Regeringens proposition 1992/93:150

med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m. (kompletteringsproposition)

Prop. 1992/93:150

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tegits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 15 april 1993 för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Anne[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Det förslag till stetsbudget för budgetåret 1993/94 som lades fram i årets budgetproposition kompletteras med hänsyn till senare inträffede förändringar rörande såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten. I samband därmed redovisas en fömyad beräkning av budgetutfellet fÖr innevarande budgetår. Beräkningama visar att budgetunderskottet för budgetåret 1992/93 förbättras med 8,2 miljarder kronor jämfört med vad som beräknades i årets budgetproposition. Alltså föratses nu ett under­skott om 190,1 miljarder kronor. Stetens lånebehov beräknas till 233,9 miljarder kronor.

För budgetåret 1993/94 beräknades i budgetpropositionen ett underskott på stetsbudgeten om 162,3 miljarder kronor. De nya beräkningama visar ett underskott på 191,2 miljarder kronor. Stetens lånebehov beräknas till 255,3 miljarder kronor.

I propositionen redovisar regeringen i en reviderad finansplan sin bedömning av hur den ekonomiska politiken bör utformas. Regeringens besparingsprogram för åren 1994-1998 preciseras. Ätgärder om 80 miljarder kronor, huvudsakligen på utgiftssidan, aviseras. Vidare ges riktlinjer for den kommunala skattefinansierade verksamheten och för de stetliga transfereringama till kommunsektora. Ett antel åtgärder för alt främja sysselsättningen föreslås.

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150

Rättelse: Bilaga 1 s. 5 sista stycket ändrat till: Regeringen-

-för-

Som särskilda bilagor till propositionen har fogats bl.a. en reviderad    Prop. 1992/93:150 nationalbudget för år 1993 med en prognos för den svenska ekonomin åren   1993-1994 samt en kalkyl  över ekonomin i  ett medelfristigt perspektiv.    Vidare   redovisas   en   långsiktig   konsekvenskalkyl   för budgetåren 1993/94-1997/98.

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993

Prop. 1992/93:150

Närvarande: stetsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,  och stetsråden B. Wester­berg, [REDACTED_EFTERNAMN], [REDACTED_EFTERNAMN],   Laurén,   Hömlund,  [REDACTED_EFTERNAMN],  af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: stetsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Limdgren,[REDACTED_EFTERNAMN], Hömlund,[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m. (kompletteringsproposition)

Stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1992/93:100) förelagt riksdagen ett förslag till stetsbudget for budgetåret 1993/94. I de delar där förslaget innehöll endast beräknade anslagsbelopp har regeringens förslag därefter redovisats i särskilda propositioner.

Enligt bestämmelsema i 3 kap. 2 § riksdagsordningen skall regeringen fömtom förslaget till stetsbudget i budgetpropositionen avge ett särskilt förslag till slutlig reglering av stetsbudgeten fÖr det kommande budgetåret i den s.k. kompletteringspropositionen. Dette förslag bör nu lämnas till riksdagen. I samband därmed bör regeringen redovisa sin bedömning av den ekonomiska politiken i en reviderad fmansplan. Likaså bör en reviderad nationalbudget tillställas riksdagen. I kompletterings­propositionen bör också tes med vissa frågor som har klara samband med den ekonomiska politiken och budgetpolitiken m.m. och som bör behandlas av riksdagen under det innevarande riksmötet.

Stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] föredrar den reviderade finansplanen samt redogör för stetsbudgetens utgifter och beräknade inkomster under näste budgetår, m.m. Stetsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hömlund och[REDACTED_EFTERNAMN] föredrar de ifrågavarande förslagen inom Justitie-, Försvars-, Social-, Kommunikations-, Finans-, Utbildnings-, Arbetsmarknads-, Kultur- samt Civildepartementens områden. Anföran­dena redovisas i underprotokollen for resp. departement.

Stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer att regeringen i en gemensam proposition    Prop. 1992/93:150 förelägger riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de hemställt om.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och besluter att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål sora de har hemställt om.

Regeringen besluter vidare att de anföranden som redovisas i under­protokollen skall bifogas propositionen enligt följande:

Reviderad finansplan m.m.

Bilaga

1

Justitiedepartementet

Bilaga

2

Försvarsdepartementet

Bilaga

3

Socialdepartementet

Bilaga

4

Kommunikationsdepartementet

Bilaga

5

Finansdepartementet

Bilaga

6

Utbildningsdepartementet

Bilaga

7

Arbetsmarknadsdepartementet

Bilaga

8

Kulturdepartementet

Bilaga

9

Civildepartementet

Bilaga

10

Reviderad finansplan

Bilaga 1

1   Den ekonomiska politiken i sammanfattning

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 Sverige befinner sig i en svår ekonomisk kris. Det allvarliga läget är en följd av flera deceimiers oförmåga att åtgärda djupgående obalanser i ekonomin. Krisen medför stora påfrestningar för enskilda mäimiskor. Det allvarligaste problemet är den uteblivna tillväxten och den höga arbetslösheten.

Regeringens ekonomiska politik är en samlad strategi för att genom god tillväxt bygga en stebil gmnd för välfärden och sysselsättningen. Ekonomin måste bli sund igen. Det skall löna sig att arbete och att investera för framtiden. Vi får inte fortsatte att vältra över kostnader på kommande generationer.

De skall inle tvingas betala för den konsumtion som dagens hushåll på felaktiga gmnder beviljat sig själva. En accelererande skuldsättning måste undvikas för att våra bam och bambam inte skall behöva betala alltmer för allt sämre offentliga tjänster. Dette vore både omoraliskt och orättvist.

Med ett kraftfullt program för att komma tillrätte med obalansema i de offenlliga finansema kan utvecklingen vändas i positiv riktning. Reformeringen av välfärdspolitiken innebär också förbättringar av samhällsekonomins funktionssätt. Motiven stärks för arbete och sparande och produktivitetsutvecklingen i hela ekonomin stimuleras. Frakterna av de omfattande stmkturreformer som redan beslutets och nu föreslås kan skördas så att tillväxten kommer åter, arbetslösheten minskar och en stebil bas för välfärden skapas. Medborgamas levnadsstandard kan öka.

Målet är att skapa ett Sverige där frihet för den enskilde förenas med rättvisa och social trygghet. Vi skall satsa på människor. Kunskap, kreativitet och nyfikenhet skall tas tillvara. En valfrihetsrevolution inom välfärdspolitiken ökar den enskildes makt. Var och en får självständigt fatta fler viktiga beslul.

Alla människor skall ges samma möjligheter i livet. Det kräver en stark ekonomi och en stark välfärdspolitik.

Sveriges ekonomiska problem kan bara lösas genom åtgärder som stimulerar tillväxten och som är förenliga med en långsiktigt god ekonomisk utveciding med hög sysselsättning och låg inflation. Tilltron till den svenska ekonomins långsiktiga utvecklingskraft är hell avgörande för möjlighetema att, också på kort sikt, bekämpa arbetslösheten.

Sverige kan komma stärkt ur krisen. Viktiga ljuspunkter i den ekonomiska utvecklingen visar att regeringens politik leder rätt och all en exportledd expansion med ökade investeringar är inom räckhåll. Med den politik som regeringen föreslår är målet att åtempprätte Sverige som en tillväxt- och företegamation med en stark och växande ekonomi nu i sikte. Med en kraftfull politik som systematiskt angriper de stmktureUa obalansema har vi alla fömtsättningar att återerövra den ledande ställning bland de utvecklade ländema som vi en gång hade. Del innebär att Sverige mot mitten av 1990-talet kommer upp i en varaktig ekonomisk tillväxt på samma nivå som jämförbara europeiska länder.

1.1   Den svenska ekonomin - problem och möjligheter

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 Den svenska ekonomin präglas för närvarande av stora problem: fallande

produktionsnivå, hög arbetslöshet, finanskris och etl slort underskott i de offentliga finansema. Sverige genomlider nu svitema av omställningen efter överhettningsåren på 1980-talet. Lägel förvärras av den svaga inter­nationella konjunkturen.

De gmndläggande problemen i den svenska ekonomin är främst av långsiktigt slag: svag tillväxt, stark inflationsbenägenhet och bristande utvecklingskraft i såväl näringslivet som den offentliga sektom. Dessa svagheter hänger samman med brister i de senaste tjugo årens politik och samhällsinstitutioner. Hinder för stabilitet och tillväxt har byggts upp och förvärrats under lång tid.

Sverige genomgår en nödvändig och oundviklig anpassning till en sundare ekonomisk stmktur. Att denna anpassning alltför länge sköts på framtiden har lett lill smärtsamma övergångsproblem som bidrar till krisens djup.

De kortsiktiga och långsiktiga problemen i svensk ekonomi måste ses i ett sammanhang. Problemen kan bara lösas om stebiliseringspolitiken och strakturpolitiken samverkar.

Det finns inga snabba och enkla lösningar på Sveriges problem. Vägen ur krisen är lång och mödosam. Att bekämpa krisen kommer på kort sikt att kräva insatser av och medföra kännbara uppoffringar för alla med­borgare. Men om vi avslår från all te itu med de ekonomiska problemen blir följden permanent hög arbetslöshet, varaktigt sänkt levnadsstandard och kraftigt minskade resurser till välfärdspolitiken. En sådan utveckling skulle medföra stora fördelningspolitiska problem och måste med krafl förhindras.

Det allvarligaste problemet är den höga arbetslösheten. Den leder till stora sociala problem och innebär ett samhällsekonomiskt slöseri med mänskliga resurser. Därför måsle kampen mot arbetslösheten stå i centmm för den ekonomiska politiken.

Fallet i industriproduktionen som inleddes under 1990 uppgår lill sammanlagt ca 15 % under perioden 19901993. Att ekonomin åter börjar växa är en fömtsättning för all trygga sysselsättningen och välfärden.

En viktig faktor i den ekonomiska utvecklingen är den skuldanpass­ningsprocess som övergången från hög till låg inflation medför. Efter den extremt höga skuldsättning som byggdes upp under 1980-talet sker nu en snabb minskning av skuldsättningen för att klara de höga realräntor som bl.a. inflationsnedväxlingen bidragit till. Dette medför att privat konsumtion och näringslivets investeringar hämmas. Den inhemska efter­frågan minskar.

De stora kreditförlustema i bankema har medfört stora kostnader för steten. Svårigheter att klara kapitaltäckningskraven riskerar leda till en restriktiv utlåningspolitik från bankemas sida. En sådan utveckling kan bidra till att försvåra återhämtningen av ekonomin.

De offentUga finanserna uppvisar ett mycket stort underskoll. För 1993 Prop. 1992/93:150 beräknas underskottet uppgå lill cirka 195 miljarder kronor, vilket Bilaga 1 motsvarar 22 000 kronor per invånare. Underskottet beslår av två delar: Den ena delen är en följd av alt lågkonjunkturen och den fallande produktionen leder till lägre skatteintäkter och höga kostnader för arbetslösheten. Den andra delen, det strukturella underskottet, uppgår till 74 miljarder kronor och kommer inte att försvinna vid en konjunktur­uppgång. Stora delar av detta underskott grandlades under 1970- och 80-talens offentliga utgiftsexpansion. De utgiftssystem som byggdes upp har visat sig långsiktigt ohållbara.

Trots att svensk ekonomi befirmer sig i en allvarlig nedgångsfas finns det också viktiga ljuspunkter som visar att föratsättningama för en åter­hämtning har stärkts.

De simkturreformer som genomförts under de senasie åren har förbätt­rat föratsättningama för ekonomisk tillväxt i Sverige. Skallereformen och förändringar i socialförsäkringama har stärkt incitamenten för arbete och sparande. Den offentliga sektoms tjänsteproduktion har öppnats för konkurrens. EES-avtalet och den nya konkurrenslagen kommer ytterligare att öka konkurrensen på produktmarknaderaa.

Inom näringslivet sker en kraftig förbättring av konkurrenskraften. De svenska företagen stärker sina positioner på världsmarknaderna och exporten väntas öka med 4 1/2 % under 1993 och 9 % under 1994, trots en svag tillväxt på de viktigaste marknadema. Investeringarna i industrin väntas öka, långsamt i år men snabbare under 1994 då expansionen väntas bli lika stark som under högkonjunkturen på 1980-talet.

Den underUggande inflationstakten är mycket låg. En fortsatt låg och stebil inflation är en fömtsättning för varaktigt lägre räntor.

Sammantaget innebär detla all gmnden är lagd för en expon- och investeringsledd expansion av den svenska ekonomin under resten av 1990-talet.

1.2 Den ekonomiska politikens inriktning

För att möjlighetema till en god ekonomisk utveckling skall kunna tillvaratas ställs höga krav på den ekonomiska politiken. Tilltron lill den svenska ekonomins utvecklingskraft måste förstärkas. En hållbar strategi för att varaktigt minska de offenlliga underskotten är helt nödvändig för att skapa denna tilltro.

Osäkerhet om budgetutvecklingen är förenad med betydande kostnader, bl.a. genom höga räntor och en försvagad växelkurs. Därmed försvåras en återhämtning av ekonomin. Regeringens politik är inriktad på att eliminera denna osäkerhet genom att lägga fast en långsiktig och trovär­dig plan med konkrete åtgärder för sanering av de offentliga finansema.

Det övergripande målet för den ekonomiska politiken är att genom god tillväxt bygga en långsiktigt stabil gmnd för välfärden och sysselsätt­ningen. Under de närmaste åren bör i enlighet med vad som också anfördes i finansplanen i januari följande riktlinjer gälla för den ekonomiska politiken:

Prop. 1992/93:150

1.

Den ekonomiska politiken skall präglas av ansvar för kommande    Bilaga 1 generationer. Vi har som nation under lång tid levi över våra tillgångar. Nu måste vi länka om. Vi får inle fortsätta att vältra över kostnader på våra bam och bambam.

2.

Ett gott företagsklimat skall skapas. Detta sker genom strategiska skattesänkningar, satsningar på forskning, utbildning och infrastmktur och avregleringar för alt öka konkurrensen. I detla sammanhang är EES-avtelet och etl framtida svenskt medlemskap i EG av central betydelse.

3.

Arbetslösheten skall bekämpas. Detta kräver såväl långsiktigt som kortsiktigt verkande åtgärder På lång sikt kan sysselsättningen endast tryggas genom en politik som leder till hög och uthållig tillväxt, god konkurrenskraft och varaktigt låg inflation. På kon sikt måste arbetslösheten mötas med en aktiv arbetsmarknadspolitik med arbetslinjen som gmnd. Målel skall vara all förhindra långtids­arbetslöshet och höja arbetskraftens kompelens.

4.

Inflationstakten skall förbli låg. Detta är en nödvändig förutsättning för varaktigt lägre räntor och återskapad tillväxt. Det största missteget i de senaste tjugo årens ekonomiska politik är att prisstabiliseringen alltför länge sköts på framtiden. Om inflationen åter tillåts öka skulle Sverige än en gång tvingas gå igenom den smärtsamma omställningen lill lägre inflation. Finans- och penningpolitiken måste utformas så att detla förhindras. Den underliggande inflationstakten på ca 2 % bör bibehållas.

5.

Underskottet i de offentliga finanserna skall minska. Delta kräver steg vist ökande budgetförstärkningar och åtgärder för att främja den ekonomiska tillväxten. En långsiktig plan för de närmaste årens budgetförstärkningar måste läggas fast. Om vi underlåter alt sanera de offentliga finansema kvarstår en viktig osäkerhetsfaktor i ekonomin vilket gör att återhämtningen fördröjs. Därför måste arbetet med att sanera de offentliga finansema drivas vidare. Målet är att avlägsna det strakturella underskottet, dvs. den del av underskottet som inle försvinner när konjunkturen förbättras.

6.

Det offentliga utgiftstrycket skall sänkas som ett led i saneringen av de offentUga finanserna. Detta förutsätter fortsatta och målmedvetna utgiftsminskningar Omdaningen av socialförsäkringssystemen och åtgärder för att skapa konkurrens i den offenlliga tjänstesektom är viktiga delar av detta arbete. Syftet är att minska de offentliga utgiftema, effektivisera hushållningen med skattemedel och stärka motiven för arbete och sparande.

7.

Den ekonomiska poUtiken skall bidra till att alla människor ges likvärdiga möjligheler i livet. Hög sysselsättning och tillväxt är gmndläggande fömtsättningar för en rättvis fördelning. Likaledes är en generell välfärdspolitik, valfrihetsrevolutionen i välfärden, en aktiv arbetsmarknadspolitik och åtgärder för att öka jämställdheten mellan kvinnor och män viktiga byggstenar i arbetet för ett tryggt och rättvist samhälle.

8.  Den ekonomiska poUtiken skall präglas av hänsyn till miljön och    Prop. 1992/93:150

naturresursema. Balansen tnellan ekonomi och ekologi måste säkras.    Bilaga 1

Genom ekonomisk tillväxt ökar utrymmet för nödvändiga miljösats­ningar. En offensiv miljöpolitik är i sin tur en fömtsättning för att tillväxten skall bli uthållig. Utvecklingen av ekonomiska sfyrmedel är ett centralt inslag i en sådan politik.

9.

Den ekonomiska politiken skall tillvarata utvecklingsmöjlighetema i Sveriges alla regioner. Detta gäller inte minst landsbygden och de mindre ortema. Regionala obalanser var en bidragande orsak till överhettningen under 1980-talet. En kraftfiill regionalpolitik är ett viktigt medel för att tillvarato resurser i hela landet. Satsningar på infrastruktur och åtgärder för att förbättra villkoren for de mindre foretegen är i detto sammanhang av stor betydelse.

10.

Samhällets förankring i en god etik är av central betydelse för en välfungerande ekonomi. Till de växande obalansema i svensk eko­nomi under 1980-tolet bidrog bristen på respekt för de normer och värderingar som är grunden för vårt välstånd. Politikens utgängs­punkt skall vara den etik som betonar det personliga ansvaret. Därmed minskar behovet av häraraande detaljregleringar och fömt­sättningama för en effektiv ekonomisk struktur förbättras.

1,3 En politik för att bekämpa arbetslösheten och säkra en varaktigt låg inflation

Det främsto stebiliseringspolitiska problemet är den låga tillväxten och den höga arbetslöshet som denna leder till.

Regeringens politik for att skapa nya arbetstillfällen bygger på en kombination av en kraftfull tillväxtpolitik och sanering av de offentliga finansema. Finans- och penningpolitiken inriktas på att bibehålla en låg inflationstakt. Detto är en fömtsättning för en långsiktigt god ekonomisk utveckling med stebil växelkurs, varaktigt lägre räntor, hög tillväxt och tryggad sselsättning.

En målmedveten sanering av de offentliga finansema stärker den eko­nomiska politikens trovärdighet. Därmed förbättras möjlighetema att sätte in effektiva åtgärder mot arbetslösheten på kort sikt. Tilltro till politikens långsiktighet ger styrka åt kampen mot arbetslösheten på kort sikt.

Finanspolitiken är inriktad på att de offentliga underskotten skall elimi­neras. Detto sker genom stegvist ökande budgetförstärkningar och åtgär­der for att främja den ekonomiska tillväxten.

Sedan regeringsskiftet har beslut fettets som på sikt innebär budgetför­stärkningar, i huvudsak minskade offentliga utgifter, med sammanfeget drygt 80 miljarder kronor. Riksdagen har också slagit fest att utgiftema för den offentliga konsumtionen skall vara realt oförändrad tmder den närmaste femårsperioden.

Regeringen redovisar nu förslag om ytterligare förstärkningar ov de offentliga finansema, varav 61 miljarder kronor är besparingar, 15 miljarder kronor är inkomstökningar och 5 miljarder kronor är för­stärkningar av ATP-systemet. För åren 1994-1998 föreslås ett program

för forstärkningar om sammantaget 81 miljarder kronor när hänsyn också    Prop. 1992/93:150

tas till begränsningen ov den offentliga konsumtionea.

Bilaga 1

Även kommunema och landstingen måste delto i ansträngningama for att sanera de offentliga finansema. Detto iimebär att det inte finns något utiymme for uppräkning av stotsbidragen till kommimsektom tmder de närmaste åren.

Riksdagen har, med ett fltal undantag, godkänt de förslag till budgetförstärkningar som regeringen lagt fram. Det är dock av coitral betydelse för politikens trovärdighet att de beslut som fettas har lång varaktighet.

Penning- och valutapolitiken är inriktad på prisstebilitet. Sedan Riksbanken tvingades lämna den festo växelkursen har penningmarknads-räntorna successivt sänkts. Grunden fÖr denna politik år att tilltron till prisstobiliteten inte fär mbbas. Att den låga inflationen blir bestående är en fömtsättning för en varaktigt lägre ränto. Dette ökar möjlighetema att höja aktivitetsnivån i ekonomin och därmed minska arbetslösheten. Finanspolitikens inriktning stöder målet om prisstobilitet.

Tillväxtpolitiken syftar till att långsiktigt förbättra den svenska ekonomins effektivitet och tillväxtkraft. Ett stort antal områden berörs av dessa ansträngningar.

Arbetet med att återskapa balansen i den svenska ekonomin tar tid. Under den närmaste tiden kommer arbetslösheten att vara mycket hög. Utan omfettande åtgärder mot den öppna arbetslösheten finns det risk att denna permanentas på en hög nivå. Stora ungdomsgmpper riskerar att slås ut från arbetsmarknaden. Därför bedriver regeringen en dktiv arbetsmarknadspolitik innefettande kraftfulla och samordnade insatser på ett flertal områden. Särskilt prioriterade är insatser för ungdomar och åtgärder mot långtidsarbetslöshet.

Den aktiva arbetsmarknadspolitiken bidrar till en brett inriktad upprustning av den svenska infrastrukturen. Insatsema omfettar investe­ringar i vägar, järnvägar, festighetsbestånd och människors kunskaper. Därmed stärks tillväxtkraften i ekonomin.

Genom tidigareläggning av tillväxtbefrämjande investeringar i vägar och jämvägar skapas arbetstillfällen i byggsektom. Regeringen har lagt förslag om investeringar på totalt 98 miljarder kionor över en tioårsperiod, varav 36 miljarder kionor för de tre närmaste budgetåren.

Ett program för att stimulera ROT-verksamhet under 1993 och 1994 genomfors. Insatsema väntas skapa ca 30 000 arbetstillfällen. Program­met innehåller dels en tillfällig skattereduktion för vissa underhållsåtgär­der, dels tillfälliga subventioner för att stimulera underhåll och reparatio­ner av bl.a. vissa kommunala byggnader.

För att möto det fortsatt försvagade läget på arbetsmarknaden föresläs ytterligare åtgärder för att motverka arbetslösheten. Förslagen iimebär att ytterligare minst 130 000 - 140 000 personer kommer att beredas arbete, utbildning eller praktik. Bland annat föreslås en massiv satsning på utbildningsområdet. Ett stort antal extra platser tillförs gymnasie­skolan, komvux, folkhögskolan och högskolan.

1.4 En politik för att återupprätta Sverige som tillväxt-och   Prop. 1992/93:150

företagamation

Bilaga 1

Den ekonomiska tillväxten är gmnden för välståndet. Genom tillväxten skapas nya resurser som ger utrymme för ökad privat konsumtion och säkrar en stabil bas för välfärdspolitiken. Tillväxt är också nödvändig för att trygga sysselsättningen.

