993, syftar till att förbättra övervakningen och kontrollen

av marknadsrisker som värdepappersföretag och kreditinstitut utsätter sig för.

Enligt direktivet ställs krav på visst minsta startkapital för

värdepappersföretag samt anges hur marknadsrisker, dvs. positionsrisk,

avvecklings- och motpartrisk samt valutakursrisk, skall beräknas och vilket

kapital som krävs för att täcka sådana risker. Direktivet innehåller vidare

bestämmelser om större engagemang och tillsyn över finansiella koncerner med

avseende på marknadsriskerna.

 Direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster på värdepappersområdet bygger på

principerna om en enda auktorisation och hemlandskontroll. Det ger

värdepappersföretag motsvarande möjlighet som banker och försäkringsbolag att

med stöd av hemlandsauktorisation bedriva gränsöverskridande verksamhet och

etablera filial i andra medlemsländer. För auktorisation uppställs vissa

minimivillkor, bl.a. krav på kompetent ledning och på visst minsta startkapital.

Vidare finns regler om prövning av större ägares lämplighet motsvarande vad som

gäller för banker. Enligt direktivet ger auktorisationen, som är obligatorisk,

rätt att bedriva vissa uppräknade tjänster, t.ex. mottagande och vidarebefordran

av kundorder avseende angivna finansiella instrument, handel för egen räkning

och portföljförvaltning. Värdepappersföretag får därutöver bedriva vissa

uppräknade "biverksamheter", t.ex. förvaring och administration av finansiella

instrument och viss rådgivning till företag och investerare. Huvudansvaret för

tillsyn av verksamheten ligger på myndigheterna i företagets hemland.

Medlemsländerna åläggs att införa uppföranderegler (rules of conduct) enligt

vissa principer som skall garantera att ett investeringstjänsteföretag uppträder

ärligt och rättvist och med skicklighet och försiktighet, till kundernas och

värdepappersmarknadens bästa. Vissa värdepappersföretag har också rätt att få

bli medlemmar i eller få tillträde till reglerade marknadsplatser och clearing-

och avvecklingssystem.

 Genom den nya börslagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 1993 (prop.

1991/92:113, bet 1991/92:NU26, rskr. 1991/92:321, SFS 1992:543-562) har redan

vissa delar av direktivet om investeringstjänster införlivats med svensk

lagstiftning. Hit hör t.ex. definitioner av tillståndspliktiga verksamheter och

möjligheten för utländska företag att få börsmedlemskap i Sverige. Återstående

anpassningsåtgärder samt de anpassningsåtgärder som behövs för att också

införliva direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och

kreditinstitut kommer att behandlas i en departementspromemoria, som är under

utarbetande inom Finansdepartementet. Promemorian skall sändas ut på remiss i

början av år 1994. Proposition är planerad till andra halvåret 1994.

8.2 Offentlig upphandling (Bilaga XVI)

Beträffande bakgrund, införlivande m.m. hänvisas till prop. 1991/92:170, bil 6,

avsnitt 2.

 Genom lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, senast ändrad genom SFS

1993:1468, har med svensk rätt införlivats de direktiv som anges i prop.

1991/92:170 bil 14 s. 605 ff.

 Av prop. 1992/93:88 om offentlig upphandling framgår (s. 57) att

propositionens lagförslag även innefattade två direktiv som i detta sammanhang

faller in under begreppet skarvacquis, nämligen direktivet om upphandling av

tjänster (92/50/EEG) och det andra rättsmedelsdirektivet (92/13/EEG). Dessa

direktiv införlivades genom lagen om offentlig upphandling, utom avseende regler

för s.k. formgivningstävlingar enligt det förstnämnda direktivet. Dessa regler

införlivades först genom lagen (1993:924) om ändring i lagen om offentlig

upphandling (prop. 1992/93:209, bet. 1992/93:FiU24, rskr. 1992/93:347, SFS

1993:924).

 Övriga två nytillkomna rättsakter från tiden den 1 augusti 1991 till den 31

december 1992 avser i det ena fallet (kommissionens beslut 92/456) en

uppdatering av s.k. enhetslistor inom EG och skall inte införlivas i svensk

rätt. I det andra fallet (kommissionens rekommendation 91/561) är det fråga om

en rekommendation om utformande av annonser. Den rekommendationen behöver inte

införlivas. Det kan emellertid nämnas att förlagor till annonser nu finns även

för den svenska marknaden.

 Efter dessa åtgärder från svensk sida har ytterligare direktiv beslutats inom

EG, nämligen 93/36/EEG, 93/37/EEG och 93/38/EEG. Det förstnämnda direktivet är

ett omtryck av varudirektiven, det andra direktivet är ett omtryck av direktiven

för upphandling av byggentreprenader och det sistnämnda direktivet är ett nytt

direktiv som innebär att regler för upphandling av tjänster inarbetas i

direktivet för upphandling inom försörjningssektorerna.

 I samband med besluten om omtryck av direktiv och konsolidering av dessa har

även en hel del materiella ändringar vidtagits i de direktiv som ligger till

grund för omtrycken.

 Dessa nya direktiv skall införlivas i svensk rätt. Regeringen kommer idag att

besluta proposition med förslag i detta hänseende med ett avsett ikraftträdande

den 1 juli 1994 (jfr vidare prop. 1993/94:78 avsnitt 7).

9 Utbildningsdepartementets verksamhetsområde

Ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet

Inom flertalet EG-länder förekommer en omfattande reglering av yrken. Som ett

komplement till det direktiv om en generell ordning för erkännande av

examensbevis över behörighetsgivande högre utbildningar som omfattar minst tre

års studier, det s.k. första generella direktivet (89/48), antog EG i juni 1992

ytterligare ett direktiv om ömsesidigt erkännande av yrkesutbildning och

yrkespraktik (92/51 EEG). Direktivet omfattar dels eftergymnasiala utbildningar

som är minst ett år för vilka tillträdeskravet är genomgången gymnasieutbildning

och som inte omfattas av det första generella direktivet, dels gymnasiala

utbildningar och kortare kurser. Kompetensen kan också ha erhållits genom

förvärvsarbete. Ansvaret för den nationella samordningen av detta direktiv

ligger på Utbildningsdepartementet.

 Innebörden av direktivet är att ett utbildnings- eller kompetensbevis, som i

hemlandet ger tillträde till ett reglerat yrke, också ger behörighet att utöva

yrket i andra länder. Om yrket inte är reglerat i hemlandet skall utbildnings-

och kompetensbeviset ändå godkännas som grund för att utöva ett reglerat yrke i

ett annat land. Direktivet reglerar ingående de olika situationer som kan

uppkomma om en persons hemland och värdlandet ställer olika krav på

utbildningsnivån. Det kan då i vissa fall krävas en viss tids yrkeserfarenhet

och i andra fall kan en anpassningsperiod eller ett lämplighetsprov krävas.

 Såvitt nu kan bedömas torde direktivet inte föranleda ändringar i andra

författningar än förordningar som meddelas av regeringen.

 10 Jordbruksdepartementets verksamhetsområde

10.1 Inledning

Jordbruksdepartementets verksamhetsområde berörs i flera avseenden av

EES-avtalet. Till verksamhetsområdet hör bl.a. avtalets bestämmelser om

veterinära frågor, livsmedel, fodermedel och växtskydd. Inom vart och ett av

dessa områden finns ett stort antal rättsakter som omfattas av avtalet.

 Innehållet i rättsakterna har i nödvändig utsträckning införlivats i svensk

lagstiftning genom riksdagens beslut i anledning av regeringens proposition om

ändringar i livsmedelslagen (1971:511) m.fl. lagar i anledning av EES-avtalet

(prop. 1992/93:119, bet. 1992/93 LU11, rskr. 1992/93:100 och bet. 1992/93 JoU6,

rskr. 1992/93:101) och regeringens proposition om lagändringar på

djurhälsoområdet (prop. 1993/94:68, bet. 1993/94:JoU11, rskr. 1993/94:88).

 Inom de ovan angivna områdena har EG efter den 31 juli 1991 antagit ett antal

rättsakter som enligt Gemensamma EES-kommitténs beslut skall omfattas av

EES-avtalet. Rättsakterna finns förtecknade i avsnitt 10.10.

 I det följande redovisas på vilket sätt rättsakterna bör införlivas i svensk

lagstiftning. För några rättsakterna kräver beslut av riksdagen för att kunna

införlivas. De förslag till lagstiftning som läggs fram har utarbetats i nära

samverkan med Statens jordbruksverk till vars ansvarsområde lagstiftningen hör.

Beredningen har skett i nära kontakt med myndigheten.

Lagrådet

Av lagförslagen faller vissa av de föreslagna ändringarna i epizootilagen

(1980:369) inom Lagrådets granskningsområde. Detsamma gäller en del av

bestämmelserna i den föreslagna lagen om jordbruksprodukter och livsmedel som är

ekologiskt framställda. Den lagen innehåller förutom bemyndiganden även en

bestämmelse som ger stöd för att överlämna förvaltningsuppgift som innebär

myndighetsutövning åt ett enskilt organ. Lagen innehåller vidare bestämmelser om

tillsyn, föreläggande och förbud, rätt till tillträde för tillsyn och om

överklagande.

 Vad beträffar ändringarna i epizootilagen syftar dessa till att ge

Jordbruksverket en beslutsbefogenhet som länsstyrelsen har i dag. Därutöver

innebär ändringarna en vidgning av de områden för vilka transportförbud eller

andra begränsningar kan beslutas samt att tillträdesförbud kan beslutas också i

fråga om andra anläggningar för djurhållning än djurstallar.

 Förslaget som rör smittade områden innebär inte stöd för beslut som är mer

ingripande än de beslut som kan fattas enligt gällande lag, utan tar endast

sikte på en geografisk förändring. Ändringen av bestämmelsen om tillträdesförbud

är närmast att se som en språklig anpassning. Med hänsyn till vad som nu anförts

får förslaget till ändringar i epizootilagen anses vara av sådan beskaffenhet

att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

 Lagen om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt framställda rör

frågor som nu delvis regleras på lägre nivå än i lag. Med ett undantag är

bestämmelserna i den föreslagna lagen närmast ett nödvändigt inslag i en

lagstiftning om produktkontroll. Dit hör bestämmelserna om tillsyn, föreläggande

och förbud, tillträdesrätt och överklagande. Bestämmelsen om överlämnande av

myndighetsuppgift till enskilt organ är visserligen inte lika vanligt

förekommande som de nyssnämnda bestämmelserna. Gemensamt för samtliga

bestämmelser är emellertid att de utformats efter gängse mönster och därför inte

kan förutsättas ge anledning till några synpunkter vid en lagrådsgranskning.

Även bestämmelserna i den föreslagna nya lagen är följaktligen av sådan

beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

10.2 Veterinära frågor (Bilaga I)

10.2.1 Allmänt om rättsakterna

Med några undantag rör rättsakterna på det veterinära området bestämmelser om

bekämpning av smittsamma djursjukdomar och om åtgärder som behövs för att hindra

smittspridning.

 Sammanlagt finns ett nittiotal rättsakter, varav flertalet är beslut. Omkring

en fjärdedel av rättsakterna rör inte svenska förhållanden. Av återstoden

innebär vissa direktiv mindre ändringar av direktiv som redan ingår i

EES-avtalet. Flertalet rättsakter är dock nya. Dit hör t.ex. direktivet

92/40/EEG om gemenskapsåtgärder för bekämpning av aviär influensa, direktivet

92/66/EEG om gemenskapsåtgärder för bekämpning av newcastlesjukan och

direktivet 92/119/EEG om allmänna gemenskapsåtgärder för bekämpning av vissa

djursjukdomar och särskilda åtgärder mot vesikulär svinsjuka (Swine vesicular

disease, SVD).

 I huvudsak kan rättsakterna införlivas med stöd av den lagstiftning som finns

om handel med djur och om bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Enligt 1 §

lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel

av varor får regeringen meddela sådana föreskrifter om det behövs bl.a. av

hänsyn till skyddet mot djursjukdomar. Bemyndigandet utgör stöd för veterinära

införselkungörelsen (1958:551) som i sin tur ger Statens jordbruksverk

befogenhet att meddela föreskrifter i ämnet. Bestämmelser om bekämpning av

smittsamma djursjukdomar finns i epizootilagen (1980:369), epizootiförordningen

(1980:371), lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur och i

förordningen (1984:306) till den lagen. Ytterligare föreskrifter finns i

kungörelser meddelade av Jordbruksverket.

 Två av rättsakterna, nämligen direktiv 91/685/EEG om ändring av direktiv

80/217/EEG om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av klassisk

svinpest och beslut 92/532/EEG om fastställande av provtagningsplaner och

diagostiska metoder för påvisande och bekräftelse av vissa fisksjukdomar, kan

införlivas med stöd av lagen (1992:1683) om provtagning på djur m.m. Den lagen

innehåller bl.a. bestämmelser som möjliggör provtagning på eller undersökning av

djur för att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från eller kontrollera

vissa smittsamma djursjukdomar. I lagen finns också ett bemyndigande som gör

det möjligt att meddela föreskrifter om märkning och registrering av djur.

 Det ankommer på Jordbruksverket att meddela de föreskrifter som behövs för att

införliva huvuddelen av de rättsakter som rör handel med djur, bekämpning av

smittsamma djursjukdomar och provtagning på eller undersökning av djur. Detsamma

gäller rättsakterna om märkning och registrering av djur.

 Vissa av rättsakterna kräver lagändringar för att kunna införlivas. I det

följande behandlas de ändringar som behövs. Det gäller ändringar i lagen

(1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur och ändringar i epizootilagen

(1980:369).

10.2.2 Bekämpning av salmonella hos djur

 Regeringens förslag: En obligatorisk

 salmonellaprovtagning införs för avelsfjäderfä.

Skälen för regeringens förslag: Salmonella är benämningen på en grupp bakterier

som kan angripa både djur och människor, s.k. zoonoser. Vissa salmonellatyper

kan ge besvärliga infektioner hos djur. Det är emellertid bakteriens spridning

från djur till människa och dess sjukdomsframkallande egenskaper hos människan

som i huvudsak föranlett ingripanden med kontroll- och bekämpandeåtgärder.

Sverige har en lång tradition när det gäller att vidta åtgärder för att

kontrollera salmonellaförekomst bland animalieproducerande djur och vi har

internationellt sett en mycket god salmonellasituation. I Sverige har antalet

årligen rapporterade inhemska fall sedan år 1980, med undantag för ett år,

varierat mellan 242 och 863. Som jämförelse kan nämnas Tyskland där antalet fall

av salmonellainfektion hos människa fördubblats på tre år och där antalet

rapporterade fall år 1992 var ca 180 000.

 Enligt lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur skall den som

yrkesmässigt håller fjäderfä för uppfödning till slakt eller för produktion av

ägg låta utföra och bekosta undersökning av djuren i fråga om salmonella enligt

föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

 EG:s bestämmelser om åtgärder mot zoonoser finns i nytillkomna EG-rättsakter

som skall omfattas av EES-avtalet. Dessa bestämmelser föranleder ytterligare

åtgärder för att bekämpa salmonella hos djur. Direktiv 92/117/EEG om

skyddsåtgärder mot specifika zoonoser och zoonotiska agenser hos djur och

animaliska produkter för att förhindra livsmedelsburna infektioner och

förgiftningar ställer krav på salmonellaprovtagning också på avelsfjäderfä.

Provtagningar av avelsfjäderfä skall enligt direktivet ske såväl vid uppfödning

av avelsfjäderfä som vid produktion av kläckägg. Direktivet innehåller bl.a.

bestämmelser om det antal prover som skall tas, vid vilka tillfällen och var

proverna skall tas samt om åtgärder som skall vidtas om salmonella påträffas.

 Salmonellaprovtagning på avelsfjäderfä sker visserligen i Sverige, men endast

på frivillig väg. För att uppnå överensstämmelse med direktiv 92/117/EEG bör

lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur ändras. Bemyndigandet i

lagen att meddela föreskrifter om obligatorisk salmonellaprovtagning bör vidgas

till att gälla också avelsfjäderfä. Skyldigheten att låta utföra

salmonellaundersökning bör gälla inte baraden som föder upp fjäderfä till avel

utan också den som har ett kläckeri och producerar kläckägg.

 Av de knappt 100 s.k. föräldradjursflockar som finns i dag i landet omfattas

drygt hälften antingen av Jordbruksverkets frivilliga salmonellakontroll eller

av någon annan form av frivillig salmonellaprovtagning. Ett krav på en

obligatorisk salmonellaprovtagning i fråga om avelsfjäderfä innebär därför

enligt regeringens uppfattning endast i begränsad omfattning ökade

produktionskostnaderna för berörda uppfödare.

10.2.3 Förbättrat skydd mot epizootier

 Regeringens förslag: När det är klarlagt att en

 epizootisk sjukdom har inträffat skall beslut

 enligt epizootilagen om transportförbud och

 andra begränsningar i fråga om hantering av djur

 eller varor i fortsättningen kunna gälla större

 områden än ett område som gränsar till

 smittförklarade fastigheter.

 Sådant beslut samt beslut om smittförklaring och

 beslut om

 skyldighet att tillhandahålla utrustning och

 personal för bekämpningen skall kunna meddelas

 inte bara av länsstyrelsen utan också av

 Jordbruksverket.

 Föreskrifter om bekämpning skall kunna avse inte

 bara

 oskadliggörande av döda djur utan även

 oskadliggörande av produkter av djur. Vidare

 skall föreskrifterna om bekämpning kunna avse

 - journalföring i fråga om djur och

 djurprodukter,

 - oskadliggörande av djur som sprider smitta,

 och

 - metoder för provtagning och analys.

Skälen för regeringens förslag: Vissa rättsakter som kommer att omfattas av

EES-avtalet innehåller bestämmelser om att s.k. skydds- och övervakningszoner

skall inrättas runt en smittad fastighet vid utbrott av en epizootisk sjukdom.

Storleken på dessa zoner varierar beroende på sjukdomens art. Enligt direktiv

92/66/EEG som gäller kontroll och bekämpning av Newcastlesjuka skall skyddszonen

ha en radie på minst 3 km och övervakningszonen en radie på minst 10 km. Enligt

direktiv 92/35/EEG som gäller bekämpning av afrikansk hästpest skall dessa zoner

ha en radie på 100 resp. 150 km. Direktiv 92/66/EEG och direktiv 92/40/EEG, som

gäller bekämpning av aviär influensa, ställer krav på åtgärder som skall vidtas

inom speciella vaccinationszoner som omger skydds- respektive

övervakningszonerna. Direktiv 93/53/EEG som handlar om fisksjukdomar kräver att

vattenområden skall kunna spärras av vid vissa epizootiska sjukdomar.

 Enligt 5 § andra stycket 1 epizootilagen skall länsstyrelsen besluta om

kontrollområde när det är klarlagt att en epizootisk sjukdom har inträffat. Ett

beslut om kontrollområde kan inom sådana områden innebära förbud mot transporter

eller om andra begränsningar i hanteringen av djur eller varor. Kontrollområdet

avser ett område som gränsar till fastigheter där smitta förekommer.

 Med hänsyn till innehållet i de redovisade EG-direktiven är bestämmelsen om

kontrollområde i 5 § andra stycket 1 alltför snäv. Den ger inte utrymme för

sådana beslut som förutsätts i direktiven. Det måste t.ex. finnas möjlighet att

inrätta både skyddszon och övervakningszon. Vidare är kraven i direktiven på

omfånget av dessa zoner sådana att besluten om förbud och inskränkningar inte

kan begränsas till att gälla endast ett område som gränsar till fastigheter där

smitta förekommer.

 En anpassning till EG:s direktiv kan lämpligen ske genom att begränsningen i

5 § andra stycket 1 till område som gränsar till fastigheter där det finns

smitta tas bort. Dessutom bör begreppet kontrollområde utmönstras.

 Enligt 5 § andra stycket 2 skall länsstyrelsen vid en epizootisk sjukdom

besluta om stallförbud, dvs. förbud mot tillträde till vissa djurstallar. Det

tidigare nämnda direktivet som behandlar fisksjukdomar förutsätter att

tillträdesförbud kan meddelas i fråga om en smittad fiskodling. Den nuvarande

bestämmelsen ger inte stöd för att besluta om sådant tillträdesförbud.

 För att åstadkomma en nödvändig anpassning bör bestämmelsen om stallförbud

vidgas till att avse inte bara vissa djurstallar utan också andra anläggningar

där djur hålls. Begreppet stallförbud bör ersättas av begreppet

tillträdesförbud.

 Enligt 5 § första stycket skall länsstyrelsen i fråga om fastigheter där

smitta förekommer besluta om smittförklaring. Med sådan förklaring avses förbud

mot persontrafik och transporter till eller från en fastighet eller andra

begränsningar i hantering av djur eller varor. Beslut skall meddelas i den

utsträckning som behövs för att motverka smittspridning.

 De fall av epizootisk sjukdom som har inträffat i Sverige har med något

undantag drabbat begränsade områden. Det kan emellertid tänkas att en epizooti

får en sådan spridning att större områden drabbas. Smitta kan t.ex. spridas via

livdjurshandeln. I dessa fall är det praktiskt lämpligt att beslut enligt 5 §

kan fattas av Jordbruksverket. Vissa EG-direktiv förutsätter dessutom att vissa

beslut om bekämpning av epizootier i första hand fattas på central och inte på

regional nivå.

 Enligt 8 § kan länsstyrelsen besluta om skyldighet för innehavare av slakteri

att ställa lokaler och utrustning till förfogande för epizootislakt.

Länsstyrelsen kan med stöd av bestämmelsen också besluta att den som har viss

utrustning som behövs för att bekämpa eller förebygga en epizootisk sjukdom

skall tillhandahålla utrustningen. Beslutet kan också innebära skyldighet för

slakteripersonal och ägare av utrustning att delta i bekämpning eller

förebyggande åtgärder.

 Internationella erfarenheter visar betydelsen av snabba beslut för en effektiv

bekämpning av epizootier. Vid en utbredd epizooti är det viktigt att enhetliga

beslut kan fattas för större områden. Det kan följaktligen finnas ett behov av

att Jordbruksverket kan fatta beslut också enligt 8 §.

 Bestämmelserna i 5 och 8 §§ bör därför ändras på så sätt att beslut skall

fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. I lagen bör dessutom införas

en helt ny bestämmelse som ger regeringen befogenhet att låta Jordbruksverket i

föreskrifter bestämma vilken myndighet som skall besluta. Ändringarna i 5 och

8 §§ innebär tillsammans med den nya bestämmelsen att regeringen kan föreskriva

dels att beslut skall fattas av Jordbruksverket, dels att verket i sin tur får

föreskriva att vissa beslut skall fattas av länsstyrelsen.

 Enligt 4 § skall en veterinär, om det finns grundad anledning anta att en

epizootisk sjukdom har inträffat, besluta om spärrförklaring. Ett sådant beslut

kan bl.a. innefatta besöksförbud i fråga om en fastighet där sjukdomsfall har

inträffat. Enligt 6 § skall distriksveterinären upphäva ett sådant beslut när

det inte längre finns förutsättningar för beslutet. I paragrafen finns en

motsvarande regel för beslut enligt 5 §. Beslut om sådant upphävande fattas av

länsstyrelsen.

 I fråga om beslut enligt 5 § bör gälla att samma myndighet som har fattat

beslutet också skall upphäva detta. En ändring bör följaktligen göras i 6 § som

innebär att ett beslut enligt 5 § skall upphävas av den myndighet som regeringen

bestämmer.

 I 6 § bör vidare det tillägget göras att ett beslut om spärrförklaring enligt

4 § inte längre skall gälla när ett beslut enligt 5 § första stycket om

smittförklaring upphävs. Praktiska skäl talar för en sådan ordning. Därmed

behövs inte längre något särskilt upphävandebeslut av distriktsveterinären.

 I 7 § finns ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Jordbruksverket att meddela föreskrifter om olika

bekämpningsåtgärder och förebyggande åtgärder. Sådana föreskrifter kan bl.a.

avse oskadliggörande av döda djur.

 EES-avtalet kan komma att omfatta flera direktiv om bekämpning av

djursjukdomar som innehåller bestämmelser om omhändertagande av djurprodukter.

Det gäller sådana produkter som kommit i kontakt med djur och som misstänks vara

smittade. Det kan t.ex. vara fråga om kött och köttprodukter.

 Bemyndigandet som gäller föreskrifter om oskadliggörande av döda djur är inte

tillräckligt omfattande med hänsyn till EG:s regler på området. För att uppnå

överensstämmelse med innehållet i de ovan nämnda direktiven bör bemyndigandet

vidgas till att gälla också produkter av djur.

 Vissa direktiv innehåller bestämmelser om att djurägaren vid misstanke om viss

epizootisk sjukdom i besättningen skall föra journal över djuren (92/40/EEG och

92/66/EEG). Journalföring kan också krävas vid transport av djur eller

djurprodukter till eller från en smittad anläggning.

 Direktiv 92/35/EEG innehåller bestämmelser om oskadliggörande av insekter.

Även annan skadedjursbekämpning i och kring djurutrymmen kan bli aktuell som en

åtgärd för att hindra smittspridning. Det kan t.ex. gälla bekämpning av råttor.

 Flera av kontroll- och bekämpningsdirektiven innehåller detaljerade

bestämmelser om hur provtagning skall ske och om hur tagna prov skall

analyseras.

 För de åtgärder som kan bli aktuella i de nu nämnda avseendena finns för

närvarande inte något stöd i epizootilagen. Bemyndigande-bestämmelsen i 7 § bör

därför utökas med tre nya punkter. Föreskrifter för att bekämpa eller förebygga

epozootiska sjukdomar skall kunna meddelas också om journalföring i fråga om

djur och djurprodukter, om oskadliggörande av djur som sprider smitta och om

metoder för provtagning och analys.

10.3 Djurfoder (Bilaga I)

Inom foderområdet har tjugotvå rättsakter tillkommit. Av dessa är tjugo direktiv

och två beslut. Fem av direktiven är nya medan femton är ändringar av direktiv

som redan omfattas av EES-avtalet. Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10.

 Sju av rättsakterna handlar om tillsatser av antibiotika eller

coccidiostatika. Fyra rättsakter behandlar analysmetoder och två innehåller

förteckningar över ingredienser som är förbjudna i foderblandningar. I övrigt

innehåller rättsakterna föreskrifter om märkning, främmande ämnen, foderråvaror,

patogener, dietfoder och bl.a aminosyraprodukter.

 Kommissionbeslutet 91/516/EEG (ändrat genom kommissionens beslut 92/508/EEG)

innebär att en lista över ingredienser som inte får användas i foderblandningar

införs. I övrigt innebär rättsakterna i huvudsak att olika analysmetoder ändras

och att bilageförteckningar över olika ämnen kompletteras.

 Samtliga rättsakter kan införlivas med stöd av den nuvarande

foderlagstiftningen. Införlivandet måste dock ske med den begränsning som följer

av de undantag som Sverige har fått i EES-avtalet i fråga om antibiotika och i

fråga om köttmjöl framställt av bl.a. självdöda djur. Det ankommer på

Jordbruksverket att meddela de föreskrifter som behövs.

10.4Växtskyddsfrågor (Bilaga I)

10.4.1 Allmänt om rättsakterna

På växtskyddsområdet har sex rättsakter tillkommit. Av dessa är tre direktiv

och tre beslut. Direktiven är ändringar av direktiv som redan omfattas av

EES-avtalet. Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10.Rättsakterna innebär

begränsade direktivändringar om bekämpning av skadliga organismer och om

hybrider samt beslut om viss experimentverksamhet.

 Rättsakterna kan införlivas av Jordbruksverket med stöd av den nuvarande

utsädeslagstiftningen.

10.4.2 Skyldighet att föra journal

 Regeringens förslag: Den som yrkesmässigt

 förpackar eller bedriver handel med utsäde skall

 föra journal över vissa utsädespartier

Skälen för regeringens förslag: Med anledning av regeringens proposition

1992/93:119 om ändringar i livsmedelslagen (1971:511) m.fl. lagar i anledning av

EES-avtalet har riksdagen beslutat om vissa ändringar i utsädeslagen (1976:298)

(bet. 1992/93:JoU6, rskr. 1992/93:101). Genom ändringarna anpassades

terminologin till vad som gäller inom EG, växtförädlingsavgiften togs bort och

lagens regler om export EG-anpassades.

 Genom de beslutade ändringarna i utsädeslagen och en ny utsädesförordning har

en anpassning av den svenska lagstiftningen skett till rådets direktiv

70/458/EEG om marknadsföring av utsäde av köksväxter. Det har emellertid visat

sig att utsädeslagen behöver ändras i ytterligare ett avseende. Vissa direktiv

förutsätter nämligen att den som ansvarar för märkning av visst utsäde som är

avsett att släppas ut på marknaden för journaler över partier av sådant utsäde.

Eftersom en sådan skyldighet innebär åliggande för enskilda krävs lagstöd för

att införa motsvarande svenska regler.

 I 4 § utsädeslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer att föreskriva anmälningsskyldighet för den som

yrkesmässigt förpackar eller bedriver handel med köksväxtutsäde. Detta

bemyndigande bör utvidgas till att avse också föreskrifter om skyldighet att

föra journal över partier av utsäde.

10.5 Livsmedel (Bilaga II)

 Regeringens förslag: Genom en ny lag om

 jordbruksmetoder och livsmedel som är ekologiskt

 framställda med bemyndiganden att meddela

 föreskrifter om särskilda villkor i fråga om sådan

 produktion införs lagstöd för att i svensk

 lagstiftning inkorporera EG:s förordning

 2092/91/EEG om organiskt odlade produkter.

Skälen för regeringens förslag: På livsmedelsområdet har ett fyrtiotal

rättsakter tillkommit. Av dessa är ett tjugofemtal direktiv och ett drygt tiotal

förordningar. Tio av direktiven är nya och ungefär lika många är ändringar av

direktiv som redan omfattas av EES-avtalet. Av förordningarna är det ett fåtal

som är nya. Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10.

 Rättsakterna på livsmedelsområdet rör i huvudsak livsmedelshygien,

livsmedelstillsatser, extraktionsmedel, märkning, gränsvärden för främmande

ämnen, livsmedel för särskilda näringsändamål och material som kommer i kontakt

med livsmedel. Dessutom finns föreskrifter som reglerar framställning, märkning

och kontroll av ekologiskt odlade produkter.

 Bland de nytillkomna rättsakterna finns direktivet 91/321/EEG om

modersmjölksersättning och tillskottsnäring och direktivet 93/43/EEG om

livsmedelshygien. Den förstnämnda rättsakten är ett särdirektiv till

ramdirektivet 89/398/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om

livsmedel för särskilda näringsändamål. En anpassning till EG:s regler om

livsmedel för särskilda näringsändamål har redan skett genom att livsmedelslagen

har ändrats i anledning av EES-avtalet (prop. 1992/93:119, bet. 1992/93:Lu11,

rskr. 1992/93:100). Det tidigare tillståndskravet i fråga om specialdestinerade

livsmedel har ersatts av ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om saluhållande av livsmedel för

särskilda näringsändamål. Direktivet om livsmedelshygien kompletterar

ramdirektivet 89/397/EEG om livsmedelskontroll. Regler ges för vad som skall

iakttas i fråga om livsmedelshygien under hela hanterings-kedjan från

tillverkning till distribution och försäljning. Direktivets bestämmelser syftar

till att förbättra livsmedelshygienen och öka tilliten till hygienstandarden hos

livsmedel. Direktivets bestämmelser är minimibestämmelser och de enskilda

medlemsländerna kan ha strängare hygienkrav under förutsättning att inga

handelshinder skapas för livsmedel producerade i enlighet med direktivet.

Direktivet är ett s.k. New Approachdirektiv, dvs. direktivets säkerhetskrav

presumeras vara uppfyllda om de europeiska standarderna i EN 29000-serien med

hygienregler och riktlinjer för god hygienpraxis följs.

 Efter de ändringar som gjorts i livsmedelslagen i anledning av den tidigare

nämnda propositionen (1992/93:119) ger livsmedelslagstiftningen Livsmedelsverket

erforderligt stöd för att införliva samtliga nytillkomna rättsakter som hör till

verkets område.

 Direktivet 92/1/EEG om temperaturkontroll i utrymmen i transportfordon,

fryshus och frysrum innehållande djupfrysta livsmedel föreskriver krav på

ändamålsenlig mätutrustning. För transportutrymmen gäller dessutom att

mätutrustningen skall vara godkänd av behörig myndighet. Föreskrifter om krav på

sådan utrustning saknas för närvarande men kan meddelas med stöd av

livsmedelslagen. Bestämmelser om myndighetskontroll av utrustningen finns i

lagen (1992:1119) om teknisk kontroll.

 I direktivet 92/2/EEG om fastställande av stickprovsförfarande och

gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av djupfrysta livsmedels

temperatur finns föreskrifter om provtagningsrutiner och analysmetoder för sådan

kontroll. Motsvarande bestämmelser saknas i Sverige i dag. I livsmedelslagen

finns emellertid ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter. Nödvändiga föreskrifter

bör meddelas av Livsmedelsverket.

 Förordningen 2092/91/EEG om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och

uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel innehåller bestämmelser om

de villkor som skall vara uppfyllda för att en produkt skall få saluföras som

ekologiskt odlad. I förordningen finns bestämmelser om de krav som ställs på

odlingen samt bestämmelser om märkning, obligatorisk kontroll av ekologiskt

odlade produkter och om kontrollorganisation.

 Marknadssituationen för ekologisk odling har utvecklats mycket positivt de

senaste åren. Den främsta orsaken till detta är konsumenternas stora intresse

för ekologiska livsmedel.

 I dag är ca 2 % av alla grönsaker och all potatis som säljs i Sverige

ekologiskt odlade. Störst marknadsandel har morötterna med ca 8 %. Ca 35 000 ton

ekologiskt odlad spannmål fanns under år 1993 till försäljning. Mjöl av olika

växtslag och havregryn finns tillgängliga på marknaden. Andra förädlade

produkter är knäckebröd och mjukt bröd.

 Den som odlar eller på annat sätt framställer ekologiska produkter kan

frivilligt underkasta sig regler för verksamheten. Det finns i Sverige främst

två föreningar med sådana regler.

 Svenska Demeterförbundet är en ideell förening. De till förbundet anslutna

odlarna förbinder sig skriftligen att följa förbundets regler för odling, vilka

är en svensk tillämpning av de internationella demeterreglerna. Förbundet har

fyra avtalsformer för anslutna odlare. Förbundet tecknar avtal med odlare,

förädlare, distributörer och butiker. Avtalen berättigar till användning av

förbundets inregistrerade varumärken "Demeter" och "Biodyn".

 KRAV är en ekonomisk förening med ett antal organisationer som medlemmar,

bl.a. LRF, KF, ICA och Svenska naturskyddsföreningen. Verksamheten utgörs av

kontroll av och information om ekologisk odling. Endast en avtalsform finns.

Godkända producenter har rätt att använda KRAV-märket på godkända produkter.

KRAV godkänner även importerade produkter som uppfyller KRAV:s riktlinjer.

 Sverige är sedan den 1 januari 1993 preliminärt godkänt som tredje land i

fråga om ekologiskt odlade produkter. För att kunna få ett sådant godkännande

fordras ett kontrollsystem som motsvarar EG:s. Föreskrifter om en sådan kontroll

finns i förordningen (1992:1085) om utförsel av ekologiskt framställda produkter

m.m. Med stöd av denna förordning har Jordbruksverket utfärdat föreskrifter om

produktion och kontroll av ekologiskt odlade jordbruksprodukter avsedda för

export.

 Enligt förordningen får Jordbruksverket överlämna till organisation eller

annan sammanslutning, s.k. godkända kontrollorgan, att kontrollera att

produktionen sker i överensstämmelse med Jordbruksverkets föreskrifter. I

Jordbruksverkets föreskrifter finns bestämmelser om produktion och förädling av

ekologiska produkter. Hit hör föreskrifter om tillåtna gödsel- och

jordförbättringsmedel, om bekämpning av skadegörare, om utsäde och plantors

beskaffenhet, om odlingens belägenhet och om hantering, lagring och förädling.

Vidare finns bestämmelser om kontroll av ekologisk produktion. Exempel på sådana

regler är föreskrifter om kontrollorgan och om hur produktionskontrollen skall

genomföras.

 KRAV och Demeterförbundet har av Jordbruksverket godkänts som kontrollorgan

och förts upp på EG:s lista över sådana organ. Det innebär att produkter med

KRAV:s och Demeterförbundets märke kan marknadsföras som "ekologiska" inom EG.

Enligt förordningen har Jordbruksverket tillsyn över de godkända

kontrollorganen.

 Inom EG regleras det ekologiska lantbruket av rådets förordning (EEG) nr

2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på

jordbruksprodukter och livsmedel. I förordningen finns detaljerade bestämmelser

om definitioner, märkning, produktion, kontrollsystem och om import från tredje

land.

 Förordningen är tillämplig på icke förädlade vegetabiliska jordbruksprodukter

och på livsmedel som huvudsakligen består av en eller flera ingredienser av

vegetabiliskt ursprung. Förordningen gäller endast för varor som försetts med en

sådan beskrivning att den ger intryck av att varan är ekologiskt framställd.

 Förordningens produktionsregler finns i artiklarna 6 och 7. Enligt artikel 6 i

förordningen får endast vissa ämnen användas som växtskyddsmedel, tvätt- och

rengöringsmedel, gödningsmedel eller markberedningsmedel. Ämnena får användas

endast på speciella villkor, t.ex. får vissa ämnen användas bara om ett

kontrollorgan har konstaterat ett behov av ämnet i fråga. Enligt samma artikel

skall grödan från ett skifte anses som ekologisk först då odlingen på skiftet

bedrivits med sådana ekologiska metoder som avses i förordningen under en

övergångsperiod om minst två år före sådd.

 Enligt artikel 5 i förordningen får märkning och reklam för varor som omfattas

av förordningen inte innehålla uttryck som syftar på ekologisk produktion om

inte vissa villkor är uppfyllda. Varorna måste ha producerats i enlighet med

förordningens regler. Produktionen måste dessutom ha skett under sådan kontroll

som föreskrivs i förordningen. Uppgift om att produkterna omfattas av ett

särskilt kontrollsystem får ingå i märkningen endast om vissa villkor är

uppfyllda. T.ex. skall produktionskraven i artiklarna 6 och 7 vara uppfyllda.

 Artiklarna 8 och 9 i förordningen behandlar kontrollsystemet. Enligt artikel 8

skall varje aktör på marknaden som producerar, bereder eller från tredje land

importerar produkter av det slag som omfattas av förordningen anmäla

verksamheten till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där verksamheten

bedrivs och ställa sin verksamhet under det kontrollsystem som avses i artikel

9.

 Artikel 9 föreskriver att medlemsstaterna skall upprätta ett kontrollsystem

som handhas av en eller flera myndigheter eller godkända privata organ.

Leverantörerna av produkter som avses i förordningen skall vara underkastade

kontrollen. Medlemsstaterna skall utse en myndighet som har ansvar för att

godkänna och övervaka privata kontrollorgan.

 EG:s förordning om organiskt odlade produkter kommer att omfattas av

EES-avtalet och skall därför införlivas i svensk lagstiftning genom

inkorporering. Detta bör ske genom föreskrifter som meddelas av Statens

jordbruksverk. Eftersom bestämmelserna i förordningen innebär åligganden för

enskilda fordras det lagstöd för ett sådant införlivande. Behovet av ett sådant

stöd bör tillgodoses genom en ny lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är

ekologiskt framställda. En sådan lag bör innehålla bemyndiganden som gör det

möjligt att meddela föreskrifter om särskilda villkor i fråga om produktion av

ekologiskt framställda livsmedel och jordbruksprodukter samt bestämmelser om

tillsyn, avgifter och överklagande.

 Lagen bör ha avseende på jordbruksprodukter och livsmedel som marknadsförs som

ekologiskt framställda. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om villkor för

sådan marknadsföring bör avse dels odling, hantering, lagring, förädling,

märkning och marknadsföring. Det bör ankomma på regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Jordbruksverket att meddela föreskrifterna. Vidare bör

den som producerar, bereder eller från tredje land importerar ekologiskt

framställda produkter vara skyldig att anmäla verksamheten till Jordbruksverket.

 Jordbruksverket bör ha hand om tillsynen över att föreskrifterna följs. Verket

bör också ha ansvaret för att övervaka privata kontrollorgan.

 Jordbruksverket bör ha möjlighet att överlämna visst tillsynsansvar till ett

godkänt kontrollorgan. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Jordbruksverket skall kunna meddela föreskrifter om villkor för godkännande av

kontrollorgan, liksom föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

 Jordbruksverket skall ha möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som

behövs för att lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall

följas. Föreläggandena skall kunna förenas med vite. Regeringen kommer senare

att besluta om en sådan bestämmelse i en förordning till lagen. Jordbruksverket

och godkända kontrollorgan skall ha rätt till tillträde till områden, lokaler

och andra utrymmen där jordbruksprodukter och livsmedel framställs ekologiskt

eller där sådana varor hanteras.

 Om ett godkänt kontrollorgan i sin tillsynsverksamhet anser det motiverat att

ingripa med ett föreläggande eller förbud får kontrollorganet underrätta

Jordbruksverket om behovet av ett sådant beslut. Kostnaderna för tillsynen bör

finansieras genom avgifter. I lagen bör därför föras in ett bemyndigande för

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jordbruksverket att föreskriva

att särskilda avgifter får tas ut för tillsynen.

 Slutligen bör i lagen finnas en överklagandebestämmelse. Beslut i enskilda

fall som kan föranleda överklaganden är förelägganden och förbud meddelade av

Jordbruksverket.

10.6 Läkemedel (Bilaga II)

Rådets förordning 2377/90/EEG om inrättandet av ett gemenskaps-förfarande för

att fastställa maximalt tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i

livsmedel med animaliskt ursprung omfattas av EES-avtalet och tillhör

Jordbruksdepartementets verksam-hetsområde. Förordningen föreskriver

gränsvärden för tillåtna rest-mängder av läkemedel i livsmedel, t.ex. kött,

fisk, mjölk, ägg och honung. Till förordningen hör ett antal bilagor med

förteckningar över läkemedel och gränsvärden.

 Förordningens bilagor har ändrats fyra gånger. I ändringsförordningen

675/92/EEG anges gränsvärden, fasta och temporära, för rester av ett antal

veterinärmedicinska preparat. Förordningen 762/92/EEG innebär vissa ändringar i

kravet på den dokumentation som skall följa med ansökningar om registrering av

veterinärmedicinska preparat. Förordningen 3093/92/EEG innebär att fyra nya

substanser får temporära gränsvärden. Förordningen 895/93/EEG slutligen innebär

att ytterligare fem preparat får gränsvärden, ett permanent och fyra temporära.

 Samtliga förordningar kan införlivas med svensk rätt med stöd av

livsmedelslagstiftningen. Det ankommer på Livsmedelsverket att inkorporera

förordningarna i verkets föreskrifter.

10.7 Gödselmedel (Bilaga II)

I fråga om handelsgödsel har två ändringsdirektiv tillkommit. Rättsakterna är

förtecknade i avsnitt 10.10. Det ena direktivet behandlar analysmetoder och det

andra innehåller bl.a. bestämmelser om nya gödselmedel som får betecknas

EEG-gödselmedel.

 Direktiven kan införlivas med stöd av lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel.

Införlivandet skall dock ske med den begränsning som följer av det undantag som

Sverige har fått i EES-avtalet i fråga om kadmium i handelsgödsel. Det ankommer

på Jordbruksverket att införliva rättsakterna.

10.8 Spritdrycker (Bilaga II)

Vad beträffar sprit har elva förordningar tillkommit, varav fem är nya

rättsakter och återstoden ändringar i förordningar som omfattas av EES-avtalet.

Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10.

 Till den del rättsakterna rör svenska förhållanden behandlar de frågor om

förbud mot användning av viss typ av förpackning och om definition, märkning,

beskrivning och presentation av spritdrycker och vin. Vidare behandlas

analysmetoder och framflyttning av tidpunkten för ikraft-trädandet av en

förordning som omfattas av EES-avtalet.

 En av förordningarna innebär att vodka som har sitt ursprung i Sverige

tullfritt kan exporteras till EG.

 Förordningarna kan införlivas i den svenska rättsordningen med stöd av

livsmedelslagstiftningen. Det ankommer på Livsmedelsverket att inkorporera

förordningarna i verkets föreskrifter.

10.9 Protokoll 47

 Regeringens förslag: Riksdagen godkänner

 EES-kommitténs beslut den 21 mars 1994 såvitt

 avser ändring i protokoll 47 till EES-avtalet.

Protokoll 47 till EES-avtalet om avskaffande av tekniska handelshinder för vin

anger att avtalsparterna skall tillåta import och marknadsföring av vinprodukter

som producerats i ett EES-land. Innebörden av protokollet är att importen och

handeln skall ske i huvudsak i överensstämmelse med gemenskapsrätten på området.

Till protokollet har därför fogats ett antal rättsakter som innehåller

bestämmelser om bl.a. omsättning och handel, produktdefinitioner och

sammansättning av produkter. Protokollet har inte införlivats med svensk rätt.

 Avtalsparterna har nu inom ramen för den gemensamma EES-kommittén kommit

överens om ett tillägg till protokoll 47 om ett ömsesidigt samarbete för

kontroll inom vinsektorn. Ändringen återfinns i svensk text i bilaga 1.

 Ändringen innebär att det till EES-avtalets protokoll 47 har fogats en bilaga

2 om det ömsesidiga kontrollsamarbetet. Vinsektorns olika kontrollmyndigheter i

de olika länderna skall upprätta ett samarbete. Syftet med samarbetet är att se

till att reglerna för handel med vin, dvs. alla regler som finns i protokoll 47,

följs. De överträdelser som särskilt nämns är överträdelser i fråga om

sammansättning och vissa egenskaper hos produkterna, märkning och presentation

samt tillverkning och saluhållande.

 Varje land skall se till att lämpliga kontroller görs, antingen systematiskt

eller stickprovsvis. Det skall finnas tillräckliga resurser hos myndigheterna

att utföra en effektiv kontroll. Om det finns misstanke om allvarlig

överträdelse av vinreglerna särskilt i fråga om hälsofara eller fusk, skall

myndigheterna t.ex. ha rätt till tillträde till vingårdar, produktionslokaler

och transportfordon.

 En enda samordningsmyndighet skall utses i varje land. Om flera

kontrollmyndigheter utses skall samordningsmyndigheten se till att arbetet

mellan de olika kontrollmyndigherna koordineras. På begäran från en annan

kontrollmyndighet skall den tillfrågade kontrollmyndigheten ta fram all relevant

information som gör det möjligt att verifiera att vinreglerna följs.

 Om en kontrollmyndighet i ett land får reda på eller misstänker att en vara

inte uppfyller vinreglerna och denna överträdelse kan vara av intresse för ett

eller flera andra länder och överträdelsen är sådan att den kan leda till

administrativa eller juridiska åtgärder, skall kontroll-myndigheten via

samordningsmyndigheten utan dröjsmål underrätta sam-ordningsmyndigheterna i

berörda länder.

 EES-länderna skall förse varandra med förteckningar över

samord-ningsmyndigheter och auktoriserade laboratorier samt hålla varandra

informerade om administrativa och juridiska beslut som har att göra med

vinreglerna.

 Det bör ankomma på regeringen att ta ställning till hur den svenska

kontrollorganisationen bör utformas.

 Gemensamma EES-kommitténs beslut i denna del bör godkännas av riksdagen.

10.10 Förteckning över rättsakter

Veterinära frågor

91/499/EEG Rådets direktiv av den 26 juni 1991 om ändring av direktiv

 64/432/EEG i den del som gäller diagnostisering av bovin brucellos

 och enzootisk bovin leukos

91/552/EEG Kommissionsbeslut fastställande Danmarks status rörande

 newcastlesjukan

91/654/EEG Kommissionens beslut av den 12 december 1991 om vissa skyddsåtgärder

 i fråga om blötdjur och skaldjur från Storbritannien

91/664/EEG Rådets beslut av den 11 december 1991 om utseende av

 referenslaboratorier på gemenskapsnivå för att undersöka förekomsten

 av vissa restsubstanser

91/665/EEG Rådets beslut av den 11 december 1991 om upprättande av ett

 samordningsinstitut inom gemenskapen för vacciner mot mul- och

 klövsjuka ochfastställande av institutets uppgifter

91/666/EEG Rådets beslut av den 11 december 1991 om beredskaps-lager av mul-och

 klövsjukevaccin inom gemenskapen

91/684/EEG Rådets direktiv av den 19 december 1991om ändring av direktiv

 89/437/EEG om hygienfrågor och hälsorisker i sambandmed

 tillverkning och utsläppande påmarknaden av äggprodukter

91/685/EEG Rådets direktiv av den 11 december 1991 om ändring av direktiv

 80/217/EEG om införande av gemenskaps-åtgärder för bekämpning av

 klassisk svinpest

91/687/EEG Rådets direktiv av den 11 december 1991 om ändring av direktiv

 64/432/EEG, 72/461/EEG och 80/215/EEG om vissa åtgärder mot svinpest

92/5/EEG Rådets direktiv av den 10 februari 1992om ändring och uppdatering av

 direktiv 77/99/EEG om hygienfrågor sompåverkar handeln

 med köttprodukterinom gemenskapen och om ändring avdirektiv

 64/433/EEG

92/35/EEG Rådets direktiv av den 29 april 1992 om kontrollregler och åtgärder

 för bekämpning av afrikansk hästpest

92/36/EEG Rådets direktiv av den 29 april 1992 om ändring vad avser afrikansk

 hästpest av direktiv 90/426/EEG om djurhälsovillkor vid rörelse

 och import av hästdjur från tredje land

92/40/EEG Rådets direktiv av den 19 maj 1992 om införande av

 gemenskapsåtgärder för bekämpning av aviär influensa

92/45/EEG Livsmedelshygieniska och djurhälsokrav vid avlivande av vilt och

 handel med viltkött

92/46/EEG Hygienregler för produktion och handel medobehandlad mjölk,

 pastöriserad mjölk samt mjölkbaseradeprodukter

92/47/EEG Rådets direktiv av den 16 juni 1992 om villkoren för beviljande av

 tillfälliga och begränsade undantag från gemenskapens särskilda

 hälsoskyddsbestämmelser vid framställning och saluhållande av mjölk

 och mjölkbaserade produkter

92/48/EEG Rådets direktiv av den 16 juni 1992 om fastställande av minimiregler

 för hygienen för fiskprodukter som fångats av vissa fartyg enligt

 artikel 3.1 a i i direktiv 91/493/EEG

92/66/EEG Rådets direktiv av den 14 juli 1992 om gemenskapsåtgärder för

 bekämpning av newcastlesjukan

92/92/EEG Kommissionens beslut av den 9 januari 1992 om de krav på utrustning

 och inredning vid leverans- och rensningsanläggningar för levande

 tvåskaliga blötdjur från vilka undantag kan medges

92/98/EEG Rådets beslut av den 10 februari 1992 om ändring av beslut

 90/218/EEG om utsläppande på marknaden och tillförsel av bovint

 somatotropin (BST)

92/110/EEG Rådets direktiv av den 14 december 1992om ändring av direktiv

 88/657/EEG om fastställande av krav vid fram-ställningav och

 handel med malet kött, kött i stycken på mindre än 100 gram

 och köttprodukter

92/116/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992 om ändring och uppdatering

 av direktiv 71/118/EEG om hygienfrågor som påverkar handeln med

 färskt kött av fjäderfä.

92/117/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992 om skyddsåtgärder mot

 specifika zoonoser och zoonotiska agenser hos djur och animaliska

 produkter för att förhindra utbrott av livsmedelsburna infektioner

 och förgiftningar

92/118/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992 fastställande djurhälso- och

 folkhälsokrav rörande handel och import av produkter som ej är

 reglerade genom specifika regler enligt direktiv 89/662/EEG och

 90/425/EEG

92/119/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992 om införande av allmänna

 gemenskapsåtgärder för bekämpning av vissa djursjukdomar och

 särskilda åtgärder mot vesikulär svinsjuka (Swine vesicular disease,

 SVD)

92/120/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992om villkoren för att medge

 tillfälliga och begränsade undantag från de särskilda

 hälsobestämmelserna på gemenskapsnåvå för produktion och

 saluhållande av vissa produkter avanimaliskt ursprung

92/130/EEG Kommissionens beslut av den 13 februari 1992 om ändring avbilagorna

 B och C till rådets direktiv 90/426/EEG

92/188/EEG Kommissionens beslut av den 10 mars 1992 om vissa skyddsåtgärder mot

 blåöronsjuka (PRRS)

92/216/EEG Kommissionens beslut av den 26 mars 1992 om insamling av uppgifter

 om tävlingar för hästdjur som avses i artikel 4.2 i rådets

 direktiv 90/428/EEG

92/290/EEG Kommissionens beslut av den 14 maj1992 om vissa skyddsåtgärder för

 embryon av nötkreatur i samband medbovin spongiös encefalopati (BSE)

 i Storbritannien

92/339/EEG Kommissionens beslut av den 2 juni 1992 om Irlands status med

 avseende på newcastlesjukan

92/340/EEG Kommissionens beslut av den 2 juni 1992 om undersökning av fjäderfä

 för newcastlesjuka före förflyttning enligt artikel 12 i rådets

 direktiv 90/539/EEG

92/353/EEG Kommissionens beslut av den 11 juni 1992 om fastställande av

 kriterier för godkännande eller erkännande av organisationer och

 sammanslutningar som för eller upprättar stamböcker för

 registrerade hästdjur

92/354/EEG Kommissionens beslut av den 11 juni 1992 om fastställande av vissa

 regler för att säkerställa samordningen mellan organisationer och

 sammanslutningar som för eller upprättar stamböcker för registrerade

 hästdjur

92/369/EEG Kommissionens beslut av den 24 juni 1992 om ändring av

 vaccinationsvillkoren för fjäderfä i bilaga III till rådets

 direktiv 90/539/EEG om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen

 och för import från tredje land av fjäderfä och kläckningsägg

92/380/EEG Kommissionens beslut av den 2 juli 1992 om ändring av listan över

 inrättningar och laboratorier som har rätt att hantera mul- och

 klövsjukans virus enligt direktiv 85/511/EEG om införande av

 gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka

92/381/EEG Kommissionens beslut av den 3 juli 1992 om fastställande av status

 för en region i Storbritannien med avseende på newcastlesjukan

92/450/EEG Kommissionens beslut av den 30 juli 1992 om ändring för tredje

 gången av rådets direktiv 82/894/EEG om anmälan av djursjukdomar

 inom gemenskapen och om tillfällig ändring av anmälningsfrekvensen

 för bovin spongiform encefalopati

92/451/EEG Kommissionens beslut av den 30 juli1992 om vissa hälsoskyddsåtgärder

 mot afrikansk svinpest inom den italienskaregionen

 Sardinien

92/490/EEG Kommissionens beslut av den 6 oktober 1992 om ändring av beslut

 92/188/EEG om vissa skyddsåtgärder mot PRRS (Porcine Reproductive

 and Respiratory syndrome) blåöronsjuka

92/532/EEG Kommissionens beslut av den 19 november 1992 om fastställande av

 provtagningsplaner och diagnostiska metoder för påvisande och

 bekräftelse av vissa fisksjukdomar

92/538/EEG Kommissionens beslut av den 9 november 1992 om Storbritanniens och

 Nordirlands status med avseende på smittsam hematopoetisk nekros och

 vital hemorragisk septikemi

92/562/EEG Kommissionens beslut av den 17 november 1992 angående godkännande av

 alternativa värmebehandlingssystem för högriskmaterial

92/608/EEG Council Desicion of 14 November 1992laying down methods for the

 analysis and testing of heat-treated milk for directhuman

 consumption

93/22/EEG Kommissionens beslut av den 11 december 1992 om fastställande av

 förebild för sådana flyttningsdokument som avses i artikel 14 i

 rådets direktiv 91/67/EEG

93/24/EEG Kommissionens beslut av den 11 december 1992 om ytterligare

 garantier med avseende på Aujeszky''''s sjukdom för svin som skall

 sändas till medlemsstater eller regioner som är fria från sjukdomen

93/25/EEG Kommissionens beslut av den 11december 1992 om godkännande av vissa

 behandlingar för att undertryckautvecklingen av patogena

 mikroorganismer i tvåskaliga blötdjuroch marina snäckor

93/39/EEG Kommissionens beslut av den 18 december 1992 om Guernsey status med

 avseende på smittsam hematopoetisk nekros och viral hemorragisk

 septikemi

93/40/EEG Kommissionens beslut av den 18 december 1992 om Isle of Mans status

 med avseende på smittsam hematopoetisk nekros och viral hemorragisk

 septikemi

93/42/EEG Kommissionens beslut av den 21december 1992 om ytterligare garantier

 i samband med smittsam bovinrinotrakeit för nötkreatur

 som skall skickas till Danmark

93/44/EEG Kommissionens beslut av den 21 december 1992 om godkännande av

 Storbritanniens åtgärdsprogram mot "spring viremia of carp" samt

 bestämning av tilläggsgarantierna för vissa fiskarter i sändningar

 till Storbritannien, Nordirland, Isle of Man och Guernsey

93/51 EEG Kommissionens beslut av den 15december 1992 om de mikrobiologiska

 kriterierna vid framställning av koktaskal- och blötdjur

93/52/EEG Kommissionens beslut av den 21 december 1992 om fastställande av att

 vissa medlemsstater eller regioner iakttar kraven i fråga om

 brucellos (B. melitensis) och erkännande av deras status som

 medlemsstat eller region som är officiellt fri från denna sjukdom

93/52/EEG Rådets direktiv av den 24 juni 1993 omändring av direktiv 89/556/EEG

 om djurhälsovillkor för handelinomgemenskapen med och

 import från tredje land av embryon från tamdjur av

 nötkreatur

93/53/EEG Rådets direktiv av den 24 juni 1993 omgemenskapens minimiåtgärder

 för bekämpning av vissa fisksjukdomar

93/54/EEG Rådets direktiv av den 24 juni 1993 omändring av direktiv91/67/EEG

 om djurhälsovillkor för utsläppande påmarknaden av

 djur och produkter från vattenbruk

93/55/EEG Kommissionens beslut av den 21 december 1992 om ändring av

 garantierna för införsel av blötdjur till områden för vilka det

 finns godkända program för Bonamia ostrae och Marteilia refringens

93/60/EEG Rådets direktiv av den 30 juni 1993 omändring av direktiv 88/407/EEG

 om djurhälsokrav som är tillämpliga vidhandel inom

 gemenskapen med och import av djurfryst sperma från

 tamdjur av nötkreatur samt utvidgning av det

 till att omfatta färsk sperma från nötkreatur

93/73/EEG Kommissionens beslut av den 21 december 1992 om Irlands status med

 avseende på smittsam hematopoetisk nekros och viral hemorragisk

 septikemi

93/74/EEG Kommissionens beslut av den 21 december 1992 om Danmarks status med

 avseende på smittsam hematopoetisk nekros och viral hemorragisk

 septikemi

93/77/EEG Kommissionens beslut av den 22 december 1992 om fastställande av

 vissa övergångsbestämmelser som är nödvändiga för att underlätta

 övergången till den ordning som fastställs i direktiv 91/68/EEG

93/169/EEG Kommissionens beslut av den 19 februari1993 om ändring av beslut

 93/55/EEG om garantierna för vissa blötdjur

93/178/EEG Kommissionens beslut av den 26 mars1993 om vissa skyddsåtgärder mot

 vesikulär svinsjuka (Swine vesiculardisease, SVD)

93/200/EEG Kommissionens beslut av den 10 mars1993 om god-kännande av

 programmet för utrotning av Aujeszkys sjuk-dom iLuxenburg

93/244/EEG Kommissionens beslut av den 2 april1993 om tilläggsgarantier med

 avseende på Aujeszkys sjukdom för svin somskallsändas

 till vissa regioner i gemenskapen

93/256/EEG Commission Decision of 14 April 1993laying down the methods to be

 used for detecting residues of substances having ahormonal

 or a thyroctatic action

93/257/EEG Commission Decision of 15 April 1993laying down the reference

 methods and the list of national reference laboratoriesfor

 detecting residues

93/341/EEG Kommissionens beslut av dne 13 maj1993 om ändring av beslut

 93/24/EEG om ytterligare garantier med avseende på Aujeszkys sjukdom

 för svin som skall sändas till regioner i Frankrike

 som är fria från sjukdomen

93/351/EEG Commission Decision of 19 May 1993determining analysis methods,

 sampling plans and maximumlimits for mercuryin fishery

 products

93/383/EEG Council Decision of 14 June 1993 onreference laboratories for the

 monitoring of Marine biotoxins

93/384/EEG Rådets beslut av den 14 juni 1993 omändring av direktiv 80/217/EEG

 om införande av gemenskapsåtgärder förbekämpning av

 klassisk svinpest

93/443/EEG Kommissionens beslut av den 6 juli 1993om ändring för andra gången

 av rådets beslut 89/21/EEG om avsteg från förbud ifråga om

 afrikansk svinpest för vissaregioner i Spanien

93/455/EEG Kommissionens beslut av den 23 juli1993om godkännande av vissa

 katastrofplaner för bekämpning av mul-och klövsjuka

93/566/EG Kommissionens beslut av den 4november 1993 om vissa skyddsåtgärder

 mot klassisk svinpest i Tyskland och omupphävande av beslut

 93/539/EEG

93/575/EG Kommissionens beslut av den 8november 1993 om vissa skyddsåtgärder

 mot afrikansk svinpest i Spanien

93/600/EG Kommissionens beslut av den 19november 1993 om ändring av beslut

 93/575/EG om vissa skyddsåtgärder motafrikansksvinpest i

 Spanien

93/602/EG Kommissionens beslut av den 19november 1993 om vissa skyddsåtgärder

 mot afrikansk svinpest i Portugal

93/621/EG Kommissionens beslut av den 30november 1993 om ändring av beslut

 93/566/EG om vissa skyddsåtgärder motklassisk svinpest i Tyskland

 och om ersättning av beslut 93/539/EEG

93/623/EG Commission Decision of 20 October 1993establishing the

 identification document(passport) accompanying registeredequidae

93/664/EG Kommissionens beslut av den 6december 1993 om ändring för andra

 gången av beslut 93/24/EEG om ytterligare garantier med

 avseende på Aujeszkys sjukdom för svin som skall

 sändas till regioner i Frankrike som ärfria från sjukdomen

93/671/EG Kommissionens beslut av den 10december 1993 om ändring för andra

 gången av beslut 93/566/EG om vissaskyddsåtgärder mot klassisk

 svinpest i Tyskland och om ersättning av beslut

 93/539/EEG

93/687/EG Kommissionens beslut av den 17december 1993 om vissa skyddsåtgärder

 mot mul- och klövsjuka i Italien och omupphävande av beslut

 93/180/EEG

93/699/EG Kommissionens beslut av den 21december 1993 om märk-ning och

 användning av griskött för tillämpningav artikel 9 i rådets direktiv

 80/217/EEG

93/718/EG Rådets beslut av den 22 december 1993om ändring av beslut 90/218/EEG

 om tillförsel av bovint somatotropin (BST)

93/720/EG Kommissionens beslut av den 30 december1993 om ändring för tredje

 gången av beslut 93/566/EG om vissaskyddsåtgärder mot

 klassisk svinpest i Tyskland och om ersättning av beslut

 93/539/EEG

94/14/EG Kommissionens beslut av den 21december 1993 om upprättandet av en

 förteckning över anläggningar inomgemenskapen som har medgetts

 tillfälliga och begränsade undantag frånsärskilda hälsoföreskrifter

 inomgemenskapen beträffande framställningoch marknadsföring av

 färskt kött

Djurfoder

91/508/EEG Kommissionens direktiv av den 9 september 1991 om ändring av

 bilagorna till rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

91/516/EEG Kommissionens beslut av den 9 september 1991 om upprättande av en

 förteckning över råvaror vilkas användning är förbjudna i

 foderblandningar

91/620/EEG Kommissionens direktiv av den 22 november 1991 om ändring av

 bilagorna till rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

91/681/EEG Rådets direktiv av den 19 december 1991 om ändring av direktiv

 90/44/EEG om ändring av direktiv 79/373/EEG om marknadsföring av

 foderblandningar

92/63/EEG Kommissionens direktiv av den 10 juli 1992 om ändring av bilagorna

 till rådets direktiv 74/63/EEG om främmande ämnen och produkter i

 djurfoder

92/64/EEG Kommissionens direktiv av den 13 juli 1992 om ändring av rådets

 direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

92/87/EEG Commission Directive of 26 October 1992 establishing a non-exclusive

 list of the main ingredients normally used and marketed for the

 preparation of compound feedingstuffs intended for animals other

 than pets

92/88/EEG Rådets direktiv av den 26 oktober 1992 om ändring av direktiv

 74/63/EEG om främmande ämnen och produkter i djurfoder

92/89/EEG Commission Directive of 3 November 1992 amending Annex 1 to Fourth

 Directive 73/46/EEC establishing Community methods of analysis for

 the official control of feedingstuffs

92/95/EEG Commission Directive of 9 November 1992 amending the Annex to the

 Seventh Directive 76/372/EEC establishing Community methods of

 analysis for the official control of feedingstuffs

92/99/EEG Kommissionens direktiv av den 17 november 1992 om ändring av

 bilagorna till rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

92/113/EEG Commission Directive of 16 December 1992 amending Council Directive

 70/524/EEC concerning additives infeedingstuffs

92/508/EEG Kommissionens beslut av den 20 oktober 1992 om ändring av beslut

 91/516/EEG om upprättande av en förteckning över råvaror vilkas

 användning är förbjuden i foderblandningar

93/26/EEG Kommissionens direktiv av den 4 juni 1993 om ändring av rådets

 direktiv 82/471/EEG om vissa produkter som används i djurfoder

93/27/EEG Commission Directive of 4 June 1993 amendning Council Directive

 70/524/EEC concerning additives in feedingstuffs

93/28/EEG Kommissionens direktiv av den 4 juni 1993 om ändring av bilaga 1

 till kommissionens tredje direktiv 72/199/EEG om gemenskapsmetoder

 för analys vid den officiella foderkontrollen

93/55/EEG Kommissionens direktiv av den 25 juni 1993 om ändring av rådets

 direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser

93/56/EEG Kommissionens direktiv av den 29 juni 1993 om ändring av rådets

 direktiv 82/471/EEG om vissa produkter som används i djurfoder

93/70/EEG Kommissionens elfte direktiv av den 28 juli 1993 om

 gemenskapsmetoder för analys vid den officiella foderkontrollen

93/74/EEG Rådets direktiv av den 13 september 1993 om foder för särskilda

 näringsbehov

Växtskyddsfrågor

92/9/EEG Kommissionens direktiv av den 19 februari 1992 om ändring av vissa

 bilagor till rådets direktiv 69/208/EEG om marknadsföring av utsäde

 av olje- och fiberväxter

92/19/EEG Kommissionens direktiv av den 23 mars 1992 om ändring av direktiv

 66/401/EEG om marknadsföring av utsäde av foderväxter

92/107

92/195/EEG Kommissionens beslut av den 17 mars 1992 om anordnande av ett

 tidsbegränsat försök enligt rådets direktiv 66/401/EEG om

 marknadsföring av utsäde av foderväxter, avseende ökning av högsta

 vikt för ett parti

92/520/EEG Kommissionens beslut av den 3 november 1992 om ändring av beslut

 89/374/EEG av den 2 juni 1989 om anordnande av ett tillfälligt

 experiment enligt rådets direktiv 66/402/EEG om marknadsföring av

 utsäde av stråsäd, för att fastställa de villkor som skall uppfyllas

 beträffande grödan och utsädet av hybridråg

93/2/EEG Kommissionens direktiv av den 28januari 1993 om ändring av bilaga 2

 till rådets direktiv 66/402/EEG ommarknadsföring av

 utsäde av stråsäd

93/213/EEG Kommissionens beslut av den 18 mars1993 om anordnande av ett

 tidsbegränsat försök vad gäller maximihalten av avfalli

 utsäde av sojabönor

Livsmedel

91/321/EEG Kommissionens direktiv av den 14 maj 1991 om modersmjölksersättning

 och tillskottsnäring

91/2092/EEG Rådets förordning av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av

 jordbruksprodukter och upgifter därom på

 jordbruksprodukter och livsmedel

 92/1/EEG Kommissionens direktiv av den 13 januari 1992 om temperaturkontroll

 i utrymmen i transportfordon, fryshus och frysrum innehållande

 djupfrysta livsmedel

92/2/EEG Kommissionens direktiv av den 13 januari 1992 om fastställande av

 stickprovsförfarande och gemenskapens analysmetod för den

 offentliga kontrollen av djupfrysta livsmedels temperatur

92/4/EEG Kommissionens direktiv av den 10 februari 1992 om ändring i rådets

 direktiv 78/663/EEG om särskilda renhetskriterier för emulgerings-,

 stabiliserings-, förtjocknings- och geleringsmedel föranvändning i

 livsmedel

92/11/EEG Rådets direktiv av den 3 mars 1992 om ändring av rådets direktiv

 89/396/EEG av den 14 juni 1989 om identifikationsmärkning av

 livsmedelspartier.

92/39/EEG Kommissions direktiv av den 14 maj 1992 om ändring av direktiv

 90/128/EEG om material och varor av plast som är avsedda att komma i

 kontakt med livsmedel

92/94/EEG Kommissionens förordning av den 14 januari 1992 om genomförande av

 den ordning för import från tredje land som föreskrivs i förordning

 (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och

 uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel

92/115/EEG Rådets direktiv av den 17 december 1992 om en första ändring av

 direktiv 88/344/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning

 om extraktionsmedel vid framställning av livsmedel och

 livsmedelsingredienser

92/1535/EEG Rådets förordning av den 15 juni 1992 om ändring avbilaga 1 och 3

 till rådets förordning (EEG) nr 2092/91 omekologisk prodution av

 jordbruksprodukter och uppgift därom på jordbruksprodukter och

 livsmedel

92/2083/EEG Rådets förordning av den 14 juli 1992 om ändring av förordning (EEG)

 nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgift

 därom på jordbruksprodukter och livsmedel

93/5/EEG Rådets direktiv av den 25 februari 1993 om hjälp till kommissionen

 och samarbete från medlemsstaternas sida vid den vetenskapliga

 granskningen av livsmedelsfrågor

93/8/EEG Kommissionens direktiv av den 15 mars 1993 om ändring av rådets

 direktiv 82/711/EEG om fastställelse av de grundregler som behövs

 för undersökning av migration av beståndsdelar i material och

 produkter av plast avsedda att komma i kontakt med livsmedel

93/9/EEG Kommissionens direktiv av den 15 mars 1993 om ändring av direktiv

 90/128/EEG om material och produkter av plast som är avsedda att

 komma i kontakt med livsmedel

93/10/EEG Kommissionens direktiv av den 15 mars 1993 om material och produkter

 av regenererad cellulosafilm som är avsedda att komma i kontakt med

 livsmedel

93/11/EEG Kommissionens direktiv av den 15 mars 1993 om utlösning av

 N-nitrosaminer och N-nitroserbara ämnen från dinappar och

 tröstnappar av elastomer eller gummi

93/43/EEG Rådets direktiv av den 14 juni 1993 om livsmedels-hygien

93/45/EEG Kommissionens direktiv av den 17 juni1993 om tillverkning av nektar

 utan tillsats av sötningsmedel eller honung

93/57/EEG Rådets direktiv av den 29 juni 1993 omändring av bilagorna till

 direktiven 86/362/EEG och 86/363/EEG omfastställande av

 gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och påspannmål

 respektive livsmedel avanimaliskt ursprung

93/58/EEG Rådets direktiv av den 29 juni 1993 om ändring av bilaga 2 till

 direktiv 76/895/EEG om fastställande av gränsvärden för

 bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker och bilagan

 till direktiv 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för

 bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung

 inklusive frukt och grönsaker, samt om upprättandet av en första

 lista av gränsvärden

93/77/EEG Rådets direktiv av den 21 september 1993om fruktjuice och vissa

 liknande produkter

93/99/EEG Rådets direktiv av den 29 oktober 1993omytterligare åtgärder för

 offentlig kontroll av livsmedel

93/102/EEG Kommissionens direktiv av den 16november 1993 om ändring av direktiv

 79/112/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning

 om märkning, presentation och reklam ifrågaom

 livsmedel

93/111/EEG Kommissionens direktiv av den 10december 1993 om ändring av direktiv

 93/10/EEG om material och produktertillverkade av regenererad

 cellulosafilm avsedda att komma i kontakt med

 livsmedel

93/207/EEG Kommissionens förordning av den 29 januari 1993 om definition av

 innehållet i bilaga 6 till förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk

 produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på

 jordbruksprodukter och livsmedel samt om tillämpningsföreskrifter

 för artikel 5.4 i den förordningen

93/315/EEG Rådets förordning av den 8 februari 1993 om fastställande av

 gemenskapsförfaranden för främmande ämnen i livsmedel

93/1593/EEG Kommissionens förordning av den 24 juni 1993 om ändring av

 förordning (EEG) nr 3713/92 om uppskjutande, vid import från vissa

 icke-medlemsländer, av tillämpningen av artikel 11.1 i rådets

 förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk odling av

 jordbruksprodukter och uppgift därom på jordbruksprodukter och

 livsmedel

93/2608/EEG Kommissionens förordning av den 23 september 1993 om ändring av

 bilagorna 1-3 till rådets förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk

 produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på

 jordbruksprodukter om livsmedel

93/C345/03/ EEGKommissionens meddelande omanvändningen av språk vid saluföringav

 livsmedel efter domen i Peetersmålet

91/C270/2/EEGTolkningsmeddelande frånkommissionen om handelsnamn pålivsmedel

Läkemedel

92/675/EEG Kommissionens förordning av den 18 mars 1992 om ändring av bilagorna

 1 och 3 till rådets förordning (EEG) nr 2377/90 om inrättandet av

 ett gemensskapsförfarande för att fastställa maximalt tillåtna

 restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med

 animaliskt ursprung

92/762/EEG Kommissionens förordning av den 27 mars 1992 om ändring av bilaga 5

 till rådets förordning (EEG) nr 2377/90 om inrättandet av ett

 gemenskapsförfarande för att fastställa maximalt tillåtna

 restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med

 animaliskt ursprung

93/2901/EEG Rådets förordning av den 18 oktober 1993om ändring av bilagorna 1-4

 till förordning (EEG) nr 2377/90 ominrättandet av ett

 gemenskapsförfarande för att fastställa maximalt tillåtna

 restmängder av veterinärmedicinskaläkemedel i livsmedel med

 animalisktursprung

93/3425/EEG Kommissionens förordning av den 14december 1993 om ändring av

 bilagorna 1 och 2 till rådets förordning (EEG) nr2377/90 om

 inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa

 maximalt tillåtna restmängder avveterinärmedicinska läkemedel i

 livsmedel med animaliskt ursprung

93/3426/EG Kommissionens förordning av den 14december 1993 om ändring av

 bilagorna 3 och 4 till rådets förordning (EEG) nr2377/90 om

 inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa

 maximalt tillåtna restmängder avveterinärmedicinska läkemedel i

 livsmedel med animaliskt ursprung

Gödselmedel

93/1/EEG Kommissionens direktiv av den 21 januari 1993 om ändring av direktiv

 77/535/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om

 provtagnings- och analysmetoder för gödselmedel (analysmetoder för

 spårämnen)

93/69/EEG Kommissionens direktiv av den 23 juli 1993 om anpassning till

 teknisk utveckling av rådets direktiv 76/116/EEG om tillnärmning av

 medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel

Spritdrycker

91/3664/EEG Kommissionens förordning av den 16 december 1991 om

 övergångsbestämmelser för aromatiserande viner, aromatiserade

 vinbaserade drycker och aromatiserade drinkar baserade på

 vinprodukter

92/351/EEG Kommissionens förordning av den 13 februari 1992 om ändring av den

 tyska versionen av förordning (EEG) nr 3664/91 om

 övergångsbestämmelser för aromatiserade viner, aromatiserade

 vinbaserade drycker och aromatiserade drinkar baserade på

 vinprodukter

92/1238/EEG Commission Regulation of 8 May 1992 determining the Community

 methods applicable in the wine sector for the analysis of neutral

 alcohol

92/1914/EEG Kommissionens förordning av den 10 juli 1992 om ändring av

 förordning (EEG) nr 3664/91 om övergångsbestämmelsr för

 aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade drycker och

 aromatiserade drinkar baserade på vinprodukter

92/2009/EEG Kommissionens förordning av den 20 juli 1992 om gemenskapsmetoder

 för analys av den jordbruksalkohol som används vid framställning av

 spritdrycker, aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade drycker

 och aromatiserade drinkar baserade på vinprodukter

92/3279/EEG Rådets förordning av den 9 november 1992 om ändring av förordning

 (EEG) nr 1601/91 om allmänna regler för definition, beskrivning och

 presentation av aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade

 drycker och aromatisrade drinkar baserade på vinprodukter

92/3280/EEG Rådets förordning av den 9 november 1992 om ändring av förordning

 (EEG) nr 1576/89 om allmänna regler för definition, beskrivning och

 presentation av spritdrycker

92/3458/EEG Kommissionens förordning av den 30 november 1992 om ändring av

 förordning (EEG) nr 1014/90 om detaljerade tillämpningsföreskrifter

 för definitioner, beskrivningar och presentation av spritdrycker

92/3568/EEG Kommissionens förordning av den 10 december 1992 om ändring av

 förordning (EEG) nr 3664/91 om övergångsbestämmelser för

 aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade drycker och

 aromatiserade drinkar baserade på vinprodukter

93/1791/EEG Commission Regulation of 10 December 1992 amending Regulation (EEC)

 No 3664/91 laying down transitional measures for aromitized wines,

 aromitized wine-based drinks and aromitized wine-product cocktails

11 Arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde

11.1 Inledning

 Arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde omfattar frågor som rör

arbetsmarknaden, arbetslivet samt regionalpolitiken. Under perioden den 1

augusti 1991 - 31 december 1993 har rådet antagit elva direktiv inom

arbetsmiljöområdet och två direktiv inom det arbetsrättsliga området. Samtliga

dessa direktiv, utom ett direktiv 93/194/EEG, som rör arbetstidsfrågor, omfattas

av Gemensamma EES-kommitténs beslut.

11.2 Arbetsmiljö (Bilaga II och XVIII)

På produktområdet (Bilaga II) har under perioden tre direktiv antagits som har

betydelse för svensk arbetsmiljöreglering.

 Det första är rådets direktiv 93/44/EEG om ändring av maskindirektivet

89/392/EEG som syftar till att klara ut gränsdragningen mellan maskindirektivet

och det av EG föreslagna hissdirektivet, vilket skall gälla för personhissar.

Ändringsdirektivet skall införlivas av medlemsstaterna senast den 1 januari

1995.

 Det andra är kommissionens direktiv 91/659/EEG gällande teknisk anpassning av

bilaga 1 till rådets direktiv 76/769/EEG avseende begränsning av försäljning och

användning av vissa farliga ämnen och beredningar (asbest). Direktivet

innehåller en ändring, som innebär förbud mot försäljning och användning av all

asbest, utom krysotil. Direktivet skall ha införlivats senast den 1 januari 1993

(se även avsnitt 15.2.2.2).

 Det tredje är rådets direktiv 93/68/EEG rörande EG-märkning som innebär att

nya regler för EG-märkning införs i de direktiv som utformats enligt den nya

metoden samt för lågspänningsdirektivet. Reglerna skall gälla från den 1 januari

1995 med en övergångstid för det nationella införlivandet till den 1 januari

1997 (se även avsnitt 13.2.39.

 På området säkerhet och hälsa i arbetet (bilaga XVIII) har under perioden

antagits följande direktiv.

 Rådets direktiv 92/57/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa vid tillfälliga

eller rörliga arbetsplatser (byggplatsdirektivet) omfattar all byggverksamhet,

inklusive byggnads-, anläggnings-, schaktnings-, reparations-, rivnings- och

underhållsarbete samt monterings- och nedmonteringsarbete. I direktivet regleras

arbetsgivares och ensamföretagares skyldigheter. Direktivet innehåller bl.a.

regler om samordningsansvar samt krav på att en plan för arbetsmiljöarbetet

upprättas för byggplatsen. Direktivet skall vara införlivat i medlemsländerna

senast den 31 december 1993.

 I rådets direktiv 92/91/EEG om minimikrav för att förbättra skyddet för

säkerhet och hälsa för arbetstagare i utvinningsindustrin med

borrningsverksamhet samt rådets direktiv 92/104/EEG om minimikrav för att

förbättra skyddet för säkerhet och hälsa för arbetstagare i utvinningsindustrin

med överjords- och underjordsarbete föreskrivs skyldigheter för arbetsgivaren

vad avser bl.a. information till och samråd med arbetstagare och vad avser

brandskydd, explosionsrisker, utrymmningsvägar samt kommunikations- och

larmsystem. Direktiven ställer, liksom byggplatsdirektivet, krav på upprättande

av en plan för att garantera säkerhet och hälsa för arbetstagarna. Direktiven

skall vara införlivade i medlemsländerna senast i november respektive december

1994.

 I rådets direktiv 92/58/EEG om minimikrav för reglering av

varselmärkning/signalering i arbetet upptas allmänna bestämmelser om

arbetsgivarens skyldighet att markera riskzoner med varningsskyltar.

Specificerade krav på hur denna varningsskyltning skall utföras anges i

bilagorna. Direktivet skall vara införlivat i medlemsstaterna senast den 24 juni

1994. Direktivet ersätter rådets direktiv 77/576/EEG.

 En arbetsgrupp inom arbetsmarknadsdepartementet har sett över behovet av

ändringar i lagstiftningen vid ett krav på införlivande av de tillkomna

rättsakterna på arbetsmiljöområdet. Arbetsgruppen har i en rapport Nya EG-regler

på arbetsmiljöområdet (Ds 1993:82) lämnat förslag till sådana ändringar i

arbetsmiljölagen som krävs för att kunna införliva direktiven i svensk rätt.

Förslagen har behandlats i regeringens proposition om ändringar i

arbetmiljölagen (prop. 1993/94:186).

 Enligt rådets direktiv 92/85/EEG om åtgärder för att förbättra säkerheten och

hälsan i arbetet för gravida arbetstagare och för arbetstagare som nyligen fött

barn eller ammar skall medlemsstaterna tillförsäkra gravida kvinnor minst 14

veckors sammanhängande barnledighet under tiden före eller efter förlossningen

enligt nationell lagstiftning eller praxis. Av barnledigheten skall minst två

veckor vara obligatoriska under tiden före eller efter förlossningen. Därutöver

reglerar direktivet arbetsgivarens ansvar för att utföra en riskvärdering i

syfte att undersöka huruvida särskilda risker kan föreligga för berörda kvinnor.

 I direktivet anges bl.a. att om arbetsgivaren efter en riskvärdering får klart

för sig att arbetsmiljön kan innebära risk för hälsa och säkerhet eller risk för

skadlig effekt på graviditet eller amning skall arbetsförhållandena ändras så

att riskerna elimineras. Om detta inte är möjligt skall omplacering ske. Om inte

heller omplacering är möjlig skall kvinnan garanteras betald ledighet för

nödvändig tid i enlighet med respektive lands lagstiftning eller praxis.

 Enligt direktivet skall vidare nattarbete inte heller behöva utföras av de

grupper kvinnor som direktivet omfattar om läkare anser att det påverkar hälsa

och säkerhet. Omplacering till dagtid skall ske. Om detta inte går att genomföra

skall kvinnan erbjudas betald ledighet.

 Slutligen skall också nämnas att direktivet anger att medlemsstaterna skall

vidta erforderliga åtgärder för att försäkra att gravida kvinnor har möjlighet

att, i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis, vara frånvarande från

arbetet utan löneavdrag för graviditetsundersökningar om sådana undersökningar

måste utföras under arbetstid. Direktivet skall vara införlivat i

medlemsländerna senast den 19 oktober 1994.

 Som framgår av vad som ovan sagts innehåller direktivet bestämmelser av olika

karaktär. Det innehåller dels skyddsbestämmelser när det gäller säkerhet och

hälsa, dels bestämmelser som rör anställningsavtalet och förhållandet mellan

arbetsgivare och arbetstagare, dvs. rent arbetsrättsliga bestämmelser.

 Införlivandet av direktivet berör såvitt gäller skyddsbestämmelserna

arbetsmiljölagen och har i denna del behandlats i den ovan nämnda rapporten Nya

EG-regler på arbetsmiljöområdet (Ds 1993:82) och föranleder inte några ändringar

i arbetsmiljölagen (prop. 1993/94:186 s. 61-63).

 När det gäller behovet av lagändringar med anledning av de bestämmelser i

direktivet som avser annat än skyddet för säkerhet och hälsa finns anledning att

överväga vissa frågor ytterligare. Behovet av översyn gäller bl.a. rätten till

obligatorisk ledighet i samband med förlossning, rätten till omplacering samt

rätten att vara frånvarande från arbetet utan löneavdrag för

graviditetsundersökningar.

 En särskild utredare har tillkallats för att se över ledighetslagstiftningen

(A 1993:01, dir. 1992:98). Utredaren har enligt sina direktiv att se över bl.a.

lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m.

(föräldraledighetslagen). För utredaren gäller de allmänna direktiven att beakta

EG-aspekten (dir 1988:43). Inom ramen för utredarens uppdrag faller således att

bl.a. överväga vilka konsekvenser som ett krav på införlivande av de nu berörda

delarna av direktivet om gravida kvinnor får för den svenska

ledighetslagstiftningen. Utredarens arbete beräknas vara avslutat under mars

månad 1994.

 Sedan arbetsgruppen i oktober 1993 avlämnat sin rapport har ytterligare tre

direktiv antagits.