Den ekonomiska politiken är inriktad på att återskapa tillväxtkraften i den svenska ekonomin. Detta sker genom fortsatta åtgärder för alt förbättra ekonomins funktionssätt så att en expansion av näringslivet främjas. De institutionella fömtsättningama för tillväxt måsle stärkas. De regler, normer och vanor som omgärdar ekonomiska transaktioner måste vara sådana att transaktionskostnaderna hålls låga. Därigenom möjliggörs etl omfattande välståndsskapande utbyte av varor och tjänster. Sverige behöver genomsyras av hederlighet och respekt för de värderingar som visat vägen under vår långa epok av ekonomisk tillväxt.

EuropapoUtiken har stor betydelse för möjlighetema att skapa ett gott klimat för företagande och investeringar i Sverige. Genom EES-avlalet blir Sverige del av EG:s inre marknad, vilket bl.a. innebär ökade export­möjligheter. EES-avialet är emellertid inte tillräckligt. Endast genom ett fullt medlemskap i EG får Sverige medinflytande över EG:s regelverk. Den 1 febmari i år inledde Sverige förhandlingar om EG-medlemskap. Det färdiga förhandlingsresultatet kommer att underställas svenska folket i en folkomröstning.

Sedan regeringsskiftet har en rad strategiska skattesänkningar genomförts. Sammantaget har beslut fattats om skattesänkningar på produktion och kapitalbildning med ca 40 miljarder kronor. De viktigaste inslagen är sänkta arbetsgivaravgifter, sänkt energiskatt för industrin, successivt slopad förmögenhetsskatt och slopad omsättningsskall på aktier.

De små- och medelstora företagen står i centmm för regeringens näringspolitik. En rad viktiga förbättringar har redan genomförts. Politiken drivs nu vidare. Under 1993 korruner förslag att läggas om att enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag ges med aktiebolagen likvärdiga skattemässiga möjligheter att investera och expandera. De nya regleraa är avsedda att träda i kraft från 1994. I avvaktan på detta har vissa lindringar i beskattningen genomförts redan för 1993.

Förmågan all tillvarata och utveckla de enskilda människomas kunskap och kompetens är avgörande för Sveriges konkurrenskraft. Sedan regeringsskiftet pågår en snabb utbyggnad av den högre utbildningen. Antalet studerande vid universitet och högskolor ökar med ca 50 000 från 1991 till 1995. Samtidigt förändras tilldelningen av resurser lill universi­tet och högskolor för att stimulera nytänkande, kvalitetskonkurrens och effektivitet.

Regeringens forskningspoUtik syftar till att ge varje forskningsområde bästa tänkbara utvecklingsmöjligheter. Bland armat prioriteras ell förstärkt samspel mellan forskningen och näringslivet. Genom avvecklingen av

löntegarfonderaa möjliggörs en kraftig  förstärkning  av den svenska    Prop. 1992/93:150

forskningen.

Bilaga 1

Snabba och säkra transporter blir ett allt viktigare konkurrensmedel. I propositionen om investeringar i trafikens infrastruktur har regeringen föreslagit en långsiktig investeringsplan för goda kommunikationer i hela landet. Satsningama omfattar bland annal en höjd standard på vägnätet, nya linjer för snabbtåg, förbättringar för godstransporter och särskilda insatser för uppmstning av länsvägar och länsjämvägar. En viktig del i den långsiktiga tillväxtpolitiken är skapandet av en fungerande konkurrens på de svenska vam- och tjänstemarknadema. Av stor betydelse i delte sammanhang är den av regeringen framlagda konkurrenslagen samt undertecknandet av EES-avtalet. Regeringen har också lagt förslag om avreglering bl.a. på kommunikationsområdet, finansmarknaden, elmarknaden, bostedsmarknaden, skogsbmkssektora, kommunsektom och utbildningssektora. Allt för att tillskapa fungerande marknader.

1.5  En politik för att trygga och fömya välfärden

Den svenska välfärdspolitiken kräver en stark ekonomisk bas. För all trygga välfärden måste obalanseraa i ekonomin undanröjas.

Det stora underskottet i de offentliga finanseraa gör det nödvändigt att begränsa kostnaderna för välfärdssystemen. Regeringen har inlett en genomgripande översyn och omprövning av inkomstöverföringarna till hushållen i syfle att stärka motiven för arbete och sparande och minska de offenlliga utgiftema. Detta arbete måste drivas vidare. Särskilt angelägen är en förändring av pensionssystemet i enlighet med de rikt­linjer som tidigare aviserats och som preciseras i avsnitt 4.3.

Genom den valfrihetsrevolution i välfärdspolitiken som regeringen inlett införs konkurrens i den offenlliga tjänstesektora samtidigt som den enskildes valfrihet och inflytande ökar. Dessa förändringar skapar nya möjligheter lill effektiviseringar och kvalitetsförbättringar.

1 lider med krympande resurser ställs förmågan att prioritera på hårda prov. Svaga och utsatta grapper måste vämas. Inkomstöverföringar som har störst betydelse för inkomstsvaga grapper har därför undantagits från besparingar, t.ex. bostedsbidragen. Dessutom genomförs ett antal riktede åtgärder för att stödja utsatta grapper.

I syfte att förbättra situationen för de sämst ställda pensionärema har nivån på del kommunala bostadstillägget utjämnats så att bidragen blivit mer enhetliga i olika kommuner. Samtidigt har pensionstillskottet höjts.

En ny rättighetslag för personer med svåra funktionshinder införs från 1994. Lagen gäller bl.a. rätt till en personlig assistent. För att sjukvården skall kunna tillförsäkra det ökande antalet gamla och svårt sjuka en god och adekvat vård arbetar utredningen HSU 2000 med förslag som kommer att presenteras under 1994.

1.6 En politik för att säkra en uthållig tillväxt

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 Åtgärder för att säkra en uthållig tillväxt är en viktig del av den

ekonomiska politiken. Sambandet mellan ekonomi och ekologi behöver

därför bli tydligt. På samma sätt som Sveriges skuld på del ekonomiska

områdei behöver minska, måste också en miljöskuld begränsas. Med

miljöskuld menas kostnaden för all återställa redan uppkomna skador pä

miljön. Därigenom garanteras även framlida generationer rätten till en

god miljö.

All produktion av varor och tjänster, inklusive underhållet av dessa, kommer ytterst från ekosystemen. Hårda miljökrav måste ställas och långtgående åtgärder vidtas för alt ställa om produktion och konsumtion i en riktning som innebär att naturens bärkraft inte överskrids. Miljökrav kan spela en viktig, positiv roll i stmkturomvandlingen. Åtgärder för att minska miljöskulden medför därmed ökade möjligheler att exploatera nya och för framliden strategiskt viktiga tillväxtmarknader. Dessa möjligheter torde i del korta perspektivet ha störst betydelse för små och medelstora förelag. Inle sällan är denna produktion relativt sett arbelskraftsintensiv, vilket i nuvarande konjunkturläge framstår som särskilt positivt.

Regeringen har givit i uppdrag åt konjunkturinstitutet alt utveckla metoder för all komplettera de traditionella nationalräkenskapema med miljö- och nalurresursräkenskaper, s.k. gröna nationalräkenskaper.

Miljöproblemen blir alltmer internationella. Utsläpp i luft, hav och vattendrag känner inga nationsgränser. Regeringen lägger därför stor vikt vid det internationella miljösamarbetet.

Del mest allvarliga globala miljöproblemet är utsläppens påverkan på klimatet. 1 propositionen om åtgärder mot klimatpåverkan föreslås bl.a. att riksdagen godkäimer FN:s konvention i klimatfrågor och alt kol­dioxidskatten vidgas till alt gälla nytillkommande elproduktion.

I propositionen om riktlinjer för en kretsloppsanpassad samhällsutveck­ling föreslås åtgärder för att främja ett effektivt utnyttjande av naturresur­seraa genom återvinning och återanvändning.

1.7 Ekonomikommissionens betänkande

Regeringen uppdrog i höstas åt ett antal frislående forskare att analysera den svenska ekonomins problem och möjligheler i ett långsiktigt perspektiv. Utredningen, som antog namnet Ekonomikommissionen, lämnade i mitten av mars sitt belänkande. Del är nu föremål för remissbehandling.

Kommissionens analys är elt värdefullt bidrag till förståelsen av dagens ekonomiska problem och vad som behöver göras för att lösa dem. Dagens situation sägs vara präglad av en komplicerad blandning av akute och kroniska problem. Lösningen innehåller därför både kortsiktiga och långsikliga åtgärder. Delte överensstämmer i hög grad med den analys regeringen gjon och gör. Del överensstämmer också med inriktningen av den ekonomiska politiken sedan regeringsskiftet.

Etl bärande inslag i rapporten är betoningen av sambandet mellan Prop. 1992/93:150 långsiktiga och kortsiktiga inslag i den ekonomiska politiken. Kommissio- Bilaga 1 nen understryker vikten av att långsiktigt verkande åtgärder för att undanröja de värsta av dagens obalanser beslutas nu, helst i bred parlamentarisk enighet. Önskemålet om en bred majoritet i riksdagen sammanhänger med det faktum att åtgärder behöver genomföras under flera år med mellanliggande val.

Kommissionens förslag stödjer i gmndläggande avseenden den inriktning av den ekonomiska politiken som regeringen beslutat. På elt flertal områden har konkreta steg redan tagits i den riktning som kommissionen föreslår. Det gäller t.ex. främjande av konkurrens, förändring av den offentliga sektom, reformeringen av socialförsäkrings­systemen samt förstärkningen av den högre utbildningen. På andra områden har regeringen tillsatt utredningar, t.ex. inom arbetsrättens område.

Analysen och förslagen i kommissionens rapport utgår från en bred helhetssyn på den ekonomiska politiken och del politiska beslutsfattandet. En av de stora förtjänsterna med rapporten är just den betoning som görs på sambandet mellan ekonomisk politik och den politiska beslutspro­cessen i regering och riksdag.

Vad gäller beslutsprocessen i regeringskansliet pågår sedan elt år en omläggning av budgetprocessen till mer av rambudgellänkande. I fråga om konstitutionella regler har regeringen tagit initiativ lill en diskussion mellan riksdagens partier om reformer med den inriktning kommissionen föreslår, t.ex. längre valperioder.

1 föreliggande proposition återfinns ställningstaganden till ett antal av kommissionens förslag. Ställning las också till den allmänna inriktningen och därmed lill sambandet mellan långsiktig och kortsiktig politik.

2  Den ekonomiska utvecklingen 

2.1   De internationella förutsättningarna

De interaationella ekonomiska utsiktema har försämrats sedan prognosen i finansplanen i januari.

Den interaationella lågkonjunkturen har visat sig vara mycket mer utdragen än de flesta bedömare räknade med. Del är främst osäkerhet om hur lång tid del kommer att ta för hushåll och företag att minska de skulder som byggdes upp under 1980-talel som gör det svårt att bedöma när konjunktumppgången kommer.

Tillväxten i Europa det närmaste året blir troligen betydligt svagare än det faims skäl att tro för bara några månader sedan. Också länder där till­växten länge hållits uppe relativt väl såsom Frankrike, Italien och Spanien drabbas nu av en markant nedgång i den ekonomiska aktivi­teten.

Del är främst för Tysklands del som bedömningen nu är mer pessi­mistisk. Dämpningen av den inhemska efierfrågan har visat sig vara

10

kraftigare än väntat. En ökad trovärdighet i budgetkonsolideringen i såväl    Prop. 1992/93:150

Tyskland som flera andra europeiska länder skulle möjliggöra lägre    Bilaga 1

räntor. Den långa räntan i Tyskland har sjunkit betydligt det senaste

halvåret. Utrymmet för den tyska centralbanken alt gradvis sänka den

korta räntan utan att ge avkall på målet att på sikt få ned inflationen till

2 % har ökat. Prognosen för tillväxten i Tyskland i år har de senaste

månaderna reviderats ned från 1/2 % lill -1 3/4 %.

Utvecklingen i Öst- och Centraleuropa uppvisar både positiva och negativa inslag. Det är främst de länder som genomfört ekonomiska reformer som visar tecken till återhämtning.

De flesta indikatorer i Förenta staterna pekar nu i positiv riktning. BNP-tillväxten under senare delen av 1992 var mycket hög, konsumen­ternas förtroende har stärkts, försäljningen i detaljhandeln och nybyggna­tionen av bostäder ökar. Det mesta talar för en fortsatt god återhämtning.

Den nya amerikanska regeringens planer på att reducera det federala budgetunderskottet minskar på lång sikt trycket på penningpolitiken och bidrar till all hålla nere de långa räntoma. En stramare finanspolitik bidrar också till att reducera underskottet i bytesbalansen.

I Japan har fallande aktie- och fastighetspriser medfört problem för den finansiella sektorn. Den inhemska efterfrågan har minskat krafiigt och arbetslösheten ökat något. Räntan har stegvis sänkts och diskontot ligger nu på låga 2,5 %.

Den svaga utvecklingen i den japanska ekonomin har lett till att regeringen presenterat nya finanspolitiska åtgärder för att stödja den inhemska efterfrågan. Dessa åtgärder består av vissa skattelättnader, stöd till investeringar i den privata sektorn, särskilda åtgärder för små och medelstora företag saml vissa offentliga investeringar. Åtgärdspaketel är det största som någonsin lagts fram i Japan. Japans statsfinansieUa ställning är mycket god och landet har ell mycket stort överskott i bytesbalansen.

Det föreligger ett starkt behov av internationellt ekonomiskt-politiskt samarbete. Etl snabbt och framgångsrikt avgörande i GATT-förhand­lingaraa, den s.k. Umguaymndan, skulle undanröja en viktig källa till osäkerhet. Ett misslyckande riskerar att leda till handelskonflikler, förlorade arbetstillfällen och stora välfärdsförluster.

Strävanden lill ökal ekonomisk-politiskt samarbete har visat sig i EG:s tillväxtinitiativ i Edinburgh i december 1992 samt i EG:s och EFTA:s gemensamma initiativ i Luxemburg i april 1993. Samtidigt som utrymmet för nya finanspolitiska åtgärder överlag är mycket begränsat, skall existerande manövemtrymme utnyttjas så långt möjligt. Åtgärdema inom EG irmefattar upprättandet av nya låne- och garantifaciliteter inriktade främst på projekt inom infrastrakturområdet samt på att stödja små- och medelstora företag. Detta bedöms kunna leda till ökade investeringar motsvarande ca 1/2 % av EG-ländernas samlade BNP över ett antal år. De nationella åtgärderna handlar om att främja investeringar och säkerställa genomförandet av den inre marknaden. Inom EFTA-kretsen avser åtgärderna bl.a. infrastmkturinvesteringar.

11

\

Diagram 2.1   Bruttonationalproduktens utveckling i OECD-Europa, årlig procentuell förändring

Procent 5'

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

3 2 

1

\

m

>M:

S- 

1987  1988 1989 1990  1991  1992 1993 1994

Källa: OECD och Finansdepartementet.

Sammantaget bedöms BNP-tillväxten i OECD som helhet uppgå till endasl 1 1/4 % 1993 och till 2 3/4 % 1994. Bakom dessa genomsnitts­siffror döljer sig dock stora skillnader: en återhämtning i Förenta stateraa och en svag utveckling i såväl Japan som Europa. Den japanska ekonomin väntas trots åtgärdema växa med endast 1/2 % i år och 3 % 1994. I Europa väntas totalproduktionen stagnera i år åtföljt av en tillväxt på 1 3/4 % 1994, diagram 2.1. Förenta stateraas tillväxt väntas uppgå till 3 resp. 3 1/2 % de båda åren.

2.2  Utsikterna för den svenska ekonomin 1993-1994

BNP väntas i år sjunka med 1,7 %. Nästa år väntas en tillväxt på 1,2 %. Detta är något svagare än bedömningen i januari. De viktigaste orsakeraa till della är den hastiga försämringen i Europa, främst Tyskland, den slörre försvagningen av växelkursen, utfallet i slutet av 1992 samt den pågående skuldanpassningen.

Dämpningen av den interaationella konjunkturen, främst i Tyskland, medför alt marknaderna för svensk export växer långsamt under i första hand 1993 men också under 1994. Marknadstillväxten väntas stanna på ca 2 1/2 % i år och ca 5 % nästa år. Det är väsentligt lägre än bedöm­ningen i finansplanen ijanuari 1993. De svenska företagens konkurrens­kraft förbättras men det är svårare all vinna marknadsandelar i en låg- än i en högkonjunktur. Företagen väntas därför till att börja med utnyttja det

12

uppkomna utrymmet till att både höja sina vinstmarginaler och öka sina marknadsandelar. Exportvolymen bedöms dock öka betydligt, ca 5 % 1993 och 9 % 1994.

Tabell 2.1   Försörjningsbalans

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

Miljarder kr. 1992

Procentuell volymförändring

1991

1992

1993

1994

BNP

1 436,5

-1,7

-1,7

-1,7

1,2

Import

375,9

-5,1

1,1

-1,6

3,5

Tillgång

1 812,4

-2,6

-0,9

-1,7

1,9

Privat konsumtion

772,3

0,8

-1,9

-3,5

-0,2

Offentlig konsumtion

401,0

1,6

0,3

-1,0

-1,4

Stat

116,9

1,5

1,1

-0,5

-1,0

Kommuner

284,1

1,6

0,1

-1,2

-1,5

Bruttoinvesteringar

243,8

-9,0

-11,0

-8,9

-5,7

Lagerinvesteringar'

-5,3

-1,5

1,2

-0,2

0,4

Export

400,6

-2,5

2,0

4,7

9,0

Användning

1812,4

-2,6

-0,9

-1,7

1,9

Inhemsk användning

1411,8

-2,7

-2,0

-4,1

-1,1

' Förändring i procent av föregående års BNP.

Källor:  Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Försvagningen av den svenska kronan har fortsalt. 1 finansplanen antogs att deprecieringen skulle stanna vid 1213 %. Den har blivit kraftigare, i dagsläget 19 %. Detta dämpar den inhemska efterfrågan. Den faktiska ekonomiska utvecklingen under senare delen av 1992 visar sig också ha varit sänu-e än som tidigare antogs. Utgångsläget för 1993 är därmed sämre än vad som angavs i finansplanen. Det skulle krävas en betydande återhämtning under 1993 och 1994 för all kompensera för delta.

Som i flera andra länder betalar hushåll och företag av sina skulder efter den kraftiga låneexpansionen under 1980-talet. Därigenom dämpas på kort sikt konsumtion och investeringar. Derma efterfrågedämpande effekt har blivit oväntat stor. De interaationella erfarenheteraa visar att processen kan bli lång. Den är dock nödvändig och skapar fömtsättningar för en god utveckling. Den inhemska efterfrågan väntas falla med ca 4 % 1993.

Prisfallet på bl.a. fastigheter skärper behovet av all minska skulderaa. Så länge aktörema tror på fortsatt fallande priser avvaktar eventuella köpare.

De långsiktiga inflationsriskerna tar sig uttryck i höga långa räntor. De ekonomiska riskema och osäkerheten kring bankernas kapitalbaser kan medföra en mer restriktiv kredilprövning. Av dessa skäl kan aktiviteten i ekonomin hämmas. Om denna osäkerhet beslår i uppgångs­fasen när efterfrågan på krediter börjar stiga får detta negativa effekter på tillväxten. Marginalen mellan in- och utlåningsräntor är stor, vilket leder till höga kostnader för både företag och hushåll.

Den låga aktiviteten i ekonomin leder till svag efterfrågan på arbets­kraft och stigande arbetslöshet, ca 7 % (mätt med AKU:s nya defini-

13

tioner, enligt lidigare mätmetod motsvarar detta ca 6,5 %) för 1993.    Prop. 1992/93:150

Trots stigande vinster i den konkurrensutsatta sektorn väntas därför    Bilaga 1

lönema öka i långsam takt. Den statistiskt uppmätta genomsnittslönen

ökar på grand av att personer med lägre lön än genomsnittet oftast blir

permitterade först när arbetsstyrkan skall minskas. Företag som läggs ner

har   vanligen   relativt   lågt   löneläge.   Avgångsvederlag   höjer   också

lönenivån. Även om ingen enda person får ökad lön medför ändå dessa

faktorer att den genomsnittliga lönenivån i ekonomin stiger. Timlöneraa

beräknas därför stiga med 3 % från 1992 till 1993.

Konsumentpriserna dras upp av de höjda imporipriser som följer av den lägre kronkursen och av ökade indirekta skatter. Vid ett värde på den svenska kronan som motsvarar genomsnittsläget för mars konraier KPI sannolikt att stiga med ca 5 1/2 % under loppet av 1993. Delta är någol högre än prognosen i finansplanen. Den nuvarande kronkursen innebär en överdriven depreciering och kronan kan därför väntas stiga i värde. Den underliggande inflationstakten är fortfarande låg, 1 1/2-2 %.

Tabell 2.2   Nyckeltal

Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

Disponibel inkomst

4,9

3,1

-4,2

-0,2

KPI årsgenomsnitt

9,4

2,4

5,5

3,5

Sparkvot (nivå i %)

3,4

8,1

7,4

7,5

Industriproduktion

-4,7

-3,0

0,0

9,0

Relativ enhetsarbetskostnad

1,4

-0,7

-22,7

-0,7

Arbetslöshet (nivå i %)

2,9

5,3

6,9

7,0

Handelsbalans (mdkr kr)

30,1

34,5

62,6

87,7

Bytesbalans (mdkr kr)

-20,7

-29,7

-3,3

34,4

Bytesbalans (% av BNP)

-1,4

-2,1

-0,2

2,3

Anm. KPI = konsumentprisindex.

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Hushållens disponibla inkomster faller i år. Låga löneökningar, tillfälligt höga prisstegringar och lägre transfereringar bidrar till detta. För ett minskat hushållssparande talar att hushållen i möjligaste mån vill upprätthålla sin konsumtionsstandard. I motsatt riktning pekar den fort­farande pågående skuldanpassningen. Ökad arbetslöshet skapar osäkerhet och kan därmed öka sparandet. En rimlig men osäker bedömning är att den privata konsumtionen faller med ca 3 1/2 %. Hög realränta, ändrade skatte- och transfereringsregler har ökat den långsikliga sparbenägenhet-en.

Även den offentliga konsumtionen kommer sarmolikt att minska. Inom både den statliga och kommunala sektorn sker effektiviseringar och besparingar.

Brattoinvesteringama fortsätter att falla, ca 9 %, främst beroende på utvecklingen för ny- och ombyggnad av bostäder. En volymnedgång på över 25 % är trolig. Den hemmamarknadsinriktade delen av näringslivet fortsätter alt dra ned sina investeringar. Däremot väntas den konkurrens-

14

utsatta sektorns investeringar börja stiga. Dessutom ger infrastmktur-    Prop. 1992/93:150 investeringarnas ökning på ca 50 % ett starkt positivt bidrag till den    Bilaga 1 lotala investeringsaktiviteten.

Sammantaget väntas BNP falla med 1,7 % 1993.

En starkare draghjälp från omvärlden i form av högre exportmarknads­tillväxt och lägre räntor väntas leda lill en återhämtning av den svenska ekonomin under 1994. Det är främst den utlandskonkurrerande sektom som ökar sin produktion. Hushållens realinkomster beräknas sjunka betydligt långsammare än i år, bl.a. beroende på att deprecieringens och de indirekta skattemas genomslag på priseraa försvinner. Därmed begränsas nedgången i privat konsumtion till ca 1/4 %. Den kommunala konsumtionen fortsätter all falla. Näringslivets investeringar utvecklas gynnsammare än i år, på gmnd av förbättrat vinstläge och ökande efterfrågan.