 Det första direktivet är ett ändringsdirektiv 93/88/EEG till direktiv

90/697/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska

agenser i arbetet. Direktivet innehåller bl.a. en förteckning över biologiska

agenser samt en klassificering av dessa. Direktivet innehåller även vissa

rekommendationer som skall gälla i de fall arbetsgivaren är skyldig att erbjuda

arbetstagaren vaccination. Ändringsdirektivet skall ha införlivats i

medlemsstaterna senast den 30 april 1994.

 Det andra är rådets direktiv 93/95/EEG om ändring av rådets direktiv

89/686/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig

skyddsutrustning. Direktivet förlänger tiden under vilken personlig

skyddsutrustning kan kontrolleras enligt gällande nationella regler till den 30

juni 1995. Ändringsdirektivet anger vidare att motorcykelhjälm och visir inte

längre utgör sådan personlig skyddsutrustning som täcks av grunddirektivet.

Direktivet skall införlivas av medlemsstaterna senast tre månader efter den 29

oktober 1993 då direktivet antogs.

 De nu refererade direktiven föranleder inte några ändringar i

arbetsmiljölagen.

 Det tredje direktivet är rådets direktiv 93/104/EEG om vissa aspekter på

organiserandet av arbetstiden. Direktivet antogs av ministerrådet den 23

november 1993. Direktivet omfattas inte av Gemensamma EES-kommitténs nu aktuella

beslut.

 Den 29 november 1993 tillsattes en arbetsgrupp inom

Arbetsmarknadsdepartementet med uppgift att analysera direktivet i förhållande

till gällande lagstiftning. Uppdraget skall genomföras efter samråd med

arbetsmarknadens parter och vara slutfört senast den 1 april 1994. Regeringen

kommer därefter att ta ställning till hur arbetet bör bedrivas vidare.

11.3 Arbetsrätt (Bilaga XVIII)

De arbetsrättsliga direktiven är dels rådets direktiv 91/533/EEG om

arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagare om de villkor som gäller i

anställningsförhållandet, dels direktiv 92/56/EEG om ändring av direktivet

75/129/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning rörande kollektiva

uppsägningar.

 Direktivet 91/533/EEG anger bl.a. vilka arbetstagare som omfattas av

direktivet, vilken information som skall lämnas till arbetstagaren, hur

informationen skall lämnas, särskild informationsskyldighet beträffande

utlandsstationerade arbetstagare och vilken information som skall ges vid

ändringar i anställningsvillkoren. Direktivet skall vara införlivat i

medlemsstaterna senast den 30 juni 1993.

 Lagen (1982:80) om anställningsskydd har redan tillförts en 6 a § med

anledning av direktivet (SFS 1993:1496, prop. 1993/94:67, bet. 1993/94 AU4). I

paragrafen regleras att arbetsgivaren senast en månad efter det att en

arbetstagare har börjat arbeta i en anställning skall ge arbetstagaren viss

specificerad information. Bestämmelsen trädde i kraft den 1 januari 1994.

Bestämmelsen kan frångås genom ett kollektivavtal som slutits eller godkänts av

en central arbetstagarorganisation under förutsättning att avtalet inte innebär

att mindre förmånliga regler skall tillämpas för arbetstagarna än som följer av

direktivet. Såvitt gäller de anställningsförhållanden som rådde när bestämmelsen

trädde i kraft skall arbetsgivaren, om arbetstagaren så begär, inom två månader

efter det att arbetsgivaren mottagit en begäran lämna sådan information som

avses i 6 a §.

 Rådets direktiv 75/129/EEG omfattas av EES-avtalet och behandlades i

EES-propositionen (prop. 1991/92:170, del III, bilaga 9, s. 27 ff). Genom

ändringsdirektivet 92/56/EEG har direktiv 75/129/EEG tillförts en del

detaljföreskrifter rörande i huvudsak informations- och

överläggningsskyldigheten. Därutöver har direktivet tillagts en bestämmelse som

anger att reglerna om arbetsgivarens skyldigheter enligt direktivet är

tillämpliga oavsett om beslut som rör uppsägningarna fattas av arbetsgivaren

eller av något företag som har ett bestämmande inflytande över arbetsgivaren

(t.ex moderbolaget i en koncern). Direktivet säger uttryckligen att

arbetsgivaren inte kan försvara sin underlåtenhet att följa direktivets

skyldigheter genom att hänvisa till att företaget med det bestämmande

inflytandet inte givit arbetsgivaren den nödvändiga informationen.

 De svenska lagar som reglerar innehållet i det ursprungliga direktivet och

ändringsdirektivet är dels lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

(MBL) och dels lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder

(främjandelagen). Vissa bestämmelser om turordning vid uppsägning på grund av

arbetsbrist finns i lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Dessa regler

uppfyller de krav som ställs i såväl det ursprungliga direktivet som i

ändringsdirektivet.

 Såvitt avser en arbetsgivare som ingår i en koncern kan denne inte, inför

förestående uppsägningar på grund av arbetsbrist, undandra sig sina skyldigheter

att förhandla enligt MBL. Sålunda uttalades vid lagens införande att t.ex

ledningen för ett dotterföretag inte kan åsidosätta sin förhandlingsskyldighet

under hänvisning till att den visserligen fattar de formella besluten men att

den verkliga makten ligger hos koncernledningen (prop. 1975/76: 105 s. 353).

12 Kulturdepartementets verksamhetsområde

12.1 Inledning

Kulturdepartementets verksamhetsområde omfattar frågor om kultur, massmedier och

invandring. Till departementet hör lagstiftning inom områdena för bl.a. arkiv,

kulturmiljövård, förhandsgranskning av filmer och videogram, radio och

television. Vidare handläggs lagstiftningsfrågor rörande utlänningars rätt att

vistas i Sverige, etnisk diskriminering och medborgarskap.

 EES-avtalets betydelse för Kulturdepartementets olika verksamhetsområden har

närmare redovisats i prop. 1991/92:170 bil.10.

12.2 Kulturområdet

Rådet antog den 15 mars 1993 direktivet 93/7/EEG om återlämnande av

kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium.

Direktivet innebär att en möjlighet införs för en stat att i en annan stat

begära återlämnande av kulturföremål som olagligt förts ut. Med kulturföremål

avses föremål som klassificerats som nationella skatter enligt nationell

lagstiftning eller på annat sätt. Vidare skall föremålet tillhöra någon av de

föremålskategorier som framgår av en bilaga till direktivet eller vara en

integrerad del av offentliga samlingar eller en kyrklig institutions

inventarier. Om ett sådant föremål efter den 1 januari 1993 förts ut i strid med

nationella regler till skydd för kulturarvet eller i strid med en EG-förordning

om export av kulturföremål och inte återförts efter blott en tillfällig

förflyttning skall talan kunna väckas vid domstol om återbördande av föremålet.

Regler om preskription finns.

 Införlivandet i svensk rätt av direktivet fordrar lagstiftning. Såväl

processrättsliga som civilrättsliga frågor aktualiseras. Frågan om införlivandet

av direktivet bereds nu inom Kulturdepartementet. En departementspromemoria

avses inom kort sändas ut på remiss. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen med lagförslag i ärendet.

12.3 Personers rörlighet

EES-avtalet innehåller på området för personers rörlighet tre EG-förordningar

och tio direktiv som rör frågor om uppehållstillstånd i ett annat avtalsslutande

land (se närmare prop. 1991/92:170 bil. 10 s. 7 f). Detta har fordrat såväl ny

lagstiftning som nya regeringsförordningar. De EG-rättsakter som utgörs av

förordningar har i enlighet med EES-avtalet inkorporerats, dvs. införlivats i

sin helhet. Direktiven har lett till ändringar i ulänningslagen (1989:529) och i

utlänningsförordningen (1989:547). (Se SFS 1992:1163 - 1167 och 1993:764).

 Av EG-rättsakterna på området är rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om

arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen grundläggande. Den innehåller

inledningsvis bestämmelser om rätten att söka och ta anställning i ett annat

medlemsland. En arbetstagare tillförsäkras även rätten att medföra sin familj.

Vidare innehåller förordningen uttryckliga förbud mot diskriminering av

arbetstagare från andra medlemsländer i fråga om anställnings-, löne-,

skattemässiga samt fackliga och sociala frågor. En stor del av förordningen

behandlar frågor om samarbete mellan medlemsstaterna i fråga om arbetsförmedling

och om rapportering av arbetsmarknadsuppgifter till kommissionen. Vidare

behandlas frågor om upprättande av olika samarbetskommittéer.

 Förordning (EEG) nr 1612/68 har införlivats med svensk rätt genom

inkorporering. Av konstitutionella skäl har vissa delar (artiklarna 1 - 9)

inkorporerats genom lag medan återstoden inkorporerats genom

regeringsförordning; se lagen (1992:1163) om arbetskraftens fria rörlighet inom

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och förordningen (1992:1164) med

samma namn. De delar som rör arbetsförmedling och samarbetskommittéer har

inkorporerats genom regeringsförordningen.

 Inom EG har rådet den 27 juli 1992 antagit en ny förordning som innebär

vissa ändringar av de delar av förordningen (EEG) nr 1612/68 som berör frågor om

arbetsförmedling; rådets förordning (EEG) nr 2434/92 om ändring av del II i

förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen.

Denna nya förordning skall införlivas med svensk rätt genom inkorporering.

Förordningen behandlar frågor om arbetsförmedling och om skyldighet att lämna

uppgifter till övriga medlemsstater om lediga platser. Innehållet i denna

förordning är sådant att det av konstitutionella skäl inte fordras lagform för

inkorporering. Regeringen avser därför att återkomma med en ny förordning i

ämnet.

 På området för personers rörlighet har tillkommit rådets direktiv 93/96/EEG

av den 29 oktober 1993 om rätt till bosättning för studerande. Detta direktiv

ersätter direktivet 90/366/EEG med samma namn eftersom det sistnämnda direktivet

upphävts av EG-domstolen av formella skäl. Reglerna i de två direktiven skiljer

sig inte åt. Dessa regler har införts i svensk rätt genom förordning

(1992:1166) om ändring i utlänningsförordningen (1989:547).

13 Näringsdepartementets verksamhetsområde

13.1 Inledning

De flesta av Näringsdepartementets verksamhetsområden berörs direkt eller

indirekt av EES-avtalet. Det gäller främst konkurrensområdet och de olika

områden som brukar sammanföras under benämningen teknologisk infrastruktur.

Vidare berörs programsamarbete inom bl.a. industriell forskning och utveckling,

företagsutveckling och turism. Även energisektorn berörs i viss omfattning av

EES-avtalet.

 Av de bindande EG-rättsakter som tillagts EES-avtalet är det dock endast ett

fåtal som berör Näringsdepartementets område. Det gäller några rättsakter som

syftar till att underlätta det fria varuutbytet och några som avser

konkurrensområdet.

13.2 Tekniska föreskrifter m.m. (bilaga II)

13.2.1 Effektivitetskrav för vissa värmepannor

Unionsrådet antog den 21 maj 1992 ett direktiv om effektivitetskrav för nya

värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle (92/42/EEG).

Direktivet är utformat enligt den nya metoden med allmänna krav i direktivet som

skall fyllas ut med tekniska specifikationer i standarder. I enlighet med

direktiv av detta slag krävs EG-märkning av produkterna som visar att de

uppfyller de föreskrivna effektivitetskraven och har genomgått i direktivet

föreskrivet förfarande för bedömning av överensstämmelse.

 De produkter som omfattas av direktivet är av sådan beskaffenhet att

införlivandet av bestämmelserna lämpligen bör ske inom ramen för

byggnadslagstiftningen. I plan- och bygglagen (1987:10) finns dock inga

bestämmelser om marknadsföring m.m. som EG:s produktdirektiv kräver. För

införlivande av EG:s s.k. byggproduktdirektiv (89/106/EEG) har med anledning

härav riksdagen beslutat om en byggproduktlag (prop. 1992/93:55,

bet.1992/93:BoU6, rskr.1992/93:154, SFS 1992:1535), som innehåller bl.a.

bemyndiganden som gör det möjligt att införliva direktivets bestämmelser. Plan-

och byggutredningen (M 1992:03) har nyligen i delbetänkandet Anpassad kontroll

av byggande (SOU 1993:94) föreslagit bl.a. att byggproduktlagen ersätts med en

ny lag om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Lagförslag med anledning

av betänkandet har den 18 mars 1994 beslutats av regeringen i prop. 1993/94:178

Ändring i plan- och bygglagen, m.m.. Genom den nya lagen ges regeringen

möjlighet att genom bemyndigande införliva direktivet om värmepannor.

13.2.2 Elektrotekniska varor

EG:s direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om elektro-magnetisk

kompatibilitet (89/336/EEG), som skall tillämpas inom EES, ålägger

medlemsländerna att införa lagstiftning om krav på att elektriska och

elektroniska apparater skall vara konstruerade så att de inte alstrar elektriska

störningar som överstiger en nivå som tillåter radio- och teleutrustning och

andra apparater att fungera som avsett. De skall samtidigt ha en inbyggd

tålighet mot sådana störningar.

 Enligt detta s.k. EMC-direktiv, som är utformat enligt den nya metoden, skall

medlemsstaterna senast den 1 januari 1992 ha infört direktivets bestämmelser.

EFTA-länderna förutsätts enligt EES-avtalet ha infört motsvarande bestämmelser

vid EES-avtalets ikraftträdande.

 Enligt en ändring av EMC-direktivet den 28 april 1992 (92/31/EEG) tillåts även

gällande nationella EMC-krav parallellt med EMC-direktivets krav under en

övergångsperiod fram till utgången av år 1995.

 Den nuvarande svenska lagstiftningen på området gör det möjligt att införa

EMC-direktivets krav. Lagen (1992:1512) om elektromagnetisk kompatibilitet

utfärdades i december 1992 och förordningen (1993:1067) om elektromagnetisk

kompatibilitet den 23 september 1993. En stor del av bestämmelserna i direktivet

införlivas med svensk rätt genom föreskrifter från Elsäkerhetsverket.

 Beträffande elektrisk materiel bör också nämnas att det s.k.

lågspänningsdirektivet (73/23/EEG) nyligen ändrats på så sätt att krav på

EG-märkning införs. Denna fråga behandlas närmare nedan i avsnitt 13.2.3.

13.2.3 EG-märket

Riksdagen antog i slutet av år 1992 en lag om EG-märket (prop. 1992/93:87,

bet.1992/93:NU13, rskr.1992/93:96, SFS 1992:1534). Med EG-märket avses det

särskilda märke ("CE-mark"), som har en central roll inom EG:s system för

bedömning av överensstämmelse. Enligt den modell för direktiv om harmonisering

av medlemsländernas lagstiftning om produkter som EG använder sedan år 1985 (den

nya metoden) skall produkter som omfattas av direktiven vara försedda med

EG-märket innan de får släppas ut på marknaden.

 En närmare beskrivning av detta finns i prop. 1992/93:87, där också de berörda

direktiven finns angivna. Tio sådana direktiv ingår i EES-avtalet. I

efterföljande tilläggsavtal ingår det direktiv om värme-pannor som också

omnämndes i prop. 1992/93:87 och som behandlas i avsnitt 13.2.1. Syftet med

lagen om EG-märket är att underlätta införandet i svensk rätt av direktiv enligt

den nya metoden. I lagen anges gemensamma bestämmelser om EG-märket, som

därigenom inte behöver upprepas vid införlivandet av de produktspecifika

direktiven.

 Av redogörelsen i prop. 1992/93:87 framgår att vissa skillnader beträffande

EG-märkningen fanns mellan dittills beslutade direktiv enligt den nya metoden

och att det inom EG pågick ett arbete med att skapa enhetliga regler om denna

märkning. Det arbetet har nu resulterat i ett nytt direktiv av den 22 juli 1993

(93/68/EEG), som innebär att de elva direktiv som nämndes i prop. 1992/93:87

ändras så att de får gemen-samma bestämmelser om EG-märket. Man har också

övergått till att genomgående använda termen CE-märkning ("CE-marking"). Man

anknyter på det sättet till bokstavssymbolerna i stället för till EG som

begrepp.

 Dessutom ändras genom det nya direktivet också ett tolfte direktiv, det s.k.

lågspänningsdirektivet (73/23/EEG), på så sätt att CE-märkning införs

beträffande produkter som omfattas av detta. Också denna fråga togs upp i prop.

1992/93:87.

 Medlemsländerna skall ha införlivat ändringarna i sin rättsordning senast den

1 januari 1994 med ikraftträdande den 1 januari 1995. De skall dock fram till

den 1 januari 1997 tillåta produkter på marknaden som uppfyller de krav som

gällde före den 1 januari 1995.

 När EG den 22 juli 1993 beslutade om det nya direktivet gjorde man också genom

ett särskilt beslut (93/465/EEG) vissa ändringar och tillägg om CE-märkningen i

det också i prop. 1992/93:87 omnämnda beslutet av den 13 december 1990 om

moduler för olika stadier i förfaranden för bedömning av överensstämmelse,

avsedda att användas i tekniska harmoniseringsdirektiv. Formellt upphävdes det

tidigare beslutet och ersattes med det nya av den 22 juli 1993.

 Direktivändringarna påverkar naturligtvis även de berörda direktivens

tillämpning inom EES. Genom att EG inte har samlat generella bestämmelser om

märkningen i någon särskild rättsakt kvarstår behovet av lagen om EG-märket, som

alltså därmed inte får den provisoriska karaktär som förutsattes i prop.

1992/93:87. De föranleder också ändringar i lagen både vad gäller benämningen

"CE-märkning" i stället för "EG-märket", vilket påverkar lagens rubrik, och de

möjligheter att i lagen införa ytterligare gemensamma bestämmelser om märkningen

som direktivändringarna medfört. Frågan om utformningen av dessa lag-ändringar

bör emellertid beredas vidare innan förslag till lagändringar föreläggs

riksdagen. Som nämndes träder inte direktivändringarna i kraft förrän den 1

januari 1995.

13.2.4 Explosiva varor

För att åstadkomma fri rörlighet av explosiva varor och samtidigt hög skyddsnivå

har EG infört gemenskapsbestämmelser om sådana produkter. EU-rådet har den 5

april 1993 antagit ett direktiv om harmonisering av bestämmelserna om

utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk

(93/15/EEG). Direktivet, som tillagts EES-avtalet, är utformat enligt den nya

metoden med regler om allmänna säkerhetskrav, anknytning till standarder,

bedömning av överens-stämmelse och EG-märkning.

 I Sverige, liksom i de flesta andra länder, är explosiva varor under-kastade

detaljerad nationell lagstiftning. För att nå en hög säkerhetsnivå är

produkternas hela livscykel föremål för kontroll. Godkännande eller tillstånd

behövs som regel för att producera, importera, använda eller förvara explosiva

varor. Villkoren skiftar mellan staterna, vilket medför att överföring mellan

olika länder av explosiva varor kontrolleras av det mottagande landets

myndigheter. Godkännanden bekräftar att produkten har genomgått kontroll genom

teknisk provning som visar att den är säker att hantera. I de flesta fall utförs

sådana provningar av laboratorier som står under övervakning av myndigheter.

 Enligt lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor krävs tillstånd

för den som hanterar, dvs. i princip all befattning utom transport, eller

importerar explosiva varor. Frågor om tillstånd till tillverkning av explosiva

varor samt till annan hantering eller till import av sådana varor som sker i

anslutning till tillverkningen prövas av Sprängämnesinspektionen (SÄI).

Tillståndsfrågor som avser försvars-maktens hantering av explosiva varor prövas

också av SÄI. All annan hantering eller import av sådana varor prövas av den

lokala polismyndigheten. Tillstånd för hantering eller import av explosiva varor

får enligt huvudregeln bara avse av SÄI godkända explosiva varor.

 EG:s ovannämnda direktiv har samma definition av explosiva varor som FN:s

rekommendation om transport av farligt gods. Definitionen stämmer också överens

med den svenska. Direktivet omfattar inte explosiva varor under militär kontroll

eller under kontroll av polisen. Det omfattar inte heller pyrotekniska varor

utan dessa varor planeras täckas in av ett särskilt direktiv som är under

utarbetande. Inom EG pågår även arbete med att ta fram ett direktiv om

tillverkning, förvaring och användning av explosiva varor.

 Medlemsstat åläggs att se till att explosiva varor uppfyller direktivets

produktkrav och har genomgått föreskrivet förfarande för bedömning av

överensstämmelse och EG-märkning.

 Direktivet definierar de väsentliga kraven som explosiva varor måste uppfylla.

Där ställs också vissa allmänna krav på provning. Medlemsstaterna skall

förutsätta att explosiva varor som uppfyller harmoniserad EG-standard också

uppfyller direktivets väsentliga krav. Vad gäller förfarandet för bedömning av

överensstämmelse ställer direktivet upp krav på antingen typkontroll eller

verifikation av enstaka produkter.

 I direktivet finns också bestämmelser om övervakning av överföring av

explosiva varor inom gemenskapen. Med överföring avses att varan flyttas fysiskt

på annat sätt än inom en anläggning. Kontroller som utförs under överföring av

explosiva varor får inte ha formen av gränskontroll. De skall i stället utföras

enbart som rutinkontroller på ett icke-diskriminerande sätt inom alla

medlemsstaters territorium. När överföring av explosiva varor kräver speciell

övervakning finns bestämmelser om information till berörd myndighet i

mottagarlandet. I de fall speciella övervakningsarrangemang inte behövs skall

behörig myndighet utfärda ett godkännande som är giltigt under en bestämd tid

och som skall följa den explosiva varan tills den anländer till sin destination.

 Direktivet tar bara sikte på övervakning av överföring av explosivvaror inom

EU. EES-avtalet innebär ingen tullunion och EU:s gränskontroller i förhållande

till Sverige och övriga EFTA-länder är därför alltjämt kvar. I samband med att

EES-kommittén beslutade om att explosivvaru-direktivet skall tilläggas

EES-avtalet togs även beslut om anpassning av direktivets

övervakningsbestämmelser vad gäller gränskontroll mellan EU och berörda

EFTA-länder. Anpassningen innebär att i fråga om kontroll av överföring av

explosiva varor får EFTA-länderna utföra gräns-kontroller i enlighet med

nationella regler på ett icke-diskriminerande sätt.

 Explosivvarudirektivet innehåller också bestämmelser om informations-utbyte.

Medlemsländerna åläggs att upprätta informationsnät och överföra information

till kommissionen och övriga medlemsländer.

 Enligt direktivet skall bestämmelserna träda i kraft successivt. Regler om

övervakning av överföring och om informationsutbyte trädde i kraft den 30

september 1993 och bestämmelserna i övrigt träder i kraft den 1 januari 1995.

Visst utrymme för handel med produkter som uppfyllde äldre regler skall dock

finnas till utgången av år 2002.

 Direktivets införande i det svenska regelverket kan ske utan problem och det

kräver inte några lagändringar. Däremot krävs en viss anpassning på förordnings-

och föreskriftsnivå. Bland annat behöver i förordningen (1988:1145) om

brandfarliga och explosiva varor tas in en bestämmelse som lägger fast att

produkter som uppfyller direktivets krav inte skall kräva godkännande av SÄI. På

föreskriftsnivå krävs en ny SÄI-föreskrift om införande av direktivet som

sådant. Vidare krävs viss anpassning av befintliga föreskrifter om import,

förpackning och märkning av explosiva varor.

 SÄI är den naturliga instansen som samordnande myndighet för direktivet.

13.3 Konkurrensregler m.m. (bilagorna XIV, XV)

13.3.1 Konkurrensreglerna

På konkurrensområdet har det tillkommit en gruppundantagsförordning avseende

försäkringssektorn och dessutom har tillägg gjorts till fyra befintliga

gruppundantagsförordningar. På kol- och stålområdet har det tillkommit ett

beslut, som är ett tillägg till ett tidigare gruppundantag. Därutöver har vissa

gruppundantag tillkommit inom luftfartssektorn, vilka behandlats ovan under 7.

Kommunikationsdepartementets verksamhets-område.

 En förordning om gruppundantag för vissa avtal, beslut och samord-nade

förfaranden inom försäkringssektorn (EEG nr 3932/92) har beslutats av

kommissionen den 21 december 1992 .

 Enligt förordningen gäller undantag för tillämpningen av artikel 85.3 i

Romfördraget för sådana avtal mellan företag som syftar till samarbete om

beräkning av premie, utformning av standardvillkor, gemensam täckning av vissa

risker samt utformningen av gemensamma regler för installationer och underhåll

av säkerhetsanordningar.

 Kommissionen kan återkalla ett beslut enligt förordningen om den i ett

speciellt fall finner att ett avtal som undantagits enligt förordningen har

vissa effekter som är oförenliga med artikel 85.3.

 Förordningen trädde i kraft den 1 april 1993 och är gällande till den 31 mars

år 2003.

 Genom en förordning beslutad den 23 december 1992 (EEG nr 151/93) av

kommissionen har ändringar gjorts i gruppundantagen om specialiseringsavtal (EEG

nr 417/85), om forsknings- och utvecklingsavtal (EEG nr 418/85), om

patentlicensavtal (EEG nr 2349/84) och om know-how-licensavtal (EEG nr 556/89).

Ändringarna innebär en utvidgning av gruppundantagens tillämpningsområden.

Gruppundantagen för speciali-seringsavtal och forsknings- och utvecklingsavtal

ändras så att de också blir tillämpliga på gemensam distribution av produkterna

som är föremål för avtalet. Ett villkor för att kunna utnyttja gruppundantaget

för sådan gemensam distribution är dock att de deltagande företagens

marknads-andel inte överstiger viss gräns. För avtal som omfattar distribution

begränsas marknadsandelen till 10 procent med hänsyn till de mer

konkurrensbegränsande verkningarna av sådana avtal jämfört med andra

samarbetsavtal. Gränsen 20 procent behålls däremot vad gäller marknadsandelar

för andra samarbetsavtal.

 På samma villkor medges vidare att patent- och know-howlicensavtal mellan

moderbolagen och ett gemensamt företag (joint venture) kan använda

gruppundantagen även om moderbolagen är konkurrenter.

 På kol- och stålområdet har genom kommissionens beslut den 13 december 1991

(EKSG nr 3654/91) ett tillägg gjorts till en förordning om befrielse från kravet

på förhandsgodkännande enligt Parisfördragets artikel 66.3 (beslut nr 25/67).

 Gruppundantagsförordningarna kräver inte lagform vid inkorpo-reringen.

Avsikten är att dessa rättsakter skall inkorporeras genom förordningar beslutade

av regeringen.

13.3.2 Regler om statsstöd

På statsstödsområdet har det tillkommit två rättsakter som är formellt bindande

för parterna.

 Kommissionens beslut den 27 november 1991 (EKSG nr 3855/91) om

gemenskapsregler för stöd till stålindustrin innebär i korthet att stöd till

forskning och utveckling och miljöinvesteringar kan ges till stålindustrin på i

princip samma villkor som till andra branscher. Vidare kan socialt motiverat

stöd ges för att underlätta driftsinskränkningar och nedläggningar. Reglerna

förbjuder emellertid andra former av driftstöd eller investeringsstöd till

stålföretag, med undantag för investeringsstöd inom ramen för regionala

stödprogram i Grekland, Portugal och före detta Tyska demokratiska republiken.

Vidare skall kommissionen två gånger om året förses med rapporter om allt stöd

till stålindustrin under de senaste sex månaderna med uppgifter om hur stödet

har använts och med beskrivningar av de resultat som uppnåtts.

Gemenskapsreglerna skall gälla till och med den 31 december 1996.

 Kommissionen antog den 30 september 1993 ett direktiv (93/84/EEG) om ändring

av direktivet (80/723/EEG) om insyn i de finansiella förbindelserna mellan

medlemsstaterna och offentliga företag, det s.k. transparensdirektivet.

Direktivet har ändrats i det avseendet att krav nu ställs på särskild ekonomisk

redovisning för alla offentliga företag i tillverkningsindustrin vars omsättning

överstiger 250 miljoner ecu och till minst 50 % härrör från tillverkning.

 Enligt det ändrade direktivet skall kommissionen årligen förses med företagens

årsredovisning, upprättad i enlighet med rådets direktiv 78/660/EEG (om

årsbokslut i vissa typer av företag). Ytterligare uppgifter skall lämnas i den

mån de inte framgår av årsredovisningen. Det är uppgifter om bl.a. tillskott av

aktiekapital eller kapital som till sin beskaffenhet kan jämföras med

aktiekapital, allt med angivande av villkoren och säkerheterna. Vidare skall

uppgift lämnas om bidrag eller bidrag med villkorlig återbetalning, beviljade

lån, statliga lånegarantier, utdelning och balanserade vinstmedel. Uppgifter

skall även lämnas om varje annan form av statligt stöd, särskilt om det innebär

att skulder till staten efterskänks, däribland sådana som avser återbetalning av

lån och bidrag, erläggande av bolagsskatt eller sociala avgifter och liknande

avgifter.

 Bestämmelserna i nämnda rättsakter om information till kommissionen skall

enligt EES-avtalet tillämpas med den anpassningen att informationen i stället

skall lämnas till berörd övervakningsmyndighet.

 Ingen av rättsakterna torde kräva ändringar av lag eller förordning. Inte

heller fordras modifieringar av villkoren i befintliga svenska stödprogram.

14 Civildepartementets verksamhetsområde

14.1Inledning

Civildepartementets ansvarsområde omfattar bl.a. länsstyrelserna,

Kammarkollegiet, hov- och slottsstaterna, kommunerna och landstingen, Svenska

kyrkan och andra trossamfund, folkrörelser och kooperation, konsumentskydd,

ungdomsfrågor, allmänna samlingslokaler samt revisionen i regeringskansliet. Av

dessa sakområden är det främst konsumentfrågorna som berörs av EG:s regler inom

ramen för EES-avtalet. De nytillkomna rättsakterna inom Civildepartementets

ansvarsområde hör samtliga till konsumentområdet.

 De nytillkomna rättsakter som enligt Gemensamma EES-kommitténs beslut skall

omfattas av EES-avtalet och som hör till Civildepartementets ansvarsområde är

främst följande:

- rådets direktiv (92/59/EEG) av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet (EGT

 nr L 228, 11.8.1992, s. 24),

- rådets direktiv (92/75/EEG) av den 22 september 1992 om märkning och annan

 produktinformation som anger hushållsapparaters förbrukning av energi och

 andra resurser (EGT nr L 297, 13.10.1992, s. 16), -rådets förordning (EEG) nr

 880/92 av den 23 mars 1992 om ett gemenskapsprogram för tilldelning av

 miljömärke (EGT nr L 99, 11.4.1992, s. 1),

- kommissionens beslut (93/430/EEG respektive 93/431/EEG) av den 28 juni 1993 om

 fastställande av de ekologiska kriterierna för tilldelning av gemenskapens

 miljömärke till tvättmaskiner respektive diskmaskiner (EGT nr L 198, 7.8.1993,

 s. 35 respektive 38),

- kommissionens beslut (93/517/EEG) av den 15 september 1993 om ett

 standardavtal som täcker villkoren för användning av gemenskapens miljömärke

 (EGT nr L 243, 29.9.1993, s. 13) och

- kommissionens beslut (94/10/EEG) av den 21 december 1993 om ett

 standardformulär för anmälan av ett beslut om att tilldela gemenskapens

 miljömärke (EGT nr L 7, 11.1.1994, s. 17).

I denna proposition läggs fram förslag till den lagstiftning som behövs för att

produktsäkerhetsdirektivet, miljömärkningsförordningen och direktivet om

hushållsapparaters märkning skall bli införlivade med svensk rätt.

14.2Produktsäkerhetsdirektivet

14.2.1 Frågan och dess beredning

Våren 1993 tillkallades en särskild utredare (dir. 1993:46) med uppgift att se

över produktsäkerhetslagen (1988:1604, ändrad senast 1991:358) och att lämna de

förslag till lagändringar som behövs för att den svenska lagstiftningen skall

överensstämma med EG:s direktiv om allmän produktsäkerhet.

 Utredningen, som har antagit namnet Produktsäkerhetsutredningen, har lagt fram

delbetänkandet Produktsäkerhetslagen och EG (SOU 1993:88). Utredningens

sammanfattning av delbetänkandet finns i avsnitt 14.2.14 och utredningens

lagförslag samt EG:s direktiv om allmän produktsäkerhet finns i avsnitt 14.2.15.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns

i avsnitt 14.2.16. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Civildepartementet (C93/922).

Lagrådet

Regeringen har den 24 februari 1994 beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över

förslaget till lag om ändring i produktsäkerhetslagen. Det till Lagrådet

remitterade lagförslaget överensstämmer med propositionens.

 Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i avsnitt

14.2.17.

14.2.2 Närmare om produktsäkerhetsdirektivet

Produktsäkerhetsdirektivet beslutades av EG:s ministerråd den 29 juni 1992. Det

tillkom för att medlemsländernas regler om produktsäkerhet skulle bli mer

enhetliga och för att främja fri rörlighet av säkra produkter på den gemensamma

marknaden. Direktivet träder i kraft den 29 juni 1994.

Direktivets syfte och definitioner

Syftet med direktivet sägs vara att säkerställa att produkter som släpps ut på

marknaden är säkra (artikel 1.1). För produkter som regleras särskilt av andra

EG-bestämmelser är direktivet emellertid tillämpligt bara i sådana avseenden som

andra EG-bestämmelser inte behandlar (artikel 1.2).

 I artikel 2 definieras begreppen produkt, säker respektive farlig produkt samt

tillverkare och distributör.

 Med produkt avses varje produkt som är avsedd för konsumenter eller som

sannolikt kommer att användas av konsumenter och som tillhandahålls i

kommersiell verksamhet. Undantag görs för antikviteter och produkter som måste

repareras eller renoveras innan de tas i bruk, under förutsättning att den som

tillhandahåller produkten upplyser mottagaren om det. Vidare sägs i ingressen

att produktionsutrustning och dylikt som uteslutande används i näringsverksamhet

inte omfattas av direktivet. En säker produkt är varje produkt som under

normala och rimligt förutsebara användningsförhållanden inte medför någon risk

eller bara en minimal risk som är förenlig med produktens användning och som kan

anses godtagbar och förenlig med en hög skyddsnivå för människors säkerhet och

hälsa. Med farlig produkt avses följaktligen varje produkt som inte svarar mot

definitionen av säker produkt.

 I direktivet görs en uppräkning av omständigheter som särskilt skall beaktas

vid bedömningen av om en produkt är säker. Bland annat nämns produktens

egenskaper, bruksanvisningar och annan information som lämnas av tillverkaren

och vilka konsumentgrupper som kan komma att utsättas för allvarlig risk då de

använder produkten.

 Med tillverkare avses den som tillverkat produkten i fråga, dennes represen-

tant inom EG eller importören. Som tillverkare räknas också den som på något

sätt presenterar sig som tillverkare. Även den som renoverar en produkt, liksom

andra förvärvsverksamma i leverantörsledet som kan påverka produktens säkerhets-

egenskaper, anses som tillverkare.Med distributör avses var och en som är

yrkesmässigt verksam i leverantörsledet utan att påverka produktens

säkerhetsegenskaper.

Det allmänna säkerhetskravet

I avdelning II (artiklarna 3 och 4) behandlas vad som kallas det allmänna

säkerhetskravet. Den grundläggande principen är att en tillverkare endast får

släppa ut säkra produkter på marknaden (artikel 3.1). För att uppnå detta

åligger det en tillverkare att dels ge konsumenterna information om eventuella

risker så att de kan vidta försiktighetsåtgärder, dels se till att tillverkaren

själv får information om riskerna, genom exempelvis slumpvisa provningar av

marknadsförda produkter, så att lämpliga åtgärder kan vidtas.

 För distributörer gäller att de skall iaktta vederbörlig omsorg för att

medverka till att det allmänna säkerhetskravet följs, framför allt genom att

inte leverera produkter som de vet eller borde ha förstått inte uppfyller detta

krav. De skall också vidarebefordra information om och delta i strävandena att

undanröja risker (artikel 3.3).

 Om det inte finns några särskilda säkerhetsregler inom EG för en produkt skall

produkten normalt anses säker om den motsvarar de nationella säkerhetsregler som

gäller i det medlemsland där produkten saluförs (artikel 4.1). Om även

nationella säkerhetsregler saknas, skall bedömningen ske utifrån standarder

eller tekniska specifikationer inom EG. Nationella standarder, allmän sedvänja

och i sista hand den säkerhetsnivå som konsumenterna rimligen förväntar sig kan

också vara vägledande vid bedömningen av om säkerhetskravet är uppfyllt (artikel

4.2).

 Direktivet förutser att en produkt kan visa sig farlig även om den överens-

stämmer med principer av nyss nämnt slag. I sådana fall skall behöriga

myndigheter i medlemsstaterna vara oförhindrade att vidta lämpliga åtgärder för

att hindra att produkten kommer ut på marknaden eller för att ta bort den från

marknaden (den s.k. säkerhetsklausulen, artikel 4.3).

Medlemsstaternas skyldigheter och befogenheter

Medlemsstaterna skall utfärda den lagstiftning och de föreskrifter som behövs

för att uppnå direktivets syfte. Det betonas särskilt att medlemsstaterna skall

se till att det finns myndigheter som kan utöva tillsyn och som har nödvändiga

befogenheter, inklusive möjlighet att meddela lämpliga sanktioner vid handlande

i strid med direktivet (artikel 5).De åtgärder som medlemsstaterna skall kunna

vidta exemplifieras i direktivet. Bland annat anges att medlemsstaterna skall

kunna ta slumpvisa prover av en produkt för kontroll, kräva att lämpliga

varningar om riskerna anbringas, förbjuda tillhandahållande av en farlig produkt

och se till att en farlig produkt dras tillbaka från marknaden (artikel 6.1).

 Åtgärderna får enligt direktivet riktas mot tillverkare, distributörer,

särskilt den som först har distribuerat produkten, samt varje annan person som i

övrigt kan bidra till att minska riskerna med produkten (artikel 6.2).

Utbyte av information m.m.

En medlemsstat som gör ett ingripande mot en produkt skall informera

EG-kommissionen om åtgärderna och skälen för dessa. Kommissionen skall sedan

inleda samråd med berörda parter och vidarebefordra informationen till andra

medlemsstater, om åtgärderna anses befogade. Anser kommissionen det motsatta

skall den medlemsstat som ingripit underrättas (artikel 7).

Nödsituationer m.m.

I direktivet finns också regler om ingripanden i nödsituationer. Om en

medlemsstat ingriper mot en produkt som innebär en allvarlig och akut fara,

skall kommissionen underrättas enligt ett särskilt informationssystem som anges

i en bilaga till direktivet. Kommissionen har också själv möjlighet att i vissa

fall, när olika uppfattning råder inom medlemsstaterna, fatta beslut som innebär

att en medlemsstat blir tvungen att göra ett tidsbegränsat ingripande

(artiklarna 8-11).

 Vidare sägs att tjänstemän skall ha tystnadsplikt i fråga om sådan information

som kommer fram vid tillämpningen av direktivet. Information som avser en

produkts säkerhetsegenskaper måste dock göras allmänt tillgänglig, om

omständigheterna kräver det med hänsyn till människors hälsa och säkerhet

(artikel 12).

 Avslutningsvis innehåller direktivet bl.a. regler om rätt för dem mot vilka

åtgärder enligt direktivet övervägs eller vidtas att yttra sig, liksom att få

ett beslut prövat av domstol (artiklarna 13-19).

14.2.3 Behovet av lagändringar

 Regeringens bedömning: I huvudsak uppfyller

 gällande lagstiftning direktivets krav.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet s. 83

f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar utredningens bedömning.

Arbetarskyddsstyrelsen ser inte någon anledning att nu ändra lagen i andra

avseenden än som föreslagits. Industriförbundet uttalar att nuvarande lags

skyddsnivå väl uppfyller EG-direktivets krav varför det i huvudsak behövs endast

vissa terminologiska och redaktionella förändringar. Några remissinstanser

ifrågasätter dock om nuvarande regler om överklagande och tillsyn verkligen är

tillräckliga för att uppfylla direktivets krav.

 Skälen för regeringens bedömning: Allmänna regler om produktsäkerhet finns i

produktsäkerhetslagen som varit i kraft sedan den 1 juli 1989. Lagen har till

ändamål att motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller

egendom. Den är tillämplig på varor och tjänster som tillhandahålls i

näringsverksamhet och som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar

eller kan komma att utnyttja för enskilt bruk (1 §).

 För att uppnå ändamålet finns i lagen möjligheter att vidta olika åtgärder mot

näringsidkare. De åtgärder som får vidtas är åläggande om säkerhetsinformation

(5 §), säljförbud (6 §), exportförbud (6 a §), åläggande om varningsinformation

(7 §) och åläggande om återkallelse (8-10 §§). En förutsättning för ett flertal

av åtgärderna är att näringsidkaren tillhandahåller en vara eller tjänst som

medför särskild risk för skada på person eller egendom (se t.ex. 6 §).

 Konsumentverket är tillsynsmyndighet, om inte annat sägs i någon spe-

cialförfattning (4 §). När åtgärder enligt lagen blir aktuella bör tillsyns-

myndigheten ta upp förhandlingar med berörda näringsidkare för att om möjligt

åstadkomma en lösning på frivillig väg (16 §). Går inte detta överlämnas ärendet

till Konsumentombudsmannen (KO) som, om han anser det nödvändigt, ansöker hos

Marknadsdomstolen om en åtgärd (17 §).

 KO får i vissa fall själv meddela s.k. informations-, förbuds- eller åter-

kallelseföreläggande. Ett sådant måste dock godkännas av näringsidkaren för att

bli gällande (22 §).

 Lagen innehåller också regler om att en näringsidkare är skyldig att på

anmaning avge yttrande, lämna upplysningar och tillhandahålla handlingar,

varuprover och liknande. En sådan anmaning får förenas med vite (19 och 24 §§).

 Om det finns särskilda skäl, kan interimistiska ålägganden eller förbud

meddelas av Marknadsdomstolen (21 §).

 Beslut av en tillsynsmyndighet eller av KO överklagas i allmänhet hos

kammarrätten (26 §).

 Produktsäkerhetslagen kan sägas i huvudsak uppfylla de krav som pro-

duktsäkerhetsdirektivet ställer. Liksom direktivet avser den svenska lagen

konsumentvaror. Den svenska lagens ändamålsbestämmelse har visserligen en annan

utformning än direktivets, men dess huvudsakliga innebörd såvitt gäller varor

torde vara densamma. De åtgärder som enligt direktivet skall kunna vidtas har

sina motsvarigheter i produktsäkerhetslagen. Det finns en väl fungerande

organisation för tillsyn och övervakning av olika produktsäkerhetsregler, dels

enligt produktsäkerhetslagen, dels enligt olika speciallagar (regeringen

återkommer i det följande till frågan om tillsyn och överklagande). Vidare finns

bestämmelser i sekretesslagen (1980:100) och sekretessförordningen (1980:657)

som innebär att sekretess gäller för uppgifter i statliga myndigheters,

däribland Konsumentverkets, tillsynsverksamhet, vilka torde uppfylla direktivets

krav i artikel 12.

 På en punkt bör dock lagen ändras för att bättre överensstämma med direktivet.