Sammantaget kan BNP nästa år komma att stiga med drygt 1 %. Till följd av de arbetsmarknadspolitiska insatserna hejdas arbetslösheten och beräknas ligga kvar på ca 7 % (mätt med AKU:s nya definitioner, vilket motsvarar ca 6,5 % med gamla mätmetoder). Den begränsade efterfrågan på arbetskraft medför att lönerna ökar långsamt. Inflationstrycket i ekonomin förblir svagt. Faktiskt uppmätt KPI beräknas stiga med 3 1/4 % under loppet av året, medan den underliggande inflationstakten stannar på ca 2 %.

Tabell 2.3   Sparande

Procent av BNP i löpande priser

1991

1992

1993

1994

16,5

14,5

14,1

15,2

17,9

19,3 -1,3

16,6

17,0 -0,4

14,3

14,8 -0,5

12,9

13,2 -0,2

-1,4

-1,2 2,0

-2,2

-2,1

-7,8 5,5 0,2

-0,2

-13,4 5,6 7,6

2,3

-11,1

5,5

7,9

Bruttosparande

Realt sparande

Fasta investeringar Lagerinvesteringar

Finansiellt sparande

Offentlig sektor

Hushåll

Företag

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Kombinationen av en expanderande utiandsberoende sektor och dämpad inhemsk efterfrågan gör att handelsbalansen gradvis kommer att för­stärkas ytterligare. Detta för med sig att bytesbalansen sannolikt blir svagt negativ i år för att nästa år uppvisa ett betydande överskott, motsvarande drygt 2 % av BNP, tabell 2.3.

Det finns både mörka och ljusa inslag i den ekonomiska utvecklingen. Till Ijuspunkteraa hör den låga underliggande inflationen, sjunkande räntor, den förbättrade konkurrenskraften och som följd därav ökande export. Det främsta hotet mot återhämtningen i ekonomin kommer från de finansiella obalanseraa och den svagare internationella konjunkturen.

2 Riksdagen 1992/93 I saml. Nr 150 Bil. 1

15

3  Stabiliseringspolitiken

pp- 

1992/93: 150

Bilaga 1 

3.1   Finanspolitiken och den stabiliseringspolitiska avvägningen

Den svenska ekonomin befinner sig i en djup kris med hög arbetslöshet, finansiella obalanser och ett stort underskott i de offentliga finanseraa.

Den ökade internationaliseringen sätter gränser för stabiliserings-politiken. Samtidigt innebär den rörliga växelkursen nya fömtsättningar. Under den fasta växelkursen kunde penningpolitiken inle användas för att påverka den inhemska efterfrågan och finanspolitiken bar då huvud­ansvaret för att skapa fömtsättningar för en stabil efterfrågenivå. Vid rörlig växelkurs får finanspolitiken betydligt svagare effekter på efterfrågan. Däremot ökar penningpolitikens möjligheter att påverka den ekonomiska utvecklingen. Den allvarligaste konsekvensen av den ekonomiska krisen är den höga arbetslösheten. En hög arbetslöshet under lång lid ökar risken för beslående långtidsarbetslöshet och en omfattande utslagning från arbetsmarknaden. En sådan utveckling måste förhindras. Att försöka öka sysselsättningen genom en generell stimulanspolitik är emellertid ingen framkomlig väg.

I dag skulle en finanspolitisk expansion, genom ofinansierade utgiftsök­ningar eller ofinansierade skattesänkningar, späda på budgetunderskottet och därmed ge näring åt de långsiktiga inflationsförväntningama. Förtroendet för den ekonomiska politiken skulle allvarligt skadas. Risken för en ylterligare försvagning av kronan skulle då vara betydande.

Nackdelama av en allmän finanspolitisk expansion i form av ett bestående högre budgetunderskott och, på gmnd av den därav följande högre räntan, lägre förtroende, lägre investeringar överväger därför klart de fördelar som skulle kunna uppnås genom en på kort sikt något högre aktivitetsnivå.

En sådan utveckling skulle motverka den eflerfrågeslimulans som expansionen syftade till. Effekten riskerar att bli den motsatta: ytterligare ökningar av arbetslösheten.

En penningpolitisk expansion genom snabba och kraftiga sänkningar av den korta räntan som inte gmndas på en långsiktig och trovärdig budgetsaneringspolilik är inte heller någon framkomlig väg. En sådan omläggning av politiken skulle riskera tilltron till fastheten i låginflations­politiken och därmed kunna leda till stigande långa räntor med negativa effekter på investeringsvilja och inhemsk efterfrågan. Även i detta fall uppkommer långsiktiga skadeverkningar bl.a. genom högre inflation som dominerar de fördelar som kan uppnås genom en sannolikt mycket begränsad ökning av aktiviteten.

Genom åtgärder för att stärka den ekonomiska politikens långsiktiga trovärdighet kan emellertid en ökad stabiliseringspolitisk handlingsfrihet uppnås.

Balansproblem kan bara lösas genom åtgärder som är förenliga med en långsiktigt god ekonomisk utveckling med hög sysselsättning och låg inflation.   Tilltron   till   långsiktigheten   i   låginflationspolitiken   och

16

saneringen av de offentliga finansema får inle mbbas. En effektiv stabili-    Prop. 1992/93:150

seringspolitik måste uppfylla dessa restriktioner.

Bilaga 1

Genom beslut i dag om successivt ökande budgetförstärkningar under de närmaste åren stärks tilltron till möjlighetema att skapa balans i de offentliga finansema. En sådan trovärdig plan ökar den kortsiktiga hand­lingsfriheten.

Beslut om en plan för långsiktig och trovärdig sanering av de offentliga finanserna skapar utrymme för lägre räntor. Detta skulle bidra till ytter­ligare budgetförstärkningar, bl.a. genom lägre offentliga ränteutgifter och minskade kostnader för bankstöd. Varaktigt lägre räntor medför också en allmän förstärkning av efterfrågeläget i ekonomin, vilket motverkar den efterfrågedämpande effekt som kan uppkomma genom en stramare finanspolitik. Det är sålunda genom att skapa fömtsättningar för lägre räntor som ekonomin bör stimuleras.

En lägre ränta åstadkommen genom ökad trovärdighet för budget­politiken är den enskilda faktor som har störst betydelse för att höja aktivitetsnivån i ekonomin och därmed minska arbetslösheten. Det faktum att räntorna inte har sjunkit lika mycket som inflationstakten kan till stor del förklaras av att Sverige under lång tid varit ett höginflationsland. En fömtsättning för lägre räntor är därför en varaktigt låg inflationstakt.

Den underliggande inflationstakten är nu mycket låg, ca 2 %. Denna låga inflationstakt har uppnåtts efter en period med sjunkande aktivitet och betydande kapitalförluster. Detta utgör en smärtsam men oundviklig anpassning efter överhettningen i slutet av 1980-talet.

En central uppgift för den ekonomiska politiken är alt bibehålla en låg underliggande inflationstakt och låga löneökningar. Om inflationen tillåts öka skulle Sverige än en gång tvingas genomgå den smärtsamma omställningsprocessen lill lägre inflation.

Riskerna för att Sverige driver in en ny inflations- och lönespiral skall inte underskallas. Den svenska ekonomin har etl antal särdrag som med­för att inflationen lätt kan återkomma. Sedan länge har lönebildnings­processen medfört att kostnadema ökat mer än produktiviteten.

Behovet av att förhindra att nya inflationsförväntningar uppstår är avgörande för stebiliseringspolitiken. En stimulanspolitik som leder till en fallande krona skulle genom ökade imponpriser ge upphov till nya inflationsimpulser. Finans- och peimingpolitiken måste därför utformas så alt en varaktigt låg inflation säkras.

3.2  Penning- och valutapolitiken

I november 1992 tvingades Riksbanken efter omfattande valutautflöden att överge den fasta växelkursen. Kraven på den ekonomiska politiken är emellertid oförändrade. Målet om en låg och stabil inflation ligger fast. Fullmäktige i Riksbanken har enhälligt slagit fast att prisstabilitet alltjämt är det övergripande målet för penningpolitiken. För 1995 och följande år anges målet till en ökning av konsumentprisindex på 2 %, med en tolerans om + 1 procentenhet.

17

En rörlig växelkurs är förknippad med vissa nackdelar. Osäkerhet om    Prop. 1992/93:150 växelkursens utveckling skapar instabila villkor för utrikeshandel och    Bilaga 1 investeringar. För en liten och handelsberoende nation som Sverige är en fasl växelkurs i längden att föredra. En sådan politik gör det också lättare att skapa tilltro till låginflationspolitiken.

Sverige bör därför på sikt återgå lill en fast växelkurs. Detta fömtsätter emellertid att den fasta växelkursen kan göras trovärdig.

Kronans kurs har försvagats väsentligt sedan november 1992. En orsak till det kraftiga kursfallet är att den ökade osäkerhet som följer av den flytande växelkursen medfört att många förelag amorterat av sina lån i utländsk valuta.

En kraftig depreciering av kronan skapar en obalanserad ekonomisk utveckling där den inhemska efierfrågan stramas ål samtidigt som snabbt stigande vinster inom exportsektorerna riskerar att driva upp lönerna. En svagare krona riskerar också att ge näring ål inflalionsförväntningaraa. Det är därför viktigt att föratsättningar skapas för en stabilisering av kronans värde på en rimlig nivå.

Det är angelägel att en lägre räntenivå kan uppnås. En lägre ränta skulle förbättra det inhemska efterfrågeläget och minska problemen i fastighetssektorn och banksystemet. Den ekonomiska politiken måste utformas så att tilltron till den svenska ekonomins långsiktiga uiveck-lingkraft stärks. Bara då kan utrymme skapas för en uthålligt lägre räntenivå. En hållbar strategi för att minska de offentliga underskotten är här av central betydelse.

Utvecklingen på penning- och valutamarknaderna under de senasie

månaderna har visat att osäkerhet om de politiska fömtsättningama för

att bedriva en fast ekonomisk politik skapar omedelbar oro på penning-

och valutamarknaderna. De effekter på ränta och växelkurs som följer

av en sådan oro orsakar stora kostnader för nationen.

Penningpolitiken har i enlighet med prisstabiliseringsmålel inriktats på en försiktig hantering av marginalräntan. Sedan den 19 november 1992 har marginalräntan sänkts från 12,5 till 9,75 %. Jämfört med sommaren 1992, då etl relativt lugn rådde på penning- och valutamarknadema, har de korta räntoma fallit med ca 2,5 procentenheter. Skillnaden gentemot den korta tyska räntan är för närvarande ca 2 procentenheter. Den långa räntenivån, som Riksbanken inte direkt kan styra, är i stort sett oförändrad. Här är skillnaden gentemot den tyska räntan större, ca 3 procentenheter.

Den hittills förda penningpolitiken med en försiktig hantering av marginalräntan, bedriven på ett sätt som inte rabbar tilltron till fastheten i låginflationspolitiken, är en långsiktig styrkefaklor i den ekonomiska politiken.

En omläggning av permingpolitiken mot snabba och kraftiga ränte­sänkningar Ulan ett trovärdigt budgetsaneringsprogram skulle riskera tilltron till låginflationspolitiken och därmed kunna pressa ned kronkursen och ge upphov till inflationsimpulser. Delta skulle skapa förväntningar om en högre inflation i framtiden och driva upp de långa räntorna.

18

Låga räntor är möjliga enbart om penning- och finanspolitiken i    Prop. 1992/93:150 förening bidrar till att förtroende skapas för penningvärdets stabilitet.        Bilaga 1

Ett stärkt förtroende för den ekonomiska politikens långsiktighet skulle öka den kortsiktiga handlingsfriheten för permingpolitiken. Riksbanks­utredningen (SOU 1993:20) har lagt fram förslag som kan bidra till detla. Bland annat föreslås att Riksbankens mål att värna penningvärdet skall lagfästas och att formerna för att utse fullmäktige i Riksbanken bör ändras så att tilltron till penningpolitikens långsiktighet stärks. Det är min uppfattning all förändringar i denna riktning är önskvärda. Efter remiss­behandlingen av betänkandet bör regeringen återkomma med en proposi­tion i denna fråga.

3.3  Lönebildningen

Ekonomikommissionen pekar ut institutioneraa på arbetsmarknaden och lönebildningsprocessen som en bidragande orsak till de återkommande kostnadskriserna.

Jag delar kommissionens uppfattning att lönebildningen måste reformeras. Lönebildningen, både utvecklingen av den allmärma löne­nivån och lönestmkturen, är dock i allt väsentligt ett ansvar som vilar på arbetsmarknadens parter. Staten påverkar fömtsättningama genom den ekonomiska politiken, arbetsmarknadslagstiftningen m.m. Staten bör avstå från inkomstpolitik. Erfarenheteraa av statliga ingrepp i lönebildningen manar inte till efterföljd.

Den fasta växelkursen var en viktig del av låginflationspolitiken. Alltför höga löneökningar ledde till press på valutakursen, stigande ränlor och åtstramning som minskade sysselsättningen. Sambandet mellan alltför höga lönelyft och sysselsättningsutvecklingen blev tydligt. Kostnadslägel kunde successivt ha återställts genom en ansvarsfull lönebildning.

Det faktum att Sverige nu har en rörlig växelkurs förändrar inte de spelregler som gäller för lönebildningen. Arbetsmarknadens parter måste också under rörlig växelkurs ta hänsyn till avvägningen mellan löne- och sysselsättningsutveckling. Löneutrymmet fastställs ytterst av produktivi­tetsutvecklingen. En ansvarslös lönebildning kommer alt motverkas av en stram finans- och penningpolitik.

Statens huvuduppgift är att föra en sådan ekonomisk politik att allmänt goda fömtsättningar för lönebildningen skapas. Ett exempel på detta är skallereformen. Genom de väsentligt sänkta marginalskatterna krävs det numera en mycket lägre ökning av lönen före skatt för att uppnå en given ökning av lönen efter skalt. Övergången till generella statsbidrag iimebär att kommuneraa liksom privata arbetsgivare får bära de falla kostnaderaa för en löne- eller volymökning. Sambandet mellan löne- och sysselsättningsutveckling blir mera påtagligt.

Det direkta ansvaret för lönebildningens följder har ökat. De egna avgifterna i arbetslöshetsförsäkringen har höjts. Ytterligare höjningar blir sannolikt aktuella i samband med all arbetslöshetsförsäkringen reforme­ras. Därmed blir kostnadema för arbetslöshet mera påtagliga för personer som har arbete, vilket kan bidra till att lönerna inte hamnar på en

19

ohållbar nivå. Arbetslöshetsersättningarna och utbildningsbidragen sänks    Prop. 1992/93:150 fr.o.m. 1 juli 1993 vilket bör kunna bidra lill en dämpad löneutveckling.    Bilaga 1

I budgetpropositionen redovisades ett förslag som innebär att ramar för myndigheternas förvaltningskostnader införs och all Slalens arbetsgivarverk ombildas och får en i förhållande lill regeringen mer självständig ställning. Liknande tankegångar framfördes också av ekonomikommissionen i dess betänkande. Denna decentralisering liksom de nya villkoren för kommunerna medför också att det blir allt svårare för regeringen att direkt ingripa i lönebildningen. Ansvarsfördelningen blir klarare.

3.4  Arbetsmarknadspolitiken

En hög och stabil sysselsättning kan endast tryggas genom ekonomisk tillväxt. Regeringens politik för att komma till rätta med obalanseraa i samhällsekonomin skapar fömtsättningar för detta. Endast i en dynamisk ekonomi med livskraftiga företag kan människors rättmätiga krav på riktiga arbeten tillfredsställas. Arbetsmarknadspolitiken är endasl ett komplement till en sådan ekonomisk politik, men ett komplement som fyller en viktig funktion i den ekonomiska kris vi nu befirmer oss.

Innan den förda politiken för en högre tillväxt ger resultat i form av minskad arbetslöshet krävs aktiva insatser för att förhindra permanent utslagning från arbetsmarknaden. Speciella åtgärder krävs också för att möjliggöra för unga människor att få sitt första arbete. Arbetslinjen ligger fast. Såväl individen som samhällsekonomin mår bäst av att den som förlorat sin ordinarie anställning aktivt utnyttjar sina kunskaper och tid i aktiva åtgärder eller förkovrar sig. På så sätt förhindras att människor passiviseras eller förlorar kontakten med arbetsmarknaden.

Läget på arbetsmarknaden är mycket allvarligt. Sedan årsskiftet 1990/91 då nedgången började har sysselsättningen minskat med ca 400 000 personer, eller med 9 % av arbetskraften. Betydande insatser har gjorts för all bemästra den stigande arbetslösheten: en rad nya åtgärdsformer såsom ungdomspraktikplatser och arbetslivsutveckling har utvecklats, infrastmkturinvesteringar av en historisk omfattning har beslutats och tidigarelagts. Såväl gymnasiet som högskolan har ökat sin intagning. Dessutom utnyttjas hela arsenalen av traditionella arbetsmark­nadsåtgärder.

Prognoserna visar att arbetslösheten sannolikt kommer att kulminera under nästa budgetår. De förslag som nu läggs fram innebär att åtgärderna får en långt större omfattning än tidigare. För att så många människor som möjligt skall nås av den aktiva arbetsmarknadspolitiken sker en koncentration och omläggning lill billigare åtgärder. De medel som står till buds måste utnyttjas så att de räcker till fler. Risken för en kraftigare ökning av arbetslösheten än hittills bland kvinnor måste också särskilt uppmärksanunas.

Det nu framlagda förslaget innebär en offensiv för uppmstning och förnyelse på en rad fronter. Tillsammans med de åtgärder som föreslogs i  budgetpropositionen  erbjuds  totalt  400 000  personer  arbete eller

20

utbildning.  Uppmstningen omfattar ett flertal samhällssektorer,  från    Prop. 1992/93:150 affärsverkens nyinvesteringar till utbyggd utbildning inom del ordinarie    Bilaga 1 utbildningsväsendet.

Investeringar i människor genom utbildning är den viktigaste kapitalpla­cering folkhushållet kan vidta. Förkovran och kompetensutveckling är gmnden för tillväxt och välfärd. Därför satsar regeringen på en kraftig upprustning och förnyelse av kunskap och kompetens. Den mera kostsam­ma arbetsmarknadsutbildningen får nu stå tillbaka för en kraftig expansion av det reguljära utbildningsväsendet. Det innebär att resurser avsätts för 40 000 platser i gymnasieskolan, 33 000 platser i kommunal vuxenutbildning, 13 000 platser i folkhögskolor och folkbildning samt ytterligare 3 000 platser i högskola. Utbildningsinsatser för invandrare bör irmefatta betydande inslag av svenskundervisning för att göra dem bättre rastade för arbete och fortsatta studier.

Den utbildning, praklik och kompetensutveckling som kan ske ute på arbetsplatserna skall också till fullo tas till vara i arbetsmarknadspoliti­ken. I en tid med minskat kapacitetsutnyttjande i företagen är det angeläget att arbetsgivarna utnyttjar det utrymme som härigenom uppstår till alt utveckla de anställdas kompetens. På så saft står både den enskilde och företaget bättre mstat för en konjunktumppgång. Bidrag till utbildning i företag lämnas för närvarande med 40 kronor per timme. För att öka utbudet av sådan företagsutbildning avsätts ytterligare medel så att antalet platser kan öka från 8 000 till 28 000. Samtidigt höjs statsbidraget till 60 kronor per timme.

Systemet med ungdomspraktikplatser som introducerades i fjol har visat sig vara mycket uppskattat och värdefullt. I slutet av mars praktiserade hela 82 500 ungdomar under 25 år ute på arbetsplatserna. Nu utvidgas antalet praktikplalser till 103 000 (inkl. unga akademiker).

Speciella åtgärder för att underlätta för unga akademiker alt efter avslutade studier komma ul på arbetsmarknaden föreslås. Tiden mellan utbildning och arbete inom utbildningsområdet får inte bli alltför lång för då riskerar akademikerna att förlora värdeftiU kompelens. 3 000 nyexaminerade akademiker i åldern 2529 år med minst 120 poäng skall därför liksom de yngre ungdomarna med lägre utbildning kunna erbjudas praktikarbete, dock i högst tre månader. Praktiken bör förläggas inom det verksamhetsområde till vilket den akademiska utbildningen syftar.

Den nya åtgärden arbetslivsutveckling (ALU) har fått en god start. Intresset har visat sig vara stort och i slutet av mars 1993 uppgick antalel deltagare i ALU-projekt till ca 18 000. Antalet ALU-platser beräknas kunna öka till 50 000.

Genom dessa utbildnings- och kompetenshöjande åtgärder blir de som berörs bättre förberedda för att möta arbetsmarknadens krav. Arbets­marknaden kommer att fungera bättre i en kommande högkonjunktur. Det är av stor vikt att kurma undvika överhettningstendenser när efierfrågan på arbetskraft tar fart. Detta kan åstadkommas genom att arbetskraften är väl utbildad och genom att lönebildning och rörlighet fungerar väl.

Fömtom det tioåriga program för utbyggnad av infrastmkturen som regeringen presenterade i prop.   1992/93:176,  föreslås nu ytterligare

21

upprustning och förnyelse genom medel till affärsverksinvesteringar,    Prop. 1992/93:150

statliga byggen, samlingslokaler och skogsbilvägar. Sammanlagt innebär    Bilaga 1

dessa att ytterligare 5 000 personer får sysselsättning, samtidigt som

åtgärdema i sig bidrar till bättre och effektivare infrastmktur i vid

bemärkelse.

Till de åtgärder som redovisas här kommer effekterna av det ROT-program som riksdagen tidigare har ställt sig bakom. Programmet innebär bl.a. stöd för reparationer och bostadsförbättringar, ytterligare räntebidrag för ombyggnad av bosläder, förhöjt bidrag för ombyggnad av äldrebostäder, ytterligare resurser för kulturmiljövård och stimulansbidrag för reparation och underhåll av vissa kommunala fastigheter m.m.

Mot bakgmnd av bl.a. riksdagsbehandlingen om stimulanser till byggsektorn inom skattesystemets ram presenterar statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] senare denna dag ett förslag rörande skattereduktion för reparations­kostnader m.m. för bostadshus. Sysselsättningseffekten av detta beräknas ligga i intervallet 15 000-28 000.

4  Budgetpolitiken

4.1   Sanering av den offentliga sektorns finanser

Den offentliga sektom uppvisar elt mycket stort underskott. Statens, kommunernas och socialförsäkringssektorns samlade utgifter är väsentligt större än inkomstema. För innevarande år beräknas underskottet i den offentliga sektoras finansiella sparande uppgå till ca 195 miljarder kronor, vilket motsvarar 22 000 kronor per person. Innebörden är att nuvarande offentliga utgifter i betydande utsträckning måste finansieras genom framtida skaller, en belastning på framtida skattebetalare. Nuvarande underskott ger vid 9 % ränta tillkommande räntebetalningar på ca 15 miljarder kxonovper år, vilket bidrar till ett över tiden växande underskott. En växande offentlig nettoskuld medför stigande ränteutgifter som tränger undan andra angelägna offentliga utgifter saml minskar utrymmet för sänkningar av samhällsekonomiskt skadliga skatter. Den offentliga sektorns finanser måste saneras för att:

a)

skapa fömtsättningar för en stabil utveckling med hög tillväxt och låg inflation,

b)

skapa utrymme för varaktigt lägre räntor,

c)

undvika utträngiiing av angelägna offentliga utgifter och möjliggöra strategiska skattesänkningar.