Det gäller möjligheterna att återkalla en vara (eller tjänst) som för närvarande

är mer begränsade i lagen än i direktivet. Vidare finns anledning att beröra de

punkter där den svenska lagen går längre än direktivet, eftersom sådana

avvikelser kan utgöra otillåtna handelshinder. Som exempel kan nämnas tjänster

och exportförbud. Det bör också diskuteras om andra olikheter mellan lagen och

direktivet, t.ex. i fråga om systematik och användande av olika begrepp,

påkallar att den svenska lagen ändras. Dessa frågor kommer att behandlas i det

följande.

14.2.4 Allmänt om tillämpningsområdet

Av den tidigare redogörelsen framgår att produktsäkerhetslagen och direktivet

har i huvudsak samma tillämpningsområde. Båda avser typiska konsumentvaror som

kommer konsumenterna till del i näringsverksamhet (direktivet talar om

"kommersiell verksamhet"). Båda skall tillämpas om det inte finns särskilda

bestämmelser som reglerar samma sak i någon annan författning.

 Ett par remissinstanser har framhållit det angelägna i att den svenska lagen

utvidgas till att omfatta varor och tjänster även på det offentliga området,

t.ex. inom hälso- och sjukvården. Produktsäkerhetsutredningen fortsätter sitt

arbete med att överväga om en sådan utvidgning är möjlig. Vilka konsekvenser

detta får i ett EG-perspektiv är en fråga för utredningen. Här skall närmast

diskuteras den svenska lagens tillämpning på tjänster och sakskador som ju

saknar motsvarighet i direktivet.

 Regeringens bedömning: Produktsäkerhetslagens

 nuvarande tilllämpning på tjänster som

 tillhandahålls konsumenter i näringsverksamhet

 bör kunna behållas. Detsamma gäller lagens till-

 lämpning på sakskador.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet s.

92-93 och 86-87).

 Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker eller

motsätter sig inte att lagen även i fortsättningen tillämpas på tjänster och

sakskador. Kommerskollegium tar dock inte ställning till förslaget i denna del

men påpekar att det svenska regelverket måste ta sikte på EG-rättsliga principer

om icke-diskriminering m.m. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet betonar att det noga måste beaktas att svensk rätt inte strider mot

EES-rätten i övrigt eller andra internationella konventioner, särskilt när det

gäller transporttjänster. Nämnden påpekar att bestämmelserna i 9 §

produktsäkerhetslagen om ersättningsskyldighet kan orsaka problem genom den

skyldighet som där åläggs näringsidkaren att täcka även kostnaden för att

återställa den egendom som tjänsten avsett i ursprungligt skick. Detta kan

enligt nämnden komma i konflikt med de särskilda ansvars- och

beloppsbegränsningsregler som gäller på transportområdet. Därför förordar

nämnden att sådana tjänster som inte omfattas av konsumenttjänstlagen undantas

från lagens tillämpningsområde. Konkurrensverket framhåller vikten av att

åtgärder eller regler utformas "proportionellt" mot det mål som eftersträvas och

att man så långt som möjligt bör undersöka andra vägar, t.ex

konsumentinformation och liknande för att tillgodose konsumentskyddet. Verket

motsätter sig dock inte att lagens tillämplighet på tjänster och sakskador

behålls. Köpmannaförbundet anser att en noggrann övervakning bör ske av att

dessa avvikelser inte medför indirekta handelshinder.

Skälen för regeringens bedömning:

Tjänster

Produktsäkerhetslagen, som trädde i kraft den 1 juli 1989, omfattar som nämnts,

till skillnad från direktivet, även tjänster. Tidigare fanns vissa regler i

ämnet i marknadsföringslagen (1975:1418).

 I samband med att konsumenttjänstlagen (1985:716) kom till (prop. 1984/85:110)

föreslogs att saluförbudsregeln i 4 § marknadsföringslagen, som då endast avsåg

varor, skulle utvidgas till att gälla också tjänsteområdet, dock endast sådana

tjänster som också konsumenttjänstlagen omfattade. Frågan om vilken räckvidd 4 §

marknadsföringslagen skulle ha beträffande tjänster diskuterades på nytt i prop.

1984/85:213, som avsåg ändringar i lagen. Föredragande statsrådet uttalade där

bland annat följande (s. 40):

 Avgränsningen i prop. 1984/85:110 om konsumenttjänstlag beror på vad som

bedömts vara ur civilrättslig synvinkel lämpligast. ..........

..........

 Räckvidden av 4 § MFL bör enligt min mening inte avgränsas av vad som

inledningsvis är ändamålsenligt att låta ingå i den civilrättsliga lagstift-

ningen. Andra aspekter gör sig gällande i fråga om den marknadsrättsliga

regleringen. Jag konstaterar att det finns en rad tjänster som faller utanför

förslaget till konsumenttjänstlag men som förvisso skulle kunna vara farliga i

det enskilda fallet. Som endast några typer kan tas olika slag av

kroppsbehandling, transporter, tivoliverksamhet, sanering, optikerarbeten samt

hotell- och pensionatstjänster....Som ett par praktiska exempel på tjänster som

kan vara mycket farliga kan tas transporter med skidliftar och marknadsnöjen

såsom färd i berg- och dalbana.

 Efter att ha ställt frågan om man från lagens tillämpningsområde borde

utesluta sådana tjänster om vilka man anser sig med säkerhet kunna tro att de

inte kan vara farliga anförde föredraganden bl.a. att olika former av

avgränsningar skulle kunna innebära en från säkerhetssynpunkt olycklig

inskränkning. Det skulle dessutom enligt föredraganden vara mycket komplicerat

att göra en sådan värdering. Vidare ansågs att de andra rekvisit som skulle vara

uppfyllda för lagens tillämpning, t.ex. att tjänsten kunde medföra särskild risk

för skada på person eller egendom, i praktiken skulle komma att skära av

tjänster som till sin art saknade den angivna vare- eller otjänlighetsnivån.

Därför förordades att 4 § marknadsföringslagen borde omfatta hela tjänsteområdet

vilket också godtogs av riksdagen. När sedan paragrafen delvis arbetades in i

produktsäkerhetslagen blev lagen av samma skäl generellt tillämplig på tjänster.

 Direktivet omfattar inte tjänster. Några andra gemenskapsregler för tjänster

finns ännu inte, även om diskussioner har pågått inom EG, främst när det gäller

regler om ansvar för tjänster. Det förhållandet att gemenskapsregler i fråga om

tjänster saknas innebär självfallet en större frihet att nationellt reglera

tjänster på det sätt som anses lämpligt.

 Nationella särregler kan dock, som några remissinstanser påpekat, betraktas

som inskränkningar i den fria rörligheten för tjänster. Denna fria rörlighet är

dock inte utan undantag. Av artikel 39 jämförd med artikel 33 i EES-avtalet

framgår att handelshindrande åtgärder får tillämpas, om de grundas på hänsyn

till allmän ordning, allmän säkerhet eller allmän hälsa. Åtgärderna får dock

inte utgöra medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt

begränsning av handeln mellan staterna. Nämnda regler i EES-avtalet har sina

motsvarigheter i Romfördraget (artiklarna 66 och 56). Också i fråga om tjänster

har reglerna utvidgats genom EG-domstolens praxis på motsvarande sätt som på

varuområdet.

 Så som de svenska reglerna är konstruerade behandlas inhemska och utländska

tjänster lika. Det sker alltså ingen diskriminering. Inte heller är det fråga om

någon förtäckt begränsning av handeln. Det handlar i stället om skydd för

konsumenters hälsa och säkerhet, dvs. om sådana hänsyn som kan tillåta

avvikelser i de nationella reglerna.

 Från konsumentskyddssynpunkt är det enligt regeringens mening angeläget att

produktsäkerhetslagen även i fortsättningen omfattar såväl varor som tjänster.

Det främsta skälet till det är att även tjänster kan innefatta beaktansvärda

skaderisker. Därtill kommer att gränsen mellan förvärv av vara och förvärv av

tjänst i många fall är flytande. Som exempel kan nämnas arbete på lösa saker,

som ju ofta innebär att man tillför reparationsobjektet något, t.ex. byter ut en

försliten del. I sådana fall kan lagen användas för att motverka skaderisker,

oavsett om dessa hänför sig till varan eller tjänsten.

 Vid en jämförelse med övriga nordiska länder kan noteras att även den norska

produktsäkerhetslagen innefattar tjänster. Norge avser enligt uppgift inte att

ändra sin lag på denna punkt. I Finland har man nyligen beslutat om en

lagändring som innebär att den finska produktsäkerhetslagen utvidgas till att

omfatta även ''''konsumenttjänster''''. I Danmark har nyligen lagts fram ett förslag

om en allmän produktsäkerhetslag till följd av EG:s direktiv. Den föreslagna

danska lagen omfattar tjänster som har anknytning till egendom.

 Med hänsyn till det anförda gör regeringen den bedömningen att den svenska

lagen även i fortsättningen kan omfatta såväl varor som tjänster.

 Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet påtalar att be-

stämmelserna i 9 § andra stycket produktsäkerhetslagen kan komma i konflikt med

de särskilda ansvars- och beloppsbegränsningsregler som gäller på det

transporträttsliga området. Den aktuella bestämmelsen som reglerar frågan om

återkallelse av tjänster, säger att ett alternativ till återkallelse av en

tjänst, som innebär att näringsidkaren själv avhjälper det fel som skaderisken

hänför sig till, är att näringsidkaren lämnar ersättning för felets avhjälpande

genom annan. Är det fråga om tjänst avseende viss egendom skall ersättningen

också, om det behövs, täcka kostnaden för att återställa den egendom som

tjänsten avsett i ursprungligt skick.

 Ersättningsreglerna i andra stycket måste dock läsas i sitt sammanhang för att

innebörden klart skall framgå. Enligt första stycket i samma paragraf kan

återkallelse av en tjänst ske om en näringsidkare har utfört tjänsten "så att

särskild risk för skada på person eller egendom uppkommit". Vidare sägs att

återkallelse skall ske "i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av

att förebygga skadefall". Av ordalydelsen framgår att det måste ha uppkommit en

risk genom den utförda tjänsten som alltjämt består när tjänsten har slutförts.

Annars kan det ju inte finnas något "skadefall" att förebygga. I praktiken torde

därför bestämmelserna om återkallelse i 9 § inte kunna tillämpas på transport-

tjänster (jfr även prop. 1988/89:23, s. 102). Regeringens uppfattning är således

att produktsäkerhetslagen även i fortsättningen bör omfatta alla slags tjänster.

Sakskador

Produktsäkerhetslagen tillämpas inte bara vid risker för personskador, utan även

vid risker för sakskador. Ett exportförbud får dock meddelas bara om det

föreligger risk för allvarlig personskada.

 Att direktivet endast avser personskador torde bero på att sådana skador

ansetts särskilt skyddsvärda. Detta bör samtidigt knappast kunna tolkas så att

det inte skulle vara angeläget, eller i nationell lagstiftning tillåtet, att

meddela föreskrifter som syftar till att motverka även sakskador. EG:s

produktansvarsdirektiv avser såväl person- som sakskador. Detsamma gäller den

svenska produktansvarslagen (1992:18).

 Det kan kanske diskuteras i vad mån det faktum att även sakskador beaktas kan

ha några handelshindrande effekter. Även om så kan vara fallet i vissa

situationer måste man komma ihåg att syftet även med dessa regler är att uppnå

ett bra konsumentskydd. Någon godtycklig diskriminering kan det knappast bli

fråga om, eftersom alla produkter som kan vålla person- eller sakskador, oavsett

varifrån de kommer, omfattas av lagen. Såväl Norge och Finland som Frankrike har

regleringar som omfattar båda skadetyperna, och man har, såvitt är känt, inga

planer på att göra ändringar i detta avseende. Den föreslagna danska

produktsäkerhetslagen omfattar såväl person- som egendomsskador.

 Regeringen anser därför att risk för sakskador även i fortsättningen bör kunna

omfattas av produktsäkerhetslagen utan att detta innebär ett otillåtet

handelshinder eller ett brott mot EES-avtalet i övrigt.

14.2.5 Införande av en generalklausul

 Regeringens bedömning: Någon motsvarighet till

 direktivets generalklausul som anger att en

 tillverkare bara får släppa ut säkra produkter på

 marknaden bör inte anses nödvändig att införa i

 lagen.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att en generalklausul införs i

produktsäkerhetslagen av innebörd att en näringsidkare får tillhandahålla en

vara eller tjänst bara om den kan anses säker (se betänkandet s. 99 f.).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att

erinra mot att en generalklausul införs. Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet ifrågasätter om uttrycket "kan anses säker" på bästa sätt

uttrycker direktivets artikel 3 punkt 1. Konsumentverket anser att det bör

övervägas att i lagen föra in en skyldighet för företagen att snarast ta kontakt

med tillsynsmyndigheten när man har uppmärksammat att en vara är farlig.

 Skälen för regeringens bedömning: Inom EG pågår en utveckling som innebär att

ansvaret för produktsäkerheten i första hand läggs på företagen själva.

Myndigheterna måste visserligen också i fortsättningen, anses det, ha möjlighet

att ingripa när farliga produkter kommer ut på marknaden. Den offentliga

förhandskontrollen inskränks dock. Detta är utgångspunkten för direktivets

uppläggning. Direktivets generalklausul i artikel 3.1, som anger att en

tillverkare bara får släppa ut säkra varor på marknaden, ger uttryck för detta

synsätt. Den är således en av de grundläggande bestämmelserna i direktivet.

 Motsvarande synsätt utgör grundtanken även i produktsäkerhetslagen. Detta

framgår inte minst av att ålägganden och förbud enligt lagen meddelas först

efter det att näringsidkarna beretts tillfälle att vidta frivilliga åtgärder men

vägrat eller underlåtit att göra detta. Det framgår också av motivuttalanden

(prop. 1988/89:23 s. 26 f. och 59-60).

 Utredningen har föreslagit att en generalklausul motsvarande direktivets

införs i lagen. Som motiv för detta har utredningen anfört bl.a. att en sådan

bestämmelse på ett tydligare sätt skulle markera att det är näringsidkarna som

har det primära ansvaret för varor (och tjänster) som de tillhandahåller.

Utredningen har dock inte ansett det lämpligt att införa någon straffbestämmelse

för den som handlar i strid mot generalklausulen.

 Regeringen gör den bedömningen att direktivet och den svenska lagen, trots

olikheterna i terminologi och systematik, i praktiken tillgodoser samma syften.

En generalklausul skulle därför, enligt regeringens mening, inte tillföra lagen

något utöver vad som redan gäller enligt lagens allmänna uppbyggnad och

uttalanden i förarbetena.

 Frågan om sådan rapporteringsskyldighet för företagen som Konsumentverket

föreslår, diskuterades vid produktsäkerhetslagens tillkomst (prop 1988/89:23, s.

69-70). Produktåterkallelsekommittén hade av tidsskäl inte lagt fram något

förslag om det. Föredragande statsrådet ansåg att frågan borde utredas

ytterligare men att det vore lämpligt att avvakta med en sådan utredning till

dess att erfarenheter hade vunnits av den nya lagen.

 Det får i och för sig anses ligga väl i linje med direktivets och produkt-

säkerhetslagens syften att tillsynsmyndigheterna så tidigt som möjligt får

kännedom om riskfyllda varor (och tjänster). En rapporteringsskyldighet av detta

slag krävs dock inte enligt direktivet. Enligt regeringens mening är det inte

heller lämpligt att nu införa en sådan utvidgning av näringsidkarnas

skyldigheter.

14.2.6 Terminologiska frågor

 Regeringens bedömning: Begreppen

 "näringsidkare" och "tillhandahålla" bör kunna

 behållas i produktsäkerhetslagen. Detsamma

 gäller lagens terminologi i övrigt.

 Utredningens bedömning och förslag: Utredningens bedömning av begreppen

"näringsidkare" och "tillhandahålla" överensstämmer med regeringens. Utredningen

föreslår att en defintion av "vara" motsvarande den som finns i

produktansvarslagen (1992:18) införs, liksom en definition av begreppet "säker

vara" (se betänkandet s. 83 f., 88 f., 121 och 124 f.).

 Remissinstanserna: I fråga om utredningens bedömning av näringsidkarbegreppet

m.m. anser Kommerskollegium, Köpmannaförbundet och Motorbranschens Riksförbund

att ansvaret för säkra produkter bör preciseras mellan tillverkare/importörer

och detaljister. Kommerskollegium påpekar att den aktör som inte kan påverka en

produkts säkerhet inte bör åläggas ett större ansvar i Sverige än i andra

EES-länder. Därför bör inte heller begreppet tillhandahålla användas enligt

Kommerskollegium; i produktansvarslagen används ''''tillhandahålla'''' bara i fall där

det inte går att finna ut vem som placerade produkten på marknaden. Köpmannaför-

bundet menar att man genom att precisera olika leds ansvar också gör det möjligt

att införa en lagstadgad regressrätt så att detaljister kan få tillbaka

ersättning som rätteligen bort betalas av tillverkaren/importören.

Motorbranschens Riksförbund anser att en sådan regressregel bör införas i

produktsäkerhetslagen. Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga

synpunkter i fråga om att införa de föreslagna definitionerna. Kammarrätten i

Göteborg ifrågasätter om det inte hade varit en fördel att, såsom i direktivet,

ta in definitioner av ytterligare några centrala begrepp, t.ex tjänster,

näringsidkare och tillhandahålla.

 Vad gäller utredningens förslag om definitioner tillstyrks detta av flertalet

remissinstanser. Kommerskollegium anser det nödvändigt med ett förtydligande av

vad som menas med att uppfylla säkerhetskraven. Bilindustriföreningen anser inte

att den föreslagna svenska texten är lika klar som direktivets, bl.a. eftersom

den svenska bestämmelsen inte specificerar mot vilka lagar som en bedömning

skall ske. Föreningen anser också att ett förtydligande motsvarande direktivets

artikel 2 b sista stycket bör införas, som säger att en produkt inte är osäker

bara för att det finns produkter som är säkrare på marknaden. Köpmannaförbundet

anser det vara bra med en definition, om den inte innebär en skärpning av den

nuvarande lagen.

 Skälen för regeringens bedömning: Den svenska lagen har en annan systematik

och är uppbyggd utifrån vissa i svensk konsumentlagstiftning vedertagna begrepp

som innebär vissa avvikelser från direktivet. Huruvida detta också innebär att

lagen har en annan innebörd än direktivet, som några remissinstanser gör

gällande, kan diskuteras.

Begreppet tillhandahålla

I 1 § produktsäkerhetslagen sägs att lagen tillämpas på varor och tjänster som

tillhandahålls i näringsverksamhet. I de följande paragraferna används

genomgående tillhandahålla repektive överlåta för att beskriva den handling som

avses. I 2 § anges att vad som sägs om tillhandahållande och överlåtelse också

gäller erbjudande om och upplåtelse av nyttjanderätt till en vara.

 Direktivet använder ordet ''''supply'''', vilket har översatts med just

tillhandahålla, för att avgränsa tillämpningsområdet (artikel 2 a). När det

gäller att beskriva den handling genom vilken varor blir tillgängliga för

konsumenterna används uttrycket "place on the market", dvs. "släppa ut på

marknaden" (artikel 3.1).

 Enligt en första version av en handbok för införlivande av harmonise-

ringsdirektiv som utarbetats av kommissionen ("First version /incomplete/ of the

guide to the implementation of Community harmonization directives based on the

new approach and the global approach") och i vilken vissa vanligt förekommande

begrepp kommenteras, beskrivs "place on the market" som den tidpunkt då en vara

först passerar från tillverknings- eller importstadiet till distributions- eller

användningsstadiet. I handboken sägs vidare att denna första handling, genom

vilken en vara görs tillgänglig på den gemensamma marknaden, kan vara exempelvis

försäljning, utlåning, uthyrning eller erbjudande om sådan handling. Detta har

dock inte ansetts behöva anges uttryckligen och i direktivet finns inte heller

någon motsvarighet till den svenska bestämmelsen om nyttjanderätt.

 Uttrycket "släppa ut på marknaden" tycks därför ha en annan, och i viss mån

mer begränsad innebörd än tillhandahålla. För att förstå direktivets innebörd

räcker det dock inte att bara se till den handling som beskrivs i

generalklausulen. Det är också av betydelse vem eller vilka som har att uppfylla

förpliktelserna.

Näringsidkarbegreppet

Direktivets förpliktelser åvilar uttryckligen i första hand "producers", dvs.

tillverkare och andra som kan påverka en varas säkerhetsegenskaper. Det är

tillverkare som enligt generalklausulen har en skyldighet att släppa ut endast

säkra varor på marknaden. Detta är också en logisk följd av att begreppet

"släppa ut på marknaden" avser det första ledet i distributionskedjan. För

distributörer dvs. för dem som normalt kommer in i ett senare led, gäller vissa

andra skyldigheter, t.ex. att samarbeta beträffande information och marknads-

övervakning.

 Denna uppdelning mellan olika kategorier utgör en markering av att

huvudansvaret för att produkter är säkra vilar på dem som har störst möjlighet

att påverka säkerhetsegenskaperna. Samtliga åtgärder som får vidtas enligt

direktivet, t.ex. återkallelse av farliga varor, kan dock riktas mot båda dessa

kategorier och även mot andra, om det behövs för att undanröja risker (se

artikel 6).

 I produktsäkerhetslagen däremot talas om näringsidkare. Begreppet täcker

samtliga yrkeskategorier som kan tänkas ha del i tillhandahållandet av en vara

eller tjänst, oavsett vilket säljled det är fråga om. Hit hör tillverkare och

importörer samt grossister och detaljister. Det kan således finnas många att

rikta ett eventuellt åläggande eller förbud mot. Av praktiska skäl har därför

införts en möjlighet att rikta ett åläggande om varningsinformation eller

återkallelse mot endast någon eller några näringsidkare (12 §). Vid ett sådant

urval bör enligt lagen beaktas vem som har de bästa förutsättningarna att

uppfylla ändamålet med åtgärden. I förarbetena sägs att hänsyn bör tas bl.a.

till vem eller vilka som har fört in varan eller tjänsten på marknaden och som

därigenom bär ansvaret för den uppkomna situationen (prop. 1988/89:23 s.106 f.).

 Även om produktsäkerhetslagen inte på samma sätt uttryckligen skiljer mellan

olika slags näringsidkare är den således tänkt att tillämpas på motsvarande sätt

som direktivet, dvs. genom en viss ansvarsfördelning inom näringsidkarledet. Det

bör därför vara möjligt att även i fortsättningen använda begreppen

"tillhandahålla" och "näringsidkare", som ju är vedertagna inom konsu-

mentlagstiftningen, i produktsäkerhetslagen utan att detta innebär någon

avvikelse från det resultat som direktivet syftar till att uppnå. En jämförelse

kan också göras med lagarna om personlig skyddsutrustning och om leksaker, vilka

båda använder dels uttrycket "tillhandahålla" som motsvarighet till "släppa ut

på marknaden", dels begreppet "näringsidkare".

 Frågan om en lagstadgad regressrätt som några remissinstanser fört fram,

diskuterades också i samband med produktsäkerhetslagens tillkomst. Det ansågs då

att fördelningen av kostnader mellan olika näringsidkare bäst skulle lösas genom

att näringsidkarna själva, t.ex. genom branschvisa avtal, fick bestämma sina

inbördes relationer. Vidare hänvisades till den civilrättsliga regleringen

varigenom eventuella missförhållanden i olika avtalssituationer skulle kunna

rättas till (se prop. 1988/89:23 s.54-56). Enligt regeringens mening finns det

inte skäl att nu göra någon annan bedömning. Något krav på reglering av en sådan

regressrätt ställs inte heller upp i direktivet.

Begreppet produkt

I direktivets andra artikel finns definitioner av vissa grundläggande begrepp,

bl.a. begreppen "produkt" och "säker produkt". Några motsvarande definitioner

finns inte i produktsäkerhetslagen. De begrepp som förekommer i produktsäker-

hetslagen, t.ex. varor, beskrivs i stället i förarbetena (se prop 1988/89:23

t.ex s. 34 f. och 74-76).

 I direktivet definieras produkt som "varje produkt som är avsedd för

konsumenter eller sannolikt kommer att användas av konsumenter...." osv. men

någon närmare beskrivning görs inte. Detta kan jämföras med den definition som

finns i EG:s direktiv om produktansvar (85/374/EEG) som införlivats med svensk

rätt genom produktansvarslagen (jfr. prop. 1990/91:197 s. 130). Enligt denna

avses med "products" alla lösa saker (movables) även om de infogats i annan lös

eller fast egendom. Fast egendom och andra nyttigheter faller således utanför.

Däremot omfattas vad som brukar kallas tillbehör till fast egendom av begreppet.

Det ligger nära till hands att anta att innebörden av "products" är densamma i

produktsäkerhetsdirektivet. Tolkningen av direktivets begrepp måste dock ske med

den reservationen att EG-domstolen, som ju har exklusiv rätt att auktoritativt

tolka EG-rättens innebörd och EFTA-domstolen som tolkar EES-rätten för

EFTA-staternas del, kan komma att göra en annan tolkning.

 Med "varor" i produktsäkerhetslagen avses enligt förarbetena fysiska föremål

men inte nyttigheter såsom fast egendom eller värdepapper (prop. 1988/89:23, s.

35). Sådana varor som enligt svensk rätt utgör s.k. tillbehör till fast egendom

när de har infogats i en fastighet kan också komma att omfattas av

produktsäkerhetslagen. Enligt förarbetena (a. prop. s. 36) är det nämligen

tidpunkten för tillhandahållandet som avgör vad som är att anse som en vara i

lagens mening. Utifrån den angivna tolkningen av direktivets varubegrepp synes

det som om direktivet och lagen överensstämmer i detta avseende.

 Den definition av varubegreppet som finns i direktivet syftar närmast till att

avgränsa tillämpningsområdet till konsumentvaror. Motsvarande begränsning finns

också i 1 § andra stycket produktsäkerhetslagen. På grund av detta och då

innebörden av lagens varubegrepp även i övrigt synes överensstämma med

direktivets anser regeringen att begreppet vara inte behöver definieras i lagen.

 I direktivet görs undantag för antikviteter m.m. under förutsättning att den

som tillhandahåller varan i fråga tydligt upplyser mottagaren att det är fråga

om en sådan vara. Produktsäkerhetslagen däremot är tillämplig på samtliga varu-

slag. I likhet med utredningen (betänkandet s. 89-90) anser regeringen att detta

inte behöver innebära några större skillnader i den praktiska tillämpningen. På

grund härav och då en skyddslagstiftning av denna karaktär bör ha så få undantag

som möjligt framstår det inte som nödvändigt med hänsyn till EG-anpassningen att

införa ett motsvarande undantag i den svenska lagen.

Begreppet "säker produkt"

I direktivet förutsätts samtliga åtgärder ske till uppfyllande av det allmänna

kravet att endast säkra produkter får släppas ut på marknaden. Vad som menas med

"säker produkt" definieras i artikel 2. Där anges också olika omständigheter som

särskilt skall beaktas vid bedömningen av om en vara är säker t.ex. varans

förpackning, eventuella bruksanvisningar och vilken kategori av konsumenter som

kan löpa risk vid användandet av varan.

 Direktivet innehåller även andra bestämmelser som har betydelse för att avgöra

när en produkt skall bedömas som säker. I artikel 4 sägs således att en produkt

skall bedömas som säker bl.a. om den överenstämmer med nationella hälso- och

säkerhetsregler eller om sådana inte finns, med standarder osv. I sista hand får

produktens utformning och tekniska beskaffenhet och vad konsumenter rimligen kan

förvänta sig vara det avgörande.

 Begreppet "säker produkt" är således väsentligt i direktivet. Det ingår i

generalklausulen och utgör en förutsättning för olika ingripanden. Om en produkt

uppfyller kraven i artikel 4 utgör det en presumtion för att produkten är

"säker" och därmed skall få tillhandhållas fritt på den inre marknaden.

Utredningen har därför ansett att "säker produkt" är ett sådant begrepp som bör

tas in och definieras också i produktsäkerhetslagen.

 Även om det i produktsäkerhetslagens bestämmelser inte finns några uttryckliga

motsvarigheter till nämnda bestämmelser framgår det av förarbetena att liknande

omständigheter som räknas upp i direktivets artikel 2 skall beaktas också vid

tillämpningen av den svenska lagen (jfr betänkandet s. 120). Vidare måste, även

om uttryckliga regler om det saknas, vad som sägs i artikel 4 anses gälla även

enligt den svenska lagen (jfr betänkandet s. 124).

 Eftersom lagtexten i allt väsentligt torde ha samma innebörd som direktivet i

dessa avseenden är det, enligt regeringens mening, inte nödvändigt att införa

någon motsvarande definition i produktsäkerhetslagen. Regeringen återkommer till

frågan om vad detta kan tänkas innebära för skyddsnivån på säkerhetskravet när

förutsättningarna för olika åtgärder diskuteras.

14.2.7 Åtgärder mot farliga varor

 Regeringens bedömning: De åtgärder som får vidtas

 enligt produktsäkerhetslagen bör i stort sett

 anses uppfylla direktivets krav på åtgärder.

 Lagens bestämmelser om exportförbud bör kunna

 behållas.

 Regeringens förslag: Möjligheten till

 återkallelse utvidgas i den svenska lagen så

 att återkallelse, i enlighet med direktivet,

 kan ske även från andra än brukarna.

 Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med regeringens (se be-

tänkandet s. 103 ff).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar utredningens allmänna

bedömning och tillstyrker förslaget till utvidgning beträffande återkallelse.

Kommerskollegium, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet,

Konkurrensverket och Sveriges Marknadsförbund ifrågasätter dock exportförbudet.

Kommerskollegium anser det tveksamt om det i ett EES-perspektiv är lämpligt att

behålla exportförbudet och påpekar att en samstämmig syn inom EES har betydelse

för avtalets funktion, även om EG:s handelspolitik mot tredje land inte är en

del av själva EES-avtalet. Eftersom det i den svenska lagen finns ett utrymme

för att besluta om alternativa åtgärder, uppstår enligt Kommerskollegium en risk

att ett beslut om exportförbud kan uppfattas som diskriminerande. Juridiska

fakultetsnämnden har svårt att se behovet av ett exportförbud gentemot andra

EES-länder, vilka ju också är förpliktade att införliva EG:s direktiv i sina

interna rättsordningar. Nämnden förordar därför att tillämpningsområdet för

exportförbudsreglerna begränsas genom en tilläggsregel som undantar

EES-länderna. Konkurrensverket är tveksamt till exportförbudet även om verket

anser det rimligt att användare i andra länder inte utsätts för risker som man

ingripit mot på den svenska marknaden. Verket hänvisar till Romfördragets

artikel 36 och Cassis de Dijon-principen och anger att konsumentskyddshänsyn,

som en motivering till nationella särregler, torde avse skydd för det egna

landets konsumenter. Sveriges Marknadsförbund anser att en alltför stel regel om

exportförbud, som inte tillåter återexport, kan leda till att Sverige blir ett

"dumpingland" för skadebringande produkter.

 Skälen för regeringens bedömning och förslag: Direktivet ställer krav på att

myndigheterna skall kunna vidta vissa åtgärder. Syftet med dessa åtgärder är att

säkerställa att endast varor som är säkra kommer ut på marknaden. Dessa åtgärder

motsvaras i allt väsentligt av de åtgärder som redan finns i

produktsäkerhetslagen även om sättet att beskriva dem skiljer sig åt.

 När det gäller återkallelse av en vara som inte är säker är emellertid de

svenska reglerna mer restriktiva än direktivets. En återkallelse enligt

produktsäkerhetslagen får ske bara från den som innehar varan i fråga för att

bruka den (när det gäller tjänst från dem som innehar egendom som tjänsten

avsett för att bruka den). Direktivet kan inte läsas på annat sätt än att en

farlig vara skall kunna återkallas så snart den lämnat tillverkaren eller

importören, dvs. även om den befinner sig i ett senare säljled och inte hunnit

ut till konsumenten.

 Någon motivering till varför återkallelse i den svenska lagen kan ske endast

från brukarna finns inte i förarbetena. Direktivet ger alltså i detta avseende

på sitt sätt ett starkare konsumentskydd. Något bärande skäl för att ha en lägre

skyddsnivå i den svenska lagen föreligger inte. Regeringen föreslår därför att

produktsäkerhetslagen ändras så att det blir möjligt att återkalla varor även

från andra än brukarna, dvs. också från t.ex. detaljister.

 Eftersom en likartad reglering om återkallelse finns beträffande tjänster som

avser egendom och för att undvika gränsdragningsproblem bör en motsvarande

ändring göras också för tjänster, trots att detta inte påkallas av EG:s

direktiv. Det bör således bli möjligt att återkalla tjänster som avser egendom

även om den egendom som tjänsten avser inte nått brukaren.

 Produktsäkerhetslagen innehåller som tidigare nämnts en möjlighet att meddela

exportförbud. Bestämmelserna om detta infördes genom en lagändring som trädde i

kraft den 1 juli 1991. Hittills har dock ingen fråga om exportförbud prövats av

Marknadsdomstolen. Redan vid införandet diskuterades exportförbudet utifrån

handelspolitiska synpunkter. I prop. 1990/91:91 s. 22 f. konstaterades att

Romfördraget tillåter vissa undantagsbestämmelser till skydd för bl.a.

människors och djurs hälsa och liv (artikel 36) och att EG utfärdat

exportförbudsbestämmelser för vissa varugrupper (direktivet om farliga

livsmedelsimitationer, 87/357/EEG). Mot bakgrund härav och då t.ex. Frankrike

redan hade en liknande reglering, gjordes bedömningen att förslaget inte

utgjorde något sådant handelshinder som stred mot föreliggande frihandelsavtal.

Tvärtom antogs att en möjlighet till exportförbud skulle komma att ligga i linje

med Sveriges förpliktelser enligt ett eventuellt kommande EES-avtal.

 EG:s direktiv om allmän produktsäkerhet innehåller inte några bestämmelser om

exportförbud. Frågan är därför om produktsäkerhetslagens bestämmelser om

exportförbud, som några remissinstanser antytt, kommer i konflikt med Sveriges

åtaganden i EES-avtalet.

 Till en början bör framhållas att EES-avtalet inte omfattar handelspolitik mot

tredje land. Det är i och för sig riktigt som Kommerskollegium påpekar, att en

samstämmig syn har betydelse för avtalets funktion. Denna samstämmighet måste

dock i första hand ta sikte på sådant som har betydelse för handeln mellan de

avtalsslutande parterna inom EES, eftersom det huvudsakligen är detta som

avtalet reglerar. Ett förbud mot export till tredje land kan knappast i någon

nämnvärd omfattning anses påverka samhandeln inom EES.

 Vad härefter gäller förbud mot export till andra EES-länder kan det

ifrågasättas om exportförbudet verkligen utgör något handelshinder av betydelse.

Enligt motivuttalanden medger reglerna återexport i vissa fall t.ex. om det

behövs för att varan skall kunna repareras hos tillverkaren. Vidare är

förutsättningarna för att meddela ett exportförbud strängare än de som gäller

för övriga åtgärder i produktsäkerhetslagen. Det krävs ju att det föreligger

risk för allvarlig skada på person för att ett exportförbud skall få meddelas.

Ett beslut om exportförbud torde därför i praktiken föregås av ett säljförbud

eller ett åläggande om återkallelse i enlighet med produktsäkerhetslagen eller

någon motsvarande åtgärd enligt någon specialförfattning.

 Skyddet för allmän hälsa och säkerhet samt konsumentskydd är sådana särskilda

hänsyn som inom EG gjort att nationella handelshindrande åtgärder som eljest

vore förbjudna kunnat godtas. Det är just dessa hänsyn som också utgör grunderna

i direktivet. Visserligen skall direktivet ha införlivats inom hela EES senast

den 29 juni 1994 men även om så har skett kan det finnas situationer när ett

exportförbud kan fylla en funktion. Exportförbudet ger ju en möjlighet att

stoppa farliga varor (och tjänster) redan innan de hunnit spridas till

exempelvis ett annat EES-land, vilket måste anses vara en fördel, oavsett vilka

egna säkerhetssystem det landet har. Så som bestämmelserna om exportförbud är

utformade i produktsäkerhetslagen kan de inte sägas utgöra medel för godtycklig

diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln. I Frankrike

och Norge som också har exportförbud är man såvitt framgår inställda på att

behålla sina nuvarande bestämmelser. På grund av det anförda ser regeringen

inget skäl att begränsa exportförbudet till att bara gälla länder utanför EES.

14.2.8 Förutsättningar för att vidta åtgärder

 Regeringens bedömning: De rekvisit som enligt

 produktsäkerhetslagen skall vara uppfyllda för

 att åtgärder skall få vidtas mot en farlig vara

 bör anses motsvara kraven i direktivet.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att "särskild risk för skada" byts

ut mot direktivets "inte är säker" beträffande säljförbud, varningsinformation,

återkallelse och exportförbud (se betänkandet s. 121).

 Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker

utredningens förslag; några dock under förutsättning att det inte innebär någon

skärpning av det säkerhetskrav som finns i dag. Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet delar i sak utredningens bedömning att den

säkerhetsstandard som kommit till uttryck i hittillsvarande praxis ligger på en

lämplig nivå, men påpekar att den auktoritativa tolkningen av säkerhetskravet i

fortsättningen kommer att vara en uppgift för EES-rätten i sista hand. Vidare

anför man att den föreslagna generalklausulens utformning jämte förslaget att

ändra rekvisitet "medför särskild risk för skada" till "inte är säker" medför

viss osäkerhet om bevisbördans placering som därför bör belysas i propositionen.

Även Marknadsdomstolen ser oklarheter när det gäller bevisbördans placering.

Enligt domstolen får man vid läsning av lagtexten, särskilt på grund av

utformningen av 4 §, närmast intryck av att näringsidkaren har bevisbördan för

att varan är säker. Domstolen konstaterar att detta innebär omkastad bevisbörda

jämfört med vad som är fallet enligt den nu gällande lagen, vilket torde, mot

vad utredningen antagit, innebära en avsevärd skärpning av skyddsnivån och

näringsidkaransvaret. Enligt domstolen bör bevisbördans placering framgå direkt

av lagtexten. Arbetarskyddsstyrelsen noterar att om förslaget genomförs bör den

föreslagna nya bestämmelsen i arbetsmiljölagen, som innehåller rekvisitet

"särskild risk för skada", anpassas på motsvarande sätt.

 Skälen för regeringens bedömning: EG:s direktiv om allmän produktsäkerhet

syftar som tidigare har redovisats till att säkerställa att bara säkra produkter

släpps ut på marknaden. För ändamålet får medlemsstaterna vidta de åtgärder som

är nödvändiga och befogade med hänsyn till graden av risk för skada som en

produkt för med sig (artikel 6.1).

 Som en allmän förutsättning för ingripanden gäller alltså enligt direktivet

att en produkt inte är säker. Med "säker produkt" avses enligt artikel 2 b en

produkt som inte medför någon risk eller som bara medför minimal risk vid

användningen och som kan anses godtagbar med hänsyn till en hög skyddsnivå för

människors säkerhet och hälsa.

 Enligt produktsäkerhetslagen gäller som gemensam förutsättning för säljförbud

och ålägganden om varningsinformation och återkallelse, att varan eller tjänsten

medför "särskild risk för skada". Även för exportförbud krävs särskild risk för

skada men därtill att den befarade skadan är allvarlig och att det är fråga om

risk för personskada. För åläggande om säkerhetsinformation däremot räcker det

med att informationen har "särskild betydelse för att förebygga att varan eller

tjänsten orsakar skada på person eller egendom".

 En fråga som inställer sig i sammanhanget är om det i praktiken föreligger

någon skillnad mellan direktivet och produktsäkerhetslagen när det gäller

förutsättningar för ingripanden. Rent språkligt skulle kunna hävdas att

direktivets definition av en säker produkt, nämligen att den "inte medför någon

risk" eller medför minimal risk innebär en lägre godtagbar risk än "särskild

risk" som ju avser en risk av viss betydenhet.

 Viss vägledning kan fås från den förut nämnda exemplifieringen av

omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om en produkt är

säker. Eftersom det, som tidigare påpekats, finns stora likheter mellan dessa

exempel och de omständigheter som anges i den svenska lagens förarbeten, är det

rimligt att anta att lagens innebörd, trots den språkliga skillnaden, i huvudsak

överensstämmer med direktivets.

 Av betydelse i sammanhanget är emellertid inte bara hur begreppet säker

produkt har definierats i direktivet. Befogenheten att vidta åtgärder är enligt

artikel 6.1 första stycket i direktivet begränsad till vad som är nödvändigt med

hänsyn till graden av risk, dvs. den skall utövas i proportion till hur stor

risken är. Direktivet ger på detta sätt uttryck för dels att det, inom ramen för

direktivets syfte, finns olika grader av risker, dels att graden av risk skall

"styra" valet av åtgärd.

 Även i produktsäkerhetslagen finns en gradering av olika risknivåer genom de

olika rekvisit som anges för säkerhetsinformation respektive för övriga

åtgärder. I förarbetena sägs uttryckligen att det krävs betydligt mindre för ett

ingripande i form av säkerhetsinformation än för t.ex. åläggande om

varningsinformation (prop. 1988/89:23, s. 84). I fråga om exportförbud har

ytterligare en skärpning gjorts genom kravet på allvarlig skada på person.

Vidare påpekas i motivuttalanden att det grundläggande kriteriet vid val av

åtgärd är vad som med minsta möjliga insats uppfyller ändamålet att förebygga

skadefall (se t.ex. a. prop. s. 93).

 För att nå så god överensstämmelse som möjligt med direktivet och för att få

en naturlig koppling till den generalkalusul som utredningen har föreslagit,

vill utredningen föra in uttrycket "inte är säker" också i den svenska lagens

regler om åtgärder. Utredningens bedömning är dock (s. 122) att detta knappast

medför någon skärpning av den allmänna skyddsnivån jämfört med vad som gäller

för närvarande.

 Den svenska lagens säkerhetskrav har prövats i ett flertal fall av

Marknadsdomstolen. Utredningen uttalar sammanfattningsvis (s. 122) att det finns

stöd för det allmänna omdömet att den svenska skyddsnivån beträffande såväl

varor som tjänster är hög.

 Enligt regeringens mening får produktsäkerhetslagen, både till sin

ordalydelse, enligt förarbetsuttalanden och på det sätt den tillämpas, anses

motsvara de krav som kan som utläsas i direktivet när det gäller skyddsnivå och

urvalsmetod för ingripanden. Samtidigt bör betonas att detta kan bli föremål för

EFTA- eller EG-domstolens prövning varför det inte går att uttala sig med

säkerhet. Det bör dock beaktas att det väsentliga vid införlivande av ett

direktiv är att man uppfyller det resultat som direktivet syftar till medan viss

frihet finns för nationella regler när det gäller form och tillvägagångssätt.

Regeringen anser därför inte att de svenska reglerna behöver ändras i nämnda

avseenden.

14.2.9 Handläggningsregler och överklagande

 Regeringens bedömning: Produktsäkerhetslagens

 handläggningsregler bör kunna behållas

 oförändrade. Detsamma gäller befintliga regler

 om överklagande.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet s.

127-130 och 133 f.).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, utom Juridiska fakultetsnämnden

vid Stockholms universitet, delar eller har inget att erinra mot regeringens

bedömning. Juridiska fakultetsnämnden anser inte att dagens rättegångsordning,

där Marknadsdomstolen som första och sista instans fattar beslut i sakfrågan,

uppfyller direktivets krav. Enligt fakultetsnämnden synes direktivets regler

fordra ett tvåinstanssystem, t.ex. i den formen att Stockholms tingsrätt blir

första instans. En annan förändring vore, enligt fakultetsnämnden, att låta

Konsumentverket (jfr Konkurrensverkets roll) bli beslutande

förvaltningsmyndighet.

 Skälen för regeringens bedömning: Direktivet anger i artikel 5 att med-

lemsländerna skall anta nödvändiga lagar och andra regler för att se till att

direktivets bestämmelser efterlevs. Vidare åligger det medlemsländerna att utse

myndigheter som övervakar produkters säkerhet och att se till att dessa

myndigheter också har de befogenheter som behövs för att vidta erforderliga

åtgärder.

 Några konkreta krav på hur arbetet rent administrativt skall bedrivas

uppställs dock inte i direktivet. Däremot finns vissa förfaranderegler i

direktivets artikel 14. Där föreskrivs att varje beslut enligt direktivet, som

innebär restriktioner för produkter, skall innehålla skälen för beslutet. Varje

part som berörs skall få del av beslutet så snart som möjligt och underrättas om

hur beslutet kan överklagas samt om besvärstiden. Parterna skall också beredas

möjlighet att lämna synpunkter innan åtgärder vidtas. Vidare sägs i artikel 14

att medlemsländerna skall säkerställa att en åtgärd som vidtagits av behörig

myndighet och som innebär restriktioner för en produkt eller att produkten

återkallas skall kunna prövas vid domstol.

 I produktsäkerhetslagen, 16-20 §§, finns olika handläggningsregler om att

Konsumentverket bör förhandla med näringsidkare, att anmaningar och

vitesförelägganden får förekomma, att interimistiska beslut får meddelas osv.

Eftersom dessa inte berörs av några regler i direktivet kan de enligt

regeringens bedömning kvarstå oförändrade. Vidare måste direktivets regler om

besluts utformning m.m. i artikel 14 anses överensstämma med vad som redan

gäller i Sverige enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer.

 Enligt 26 § produktsäkerhetslagen kan beslut av en tillsynsmyndighet och

Konsumentombudsmannen i allmänhet överklagas hos Kammarrätten. Någon

överklagandemöjlighet finns dock inte beträffande sådana förelägganden om

information, förbud eller återkallelse som Konsumentombudsmannen får meddela

enligt 22 §. Sådana förelägganden måste dock, för att bli gällande, godkännas av

näringsidkaren och gäller därefter som om de hade meddelats av

Marknadsdomstolen. Något behov av överklagningsmöjlighet kan därför inte anses

föreligga i sådana fall.

 De olika ingripanden beträffande en vara eller en tjänst som kan förekomma

enligt produktsäkerhetslagen beslutas normalt efter en prövning i

Marknadsdomstolen. I förarbetena till lagen diskuterades om besluts-

befogenheterna skulle ges vederbörande tillsynsmyndighet eller domstol.

Föredragande statsrådet uttalade bl.a. (prop. 1988/89:23, s. 63-64) att en

prövning i domstol från rättssäkerhetssynpunkt var att föredra. Den nackdel som

detta kunde tänkas innebära i fråga om snabbhet i förfarandet ansågs inte så

besvärande med hänsyn till den föreslagna möjligheten till interimistiska

beslut. Efter att ha konstaterat att Marknadsdomstolen redan hade viss

erfarenhet av informationsålägganden och säljförbud och att denna ordning

fungerat bra, ansåg föredaganden att Marknadsdomstolen skulle få avgöra tvister

även enligt den föreslagna lagen.

 Den nuvarande ordningen har, vilket också framhålls av några remissinstanser,

fungerat bra. En domstolsprövning måste enligt regeringens bedömning alltjämt

anses ge sådana garantier för rättssäkerhet att den är att föredra när fråga är

om ingripanden av denna karaktär. Domstolen är visserligen första och sista

instans. Marknadsdomstolen har dock enligt 20 § produktsäkerhetslagen en

möjlighet att ompröva sina beslut när ändrade förhållanden eller särskilda skäl

föranleder det. Vidare kan Marknadsdomstolens avgöranden komma under Högsta

domstolens prövning genom resning.

 I sammanhanget kan tilläggas att Marknadsdomstolens framtid har diskuterats i

promemorian Specialdomstolarna i framtiden (Ds Ju 1993:34). Där förordas att

Marknadsdomstolen inordnas i Svea hovrätt och att mål som i dag prövas av

domstolen i stället skall prövas av tingsrätt som första instans. Promemorians

förslag bereds för närvarande inom regeringskansliet.

 Direktivets artikel 14 torde vara skriven med tanke på det system med

tillsynsmyndigheter som beslutande organ som gäller i de flesta EG-länder och

enligt vissa speciallagar, även i Sverige. Bestämmelsen kan därför knappast

tolkas som att också Marknadsdomstolens avgöranden måste kunna överklagas.

Regeringen föreslår därför ingen ändring av överklagandereglerna.

14.2.10 Tillsyn och marknadskontroll

 Regeringens bedömning: Det nuvarande svenska

 systemet för tillsyn av produktsäkerhetslagens

 efterlevnad bör anses uppfylla direktivets

 krav på tillsyn och övervakning.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet s.

130).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar i huvudsak utredningens

bedömning. Kommerskollegium anser dock att direktivet ställer krav på att det

utses nationella myndigheter med erforderliga befogenheter att fullgöra olika

uppgifter, utan förhandsprövning i domstol. Till dessa befogenheter hör att

utlösa skyddsklausul i någon form. Här behövs enligt Kommerskollegium ett

"samlat grepp" för att skapa ett enhetligt synsätt i Sverige. Socialstyrelsen

uttalar att de ansvariga myndigheterna måste ges ett vidgat ansvar för att

övervaka marknaden och nämner som exempel lagen (1993:584) om medicintekniska

produkter enligt vilken Socialstyrelsen kan förbjuda eller inskränka använd-

ningen av en produkt. Folkhälsoinstitutet anser att marknadskontrollens

organisation, omfattning och genomförande bör preciseras och betonar att man vid

utformning av lagen bör ta hänsyn till de skaderegistreringar m.m. som gjorts i

Sverige. Vidare anser man det önskvärt att ett notifikationssystem för utbyte av

information och samarbete byggs upp i samband med att direktivet träder i kraft.

Konkurrensverket påtalar att Konsumentverkets riktlinjer kan vara

handelshindrande om de ställer högre krav än direktivet. SWEDAC uttalar i fråga

om snabba ingripanden mot farliga produkter, att man inte kan se några hinder

för att vederbörande tillsynsmyndighet, åtminstone i särskilt kvalificerade

fall, ges möjlighet att besluta om ingripanden interimistiskt. Ett sådant beslut

borde kunna överklagas i domstol. LO betonar vikten av ett nära samarbete mellan

de ansvariga tillsynsmyndigheterna för konsument-, miljö- och arbetsmiljöfrågor.

Enligt Sveriges Konsumentråd bör även de kommunala konsumentvägledarna kunna

delta i kontrollarbetet.

 Skälen för regeringens bedömning: En väsentlig del i direktivets

produktsäkerhetssystem är marknadskontrollen som skall se till att syftet med

reglerna uppnås. Några konkreta krav när det gäller hur tillsynen skall bedrivas

eller hur den skall vara organiserad anges dock inte. I artikel 5 sägs bara att

medlemsstaterna skall se till att det finns ett väl fungerande

övervakningssystem så att syftet - att endast säkra produkter släpps ut på

marknaden - blir uppfyllt. Medlemsstaterna skall således se till att det finns

myndigheter som har nödvändiga befogenheter att vidta lämpliga åtgärder. I

artikel 6 sägs att medlemsstaterna skall se till att de har de befogenheter som

krävs för att vidta bland annat de åtgärder som uppräknas i artikeln.

 Enligt produktsäkerhetslagen är Konsumentverket tillsynsmyndighet om inte

specialregler finns som säger något annat. Några remissinstanser ifrågasätter

dock om Konsumentverket, i sin egenskap av tillsynsmyndighet, har tillräckliga

befogenheter för att uppfylla direktivets krav på en sådan myndighet. Konsu-

mentverket - med undantag av Konsumentombudsmannen - får ju inte självt vidta

några åtgärder i form av ålägganden eller säljförbud. Verkets befogenheter

gentemot näringsidkarna är begränsade till anmaningar och förelägganden.

Konsumentombudsmannen får endast i fall som inte är av större vikt besluta om

ingripanden och måste annars föra frågan vidare till Marknadsdomstolen.

 Som tidigare nämnts övervägdes vid produktsäkerhetslagens tillkomst om

vederbörande tillsynsmyndighet eller domstol skulle få befogenhet att besluta om

ingripanden. Det ansågs då att kravet på snabbhet i förfarandet inte vägde lika

tungt som kravet på rättssäkerhet, särskilt inte som domstolsförfarandet genom

möjligheten att meddela interimistiska beslut skulle kunna göras snabbt.

 Produktsäkerhetslagen har nu varit i kraft i snart fem år. Under denna tid har

det inte framkommit annat än att det nuvarande systemet med Konsumentverket som

tillsynsmyndighet och Marknadsdomstolen som beslutande instans fungerat

tillfredsställande. Möjligheten till interimistiska beslut har skapat

möjligheter till snabba avgöranden.

 I en nyligen till riksdagen avlämnad proposition (prop. 1993/94:161)

"Marknadskontroll för produktsäkerhet m.m.", konstateras att marknadskontrollen

är i ett uppbyggnadsskede i alla EES-länder, att det saknas gemensamma regler

för dess organisation och bedrivande och att det är upp till varje deltagande

land att upprätta ett system som motsvarar förpliktelserna i EES-avtalet.

 Det är således mycket vanskligt att i nuläget bedöma hur en fungerande

marknadskontroll bör se ut. Klart är att det kommer att fordras en bättre

samordning mellan olika tillsynsmyndigheter och ett ökat informationsutbyte,

inte minst med andra EES-länder. Ett steg i denna riktning är de förordningar om

informationsutbyte för särskilt farliga varor (livsmedel och andra

konsumentvaror) som regeringen beslutat om under hösten 1993.

 I den nämnda propositionen om marknadskontroll föreslås att SWEDAC skall bli

ett centralt samordnings- och kontaktorgan som bl.a. skall ge råd och stöd till

de olika sektorsmyndigheterna. I fråga om den organisatoriska lösningen i övrigt

för Sveriges del, föreslås att minsta möjliga ingrepp görs i myndigheternas

nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning med möjlighet att anpassa verksamheten

efterhand som behoven förändras. Regeringens bedömning är således att det i

nuläget inte är vare sig lämpligt eller nödvändigt att göra några förändringar i

det nuvarande systemet för tillsyn inom olika produktområden. När ytterligare

erfarenheter vunnits kan det emellertid finnas skäl att ta upp frågan på nytt.

14.2.11 Anmälningsskyldighet m.m.

 Regeringens bedömning: Direktivets krav på

 anmälningar till bl.a. EFTA:s

 övervakningsmyndighet i vissa fall bör kunna

 uppfyllas genom en förordning. Om ett beslut

 från övervakningsmyndigheten påkallar ändring av

 ett beslut från Marknadsdomstolen bör detta

 kunna åstadkommas inom ramen för produktsäker-

 hetslagens nuvarande regler.

 Utredningens bedömning: Överenstämmer med regeringens (se betänkandet s.

137-138 och 141-143).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser uttalar sig inte särskilt om

anmälningsskyldigheterna. Folkhälsoinstitutet och Konsumentverket kommenterar de

notifikationssystem som blir nödvändiga för att utbyta information och bredda

samarbetet när det gäller produktsäkerhetsfrågor. Kommerskollegium anser frågan

om en eventuell omprövning efter ett beslut från EFTA:s övervakningsmyndighet

"ointressant" eftersom det inte längre finns grund för en svensk specialdomstol

som såväl förhandsprövar som omprövar sina egna domar. SWEDAC uppger att det

föreslagna systemet, där EFTA:s övervakningsmyndighet skall överpröva ett

svenskt domstolsavgörande, ur principiell synvinkel ter sig något "säreget".

Enligt SWEDAC torde systemet ha utformats på detta sätt med den avsikten att det

i de flesta fall skulle vara en tillsynsmyndighets och inte en domstols beslut

som skulle överprövas.

 Skälen för regeringens bedömning: Av den tidigare redogörelsen för direktivets

innehåll framgår att direktivet föreskriver ett flertal olika

anmälningsskyldigheter som medlemsstaterna har att iaktta (se t.ex artiklarna 7

och 8).

 Eftersom liknande skyldigheter förekommer i flera EG-rättsakter har i

EES-avtalet intagits en bestämmelse (punkten 4 i protokoll 1) där det sägs att

en EFTA-stat har motsvarande informations- och anmälningsskyldigheter som

medlemsstaterna har. EFTA-staterna skall dock lämna sina uppgifter till EFTA:s

övervakningsmyndighet och till EFTA:s ständiga kommitté.

 Hur anmälningsskyldigheten enligt produktsäkerhetsdirektivet skall fullgöras

är en fråga som kan bestämmas av regeringen i förordning. Så har också skett när

det gäller personlig skyddsutrustning och leksaker. En bestämmelse om detta

behöver därför inte föras in produktsäkerhetslagen.

 Ett särskilt problem uppkommer dock när det gäller artiklarna 7 och 8. Dessa

föreskriver att kommissionen skall kontrollera om vidtagna åtgärder

överensstämmer med direktivets syften. Om kommissionen finner att så inte är

fallet skall den enligt artikel 7 rapportera tillbaka till den medlemsstat som

har vidtagit åtgärden. Även om så inte sägs uttryckligen får det förutsättas att

medlemsstaten då skall rätta till det felaktiga ingripandet.

 Vidare gäller enligt artiklarna 9-11 att kommissionen i vissa fall, när olika

uppfattning råder mellan medlemsstaterna, själv kan fatta ett "överstatligt"

beslut som innebär att en medlemsstat blir tvungen att göra ett tidsbegränsat

ingripande. I sådana fall får alltså kommissionen enligt en särskild procedur

som anges i artikel 11 fatta beslut som kräver att medlemsstaterna vidtar någon

av de åtgärder som anges i artikel 6.1 d-h, exempelvis säljförbud eller

återkallelse. Sådana åtgärder måste medlemsstaterna vidta inom tio dagar från

beslutet men de är endast giltiga i tre månader (viss möjlighet finns till

förlängning).

 För EFTA-länderna gäller enligt EES-avtalet och enligt ett förslag till

justeringar av protokoll 1 till det s.k. övervakningsavtalet att EFTA:s

övervakningsmyndighet kommer att ha motsvarande befogenheter som kommissionen i

detta avseende. Nämnda regler kan därför komma att kräva att det i svensk rätt

finns en möjlighet att rätta till ett felaktigt ingripande som kan ha meddelats

genom dom i Marknadsdomstolen.

 Den diskuterade proceduren kan för Sveriges del skapa problem om exempelvis

Marknadsdomstolen inte bifaller en talan om åtgärder mot en vara och om därefter

något annat EES-land gör ett ingripande mot samma vara som leder fram till ett

kommissionsbeslut enligt artikel 9.Om denna situation skulle uppstå, dvs. om

Sverige åläggs att ingripa mot en vara som Marknadsdomstolen tidigare inte

funnit skäl att ingripa mot, finns som tidigare nämnts i produktsäkerhetslagen

en bestämmelse som gör det möjligt för domstolen att pröva samma fråga på nytt.

Enligt 20 § produktsäkerhetslagen får så ske "när ändrade förhållanden eller

annat särskilt skäl föranleder det". I förarbetena (prop.1988/89:23 s. 116) sägs

att omprövning skall kunna göras t.ex. när nya belägg för en varas farlighet har

kommit fram och när ytterligare erfarenheter vunnits om riskerna.Det skall också

vara möjligt att upphäva exempelvis ett meddelat säljförbud om det senare visar

sig att detta var obehövligt. Det måste dock finnas en klar grund för en ändrad

domstolsprövning och bestämmelsen är tänkt att tillämpas restriktivt.

 Även om det nu skisserade problemet av naturliga skäl inte har diskuterats vid

tillkomsten av 20 § finns det inget hinder i paragrafens ordalydelse eller i vad

som anges i förarbetena mot att använda den i sådana situationer som de ovan

nämnda. Direktivet synes visserligen, i fråga om nödfallssituationerna i artikel

9, utgå från att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som kommissionen

beslutat utan någon förnyad prövning i de nationella instanserna. Det kan dock

inte anses strida mot direktivet att en sådan prövning företas.

 Regeringen anser således att produktsäkerhetslagen inte behöver ändras eller

kompletteras med anledning av direktivets artiklar om anmälningsskyldigheter.

14.2.12 Kostnadskonsekvenser

 Regeringens bedömning: De föreslagna ändringarna

 bör inte behöva medföra några kostnadsökningar för

 berörda näringsidkare eller myndigheter.

 Utredningens bedömning: Överenstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Konsumentverket som jämte Sveriges Konsumentråd uttalat sig

i denna fråga, uppger att den ökande mängden information och de krav på en aktiv

marknadskontroll som kommer att ställas på verket när direktivet träder i kraft,

medför ett väsentligt ökat resursbehov. Sveriges Konsumentråd anser också att

marknadskontrollen kommer att kräva väsentliga resurser.

 Skälen för regeringens bedömning: De förslag som regeringen nu lägger fram

innebär i förhållande till vad som i dag gäller en utvidgning endast på en

punkt, nämligen den att återkallelse skall få ske även från andra än dem som

innehar egendomen för att bruka den. Förslaget i denna begränsade del bör i sig

inte föranleda ökade kostnader, vare sig för staten eller berörda näringsidkare.

 Direktivet ställer krav på att det skall finnas myndigheter som skall se till

att bara säkra varor finns på marknaden och att dessa skall ha de befogenheter

som krävs för att vidta lämpliga åtgärder. Som regeringen tidigare har funnit

tillgodoser produktsäkerhetslagens regler om de åtgärder som får vidtas mot

farliga varor och om tillsynsmyndighet direktivets krav i dessa hänseenden.

Såvitt nu kan överblickas får den tillsyn som Konsumentverket för närvarande

utövar med stöd av lagen anses uppfylla direktivets krav. I den mån ökade

tillsynsinsatser blir nödvändiga, bör detta i första hand klaras av genom en

omprioritering av tillgängliga resurser.

 Den ökande mängden information som kan bli följden genom ett införlivande av

direktivet kan både föra med sig ökade kostnader och innebära

kostnadsbesparingar. Att hantera mer information innebär merarbete. Samtidigt

bör ett samarbete inom EES genom informationsutbyte föra med sig förenklingar

och en ökad effektivitet när det gäller marknadskontrollen.

 I sammanhanget bör nämnas att Sverige redan inom ramen för EES är anslutet

till EG:s system för informationsutbyte när det gäller farliga konsumentvaror

(det s.k. RAPEX-systemet). I Sverige svarar Konsumentverket respektive

Livsmedelsverket för detta informationsutbyte enligt förordningen (1993:1322) om

informationsutbyte inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om

farliga konsumentvaror och förordningen (1993:1535) om informationsutbyte inom

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om livsmedel.

14.2.13 Ikraftträdande

 Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i

 kraft den dag som regeringen bestämmer .

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Den enda remissinstans som har yttrat sig i frågan är

Köpmannaförbundet, som anser att det bör ges en rimlig anpassningstid innan den

nya lagen träder i kraft.

 Skälen för regeringens förslag: Sveriges åtagande enligt EES-avtalet innebär

att de rättsakter som omfattas av avtalet skall införlivas i svensk rätt med

verkan från den tidpunkt då avtalet i den aktuella delen träder i kraft. Det är

ännu oklart när detta kommer att ske. Det bör därför ankomma på regeringen att

besluta när lagen skall träda i kraft.

14.2.14 Sammanfattning av betänkandet

Produktsäkerhetslagen och EG (SOU 1993:88)

Den gällande svenska produktsäkerhetslagen innehåller regler som skall motverka

att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom. Ansvaret för att

lagens syfte uppfylls åvilar i första hand de näringsidkare som tillhandahåller

en vara eller en tjänst. Om en näringsidkare inte självmant vidtar sådana

åtgärder som behövs för att en vara eller en tjänst skall vara säker, kan han

drabbas av olika ålägganden och förbud.

 I lagen anges vilka ålägganden och förbud som det kan bli fråga om. En

näringsidkare kan till en början åläggas att lämna säkerhetsinformation

beträffande en vara eller en tjänst som han tillhandahåller. Är det fråga om en

vara eller en tjänst som redan har överlåtits eller utförts, kan näringsidkaren

åläggas att lämna varningsinformation. En näringsidkare kan också förbjudas att

tillhandahålla en vara eller en tjänst eller, såvitt gäller varor, meddelas

exportförbud. Slutligen kan en näringsidkare åläggas att återkalla en vara eller

en tjänst.

 Ålägganden och förbud beslutas av Marknadsdomstolen eller, i vissa fall, av

Konsumentombudsmannen (KO).

 EG:s ministerråd har förra året beslutat om ett allmänt produktsäker-

hetsdirektiv, som träder i kraft den 29 juni 1994. Direktivet uppvisar stora

likheter med den svenska produktsäkerhetslagen. Det finns dock vissa skillnader,

bl.a. när det gäller tillämpningsområdet. Så t.ex. tar direktivet enbart sikte

på varor (products), medan tjänster har lämnats utanför.

 En annan skillnad består i att det i direktivet bara talas om risk för

personskador men däremot inte om risk för sakskador. Vidare innehåller

direktivet - till skillnad mot produktsäkerhetslagen - inte några bestämmelser

om exportförbud.

 Produktsäkerhetsdirektivet har tillkommit så sent att Sverige inte med

anledning av EES-avtalet har en omedelbar skyldighet att anpassa sin

lagstiftning till det. Det kan dock förväntas att EES-avtalets parter kommer att

fatta beslut som innebär att bl.a. produktsäkerhetsdirektivet skall följas.

 Produktsäkerhetsutredningen har fått i uppdrag att undersöka vilka ändringar

som kan behöva göras i produktsäkerhetslagen med hänsyn till EG-direktivet.

Resultatet av detta arbete redovisas i det nu föreliggande betänkandet.

 En av huvudfrågorna är om det är möjligt att behålla produktsäkerhetslagens

tillämplighet på tjänster, trots att motsvarande regler saknas i direktivet,

eller om detta skulle ses som ett sådant handelshinder som är oförenligt med

EES-avtalet. Utredningen konstaterar på den punkten att, eftersom produktsäker-

hetslagen behandlar inhemska och utländska tjänster lika, det inte sker någon

diskriminering. Av betydelse är också att den svenska regleringen om tjänster

syftar till att åstadkomma en större säkerhet på konsumentområdet. Det är därmed

fråga om ett ändamål som i EG-sammanhang har godtagits som skäl för

särreglering.

 Med hänsyn bl.a. till de angivna omständigheterna har utredningen kommit fram

till att den svenska lagen även i fortsättningen bör kunna omfatta såväl varor

som tjänster. På motsvarande grunder anser utredningen att man i de svenska

reglerna liksom hittills bör kunna tala om risk för både person- och sakskador.

 När det gäller frågan huruvida produktsäkerhetslagens bestämmelser om

exportförbud kan tänkas komma i konflikt med EES-avtalet, kan i stort sett samma

resonemang föras som beträffande tjänster och risk för sakskador. Som

bestämmelserna är utformade kan exportförbud inte sägas utgöra medel för en god-

tycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln. Även

andra EES-länder, nämligen Frankrike och Norge, har bestämmelser om

exportförbud, och man synes där vara inställd på att behålla denna reglering.

Utredningen anser därför att möjligheten till exportförbud bör finnas kvar i den

svenska lagen.

 Utredningen föreslår att produktsäkerhetslagen skall byggas ut på ett par

punkter, så att man uppnår en bättre överensstämmelse med EG-direktivet. Det

föreslås sålunda att lagen skall inledas med en allmän bestämmelse om att

näringsidkare får tillhandahålla en vara eller en tjänst bara om den kan anses

säker. Vidare anser utredningen att lagen bör innehålla vissa bestämmelser om

vad som avses med en säker vara eller tjänst. I de föreslagna bestämmelserna,

som har utformats efter modell av EG-direktivet, sägs bl.a. att en vara eller

tjänst är säker, om den under normala eller rimligt förutsebara användningsför-

hållanden inte utgör någon risk eller bara en sådan risk som är förenlig med

kraven på en hög skyddsnivå för personer och egendom.

 Enligt produktsäkerhetslagen gäller som en gemensam förutsättning för att

olika myndighetsåtgärder skall kunna vidtas att varan eller tjänsten medför

"särskild risk för skada". Utredningen föreslår att bestämmelserna anpassas till

EG-direktivet, så att ifrågavarande åtgärder kan vidtas, om en vara eller en

tjänst "inte är säker". En lagändring med detta innehåll innebär enligt

utredningens mening knappast någon skärpning av det allmänna säkerhetskravet,

jämfört med den praxis som gäller för närvarande.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

 Utredningen fortsätter sitt arbete med att pröva om produktsäkerhetslagens

tillämpningsområde bör utvidgas, så att den inte bara, som i dag, gäller varor

och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet utan också varor och

tjänster på det offentliga området.

14.2.15 Lagförslaget i betänkandet

Produktsäkerhetslagen och EG samt bakomliggande EG-direktiv

Förslag till

Lag om ändring i produktsäkerhetslagen (1988:1604)

Härigenom föreskrivs i fråga om produktsäkerhetslagen (1988:1604)

dels att 4, 6-9 och 26 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 1 a och 23 a §§, samt

närmast före 4 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 a §

 Med varor avses i

 denna lag lösa saker.

 En vara som har

 infogats eller på annat

 sätt blivit en

 beståndsdel i annan lös

 egendom eller i fast

 egendom skall alltjämt

 anses utgöra en vara för

 sig.

 Krav på varor och tjänster

 4 §

Konsumentverket utövar En näringsidkare får

tillsyn över att denna tillhandahålla en vara

lag och föreskrifter eller tjänst bara om

som har meddelats med den kan anses säker.

stöd av den efterlevs.

En myndighet, som en-

ligt annan författning

skall se till att

regler om produkt-

säkerhet i fråga om

vissa varor eller

tjänster efterlevs, är

dock tillsynsmyndighet

även enligt denna lag

och föreskrifter som

har meddelats med stöd

av den.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

En fråga om åläggande Med en säker vara avses

eller förbud enligt i denna lag varje vara

denna lag får alltid som under normala

väckas hos konsument- eller rimligt förutse-

verket. Om verket inte bara användningsför-

är tillsynsmyndighet hållanden inte utgör

beträffande den vara någon risk eller bara

eller tjänst som frågan en sådan risk som är

gäller, skall frågan, om förenlig med kraven på

den inte är uppenbart en hög skyddsnivå för

ogrundad, överlämnas personer och egendom.

till tillsynsmyndig-

heten.

 Vid bedömningen av om

 en vara är säker skall

 särskilt följande

 omständigheter beaktas:

 -varans egenskaper,

 inbegripet dess

 sammansättning, för-

 packning samt

 anvisningar för mon-

 tering och skötsel,

 -varans effekt på andra

 varor som det

 rimligen kan förutses

 att den kommer att

 användas tillsammans

 med,

 -hur varan presenteras

 eller är märkt samt

 bruksanvisningar och

 annan information från

 tillverkaren,

 -vilken kategori av

 konsumenter, särskilt

 barn, som kan löpa

 allvarlig risk vid

 användandet av varan,

 -huruvida varan

 uppfyller gällande

 regler och standar-

 der.

 Vad som nu sagts om

 varor gäller i

 tillämpliga delar även

 för tjänster.

Säljförbud m.m.

6 §

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Tillhandahåller en

näringsidkare en vara

eller en tjänst som

medför särskild risk för

skada på person eller

egendom, kan mark-

nadsdomstolen förbjuda

honom att fortsätta med

det. Förbudet får även

avse annan Tillhanda-

håller en näringsidkare

en vara eller en

tjänst som inte är säker,

kan marknadsdomstolen

förbjuda honom att

fortsätta med det.

Förbudet får även avse

annan liknande vara

eller tjänst med samma

skaderisk.

Exportförbud

6 a §

Tillhandahåller en Tillhandahåller en

näringsidkare en vara näringsidkare en vara

som innebär särskild som inte är säker och

risk för allvarlig som kan medföra

skada på person, kan allvarlig skada på

marknadsdomstolen person, kan marknads-

förbjuda honom att domstolen förbjuda

exportera varan. honom att exportera

Förbudet får även avse varan. Förbudet får även

annan liknande vara avse annan liknande

med samma skaderisk. vara med samma

 skaderisk.

Åläggande om varningsinformation

7 §

Har en näringsidkare Har en näringsidkare

överlåtit en vara eller överlåtit en vara eller

utfört en tjänst som utfört en tjänst som

medför särskild risk för inte är säker, kan mark-

skada på person eller nadsdomstolen ålägga

egendom, kan mark- honom att informera om

nadsdomstolen ålägga skaderisken och om hur

honom att informera om den skall förebyggas.

skaderisken och om hur Sådan information skall

den skall förebyggas. lämnas till dem som

Sådan information skall innehar varan eller

lämnas till dem som som tjänsten utförts åt

innehar varan eller eller som innehar den

som tjänsten utförts åt egendom som tjänsten

eller som innehar den avsett.

egendom som tjänsten

avsett.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Informationen skall lämnas på sådant sätt att den kan antas komma till de

berördas kännedom, genom direkta meddelanden, annonser eller andra

framställningar som näringsidkare använder vid marknadsföring. Informationen

skall lämnas i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att före-

bygga skadefall.

 Åläggande om återkallelse

 8 §

Har en näringsidkare Har en näringsidkare

överlåtit en vara som överlåtit en vara som

medför särskild risk för inte är säker, kan

skada på person eller marknadsdomstolen ålägga

egendom, kan honom att återkalla

marknadsdomstolen ålägga varan från dem som

honom att återkalla innehar den. Åter-

varan från dem som kallelsen skall ske i

innehar den för att en omfattning som är

bruka den. Återkallel- skälig med hänsyn till

sen skall ske i en behovet av att före-

omfattning som är skälig bygga skadefall.

med hänsyn till behovet

av att förebygga

skadefall.

Åläggandet skall avse att näringsidkaren

1. avhjälper det fel som skaderisken hänför sig till (rättelse),

2. tar tillbaka varan och levererar en annan, felfri vara av samma eller

motsvarande slag (utbyte),

3. tar tillbaka varan och lämnar ersättning för den (återgång).

Åläggandet skall innebära att näringsidkaren är skyldig att erbjuda sig att åt

innehavarna vidta åtgärden på vissa villkor. Villkoren skall bestämmas så att

erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. Villkoren skall innebära

att erbjudandet skall fullgöras inom skälig tid utan väsentlig kostnad eller

olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång skall ersättningen för det

återlämnade svara mot kostnaderna för att återanskaffa en ny vara av samma eller

motsvarande slag. Finns särskilda skäl till det, får avdrag från

återgångsersättningen göras för den nytta som innehavarna av varan kan anses ha

haft.

Om det av särskilda skäl krävs för att hindra att sådana exemplar av en vara som

tagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång orsakar allvarlig skada på

person eller egendom, får marknadsdomstolen ålägga näringsidkaren att låta

förstöra eller på annat sätt oskadliggöra de återtagna exemplaren.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

Har en näringsidkare Har en näringsidkare

utfört en tjänst så att utfört en tjänst som

särskild risk för skada inte är säker, kan

på person eller egendom marknadsdomstolen ålägga

uppkommit kan honom att återkalla

marknadsdomstolen ålägga tjänsten från dem, åt

honom att återkalla vilka tjänsten utförts.

tjänsten från dem, åt Detsamma gäller i fråga

vilka tjänsten utförts. om dem som innehar

Detsamma gäller i fråga egendom som tjänsten

om dem som innehar avsett. Återkallelsen

egendom som tjänsten skall ske i en

avsett för att bruka omfattning som är skälig

den. Återkallelsen med hänsyn till behovet

skall ske i en omfatt- av att förebygga ska-

ning som är skälig med defall.

hänsyn till behovet av

att förebygga skade-

fall.

Åläggandet skall avse att näringsidkaren själv avhjälper det fel som skaderisken

hänför sig till eller lämnar ersättning för felets avhjälpande genom annan. När

ersättning utgår, skall den, om så behövs, täcka även kostnaden för att

återställa den egendom som tjänsten avsett i ursprungligt skick.

Vid återkallelse enligt första stycket tillämpas 8 § tredje stycket

första--tredje meningarna.

 Tillsyn m.m.

 23 a §

 Konsumentverket utövar

 tillsyn över att denna

 lag och föreskrifter

 som har meddelats med

 stöd av den efterlevs.

 En myndighet, som

 enligt annan för-

 fattning skall se till

 att regler om produkt-

 säkerhet i fråga om

 vissa varor eller

 tjänster efterlevs, är

 dock tillsynsmyndighet

 även enligt denna lag

 och föreskrifter som

 har meddelats med stöd

 av den.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 En fråga om åläggande

 eller förbud enligt

 denna lag får alltid

 väckas hos konsument-

 verket. Om verket inte

 är tillsynsmyndighet

 beträffande den vara

 eller tjänst som frågan

 gäller, skall frågan, om

 den inte är uppenbart

 ogrundad, överlämnas

 till tillsynsmyndig-

 heten.

 Överklagande

 26 §

Följande beslut enligt Följande beslut enligt

denna lag får inte denna lag får inte

överklagas, överklagas,

1. beslut av 1. beslut av

konsumentverket enligt konsumentverket enligt

4 § andra stycket andra 23 a § andra stycket

meningen, andra meningen,

2. beslut av en 2. beslut av en

tillsynsmyndighet tillsynsmyndighet

enligt 14, 16 eller 17 enligt 14, 16 eller

§, 17 §,

3. beslut av 3. beslut av

konsumentombudsmannen konsumentombudsmannen

enligt 17 §, enligt 17 §,

4. beslut av en 4. beslut av en

tillsynsmyndighet tillsynsmyndighet

eller av konsumentom- eller av konsumentom-

budsmannen om anmaning budsmannen om anmaning

enligt 19 § första enligt 19 § första

stycket första meningen stycket första meningen

eller om vitesföre- eller om vitesföre-

läggande efter sådan läggande efter sådan

anmaning, anmaning,

5. beslut av 5. beslut av

konsumentombudsmannen konsumentombudsmannen

om informations-, för- om informations-, för-

buds- eller åter- buds- eller åter-

kallelseföreläggande kallelseföreläggande

enligt 22 §, enligt 22 §,

6. beslut av 6. beslut av

konsumentombudsmannen konsumentombudsmannen

eller av en eller av en

tillsynsmyndighet tillsynsmyndighet

enligt 25 §. enligt 25 §.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Beslut av en Beslut av en

tillsynsmyndighet tillsynsmyndighet

eller av konsumentom- eller av konsumentom-

budsmannen i annan budsmannen i annan

fråga som avses i 19 § fråga som avses i 19 §

eller av en eller av en

tillsynsmyndighet i en tillsynsmyndighet i en

fråga som avses i 24 § fråga som avses i 24 §

första--tredje styckena första--tredje styckena

överklagas hos överklagas hos

kammarrätten. Detsamma kammarrätten. Detsamma

gäller beslut av en gäller beslut av en

tillsynsmyndighet tillsynsmyndighet

enligt föreskrifter som enligt föreskrifter som

avses i 24 § fjärde avses i 24 § fjärde

stycket. stycket.

------------

Denna lag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer.

 392L0059/S

 Nr L 228/292Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

 RÅDETS DIREKTIV 92/59/EEG

av den 29 juni 1992

om allmän produktsäkerhet

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT

DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet

av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

särskilt artikel 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag[3],

i samarbete med Europaparlamentet[4],

med beaktande av Ekonomiska och sociala

kommitténs yttrande[5], och

med beaktande av följande:

Det är av vikt att åtgärder vidtas som

syftar till att stegvis inrätta en inre

marknad under en period fram till den 31

december 1992. Den inre marknaden skall

omfatta ett område utan inre gränser med

fri rörlighet för varor, personer, tjänster

och kapital.

Vissa medlemsstater har infört en

övergripande lagstiftning om pro-

duktsäkerhet, som särskilt ålägger de

ekonomiska aktörerna att endast

marknadsföra säkra produkter. Dessa

bestämmelser skiljer sig åt i fråga om nivån

på skydd för person. Sådana skillnader och

avsaknaden av övergripande lagstiftning i

andra medlemsstater kan skapa handels-

hinder och snedvrida konkurrensen inom

den inre marknaden.

Att införa en gemenskapslagstiftning som

omfattar varje befintlig produkt och

varje produkt som kan komma att utvecklas

skulle innebära stora svårigheter. Det som

krävs är en bred horisontel stomme av

regler som täcker dessa produkter och även

eliminerar luckor i befintlig eller

kommande speciallagstiftning, så att ett

fullgott skydd för personers säkerhet och

hälsa kan uppnås enligt kravet i artikel

100a. 3 i Romfördraget.

Det är därför nödvändigt att på gemenskapsnivå

fastställa ett allmänt säkerhetskrav för

varje produkt som släpps ut på marknaden

och som är avsedd för, eller sannolikt

kommer att användas av, konsumenter. Vissa

begagnade varor bör dock på grund av sin

natur undantas från detta krav.

 392L0059/S

 Nr L 228/293Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

Produktionsutrustning, kapitalvaror och

andra produkter som uteslutande används i

näringsverksamhet omfattas inte av detta

direktiv.

Bestämmelserna i detta direktiv skall

gälla, om mer specifika

säkerhetsbestämmelser för produkterna i fråga

saknas i gällande gemenskapslagstiftning.

Då det finns specifika regler i

gemenskapslagstiftning som syftar till

fullständig harmonisering, särskilt regler

som antagits enligt den nya metoden och

som innehåller produktsäkerhetskrav, skall

de ekonomiska aktörerna inte åläggas

ytterligare krav i samband med att pro-

dukter som omfattas av sådana regler släpps

ut på marknaden.

Då det finns gemenskapsföreskrifter som

endast täcker vissa säkerhetsaspekter eller

riskkategorier i fråga om en produkt,

skall de ekonomiska aktörernas

förpliktelser i dessa avseenden

uteslutande vara de som fastställs i dessa

föreskrifter.

Skyldigheten för de ekonomiska aktörerna

att iaktta det allmänna säkerhetskravet bör

lämpligen kombineras med en förpliktelse

att lämna relevant information till

konsumenterna och att vidta åtgärder, som är

rimliga med hänsyn till produkternas egen-

skaper, så att konsumenterna får kännedom om

de risker som produkterna kan medföra.

För de fall där specifika föreskrifter

saknas bör kriterier för säkerhetsbedömningen

fastställas.

Medlemsstaterna skall utse myndigheter

som ansvarar för övervakningen av

produktsäkerheten och har befogenhet att

vidta lämpliga åtgärder.

Det är särskilt nödvändigt att dessa åtgärder

även innefattar möjlighet för

medlemsstaterna att snabbt och effektivt

dra in farliga produkter som redan släppts

ut på marknaden.

För att marknadens enhetlighet skall kunna

vidmakthållas är det nödvändigt att

kommissionen underrättas om varje åtgärd som

innebär begränsningar för utsläppandet på

marknaden av en produkt eller krav på att

den skall avlägsnas från marknaden, såvida

inte åtgärderna avser en händelse av enbart

lokal

 392L0059/S

 Nr L 228/294Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

betydelse och vars verkningar i vart fall

endast berör den aktuella medlemsstatens

territorium. Sådana åtgärder skall över-

ensstämma med bestämmelserna i fördraget,

särskilt artiklarna 30-36.

Detta direktiv skall inte påverka de

anmälningsförfaranden som fastställs i rådets

direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983

om ett informationsförfarande för tekniska

standarder och föreskrifter[1] samt i

kommissionens beslut 88/383/EEG av den 24

februari 1988 om förbättrad information om

hälsa och säkerhet i arbetet[2].

För en effektiv produktsäkerhetskontroll

krävs att det upprättas system på nationell

nivå och på gemenskapsnivå för ett snabbt

informationsutbyte i nödsituationer som

sammanhänger med produktsäkerhet. Därför bör

det förfarande som fastställs i rådets

beslut 89/45/EEG av den 21 december 1988

om ett gemenskapssystem för snabbt

informationsutbyte om faror som härrör från

användningen av konsumentprodukter[3]

införlivas med detta direktiv och det

nämnda beslutet upphävas. Det är även lämpligt

att de detaljerade förfaranden som

antagits genom beslutet förs över till

detta direktiv samt att kommissionen ges

befogenhet att, i samråd med en kommitté,

tillämpa dessa förfaranden.

Motsvarande anmälningsförfaranden finns

redan för läkemedel som omfattas av

direktiven 75/319/EEG[4] och

81/851/EEG[5], för sådana djursjukdomar som

avses i direktiv 82/894/EEG[6], för

produkter av animaliskt ursprung som

omfattas av direktiv 89/662/EEG[7] samt i

form av systemet för snabbt information-

sutbyte vid radiologiska nödsituationer

enligt beslut 87/600/Euratom[8].

Det är i första hand medlemsstaternas

uppgift att, i överensstämmelse med

fördraget och särskilt artiklarna 30-36 i

detta, vidta lämpliga åtgärder i fråga om

farliga produkter inom det egna

territoriet.

Besluten i sådana situationer kan vara

inbördes skiljaktiga mellan

medlemsstaterna. Sådana skillnader kan

medföra oacceptabla variationer i

konsumentskyddets nivå och innebära hinder

för handeln inom gemenskapen.

Det kan uppstå allvarliga

produktsäkerhetsproblem som påverkar, eller

inom kort tid kan komma att påverka, hela

 392L0059/S

 Nr L 228/295Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

gemenskapen eller en betydande del av

den, och som på grund av sin natur inte

kan behandlas effektivt och med den

skyndsamhet som krävs, om de förfaranden

skall tillämpas som fastställts i de

specifika regler i gemen-

skapslagstiftningen som avser de aktuella

produkterna eller produktgrupperna.

Det är därför nödvändigt att införa en lämplig

mekanism som gör det möjligt att i sista

hand föranstalta om åtgärder som omfattar

hela gemenskapen genom beslut riktade

till medlemsstaterna i syfte att bemöta

sådana nödsituationer som nämnts. Ett sådant

beslut är inte direkt bindande för de

ekonomiska aktörerna utan måste införlivas i

en nationell rättsakt. Åtgärder som vidtas

med ett sådant förfarande kan endast vara

temporära och skall beslutas om av

kommissionen, biträdd av en kommitté som

består av representanter för

medlemsstaterna. För att främja samarbetet

mellan medlems-staterna är det lämpligt att

inrätta en normgivningskommitté enligt

förfarande III b i beslut 87/373/EEG[9].