Regeringens politik har i hög grad varit inriktad på att sanera de offentliga finanseraa genom sänkta offentliga utgifter. 1 föregående års kompletteringsproposition uttalades en målsättning om besparingar på 30 miljarder kronor på tre år. Detta mål har uppnåtts, och överträffats, på mindre än ett år bl.a. genom den uppgörelse som uppnåddes mellan

22

regeringen och socialdemokraterna under hösten 1992. De sammanlagda    Prop. 1992/93:150 budgetförstärkningar som beslutats av riksdagen fr.o.m. hösten  1991    Bilaga 1 beräknas på lång sikt uppgå till drygt 80 miljarder kronor. Detta innebär ett mycket betydande steg mot sanering av de offentliga finansema.

Höjda skatter kan innebära ökade skattekilar som snedvrider resurs­användningen och motverkar tillväxt. Saneringen av de offentliga finanserna bör därför ske genom en kombination av sänkta offentliga utgifter och inkomstförstärkningar som sammantagna inte leder till större skattekilar.

Saneringen sker i enlighet med den av regeringen föreslagna och av riksdagen antagna långsiktiga utgiftsstrategin (LUS). Utgiftsutrymmen och besparingskrav läggs fast för en treårsperiod med årliga rallande avstämningar.

4.2  Den långsiktiga konsekvenskalkylen (LK)

För att fastställa den långsiktiga utgiftsstrategin görs årligen beräk­ningar av den offentliga sektorns utveckling för den närmaste fem-årspe­rioden i form av en långsiktig konsekvenskalkyl (LK). Den är ingen prognos över utvecklingen utan visar hur budgetutvecklingen kan för­väntas bli med utgångspunkt från redan fattade beslut. I årets LK-kalkyl har det budgetförstärkningsprogram som föreslogs i finansplanen lagts in i beräkningarna. Programmet har lagts in med 10 miljarder kronor per budgetår fr.o.m. 1994/95 t.o.m. 1996/97. För budgetåret 1997/98 har 15 miljarder kronor lagts in. Vidare har beräkningama utgått från att utgifterna för offentlig konsumtion skall vara realt oförändrade under perioden.

Tabell 4.1   Statsbudgetens saldo enligt LK-kalkyen Miljarder kronor, löpande priser

1992/93

1993/94

1994/95

1995/96

1996/96

1997/98

Inkomster

375,0

346,1

366,3

382,9

402,5

422,2

Utgifter

exkl. statsskuldräntor,

inkl. justeringar

492,1

442,3

422,8

408,4

394,7

381,4

Statsskuldräntor

73,0

95,0

99,0

113,0

113,0

111,0

Budgetsaido

-190,1

-191,2

-155,5

-138,5

-105,2

-70,2

Andel av BNP procent

-13,1

-12,9

-10,1

-8,6

-6,2

-3,9

Källa: Finansdepartementet

Den budgetbelastning i form av medlemsavgifter och inkomst­minskningar som kan beräknas uppstå i samband med EG-medlemskapet ingår inle i beräkningarna. Del innebär att dessa ökade utgifter eller minskade inkomster bör kompenseras. Det bör samtidigt observeras att närmandel till EG beräknas medföra förbättringar i fömtsättningaraa för den svenska ekonomin med ökade offentliga inkomster som följd.

23

4.3  Den långsiktiga utgiftstrategin (LUS)

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 I finansplanen angavs som en norm för budgetpolitiken all det strakturella

underskottet i de offentliga finanserna skall avskaffas. Jag redovisade då

att detta skulle kräva dels realt oförändrade utgifter för den offentliga

konsumtionen,    dels    tillkommande    budgetförstärkningar    på    ca

5 miljarder kronor år 1994 saml ca 10 miljarder kronor per år därefter

lill och med år 1998. Jag redovisade också att budgetförstärkningarna

kunde komma att beröra t.ex. socialförsäkringama, bostadssektorn saml

gmndavdraget i inkomstbeskattningen. Riksdagen har därefter ställt sig

bakom ell budgetsaneringsprogram på ca 25 miljarder kronor under åren

1994-96, dvs. de första tre åren i den angivna femårsperioden.

Det är av slor vikt att ett mera detaljerat långsiktigt budgetsanerings­program kan beslutas av riksdagen. En förstärkning av finanspolitiken i delta perspektiv gör det möjligt alt stabilisera den offentliga finansiella skulden och undvika en accelererande offentlig skuldsättning. Därmed undviks för det första att kommande generationer tvingas betala för den konsumtion som dagens generationer på felaktiga gmnder beviljat sig själva. En accelererande skuldsättning skulle medföra krav på kommande generationer att genom snabbt ökande räntebetalningar erlägga stigande skaller för successivt sjunkande offentliga tjänster. Detta vore både omoraliskt och orättvist. För det andra skulle en accelererande offentlig skuldsättning leda till en allt svagare realekonomisk utveckling, inte minst genom stigande räntor. Arbetslösheten skulle fortsätta att stiga och levnadsstandarden skulle sjunka. Det vore oansvarigt att genom bristande beslutsförmåga medverka lill detla.

Med ett kraftfullt saneringsprogram för de offendiga finansema kan å andra sidan utvecklingen vändas i positiv riktning. De positiva effekteraa av de omfattande stmkturreformer som redan beslutats ges en chans att verka. Sverige ålerapprättas som industri- och företagarnation. Tillväxten återkommer, arbetslösheten minskar och en stabil bas för välfärden kan skapas. Medborgamas levnadsstandard kan öka.

Jag vill erinra om att Ekonomikommissionen i sitt betänkande starkt understrakit behovet av ett långsiktigt och stabilt budgetsanerings-program. "För en stabil makroekonomisk utveckling i framtiden är det nödvändigt att bromsa den snabba försämring som under senare år inträffat i de offenlliga finanserna. En växande skuldsättning för staten och den offentliga sektora som helhet minskar nämligen handlingsfriheten i finanspolitiken - och har redan gjort det på ett destmktivt sätt" (sid 42). Ekonomikommissionen rekommenderar att den offentliga skulden stabili­seras på en nivå av ca 45 % av BNP. Jag konstaterar att detta mål nås genom den politik som regeringen föreslår.

Det är ofrånkomligt att alla medborgare på ett eller annat sätt kommer att beröras av delta saneringsprogram. Detta kan beröra bidrag till såväl enskilda som organisationer och företag. Beslut om att statsbidraget till de politiska partieraa skall minskas fr.o.m. 1994 har redan fattats. Sammansättningen av de åtgärder som nu föreslås har därför gjorts så att de skall upplevas som fördelningspolitiskt rättvisa.

24

Jag vill också erinra om de omfattande åtgärder som redan genomförts. Riksdagen har på förslag från regeringen beslutat om budgetförstärkningar, i huvudsak minskningar i de offentliga utgifterna, på drygt 80 miljarder kronor, eller ca 6 % av BNP. Utöver begränsning av den offentliga konsumtionen sker detta huvudsakligen genom minskning av subventioneraa till bostadssektorn samt genom strakturella förändringar i socialförsäkringssystemen. Med de förslag som nu presenteras fullföljs dessa stmktureUa förändringar i budgeten. De offentliga utgifterna sänks till ca 59 % av BNP från att som mest ha utgjort drygt 70 %. Skattekvoten har sänkts från ca 56 % till ca 49 % av BNP

Som framgår av diagram 4.1 avskaffas det konjunkturrensade underskottet i de offentliga finanserna under perioden. Underskottet i de lolala offentliga finanserna reduceras från 13,4 % av BNP år 1993 till 3,6 % av BNP år 1998.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

Diagram 4.1   Den offentliga sektorns finansiella sparande 1991-1998 Andel av BNP

1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Den finansiella offenfliga skulden stabiliseras på en nivå om ca 45 % av BNP, diagram 4.2.

25

Diagram 4.2   Den offentliga sektorns finansiella nettoställning Andel av BNP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

1990  1991  1992  1993 1994 1995 1996 1997 1998

Källa: Finansdepartementet

Budgetsaneringen bygger på en kombination av ekonomisk tillväxt med bevarad låg inflation, betydande effektivisering och besparing inom den offentliga sektom, samt reducering av utrymmet för privat konsumtion genom i första hand minskade hushållstransfereringar och höjda avgifter samt vissa höjda skatter.

Inom ramen för den föreslagna konsolideringen har utrymme skapats för en hög offentlig investeringsnivå, både vad gäller fysiskt kapital i vägar och järnvägar och vad gäller mänskligt kapital i utbildning och forskning. Infrastmkturinvesteringama fyrdubblas jämfört med 1980-talet. Insatserna för forskning och utbildning ökas kraftigt, inte minst genom den satsning på upprastning av medborgamas kunskaper som nu föreslås. Dessutom har utrymme skapats för en nödvändig satsning på de mindre och medelstora företagen, särskilt i fråga om reformer inom beskattningen.

Den föreslagna konsolideringen av de offentliga finanseraa berör därmed utrymmet för konsumtion, både privat och offentlig. Enligt långtidsutredningen 1992 skulle den privata konsumtionen öka med 80-90 miljarder kronor under 1990-talet. Detta utryname reduceras med ca 46 miljarder kronor genom programmet. Samtidigt hålls utgifteraa för den offentliga konsumtionen realt oförändrade. Om man antar att de reala utgifteraa för den offentliga konsumtionen annars skulle ha vuxit med ca 2 % per år motsvarar denna begränsning en besparing på ca 35 miljarder kronor. Programmet omfattar således totalt drygt 80 miljarder kronor i förstärkningar. Därtill är inriktningen på åtgärderaa sådan att väsentliga strakturella förbättringar genomförs i de ekonomiska systemen,   vilket   långsiktigt   förstärker   ekonomins   utvecklingskraft.

26

Genom detta program uppnås en förstärkning av de offenlliga finansema    Prop. 1992/93:150

av samma storlek som Ekonomikommissionen ansåg nödvändig.

Bilaga 1

Noteras kan all Ekonomikommissionen har utgått från all utgifterna för den offentliga konsumtionen växer i takt med den faktiska tillväxten i ekonomin, ca 3 % per år. Genom att förespråka alt dessa utgifter hålls realt oförändrade sparar Ekonomikommissionen ca 42 miljarder kronor. Det faktum att denna besparing ser ut all vara större än vad jag föreslår beror således enbart på att Ekonomikommissionen har antagit en högre normal utveckling för den offentliga konsumtionen som jämförelsenorm.

Jag övergår nu till den närmare preciseringen av de åtgärder som enligt min mening måste inrymmas i ett långsiktigt saneringsprogram för de offenlliga finanseraa. Åtgärdernas inriktning och omfattning framgår i det följande.

Begränsningen av den offentUga konsumtionen uppgår till ca 35 miljarder kronor

Realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion innebär mycket omfattande krav på effektiviseringar och rationaliseringar inom både stat och kommun. Både primärkommunema och landstingen möter under perioden ökade krav på service på gmnd av förändringar i befolkningens ålderssammansättning och tekniska förändringar inom sjukvården. Med hänsyn tagen till en väntad reallöneökning för de offentligt anställda kan besparingskravet ovan omräknas lill elt krav på produktivitetsökningar på 2-3 % per år så att servicenivån kan upprätthållas. Detla är möjligt enbart om konkurrens, entreprenader och privata alternativ utnyttjas i betydligt större omfattning än för närvarande. Jag konstaterar att de beräkningar som finns över produktivitetsutvecklingen inom den offentliga sektom har visat på sjunkande produktivitet inom flera områden under 1970-talet saml en måttlig ökning inom vissa områden under 1980-talel. De förändringar som nu föreslår innebär därmed kraftigt ändrade fömtsättningar för kommuner och landsting.

Även den statliga verksamheten kommer alt utsättas för omfattande krav på rationaliseringar och effektiviseringar. Om omvärldsutvecklingen blir gynnsam kommer del alt påverka utgiftsnivån i 1997 års försvars­beslut. Rationaliseringskravet kommer att ställas på all statlig verksainhet och gäller i särskilt hög grad sådana verksamheter som under senare år av olika skäl har expanderat kraftigt, t.ex. flyklingverksamheten. Inriktningen är att fullfölja arbetet att så långt möjligt reducera kostnaden per person genom förändringar i handläggningstider, förläggning m.m.

3 Riksdagen 1992/93. J saml. Nr 150 Bilaga 1

Rättelse: S. 29 första stycket flyttat till S. 30 efter tabellen och 60 ändrat till 75 i samma stycke

27

Den privata konsumtionen reduceras med ca 46 miljarder kronon

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1

Minskade transfereringar till hushällen m.m.

26

*

pensioner

8

*

arbetslöshetsförsäkringen m.m.

10

*

sjuk- och arbetsskadeförsäkringen samt

avgifter inom sjuk- och tandvården

4

*

familjepolitik

1

*

bostadssektorn

3

Reformerat ATP-system

5

Ökade inkomster

15

*

effektivare skatteindrivning

4

*

breddad bas för mervärdesskatten

2

*

miljö- och punktskatter

8

*

ny fastighetstaxering

1

Transfereringama till hushållen begränsas med ca 26 miljarder kronor.

Pensionärema berörs av förändringar på ca 8 miljarder. Där ingår avskaffande av delpensionen samt olika åtgärder i syfte att höja den genomsnittliga pensionsåldem med ett år. Bl.a. kommer reglema för förtida uttag, senare uttag, saml för förtidspensionema alt förändras.

Arbetslöshetsförsäkringen går även framöver med stort underskott trots den sänkning av ersättningsnivån till 80 % som nyligen beslutets och den minskning av arbetslösheten som sker under perioden. Vid en arbets­löshetsnivå på 4 % uppgår utbetalningaraa till ca 32 miljarder kronor och intäkterna till ca 13 miljarder. Avsikten är all reformera försäkringen så att löntagama och arbetsgivama betalar ungefär hälften vardera av kostnadema vid en viss arbetslöshetsnivå medan staten skall stå för kostnaderaa vid högre nivåer. Löntagarnas egna avgifter kommer därför att höjas krafiigt samtidigt som arbetsmarknadsavgiften också höjs. I detta sammanhang bör också aktualiseras om ersättningsnivån inom löne­garantisystemet skall sänkas lill 80 % av lönen. Den frågan är för närvarande under utredning.

Sjukförsäkringen betalas för närvarande med 15 % statsbidrag och 85 % arbetsgivaravgifter och egna avgifter. Statsbidraget på 15 % motsvarar drygt 2 miljarder kronor. Della bör avskaffas.

Patientavgifterna inom sjuk- och landvården kommer att höjas, Förslagen kommer all baseras på den pågående utredningen om sjukvårdens finansieringen, HSU 2000, som länmar sitt betänkande våren 1994.

Inom familjepolitiken kommer ersättningsnivån för föräldraförsäkringen att sänkas från dagens 90 % lill 80 % av inkomsten. I detta sammanhang kommer även andra förändringar inom föräldraförsäkringen att prövas.

I och med de nu föreslagna och redan genomförda förändringaraa har alla socialförsäkringar utom pensionema radikalt ändrats. Självrisker har införts och den statliga ersättningsnivån har sänkts lill nära nog genomgående 80 %. Regleraa kommer att uppmuntra arbete, sparandel och rehabilitering på elt väsentligt bättre säll än för några år sedan.

Mot slutet av perioden skall bostadssubventionema reduceras. Det kan t.ex. ske genom minskade räntebidrag åren 1997 och 1998.

28

Regeringen har tidigare tegit initiativ till en reformering av ATP-    Prop. 1992/93:150 systemet. Arbetet sker i en arbetsgrupp med representetion från alla    Bilaga 1 riksdagens partier. Arbetsgmppen har hösten 1992 presenterat en skiss till en reformering av ATP-systemet. Avsikten är att regeringen skall lämna en proposition till riksdagen våren 1994.

Den nuvarande utformningen av ATP-systemet är behäftad med flera allvarliga brister från samhällsekonomisk utgängspunkt. Den svaga kopplingen mellan avgifter och förmåner skapar höga skattekilar vilket utgör samhällsekonomiska snedvridningar. Systemet främjar inte arbets-kraflsdeltegande och personligt sparande, vilket i sin tur är en fömtsättning för den tillväxt som krävs för aft systemet inte skall drabbas ov ständigt stigande underskott. Pensionssystemet är också instebilt genom att ogynnsamma kombinationer av ekonomisk och demografisk utveckling innebär kraftiga inskränkningar i den förvärvsarbetande befolkningens reallöneutrymme.

Pensionssystemet går för närvarande och under överskådlig framtid med löpande underskott. Riksförsäkringsverket har därför aktualiserat en successiv höjning av avgiftsutteget, vilket med systemets nuvarande utformning skulle vara samhällsekonomiskt skadligt.

Efter samråd med stetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anser jag att ATP-systemet måste reformeras på ett mera grundläggande sätt i samband med att det årliga imderskottet avskaf&s. Pensionsavgiftema bör delvis eller helt betalas av den enskilde i form av en egenavgift. Ut&llande pension bör i högre grad spegla storleken på inbetelade premier. ATP-systemet blir därmed mera aktuariemässigt. Ett led i en sådan förändring kan vara att införa en försäkringspremie (egenavgift) som betelas av den enskilde för att successivt täcka det löpande imderskottet. I slutskedet kan hela inbetalningen till ATP-sfystemet ske genom individuella avgifter. För att uppfylla kravet på aktuariemässighet bör försäkringspremien ges samma utformning som den nyligen införda sjukförsäkringsavgiften.

En reformering av ATP-systemet enligt dessa riktlinjer leder bl a till lägre skattekilar. Dette ger utrymme för att också använda ökade försäkringsavgifter för aft öka stebiliteten i och intäktema till sfystemet. Avgiftemas storlek skall balanseras mot effekten av en ökad ekonomisk tillväxt och hanteringen av AP-fondema. Beräkningsmässigt har effekterna av kommande åtgärder upptegits till ca S miljaider kionor netto. Det väsentliga i sammanhanget år ATP-systemets strukturella förändring och de starkt positiva effekter dette kommer att ha på samhällsekonomin.

Saneringsprogrammet om&ttar även ökade inkomster. Dea effektivi­sering av skattekontroll och skatteindrivning som skall ske kommer att kräva ett mindre tillskoft av peisonal m.m. under perioden. Under sådana omständigheter bör det vara möjligt aft öka inkomsterna till steten med 4 miljarder kronor. Jag konsteterar att Ekonomikommissionen har beräknat att effektivare skatteindrivning skulle kunna öka inkomsterna med 10 miljarder kronor. Dette är tyvärr orealistiskt.

Breddad bas for mervärdesskatten kan om&tte införd mervärdes­ skatteplikt  for vissa områden  som  for närvarande är undantagna.

29

Basbieddningen kan också innebära att områden som har en skattesats på    Prop. 1992/93: ISO

O % fir dai höjd.

Bilaga 1

Punktskatterna utgår i inånga &I1 som eft visst belopp per styck. Därmed sjunker den reala beskattningen över tiden. Jag har tidigare anmält att användningen av miljöskatter bör vara ett aktivt instmment inom nuljöpolitiken. Jag räknar med att dessa skatter skall kunna bidra med ca 8 miljarder kronor i ökade inkomster.

Förändrad Éistighetstaxering beräknas under perioden inbringa ytter­ligare 1 miljard kronor.

På samma satt som görs i Ekonomikommissionens betänkande kan den totala om&ttningen av saneringsprogrammet samman&ttas, tabell 4.2.

lYibeU 4.2  Saneringsprogram fOr de offentliga finanserna 1994-1998 MiUarder kronor

Begränsning av offentlig konsumtion

35

Minskade transfereringar

26

Ökade inkomster

15

Reformerat ATP-system

5

Totel om&ttning

81

Sammanteget innebär ovanstående förslag att besparingama i de offent­liga utgiftema uppgår till ca 61 miljaider kronor. Det motsvarar 75 % av den totala om&ttningen av saneringsprogrammet.

Regeringens politik inriktades i regeringsförklaringen hösten 1991 på att successivt sänka skattetrycket. Som en effekt av dels beslutade åtgär­der, dels omstruktureringen av ekonomin har skattetrycket minskat från ca 57 % vid 1990-talets böijan till nu beräknade under 50 % i relation till BNP. Dette är en snabbare nedgång av skattetrycket än vad som hösten 1991 bedömdes som möjligt.

Under de närmaste årens sanering av de offentliga finansema kommer politiken att inriktas på att skattetrycket inte skall öka. Att sanera finansema genom höjt skattetiyck är inte acceptebelt. Att fortsatte snabba sänkningar av skattetrycket under denna period inte är möjliga innebär dock inte att arbetet med att sänka och avskaf& skadliga skatter upphör. Dette kommer att drivas vidare med fiill kraft.

Tillsammaas med tidigare beslut om budgetförstärkningar för iren 1992-1994 innebär dette totalt sett förbättringar av de offentliga finanserna med 160 miljaider kronor, inklusive den besparing som sker vid realt oförändrade offentliga konsumtionsutgifter. Merparten av för­stärkningen sker genom minskade utgifter.

Sammanlagt motsvarar dette drygt 10% av BNP, vilket bör vara till­räckligt för att vända utvecklingen i positiv riktning.

4.4 Lånebehov och statsskuldpolitik

Stetsskulden består av stetens ackumulerade lånebehov. Den störste delen av lånebehovet utgörs av budgetunderskottet. I stetens lånebehov inklu­deras även de åteganden som inte finansieras via stetsbudgetens utgifter.

30

Som   exempel   kan   nämnas   fmansiering   av   underskott   i   arbets-    Prop. 1992/93:150 marknadsfonden och lönegarantifonden, lån som steten har tegit upp för    Bilaga 1 att finansiera studiemedel, infrastmkturinvesteringar m.m.

Vid beräkning av den totela stetsskulden räknas de lån steten har i utländsk valute om till svenska kronor.

Tabell 4.3   Statens länebehov Miljarder kronor

1991/92

1992/93

1993/94

Utfall

Budgetsaido

80,8

190,1

191,2

Statlig upp­

låning utanför

statsbudgeten

7,9

43,8

64,1

Statens lånebehov        88,7

233,9

255,3

Valutelånenormen avskaffades genom riksdagsbeslut den 16 december. Riksdagen anmodade regeringen att återkonmia till riksdagen med förslag till riktlinjer för den framtida stetliga valuteupplåningen. Sådana riktlinjer föreslås i det följande. En utförligare analys av frågeställningen redovisas i Finansdepartementets bilaga.

Att valutelånenormen nu är avskaffad innebär inte att stetens valute­upplåning bör bedrivas uten någon form av handlingsregel. En viss förat­sägbarhet för den stelliga upplåningen bör finnas. Det är viktigt att alltför stora kast i upplåningen undviks. Det bidrar till lägre upplånings­kostnader. En handlingsregel bör emellertid även medge nödvändig flexibilitet på litet längre sikt. Ett skäl till delte är alt den stelliga valuteupplåningen måsle te hänsyn till inverkan på petming- och valute-politiken.

En spridning av upplåningen på flera valutor minskar upplånings­behovet i varje enskild valute och bidrar till lägre upplåningskostnader. Steten utsätts dock vid valuteupplåning för valutekursrisker. En alltför stor upplåning i utländsk valute riskerar att leda lill fördyrad upplåning. Merparten av stetens upplåning bör därför även i framtiden göras i kronor.