Detta direktiv skall inte påverka

skadelidandes rättigheter i den mening som

avses i rådets direktiv 85/374/EEG av den

25 juli 1985 om tillnärmning av

medlemsstaternas lagar och andra

författningar om skadeståndsansvar för

produkter med säkerhetsbrister[10].

Det är nödvändigt att medlemsstaterna sörjer

för att det finns lämpliga möjligheter att

hos behöriga rättsinstanser överklaga beslut

av de behöriga myndigheterna som medför

begränsningar för utsläppandet på marknaden

av en produkt eller innebär att den skall

dras tillbaka från marknaden.

Mot bakgrund av vunna erfarenheter bör

eventuell anpassning av detta direktiv

övervägas, särskilt i fråga om en utvidgning

av dess räckvidd, bestämmelser för

nödsituationer och ingripanden på

gemenskapsnivå.

I fråga om importvaror måste de åtgärder som

vidtas för att förebygga risker för

människors hälsa och säkerhet motsvara

gemenskapens internationella

förpliktelser.

 392L0059/S

 Nr L 228/296Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1. Tillverkare får endast släppa

ut säkra

 produkter på marknaden.

 AVDELNING I 2. Inom ramen för sina

respektive verksam-

 heter skall tillverkarna ansvara

för

 följande:

 Syfte - Räckvidd - Definitioner - Förse konsumenterna med

relevant

 information, som gör det

möjligt för

 dessa att bedöma riskerna

med en

 produkt under hela dess

normala,

 Artikel 1 eller rimligen förutsebara,

 användningstid, om dessa

risker inte är

1. Detta direktiv syftar till att uppenbara även utan lämplig

varning,

säkerställa att produkter som släpps ut på samt att skydda sig mot

dessa risker.

marknaden är säkra.

 Det faktum att sådana

varningar lämnas

 skall dock inte medföra

någon befrielse

2. Bestämmelserna i detta direktiv skall från de övriga kraven i

detta direktiv.

tillämpas i den mån det saknas specifika - Vidta åtgärder som behövs

med hänsyn till

bestämmelser i gemenskapslagstiftningen om egenskaperna hos de

produkter de

säkerheten hos ifrågavarande produkter. levererar för att få

information om

 risker som dessa produkter

kan medföra

 och kunna handla på lämpligt

sätt för att

Särskilt skall gälla att bestämmelserna i undanröja sådana risker,

vilket även, då

artiklarna 2-4 i detta direktiv inte i så är nödvändigt, kan

innefatta att en

något fall skall tillämpas på produkter som produkt dras tillbaka från

marknaden.

omfattas av säkerhetskrav i specifika

gemenskapsföreskrifter. De åtgärder som avses ovan

skall till

 exempel, då så är lämpligt,

omfatta

 märkning av produkterna

eller till-

Då bestämmelserna i specifika verkningssatserna på ett

sådant sätt att

gemenskapsföreskrifter endast omfattar de kan identifieras,

slumpvis

vissa aspekter av produktsäkerheten eller provning av marknadsförda

produkter

vissa riskkategorier för ifrågavarande och undersökningar med

anledning av

produkter, skall dessa bestämmelser inkomna klagomål samt

information till

tillämpas på produkterna när det gäller dessa distributörerna om denna

övervakning.

säkerhetsaspekter eller risker.

 3.

 Distributörerna skall iaktta

vederbörlig

 Artikel 2 omsorg för att se till att det

allmänna

 säkerhetskravet följs, i

synnerhet genom att

I detta direktiv används följande inte leverera produkter som de

vet, eller

beteckningar med de betydelser som här som de mot bakgrund av mottagen

anges: information och egen fackkännedom

har

 anledning anta, inte

överensstämmer med

a) produkt: varje produkt som är avsedd detta krav. I synnerhet skall de

inom

 för konsumenter, eller sannolikt ramen för sin verksamhet delta i

 kommer att användas av konsumenter, säkerhetsövervakningen av de

produkter som

 och som tillhandahålls i kommersiell förekommer på marknaden, särskilt

genom att

 verksamhet, oavsett om detta sker mot vidarebefordra uppgifter om

risker med

 betalning eller ej och oavsett om produkterna samt genom att delta

i

 produkten är ny, begagnad eller strävandena att undanröja sådana

risker.

 renoverad.

 Dock skall detta direktiv inte gälla

 begagnade produkter av antikvitetska-

 raktär och ej heller produkter som

 skall repareras eller renoveras innan Artikel 4

 de tas i bruk, förutsatt att

 leverantören klargör detta för den 1.

 person han levererar produkten till. Då konkreta

gemenskapsbestämmelser saknas för

 säkerheten hos en produkt, skall

denna

b) säker produkt: varje produkt som vid betraktas som säker om den

motsvarar de

 normala eller rimligen förutsebara specifika reglerna i den

nationella

 användningsförhållanden, även i fråga om lagstiftningen i den medlemsstat

där den

 tid, inte medför någon risk eller saluförs, förutsatt att dessa

regler är

 endast de minimirisker som är förenliga upprättade i enlighet med

fördraget, särskilt

 med användningen av produkten och som artiklarna 30 och 36 i detta, och

att de

 kan anses som godtagbara och förenliga innehåller krav för hälsa och

säkerhet som

 med en hög skyddsnivå för människors produkten måste uppfylla för att

få släppas ut

 säkerhet och hälsa, särskilt med hänsyn på marknaden.

 till följande:

 -2.

 Produktens egenskaper, inklusive I avsaknad av sådana regler som

avses i

 sammansättning, förpackning samt punkt 1 skall en produkts

överensstämmelse

 monterings- och skötselanvis- med det allmänna säkerhetskravet

bedömas mot

 ningar. bakgrund av vad som är

tillämpligt av

 följande: icke bindande

nationella

 -standarder som införlivar en

Europa-

 Inverkan på andra produkter, om det standard, tekniska

specifikationer på

 rimligen kan förutses att den kan gemenskapsnivå (eller, om sådana

saknas,

 komma att användas tillsammans med standarder som upprättats i den

medlemsstat

 andra produkter. där produkten saluförs), god

säkerhets- och

 hälsopraxis inom den berörda

sektorns eller

 -den samlade vetenskapliga

och tekniska

 Presentationen av produkten, kunskaps- och utvecklingsnivån

samt den

 märkning, eventuella säkerhetsnivå konsumenterna

rimligen kan

 bruksanvisningar och anvisningar förvänta sig.

 för bortskaffande samt eventuella

 andra anvisningar och upplysningar 3.Att en produkt överensstämmer

med de regler som avses i punkterna 1 och 2 skall inte

 som lämnas av tillverkaren. hindra de behöriga myndigheterna

i

 medlemsstaterna från att vidta

lämpliga

 -åtgärder för att hindra att

den släpps ut på

 Konsumentgrupper, särskilt barn, för marknaden eller kräva att den

skall dras

 vilka användningen av produkten tillbaka från marknaden, om det

kan bevisas

 medför allvarlig risk. att produkten trots sin

överensstämmelse är

 farlig för konsumenternas hälsa

och säkerhet.

 Möjligheten att uppnå högre säkerhetsnivå

 eller förekomsten av andra produkter

 som medför lägre risk skall inte utgöra

 tillräcklig grund för att bedöma enAVDELNING III

 produkt som "inte säker" eller

 "farlig".

 Medlemsstaternas förpliktelser och

c) farlig produkt: varje produkt som befogenheter

 inte motsvarar definitionen av säker

 produkt i punkt b.

 Artikel 5

d) tillverkare:

 Medlemsstaterna skall anta de

lagar och

 -andra författningar som är

nödvändiga för att

 tillverkaren av produkten, om han tillverkare och distributörer

skall åläggas

 är etablerad inom gemenskapen, och att iaktta sina förpliktelser

enligt detta

 varje annan person som framställer direktiv så att de produkter som

släpps ut på

 sig som tillverkare genom att förse marknaden är säkra.

 produkten med sitt namn, varumärke

 eller annat kännetecken eller den Medlemsstaterna skall särskilt

inrätta eller

 person som renoverar produkten, utse myndigheter med uppgift att

övervaka

 produkternas överensstämmelse med

kravet att

 - representanten för tillverkaren, om de produkter som släpps ut på

marknaden

 denne inte är etablerad inom gemen- skall vara säkra, samt

tillförsäkra dessa

 skapen eller, om representant myndigheter de nödvändiga

befogenheterna för

 saknas inom gemenskapen, den som att vidta sådana lämpliga

åtgärder som åvilar

 importerar produkten, dem enligt detta direktiv,

inklusive

 möjligheten att vidta lämpliga

sanktioner

 - andra förvärvsverksamma i vid fall av bristande uppfyllelse

av

 leverantörsledet, i den mån som kraven i detta direktiv. De skall

lämna

 deras verksamhet påverkar uppgifter om dessa myndigheter

till

 säkerhets-egenskaperna hos en kommissionen, som skall

vidarebefordra

 produkt som släpps ut på marknaden. dessa uppgifter till övriga

medlemsstater.

e) distributör: var och en som är

 yrkesmässigt verksam i leverantörsledet Artikel 6

 utan att påverka produktens säker-

 hetsegenskaper. 1. För tillämpningen av artikel

5 skall

 medlemsstaterna ha de

befogenheter som

 krävs för att, med hänsyn till

graden av risk

 och i enlighet med fördraget,

särskilt

 AVDELNING II artiklarna 30 och 36 i detta,

vidta

 lämpliga åtgärder, bl.a. i syfte

att

 a) företa lämpliga kontroller

av

 Allmänt säkerhetskrav produkternas

säkerhets-egenskaper i

 rimlig omfattning fram till

och med

 det slutliga konsumtions-

eller

 användningsstadiet, även

efter det att

 Artikel 3 produkterna släppts ut på

marknaden som

 säkra produkter,

 medlems-staterna eller genom

upplysningar

b) ålägga berörda parter att lämna alla som dessa lämnar, särskilt enligt

artikel

 7

 nödvändiga upplysningar, eller 8 - får kännedom om

förekomsten av

 en

 allvarlig och akut fara som en

produkt

c) ta slumpvisa prover av en produkt medför för konsumenternas hälsa

och säkerhet

 i

 eller en produktserie för att utföra olika medlemsstater, och om

 säkerhetskontroller,

 a) en eller flera medlemsstater

har

d) ställa förhandsvillkor för vidtagit åtgärder enligt

artikel

 6.1

 marknadsföringen av produkterna i d-h som innebär hinder att

släppa

 ut

 syfte att säkerställa produktsäkerheten produkten på marknaden eller

krav

 att

 samt kräva att lämpliga varningar påförs den skall dras

tillbaka från

 produkterna om de risker dessa kan marknaden,

 medföra,

 b) medlemsstaterna har vidtagit

olika

e) vidta åtgärder för att säkerställa att åtgärder med anledning av

den

 aktuella

 personer som kan komma att utsättas faran,

 för risker genom produkterna i god

 tid och på lämpligt sätt underrättas om c) faran inte kan åtgärdas

enligt de

 andra

 dessa risker, bl.a. genom att utfärda förfaranden som fastställs i

den

 särskilda varningar, specifika

gemenskapslagstiftning

 som

 är tillämplig på den

aktuella

produkten

f) temporärt, under den tid som krävs för eller produktkategorin på

grund

 av

 att utföra nödvändiga kontroller, arten av säkerhetsproblemet

och

 dess

 förbjuda leverans, brådskande karaktär, och

 leverans-erbjudande eller utställande

 av en produkt eller produktserie, om d) faran endast kan undanröjas

på

 ett

 tydliga och sammanfallande effektivt sätt genom att

lämpliga

 indikationer finns på dennas åtgärder vidtas på

gemenskapsnivå för

 att

 farlighet, säkerställa skyddet av

konsumenternas

 hälsa och säkerhet och en

väl

fungerande

g) förbjuda att en produkt eller gemensam marknad,

 produktserie som bevisats vara

 farlig släpps ut på marknaden samt

 vidta de kompletterande åtgärder som kan kommissionen, efter samråd

med

 krävs för att säkerställa att förbudet medlemsstaterna och på begäran av

minst

 en

 efterlevs, av dem, anta ett beslut enligt

det

 för-

 farande som fastställs i artikel

11

 som

h) organisera ett effektivt och ålägger medlemsstaterna att

temporärt

 vidta

 omedelbart tillbaka-dragande av en sådana åtgärder som avses i

artikel 6.1

 d-h.

 farlig produkt eller produktserie

 som redan förekommer på marknaden

 samt, om så är nödvändigt, se till att

 den destrueras under lämpliga för-

 hållanden. Artikel 10

2. De åtgärder som medlemsstaternas

behöriga myndigheter vidtar enligt denna 1.

artikel skall alltefter omständigheterna Kommissionen skall biträdas av en

kommitté

rikta sig mot för brådskande

produktsäkerhetsfrågor,

 nedan

 kallad "kommittén", som skall

bestå

 av

a) tillverkaren, företrädare för medlemsstaterna

och ha

 en

 företrädare för kommissionen som

ordförande.

b) inom ramen för dessas verksamhet,

 distributörerna och särskilt den som

 ansvarar för det första 2.

 distributionsledet på den nationella Utan inskränkning av artikel 9 c

skall

 ett

 marknaden, nära samarbete äga rum mellan den

kommitté

 som avses i punkt 1 och de övriga

kommittéer

c) då så är nödvändigt, varje annan person som inrättats genom specifika

gemenskaps-

 vars medverkan krävs för att undanröja föreskrifter för att biträda

kommissionen

 i

 de risker en produkt medför. frågor som gäller hälso- och

säkerhetsfrågor

 i

 samband med varje berörd produkt.

 AVDELNING IV

Underrättelse och utbyte av information

 Artikel 11

 Artikel 7

1. Då en medlemsstat vidtar åtgärder mot 1.

utsläppandet på marknaden av en produkt Kommissionens företrädare skall

förelägga

eller ett parti av en produkt eller kräver kommittén ett förslag till

åtgärder.

Kommittén

dess tillbakadragande från marknaden skall kontrollera att kraven i

artikel 9

 är

enligt artikel 6.1 d-h, skall uppfyllda och därefter yttra sig

över

medlemsstaten underrätta kommissionen om förslaget inom den tid som

ordföranden

 be-

åtgärderna och ange skälen till dem, i den stämmer med hänsyn till hur

brådskande

 frågan

mån en sådan underrättelse inte redan krävs i är. Denna tid får dock inte

överskrida

 en

specifika gemenskapsföreskrifter. Detta månad. Yttrandet skall antas med

den

krav skall inte gälla, om åtgärderna avser majoritet som enligt artikel

148.2

 i

en händelse av enbart lokal betydelse och fördraget skall tillämpas vid

beslut

 som

vars verkningar i vart fall endast berör rådet skall fatta på förslag av

kommissionen.

den aktuella medlemsstatens territorium. Medlemsstaternas röster inom

kommittén

 skall

 vägas på det sätt som anges i

nämnda

 artikel.

2. Kommissionen skall snarast inleda Ordföranden får inte rösta.

samråd med de berörda parterna. Om

kommissionen efter detta samråd finner att

åtgärden är befogad, skall den omedelbart Kommissionen skall själv besluta

om

underrätta den medlemsstat som vidtog åtgärderna i fråga, om de har

tillstyrkts

 av

åtgärden och övriga medlemsstater. Skulle kommittén. Om förslaget inte har

tillstyrkts

kommissionen efter detta samråd finna att av kommittén eller om inget

yttrande

 avges,

åtgärden är obefogad, skall den omedelbart skall kommissionen utan dröjsmål

föreslå

 rådet

underrätta den medlemsstat som vidtog vilka åtgärder som bör vidtas.

Rådet

 skall

åtgärden. fatta sitt beslut med

kvalificerad

 majoritet.

AVDELNING V

 Om rådet inte har fattat något

beslut

 inom

Nödsituationer och ingripanden på 15 dagar från det att förslaget

mottagits,

gemenskapsnivå skall kommissionen själv besluta

att

 de

 föreslagna åtgärderna skall

vidtas,

 såvida

 Artikel 8 inte rådet med enkel majoritet

har

 avvisat

 förslaget.

1. Om en medlemsstat vidtar, eller

beslutar att vidta, nödåtgärder för att

hindra, inskränka eller knyta speciella 2. En åtgärd som antas med

detta

förfarande

villkor till den eventuella skall gälla under högst tre

månader.

 Giltig-

marknads-föringen eller användningen inom hetstiden får förlängas med samma

förfarande.

sitt territorium av en produkt eller ett

parti av en produkt på grund av den

allvarliga och akuta fara som produkten 3. Medlemsstaterna skall vidta

alla

eller partiet medför för konsumenternas åtgärder som är nödvändiga för

att

genomföra

hälsa och säkerhet, skall den omedelbart beslut som fattats enligt detta

förfarande

underrätta kommissionen om detta, såvida inom tio dagar.

inte bestämmelser om likartade förfaranden

redan finns i andra rättsakter som

utfärdats av gemenskapen. 4. De behöriga

myndigheter i

 medlemsstaterna som

ansvarar för

Detta krav skall inte gälla, om farans genomförandet av åtgärder som

beslutats

verkningar inte överskrider, eller kan enligt detta förfarande skall

inom en

 månad

överskrida, den berörda medlemsstatens ge de berörda parterna möjlighet

att

 inkomma

territorium. med synpunkter och underrätta

kommissionen

 om dessa.

Utan inskränkning i bestämmelserna i första

stycket får medlemsstaterna till

kommissionen vidarebefordra varje Artikel 12

upplysning om förekomsten av en allvarlig

och akut fara som kommit till deras Medlemsstaterna och kommissionen

skall

kännedom, innan de beslutar att vidta vidta nödvändiga åtgärder för att

säkerställa

 att

åtgärder till följd av detta. deras tjänstemän och företrädare

har

 tystnadsplikt i fråga om

upplysningar

 som

2. Kommissionen skall, när den får inhämtats enligt detta direktiv

och

 som

en sådan underrättelse, kontrollera att den till sin natur är

affärshemligheter,

 såvida

överensstämmer med bestämmelserna i detta inte omständigheterna

kräver att

direktiv och översända den till de övriga upplysningar om en viss

 produkts

medlemsstaterna, som i sin tur omedelbart säkerhetsegenskaper måste

offentliggöras

 för

skall underrätta kommissionen om varje att skydda människors hälsa och

säkerhet.

vidtagen åtgärd.

3. Detaljerade förfaranden för det

informationssystem inom gemenskapen, som

behandlas i denna artikel, återfinns i

bilagan. De skall tillämpas av Övriga och avslutande

bestämmelser

kommissionen i enlighet med det förfarande

som fastställs i artikel 11.

 Artikel 13

 Artikel 9 Detta direktiv skall inte

 påverka

 tillämpningen av direktiv

85/374/EEG.

Om kommissionen - genom underrättelser från

Artikel 14 justeras, särskilt i fråga om en

utvidgning

 av dess räckvidd enligt artikel

1.1 och 2

1. a, samt om bestämmelserna i

avdelning V

Varje beslut, som antas enligt detta skall ändras.

direktiv och som innebär hinder att släppa

ut en produkt på marknaden eller krav att

den skall dras tillbaka från marknaden,

skall redovisa de skäl som ligger till Artikel 17

grund. Beslutet skall snarast möjligt

meddelas den berörda parten och ange de

möjligheter att överklaga som står till buds 1. Medlemsstaterna skall sätta

i kraft de

enligt gällande lagstiftning i den berörda lagar och andra författningar som

är

medlemsstaten samt inom vilken tid nödvändiga för att följa detta

direktiv senast

överklagande skall ske. den 29 juni 1994. De skall genast

 underrätta kommissionen om detta.

De

De berörda parterna skall alltid då så är bestämmelser som antas skall

gälla från och

möjligt ges möjlighet att lämna sina med den 29 juni 1994.

synpunkter innan åtgärden vidtas. Om så inte

har skett på grund av åtgärdernas brådskande

karaktär, skall denna möjlighet ges i 2. När medlemsstaterna antar

sådana bestäm-

lämplig ordning efter det att åtgärden har melser skall dessa innehålla en

hänvisning

vidtagits. till detta direktiv eller

åtföljas av en

 sådan hänvisning när de

offentliggörs. Närmare

Åtgärder som innebär krav på att en produkt föreskrifter om hur hänvisningen

skall göras

skall dras tillbaka från marknaden skall skall varje medlemsstat själv

utfärda.

beakta den medverkan som behövs för

genomförandet från distributörer, användare

och konsumenter. 3. Medlemsstaterna skall till

 kommissionen överlämna texterna

till de

2. bestämmelser i nationell

lagstiftning som

Medlemsstaterna skall säkerställa att varje de antar inom det område som

omfattas av

åtgärd, som de behöriga myndigheterna vidtar detta direktiv.

och som innebär hinder att släppa ut en

produkt på marknaden eller krav på att den

skall dras tillbaka från marknaden, kan

prövas vid behörig domstol. Artikel 18

3.

Beslut som fattats med stöd av detta Beslut 89/45/EEG skall upphöra

att gälla den

direktiv och som innebär hinder att släppa dag som anges i artikel 17.1.

ut en produkt på marknaden eller krav på

att den skall dras tillbaka från marknaden

skall inte på något sätt påverka bedömningen

av den berörda partens ansvar enligt Artikel 19

straffbestämmelser som enligt nationell

lagstiftning kan vara tillämpliga i det

aktuella fallet. Detta direktiv riktar sig till

 medlemsstaterna.

 AVDELNING VI Utfärdat i Luxemburg den 29 juni

1992.

 Artikel 15

Kommissionen skall vartannat år efter det

att detta direktiv antagits lämna enPå

rapport om tillämpningen av det till

Europaparlamentet och rådet. rådets vägnar

Carlos

 Artikel 16 BORREGO

Fyra år efter det datum som anges iOrdförande

artikel 17.1 skall rådet med stöd av en

rapport från kommissionen om vunna

erfarenheter avgöra om detta direktiv

skall

 392L0059/S

 Nr L 228/297Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

 392L0059/S

 Nr L 228/298Europeiska gemenskapernas officiella tidning

 11.8.92

 BILAGA

 DETALJERADE FÖRFARANDEN FÖR TILLÄMPNINGEN AV DET GEMENSKAPSSYSTEM FÖR SNABBT

INFORMATIONSUTBYTE SOM AVSES I ARTIKEL 8

1. Detta system omfattar produkter som släpps ut på marknaden enligt

 definitionen i artikel 2 a i detta direktiv.

 Följande, för vilka likvärdiga anmälningsförfaranden redan införts, omfattas

 inte av detta system: läkemedel som omfattas av direktiv 75/319/EEG och

 81/851/EEG, djursjukdomar som omfattas av direktiv 82/894/EEG och livsmedel

 av animaliskt ursprung som omfattas av direktiv 89/622/EEG samt omfattande

 kontaminering av produkter som omfattas av systemet för radiologiska

 nödsituationer enligt beslut 87/600/Euratom.

 2.Systemet syftar i första hand till ett snabbt informationsutbyte vid

 allvarlig och akut fara för konsumenternas hälsa och säkerhet. Eftersom det

 inte är möjligt att fastställa exakta och specifika kriterier för vad som

 utgör allvarlig och akut fara, skall de nationella myndigheterna bedöma varje

 enskilt fall efter dess förutsättningar. Det bör påpekas att produkter, som

 eventuellt på lång sikt kan medföra en fara som motiverar en undersökning av

 möjliga tekniska ändringar genom direktiv eller standarder, inte berörs,

 eftersom artikel 8 avser de omedelbara hot mot konsumenterna som en produkt

 medför.

 3.Så snart en allvarlig och omedelbar fara har uppdagats, skall den nationella

 myndigheten, så långt det är möjligt och lämpligt, samråda med tillverkaren

 eller distributören av den berörda produkten. De synpunkter och uppgifter som

 dessa lämnar kan vara av betydelse såväl för medlemsstatens myndigheter som

 för kommissionen, då det gäller att fastställa vilka åtgärder som bör vidtas

 för att säkra skyddet av konsumenterna med minsta möjliga men för handeln.

 Därför bör medlemsstaterna söka få så fullständig information som möjligt om

 produkterna och om farans art utan att därigenom åsidosätta behovet av

 skyndsamhet.

 4.Så snart en medlemsstat har uppdagat en allvarlig och omedelbar fara, vars

 verkningar sträcker sig, eller kan sträcka sig, utöver dess territorium och

 vidtagit eller beslutat om åtgärder, skall den omedelbart underrätta

 kommissionen. Medlemsstaterna skall ange att underrättelsen görs enligt

 artikel 8 i detta direktiv. Alla tillgängliga uppgifter skall lämnas,

 särskilt

 a)sådana som krävs för att identifiera produkten,

 b)information om den aktuella faran, inklusive resultaten av eventuella

 provningar eller analyser som är relevanta för bedömningen av risknivån,

 c)uppgift om vilka slag av åtgärder som har vidtagits eller beslutats,

 d)information om leverantörskedjor, om sådan finns.

 Dessa uppgifter skall lämnas skriftligt, helst via telex eller fax, men kan

 förberedas genom telefonmeddelande till kommissionen. Det bör understrykas

 att den snabbhet med vilken informationen överförs är av avgörande betydelse.

 5.Utan att detta påverkar punkt 4 kan medlemsstaterna, när så är lämpligt,

 lämna information till kommissionen, innan de fattat beslut om vilka åtgärder

 som skall vidtas. En omedelbar kontakt, så snart en fara upptäcks eller

 misstänks, kan påtagligt underlätta de förebyggande åtgärderna.

 6.Om en medlemsstat betraktar viss information som konfidentiell, skall den

 ange detta och motivera sin begäran om konfidentiell behandling med beaktande

 av att behovet av effektiva åtgärder för att skydda konsumenterna normalt går

 före konfidentialitetshänsyn. Det bör även understrykas att såväl

 kommissionen som de som ingår i de ansvariga nätverken i medlemsstaterna

 alltid skall vidta åtgärder för att förhindra onödig spridning av information

 som kan skada anseendet för en produkt eller produktserie.

 7.Kommissionen skall kontrollera att de mottagna upplysningarna överensstämmer

 med artikel 8 i detta direktiv, vid behov ta kontakt med det land som lämnat

 anmälan och omedelbart vidarebefordra informationen via telex eller fax till

 berörda myndigheter i övriga medlemsstater med kopia till varjeständig

 representation. Dessa myndigheter kan samtidigt med översändandet av

 meddelanden komma att underrättas per telefon. Kommissionen kan även ta

 kontakt med den medlemsstat som antas vara ursprungsland för produkten för

 att utföra nödvändiga kontroller.

 8.Då omständigheterna är exceptionella kan kommissionen, om den anser det

 lämpligt, samtidigt inleda en egen undersökning för att komplettera de

 mottagna upplysningarna och/eller sammankalla den kommitté för brådskande

 produktsäkerhetsfrågor som inrättats genom artikel 10.1 i detta direktiv.

 I samband med sådana undersökningar skall medlemsstaterna i största möjliga

 utsträckning lämna de upplysningar kommissionen begär.

 9.Övriga medlemsstater skall så långt möjligt utan dröjsmål meddela

 kommissionen följande:

a) Om produkten har släppts ut på marknaden inom deras territorier.

b) Ytterligare upplysningar som de kan ha mottagit om den aktuella faran, även

 resultat av eventuella provningar eller analyser som utförts för att bedöma

 risknivån.

 De skall i samtliga fall snarast möjligt meddela kommissionen följande:

c) Vidtagna eller beslutade åtgärder av det slag som avses i artikel 8.1 i

 detta direktiv.

d) Om den produkt som nämns i informationen har påträffats inom deras

 territorium utan att detta medfört att några åtgärder vidtagits eller

 beslutats samt orsakerna till detta.

10.Kommissionen kan - mot bakgrund av utvecklingen i det givna fallet och de

 upplysningar som medlemsstaterna lämnat enligt punkt 9 ovan - sammankalla den

 tidigare nämnda Kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor för att

 dryfta de resultat som uppnåtts och utvärdera de åtgärder som vidtagits.

 Denna kommitté kan även sammankallas på begäran av en företrädare för en

 medlemsstat.

11.Kommissionen skall genom sina samordningsrutiner söka

a) undvika onödigt dubbelarbete vid behandlingen av anmälningarna,

b) fullt ut utnyttja den fackkunskap som finns samlad inom kommissionen,

c) hålla andra berörda organ fullständigt informerade,

d) se till att överläggningarna i samtliga berörda kommittéer sker enligt

 artikel 10 i detta direktiv.

12.Om en medlemsstat avser att, utöver eventuella åtgärder som endast avser den

 aktuella allvarliga och omedelbara faran, ändra sin lagstiftning genom att

 anta nya tekniska specifikationer, skall dessa meddelas kommissionen redan på

 förslagsstadiet enligt direktiv 83/189/EEG med angivande, då så är

 nödvändigt, av sådana angelägna skäl som avses i artikel 9.3 i det

 direktivet.

13.Kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor skall regelbundet informeras

 om samtliga inkomna anmälningar och om uppföljningen av dessa, så att den får

 en överblick av läget. I fall enligt punkterna 8 och 10 och sådana fall som

 omfattas av förfaranden, eller ligger inom verksamhetsområdet för kommittéer,

 som inrättats genom gemenskapsföreskrifter för specifika produkter eller

 produktsektorer skall de berörda kommittéerna underrättas. I fall som ligger

 utanför verksamhetsområdet för Kommittén för brådskande produktsäkerhets-

 frågor och för vilka bestämmelser enligt punkt 11 d saknas skall

 kontaktställena underrättas om eventuella överläggningar inom andra

 kommittéer.

14.För närvarande finns två nätverk av kontaktställen: nätverket för livsmedel

 och nätverket för andra produkter än livsmedel. Förteckningen över

 kontaktställen och ansvariga med telefon-, telex- och faxnummer är

 konfidentiell och distribueras endast till nätverkens medlemmar. Med hjälp av

 denna förteckning kan kontakt upprättas med kommissionen och mellan med-

 lemsstaterna för att underlätta utredningen av detaljfrågor. Om ny

 information av allmänt intresse framkommer vid sådana kontakter mellan

 medlemsstaterna, skall de medlemsstater som inledde den bilaterala kontakten

 underrätta kommissionen. Endast sådan information som erhållits eller

 bekräftats genom kontaktställena i medlemsstaterna skall anses som mottagen

 genom det snabba systemet för informationsutbyte.

 Kommissionen skall varje år göra en översyn av nätverkens effektivitet,

 eventuella nödvändiga förbättringar och utvecklingen av

 kommunikationstekniken mellan de myndigheter som ansvarar för verksamheten.

 14.2.16 Remissinstanserna

Efter remiss av produktsäkerhetsutredningens betänkande Produktsäkerhetslagen

och EG har yttranden avgetts av Kammarrätten i Göteborg, Kommerskollegium,

Socialstyrelsen, Barnombudsmannen, Läkemedelsverket, Folkhälsoinstitutet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Statens Livsmedelsverk,

Arbetarskyddsstyrelsen, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK),

Marknadsdomstolen, Konkurrensverket, SIS - Standardiseringskommissionen i

Sverige, Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC), Elsäkerhetsverket,

Konsumentverket, Landsorganisationen (LO), Bilindustriföreningen, Företagarnas

Riksorganisation, Grossistförbundet Svensk Handel, Kooperativa Förbundet (KF),

Läkemedelsindustriföreningen, Motormännens Riksförbund (M), Sveriges

Industriförbund, Sveriges Konsumentråd, Sveriges Köpmannaförbund och Sveriges

Marknadsförbund.

Yttrande har också inkommit från Motorbranschens Riksförbund.

Stockholms Handelskammare, Handelshögskolan i Stockholm, SACO, TCO, SAF och

Lantbrukarnas Riksförbund avstår från att yttra sig.

14.2.17 Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-02-28

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN], rege-

ringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 24 februari 1994 (Civildepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i produkt-

säkerhetslagen (1988:1604).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Maria[REDACTED_EFTERNAMN]
[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

14.3EG:s miljömärkningsförordning

14.3.1 Frågan och dess beredning

Inom EG gäller sedan maj 1992 ett gemensamt miljömärkningssystem. Det har

införts genom rådets förordning (EEG) nr 880/92 av den 23 mars 1992 om ett

gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke.

 Frågan om vilka lagstiftningsåtgärder som behövs för att införliva

EG-förordningen med svensk rätt har på Civildepartementets uppdrag utretts av

justitierådet Fredrik Sterzel. Resultatet av detta arbete har redovisats i en

promemoria, som har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i avsnitt

14.3.10.

 Remissyttranden har kommit in från Kommerskollegium, Riksrevisionsverket,

Statskontoret, Konkurrensverket, Konsumentverket,

Standardiseringskommissionen i Sverige, Svenska Kommunförbundet, Natur-

skyddsföreningen, Grossistförbundet Svensk Handel, Sveriges Köpmannaförbund,

Kooperativa Förbundet, Landsorganisationen i Sverige, Annonsörsföreningen,

Husmodersförbundet Hem och Samhälle, ICA-Förbundet, Konsumentvägledarnas

förening, Miljöförbundet och Sveriges Marknadsförbund. Remissvaren finns

tillgängliga i Civildepartementet (C93/1252).

 I det följande kommer regeringen att föreslå att EG:s miljömärkningsförordning

inkorporeras genom lag. EG-förordningen innehåller regler bl.a. om tystnadsplikt

och om förbud mot användningen i vissa fall av EG:s miljömärke, till vilka

Lagrådets yttrande enligt 8 kap. 18 § regeringsformen bör inhämtas. Eftersom

reglerna införlivas som sådana genom inkorporering, skulle Lagrådets hörande

dock sakna betydelse. Lagrådets yttrande över förslaget har därför inte

inhämtats.

14.3.2 Närmare om EG:s miljömärkningsförordning

EG:s miljömärkningsförordning syftar till att skapa ett enhetligt och effektivt

miljömärkningssystem som skall främja tillverkning av och efterfrågan på de

produktalternativ som är minst miljöbelastande (artikel 1). Syftet skall uppnås

genom att produkter som i jämförelse med andra liknande produkter är mindre

skadliga för miljön kan tilldelas ett miljömärke i form av en stiliserad blomma.

 EG:s miljömärkningsförordning hindrar inte förekomsten av andra

miljömärkningssystem, även om målet på sikt är att skapa ett enhetligt system.

 Miljömärket, som tilldelas efter ansökan från tillverkaren eller importören,

skall bara ges till produkter som överensstämmer med gemenskapens krav på hälsa,

säkerhet och miljö och som framställs genom en metod som inte skadar människor

och/eller miljö (artikel 4). Mat, dryck och läkemedel är undantagna från

förordningens tillämpningsområde (artikel 2).

 De villkor som gäller för tilldelningen av märket skall fastställas genom att

produkter med likartade ändamål och användningsområden delas in i produktgrupper

varefter vissa miljökriterier fastställs för varje produktgrupp (artikel 5.1).

Det är kommissionen (i vissa fall ministerrådet) som beslutar om indelning i

produktgrupper och som fastställer miljökriterierna för dessa. Det sker enligt

en särskild procedur som är fastlagd i artiklarna 5-7. Innan beslut fattas skall

kommissionen inhämta synpunkter från en referensgrupp (consultation forum) som

består av representanter från industrin, handeln samt konsument- och miljöorga-

nisationer. Även de fackliga organisationerna kan vara företrädda i organet.

Kommissionen skall också biträdas av en särskild regelkommitté, i vilken

medlemsstaterna skall vara företrädda.

 Varje medlemsstat skall utse minst ett så kallat behörigt organ med uppgift

bl.a. att pröva framställningar om rätt att miljömärka produkter (artikel 9).

Innan det behöriga organet fattar beslut om att tilldela en produkt miljömärket

skall kommissionen underrättas. Om kommissionen inte inom trettio dagar har

invänt mot det, får miljömärket tilldelas produkten i fråga. Det finns också

särskilda förfaranderegler för det fall att kommissionen inte har samma

uppfattning som det behöriga organet (artikel 10).

 I förordningen finns också regler om sekretess (artikel 13). Sålunda får de

behöriga organen, kommissionen och andra berörda personer inte för utomstående

röja uppgifter som hänför sig till ett ärende om tilldelning av miljömärke.

Sedan beslut om att tilldela märket har fattats, skall dock uppgifter om

produktens namn, tillverkare och importör samt skälet till tillståndet vara

offentliga.

 Det behöriga organet skall enligt artikel 12 träffa avtal med varje sökande

som får tillstånd att använda EG:s miljömärke. I avtalet skall anges villkoren

för användningen och förutsättningarna för att återkalla tillståndet. Därvid

skall användas ett standardavtal som skall fastställas av kommissionen. I ett

särskilt beslut har kommissionen också fastställt ett formulär för ett sådant

avtal (93/517/EEG).

 Produktgrupperna och kriterierna för miljömärkning skall publiceras i

Europeiska gemenskapernas tidning. En lista på produkter som tilldelats

miljömärket och tillverkarnas eller importörernas namn skall också publiceras

(artikel 14). Hittills har inom EG fastställts kriterier för tvätt- och

diskmaskiner. Det har skett genom två kommissionsbeslut av den 28 juni 1993

(93/430/EEG och 93/431/EEG).

 Enligt förordningen skall den som ansöker om miljömärke betala avgifter för

hanteringskostnader och för användningen av märket. Medlemsstaterna skall vidare

se till att konsumenterna och företagen informeras om miljömärkningen (artikel

11 och 15). Det anges också att missbruk av EG:s miljömärke är förbjudet

(artikel 16). Vidare sägs att kommissionen, inom fem år från ikraftträdandet av

förordningen, skall se över systemet (artikel 18).

14.3.3 Miljömärkningssystem i Sverige

I Sverige finns ett miljömärkninssystem vilket bygger på ett samnordiskt system

som beslutades av Nordiska ministerrådet (konsumentministrarna) år 1989.

Märkessymbolen är en stiliserad svan.

 Det nordiska systemet är frivilligt och producenter och importörer ansöker om

att få använda svanen på sina produkter. Innan en s.k. miljömärkningslicens

beviljas måste produkten genomgå oberoende testning och certifiering.

 Ett nordiskt samordningsorgan har inrättats som bl.a. skall besluta om för

vilka produktgrupper kriterier skall utarbetas och slutgiltigt fastställa

kriterier. Utöver höga miljökrav ställs också krav på produktens kvalitet och

funktion. Kriterier har fastställts för 19 produktgrupper, bl.a. diskmaskiner,

papper och tvättmedel. I dag finns omkring 500 svanmärkta produkter på den

nordiska marknaden.

 Det nordiska miljömärkessystemet organiseras och drivs i Sverige av SIS -

Standardiseringskommissionen i Sverige och leds av Miljömärkningsstyrelsen inom

SIS. Verksamheten regleras genom ett avtal mellan staten och SIS (jfr prop.

1989/90:25, s. 65 f). Miljömärkningsstyrelsen skall bl.a. pröva vilka

produktslag som lämpar sig för miljömärkning, anta kriterier för skilda

produktgrupper och svara för information om miljömärkningen.

 Utöver svanmärkningen finns också andra miljömärkningsystem på den svenska

marknaden. Som exempel kan nämnas Bra Miljöval som sedan 1989 drivs av

Naturskyddsföreningen i samarbete med representanter för handeln.

14.3.4 Behovet av svensk lagstiftning

 Regeringens förslag: EG:s

 miljömärkningsförordning införlivas med svensk

 rätt genom att den i sin helhet inkorporeras

 genom lag.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i frågan

tillstyrker förslaget eller förklarar sig inte ha någon erinran mot det.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 7 i EES-avtalet skall de delar

av EG:s sekundärrätt som motsvarar EG-förordningar som sådana göras till en del

av den nationella rättsordningen. Detta innebär för Sveriges del att

motsvarigheter till EG-förordningar skall införlivas genom inkorporering.

Generellt gäller att detta bör ske på den konstitutionella nivå som de

materiella reglerna kräver.

 Det sagda innebär att EG.s miljömärkningsförordning skall införlivas med

svensk rätt genom inkorporering. Frågan är då på vilken konstitutionell nivå

detta bör ske. Förordningen innehåller både regler som enligt regeringsformen

kräver lagform och regler som efter bemyndigande i lag eller som med stöd av den

s.k. restkompetensen kan meddelas av regeringen. Bland de regler i förordningen

som kräver lagform kan särskilt nämnas reglerna om sekretess och tystnadsplikt i

artikel 13. De innebär formellt sett en inskränkning i de grundlagsfästa

yttrande- och informationsfriheterna, som bara kan begränsas genom lag. Vidare

kan nämnas reglerna i artikel 16, som innebär förbud och begränsningar i vissa

fall när det gäller användningen av EG:s miljömärke vid marknadsföringen av

produkter. Ett skäl till att inte binda fler regler än nödvändigt vid

lagform är att mer detaljbetonade regler kan komma att ändras från tid till

annan och att det därför är enklare och snabbare att föreskrifterna beslutas av

regeringen eller en myndighet. Praxis inom EG är emellertid att ändringar i

förordningar inte görs, som hos oss, genom partiella ändringar utan genom att

nya förordningar utfärdas. Det innebär att man i praktiken inte skulle vinna

något på att dela upp inkorporeringen mellan lag och förordning. Till detta

kommer att det för dem som skall tillämpa reglerna är lättare om reglerna

återfinns i en och samma författning. I likhet med de remissinstanser som har

yttrat sig i frågan ansluter sig regeringen därför till promemorians förslag att

förordningen i sin helhet inkorporeras genom lag.

 EG:s miljömärkningsförordning riktar sig till EG:s medlemsstater. EES-avtalet

innehåller regler om vilka allmänna och särskilda anpassningar som skall göras

för att EG-reglerna skall kunna tillämpas inom EES. Regler om vilka anpassningar

som sålunda skall göras bör, i likhet med vad som har gjorts i andra liknande

fall, därför tas in i inkorporeringslagen.

 I lagen bör också tas in regler om behörigt organ. Denna fråga behandlar

regeringen närmare i det följande (avsnitt 14.3.7). Vidare bör regeringen i

lagen bemyndigas att meddela föreskrifter om de kriterier som skall vara

uppfyllda för att en produkt skall få märkas med EG:s miljömärke. Andra regler

som kan komma att behövas bör regeringen kunna meddela i form av

verkställighetsföreskrifter, för vilka det inte behövs något särskilt

bemyndigande (8 kap. 13 § regeringsformen).

14.3.5 Miljömärkning - myndighetsutövning

 Regeringens bedömning: Tilldelning av EG:s

 miljömärke bör inte innefatta myndighetsutövning.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan instämmer i

eller har inte någon erinran mot promemorians bedömning. Svenska Kommunförbundet

tar bestämt avstånd från att göra en frivillig miljömärkning till en statlig

myndighetsutövning.

 Skälen för regeringens bedömning: En särskild fråga som inställer sig i

sammanhanget är om tilldelning av EG:s miljömärke innefattar myndighetsutövning.

 Begreppet myndighetsutövning blev centralt i svensk förvaltningsrätt i samband

med 1971 års förvaltningsrättsreform. Den klassiska definitionen, som alltjämt

gäller, gavs i 3 § 1971 års förvaltningslag. Där definierades begreppet som

"utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet,

skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande".

Syftet var att ringa in ett område där rättssäkerhetssynpunkter gör sig särskilt

starkt gällande. Inom detta område blir vissa speciella lagregler tillämpliga,

t.ex. om straffrättsligt ansvar, skadeståndsansvar, krav på den formella

ärendehandläggningen och om tillsyn av JK och JO.

 Innebörden av begreppet har behandlats ingående i den juridiska litteraturen.

Här bör särskilt nämnas Håkan[REDACTED_EFTERNAMN], Allmän förvaltningsrätt (16:e uppl.

1992, särskilt s. 19-20), Lena[REDACTED_EFTERNAMN], Offentlig förvaltning utanför

myndighetsområdet (1989 s. 171-247) och Hellners-Malmqvist, Nya

förvaltningslagen (3:e uppl. 1991, s. 138-139 och 153-162).

 Litteraturen och praxis tyder på en viss återhållsamhet när det gäller vad som

skall anses innefatta myndighetsutövning.[REDACTED_EFTERNAMN] anför som exempel på

myndighetsutövning tillstånd till annars förbjuden verksamhet, befrielse från

lagstadgade förpliktelser, sociala förmåner, statsbidrag och dylikt alltså

beslut som får anses betydligt mer och omedelbart gynnande än beslut om

miljömärke.

[REDACTED_EFTERNAMN] talar också om att till myndighetsutövning bör hänföras vissa beslut

som bara har indirekta rättsverkningar, t.ex. registreringsbeslut, beslut om att

utfärda legitimationshandlingar och beslut om obligatorisk kontrollverksamhet

(s. 20). Det framstår som klart att det föreligger myndighetsutövning när det är

fråga om obligatorisk kontroll eller registrering eller när beslut har

åtminstone indirekta rättsverkningar.[REDACTED_EFTERNAMN] anför (s. 175): "Med officiell

provning avses det förfarande varigenom ett beslutande organ får ett

faktaunderlag för beslut om godkännande av viss produkt eller anläggning. Ett

sådant beslut innebär myndighetsutövning, när kontrollen är obligatorisk enligt

en rättsregel: beslutet får direkt effekt i och med att det ligger till grund

för ett sanktionsfritt brukande av det godkända. Ett beslut om att inte godkänna

får också direkt effekt, eftersom det innebär ett förbud mot att använda

produkten." Hellners-Malmqvist understryker beträffande registreringsärenden

m.m. (s. 138-139) "att åtskilliga sådana ärenden är förenade med rättsverkningar

för parter och enskilda" och exemplifierar med att sådana ärenden enligt

aktiebolagslagen (1975:1385) innebär myndighetsutövning, men andra inte.

 Miljömärkningen skiljer sig från de i litteraturen och praxis förekommande

exemplen på myndighetsutövning. Miljömärkningen är en helt frivillig verksamhet.

Det föreligger inget tvång. Sökanden betalar för att få använda ett miljömärke.

Miljömärket ger ett säljargument, men har inga särskilda rättsverkningar.

Produkten får säljas även utan miljömärke. Om någon obehörigen använder ett

miljömärke, kan åtgärder vidtas enligt marknadsföringslagen (1975:1418) liksom

vid annan otillbörlig marknadsföring. Någon straffsanktion är inte föreskriven.

Det förekommer inte heller någon skönsmässig prövning, utan det är fråga om att

uppfylla vissa tekniska kriterier. Själva grundtanken i förordningen är att

systemet skall bygga på frivillighet och uppmuntran till både producenter och

konsumenter.

 Sammantaget leder det anförda till att regeringen ansluter sig till

promemorians bedömning att miljömärkning enligt EG-förordningen lika lite som

miljömärkning enligt det nordiska systemet bör anses innefatta

myndighetsutövning.

14.3.6 Parallella miljömärkningssystem

 Regeringens bedömning: EG:s

 miljömärkningsförordning bör inte hindra att det

 finns andra nationella miljömärkningssystem. De

 nationella miljömärkningssystem som finns i

 Sverige bör alltså kunna finnas kvar när

 EG-systemet införs här.

 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Med något undantag anser de remissinstanser som har yttrat

sig i frågan att något hinder inte föreligger mot att ha flera konkurrerande

system. Svenska Kommunförbundet anser att konkurrensen mellan ett nordiskt och

ett europeiskt system borde få en gynnsam effekt för såväl konsumenter som

kommuner. Riksrevisionsverket, Statskontoret, Kooperativa Förbundet och LO anser

att man på sikt bör eftersträva ett enhetligt system. ICA-förbundet anser att

det nordiska systemet bör behållas till dess att enhetliga kriterier har kommit

till stånd. Annonsörföreningen är starkt emot att det kommer att finnas två

miljömärkningssystem och anser att bara EG:s system bör finnas. Miljöförbundet

är kritiskt till EG:s system, men anser att Sverige ändå inte bör ställa sig

utanför det.

 Skälen för regeringens bedömning: Av ingressen till EG-förordningen framgår

att nationella miljömärkningssystem kan finnas kvar vid sidan om EG:s,

åtminstone fram till år 1997 då EG:s system skall utvärderas. Detta innebär att

bl.a. det nordiska miljömärkningssystemet kan leva parallellt med EG:s, i varje

fall under denna tid. Regeringen ser inte heller några skäl att införa

bestämmelser som skulle försvåra för andra miljömärkningssystem att existera vid

sidan av EG-systemet.

14.3.7 Behörigt organ för EG:s miljömärkningssystem

 Regeringens förslag: Regeringen skall utse

 behörigt organ i Sverige.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. I promemorian föreslås

att samma organ som har hand om det nordiska systemet också skall svara för

EG-systemet. Vidare görs den bedömningen att Miljömärkningsstyrelsen inom

Standardiseringskommissionen i Sverige (SIS) uppfyller kraven för behörigt

organ.

 Remissinstanserna: Naturskyddsföreningen anser inte att Miljömärk-

ningsstyrelsen i sin nuvarande form uppfyller EG:s krav på behörigt organ. I

övrigt tillstyrker eller har remissinstanserna inte någon erinran mot

promemorians förslag och bedömningar. SIS-Standardiseringskommissionen i Sverige

framhåller att SIS i sin anslagsframställning för budgetåret 1994/95 har

föreslagit att SIS Miljömärkning, förutom att handha den nordiska

miljömärkningen, även skall bli svenskt behörigt organ för EG:s miljömärkning,

att det inom SIS Miljömärkning finns en unik kompetens samlad i

miljömärkningsfrågor samt att den officiella miljömärkningsverksamheten bör

bygga på denna kompetens.

 Skälen för regeringens förslag:Det nordiska miljömärkningssystemet handhas i

Sverige av Miljömärkningsstyrelsen - SIS på grundval av ett avtal mellan

Civildepartementet och SIS. Avtalet har sagts upp att upphöra att gälla fr.o.m.

den 1 juli 1994. För närvarande pågår en översyn av SIS framtida organisation

och verksamhet. Redan dessa förhållanden gör att det i dag inte med säkerhet kan

bedömas var det nordiska miljömärkningssystemet lämpligen skall omhänderhas i

framtiden i Sverige. Denna fråga kommer att övervägas ytterligare under våren

1994 liksom i förekommande fall frågan om utformningen av ett nytt avtal.

 Oavsett hur lösningen blir bör vidare det lämpliga i att EG-systemet

administreras av samma organ som har hand om det nordiska systemet diskuteras

ytterligare. Sådana diskussioner har också inletts. För en lösning som innebär

att verksamma organ ansvarar för båda systemen talar bl.a. ekonomiska skäl. Mot

talar det förhållandet att systemen i praktiken kan komma att innefatta sins-

emellan avvikande krav för tilldelning av de två olika miljömärkena för en och

samma produktgrupp. Om en lösning skulle komma att väljas som innebär att båda

systemen kommer att hanteras av samma organ, åtminstone övergångsvis, måste det

därför tillses att de administreras med hänsyn till respektive systems särart.

 Mot bakgrund av vad som nu har sagts bör således frågan om lämpligt organ att

ansvara för EG:s miljömärkningssystem övervägas ytterligare. Det bör ankomma på

regeringen att besluta i frågan om lämpligt organ vilket i sin tur bör anges i

lagen.

14.3.8 Kostnadskonsekvenser

 Regeringens bedömning: Kostnaderna för

 tilldelning av EG:s miljömärke bör kunna täckas

 med avgifter. Kostnaderna för Sveriges

 deltagande i utvecklingen av EG:s system i

 fråga om nya produktgrupper och kriterier bör

 täckas av staten inom ramen för anslaget C 5.

 Stöd till miljömärkning av produkter. Senare får

 övervägas hur stora resurser som bör avsättas för

 det statliga engagemanget på

 miljömärkningsområdet.

 Promemorians bedömning: I promemorian uttalas att anslutningen till

EG-systemet ofrånkomligen medför ökade kostnader. I promemorian pekas särskilt

på att kriterieutvecklingen kan förutses bli mer krävande än inom Norden, att

handläggningen av ansökningar kommer att kräva mer arbete och kostnader,

åtminstone till en början, och att förordningen ställer krav på

informationsåtgärder. I promemorian framhålls att kostnaderna kommer att bero på

vilken aktivitet Sverige går in för och vilken nordisk arbetsfördelning som kan

uppnås.

 Remissinstanserna: Endast några få remissinstanser berör frågan om kostnaderna

för EG-systemet. Riksrevisionsverket anser att utförligare beräkningar av

EG-systemets kostnadskonsekvenser bör göras samt att en utvärdering bör göras

efter några år. Enligt verket bör statsbidrag vara temporära i ett initialskede

för kriterieutveckling. Statskontoret bedömer att EG-systemet kommer att medföra

ökade kostnader, men att totalkostnaderna för miljömärkning inte behöver öka.

Kooperativa Förbundet anser att det är olyckligt med ökade kostnader för

miljömärkningen som en följd av anslutningen av EG-systemet och framhåller att

det måste ligga i både konsument- och miljöintresset att hanteringen görs så

kostnadseffektiv som möjligt. ICA-förbundet anser det önskvärt med en statlig

grundfinansiering som gör systemet oberoende av försäljningen av märkta

produkter.

 Skälen för regeringens bedömning: Erfarenheterna från det nordiska systemet

och från andra länder med sådana system som innefattar komplicerade system för

kriterieutveckling, testning och certifiering visar att det hittills inte har

varit möjligt att finansiera denna verksamhet med avgifter. En genom avgifter

fullt ut finansierad verksamhet skulle leda till så höga avgifter att

miljömärkning inte skulle framstå som attraktivt för de berörda företagen.

Därmed skulle en önskvärd utveckling av miljömärkning komma att motverkas.

Däremot bör de kostnader som är förbundna med själva tilldelningen av

miljömärket - och som uppgår till avsevärt lägre belopp - kunna finansieras

genom avgifter. Frågan om möjligheterna av ökad, eller till och med full,

kostnadsfinansiering bör prövas sedan erfarenheter vunnits av EG-systemet.

14.3.9 Ikraftträdande

 Regeringens förslag: Lagen om ett europeiskt

 miljömärkningssystem skall träda i kraft den dag

 som regeringen bestämmer.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttryckligen uttalat sig i

frågan.

 Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna lagen bör träda i kraft

samtidigt med att de nu aktuella ändringarna i EES-avtalet träder i kraft. Det

är ännu oklart när detta kan komma att ske. Det bör därför ankomma på regeringen

att bestämma om tidpunkten för lagens ikraftträdande.

14.3.10 Lagförslaget i promemorian om inkorporering av EG:s

miljömärkningsförordning

Förslag till

Lag om ett europeiskt miljömärkningssystem;

Härigenom föreskrivs följande.

Bestämmelser som enligt EES-avtalet skall gälla som svensk rätt

1 § Följande rättsakt inom Europeiska gemenskaperna (EG), som det efter den

Gemensamma EES-kommitténs beslut den 00 1994 hänvisas till i bilaga XX till

avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet), skall gälla som

svensk lag:

 Rådets förordning (EEG) nr 880/92 av den 23 mars 1992 om ett gemenskapens

 miljömärkningssystem

Som bilaga till denna lag finns den svenska texten till förordningen.

2 § De danska, engelska, finska, grekiska, isländska, italienska, nederländska,

norska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna skall ha samma

giltighet.

EES-anpassning av bestämmelserna

3 § När bestämmelserna innehåller begrepp eller hänvisar till förfaranden som är

utmärkande för EG:s rättsordning, exempelvis

- ingresser,

- adressaterna för EG:s rättsakter,

- hänvisningar till territorier eller språk inom EG,

- hänvisningar till inbördes rättigheter och skyldigheter

 för EG-medlemsstaterna, deras offentliga organ, företag

 och enskilda personer i dessa stater,

- hänvisningar till informations- och

 anmälningsförfaranden,

skall bestämmelserna i följande protokoll tillämpas:

1. EES-avtalets protokoll 1 om övergripande anpassning,

2. Protokoll 1 till avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en

övervakningsmyndighet och en domstol,

3. Protokoll 1 till avtalet om en ständig kommitté för EFTA-staterna.

Protokollen finns intagna i lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt

samarbetsområde (EES).

Behörigt organ

4 § Behörigt organ enligt artikel 13.1 skall för Sveriges del vara det organ som

regeringen bestämmer.

Kriterier för miljömärkning

5 § Föreskrifter om vilka kriterier som skall vara uppfyllda för att en produkt

skall få märkas med EG:s miljömärke meddelas av regeringen.

Denna lag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer.

14.4Direktivet om märkning och annan produktinformation som anger

hushållsapparaters förbrukning av energi och andra resurser

14.4.1 Frågan och dess beredning

Det ursprungliga EES-avtalet omfattar bl.a. två direktiv som gäller märkning av

hushållsapparater med information om deras energiförbrukning. De är dels rådets

direktiv 79/530/EEG av den 14 maj 1979 om märkning som anger hushållsapparaters

energiförbrukning, dels rådets direktiv 79/531/EEG av den 14 maj 1979 om

tillämpning på elektriska ugnar av direktiv 79/530/EEG som anger

hushållsapparaters energiförbrukning. Direktiven finns i bilaga II, kapitel IV

till avtalet (Tekniska föreskrifter, standarder, provning och certifiering).

 De aktuella direktiven har införlivats med svensk rätt genom lagen (1992:1232)

om märkning av hushållsapparater (prop. 1992/93:34, bet. 1992/93:LU13, rskr.

1992/93:49), förordningen (1993:970) med samma namn samt Konsumentverkets före-

skrifter (KOVFS 1993:6) om information om elektriska ugnars energiförbrukning.

 Direktivet 79/530/EEG har inom EG ersatts av ett nytt direktiv i samma ämne,

nämligen rådets direktiv 92/75/EEG av den 22 september 1992 om märkning och

annan produktinformation som anger hushållsapparaters förbrukning av energi och

andra resurser. Det nya direktivet skall vara införlivat med medlemsstaternas

lagstiftningar senast den 1 juli 1993 med ikraftträdande senast den 1 januari

1994. Som har redovisats i det föregående har Gemensamma EES-kommittén beslutat

att det nya direktivet skall omfattas av EES-avtalet.

 Inom Civildepartementet har i september 1993 upprättats en promemoria med

förslag till de ändringar i lagen om märkning av hushållsapparater som behövs

för att införliva det nya energidirektivet med svensk rätt. Promemorians

lagförslag finns i bilaga 14:7.

 Efter remiss har yttranden över förslagen i promemorian kommit in från

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), SIS-Standardiseringskommissionen i

Sverige, Konsumentverket, Elektriska Hushållsapparat Leverantörer, Sveriges

Konsumentråd och Sveriges Köpmannaförbund. Remissvaren finns tillgängliga i

Civildepartementet (dnr C93/1044).

 EG-direktivet (92/75/EEG) finns i bilaga 14:8.

14.4.2 Innebörden av det nya direktivet

I likhet med det gamla direktivet förutsätter det nya att särkilda

genomförandedirektiv beslutas för varje slag av hushållsapparater. Därvid skall

1979 års genomförandedirektiv om elektriska ugnar anses vara ett

genomförandedirektiv också till det nya direktivet. I övrigt innebär det nya

direktivet i förhållande till det gamla en del ändringar och en rad skärpningar

i fråga om kraven på information. Beträffande innebörden av det gamla direktivet

kan hänvisas till propositionen 1992/93:34 Märkning av hushållsapparater s.7 f.

 Syftet med direktivet är enligt artikel 1.1 att harmonisera nationella regler

som gäller information om den energi och de andra resurser som hushållsapparater

förbrukar och därigenom ge konsumenter möjlighet att välja mer energisnåla

apparater.

 Medan det gamla direktivet endast omfattar information om hushållsapparaters

energiförbrukning, omfattar det nya direktivet också information om förbrukning

av andra resurser, t.ex. vatten och kemikalier. Vidare införs genom det nya

direktivet ett obligatoriskt krav på information i de avseenden och på det sätt

som anges i särskilda genomförandedirektiv för olika apparatslag.

Informationsskyldigheten gäller när apparater bjuds ut till försäljning, hyrs ut

eller ställs ut (artikel 2.1).

 Informationen skall lämnas inte bara på en etikett, som skall fästas på

apparaten när den marknadsförs till slutanvändare, utan också på ett särskilt

informationsblad ("fiche").

 Det åligger leverantören, varmed avses tillverkaren eller den som släpper ut

apparaten på den gemensamma marknaden, att tillhandahålla etiketter och

informationsblad (artikel 3.1). Återförsäljaren, dvs. detaljisten eller den som

annars säljer, hyr ut eller ställer ut hushållsapparater till slutanvändare,

skall fästa etiketten på apparaten (artikel 4 a).

 För att kunna bedöma riktigheten av den lämnade informationen skall

leverantören upprätta och hålla viss teknisk dokumentation tillgänglig för

kontroll (artikel 2.3 och 4).

 Det nya direktivet innehåller också regler om marknadskontroll (artikel 7 och

8) som i huvudsak överensstämmer med det gamla direktivet. Medlemsstaterna

åläggs alltså att vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att alla

näringsidkare som är etablerade inom deras territorium fullgör sina skyldigheter

enligt direktivet (artikel 7 a). Medlemsstaterna skall vidare se till att

etiketter, märken och symboler som inte överensstämmer med direktivet och

genomförandedirektiven och som kan vara vilseledande förbjuds (artikel 7 c).

 Medlemsstaterna åläggs också att i samband med införandet av det nya systemet

genomföra utbildnings- och reklamkampanjer för att uppmuntra privata konsumenter

till en mer ansvarsfull energianvändning (artikel 7 c).

14.4.3 Behov av lagändringar

 Regeringens förslag: Lagen om märkning av

 hushållsapparater ändras så att regeringen eller

 den myndighet som regeringen bestämmer kan

 meddela de föreskrifter som behövs för att det

 nya energidirektivet skall kunna införlivas

 med svensk rätt.

 Förslaget innebär ändringar i 1-4 och 6 §§

 lagen om märkning av hushållsapparater.

 Promemorian: Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Promemorians förslag tillstyrks i huvudsak av

remissinstanserna. NUTEK, Konsumentverket, EHL och Sveriges Konsumentråd anser

att ordet hushållsapparater i lagen bör ersättas med ett ord som närmare speglar

den vidare betydelsen som direktivet företräder, t.ex. med ordet

hushållsutrustning. Konsumentverket efterlyser ett förtydligande i

lagstiftningen att begagnade varor är undantagna. Sveriges Köpmannaförbud anser

att begreppet näringsidkare i 2 och 6 §§ bör preciseras till att avse

tillverkare och/eller importörer, eftersom det är dessa parter som ytterst är

ansvariga för produkterna. NUTEK ifrågasätter om inte information om luftburet

buller också bör göras obligatoriskt. Konsumentverket och Sveriges Konsumentråd

föreslår att att 2 § 1 ändras till " den mängd energi, vatten och andra resurser

som sådana apparater förbrukar (resursförbrukning)". NUTEK anser att ordet

resursförbrukning i 4 § 1 och 3 samt 6 § 3 bör bytas ut mot energi- och annan

resursförbrukning.

Skälen för regeringens förslag:

De svenska reglernas utformning

Lagen om märkning av hushållsapparater har utformats som en bemyndigandelag.

Skälet till det är att regleringen i de bakomliggande EG-direktiven är

detaljerad och i stor utsträckning av teknisk karaktär samt att det efter hand

kan visa sig nödvändigt att justera föreskrifterna med hänsyn till utvecklingen

inom EG och EES. Det nya energidirektivet har i dessa avseenden samma karaktär

som det gamla. Lagstiftningen bör därför även i fortsättningen vara uppbyggd som

en bemyndigandelagstiftning.

 De bemyndiganden som lagen innehåller ger emellertid inte regeringen möjlighet

att meddela föreskrifter på alla de punkter som krävs för införlivande av det

nya direktivet med svensk rätt. För att Sverige skall kunna uppfylla sina

förpliktelser enligt EES-avtalet bör lagen ändras.

Lagens tillämpningsområde (1 §)

Enligt 1 § lagen om märkning av hushållsapparater skall lagen tilllämpas på

hushållsapparater som säljs i näringsverksamhet. Det nya direktivet gäller inte

bara vid försäljning av hushållsapparater, utan även när sådana apparater hyrs

ut och ställs ut. Vidare förutsätts genomförandedirektiven innehålla regler om

vilken information som skall lämnas i kataloger m.m. vid distansförsäljning.

Begreppet säljs i lagens 1 § bör därför bytas ut mot begreppet marknadsförs.

Detta begrepp har en vidsträckt innebörd och innefattar inte bara försäljning

utan också uthyrning och liknande förfaranden (jfr prop. 1975/76:34 s.124).

 Som några remissinstanser har påpekat har ordet hushållsapparater i direktivet

en vidare betydelse än vad som följer av vanligt svenskt språkbruk. Direktivet

omfattar t.ex. ljuskällor och apparater för luftkonditionering. För att det inte

skall råda någon tvekan om att lagen också omfattar sådana apparater eller

utrustning bör en definition av begreppet hushållsapparater ges i ett nytt andra

stycke till 1 §. Begreppet bör avse sådana apparater eller annan utrustning som

kan komma till användning i ett hushåll. Detta utesluter inte apparater för

yrkesmässigt bruk. Genomförandedirektiven kommer närmare att precisera vilka

apparater eller vilken utrustning som avses, vilket sedan får följas upp och

avgränsas i de föreskrifter som meddelas av regeringen med stöd av 2 §. I dessa

får också anges undantag för vissa slags apparater, t.ex. begagnade varor.

Informationspliktens omfattning och utformning (2 §)

Regeringen får enligt 2 § meddela föreskrifter om att vissa slag av

hushållsapparater skall vara märkta eller på något annat sätt försedda med

information om energiförbrukning och om luftburet buller, vilket är föranlett av

ett annat EG-direktiv (86/594/EEG). Det nya direktivet omfattar inte bara

information om energiförbrukning, utan också information om förbrukning av andra

väsentliga resurser, såsom vatten och kemikalier. Paragrafen bör med anledning

av det nya direktivet kompletteras så att regeringen kan föreskriva

informationsplikt också i fråga om förbrukning av sådana andra resurser.

Motsvarande ändringar bör också göras i 4 § 1 och 3 samt 6 § 3. Paragraferna bör

därvid utformas i huvudsak på det sätt som Konsumentverket och NUTEK har

föreslagit.

 Det nya direktivet innebär att hushållsapparater skall vara både märkta med en

etikett och åtföljda av ett särskilt informationsblad med information som hänför

sig till apparaternas resursförbrukning. Dessutom förutsätts de särskilda

genomförandedirektiven innehålla regler om informationsskyldighet när

hushållsapparater marknadsförs genom postorder, kataloger eller på något annat

sätt som innebär att kunden inte före köpet kan besiktiga apparaten. För att

regeringen skall kunna meddela föreskrifter också för denna situation, bör 2 §

första stycket formuleras om.

 Det bör ske genom att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om

skyldighet för näringsidkare att vid marknadsföring av vissa slag av

hushållsapparater genom märkning och på annat sätt lämna information i de

aktuella hänseendena.

Frivillig information (3 §)

Det gamla energidirektivet innehåller inte något obligatoriskt krav på

information. Om information frivilligt lämnas skall dock direktivets regler om

utformningen av informationen iakttas. Enligt 3 § lagen om märkning av

hushållsapparater kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter om hur informationen skall utformas när hushållsapparater

frivilligt märks med uppgifter om energiförbrukning och luftburet buller.

 När regeringen nu föreslår att det nya energidirektivet skall införlivas med

svensk rätt, behöver möjligheten att meddela föreskrifter om frivillig märkning

när det gäller energiförbrukning inte längre hållas öppen. Den aktuella

paragrafen bör därför ändras till att avse frivillig märkning bara när det

gäller hushållsapparaters bullernivåer. Ändringen av paragrafen kan dock behöva

träda i kraft senare än övriga lagändringar. Till denna fråga återkommer

regeringen i det följande (avsnitt 14.4.5).

Teknisk dokumentation (4 §)

Till skillnad mot det gamla direktivet innehåller det nya krav på att viss

teknisk dokumentation upprättas och hålls tillgänglig för kontroll. För att

kunna bedöma riktigheten av den lämnade informationen om resursförbrukningen

skall handlingar med en teknisk beskrivning av apparaten upprättas (artikel

2.3). Handlingarna med den tekniska beskrivningen skall upprättas av

leverantören och kunna hållas tillgängliga för kontroll fem år efter det att den

sista apparaten har tillverkats (artikel 2.4).

 Enligt 6 § 2 lagen om märkning av hushållsapparater får regeringen meddela

föreskrifter om att en näringsidkare är skyldig att lämna tillsynsmyndigheten

sådana upplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för tillsynen.

Det är tveksamt om denna regel ger regeringen möjlighet att föreskriva en

skyldighet för näringsidkare att också upprätta tekniska beskrivningar. Lagen

bör därför kompletteras så att en sådan möjlighet framgår tydligt. Det bör ske

genom att en ny punkt läggs till 4 §.

14.4.4 Kostnadskonsekvenser

 Regeringens bedömning: Det är inte möjligt att

 närmare beräkna de sammantagna

 kostnadskonsekvenserna av nya regler på

 området. Det är dock sannolikt att de

 näringsidkare som berörs belastas med vissa

 kostnader.

 Statens kostnader för tillsyn och kontroll

 bör inte påverkas i någon nämnvärd utsträckning

 utan bör kunna täckas av tillgängliga resurser.

 Detsamma gäller kostnaderna för de

 informationsinsatser som förutsätts i samband

 med att nya regler införs.

 Promemorians bedömnig: Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: NUTEK anser att det behövs en ny bedömning av kostnader för

arbetet med svenska föreskrifter för direktivet samt tillsyn och kontroll av

märkningssystemet och annan information. Konsumentverket framhåller att utökade

insatser vad gäller marknadsbevakning och stickprovskontroll inte kan genomföras

utan betydande kostnader. Enligt verket kan väsentliga omprioriteringar och

försvagningar av den nuvarande verksamheten komma att bli följden, om inte

särskilda medel avsätts för ändamålet.

 Skälen för regeringens bedömning: Ett införlivande med svensk rätt av det nya

energidirektivet kommer att innebära ett obligatoriskt krav på information om

energiförbrukning m.m. när det gäller sådana hushållsapparater som omfattas av

ett genomförandedirektiv. För närvarande finns bara ett sådant

genomförandedirektiv som ingår i EES-avtalet, nämligen det om elektriska ugnar.

De näringsidkare som berörs kommer därvid att belastas med vissa kostnader för

att tillhandahålla etiketter och annan information. Sådan information

tillhandahålls dock redan i dag i stor utsträckning.

 Mot de kostnader som de nya kraven kan komma att medföra står den nytta som

ligger i att konsumenter och andra - i linje med de nya reglernas syfte - får

bättre möjligheter och stimuleras att välja mer resurssnåla hushållsapparater.

Detta för med sig miljömässiga och samhällsekonomiska fördelar. Vidare får

svenska tillverkare av hushållsapparater möjlighet att på den europeiska

marknaden konkurrera med utländska tillverkare på lika villkor.

 Enligt förordningen om märkning av hushållsapparater är det Konsumentverket

som har tillsynsansvaret när det gäller de regler om märkning som redan nu

gäller. Tillsynen över efterlevnaden av de nya reglerna bör inte behöva medföra

några väsentligt ökade kostnader. Uppgiften bör kunna klaras av inom ramen för

tillgängliga resurser.

 Det nya direktivet ålägger medlemsstaterna att se till att informations- och

reklamkampanjer genomförs i samband med att det nya systemet med etiketter och

informationsblad införs. Kampanjerna skall syfta till att uppmuntra

konsumenterna till en mer ansvarsfull energianvändning. Sådana kampanjer drar

visserligen kostnader men ligger samtidigt väl inom ramen för berörda

myndigheters uppgifter. Sålunda har Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK)

till uppgift att bl.a. svara för statliga insatser för att främja

energiförsörjning och effektivare energianvändning. Vidare har Konsumentverket

till uppgift bl.a. att främja information till konsumenterna om förhållanden som

är väsentliga för dem. NUTEK har också nyligen i samarbete med Konsumentverket

och Vitvaruleverantörerna genomfört en informationskampanj om de energivinster

som kan göras bl.a. genom att konsumenterna använder resurssnåla

hushållsapparater. Frågan om medelsbehovet för ytterligare informationsinsatser

får prövas i samband med det ordinarie budgetarbetet.

14.4.5 Ikraftträdande

 Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda

 i kraft den dag som regeringen bestämmer. De

 nya bestämmelserna får sättas i kraft vid olika

 tidpunkter. Regeringen får meddela de

 övergångsbestämmelser som behövs.

 Promemorians förslag: I promemorian förslås att lagändringarna skall träda i

kraft den dag som regeringen bestämmer.

 Remissinstanserna: Den enda remissinstans som har yttrat sig i frågan är

Sveriges Köpmannaförbund, som anser att lagändringarna bör träda i kraft

tidigast ett år efter det att EES-avtalet har trätt i kraft så att tid ges till

anpassning och informationsinsatser.

 Skälen för regeringens förslag: Sveriges åtagande enligt EES-avtalet innebär

att de rättsakter som omfattas av avtalet skall införlivas med svensk rätt med

verkan från den tidpunkt då avtalet i den aktuella delen träder i kraft. Det är

ännu oklart när detta kommer att ske. Det bör därför ankomma på regeringen att

besluta när lagen skall träda i kraft.

 Som tidigare har redovisats förutsätter det nya direktivet i likhet med det

gamla att särskilda genomförandedirektiv beslutas för varje apparatslag. Det

innebär att lagen inte kommer att kunna tillämpas fullt ut förrän sådana

direktiv har beslutats. Samtidigt föreskrivs i det nya direktivet att

genomförandedirektivet beträffande elektriska ugnar (79/531/EEG) som har

beslutats enligt det gamla direktivet skall vara ett genomförandedirektiv även

för det nya direktivet. Enligt en övergångsbestämmelse i artikel 12 sista

stycket i det nya direktivet kan medlemsstaterna avstå från att ge

genomförandedirektivet obligatorisk verkan intill den dag som kommer att anges i

ett reviderat genomförandedirektiv avseende ugnar som skall antas enligt det

särskilda förfarande som anges i artikel 10.

 Genomförandedirektivet beträffande ugnar har ännu inte reviderats.

Möjligheterna att meddela föreskrifter om frivillig märkning av hus-

hållsapparater såvitt avser deras energiförbrukning bör därför hållas öppen till

dess att genomförandedirektivet beträffande ugnar har reviderats och det

reviderade direktivet omfattas av EES-avtalet. Regeringen bör därför bemyndigas

att sätta de nya bestämmelserna i kraft vid olika tidpunkter och meddela de

övergångsbestämmelser som behövs.

14.4.6 Lagförslaget i promemorian om hushållsapparaters energiförbrukning m.m.

samt bakomliggande EG-direktiv

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1232) om märkning av

hushållsapparater;

Härigenom föreskrivs att 1 - 4 och 6 §§ samt rubriken närmast före 4 § lagen

(1992:1232) om märkning av hushållsapparater skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

Denna lag skall Denna lag skall

tillämpas på hushålls- tillämpas på hushålls-

apparater som säljs i apparater som mark-

näringsverksamhet. nadsförs i

 näringsverksamhet.

 2 §

Regeringen får meddela Regeringen får meddela

föreskrifter om att föreskrifter om

vissa slag av skyldighet för

hushållsapparater skall näringsidkare vid

vara märkta eller på marknadsföring av vissa

något annat sätt försedda slag av hus-

med information om hållsapparater att

energiförbrukning och genom märkning och på

om luftburet buller. annat sätt lämna

 information om

 1. den energi, det

 vatten, de kemikalier

 och andra resurser som

 sådana apparater

 förbrukar

 (resursförbrukning),

 och

 2. det luftburna

 buller som sådana

 apparater avger

 (bullernivå).

Närmare föreskrifter om informationsskyldigheten får meddelas av den myndighet

som regeringen bestämmer.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §

Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som myndighet som

regeringen bestämmer får regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om meddela föreskrifter om

hur information om hur information om

energiförbrukning och bullernivåer skall ut-

om luftburet buller formas, när vissa slag

skall utformas, när av hushållsapparater

vissa slag av hus- frivilligt märks eller

hållsapparater på något annat sätt förses

frivilligt märks eller med sådan information.

på något annat sätt förses

med sådan information.

Metoder Metoder och tekniska

 beskrivningar

4 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om

1. vilka metoder som 1. vilka metoder som

skall användas för att skall användas för att

bestämma energi- bestämma resurs-

förbrukning och buller- förbrukning och buller-

nivåer, nivåer,

2. vilka metoder som 2. vilka tekniska

skall användas vid beskrivningar som

kontroll av den lämnade skall upprättas och

informationen om hållas tillgängliga för

energiförbrukning och kontroll, samt

bullernivåer. 3. vilka metoder som

 skall användas vid

 kontroll av den lämnade

 informationen om

 resursförbrukning och

 bullernivåer.

6 §

Regeringen får meddela föreskrifter om

1. att en näringsidkare är skyldig att betala kostnader för provtagning och

undersökning av prov,

2. att en näringsidkare är skyldig att lämna tillsynsmyndigheten sådana

upplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för tillsynen, samt

3. att en näringsidkare 3. att en näringsidkare

är skyldig att rätta är skyldig att rätta

felaktiga informatio- felaktiga informatio-

ner om ner om

energiförbrukning och resursförbrukning och

bullernivåer. bullernivåer.

----------------

Denna lag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer.

RÅDETS DIREKTIV 92/75/EEG

av den 22 september 1992

om märkning och standardiserad konsumentinformation som anger hushållsapparaters

förbrukning av energi och andra resurser

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT att förse eventuella köpare med

DETTA DIREKTIV kompletterande standardiserad

information

 om dessa apparaters

energikostnader och

med beaktande av Fördraget om upprättandet förbrukning av andra resurser och

att vidta

av Europeiska ekonomiska gemenskapen, åtgärder för att säkerställa att

också

särskilt artikel 100a i detta, eventuella köpare som inte har

möjlighet att

 se apparaten utställd, och

därigenom inte

med beaktande av kommissionens förslag1, heller märkningen, förses med

denna

 information.

i samarbete med Europaparlamentet2,

 För detta ändamål måste

energiförbrukningen och

med beaktande av Ekonomiska och sociala anna information om varje slag av

kommitténs yttrande3, och hushållsapparater mätas enligt

harmoniserade

 standarder och metoder och

tillämpningen av

med beaktande av följande: dessa standarder och metoder

måste

 kontrolleras på

marknadsföringsstadiet.

Åtgärder bör vidtas som syftar till att

stegvis genomföra den inre marknaden under Direktiv 79/530/EEG4 syftade till

att uppnå

tiden fram till och med den 31 december dessa mål när det gäller

hushållsapparater.

1992. Endast ett genomförandedirektiv

(avseende

 elektriska ugnar) har dock

antagits och

Vissa medlemsstater har redan egna endast ett fåtal medlemsstater

har infört

frivilliga system för märkning och annan märkningen. Det är därför nu

nödvändigt att ta

konsumentinformation som anger lärdom av erfarenheterna och

skärpa be-

hushållsapparaters energiförbrukning. En stämmelserna i det direktivet.

Direktiv

medlemsstat har officiellt uttryckt sin 79/530/EEG måste därför ersättas

och direktiv

avsikt att införa ett eget, obligatoriskt 79/531/EEG5 avseende elektriska

ugnar bör

märkningssystem, och andra medlemsstater ses över och därefter integreras

i det

överväger liknande åtgärder. Om flera system som nu införs.

obligatoriska nationella system införs,

kommer dock detta att skapa hinder för Ett helt frivilligt system skulle

leda

handeln inom gemenskapen. till att bara några apparater

blir märkta

 eller försedda med standardiserad

I fördragets artikel 130r föreskrivs ett produktinformation, vilket kan

vara

varsamt och rationellt utnyttjande av förvirrande för vissa

konsumenter. Därför måste

naturresurserna. Ett av de viktigaste det system som nu införs

säkerställa att

medlen för att nå detta mål och samtidigt samtliga berörda

hushållsapparater förses med

minska föroreningen av miljön är en information om

energiförbrukningen genom

rationell energianvändning. märkning och enhetliga

informationsblad om

 produkten.

Om allmänheten får tillgång till korrekt,

relevant och jämförbar information om den Hushållsapparater utnyttjar många

olika

energi som varje enskild hushållsapparat energiformer, varav elektricitet

och gas är

förbrukar, kan detta påverka deras val till de viktigaste, och detta direktiv

måste i

förmån för mindre energikrävande apparater princip omfatta hushållsapparater

som

och därigenom motivera tillverkarna att förbrukar alla former av energi.

minska energiförbrukningen hos de

apparater som de tillverkar. Indirekt Enligt rådets direktiv 86/594/EEG

av den 1

skulle detta även främja en effektiv december 1986 om luftburet buller

från

användning av apparaterna. I brist på sådan hushållsapparater6 skall en

uppgift om

information kommer marknadskrafterna inte bullernivån införas på

energimärkningen, om

själva att kunna främja en rationell sådan finns. Det är därför

lämpligt att annan

energianvändning i fråga om information eller märkning som

omfattas av

hushållsapparater. gemenskapssystem skall ingå i

energi-

 märkningen.

Information spelar en avgörande roll när

det gäller att påverka marknadskrafterna, Endast de slag av apparater som

har en

och det är därför nödvändigt att införa ett betydande samlad

energiförbrukning och som

enhetligt märke för samtliga erbjuder tillräckliga möjligheter

att

hushållsapparater av samma slag, förbättra energieffektiviteten

bör omfattas

1 EGT nr C 235, 10.9.1991, s. 5. av systemet.

2 EGT nr C 125, 18.5.1992, s. 172, och

EGT nr C 241, 21.9.1992.

3 EGT nr C 49, 24.2.1992, s. 32. 1 EGT nr L 145, 13.6.1979, s. 1.

 5 EGT nr L 145, 13.6.1979, s. 7.

 6 EGT nr L 344, 6.12.1986, s. 24.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1.Syftet med detta direktiv är att göra det möjligt att harmonisera de

nationella

åtgärderna när det gäller att publicera

uppgifter, särskilt genom märkning och

produktinformation, om förbrukning av

energi och andra väsentliga resurser samt

kompletterande uppgifter om vissa slag av

hushållsapparater för att därigenom ge

konsumenterna möjlighet att välja mer

energisnåla apparater. Detta direktiv

skall tillämpas på följande slag av hus-

hållsapparater, även då de säljs för andra

ändamål än hushållsändamål:

-Kylskåp och frysar (även i kombination).

-Tvättmaskiner och torktumlare (även i kombination).

-Diskmaskiner.

-Ugnar.

-Varmvattenberedare och varmvattenbehållare.

-Ljuskällor.

-Luftkonditioneringsanläggningar.

2.Ytterligare slag av hushållsapparater kan, i enlighet med artikel 9 b, läggas

till i

förteckningen i denna artikel.

3.Detta direktiv skall inte omfatta märkplåtar eller motsvarande som fästs på

sådana

apparater av säkerhetsskäl.

4.I detta direktiv avses med

- återförsäljare: detaljist eller annan

 person som säljer (även på kredit), hyr

 ut eller ställer ut hushållsapparater

 som är avsedda för konsument,

- leverantör: tillverkaren eller dennes

 auktoriserade representant inom

 gemenskapen eller den person som

 släpper ut produkten på den gemensamma

 marknaden,

- informationsblad: standardiserad

 uppställning av information om den

 aktuella hushållsapparaten,

- andra väsentliga resurser: vatten,

 kemikalier eller varje annat ämne som

 en hushållsapparat förbrukar vid normal

 användning,

- kompletterande information: övriga

 upplysningar om en hushållsapparats

 prestanda som gäller eller bidrar till

 att bedöma dess förbrukning av energi

 eller andra väsentliga resurser.

5. Modeller av hushållsapparater som har

slutat att tillverkas innan det relevanta

genomförandedirektivet har trätt i kraft,

och begagnade apparater behöver inte märkas

eller förses med informationsblad.

 Artikel 2

1. Information om hushållsapparaters för-

brukning av elektrisk energi, andra

former av energi och andra väsentliga

resurser samt ytterligare upplysningar

skall lämnas till konsumenterna genom ett

informationsblad och en etikett, när sådana

apparater ställs ut för eller bjuds ut till

försäljning, hyra eller kreditköp till

konsumenter.

2. Närmare föreskrifter om etiketten och

informationsbladet meddelas i de direktiv

för varje enskilt apparatslag som i

överensstämmelse med artikel 9 skall antas

för att genomföra detta direktiv.

3. Teknisk dokumentation skall upprättas

i den utsträckning som behövs för att kunna

bedöma riktigheten av den information som

finns på etiketten och i informations-

bladet. Den skall innehålla

- en allmän beskrivning av produkten,

- resultaten av relevanta

 konstruktionsberäkningar,

- tillgängliga provningsrapporter, även

 sådana som utarbetats av anmälda organ

 som är behöriga enligt annan

 gemenskapslagstiftning,

- när värdena härrör från de som har

 erhållits för liknande modeller, samma

 upplysningar som för dessa modeller.

4.Leverantören skall upprätta den dokumentation som avses i punkt 3. För

ändamålet får han

använda sådan dokumentation som är

föreskriven enligt annan relevant gemen-

skapslagstiftning. Leverantören skall hålla

dokumentationen tillgänglig för kontroll

intill utgången av femte året efter det att

den sista produkten har tillverkats.

Artikel 3

1.Samtliga leverantörer som släpper ut sådana hushållsapparater på marknaden som

omfattas

av genomförandedirektiven skall

tillhandahålla en etikett i enlighet med

detta direktiv. De etiketter som används

skall i alla avseenden motsvara kraven i

detta direktiv och i genomförande-

direktiven.

2.Förutom etiketter skall leverantörerna tillhandahålla ett informationsblad om

produkten. Alla broschyrer om produkten

skall innehålla detta informationsblad. Om

leverantören inte tillhandahåller

broschyrer, skall han tillhandahålla

informationsbladet tillsammans med andra

handlingar som åtföljer produkten. De

informationsblad som används skall i alla

avseenden motsvara kraven i detta

direktiv och i genomförandedirektiven.