Riksgäldskontorets nuvarande skuld i utländsk valute uppgår efter den omfattende upplåning som i höstes beslutedes genomföras för Riks­bankens räkning till drygt 300 miljarder kronor. I riksdagens finansdebalt den 10 mars redovisade jag regeringens uppfattning att ytterligare motsvarande 50 miljarder kronor i utländsk valute bör lånas upp under de närmaste 9-12 månadema. Denna upplåning bör vara slutförd senast 1 april 1994 och medför att den stetliga skulden i utländsk valute totelt kommer att uppgå till knappt 1/3 av den totela stelsskulden vilket är ungefär samma andel som för närvarande.

Följande riktlinjer för den stetliga valuteupplåningen föreslås:

Huvudparten av stetens skuld bör även fortsättningsvis avse svenska kronor.

31

Den statliga valutaupplåningen skall bedrivas så alt fömtsägbarhet    Prop. 1992/93:150 främjas på kort sikt men flexibilitet upprätthålls på medellång sikt.     Bilaga 1

Regeringen får, under beaktande av de övergripande riktlinjema för valutaupplåningen, efter samråd med Riksbanken meddela Riksgälds-kontoret beslut om i vilken utsträckning valulaupplåning skall ske.

Regeringen skall årligen redovisa för riksdagen hur den statliga valutaupplåningen utvecklas.

Med början hösten 1992, innan riksdagen beslöt att avskaffa valutalånenormen, har Riksgäidskontoret i två omgångar lånat upp utländsk valuta för Riksbankens räkning. Valutalånenormen hindrade att medlen från dessa lån användes för finansiering av statsutgifter. Medlen från den första låneomgången kunde vid årsskiftet, efter riksdagens beslut alt avskaffa valutalånenormen, användas av Riksgäldskontoret för all bidrar lill att läcka det statliga upplåningsbehovet. 1 den mån det inte möter petming- och valuiapolitiska hinder bör regeringen få besluta att medlen från den andra omgången på samma säll får användas av Riksgäldskontoret för sådan finansiering.

Beslut om att finansiera statsskulden genom lån i utländsk valute innebär att Riksgäldskontorets emissioner på den inhemska marknaden kan minska.

Den snabbi växande statsskulden i kombination med en relativt kort löplid på statsskulden medför en stor refinansieringsbörda i form av att förfallande lån kontinuerligt måste ersättas. Riksgäldskontorets styrelse har därför fattal beslul som innebär att statsskuldens genomsnittliga löptid förlängs från 2,7 år till 3,1 år. Ell beslul om ökad finansiering i utländsk valuta underlättar förlängningen av statsskuldens genomsnittliga löptid.

5   Finanskrisen

5.1   Finanskris, fastighetskris och den reala ekonomin

Den ekonomiska krisen i Sverige har ett speciellt inslag som inte funnits i tidigare krislägen under efterkrigstiden, finanskrisen. Gmnden till denna lades under 1980-talet. Överhettningen av ekonomin tillsammans med det dåvarande skattesystemet och en alltför lättsinnig kreditgivning efter avregleringen av kreditmarknaden vid decenniets mitt ledde till ökande tillgångspriser på fastigheter och aklier och ökad skuldsättning i både hushåll och företag. Övergången från en reglerad kreditmarknad gjorde det möjligt för hushåll och förelag alt på ett helt annat sätt än tidigare öka sina skulder. Tidigare hade regleringar försvårat en anpassning även till en marknadsmässigt rationell skuldsättning.

Avregleringen skedde dock före skattereformen när höga marginal­skatter och avdragsmöjligheter höll nere kostnaderaa, mätt som realränta efter skatt, för skuldsättning vid hög inflation. Den ökade skuldsättningen möjliggjorde ökad konsumtion, investeringar och placeringar i olika tillgångar.

32

Avregleringen på kreditmarknaden skedde också före avskaffandet av    Prop. 1992/93:150 valutaregleringen. Lånefinansierade investeringar hade därmed restriktio-    Bilaga 1 nen att de måste ske inom landet. Detla bidrog till den kraftiga ökningen av tillgångsvärden i Sverige under 1980-talet. Hade efterfrågan kunnat rikta sig emot tillgångar i andra länder skulle situationen kunnat vara gynnsammare.

Diagram 5.1   Hushällens skuldstock och utgiftsräntor i relation till disponibel inkomst

Många investeringsbeslut baserades på förväntningar om fortsaU stigande tillgångspriser. Kostnadema, mätt som realränta efter skatt, var låga. Lättheten att erhålla finansiering bidrog lill alt skuldsättningen ökade och tillgångsprisema drevs upp. Konsumtionen och investeringaraa kunde öka, sparandet föll.

Fastighetsbeståndet utgör en stor del av de tillgångar som finns i den svenska ekonomin. Prisuppgången på fastigheter och den ökande nyproduktionen byggde på förväntningar om fortsatta hyreshöjningar.

När förväntningama om den ekonomiska utvecklingen vände omkring år 1990 fick detta stora ekonomiska effekter. Enbart att förväntningarna om fortsatt stigande tillgångspriser bröts fick dramatiska effekter. Den snabbt minskande inflationen och skattereformen ledde till kraftigt ökade reala finansieringskostnader efter skatt eftersom de nominella räntoraa låg kvar på förhållandevis höga nivåer, diagram 5.1. Därmed minskade konsumtions- och investeringsbenägenheten, vilket i sin lur ledde till ett kraftigt fall i den inhemska efterfrågan.

Både hushåll och företag har en alltför hög skuldsättning i den nya situationen. En anpassning måste ske genom lägre konsumtion. För företagssektora sker anpassning via högre vinstmarginaler, ökad tillförsel av riskkapital och minskad lånefinansiering av investeringar. Detta dämpar under en lid den ekonomiska aktiviteten. Del är först när soliditeten upprättats på en nivå som är förenlig med de nya fömlsätt-

33

ningama som utgiftsbenägenheten på nytt ökar. Flenalet bedömningar av den framtida inkomstutvecklingen under den närmaste tiden har dessutom ändrats i negaliv riktning.

Diagram 5.2   Icke-finansiella företags skulder I relation till BNP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

%

IOO 80 60 1 40 20 O

1981

1983

i

ft

1985

m

1987

#

i

i

m

m.

1989

wz 

///.

Anm. Skulder enligt finansräkenskaperna exkl. svenr-ka koncernkrediter, svenska handelskrediter samt "övriga skulder".

Källa: Statistiska centralbyrån.

Efterfrågan på kommersiella lokaler har minskal särskilt kraftigt. Prisema har rasat, i vissa städer med över 50 %.

Prisrörelseraa på villor och lägenheter har varit mindre än på kommersiella fastigheter och bosladshyreshus. Prisema på småhus har i genomsnitt fallit med ca 20 %.

Den vikande efterfrågan har även resulterat i fallande priser på bostadshyreshus. Prisnedgången har varit särskilt tydlig i den del av beståndet som är nybyggt, vilket bl.a. sammanhänger med höga produktionskostnader.

Finanskrisen visar i hög grad på behovet av all hushåll och förelag är finansiellt starka och har ett högt eget sparande och hög soliditet för att kunna möta hastiga förändringar i de ekonomiska föratsättningaraa. Den visar också på risken av att länge hålla fast vid skattesystem och regle­ringar som inle är hållbara i den nya interaationella omgivningen. När dessa måste ändras kan konsekvenseraa bli dramatiska.

5.2  Internationella erfarenheter

Finanskrisen är inte unik för Sverige utan är märkbar i en rad länder, såsom våra nordiska grannländer, Förenta staterna, Storbritarmien och Japan även om de svenska problemen förefaller större. Anpassnings-

34

processen inleddes något eller några år tidigare utomlands. Prisjuste­ringen har varit störst på kommersiella fastigheter. I Förenta staterna och i Storbritannien har prisema i vissa städer fallit med mellan 25 % och 50 %. I Norge, Finland och vissa delar av Storbritannien har bostadsprisema fallit förhållandevis kraftigt, sedan toppnivån i slutet av 1980-lalei med 25-40 %. I några länder liksom i Sverige har slaten tvingats till omfattande kapitalinsatser för att stödja banksystemet, t.ex. USA, Norge och Finland.

Diagram 5.3   Privat finansiellt sparande % av B>fP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

1980

1982

1984

1986

1988

1990

1992

Källa: Finansdepartementet

För att möta räntebördan och de senaste årens prisfall har den privata sektorns sparande ökal med en minskad kreditefterfrågan som följd. Del är svårt att bedöma hur utdragen den pågående anpassningen blir. Europa och Japan ligger efter Förenta stateraa i den processen. För Sveriges del visar statistik för hushållen all skuldbördan satt i relation till inkomstema redan i dag har kommit ner på nivåer som rådde vid mitten av 1980-talel, diagram 5.1. Däremot har räntebetalningaraa efter skatt i förhållande till inkomsteraa stigit till en historiskt hög nivå. Trots ökat finansiellt sparande har vidare hushållens nettoförmögenhet totalt sett minskat relativt inkomsteraa. Orsaken är i första hand omsvängningen på fastighetsmarknaden. I vilken utsträckning hushållen genom högt finansiellt sparande söker återgå till tidigare relativt höga förmögen­hetsnivå är svårt att fömtsäga. Hushållen kan även på längre sikt eftersträva en slörre finansiell buffert än tidigare.

Gemensamt för finanskrisen i Sverige och övriga drabbade länder är att den föregåtts av en omfattande skuldsättning i samband med ändringar i kreditmarknadsregleringar. Denna skuldsättning har lett till ökad efterfrågan på tillgångar som fastigheter och aktier vilkas priser därmed

35

drivits upp ytterligare. När tilltron till fortsatt prisuppgång bmtits i Prop. 1992/93:150 samband med stigande räntor har kostnadema för skuldtjänsten stigit Bilaga 1 kraftigt. Delvis hänger detta samman med ändringar i skattesystemen i en riktning som motverkar skuldsättning. Hushåll och förelag strävar nu efter att minska dessa kostnader genom att minska sin skuldbörda. Under denna period måste de hålla igen på konsumtions- och investerings-utgifter. Detma anpassning tar viss tid. Även om denna process på kort sikt leder till ett efterfrågebortfall är den i granden sund. Hushåll och företag som är mindre skuldsatta kommer alt lättare kunna motstå förändringar i ekonomin utan all tvingas lill drastiska ändringar av konsumtions- och investeringsmönsler.

Bankernas resultat 1992

Bankeraas kreditförluster mer än fördubblades under 1992 till drygt 70 miljarder kronor. Under de senaste tre åren har därmed bankerna redovisat befarade och konstaterade kreditförluster för över 120 miljarder kronor. Fömtom rena kreditförluster drabbas bankeraa av ett ökat räntebortfäll som härrör från den växande stocken av problemkrediter. Trots vidgade marginaler mellan in- och utlåningsräntor på de friska lånen saml kostnadsbesparingar försämrades därför även resultatet före kreditförluster. Sammantaget redovisade de större bankkonceraema en rörelseförlust på närmare 50 miljarder kronor jämfön med knappt 10 miljarder kronor år 1991.

Bilden av utvecklingen är dock splittrad. Medan vissa banker uppvisar en fortsatt förbättring av resultatet före kreditförluster, och därigenom kan mildra effekterna av de ökade kreditförlusteraa, tvingas andra banker redovisa ell mycket svagt resultat redan före reservering för kredit­förluster. Kapitaliäckningsgraden, vilken måsle uppgå till 8 %, minskade för nästan samtliga större banker under 1992.

Bankstödsåtgärder

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] avser att senare under våren föreslå regeringen all lämna riksdagen information om bankstödsarbetet. Jag berör därför efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] denna fråga myckel översiktligt. 1 följande tabell redovisas de hittills beslutade åtgärdema.

36

Tabell 5.1   Beslutade statliga stödåtgärder för bankerna Miljarder kronor

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

Åtgärd

Statligt åtagande

Utbetalt

Budget­belastning

Nordbanken

Aktieemission (1991)

4,2

4,2

4,2

Nordbanken

Uppköp av ute-

stående aktier (1992)

2,0

2,0

2,0

Nordbanken

Kapitaltillskott (1992)

10,0

10,0

10,0

Securum

Garanti/Kapitaltillskott (1993) 9,8

9,8

9,8

Securum

Garanti/Kapitaltillskou (1993) 19,2

13,2

0,0

Securum

Köp av aktier (1993)

1,0

1,0

0,0

Securum

Lånegaranti (1993)

10,0

0,0

0,0

Sparbanken

Lån med låg ränta (1992)

3,8

3,8

0,0

Första

Sparbanken

Lånegaranti (1992)

3,5

0,0

0,0

Första

Gota Bank

Garanti för förlust-

täckning (1993)

10,0

0,0

0,0

(temporär lösning)

Summa

73,5

44,0

26,0

De statliga åtagandena uppgår till sammanlagt 73,5 miljarder kronor. De statliga utbetalningama har uppgått till 44 miljarder kronor, varav 26 miljarder kronor har belastat statsbudgeten och resterande del har lånefinansierats utanför statsbudgeten.

För närvarande behandlas ansökningar om stöd från Föreningsbanken, Gota Bank, SE-banken och Sparbanken Sverige.

De närmaste åren väntas betydande belopp krävas i statligt stöd till bankema för att skydda betalningssystemet och kreditförsörjningen. Dessa belopp kan dock ej preciseras för närvarande. Del belopp som senare kan komma alt återvinnas till staten kan ej heller preciseras.

Betydelsen av att skydda betalningssystemet och kreditförsörjningen

De statliga åtaganden som görs till skydd för betalningssystemet uppgår således lill utomordentligt stora belopp. Trots den dåliga statsfinansiella situationen är dessa åtaganden nödvändiga.

Bankema utgör kärnan i betalningssystemet. De kreditförluster som vissa banker har gjon är så stora att de, utan slatliga insatser, skulle gå i konkurs. Om så skedde skulle insättare och andra långivare förlora en del av sina fordringar. Dessutom skulle förtroendet för det svenska bank­systemet skadas på etl utomordentligt allvarligt säll. Många insättare skulle la ut sina pengar från bankerna, många långivare skulle säga upp sina lån. Bankema skulle därmed slå utan tillräcklig finansiering och därmed riskera att snabbt drivas mot belalningsinställelse. Betalningsför­medlingen skulle då till stor del upphöra att fungera. Hushållens och företagens köp av varor och tjänster skulle allvarligt försvåras och den ekonomiska aktiviteten avta drastiskt.

Om betalningsförmedlingen inte fungerar erhålles utomordentligt starka depressiva effekter. Statens åtagande innebär, fömtom all betalnings­förmedlingen säkerställs, att kreditförsörjningen främjas. De statliga

37

insatseraa är utformade så att det riskbärande kapitalet i bankeraa    Prop. 1992/93:150 upprätthålls och stärks så att kapitaltäckningskraven uppfylls. Därmed    Bilaga 1 säkras en nödvändig fömtsättning för all bankema skall kunna fungera i sin roll som kreditgivare.

6  Tillväxtpolitiken

Som analyserats närmare av långtidsutredningen, produktivitelsdelegatio-nen och ekonomikommissionen har Sverige under de senaste 20 åren utmärkts av ett långsiktigt tillväxtproblem genom en relativt låg produktivitets- och produktionsutveckling. En förbättring av fömtsätt­ningaraa för tillväxt på medellång och lång sikt skulle underlätta åter­hämtningen även på kon sikt genom att skapa större förtroende för den svenska ekonomin bland svenska och utländska företag och hushåll.

Sveriges långsikliga tillväxtproblem illustreras av att Sveriges BNP per invånare sjunkit från 108 % av genomsnittet inom OECD år 1970 till 94 % av genomsnitiet år 1991. Även före den mycket svaga utvecklingen av svensk ekonomi 1992-1994 har tillväxten i Sverige varit betydligt lägre än OCED-länderaa i genomsnitt.

Tabell 6.1   BNP per invånare, köpkraftskorrigerat Index OECD-genomsnittet = 1 000

1970

1991

Rangordning

Index

Rangordning

Index

1   Schweiz

145

1   USA

125

2   USA

141

2   Schweiz

122

3   Luxemburg

108

3   Luxemburg

120

3   Sverige

108

4   Tyskland

110

5   Tyskland

105

5   Kanada

108

6   Kanada

102

5   Japan

108

7   Nederländerna

101

7   Frankrike

103

8   Danmark

100

8   Danmark

99

9   Frankrike

100

9   Belgien

98

10 Australien

99

10 Österrike

97

11 Nya Zeeland

98

11 Island

97

12 Storbritannien

93

12 Italien

95

13 Belgien

90

13 Norge

95

14 Österrike

86

14 Svenge

94

15 Italien

86

15 Nederländerna

93

16 Finland

82

16 Australien

91

17 Japan

80

17 Finland

90

18 Norge

77

18 Storbritannien

88

19 Island

75

19 Nya Zeeland

78

20 Spanien

64

20 Spanien

72

21 Irland

50

21 Irland

65

22 Portugal

42

23 Portugal

52

23 Grekland

41

23 Grekland

44

24 Turkiet

17

24 Turkiet

20

Källa: OECD National Accounts.

Tillväxten har en avgörande betydelse för hur det totala konsumtions-utrymmet för privat och offentlig konsumtion liksom möjligheteraa att nå en god miljö utvecklas. Om Sverige haft samma tillväxt som OECD-

38

ländema i genomsnitt 19701991 skulle den samlade produktionen nu    Prop. 1992/93:150 vara 214 miljarder kronor högre, vilket motsvarar ca 25 000 kronor per    Bilaga 1 invånare.

Det är mot denna bakgrand angeläget att förbättra fömtsättningaraa för en god tillväxt på medellång och lång sikt.

En väl fungerande marknadsekonomi och intemationellt samarbete och handelsutbyte är det bästa sättet att uppnå en varaktigt hög välfärdsnivå med en hög materiell standard, en god miljö och en hög grad av person­lig frihet. Åtgärderaa för att öka tillväxten bör därför även i etl mera långsiktigt perspektiv inriktas på att förstärka deltagandel i den inter­nationella integrationen, att eliminera hinder för arbete, sparande och företagande samt att förstärka konkurrensen.

6.1 Arbetsmarknaden

På lång sikt utgör inte dagens arbetslöshet något skäl mot att öka arbets­utbudet. Arbetslöshet är i första hand etl obalansproblem som beror på konjunkturläge, stmkturanpassning och lönebildning. Det finns ingen anledning att tro att ett högre arbetsutbud medför högre arbetslöshet på lång sikt. Resursema inte minst arbetskraften måste öka både kvantitativt och kvalitativt. Ett högre arbetsutbud ger fömtsättningar för en högre inkomst per capita.

1980-talets viktigaste bidrag till arbetslinjen var skattereformen. Genom sänkningen av marginalskatterna förstärktes motiven för arbete, förkovran och ansvar. Det är viktigt att marginaleffektema inte höjs på nytt. Det reformarbete som påbörjats inom skattesystemet måste föras vidare lill socialförsäkringama. Sambandet mellan avgifter och förmåner bör förstärkas så att avgifteraa i större utsträckning utgör en försäkrings­premie istället för en skalt. Därmed kan den totala marginaleffekten för arbetsinkomster reduceras ytterligare. Reformarbetet inom social­försäkringssystemet är inriktat på att göra det lönsamt att övergå från stöd till arbete samt på att socialförsäkringen skall innehålla inslag av självrisk och en begränsad kompensationsnivå.

Arbetsrättslagstiftningen har betydande effekter på arbetsmarknadens möjligheter att fungera tillfredsställande. Arbetsrättskommittén föreslår att turordningsreglema förändras, all möjlighetema till tidsbegränsad anställning och provanställning vidgas, att arbetstagarbegreppet definieras klarare och att den fackliga vetorätten mot entreprenad avskaffas. Efter sedvanlig remissbehandling avser regeringen att återkomma till riksdagen med sitt ställningstagande till förslagen i en proposition hösten 1993.

6.2 Forsknings- och utbildningspolitiken

Arbetskraftens kompetens måste höjas successivt för att underlätta stmkturomvandlingen saml för att bidra till en hög tillväxt, tabell 6.2. Den offentliga sektorns uppgift är därvid att skapa fömtsättningar för att utbildning av hög kvalitet erbjuds på alla nivåer samt att utforma skatte-och socialförsäkringssystemen på ett sådant sätt att utbildning och annan

39

kompetensutveckling som är samhällsekonomiskt lönsam även blir privat-    Prop. 1992/93:150

ekonomiskt lönsam.

Bilaga 1

Tabell 6.2   Andel av arbetskraften med minst tvä ärs gymnasium eller motsvarande 1987

Sverige      Tyskland    Japan

Stor-

USA

britannien

Samtliga sektorer

55,9

77,5

70,8

43,8

83,6

därav:

-Industrin

49,9

73,1

67,9

42,5

79,4

- Bank och försäkring

68,9

88,7

90,5

50,2

94,7

Källa: OECD, Employment Outlook 1989.

Det totala resursema som satsas på forskning har ökat genom en ökning av de ordinarie anslagen samt genom satsning av medel ur de fömtvarande löntagarfonderaa. Effektiviteten förstärks bl.a. genom alt universiteten och högskoloraa får ersättning för utbildningskostnader på gmndval av fullgjorda resultat. Universiteten och högskoloma får friare händer att besluta om hur utbildningar skall utformas, hur lednings-stmkturema skall se ut samt hur tjänstema skall konstmeras.

6.3  Kapitalbildning och företagande

Industriländernas föratsättningar för produktion av varor och tjänster har under 1970- och 1980-talen blivit alltmera likartade. För att Sverige skall kunna attrahera investeringar som höjer pmduktiviieien i ekonomin och som säkrar en större industri- och tjänsteproduktion än idag krävs att Sverige erbjuder en intemationellt konkurrenskraftig ekonomisk miljö. Investeringar och företagande i Sverige måste ha intemationellt konkur­renskraftiga villkor. Då kan Sverige dra till sig verksamhet som är samhällsekonomiskt lönsam och som har god sysselsättnings- och lönebetalningsförmåga.

Staten bör bidra till detta genom utformningen av skattestmktur och andra regler. Även fömtsättningama för lönebildningen, avseende bl.a. arbetsmarknadspolitiken, bör utformas på ell sådant säll att avkastningen på investeringar i Sverige inte urholkas genom alltför höga löneökningar.

Det är angelägel all långsiktigt upprätthålla ett högre hushållssparande än del som gällt under en följd av år för all ge utrymme för höga investeringar utan underskott i bytesbalansen. Investeringar är nödvändiga för alt få en god tillväxt.

Det långsiktiga sparandel bör i första hand stimuleras genom generella åtgärder. Sänkt kapilalinkomstskaitesats innebär liksom slopad förmögen­hetsskatt en minskad snedvridning i valet mellan olika sparformer. Principen bör vara alt olika sparformer konkurrerar på lika villkor.

1 översynen av såväl pensionssystemet som de andra socialförsäk­ringarna är det angeläget att pröva hur sparandel långsiktigt kan upprätthållas. Del nuvarande fördelningssystemet inom pensionsområdet reducerar det privata sparandel. Inom socialförsäkringssystemet är det

40

pensionema som har de största fömtsättningama att bidra till en höjning    Prop. 1992/93:150

av hushållens sparande.

Bilaga 1

Riskkapital och småföretagande

En av grandstenaraa i regeringens politik för tillväxt är ell livskraftigt små- och nyföretagande. Det är i dessa förelag som de nya möjligheteraa och de nya arbetstillfällena finns.

Regeringen har som mål att skapa goda generella fömtsättningar för nyetableringar och tillväxt i småföretag. En viktig fömtsättning för ett expansivt ny- och småföretagande är en effektiv privat riskkapital-marknad för småförelag. Uppkomsten av en sådan riskkapitalmarknad har underlättats genom skattereformen och senare beslutade skatteföränd­ringar.

Finansieringen av företagsetableringar och utvecklingsprojekt i unga företag liksom insatseraa för att utveckla en väl fungerande privat riskkapiialmarknad förstärks och effektiviseras genom bildandet av Industri- och nyforetagarfonden. Denna fond skall bl.a. ge förmånliga lån vid etablering av nya företag i samarbete med privata finansiärer. Riskkapitalmarknaden har tillförts 6,5 miljarder kronor från de fömt­varande löntagarfonderna genom tillskapandet av två riskkapitalbolag.

För ati ytterligare underlätta riskkapiialförsörjningen saml för all allmänt förbättra villkoren för investeringar och sparande i Sverige är del angeläget att skatteuttaget för eget kapital görs likvärdigt med skatte­uttaget för lånat kapital så att nuvarande skattemässiga diskriminering av eget kapital elimineras. Detta överensstämmer med regeringens mål om att genom generella åtgärder skapa goda föratsättningar för produktion och investeringar i Sverige. En särskild utredare som utreder frågan om lättnader i den ekonomiska dubbelbeskattningen kommer inom kort att presentera sina förslag.

6.4   Infrastmkturpolitiken

För att uppnå en hög varaktig tillväxt saml för att göra Sverige attraktivt för investeringar och företagande måste den svenska infrastmkturen avseende bl.a. transporter, energi och telekommunikationer vara välul-byggd och effektiv.

Sveriges närmande till del övriga Europa gör att satsningar på en förbättring av väg- och jämvägstrafikens kapacitet och kvalitet får stor betydelse. Hälfien av landets produktion exporteras och tre fjärdedelar av denna export går till Europa.

Inte minst de offentliga investeringarna i infrastmktur har varit eftersatta under många år. Under åren 19801988 var infrastmklur-investeringarnas andel av BNP knappt 0,6 % medan genomsnittet för OECD-ländema var drygt 1 %.

Regering och riksdag har nu väsentligt ökat satsningaraa inom delta område. Vid nuvarande konjunkturläge är dessa satsningar särskilt lämpliga samhällsekonomiskt sett eftersom de resurser som används i många tall inte har någon alternativ användning på kort sikt. De måsle dock inriktas på de områden där de ger högst samhällsekonomisk

41

avkastning. Investeringsaktiviteten kommer av konjunkturskäl all vara särskilt hög de närmaste åren.

Regeringen har under våren presenterat en propositionen om Investe­ringar i trafikens infrastmktur (prop. 1992/93:176). I propositionen föreslås en planeringsram för investeringar i vägar och jämvägar om 98 miljarder kronor för åren 19942003. Detta iimebär bl.a. investe­ringar i stomjämvägar för 32 miljarder kronor saml i stamvägar och övriga riksvägar 40 miljarder. De närmaste tre åren uppgår investeringama till 36 miljarder kronor.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

6.5  Skattepolitiken

Skallemas samhällsekonomiskt skadliga effekter har reducerats väsentligt under de senaste åren. Arbetet med att minska skatteuttagets tillväxt­hämmande effekter måste dock drivas vidare i syfte all sänka eller avskaffa särskilt skadliga skatter.

Skattesänkningar bör finansieras genom motsvarande sänkningar av de offentliga utgiftema, genom ökad avgiftsfinansiering och genom åtgärder inom skattesystemets ram. Utrymmet för skattesänkningar begränsas av att det StmktureUa underskottet för den offentliga sektom skall elimine­ras.

Ekonomiskt viktig är den totala marginaleffekten för beskattat arbete, dvs. den andel av en extra arbetsinkomst som bortfaller genom ökade direkta och indirekta skaller samt genom inkomstberoende avgifier och bidrag.

Diagram 6.1   Total marginaleffekt Tor beskattat arbete

Procent 80'

70

??

ifli

1

60

Ä

50

%-

R $$$>;

,1

5

§

J

40

Ä

.

1970  1975  1980  1985  1990  1991  1992  1993

Källa: Finansdepartementet

42

Den   totala   marginaleffekten   för   beskattat   arbete   bör   reduceras    Prop. 1992/93:150 successivt bl.a. genom etl närmare samband mellan avgifter och förmåner    Bilaga 1 i socialförsäkringssystemet.

Den svenska företagsbeskattningen är gynnsam för investeringar och produktion i Sverige. Detla bidrar lill en hög investeringsnivå och därmed hög tillväxt efter hand som olika gränshinder får en allt mindre betydelse för lokaliseringen av investeringar och produktion.

Beskattningen av sparande är emellertid inte konkurrenskraftig i ett intemationellt perspektiv. Ett högt inhemskt sparande underlättar uppbyggandet av eget kapital i små och medelstora företag.

Villkoren för det privata sparandet har nyligen förbättrats i flera avseenden. Förmögenhetsskatten på arbetande kapital i företagen togs bort med omedelbar verkan år 1991. Den allmänna förmögenhetsskatten sänks successivt och slopas hell fr.o.m. år 1995. Då sänks också kapitalinkomstskatten till 25 %. Den högsta skattesatsen i arvs- och gåvobeskattningen har sänkts från 65 % till 30 %. Möjligheteraa för privat sparande ökar genom införandet av pensionssparande i bank.

Den svenska energibeskattningen har lagts om så att den i mindre utsträckning hindrar produktion i Sverige. Industrins energiskatter har sänkts i riktning mot den nivå som gäller i omvärlden. Samtidigt upprätt­hålls den totala energibeskattningen på en förhållandevis hög nivå genom höjda miljöskatter för hushållen inkl. höjd bensinskatt. Därigenom baseras skatteuttaget i större utsträckning på aktiviteter med negativ miljöpåverkan.

1 en promemoria från Finansdepartementet presenteras inom kort förslag till ändringar i företagsbeskattningen. Förslagen grandas i huvudsak på betänkandena Neutral företagsbeskattning (SOU 1991:100) och Fortsatt reformering av företagsbeskattningen (SOU 1992:67). Betänkandena har remissbehandlats och i promemorian har förslagen samordnats. Bl.a. föreslås att enskilda näringsidkare och handelsbolag skall beskattas enligt regler som motsvarar dem som gäller för aktiebolagen. I fråga om bolagsbeskattningen märks förslagen all skattesatsen sänks till 25 % och att skatteutjämningsreserven (surven) tas bon. De nya reglema bör gälla fr.o.m. den 1 januari 1994. Därmed kommer den nuvarande överbeskaitningen av enskild näringsverksamhet att ha tagits bort.

6.6  Konkurrenspolitiken

Konkurrens mellan flera marknadsaktörer, i synnerhet förekomst av potentiell konkurrens genom frånvaro av etableringshinder, är en gmnd­läggande fömtsättning för etl effektivt resursutnyttjande. För att underlätta nyföretagandet är det vikligl all marknadstillträdet är fritt och konkurrensvillkoren likvärdiga.

En viktig del i den långsiktiga lillväxipoliliken är säkerställandet av en fungerande konkurrens på de svenska vam- och tjänstemarknadema. Av stor betydelse i detla sammanhang är den av regeringen framlagda konkurrenslagen samt undertecknandet av EES-avtalel. Regeringen har också lagt förslag om avreglering bl.a. på kommunikationsområdet.

4 Riksdagen 1992/93. 1 samt. Nr 150 Bilaga 1 Rättelse: S. 45 rad 12 Stär: höjda Rättat till: sänkta

43

finansmarknadsområdet, elmarknaden, bostadsmarknaden, skogsbraks-    Prop. 1992/93:150 sektora, kommunsektora och utbildningssektora. Allt för all tillskapa    Bilaga 1 fungerande marknader.

Sverige tar genom EES-avtalet ett viktigt steg mot all ingå i det europe­iska samarbetet. Sverige ansluter sig därmed till de spelregler för en effektiv konkurrens som återfinns i Romfördraget. Detta innebär väsent­ligt förstärkt konkurrens bl.a. genom eliminering av hinder för inter­nationell rörlighet för varor, tjänster, arbete och kapital.

Den nya konkurrenslagen är utformad med utgångspunkt i EG:s konkurrensregler i Romfördraget och EES-avlalel. Lagen innehåller uttryckliga förbud mot särskilt angivna typer av konkurrensbegränsning­ar. Överträdelse av förbuden kan medföra ekonomiska sanktioner på upp lill 10 % av förelagets årsomsättning. Lagen skall tillämpas av Konkur­rensverket och ytterst av Marknadsdomstolen.

För svensk del innebär en offensiv konkurrenspolitik bl.a. att den offenlliga sektora i större utsträckning utsätts för konkurrens. Della gäller inle minst kommunal verksamhet. Tidigare skyddade sektorer avregleras och öppnas för konkurrens. Fasta och tydliga spelregler skapas för konkurrensen i den privata sektora.

7  Den kommunala ekonomin

Statsmakterna har elt övergripande ansvar för att den offentliga verksam­heten utvecklas i enlighet med real och finansiell samhällsekonomisk balans. För att förena della ansvar med elt betydande mått av kommunall självstyre har del nya system för statsbidrag till kommunema som trädde i kraft den 1 januari 1993 utformats så att staten sätter en finansiell ram för kommuneraa medan verksamheten inte längre deialjsiyrs på samma sätt som tidigare. Det nya bidraget ger kommuneraa stor frihet och innebär vidare en relativt långtgående inkomstutjänming mellan kom­muneraa.

Någon omprövning av grandprinciper för bidraget är inte aktuell. Däremot kan den praktiska utformningen av systemet behöva förändras allt eftersom erfarenhet vinns. En utredning ser bl.a över vissa principer för utjämning av stmkturellt betingade kostnadsskillnader. Förändringar av systemet beräknas kunna ske tidigast 1995. Med hänsyn till bl.a. den pågående utredningen finner jag det lämpligt att "frysa" 1993 års bidragsregler även för 1994. Bidragsförändringen för 1994 bör därmed maximalt få uppgå till 1,5 % av summan av kommunens referensbidrag och inkomster av kommunalskattemedel för år 1994.

Saneringen av de offentliga finanseraa kan inte ske utan att också de finansiella fömtsättningama för kommunsektora påverkas. De stora krav som det tidigare redovisade budgetsaneringsprogrammel iimebär medför att jag finner det uteslutet alt skatteutjämningsbidragen kan öka.

Ett viktigt led i skattereformen var att de minskningar av marginal­skattema som uppnåddes i den statliga inkomstskatten inte fick omintet­göras genom kommunala skattehöjningar. För åren 19911993 gäller ett kommunalt  skaltestopp.  Bakgmnden är dels  skattereformen och det

44

samhällsekonomiska läget, dels förändringen av bidragssystemet år 1993.    Prop. 1992/93:150

När skattestoppet upphör finns det, om inga åtgärder vidtas, risk för en    Bilaga 1

höjning av kommunsektoms genomsnittliga debitering. Då skulle den

finansiella ekonoiniska ramen för kommunsektom kunna överskridas. Etl

utredningsarbete har påbörjats i syfte att belysa fömtsättningama för ett

långsiktigt mer stabilt skatte- och bidragssystem för kommunsektom.

Detta arbete beräknas vara slutfört så att förslag skall kunna föreläggas

riksdagen i början av 1994. Det tillfälliga skattestoppet upphör i och

med 1993. I syfte att begränsa det kommunala skatteuttaget föreslås att

de kommuner och landsting som inte höjer sin utdebitering för år 1994

engångsvis    får   behålla   skattemedel    som   motsvarar   det   ökade

skatteunderlag som beror av det sänkta gmndavdraget. Delta skulle enligt

finansieringsprincipen annars ha dragits in till staten.

8  EES och EG

EES-avtalet torde kunna träda i kraft under innevarande år. Sverige får med avtalet i praktiken tillträde till EG:s inre marknad, som förverk­ligades den 1 januari i år. Detta innebär ökade möjligheter till export för svenska företag, som därmed bättre kan utnyttja sina stordriflsfördelar. Konkurrensen kommer också att öka, vilket bidrar till lägre priser och ökad effektivisering.

EES-avtalet är emellertid inte tillräckligt för att trygga stabilitet och ekonomisk tillväxt. EES-avtalet ger inte Sverige det politiska inflytandet över EG:s regelverk. Ett fullt medlemskap ger däremot möjlighet aft tillvarata svenska intressen också i ett perspektiv där EG:s regelverk förändras. Ett medlemskap skulle också, till skillnad från enbart ett EES-avtal, ge Sverige en möjlighet att ta del av EG:s framtida utveckling. Sverige skulle därmed få en större möjlighet att säkra sin konkurrenskraft och ekonomiska stabilitet också på lång sikt. Ett fullt EG-medlemskap förstärker möjligheten till ökade investeringar i Sverige genom att företagen då kan verka på samma villkor som företag i andra länder i Västeuropa. Därigenom förbättras föratsättningama för fömyelse av den svenska industristmkturen, vilket i sin tur leder till stärkt konkurrens­kraft. Medlemskap innebär deltagande fullt ut i gemenskapens institu­tioner. Därvid kan vi reellt påverka EG:s fortsatta integrationsarbele på ett sätt som gynnar svenska intressen. Inte minst kommer vi att bli delaktiga i utformningen av ett fastare samarbete på det monetära området i Europa.

Det är först som medlem i EG som vi kan säkra våra möjligheter att skapa fler arbetstillfällen. Förhandlingama om medlemskap i EG inleddes den 1 februari i år. Det framförhandlade resultatet konmier att under­ställas svenska folket i en folkomröstning, EES-avtalet utgör en viktig etapp på vägen mot vårt deltagande i den europeiska integrationen. Sverige måste dock gå vidare och bli fullvärdig EG-medlem för att en långsiktig positiv välståndsutveckling skall kunna komma till stånd.

45

Statsbudgeten och särskilda frågor        prop. 1992/93:150

Bilaga 1

1   Statsbudgeten budgetåren 1992/93 och 1993/94 1.1   Beräkningsförutsättningar

Vid beräkning av slalsinkomstemas utveckling är de antaganden som görs om inkomstutvecklingen i samhället av stor betydelse. Riksrevisions­verket (RRV) har under hand lämnat en beräkning av statsbudgetens inkomster. (Beräkningen i sin slutgiltiga utformning avser RRV alt publicera den 20 april 1993). En sammanfattning av beräkningen bör fogas till protokollet i delta ärende (bilaga 1.3). De antaganden som RRV räknat med redovisas i tabell 1. En del av de förslag som före­dragandena nu lägger fram påverkar den ekonomiska utvecklingen. Därför räknar jag med delvis andra antaganden än RRV. Även dessa antaganden redovisas i tabell 1.

Tabell 1.   Antaganden om den ekonoiniska utvecklingen

Procentuell förändring från föregående år

1992

1993

1994

RRV

Föredra­ganden

RRV

Föredra­ganden

RRV

Föredra­ganden

Lönesumma

0,5

0,5

-2,0

-1,5

2,9

2,8

Konsumentpriser,

årsgenomsnitt

2,4

2,4

5,6

5,5

3,2

3,5

Privat konsumtion.

löpande priser

0,6

0,6

2,0

2,5

3,2

3,5

1 RRV:s beräkningar avseende budgetåren 1992/93 (statsbudgetens 

inkomster och utgifter) och 1993/94 (statsbudgetens inkomster) har verket tagit hänsyn lill beslul som riksdagen fattat före den 19 mars 1993. RRV har även beaktat förslag från regeringen före denna tidpunkt. Jag har dämtöver beaktat även de riksdagsbeslut som fattats under återstoden av mars samt de förslag från regeringen som lagts fram även efter den 19 mars. Det får ankomma på riksdagens finansutskott att göra justeringar för de ytterligare förändringar som jag inte har kunnat beakta.

1.2 Statsbudgetens inkonister och utgifter under budgetåret 1992/93

RRV har den 20 april 1993 presenterat en ny beräkning av budgetulfallet för budgetåret 1992/93, budgetprognos nr 5. Beräkningama av inkomst­eraa för budgetåret 1992/93 redovisas också i verkets inkomstberäkning.

Inkomster

Enligt underhandsinformation från RRV beräknas de totala inkomstema för budgetårel 1992/93 uppgå till 374 281 miljoner kronor.

I det följande redovisas de förändringar av inkomstema i förhållande till RRV:s beräkning somjag funnit nödvändiga.

46

Till följd av vad jag anfört om den ekonomiska utvecklingen räknar jag upp inkomsttiteln Fysiska personers inkomstskatt med 340 miljoner kronor och inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt med 10 miljoner kronor. Vidare räknar jag upp inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt med 63 miljoner kronor med anledning av att jag i beräkningama tagit hänsyn till de effekter av regeringens förslag om skattereduktion för reparationskostnader m.m. för bostadshus.

Till följd av vad jag nyss anfört angående lönesummans utveckling justerar jag upp inkomsttiteln Sjukförsäkringsavgift, netto med 107 miljoner kronor och inkomsttiteln Övriga socialavgifter, netto med 15 miljoner kronor

Sammanlaget räknar jag därmed upp inkomsttiteln lagstadgade social­avgifter, netto, med 122 miljoner kronor. Sammantaget räknar jag upp inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt med 73 miljoner kronor. Till följd av vad jag anfört angående den privata konsumtionens utveckling räknar jag upp inkomsttiteln Mervärdesskatt med 170 miljoner kronor.

Sammanlagt innebär avvikelsen från RRVs beräkning en uppskrivning av inkomstema för budgetåret 1992/93 med 705 miljoner kronor. Jag beräknar således statsbudgetens inkomster för budgetårel 1992/93 lill 374 986 miljoner kronor. Förändringama i förhållande till RRV:s beräkningar framgår av tabell 2.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

Tabell 2.   Andringar budgetåret 1992/93

Miljoner kronor

RRV:s beräkningar av statsbudgetens inkomster

Inkomsttitel/Inkomsthuvud/lnkomstgrupp

1111

Fysiska personers inkomstskatt

1121

Juridiska personers inkomstskatt

1221

Sjukförsäkringsavgift,netto

1251

Övriga socialavgifter, netto

1411

Mervärdesskatt

Sununa inkomster

Sumina förändringar enligt föredraganden

RRVs

Förändring

beräkning

enligt  före-

draganden

3 458

-1-340

20 228

-H73

-1 441

-H07

7 081

-H5

115 850

-t-170

374 281

-f-705

Utgifter

I statsbudgeten för innevarande år uppgår utgiftema till 482 160 miljoner kronor Enligt underhandsinformation från RRV beräknas nu de lotala utgiftema uppgå till 578 419 miljoner kronor Utgiftema exkl. statsskuld-räntor prognosticeras till 493 419 miljoner kronor för budgetåret 1992/93.

Enligt ovannämnda budgetprognos från RRV beräknas utgiftema för statsskuldräntorna till 85,0 miljarder kronor för budgetåret 1992/93. Ny information från Riksgäldskontoret ger vid handen att dessa utgifter kan beräknas minska. Utgiftema för statsskuldräntoma uppgår i min beräkning  till  73,0  miljarder kronor.  Skillnaden  mellan Riksgälds-

47

kontorels och RRV:s prognos av räntor på statsskulden består till största Prop. 1992/93:150 delen av en kommande periodisering av valutakursförluster på de lån Bilaga 1 som Riksgäldskontoret under hösten 1992 tog upp för Riksbankens räkning för deponering i det svenska banksystemet. För denna upplåning erhöll Riksgäidskontoret en valulakursgaranti av Riksbanken. Då Riksgäldskontorets valulalikvider i Riksbanken kommer att bokas om, erhåller kontoret ersättning för valuiakursförlusteraa vid ombokningen istället för när lånen förfaller, vilket sker huvudsakligen budgetår 1995/96 och 1997/98. Den tillfälliga budgetavlaslning som nu erhålls är alltså ingen besparing utan endasl en periodisering av valuiakursför­lusteraa. Ombokningen av valutalikvideraa möjliggör en effektivare förvaltning av valulaskulden och irmebär på så sätt en viss besparing i form av lägre transaktionskostnader i förvaltningen.

Vad avser den beräknade belastningen under övriga anslag räknar jag ner anslaget Lokala poUsorganisationen med 334 miljoner kronor som en följd av att åtgärder kommer att vidtagas för att minska belastningen på detta anslag. Vidare har jag på aggregerad nivå beaktat att konsek­venserna av förskottsvisa hy res inbetalningar, i enlighet med vad som anfördes i årets finansplan, senare kommer all hanteras i särskild ordning.

Tabell 3.   Räntor på statsskulden budgetåret 1991/92

Miljarder kronor

Beräkning till grund för stats­budgeten

Nuvarande beräkning

Räntor på lån i svenska kronor Räntor på lån i utländsk valuta Valutaförluster, netto

Summa

64,0 5.1 -0,1

69,0

56,7

14.4

1,9

73,0

Jag beräknar att anslagsbehållningarna på reservationsanslag under innevarande budgetår kommer alt minska med 3 503 miljoner kronor för att uppgå till 32 358 miljoner kronor. Denna beräkning överenstämmer med underhandsinformation från RRV.

Jag vill också nämna att RRV för Tillkommande utgiftsbehov, netto tar upp 11 miljarder kronor. Jag beräknar dessa utgifter till 10 miljarder kronor.

Sammantaget räknar jag därmed med att utgifterna under budgetåret 1992/93 kommer att uppgå till 565 085 miljoner kronor Beräkningama sammanfattas i tabell 4.

48

Tabell 4.   Statsbudgetens utgifter budgetåret 1992/93

Prop.  1992/93:150

Miljoner kronor

g.jg j

Statsbudget        RRV     Föredraganden

Utgiftsanslag exkl. statsskuldräntor

425 660

478 916

478 582

Statsskuldräntor

69 000

85 000

73 000

Förändring i anslagsbehållningar

4 500

3 503

3 503

Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto

-17 000

11000

10 000

Summa

482 160        578 419       565 085

Finansfullmaktsutnyttjande

-

2 000

2 000

1.3 Statsbudgetens inkomster och utgifter under budgetåret 1993/94

Inkomster

Enligt underbandsmformation från RRV beräknas statsbudgetens totala inkomster till 343 109 miljoner kronor för budgetåret 1993/94. I det följande redovisas de förändringar av inkomstema i förhållande till RRVs beräkningar somjag funnit nödvändiga.

Jag räknar upp inkomsttiteln F\'siska personers inkomstskatt till följd av vad jag anfört om den ekonomiska utvecklingen samt med hänsyn lill ny information med 2 650 miljoner kronor.

Med anledning av alt jag i beräkningaraa tagit hänsyn till de effekter av regeringens förslag om skattereduktion för reparationskostnader m.m. för småhus justerar jag upp inkomsttiteln Fysiska personers inkomstskatt med 370 miljoner kronor och inkomsttiteln Juridiska personers inkomst­skau med 342 miljoner kronor. Sammantaget justerar jag upp inkomst­titeln F}'siska personers inkomstskatt med 3 020 miljoner kronor.