3.Leverantörerna ansvarar för att uppgifterna på de etiketter och

informationsblad som de

tillhandahåller är korrekta.

 392L0075/S

 Nr L 297/Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13.

 10. 92

4. anges i den artikeln. Ordföranden

får inte

Leverantören skall anses ha givit sitt rösta.

samtycke till att uppgifterna på etiketten

eller informationsbladet offentliggörs. Kommissionen skall själv anta

förslaget om

 det är förenligt med kommitténs

yttrande.

Artikel 4 Om förslaget inte är förenligt

med kommitténs

 yttrande eller om inget yttrande

avges

Följande bestämmelser skall tillämpas vid skall kommissionen utan dröjsmål

märkning och produktinformation:

a) När en apparat som omfattas av ett

 genomförandedirektiv ställs ut, skall

 återförsäljaren fästa den tillhörande

 etiketten i den relevanta språ-

 kversionen på den väl synliga plats som

 anges i det relevanta genomförandedi-

 rektivet.

b) Leverantören skall kostnadsfritt förse

 de återförsäljare som avses i a med de

 etiketter som behövs. Leverantörerna

 kan fritt välja system för leverans av

 etiketter. När en återförsäljare beställer

 etiketter är leverantören dock skyldig

 att se till att de beställda

 etiketterna levereras skyndsamt.

Artikel 5

När berörda apparater bjuds ut till

försäljning, hyra eller kreditköp genom

postorder, katalog eller på något annat sätt

som innebär att man inte kan vänta sig att

en eventuell köpare ser apparaten utställd,

skall genomförandedirektiven innehålla

bestämmelser som säkerställer att eventuella

köpare före köpet får den väsentliga

information som lämnas på etiketten eller

informationsbladet.

Artikel 6

Genomförandedirektiven skall innehålla

bestämmelser om att etiketten eller

informationsbladet skall innehålla

information om luftburet buller, när sådan

information är föreskriven enligt direktiv

86/594/EEG, samt annan allmän information

om den aktuella apparaten som krävs enligt

annan gemenskapslagstiftning.

Artikel 7

Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga

åtgärder för att säkerställa följande:

a) Alla leverantörer och återförsäljare, som

 är etablerade inom deras territorier,

 skall fullgöra sina skyldigheter

 enligt detta direktiv.

b) Förbud skall införas mot att anbringa

 andra etiketter, märken, symboler

 eller påskrifter som gäller energiför-

 brukning och som inte uppfyller

 kraven i detta direktiv eller det

 aktuella genomförandedirektivet, om

 anbringandet kan leda till missförstånd

 eller förväxling. Ett sådant förbud skall

 inte gälla gemenskapssystem eller

 nationella system för miljömärkning.

c) I samband med införandet av systemet

 med etiketter och informationsblad

 avseende energiförbrukning skall

 upplysnings- och reklamkampanjer

 genomföras i syfte att uppmuntra

 privata konsumenter till en mer

 ansvarsfull energianvändning.

 Artikel 8

1. Medlemsstaterna får varken förbjuda

eller begränsa utsläppandet på marknaden av

hushållsapparater som omfattas av ett

genomförandedirektiv, om dessa apparater

uppfyller bestämmelserna i detta direktiv

och i genomförandedirektiven.

2. Medlemsstaterna skall anse att

etiketter och informationsblad uppfyller

kraven i detta direktiv och i genomföran-

dedirektiven, om det inte finns bevis om

motsatsen. De får kräva att leverantörerna

skall tillhandahålla bevis i form av sådana

handlingar som avses i artikel 2.3 för

att styrka riktigheten av den information

som de har lämnat på etiketter och

informationsblad, om det finns anledning

att misstänka att informationen inte är

korrekt.

 Artikel 9

Åtgärderna för att införa och administrera

detta informationssystem skall antas och

anpassas till den tekniska utvecklingen

enligt det förfarande som anges i artikel

10. Dessa åtgärder omfattar

a) genomförandedirektiven,

b) tillägg till förteckningen i artikel

 1.1 av ytterligare slag av

 hushållsapparater för vilka betydande

 energibesparingar sannolikt kan upp-

 nås.

Artikel 10

Kommissionen skall biträdas av en kommitté

som består av företrädare för medlemsstaterna

och med en företrädare för kommissionen som

ordförande.

Kommissionens företrädare skall förelägga

kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén

skall yttra sig över förslaget inom den tid

som ordföranden bestämmer med hänsyn till

hur brådskande frågan är. Yttrandet skall

antas med den majoritet som enligt

artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas

vid beslut som rådet skall fatta på förslag

av kommissionen. Medlemsstaternas röster

inom kommittén skall vägas på det sätt som

föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas.

Rådet skall fatta sitt beslut med

kvalificerad majoritet.

Om rådet inte har fattat något beslut inom

tre månader från det att förslaget

mottagits, skall kommissionen själv

besluta att de föreslagna åtgärderna skall

vidtas, såvida inte rådet med enkel

majoritet har avvisat förslaget.

Artikel 11

Tre år efter det att detta direktiv har

trätt i kraft skall kommissionen utvärdera

genomförandet av det och de resultat som

uppnåtts. Denna utvärdering skall ligga

till grund för en rapport som skall lämnas

till Europaparlamentet och rådet.

Artikel 12

Genomförandedirektiven skall ange följande:

a) En exakt definition av det

 apparatslag som avses.

b) De mätstandarder och mätmetoder som

 skall tillämpas för att ta fram den

 information som avses i artikel 1.1.

c) Närmare uppgifter om den tekniska

 dokumentation som krävs enligt artikel

 2.3.

d) Utformningen av och innehållet i den

 märkning som avses i artikel 2. Den

 skall i största möjliga utsträckning ha

 ett enhetligt utseende.

e) Den plats på apparaten där etiketten

 skall fästas. Om det är lämpligt, kan

 det föreskrivas att etiketten skall

 fästas eller tryckas på förpackningen.

f) Innehållet i det informationsblad

 eller den kompletterande information

 som avses i artikel 3.2, och, om det

 behövs, formatet och andra närmare

 uppgifter. Den information som lämnas

 på etiketten skall även ingå i

 informationsbladet.

g) Den information som skall lämnas vid

 sådant saluförande som avses i artikel

 5, och det sätt på vilket denna in-

 formation skall lämnas.

 392L0075/S

 Nr L 297/Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13.

 10. 92

 Artikel 13

Direktiv 79/530/EEG skall upphöra att gälla

från och med den 1 januari 1994.

Direktiv 79/531/EEG skall betraktas som

ett genomförandedirektiv till det här

direktivet för elektriska ugnar. Med-

lemsstaterna får dock avstå från att ge det

obligatorisk verkan intill den dag som

kommer att anges i ett reviderat genomför-

andedirektiv avseende ugnar som skall

antas enligt det förfarande som anges i

artikel 10.

 Artikel 14

1. Medlemsstaterna skall före den 1 juli

1993 anta de bestämmelser som är nödvändiga

för att följa detta direktiv. De skall

genast anmäla dessa åtgärder till

kommissionen.

De skall sätta bestämmelserna i kraft

senast den 1 januari 1994.

2. När en medlemsstat antar dessa

bestämmelser skall de innehålla en

hänvisning till detta direktiv eller

åtföljas av en sådan hänvisning när de

offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur

hänvisningen skall göras skall varje

medlemsstat själv utfärda.

3. Medlemsstaterna skall till

kommissionen överlämna texterna till

centrala bestämmelser i nationell

lagstiftning som de antar inom det område

som omfattas av detta direktiv.

 Artikel 15

Detta direktiv riktar sig till

medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 22 september 1992.

 På rådets vägnar

 R. NEEDHAM

 Ordförande

 _____________________________________

15 Miljö- och naturresursdepartementets verksamhetsområde

15.1 Inledning

De EG-regler i EES-avtalet som faller inom Miljö- och naturresursdepartementets

verksamhetsområde finns i avtalets bilaga II om tekniska föreskrifter,

standarder, provning och certifiering samt i bilaga XX om miljön. I bilaga II

finns regler om miljöegenskaper hos varor, bl.a. regler om utsläpp från fordon

och om farliga kemikalier. I bilaga XX ingår bl.a. EG-regler om utsläpp från

anläggningar och om avfallshantering. Bilagorna innehåller också särskilda

övergångsbestämmelser när det gäller EFTA-staternas tillämpning av vissa av EG:s

rättsakter. Viktiga sådana övergångsbestämmelser finns på bilavgasområdet och

kemikalieområdet. Bakgrunden till bestämmelserna är EFTA-staternas vilja att

behålla sina existerande strängare miljöskyddsregler.

 I prop. 1991/92:170 bilaga 13 har lämnats en redogörelse för de regler i

EES-avtalet som särskilt berör miljöområdet och för innehållet i de

EG-rättsakter som ingår i det ursprungliga avtalet. Där redogörs också för

innehållet i de särskilda övergångsbestämmelserna. Riksdagen har vidare beslutat

(prop. 1992/93:60, bet. 1992/93:JoU10, rskr. 1992/93:139) om de lagändringar som

krävs för att införliva rättsakterna i den svenska lagstiftningen.

 Genom det beslut om ändring i bilagorna som fattats av Gemensamma

EES-kommittén kommer ett antal nya direktiv och förordningar på miljöområdet att

läggas till avtalet. Flertalet av de nya rättsakterna innebär ändringar i

direktiv eller förordningar som redan ingår i avtalet och som omfattas av de

särskilda övergångslösningarna. I dessa fall uppstår inga direkta konsekvenser

för den svenska lagstiftningen.

 Inte heller i övrigt krävs några lagändringar för att införliva de nya

rättsakterna med den svenska lagstiftningen. Förordningar eller

myndighetsföreskrifter krävs dock. I det följande lämnas en översiktlig

redogörelse för de nya rättsakterna och görs en bedömning av vilka författnings-

ändringar som behövs.

 Den nya förordningen (EEG) nr 880/92 om miljömärkning behandlas i avsnitt

14.3.

 En redogörelse för förordningen (EEG) nr 1836/739 om frivilligt deltagande av

företag i industrisektorn i ett gemenskapsprogram för miljöstyrning och

miljörevision har lämnats i prop. 1993/94:111 om genomförandet av FN:s konferens

om miljö och utveckling. Frågan om vilka åtgärder som bör vidtas i anledning av

förordningen bereds inom regeringskansliet. Förordningen skall tillämpas av

medlemsstaterna senast den 10 april 1995.

15.2 Tekniska föreskrifter på miljöområdet (bilaga II till EES-avtalet)

15.2.1 Utsläpp från motordrivna fordon

I EES-avtalets bilaga II ingår EG:s regler om avgasutsläpp från motordrivna

fordon i direktiven 70/220/EEG, 72/306/EEG och 88/77/EEG. Enligt en särskild

övergångsbestämmelse i bilagan får Sverige fortsätta att tillämpa sin nationella

lagstiftning fram till den 1 januari 1995. Efter denna tidpunkt får vi fortsätta

att tillämpa den nationella lagstiftningen, men skall tillåta fri cirkulation av

bilar som uppfyller kraven enligt EG:s regelverk. Innehållet i rättsakterna och

konsekvenserna av övergångsbestämmelsen har behandlats i prop. 1991/92:170.

 Genom tilläggsavtalet har övergångsbestämmelsen kompletterats när det gäller

EFTA-staternas användning av ekonomiska styrmedel för att stödja introduktionen

av nya bilar med mycket låga utsläpp. Sådana styrmedel får inte snedvrida

konkurrensen inom EES. Vidare sägs att styrmedlen inte får hindra fri

cirkulation, att de måste tillämpas för alla fordon som säljs i EFTA-staten och

att de inte med avseende på storlek och tillämpningsområde får utformas som

statsstöd som snedvrider handeln. Övervakningsmyndigheten skall underrättas om

planer på att införa eller ändra regler om sådana styrmedel.

 Kompletteringen infördes på förslag från EG. Att kompletteringen ansågs

nödvändig bekräftar den slutsats som redovisades i prop. 1991/92:170, nämligen

att EES-avtalet i sig inte innehåller några särskilda begränsningar i vår rätt

att tillämpa det nuvarande svenska miljöklassystemet med differentierad

försäljningsskatt för nya bilar och att de särskilda regler om skatteförmåner

som finns i direktiven inte gäller inom EES.

 Genom tillägget till övergångsregeln understryks att ekonomiska styrmedel inte

får utformas på ett sätt som stör handeln inom EES. Ett exempel på en sådan

utformning skulle exempelvis kunna vara en skatteförmån till fordon som

uppfyller stränga utsläppskrav enligt amerikanska normer men inte till fordon

som uppfyller EG-normer på motsvarande kravnivå. Mot bakgrund av den svenska

målsättningen att anpassa våra regler till strängare EG-krav så snart sådana

föreligger är detta dock i praktiken inte någon begränsning. När det gäller

storleken på den skatteförmån som lämnas för fordon med låga utsläpp är det av

särskilt intresse att EG:s miljöministrar i december 1993 beslöt att ändra den

princip som gällt för sådana förmåner. Tidigare har reglerna i EG inneburit att

värdet av förmånen skall vara väsentligt lägre än kostnaden för den tillkommande

reningsutrustningen. Miljöministrarnas beslut om en s.k. gemensam position om

nya avgaskrav för personbilar innebär att ordet "väsentligt" skall tas bort ur

dessa regler. Därigenom bortfaller en viktig skillnad mellan EG:s regler och det

svenska miljöklassystemet. Sammanfattningsvis medför tillägget inte att det

finns skäl att göra en annan bedömning beträffande möjligheten att använda eko-

nomiska styrmedel på detta område än vad som redovisades i prop. 1991/92:170.

 I tilläggsavtalet ingår två rättsakter med ändringar i EG:s avgasregler. De

nya rättsakterna omfattas av samma övergångsbestämmelse (med det tillägg som

nyss redovisats). Den bedömning av behovet av ändringar i de svenska reglerna

som redovisas i den nyssnämnda propositionen kvarstår därför oförändrad.

 Direktiv 93/59/EEG ändrar direktiv 70/220/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftföroreningar genom avgaser

från motorfordon. Genom ändringen införs nya avgaskrav för lätta lastbilar och

bussar med en totalvikt över 2 500 kg. Kravnivåerna motsvarar i huvudsak de

svenska avgaskrav som gäller fr.o.m. 1992 års modeller för de aktuella

fordonstyperna. För vissa kategorier av fordon är kraven något lindrigare.

Reglerna träder i kraft inom EG med början år 1993. Fram till den 1 oktober 1994

i fråga om typgodkännande och den 1 oktober 1995 i fråga om ibruktagande för

första gången gäller dock lindrigare gränsvärden för dieseldrivna fordon.

 Direktiv 91/542/EEG ändrar direktiv 88/77/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gasformiga föroreningar

från dieselmotorer som används i fordon. Genom ändringen införs gemensamma nya

avgaskrav för motorer till tunga fordon. Kraven motsvarar de svenska avgaskrav

som enligt bilavgasförordningen (1991:1481) gäller för miljöklass 3 fr.o.m. 1993

års modeller, utom i fråga om motorer på högst 85 kW, där ett lindrigare

gränsvärde för partikelutsläpp tillämpas. Liksom för övriga direktiv på

bilavgasområdet gäller att bestämmelser om tillverkarens ansvar för

reningsutrustningens hållbarhet saknas. Vidare införs genom direktiv 91/542/EEG

en andra uppsättning gränsvärden, som införs från år 1995 och som överensstämmer

med de gränsvärden som enligt de svenska bestämmelserna tillämpas för tunga

fordon i miljöklass 1 och 2.

15.2.2 Farliga kemikalier

Klassificering, förpackning och märkning

EG:s regler om klassificering, förpackning och märkning av kemikalier finns i

direktiv 67/548/EEG i fråga om kemiska ämnen och i direktiv 88/379/EEG i fråga

om beredningar (preparat). Dessa direktiv ingår i EES-avtalets bilaga II. Enligt

en särskild bestämmelse i bilagan gäller som målsättning att reglerna skall

tillämpas från den 1 januari 1995. Ett samarbete i syfte att lösa återstående

problem har påbörjats vid undertecknandet av avtalet. Även efter den 1 januari

1995 finns det således möjligheter för en EFTA-stat att tillämpa egna regler, om

EG-bestämmelserna bedöms vara otillräckliga. Skillnader kvarstår alltjämt mellan

EG-reglerna och de svenska bestämmelserna, främst genom att vi tillämpar en

fjärde farlighetsklass vid klassificering och märkning som inte har någon

motsvarighet hos EG. I förhandlingarna om ett medlemskap i EU har Sverige fått

en fyraårig övergångsperiod när det gäller tillämpningen av dessa regler

samtidigt som EU förbinder sig att se över bestämmelserna, bl.a. i fråga om

ämnen som i Sverige hänförs till den fjärde farlighetsklassen.

 Övergångsregeln i EES-avtalet är tillämplig även på de tillkommande

rättsakterna, som innehåller ändringar i direktiven 67/548/EEG och 88/379/EEG.

Författningsändringar krävs därför inte till följd av de nya akterna. Samtidigt

innebär utvecklingen inom EG och införandet av nya svenska föreskrifter på

myndighetsnivå att problemområdena blir färre och skillnaderna mellan

regelsystemen allt mindre. En viktig utveckling av EG-reglerna finns i rådets

direktiv 92/32/EEG om ändring för sjunde gången i direktiv 67/548/EEG. Den

ändringen innebär bl.a. att dokumentationskraven vid anmälan av nya ämnen skärps

väsentligt.

 Kommissionens direktiv 93/67/EEG om principer för bedömning av risker för

människor och miljön med ämnen som anmälts enligt rådets direktiv 67/548/EEG

omfattas av samma övergångsregel. Direktivet fastslår enhetliga principer för

den riskbedömning som skall göras av den som anmäler nya ämnen enligt direktiv

67/548/EEG.

 I övrigt innebär de ändringar i direktiv 67/548/EEG som ingår i

tilläggsavtalet anpassningar till den tekniska utvecklingen. Sådana ändringar

beslutas normalt av kommissionen enligt ett särskilt förfarande. Oftast är det

fråga om ändringar i eller tillägg till den förteckning över ämnen som finns i

bilaga 1 till direktivet. Följande ändringar är av detta slag: 91/410/EEG,

91/632/EEG, 92/37/EEG, 92/69/EEG, 93/21/EEG, 93/72/EEG, 93/90/EEG, 93/101/EEG

och 93/105/EEG. I direktivet 88/379/EEG har ändringar av samma slag gjorts genom

direktiven 93/18/EEG och 93/112/EEG.

 Kommissionens direktiv 91/442/EEG om farliga preparat vilkas förpackningar

måste vara försedda med barnsäkra förslutningsanordningar anknyter till

direktivet 88/379/EEG. Direktiv 91/442/EEG skall dock tillämpas utan någon

övergångsregel. Enligt direktivet skall beredningar som säljs till allmänheten

vara barnsäkert förpackade, om de innehåller metanol eller diklormetan i vissa

koncentrationer eller vätskor med mer än 10 % alifatiska eller aromatiska

kolväten. I Sverige gäller motsvarande regler sedan den 1 mars 1993 enligt

Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1987:4, ändrad genom KIFS 1992:4), som

utfärdats med stöd av bemyndigande i förordningen (1985:835) om kemiska

produkter.

 Allmänna regler om begränsningar av användning och utsläppande på marknaden av

farliga ämnen och beredningar

Regler om begränsningar i saluförande och användning av vissa farliga kemikalier

finns i direktivet 76/769/EEG, som ändrats och kompletterats ett stort antal

gånger. Enligt övergångsbestämmelserna till EES-avtalet har EFTA-staterna rätt

att begränsa tillträde till sina marknader i enlighet med de vid tidpunkten för

avtalets ikraftträdande existerande nationella bestämmelserna om bl.a.

asbestföreningar.

 I tilläggsavtalet ingår kommissionens direktiv 91/659/EEG, som ändrar direktiv

76/769/EEG och skärper direktivets regler om begränsningar i fråga om

asbestföreningar. De nya reglerna omfattas av samma övergångsbestämmelse som de

tidigare. Bestämmelser om förbud mot hantering av asbest i arbetslivet har sedan

lång tid funnits i Sverige. För vissa undatagsfall har det föreskrivits om

särskilda villkor för hanteringen. Bestämmelser om asbest finns numera dels i

förordningen om förbud mot asbesthaltiga friktionsbelägg i fordon (1986:683),

dels i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om asbest (AFS 1992:2).

Arbetarskydsstyrelsen gör för närvarande en översyn av föreskrifterna om asbest.

Batterier och ackumulatorer

Kommissionens direktiv 93/86/EEG om anpassning till den tekniska utvecklingen av

rådets direktiv 91/157/EEG om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa

farliga ämnen innehåller enhetliga regler om märkning av miljöfarliga batterier

och ackumulatorer. Märkningen skall ange vilken tungmetall som ingår och omfatta

en symbol som visar att insamling skall ske separat.

 Direktivets krav medför att vissa kompletteringar bör göras i de svenska

reglerna i förordningen (1989:974) om miljöfarliga batterier.

Bekämpningsmedel

Rådets direktiv 91/414/EEG om att släppa ut växtskyddsmedel på marknaden syftar

till att införa ett enhetligt förfarande inom gemenskapen för godkännande av

växtskyddsmedel. Med växtskyddsmedel avses produkter som används för att skydda

växter mot skadliga organismer, påverka växter genom att t.ex. reglera

tillväxten, konservera växter samt också förstöra oönskade växter eller

växtdelar.

 Enligt direktivet skall det upprättas en förteckning över verksamma ämnen som

får ingå i godkända växtskyddsmedel. Vidare skall enhetliga principer för

bedömningen av medlen utarbetas och beslutas av rådet. Förslag till sådana

principer har lagts fram av kommissionen. Det beräknas ta mycket lång tid, över

tio år, innan man har gått igenom de ämnen som kan komma i fråga för att tas upp

i förteckningen.

 Om en medlemsstat har godkänt ett växtskyddsmedel enligt direktivets regler

får övriga medlemsstater i princip inte vägra att också godkänna medlet. Detta

förutsätter dock att beslut har fattats om de gemensamma principerna för

godkännande och att medlet bara innehåller ämnen som tagits upp i förteckningen.

Skillnader mellan staterna i fråga om yttre förutsättningar kan vidare medföra

att olika bedömningar av ett medel anses godtagbara. Sådana skillnader kan avse

jordbruks- växtskydds- och miljöförhållanden (däribland klimatförhållanden). Om

en medlemsstat inte anser sig kunna godkänna ett medel som godkänts i en annan

medlemsstat, kan tvisten i sista hand lösas genom ett beslut i en särskild

kommitté.

 Godkännanden får inte avse längre tid än tio år.

 I tilläggsavtalet ingår också kommissionens direktiv 93/71/EEG, som innehåller

tekniska kompletteringar till direktiv 91/414/EEG samt direktivet 90/335/EEG

med ändringar i det äldre direktivet om växtskyddsmedel (79/117/EEG).

Förhållandet till svensk lagstiftning

Den svenska lagstiftningen på området finns i lagen (1985:426) om kemiska

produkter, förordningen (1985:835) om kemiska produkter och förordningen

(1985:836) om bekämpningsmedel.

 Liksom för direktivet 79/117/EEG, som redan ingår i EES-avtalet, gäller enligt

en särskild övergångsregel att Sverige får begränsa tillträdet till sin marknad

enligt kraven i de nationella bestämmelser som tillämpas vid den tidpunkt då

beslut fattas av Gemensamma kommittén. Det svenska systemet med individuell

prövning av bekämpningsmedel behöver således inte ändras till följd av

EES-avtalet och det finns ingen skyldighet att i Sverige godta bekämpningsmedel

som godkänts enligt direktivet.

 Mot den bakgrunden och med hänsyn till att beslut ännu inte fattats om att ta

upp ämnen i den nyssnämnda förteckningen i bilaga 1 till direktivet, finns det

för närvarande inte skäl att vidta några åtgärder med anledning av direktiv

91/414/EEG. Det finns skäl att överväga frågan på nytt när direktivet tillämpats

en tid och en praxis utbildats inom EU. Detsamma gäller för de två direktiv

(93/71/EEG och 90/335/EEG) som ändrar och kompletterar grunddirektiven.

Eventuella ändringar i reglerna om bekämpningsmedel kräver inte riksdagens

medverkan.

Ämnen som bryter ned ozonskiktet

I tilläggsavtalet ingår rådets förordning (EEG) nr 3952/92, med ändringar i

reglerna i rådets förordning (EEG) nr 594/91 om ämnen som bryter ned

ozonskiktet. Den senare ingår redan i EES-avtalet.

 Ändringen omfattas av samma övergångsregel som grundförordningen. Någon

ändring av de svenska bestämmelserna krävs därför inte.

Export och import av vissa farliga kemikalier

Rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om export och import av vissa farliga

kemikalier innehåller regler om ett informationssystem vid export till eller

import från tredje land av vissa farliga kemikalier som är förbjudna eller

omfattas av stränga restriktioner. Bestämmelserna har sin bakgrund i det system

för förhandsgodkännande sedan information lämnats (prior informed consent, PIC)

som utarbetats av OECD och FN-organen UNEP och FAO. Syftet är främst att

underlätta för utvecklingsländerna att ta ställning till om de skall godta

importen av vissa särskilt farliga kemikalier.

 Enligt förordningen gäller att den som för första gången till ett visst tredje

land vill exportera en kemikalie som omfattas av förordningen skall göra en

anmälan till den ansvariga myndigheten, som skall ombesörja att anmälan görs

till destinationslandet och att kommissionen underrättas. Vid påföljande export

av samma kemikalie till samma land behöver i stället bara ett referensnummer

anges, vilket tilldelas av kommissionen. Av anmälan skall bl.a. framgå vilka

restriktioner som gäller inom gemenskapen för användningen av kemikalien och

vilka försiktighetsåtgärder som behöver vidtas. De krav på förpackning och

märkning som tillämpas inom gemenskapen. skall gälla även för den exporterade

kemikalien

 Kommissionen har särskilda uppgifter när det gäller kontakten med de

myndigheter som hanterar den internationella samordningen av PIC-systemet.

Kommissionen beslutar också om import till gemenskapen av en viss kemikalie

skall vägras, tillåtas eller förenas med villkor.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Enligt 11 § lagen (1985:426) om kemiska produkter får regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om att tillståndsplikt eller annat

särskilt villkor skall gälla för hantering, import och export av kemiska

produkter. Närmare föreskrifter om tillstånd m.m. finns i 17-25 §§ förordningen

om kemiska produkter. Föreskrifter om uppgiftslämnande kan meddelas med stöd av

9 § lagen. I fall där lagstiftningen om kemiska produkter inte är tillämplig

kan regeringen meddela föreskrifter om utförsel enligt lagen (1975:85) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om in- och utförsel av varor.

 De uppgifter som ankommer på den ansvariga myndigheten enligt förordningen bör

i Sverige fullgöras av Kemikalieinspektionen. Detta bör framgå av förordningen

om kemiska produkter. Publiceringen av EG-förordningen sker lämpligen i

inspektionens författningssamling.

15.2.3 Miljöskydd

Rådets direktiv 93/12/EEG om svavelhalten i vissa flytande bränslen ersätter det

tidigare direktivet 75/716/EEG, som ingår i EES-avtalet och som har behandlats i

prop. 1991/92:170 bilaga 13. I det nya direktivet har gränsvärdena för högsta

svavelhalt i tunn eldningsolja och dieselbrännolja skärpts, så att halten i

dieselbränsle högst får uppgå till 0,2 viktprocent från den 1 oktober 1994 och

till 0,05 viktprocent från den 1 oktober 1996. Det nya direktivet skall i

motsats till det tidigare även gälla oljor som används i sjöfarten. Kommissionen

skall enligt direktivet lämna förslag till rådet under år 1993 om ett andra steg

med strängare gränsvärden, som skall gälla senast den 1 oktober 1999 och även

innefatta nya gränsvärden för flygfotogen. Direktivet träder i kraft den 1

oktober 1994.

Förhållandet till svensk lagstiftning

De svenska reglerna finns i lagen (1976:1054) om svavelhaltigt bränsle och

förordningen (1976:1055) om svavelhaltigt bränsle. Enligt 5 § förordningen om

svavelhaltigt bränsle gäller från den 1 januari 1993 att svavelhalten i tunn

eldningsolja och dieselbrännolja inte får överstiga 0,2 viktprocent. På grund

av det nya EG-direktivet bör bestämmelserna i 5 § förordningen utvidgas till att

gälla även oljor som används för fartygsdrift. I övrigt krävs inte några

omedelbara förändringar i de svenska reglerna. Det svenska systemet med en

miljöklassindelning av oljor vid beskattningen medför att ca 80 % av det

dieselbränsle som säljs i Sverige i dag innehåller mindre svavel än 0,05

viktprocent.

15.3 Miljöbilagan till EES-avtalet (bilaga XX)

15.3.1 Vatten

Rådets direktiv 91/676/EEG om skydd av vatten mot förorening orsakad av nitrater

som härrör från jordbruket innehåller regler som syftar till att minska den

vattenförorening som orsakas av nitrater och som sammanhänger med användningen

av gödselmedel i jordbruket. Enligt direktivet skall medlemsstaterna inom en

tvåårsperiod efter ikraftträdandet avgränsa de områden som anses som känsliga

för sådan förorening. Kriterier för urvalet av känsliga områden anges i bilaga 1

och innefattar bl.a. att nitrathalten i grundvatten kan komma att överstiga 50

mg/l eller gränsvärden i EG:s direktiv om dricksvatten (75/440/EEG) om åtgärder

inte vidtas. Vidare skall under samma tidsperiod utarbetas riktlinjer för att

begränsa nitratutsläppen från jordbruket, vilka skall tillämpas på frivillig

basis. Medlemsstaterna skall härefter utarbeta åtgärdsprogram för de känsliga

områdena, som skall genomföras inom en fyraårsperiod. Dessa program skall

innefatta åtgärder som anges i bilaga 3 i direktivet, bl.a. regler om

begränsningar av spridningen av vissa typer av gödselmedel och om lagring av

stallgödsel. Åtgärderna skall medföra att spridningen av stallgödsel inte medför

en kvävetillförsel som överstiger 170 kg kväve per hektar (eller 210 kg under

den första fyraårsperioden). Medlemsstaterna skall övervaka vattenkvaliteten med

avseende på nitrater enligt särskilda regler. Direktivet träder i kraft inom

gemenskapen den 19 december 1993.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Enligt 6 b § lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark (skötsellagen) får

regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om

begränsningar av antalet djur i ett jordbruk, försiktighetsmått för

gödselhanteringen samt växtodlingen. Bestämmelser har meddelats i förordningen

(1979:426) om skötsel av jordbruksmark och i föreskrifter från Jordbruksverket.

Bestämmelserna omfattar spridningsrestriktioner i de södra delarna av landet,

krav på viss lagringskapacitet för gödsel, krav på höst- och vinterbevuxen mark

i vissa delar av södra Sverige samt föreskrifter om djurtäthet. Andra åtgärder

som vidtagits är rådgivning om behovsanpassad växtodlings- och göds-

lingsplanering, höjda miljöavgifter på handelsgödsel samt resurser för försök

och utveckling rörande metoder för att minska jordbrukets växtnäringsläckage.

Särskilda regler gäller för Laholmsbukten, som av regeringen förklarats som

miljöskyddsområde enligt 8 a § miljöskyddslagen (1969:387).

 De åtgärder som vidtagits i Sverige ligger väl i linje med vad som föreskrivs

i EG-direktivet. De gränsvärden för kvävehalten i grundvatten och för

kvävetillförsel genom stallgödsel som anges i direktivet kräver inga särskilda

åtgärder för svenskt vidkommande. När det gäller övervakning och mätning av

kvävehalter finns redan i dag inom både det nationella och de regionala

miljöövervakningsprogrammen undersökningar som syftar till att belysa

nitrathalterna i yt- och grundvatten. Något behov av att ändra de svenska be-

stämmelserna föreligger inte.

15.3.2 Luft

Rådets direktiv 92/72/EEG om luftförorening genom ozon innehåller harmoniserade

regler om övervakning av ozonhalter i luften, om utbyte av information och om

förmedling av information och varningar till allmänheten vid höga halter. Enligt

direktivet skall medlemsstaterna ange mätstationer för mätningen av ozonhalter.

Vid behov skall nya mätstationer upprättas. Om det vid mätningarna framkommer

att vissa angivna tröskelvärden överskrids, skall allmänheten informeras eller

varnas genom t.ex. radio, television eller tidningar. Tröskelvärdet för in-

formation till allmänheten har satts till 180 mikrogram ozon per kubikmeter som

timmedelvärde. Allmänheten skall varnas om timmedelvärdet överstiger 360

mikrogram per kubikmeter. Medlemsstaterna skall lämna uppgifter om mätresultat

till kommissionen. Uppgifterna skall förmedlas till Europeiska miljöbyrån, när

denna har påbörjat sin verksamhet.

 Direktivet träder i kraft inom gemenskapen i mars 1994.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Inom ramen för det svenska miljöövervakningsprogrammet sker övervakning av

ozonhalter vid fem mätstationer på landsbygden. Dessutom sker ozonmätningar i

Stockholm, Göteborg och Malmö samt i fem mindre tätorter. Dessa mätstationer

bedöms vara tillräckliga för att erhålla de data som krävs enligt direktivet. De

befintliga rutinerna för rapportering av data och för information till

allmänheten behöver dock ses över. I Stockholm och Göteborg lämnas information

till allmänheten via lokalradion vid höga föroreningshalter.

 Det bör ankomma på Statens naturvårdsverk att fullgöra de uppgifter som den

ansvariga myndigheten skall svara för enligt direktivet.

15.3.3 Avfall

Farligt avfall och avfallstransporter

Enligt tilläggsavtalet skall de nya rättsakter som förekommer på detta område

tillämpas av Sverige från och med den 1 januari 1995.

 Rådets direktiv 91/689/EEG om farligt avfall ersätter det tidigare direktivet

78/319/EEG, som ingår i EES-avtalet men som enligt en särskild övergångsregel

skall tillämpas av Sverige först den 1 januari 1995, om inte en översyn görs

före den dagen. Samma övergångsregel gäller för det nya direktivet.

 Enligt det nya direktivet skall en särskild förteckning upprättas över

avfallsslag som skall anses som farligt avfall. Kriterier för urvalet finns i

bilagor till direktivet. Medlemsstaterna får tillämpa reglerna om farligt avfall

även på andra avfallsslag. En särskild kommitté prövar om även dessa avfallsslag

skall ingå i förteckningen.

 Det har visat sig att det av tekniska skäl är svårt att göra en sådan

förteckning över farligt avfall och kommissionen har därför föreslagit rådet

(COM(93) 425 final) att bestämmelserna om förteckningen ändras. Ändringen

innebär bl.a. att medlemsstaterna tills vidare själva på grundval av kriterier i

direktivet bestämmer vilka typer av avfall som skall omfattas av direktivets

krav.

 I övrigt innehåller direktivet krav på att medlemsstaterna skall se till att

kännedom finns om deponier för farligt avfall. Farligt avfall får inte annat än

i särskilt reglerade fall blandas med andra avfallstyper. Direktivet innehåller

vidare vissa skärpningar och utvidgningar i reglerna om tillståndsplikt m.m. i

det allmänna avfallsdirektivet (75/442/EEG, ändrat genom 91/156/EEG).

 Rådets förordning (EEG) nr 259/93 om övervakning och kontroll av transporter

av avfall inom, till och från Europeiska gemenskapen ersätter direktivet

84/631/EEG som ingår i EES-avtalet.

 Syftet med förordningen, liksom med det tidigare direktivet, är att

kontrollera gränsöverskridande transporter av avfall. Hänsyn har tagits till

bestämmelserna i Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter

och slutligt omhändertagande av farligt avfall, som gemenskapen nu har anslutit

sig till. Förordningen innebär också en anpassning till den rekommendation om

begränsning av gränsöverskridande transporter av avfall som år 1991 fattades av

OECD:s miljöministrar.

 Förordningen har ett vidare tillämpningsområde än det tidigare direktivet och

omfattar i princip alla typer av avfall. För avfall som tagits upp på en s.k.

grön lista och som är avsett för återvinning gäller dock endast begränsade

kontrollåtgärder. För annat avfall, som finns upptaget på en gul och en röd

lista, är förordningen i sin helhet tillämplig. Avfallslistorna skall uppdateras

med hänsyn till det fortgående arbetet inom OECD.

 Förordningens bestämmelser innebär i korthet följande. Avfallsinnehavaren

skall anmäla transporten till behöriga myndigheter i mottagarland, avsändarland

och transitland. En enhetlig fraktsedel skall användas. Transporten får inte äga

rum förrän mottagarlandet lämnat sitt godkännande.

 När det gäller transporter inom gemenskapen mellan medlemsstater skiljer

förordningen mellan avfall som skall bortskaffas, t.ex. genom deponering eller

förbränning, och avfall som skall återvinnas. För avfall som skall bortskaffas

får mottagarländerna tillämpa generella regler som begränsar eller förbjuder

transporten. Ett undantag gäller för farligt avfall som uppkommer i så små

mängder att det vore oekonomiskt att ta hand om det i avsändarlandet. Om

avsändar- och mottagarlandet inte kan komma överens om hanteringen i ett sådant

fall, skall frågan avgöras i en särskild kommitté. När det gäller avfall för

återvinning får mottagarlandet invända mot transporten bl.a. om den strider mot

nationella planer för avfallshanteringen eller om återvinning framstår som

olämplig av ekonomiska skäl eller miljöskäl.

 Export utanför gemenskapen av avfall för bortskaffande tillåts endast till

EFTA-stater som dels är parter i Baselkonventionen, dels godkänner att

transporten får ske. Export av avfall för återvinning tillåts till stater som

anges i rekommendationen från OECD, till parter i Baselkonventionen och till

andra stater som ingått bilaterala avtal med gemenskapen eller en medlemsstat,

förutsatt bl.a. att avtalen inte står i strid med Baselkonventionen. Transporten

får inte äga rum om mottagarlandet inte ger sitt samtycke eller om myndigheten i

avsändarlandet har skäl att anta att avfallet inte kommer att tas om hand på ett

miljömässigt godtagbart sätt. Export får inte heller ske till de s.k.

ACP-staterna. För import av avfall till gemenskapen gäller liknande regler som

för export.

 Slutligen finns bestämmelser om åtgärder när avfallet inte kan omhändertas på

det sätt som är avsett och om åtgärder mot illegala transporter. Alla

transporter skall omfattas av en garanti eller försäkring, som avser kostnaderna

för transporten samt för bortskaffandet eller återvinningen.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Den svenska lagstiftningen på området består av lagen om kemiska produkter,

förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall, förordningen (1992:918) om

export och import av farligt avfall m.m. samt myndighetsföreskrifter.

Bemyndiganden för regeringen att besluta om föreskrifter som gäller import och

export av avfall finns i 11 § lagen om kemiska produkter och i 1 § tredje

stycket renhållningslagen (1979:596).

 Bestämmelser som motsvarar kraven i direktivet om farligt avfall finns i

förordningen om miljöfarligt avfall. Den viktiga frågan vilka slags avfall

direktivet skall tillämpas på är ännu inte avgjord. Med de regler som finns i

Sverige kommer det inte att medföra några svårigheter att uppfylla direktivets

krav. Dock gäller att några avfallskategorier som nämns i direktivet för

närvarande inte omfattas av reglerna i den svenska förordningen.

 EG-förordningen om avfallstransporter ersätter till största delen den svenska

förordningen om import och export av farligt avfall. Båda grundar sig på

Baselkonventionen. Förordningen innebär att en stor mängd regler som gäller den

formella hanteringen av ärenden om transporter blir direkt tillämpliga i

Sverige. Som framgått ger EG-förordningen utrymme för nationella regler när det

gäller frågan om vilka krav som skall gälla för tillstånd till import och

export. Förordningen behöver kompletteras med de bestämmelser i den svenska

förordningen som saknar motsvarighet i EG-reglerna. Ett exempel är vårt krav att

det vid export inte skall finnas anledning att ifrågasätta att avfallet kommer

att omhändertas på ett sätt som från hälso- och miljöskyddssynpunkt hade varit

godtagbart om avfallet slutligt omhändertagits i Sverige.

Avfall från titandioxidindustrin

Rådets direktiv 92/112/EEG om harmonisering av programmen för att begränsa och

slutligen eliminera förorening genom avfall från titandioxidindustrin ersätter

ett tidigare direktiv (89/428/EEG), som förklarats ogiltigt av EG-domstolen på

grund av felaktig tillämpning av Romfördraget. Direktivet 89/428/EEG ingår inte

i EES-avtalet. Däremot ingår i avtalet två andra direktiv om

titandioxidindustrin (78/176/EEG och 82/883/EEG).

 Medlemsstaterna har genom direktiv 78/176/EEG ålagts att utarbeta program för

att begränsa och slutligen eliminera förorening genom avfall från

titandioxidindustrin. Direktiv 92/112/EEG innehåller detaljerade regler om

begränsning av avfallsmängderna samt om övervakning och begränsning av

utsläppen av svaveldioxider från sådana industrier. Direktivet överensstämmer i

sak med det upphävda direktivet 89/428/EEG.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Någon industri av det aktuella slaget finns inte i Sverige och det är inte

troligt att framställning av titandioxid kommer att bli aktuell här inom en

överskådlig framtid. Mot den bakgrunden har i fråga om de direktiv om

titandioxidindustrin som redan ingår i EES-avtalet den bedömningen gjorts (prop.

1991/92:170 bilaga 13 s. 49), att någon särskild reglering inte behövs utöver

möjligheten för regeringen att enligt 4 kap. 2 § lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m. besluta att tillstånd krävs från regeringen. Detsamma

gäller beträffande det nu aktuella direktivet.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af
[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden Dinkelspiel, B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:203 om ändringar i avtalet om Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) m.m.

 Fotnot

 **Fotnot**

 [1]Jfr EES-avtalet bilaga II avsnitt 0 samt rådets direktiv

93/42/EEG (EGT

 nr L 169, 12.7.1993, s. 1)

 [2] Senaste lydelse 1991:394.

 -----

 [3] EGT nr C 156, 27.6.1990, s. 8.

 [4]EGT nr C 96, 17.4.1990, s. 283

 och beslut av den 11 juni 1992 (ännu inte offentliggjort i EGT).

 [5] EGT nr C 75, 26.3.1990, s. 1.

 -----

 [1] EGT nr L 109, 26.4.1983, s. 8.

 [2] EGT nr L 183, 14.7.1988, s. 34.

 [3] EGT nr L 17, 21.1.1989, s. 51.

 [4] EGT nr L 147, 9.6.1975, s. 13.

 [5] EGT nr L 317, 6.11.1981, s. 1.

 [6] EGT nr L 378, 31.12.1982, s. 58.

 [7] EGT nr L 395, 30.12.1989, s. 13.

 [8] EGT nr L 371, 30.12.1987, s. 76.

 -----

 [9] EGT nr L 197, 18.7.1987, s. 33.

 [10] EGT nr L 210, 7.8.1985, s. 29.