Till följd av vad jag nyss anfört om den ekonomiska utvecklingen justerar jag upp inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt med 56 miljoner kronor. Sammanlagt justerar jag upp inkomsttiteln Juridiska personers inkomstskatt med 398 miljoner kronor

Till följd av vad jag anfört om lönesummans utveckling justerar jag upp inkomsttiteln Sjukförsäkringsavgifi, netto med 243 miljoner kronor Jag räknar samtidigt ner inkomsttitel Övriga socialavgifier, netto med 619 miljoner kronor. Till följd av de förslag om ändrade samordningsregler mellan sjukpenning och utbildningsbidrag som arbetsmarknadsministera i samråd med socialministern presenterar senare idag räknar jag upp inkomsttiteln Sjukförsäkringsavgifi, netto med 260 miljoner kronor Sammanlagt justerar jag upp inkomsttiteln Sjukförsäkringsavgift, netto med 503 miljoner kronor

Med anledning av den privata konsumtionens utveckling som jag tidigare redogjort för räknar jag upp inkomsttiteln Mervärdesskatt med 520 miljoner kronor. Vidare justerar jag ner inkomsttiteln Mervärdes­skatt med 42 miljoner kronor med anledning av regeringens proposition om mervärdesskatt på väg och broavgifter m.m. (prop. 1992/93:190). Till följd av förslaget om ändrade mtiner för myndigheteraas redovisning mot vissa inkomsttitlar som presenteras senare idag, justerar jag upp

49

inkomsttiteln Mervärdesskatt med 960 miljoner kronor Inkomsttiteln    Prop. 1992/93:150 StatUga pensioner justeras av samma anledning ner med 1 500 miljoner    Bilaga 1 kronor Sammantaget räknar jag upp inkomsttiteln Mervärdesskatt med 1 438 miljoner kronor

Med anledning av regeringens proposition om sänkt diseloljeskaii till 1,30 kronor per liter och sänkt fordonsskatt för tyngre lastbilar och släp, yrkeslrafik, (prop. 1992/93:192) justerar jag ner inkomsttiteln Energi­skatt med 65 miljoner kronor och inkomsttiteln Fordonsskatt med 195 miljoner kronor

Sammanlagt innebär della all jag räknar upp inkomsteraa i för­hållande lill RRV:s beräkningar med 2 980 miljoner kronor för budgetår 1993/94. Jag beräknar således statsbudgetens inkomster för budgetårel 1993/94 till 346 089 miljoner kronor Förändringen i förhållande till RRV:s beräkningar framgår av tabell 5.

Tabell 5.   Ändringar i RRVs beräkningar av statsbudgetens inkomster budgetåret 1993/94

Miljoner kronor

Inkomsttitel/lnkomsthuvud/Inkomstgrupp

RRVs

Förändring

beräkning

enligt  före­draganden

1111    Fysiska personers inkomstskatt

7 522

-H3 020

1121    Juridiska personers inkomstskatt

18 004

4-398

1221    Sjukförsäkringsavgift,netto

6 597

-1-503

1251    Övriga socialavgifter, netto

3 764

-619

1411    Mervärdesskatt

114 500

+ 1 438

1428    Energiskatt

17 037

-65

1461    Fordonsskatt

4 120

-195

5211    Statliga pensioner

719

-1 500

Sununa inkomster

343 109

Sununa förändringar enligt Tdredraganden

-1-2 980

Avslutningsvis vill jag redovisa förändringama

i indelningen av

statsbudgetens inkomster i förslaget till statsbudget för budgetårel

1993/94 (tabell 6).

Tabell 6. Forslag till Törändringar i uppställningen av statsbudgetens inkomster för budgetåret 1993/94

Inkomsttitel/Inkomsthuvudgrupp/Inkomstgrupp

Förslag

1222   Allmän sjukförsäkringsavgift

Nummerändring

1348   Skatt på värdepapper

Upphört

1411    Mervärdesskatt

Nanmändring

2125   Inlevererat överskott av åtgärder för att

stärka det fmansiella systemet

Ny inkomsttitel

2384   Ränteinkomster för lån för kommunmarkförvärv

Upphört

4514   Återbetalning av lån för studentkårslokaler

Namnändring

50

Utgifter

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 1 det slutliga förslaget till statsbudget för budgetåret 1993/94 uppgår

utgifterna lill 537 311 miljoner kronor

1 årets budgetproposition upptogs utgifterna lill 520 698 miljoner kronor Av delta belopp svarade utgiftsanslagen för 415 198 miljoner kronor Tillkommande utgiftsbehov saml minskning av anslagsbehåll­ningar svarade sammantaget för 10 500 miljoner kronor Räntoma på statsskulden beräknades uppgå till 95 000 miljoner kronor

Sedan riksdagen förelades budgetpropositionen har dels ett antal propositioner innebärande anslagsförändringar förelagts riksdagen, dels har riksdagen beslutat om ett anlal förslag i budgetpropositionen. Vidare lägger nu regeringen etl antal yllerligare förslag. Om riksdagen bifaller förslagen i propositionerna ökar de samlade uigiftsanslagen med ca 16 613 miljoner kronor Detta belopp rymmer ett flertal utgifts-förändringar, varav de största är att hänföra till särskilda arbets­marknads- och utbildningspolitiskt motiverade insatser Cheferaa för Utbildnings- och Arbetsmarknadsdepartementen kommer senare idag all föreslå ytterligare sammanlagt 5 926 miljoner kronor för sysselsättnings­skapande åtgärder Åtgärderaa omfattar ökade resufser till komvux, gymnasieskolor, folkbildning saml universitet och högskolor med tillhörande studiestöd.

1 samband med min beräkning av anslagskonsekvenseraa har jag upprättat en specifikation över föreslagna och i förekommande fall beslutade anslagsförändringar på statsbudgeten i förhållande till budget­propositionen. Denna specifikation (Bil. 1.5) täcker i princip perioden t.o.m. mars 1993.

Anslaget Räntor pä statsskulden m.m. upptogs i budgetpropositionen för budgetåret 1993/94 till 95 000 miljoner kronor Belastningen på detta anslag är beroende av den ackumulerade statsskulden under det budgetår för vilket anslaget anvisas och av räntenivån inom och utom landet saml av bokföringsmässiga valutadifferenser på gmnd av ändrade växelkurser vid omsättning eller återbetalning av utlandslån. En ny beräkning från Riksgäldskontoret ger vid handen att utgifter för räntor på statsskulden fortfarande kommer att uppgå lill 95 000 miljoner kronor men med en delvis förändrad sammansättning av lån i svenska kronor och lån i utländsk valuta. Riksgäldskontorets förslag till inkomst- och utgiftsstat för Räntor på statsskulden m.m. bör fogas lill protokollet i delta ärende som bilaga 1.4. Anslaget Räntor på statsskulden bör i enlighet med förslaget föras upp på statsbudgeten för budgetåret 1993/94 med 95 miljarder kronor

Sammantaget innebär detta all statsbudgetens uigiftsanslag för budgetåret 1993/94 uppgår till sammanlagt 431 811 miljoner kronor

51

Tabell 7.   Räntor på statsskulden budgetåret 1993/94

Prop.  1992/93:150

Bilaga 1

Miljarder kronor

Nuvarande beräkning

Räntor på lån i svenska kronor

60,4

Räntor på lån i utländsk valuta

24,3

Valutaförluster, netto

10,3

Summa

95,0

I syfte att få en så långt möjligt rättvisande bild av hela belastningen på statsbudgeten beräknas, utöver uigiftsanslagen, på statsbudgetens utgiftssida även medel för förändringar i anslagsbehållningar och beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto.

I budgetpropositionen beräknades förbrukningen av anslags­behållningar på reservationsanslag komma all uppgå lill 4 500 miljoner kronor netto, under budgetåret 1993/94. De propositioner innebärande anslagsförändringar som därefter förelagts riksdagen motiverar ingen ändring av den beräkning som gjordes i budgetpropositionen. Därför räknar jag även nu med att anslagsbehållningama minskar med 4 500 miljoner kronor under budgetåret 1993/94.

1 syfte att förslaget till statsbudget så långt som möjligt skall visa en realistisk budgetbelastning förs på budgetens utgiftssida upp posten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto. Vid beräkningen av deima post görs en uppskattning av sådana utgifts- och inkomstförändringar som inte förts upp på något annat ställe i budgeten.

I budgetpropositionen beräknades denna post till 6 000 miljoner kronor Jag beräknar även nu denna post till 6 000 miljoner kronor

Tabell 8.   Statsbudgetens utgifter budgetåret 1993/94

Miljoner kronor

beräkning

Utgiftsanslag exkl, statsskuldräntor

431 811

Statsskuldräntor

95 000

Förändring av anslagsbehållningar

4 500

Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto

6 000

Summa

537 311

1.4  Statsbudgetens saldo för budgetåren 1992/93 och 1993/94

Med hänvisning till redovisningen i det föregående beräknas utfallet av statsbudgetens inkomster och utgifter för innevarande budgetår och i förslaget till statsbudget för budgetåret 1993/94 enligt vad som framgår av tabellerna 9 och 10.

Beräkningen av budgetutfallet för innevarande budgetår ger vid handen att budgetunderskottet minskar med 8,2 miljarder kronor jämfön med vad som beräknades i budgetpropositionen. Nu fömtses ett underskott om

52

190,1 miljarder kr

För budgetåret 1993/94 beräknas budgetunderskottet nu till 191,2 miljarder kronor Det innebär att budgetunderskottet nu beräknas bli 28,9 miljarder kronor sämre än vad som beräknades i budgetpropositionen.

Statsinkomstema för budgetåret 1993/94 uppskattas nu till 346,1 miljarder kronor. Detta innebär en minskning med 12,3 miljarder kronor jämfört med budgetpropositionen. Minskningen är i huvudsak en följd av en försämring i konjunktumtvecklingen.

Utgiftema exkl. slatsskuldräntor beräknades i budgetpropositionen till 425,7 miljarder kronor Nu beräknas dessa utgifter till 442,3 miljarder kronor Att utgiftema ökar sammanhänger bl.a. med att ytterligare medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder kommer att föreslås senare idag.

Förändringama av inkomsterna och utgiftema i förslaget till statsbudget för budgetåret 1993/94 sedan budgetpropositionen har jag även samman­ställt i en specifikation som bör bifogas till regeringsprotokollet i detta ärende. (Bil. 1.5).

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

Tabell 9.   Statsbudgetens saldo budgetåren 1991/92-1992/93

Miljarder kronor

1991/92

1992/93

Utfall

Budget­propo­sitionen

RRV

Ny be­räkning

Inkomster

Utgifter exkl. statsskuldräntor

Statsskuldräntor

Saldo

397,7

418,5

60,0

-80,8

381,2

496,5

83 0

-198,3

374,3

493,4

85,0

-204,1

375,0

492,1

73.0

-190,1

Tabell 10.   Statsbudgetens saldo budgetåret 1993/94

Miljarder kronor

1993/94

Procentuell förändring

Budget- Ny be-propo- räkning sitionen

Från utfall 1991/92 till ny beräkning 1992/93

Från ny be­räkning 1992/93 till ny beräkning 1993/94

Inkomster

Utgifter exkl, statsskuldräntor

Statsskuldräntor

Saldo

358,4

425,7

95,0

346,1

442,3

95,0

-162,3     -191,2

-5,7

17,6

0.0

-7,7 -10,1 30,1

2  Underliggande budgetutveckling

Den underliggande utvecklingen av statsbudgetens saldo erhålls om det redovisade saldot korrigeras för effekter som är av tillfällig art eller hänger samman med ändringar i redovisningsprincipema. Som bas används de förhållanden som skall gälla för budgetåret 1993/94. Detla innebär att den underliggande budgetutvecklingen i ett budgetförslag inte

53

kan jämföras med den i tidigare års budgetförslag.

Prop. 1992/93:150

Det bör betonas att det ofta är en bedömningsfråga om en enskild post Bilaga 1 skall betraktas som en reguljär inkomst eller utgift eller som en extra­ordinär effekt. Trots att avgränsningen i det enskilda fallet inte är helt självklar anser jag det ändå angeläget att redovisa en beräkning där de extraordinära effektema uteslutits, så all statsbudgetens underliggande utveckling framgår

På inkomstsidan har följande effekter betraktats som extraordinära vid framräkning av del underliggande budgetsaldot:

vissa engångsvisa höjningar/sänkningar av skaller eller avgifter

tillfälliga extra inleveranser från affärsverk till statsbudgeten

inkomster från sjukförsäkringsfonden och delpensionsfonden

  tillfälliga indragningar från arbelslivsfonden och arbetsmiljöfonden

På utgiftssidan har bl.a. följande effekter betraktats som extraordinära vid framräkning av det underliggande budgetsaldot:

valutaförluster/vinster som uppstår vid amortering av statens utlands­lån

engångsvisa besparingar

kapitaltillskott till banker

Tabell 11.   Underliggande budgetsaido för budgetåren 1991/92-1993/94

Miljarder kronor, löpande priser

1991/92

1992/93

1993/94

Underliggande budgetsaido

-91,3

-173,5

-188,1

Som andel av BNP (%)

-6,4

-12,0

-12,7

3   Budgetunderskott och statsskuld

Statens budgetsaido ulgör den viktigaste förklaringen till statsskuldens förändring och storlek.

Stalsskuldförändringen under en given tidsperiod är lika med det totala, utifrån kommande lånebehov som slaten har all fmansiera saml effektema av de tillfälliga bokföringstransaktioner av dispositiv karaktär som Riksgäldskontoret vidtar och som påverkar statsskuldens storlek.

Riksgäidskontoret har till uppgift att låna för att finansiera utgifter som beslutats av riksdagen och som inte täcks av statsinkomster Budgetunder­skottet utgör den viktigaste beståndsdelen i delta lånebehov (tabell 12). Det är emellertid inte det redovisade budgetulfallet baserat på inkomsi/ut-giftsmässiga principer som är relevant i del här sammanhanget, utan i stället dess kassamässiga motsvarighet som är utfallet på statsverkets checkräkning i Riksbanken. 1 tabellen är skillnaden mellan redovisat budgetutfall och rörelsema på statsverkets checkräkning angivet som kassamässiga korrigeringar. Dessa korrigeringar kan i allmänhet endast göras i efterhand när utfallen är kända. För prognoser antas all de kassamässiga flödena är lika med budgetsaldot.

54

Tabell 12.   Länebehov och statsskuld

Miljarder kronor

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

1991/92

1992/93

1993/94

Budgetunderskott

80,8

190,1

191,2

Kassamässiga korrigeringar

-6,3

-

-

Avskrivning av Vattenfalls statslån

-17,2

_

_

Utlåning

31,4

6,7

7,2

Finansiering av underskott i Arbetsmarknadsfonden, inkl, ränta

_

16,2

36,5

Finansiering av underskott i Lönegarantifonden, inkl, ränta

_

3,0

3,9

Infrastrukturinvesteringar

-

-

16,5

Lån till Sparbanken Första

-

3,8

-

Infriat garantiåtagande Securum

-

13,1

-

Köp av aktier i Securum

-

1,0

-

Lånebehov

88,7

233,9

255,3

Skulddispositioner

-4,4

52,0

-10,0

Statsskuldförändring

84,3

285,9

245,3

Statsskuld vid utgången av resp. budgetår

711,0

996,9

1 242,2

Anm: Inbetalning markeras med minustecken.

I och med att Statens VattenfaUsverk ombildades till etl aktiebolag om­vandlades verkets statslån lill ett lån i Riksgäidskontoret. Detla skedde genom att Riksgäldskontoret övertog Vattenfalls statslån på 17,2 miljarder kronor och avskrev delta lån. Riksgäidskontoret lämnade samtidigt ett lån på samma belopp till Vattenfall AB och Svenska kraftnät. Transaktionema netto påverkade varken budgetulfall eller lånebehov.

Riksgäldskontoret har, fömtom denna speciella långivning, en om­fattande utlåning till affärsverk och myndigheter, bl.a. till CSN för studielån. Riksgäldskontoreis utlåning påverkar inle budgeten men väl statens lånebehov.

Statsskuldens förändring påverkas dämtöver av transaktioner av dispositiv karaktär som Riksgäidskontoret gör Dessa transaktioner, eller skulddispositioner, är ofta betingade av tidsförskjutningar mellan de kassamässiga betalningar statsskulden ger upphov lill och redovisningen av dessa. Som exempel kan nämnas utbetalningar och regleringar av förskott för inlösen av obligationer och premieobligationsvinster Valutaomvärderingar utgör en annan betydelsefull del av skulddisposi­tionema. Valulaskulden värderas löpande till aktuella valutakurser samtidigt som avräkningen mol statsbudgeten enbart avser de realiserade

55

valutadifferensema. Redovisningen av uppköpta obligationer sker däremot    Prop. 1992/93:150 numera på etl säll som inte påverkar statsskuldens förändring. Prognosen    Bilaga 1 för skulddispositionerna imiehåller enbart beräknade realiseringar av valutadifferenser Dessa ulgör en del av förändringama på valutaomvär­deringskontot. De övriga skulddispositionema prognostiseras inte.

Upplåningsbemyndigande

Liksom föregående år bör riksdagen utfärda bemyndigande för regeringen enligt lagen (1988:1387) om statens upplåning.

4  Statliga garanti- och pensionsåtaganden 

4.1   Redovisning av statens garantiåtaganden

1 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 1) redovisades att statens ram för garantiåtaganden per den 1 juli 1992 uppgick till ca 185 miljarder kronor, en ökning med ca 16 miljarder kronor jämfört med den 1 juli 1991.

Regeringen har efter den 1 juli 1992 lagt fram förslag enligt tabell 12 till riksdagen som berör omfattningen av den statliga ramen för garanti­åtaganden.

Tabell 12. Föreslagna förändringar för statliga garantiåtaganden som redovisades I prop. 1992/93:100 bil.l

Miljoner kronor

Proposilion

Garantins         Ni

j varande

Föreslagen

Tidpunkt för

andamål           garantiram

garantiram

Förändring

förändringen

1992/93:150

Fri idrotts-VM i Gtbg 1995

0

28

-1-28

1993-03-18

1991/92:153

Nordbankens rekonstruktion

9 850

0

-9 850

1993-01-04 (infriad)

1991/92:153

Nordbankens rekonstruktion

0

43

-+-43

1992-08-20

1992/93:135

Nordbankens rekonstruktion

0

10 000

-1- 10 000

1993-01-04

1992/93:135

Nordbankens rekonsturktlon

19 150

6 000

-13 150

1993-01-04 (delv. infr.)

1992/93:135

Gota bank

10 000

+ 10 000

1993-01-07

1992:93:132

Trafikleder Stockholm

200

600

4-400

1993-07-01

1992/93:100

Täckande av förluster till följd av statliga beredskaps-garantier Fö 0CB:J4

0

10

-*-10

1993-07-01

1992/93:100

Täckande av förluster p.g.a. kreditgarantier till företag i glesbygden m.m.

235

255

-1-20

1993-07-01

1992/93:100

Finansiellt stöd

1 600

2 400

800

1993-07-01

1992/93:100

E.xportkredit-garantiram för Central- och Östemropa

0

1 000

1 000

1993-04-14

56

5  Årsbokslut för staten budgetåret 1991/92

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1 Riksrevisionsverket (RRV) upprättar årligen ett årsbokslut för slaten. Årsbokslutet omfattar de statliga myndighetema inklusive affärsverken och myndigheter under riksdagen. Riksbanken, som tillhör den senare kategorin, ingår dock endast med gmndfonden på 1,1 miljarder kronor i enlighet med särskilt riksdagsbeslut. 1 övrigt ligger Riksbankens till­gångar hell vid sidan av den statliga redovisningen.

1 del följande redovisas en preliminär version av balansräkningen för budgetåret 1991/92. Den slutliga versionen av årsbokslutet för staten beräknas publiceras av RRV under maj 1993.

5.1   Balansräkning med noter

Balansräkningen i årsbokslutet bygger på de tillgångar och skulder som redovisas i nyssnämnda myndigheters bokslut. I dessa bokslut tas anlägg­ningstillgångarna upp lill anskaffningsvärden, minskade med avskriv­ningar Kravet på myndigheterna alt redovisa anläggningstillgångar har hittills varit begränsat. Endasl myndigheter vars verksamhet till över­vägande del är finansierad med avgifter (affärsverk och uppdrags­myndigheter) har varit skyldiga att i sin balansräkning ta upp sådana tillgångar Inom myndigheterna nyttjas således tillgångar av betydande värde som inte finns med i tillgångsredovisningen.

Bokföringsförordningen (1979:1212) fick en ny lydelse fro.m 1 juli 1991. Samma regler gäller numera för alla myndigheter Enligt dessa skall samtliga tillgångar redovisas i myndighetemas balansräkningar De nya reglema träder emellertid i kraft successivt. För räkenskapsåret 1991/92 gäller de för ell begränsat antal myndigheter Samtliga myndig­heter beräknas ha övergått lill att redovisa enligt de nya principema fro.m. räkenskapsåret 1993/94.

I balansräkningen för slalen redovisas också tillgångama upptagna till beräknade nukostnader Nukosinad definieras som en tillgångs nyan­skaffningsvärde minskat med avskrivningar gmndade på detta värde. 1 beloppen för nukosinad ingår såväl de bokförda tillgångamas nukosinad som värdet av vissa icke bokförda  tillgångar.

För att få uppgifi om värdei av icke bokförda tillgångar och nukosinad för bokförda tillgångar har RRV sänt ul förfrågningar till ca 100 myn­digheter Det inkomna materialet har bearbetats och sammanställts i kolumnen för nukosinad i balansräkningen. Uppgifter från några större myndigheter saknas. Underlag för beräkning av kapitalvärdet för till­gångar som används inom försvaret t.ex. flygplan och fordon redovisas för närvarande inte. Däremot redovisas ett beräknat värde för försvarets byggnader och mark i nukostnadskolumnen i balansräkningen. Värdet av museisamlingar, bibliotek m.m. ingår inte i redovisningen. Den största tillkommande posten bland nukostnadema är värdet av del statliga vägnätet, som har beräknats och tagits in i balansräkningen.

Balansräkningen är konsoliderad i viss omfattning. Fordringar och skulder   i   myndighetemas   mellanhavanden   med   Riksgäidskontoret

57

avseende löpande krediter och investeringslån är eliminerade.

Prop. 1992/93:150

Slalens nettoförmögenhet är lika med skillnaden mellan tillgångarnas Bilaga 1 och skuldemas värde. Den negativa förmögenheten består i ston sett av ackumulerade nettounderskott i statsbudgeten. Nettoförmögenheten var positiv fram till slutet av 1970-talel för alt därefter bli negativ och snabbt fallande fram till år 1986. Den fallande tendensen började då avta be­roende på främst minskande budgetunderskott fram till 1991. Per den 30 juni 1992 var den bokförda nettoförmögenheten -441,1 miljarder kronor Balansräkningen återges i preliminär form i tabell 1.

58

Tabell 1. Preliminär balansräkning för staten

Miljarder kronor

Bokförda värden

Beräknad nukostnad'

1992-06-30  1991-06-30   1992-06-30  1991-06-30

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

TILLGÅNGAR

Materiella tillgångar

o Lager och förråd

14,7

10,4

15,1

11,6

o Skepp, maskiner och

inventarier o Byggnader och mark o Statliga vägar

Donationskapital

Verkskapital

o Avsättningar, fonder mm*

37,4

48,9

37,4

48,9

Statens nettoförmögenhet'

Finansiella tillgångar

o Aktier m.m."* o Skatlefordringar o Övriga fordringar o Likvida tillgångar

Summa tillgångar

SKULDER OCH KAPITAL

Statsskulden

o Lån i Sverige o Lån utomlands

Övriga skulder

o Kortfristiga skulder o Långfristiga skulder

48,0 55,9

65,3 71,5

79,9

109,1

68,5

272,6

131,4

199,5

70,3

118,6

147,2

412,8

72,6

8,1

166,1

67,8

55,2

23,4

169,8

59,7

72,6

8,1

166,1

67,8

55,2

9,6

169,8

59,7

314,6

308,1

314,6

294,3

433,2

455,3

587,2

707,1

641,3 57,2

525,4 73,5

641,3 57,2

525,4 73,5

698,5

598,9

698,5

598,9

101,3 33,1

91,9 28,0

101,3 33,1

91,9 28,0

134,5

119,9

134,5

119,9

3,9

4,0

3,9

4,0

0 Vid budgetårets början

-316,4

-351,4

-64,6

-189,1

0 Förändring under budget-

året

-124,7

-t-34,9

-222,5

-1-124,5

Därav verksamhetens netto-

förändring"'

-85,7

-43,4

Övriga kapitalför-

ändringar

-39,0 -441,1

-1-78,3' -316,4 455,3

Vid budgetårets slut

-287,1 587,2

-64,6

Summa skulder och kapital

433,2

707,1

Nukostnad definieras som en tillgångs nyanskaffningsvärde minskat med avskriv­ningar grundade på detta värde. I beloppen ingår även värdet av icke bokförda tillgångar.

 Minskningen av värdet på materiella tillgångar mellan budgetåren förklaras främst av att affärsverket Vattenfall bolagiserats.

Värdet på de statliga vägarna har beräknats med investeringarna i vägnätet under den senasie 40-årsperioden som underlag. Som investering har räknats utfallet på

6 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 150 Bil. 1

59

anslagen för byggande av statliga vägar. Till detta värde har lagts 10% av anslagen     Prop.  1992/93:150 till drift av statliga vägar. Erfarenhetsmässigt bedöms nämligen en så stor andel av     .,        . anslaget utgöra värdehöjande förbättringsarbeten. De på detta sätt beräknade     tJUäga 1 investeringsbeloppen har omräknats till nukostnad med ledning av vägverkets vägkostnadsindex. Det erhåUna bruttobeloppet har sedan reducerats med avskriv­ningar (avskrivningstid 40 år).  Anskaffningsvärdet för vägarna minskat med avskrivningar uppgår till 33,3 miljarder kr.

4

I posten aktier m.m. ingår statens aktier i Vattenfall AB till ett värde av 7,9 miljarder kronor Dessa aktier har inte åsatts något bokfört värde hos Kammar­kollegiet.

5

Förändringen mellan räkenskapsåren förklaras av att Riksskatteverket fr.o.m 1991/92 redovisar skattefordringar med det belopp som beräknas inflyta i stället för med nominellt belopp. Nominellt uppgår skattefordringarna till 22,7 miljarder kronor, därav beräknas 20 % inflyta.

6

Därav lånefordringar 119,7 miljarder kr. Lånefordringarna har tagits upp till sina nominella belopp.

7

I de bokförda värdena, enligt Riksgäldskontorets redovisning, har skulder inom staten räknats bort. Utlandslånen upptas till den valutakurs som gällde på boksluts­dagen.

* Affärsverkens avsättningar redovisas fro.m. 1991/92 under posten Statens nettoför­mögenhet. Bokförda värden för 1990/91 har korrigerats enligt denna princip för att uppnå jämförbarhet mellan åren,

' Statens nettoförmögenhet är lika med skillnaden mellan tillgångarnas och skuldernas värde. Förändringen av förmögenheten mellan två år motsvaras dels av statsbud­getens neltounderskott, dels av kapitalförändringar som främst avser invärdering och upp/nedskrivning av finansiella tillgångar. Se även not 8.

'"Verksamhetens nettoförändring framkommer enligt följande (miljoner kronor).

Statsbudgetens underskott

- 80 758

Finansiella transaktioner avseende utlåning m.m.

- 4 505

Investeringstransaktioner

-     431

Statsbudgetens nettounderskott

- 85 694

6  Finansfullmakten

Riksdagen har bemyndigat regeringen att för budgetåret 1992/93, om arbetsmarknadsläget kräver det, enligt vissa villkor besluta om utgifter intill ett sammanlagt belopp av 2 500 000 000 kronor (prop. 1991/92:150 bil. 1:1, bet. 1991/92:FiU30, rskr 1991/92:350). Denna s.k. finansftill-makt får användas för att tidigarelägga, utvidga eller påskynda statliga investeringar som normalt finansieras med anslag på statsbudgeten. Regeringen kan också använda den för bidrag till kommunala projekt för investering och sysselsättning. Bidragsprocenten får därvid fastställas med hänsyn till ändamålet men inte överstiga 75 % av kostnadema. Vidare får finansfullmakten användas för bidrag till näringslivet och bostadssektom. I dessa sammanhang får gällande bidragssatser tillfälligt höjas till högst 75 %. Regeringen kan också utnyttja finansfullmakten för arbets­marknadsutbildning och ytterligare sysselsällningsåtgärder såsom ungdomspraktik. Slutligen kan regeringen med stöd av finansfullmakten utöka några av de ramar för igångsättningstillstånd m.m. som riksdagen

60

fastställer för åtgärder inom bostadsförsörjningsområdet.

Prop. 1992/93:150

Genom beslut den 31 januari 1993 utnyttjades finansfullmakten med    Bilaga I 2 000 miljoner kronor för utbildningsbidrag till ungdomar.

Jag anser att det inför budgetåret 1993/94 behövs en beredskap för att kunna la i anspråk finansfullmakten för yllerligare sysselsättnings-åtgärder

För budgetåret 1993/94 förordar jag att en finansfullmakt begärs intill ett sammanlagt belopp av 2 500 miljoner kronor

7  Finansiell styrning

7.1  Revision av Statliga bolag och Stiftelser

7.1.1   Bakgrund

Regeringen redovisade i 1992 års budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 1) sin syn på revision av statligt bildade bolag och stiftelser Här angavs att Riksrevisionsverket (RRV) bör utses till revisor eller ges rätt att utse revisor i bolagen. Även då slalen medverkar vid stiftelsebild­ningar bör RRV utses som statens revisor Även RRV:s förvaltningsrevi­sionella kompelens bör tillvaratas vid sådan ombildning. Riksdagen hade ingen erinran mot detta (bet. 1991/92:FiU20, rskr 1991/92:128).

1 årets finansplan (prop. 1992/93:100 bil. 1) anmälde regeringen att det även bör klargöras hur statsmaktemas behov av insyn i verksamheter som bedrivs i bolag och stiftelser som bildats av myndigheter skall garanteras. RRV har föreslagit regeringen att RRV bör ges rätt att granska samtliga av myndigheter bildade bolag och stiftelser Regeringen tog dock inte ställning till förslaget utan anmälde att man avsåg att be­handla frågan i samband med prövningen av hur det statliga ekonomi­administrativa regelverket skall tillämpas på organisationer som inte är statliga myndigheter, vilket RRV utreder på uppdrag av regeringen. RRV har nyligen i en skrivelse avrapporterat den del i nyss nämnda uppdrag som avser revision av statliga bolag och stiftelser Jag kommer nu att föreslå hur revisionen av statliga bolag och stiftelser bör utformas, dels vad gäller granskning av statliga bolags och stiftelsers verksamhet, dels vad gäller extem årlig revision av statliga bolag och stiftelser

7.1.2   Riksrevisionsverkets rätt att granska verksamheten

RRV föreslår i sin skrivelse att lagen (1987:519) om Riksrevisionsverkets granskning av statliga aktiebolag och stiftelser ändras så alt regeringen ges möjlighet att besluta om tillägg till den förteckning över statliga bolag och stiftelser som lämnas i lagen.

Jag anser att det är angeläget att de statliga revisionsorganen kan granska statlig verksamhet som är av väsentligt samhällsintresse. Stats­makternas möjlighet till insyn i sådan verksamhet som bedrivs av bolag och stiftelser regleras i lagen (1987:518) med instmktion för Riksdagens revisorer och i lagen (1987:519) om Riksrevisionsverkets granskning av statliga aktiebolag och stiftelser

61

Riksdagens revisorer har enligt den förstnämnda lagen rätt att granska Prop. 1992/93:150 all statlig verksamhet som bedrivs i form av aktiebolag och stiftelser, om Bilaga 1 verksamheten är reglerad i lag eller någon arman författning eller om staten som ägare eller genom tillskott av statliga anslagsmedel eller genom avtal eller på annat sätt har bestämmande inflytande över verk­samheten. Härigenom tillgodoses riksdagens behov av insyn i den statliga verksamhet som bedrivs i bolag och stiftelser Riksdagen kan dock föreskriva att en viss verksamhet skall vara undantagen från Riksdagens revisorers granskning.

Regeringens möjlighet till insyn via RRV:s granskningsrätt är mer begränsad genom att det i lagen om RRV:s granskningsrätt föreskrivs särskilt, i form av en förteckning, vilka statliga bolags och stiftelsers verksamhet RRV får granska. När en verksamhet, helt eller delvis, över­förs från en myndighet till elt bolag eller en stiftelse och det anses lämpligt att RRV ges rätt att granska verksamheten måste en ändring av lagen göras av riksdagen. Det innebär även att i de fall omvärlds-förändringar talar för att RRV bör ges rätt att granska ett befintligt bolags eller en stiftelses verksamhet som inte anges i lagen så måste ett beslut härom föregås av en lagändring. Detsamma gäller vid ändring av firma för bolag som redan finns upptagna i lagens förteckning över bolag.

Staten har i allt större utsträckning beslutat om att överföra verksamhet som bedrivs av myndighet till annan verksamhetsform genom bildande av bolag och stiftelser Formema för statsmaktemas insyn och kontroll förändras därmed. Det är angeläget att staten genom sina revisionsorgan ges en fortsatt möjlighet till insyn i och kontroll av dessa bolags och stiftelsers verksamhet, i de fall verksamheten till övervägande del är beroende av fortlöpande finansiering med statliga medel, är reglerad i allmän författning eller genom särskilda regeringsbeslut eller när staten på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten. Delta var också den principiella syn som låg till gmnd för 1987 års riksdags­beslut som gav Riksdagens revisorer och RRV rätt att granska statliga bolags och stiftelsers verksamhet (prop. 1986/87:99, bet. 1986/87:-KU29, rskr 1986/87:226). Som skäl för att RRV givits en mer begränsad granskningsrätt än Riksdagens revisorer anfördes i propositio­nen skillnadema i syften, inriktning och utformning av revisionsverk­samheten hos de båda revisionsorganen.

Det ligger inom regeringens ansvarsområde som verkställande organ att ha en ändamålsenlig kontroll av effektiviteten i verksamhet som staten i något hänseende kan anses vara ansvarig för eller har ett bestämmande inflytande över I de fall förändringar i verksamhetens fömtsättningar eller innehåll visar sig vara påkallade ankonmier det på regeringen att underställa riksdagen frågan för prövning. En fömtsättning för detta är att regeringen ges möjlighet att på ett effektivt och tillförlitligt sätt erhålla information om verksamhetens innehåll och resultat. RRV:s förvaltnings­revisionella granskningar utgör härvid ett viktigt underlag för regeringens prövning. Med de omfattande förändringar i statsförvaltningen som nu sker genom att flera för staten angelägna verksamheter överförs från

62

myndigheter till bolag och stiftelser som ägs eller bildas av staten, Prop. 1992/93:150 upphör RRV:s automatiska rätt att granska dessa verksamheter Det Bilaga 1 ligger i regeringens intresse att förändringar i verksamhetsformer inte försvårar möjlighetema till en sådan allsidig och oberoende granskning av hur statliga åtaganden och samhällsmål uppfylls som RRV:s förvalt­ningsrevision representerar. Det är härvid angeläget att beslut om fortsatt möjlighet att granska sådan statlig verksamhet genom RRV kan fattas på ett mer ändamålsenligt och flexibelt sätt än vad som nu är fallet.

Jag anser därför att lagen (1987:519) om Riksrevisionsverkels gransk­ning av statliga bolag och stiftelser bör ändras på så sätt, att RRV ges rätt att granska statlig verksamhet som bedrivs av bolag och stiftelser som staten bildat för ändamålet eller som staten äger eller på aimat sätt har ett bestämmande inflytande över Jag delar således inte RRV:s upp­fattning, att regeringen bör genom förordning kutma besluta om tillägg lill förteckningen i lagen. Det förefaller inte ändamålsenligt att uppgifter om vilka bolags och stiftelsers verksamhet RRV:s granskningsrätt omfattas av skall kunna återfinnas endera i lagen eller i en förordning. Det kan också skapa oklarhet om i vilka fall t.ex. ett nytt av staten bildat bolag vars verksamhet RRV bör ges rätt att granska bör föras upp i lagen eller i förordningen. Riksdagen bör i stället genom en ändring i lagen, på samma sätt som i fråga om Riksdagens revisorer, ge RRV rätt att granska sådan statlig verksamhet som bedrivs i form av aktiebolag eller stiftelse. Det ankommer därefter på regeringen att, med stöd av 8 kap. 13 § 1 regeringsformen, genom förordning besluta föreskrifter om verkställighet av lagen, irmebärande att den nuvarande förteckningen i lagen istället las in i en förordning som utfärdas i samband med lagändringen. Jag vill därvid understryka att verkställigheten av lagen skall ske med samma utgångspunkter som nu gäller, dvs. att RRV:s granskningsrätt bör komma i fråga för aktiebolag och stiftelser som staten har ett bestämmande inflytande över när dessa bedriver verksamhet som är förenad med ell samhälleligt åtagande eller där en fungerande marknad och konkurrens saknas. Avsikten är därmed inte all utöka tillämpnings­området t.ex. genom att ge RRV rätt att granska verksamhet i bolag som staten, av konjunkturella eller liknande skäl, iklätls ett ägaransvar för Ändringen syftar således enbart till en för statsmaktema effektivare hantering av dessa frågor

7.1.3   Årlig revision av redovisningen och förvaltningen

I 1992 års budgetproposition angav regeringen att RRV vid ombildning av myndigheter och affärsverk till statligt ägda aktiebolag bör utses till revisor altemativt ges rätt att utse revisor i bolaget. Även då staten medverkar vid stiftelsebildningar bör RRV utses som statens revisor

Enligt 10 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385) väljer bolagsstänmian revisor I bolagsordningen kan det dock bestämmas att en eller flera revisorer, dock inte alla, skall utses i annan ordning. Den revisor som utses på annat sätt än ay bolagsstämman blir medrevisor, med samma revisionsansvar som den av bolagsstämman utsedde revisorn. Till revisor

63

kan enligt 10 kap. 2 § aktiebolagslagen även auktoriserat eller godkänt    Prop. 1992/93:150 revisionsbolag utses. RRV kan däremot, som myndighet, inte utses till    Bilaga 1 revisor i aktiebolag. Jag anser emellertid inte all en ändring av aktie­bolagslagen nu är behövlig eftersom lagen redan medger att det i bolags­ordningen införs en föreskrift om att revisorer, utöver den av bolags­stämman valde revisom eller revisionsbolaget, skall utses på atmat sätt.

Jag firmer mot denna bakgmnd att regeringen vid ombildning av statliga myndigheter och affärsverk till aktiebolag i vilka staten som ägare ges ett bestämmande inflytande i aktiebolagslagens mening, bör tillse att det tas in en bestämmelse i bolagsordningen att RRV skall utse revisor Bestämmande inflytande i aktiebolagslagens mening har den som är majoritetsägare eller där ägaren genom föreskrift i bolagsordningen eller genom avlal mellan aktieägama (konsortialavtal) givits ett bestämmande inflytande. Mitt förslag iimebär således att den av RRV utsedde revisom i dessa bolag blir medrevisor med samma revisionsansvar som den av bolagsstämman utsedde revisom eller revisionsbolaget. Jag anser även att det, när verksamhet överförs från myndighet till ny associationsform genom bildande av stiftelse, i stiftelseurkunden på samma sätt bör före­skrivas att RRV skall utse revisor Denna rätt bör även kunna regleras i avtal mellan staten och stiftelsen. Mitt förslag överensstämmer i huvudsak med RRV:s förslag.

RRV påtalar i sin skrivelse att RRV:s instmktionsenliga uppgift att revidera myndigheter inte låter sig göras enligt god revisionssed i de fall RRV inte har insyn i bolag som, för statens räkning, bildats av myndig­heter Detta är givetvis inte tillfredsställande. Vad som nu anförts bör därför även tillämpas när statliga myndigheter, efter föreskrivet tillstånd från statsmaktema, medverkar i bolags- resp. stiftelsebildning. Detta ligger väl i linje med vad som gäller för revision i moderbolag i förhållande till dotterbolag i en koncem. Förslaget innebär att berörda myndigheter vid upprättande av bolagsordning eller motsvarande har att föreskriva att RRV skall utse revisor För redan bildade bolag och stiftelser bör staten verka för att motsvarande bestämmelse förs in i bolagsordning och stadgar. Härigenom garanteras möjlighetema att verifiera hur medlen används av berörda myndigheter

Dessa principer innebär sammanfattningsvis att RRV i normalfallet bör utse en revisor i bolag och stiftelser där statlig verksamhet överförts från förvaltningsmyndigheter eller affärsverk i vilka staten har ett be­stämmande inflytande i aktiebolagslagens mening samt i de fall bolag eller stiftelser bildats av myndighet. Jag avser således inte heller i detta fall sådana bolag som staten, av t.ex. konjunkturella skäl, övergångsvis iklätt sig ett ägaransvar för Undantag från att föreskriva att RRV skall utse revisor enligt de redovisade principema bör dock kunna göras när regeringen bedömer att särskilda skäl för det föreligger Även i de fall undantag görs från att RRV skall utse revisor i bolag och stiftelser som bildas av iityndighet bör det i bolagsordning eller stiftelseurkund före­skrivas att RRV skall ha samma rätt som revisor för moderbolag har i förhållande till dotterbolag i en koncem att inhämta uppgifter av bolaget eller stiftelsen resp. dess revisorer

64

Prop. 1992/93:150

7.1.4 Övrigt

Bilaga 1

Vid själva övergången från statliga affärsverk och myndigheter till annan associationsform behöver ett antal frågor lösas. Exempel på detta är värderings- och andra redovisningsfrågor, frågor om hantering av ingångna avtal och andra åtaganden, t.ex. pensionsskulder RRV har en upparbetad kompetens om vilka bestämmelser som gäller för såväl myn­digheter som aktiebolag och stiftelser och hur sådana frågor somjag nyss nämnde bör hanteras vid överföring i ny verksamhetsform. Eftersom det ofta är fråga om ansenliga ekonomiska värden som berörs vid ombild­ning är del väsentligt att RRV:s kompetens på området utnyttjas redan i ell tidigt skede inför ombildning.

Det bör ankomma på RRV att i sin årliga rapport till regeringen om det ekonomiadministrativa läget och resultatet av årets revision även redogöra för sina insatser vad gäller statliga bolag och stiftelser

7.1.5 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom Finansdepartementet upprättats förslag till

lag om ändring i lagen (1987:519) om Riksrevisionsverkets gransk­ning av statliga aktiebolag och stiftelser

Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1:1.6. Förslaget, som faller inom Lagrådets granskningsområde, är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från Lagrådet behöver därför inte inhämtas.

7.2 In- och utbetalningstidpunkter för statliga betalningar

I årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 1) anfördes aft en översyn av statliga betalningstidpunkter har genomförts av Riksgälds­kontoret och Riksrevisionsverket. Resultatet av denna översyn är nu under beredning och jag avser att återkomma med förslag till åtgärder vid ett senare tillfälle. En särskild utredare har i ett annat sammanhang tillkallats med uppgift att göra en översyn av uppbördslagstiftningen (dir 1993:22). I detta arbete ingår att väga in vad som har sagts i rapporten om översynen av statliga betalningstidpunkter

7.3 Effekter på 1993/94 års statsbudget avseende införandet

av generell räntebeläggning av statliga medelsflöden

Riksdagen har bemyndigat regeringen att genomföra en räntebeläggning av stafliga medelsflöden (prop. 1992/93:100 bil. 1, bet. 1992/93:FiU20, rskr 1992/93:189). För att de myndigheter som skall omfattas av räntebeläggningen skall erhålla avsett ränteincitament bör nuvarande bokföringsmässiga omföringar ersättas med betalningar. Riksrevisionsver­ket och Riksgäldskontoret arbetar för närvarande med att utforma mtiner för detta. Det står redan klart att det bör införas nya mtiner som kommer

65

att innebära en engångsvis förstärkning respektive merbelastning på    Prop. 1992/93:150 statsbudgeten för budgetåret 1993/94. Jag tänker då främst på inkomsttil-    Bilaga 1 lama 1411 Mervärdesskatt och 5211 Slatliga pensionsavgifter, netto.

För närvarande avräknar statliga myndigheter löpande ingående mervärdesskatt mot inkomsttiteln 1411 Mervärdesskatt. Den förändring som bör göras innebär att myndighetema skall lämna uppgift om ingående mervärdesskatt samlat för en kalendermånad. Uppgiftema bör lämnas månaden efter den månad som uppgiftema avser Detta innebär en förskjutning av redovisningen mot inkomsttiteln med en kalendermå­nad. För budgetåret 1993/94 iimebär detta att redovisningen mot statsbudgeten endast kommer att avse elva månader Inkomsttiteln 1411 Mervärdesskatt beräknas därför öka med omkring 1 miljard kronor jämfört med motsvarande beräkning i 1993 års budgetproposition.

Statliga myndigheter överför för närvarande varje månad ett belopp som motsvarar myndighetens lönekostnadspålägg till inkomsttiteln 5211 Statliga pensionsutgifter, netto. Den förändring som bör göras innebär en tidsmässig förskjutning av redovisningen mot inkomsttiteln med en månad, vilket innebär att redovisningen för budgetåret 1993/94 även i detta avseende kommer att omfatta elva månader Inkomsttiteln 5211 Statliga pensionsutgifter, netto beräknas därför minska med 1,5 miljarder kronor jämfört med motsvarande beräkning i 1993 års budgetpro­position.

Jag vill dock understryka att effektema av de förändrade mtiner som jag nyss har redogjort för är av övergångskaraktär och statsfinansiellt neutrala på sikt.

När det gäller utfornmingen av de bestämmelser som behövs om hur myndighetema skall hantera frågoma om ingående mervärdesskatt och lönekoslnadspålägg avser jag alt återkomma lill regeringen med förslag.

7.4  Postgirot

Riksdagen har bemyndigat regeringen' att besluta om avveckling av Postgirots ensamrätt till de statliga betalningama (prop. 1991/92:100, bil. 1, bet. 1991/92:FiU20, rskr 1991/92:128). Riksdagen har vidare beslutat (prop. 1992/93:100 bil. 1, bet. 1992/93:FiU20, rskr 1992/93: 189) att etl utvecklat statligt betalningssystem skall införas. Detta system skall tillgodose statens krav på kostnadseffektivitet, säkerhet, information och redovisning samt möjliggöra valfrihet för myndigheter och allmänhet genom att tillåta att betalningar effektueras både genom Postgirot och banksystemet. Målet är att detta nya system skall införas den 1 juli 1993. Postgirots kvarvarande ensamrätt till de statliga betalningama upphör i och med att det nya systemet tas i drift. Detta innebär att förordningen. (1974:591) om skyldighet att använda Riksbanken eller Postgirot för statliga betalningar upphör att gälla. Riksdagen har uttalat att föränd­ringar i del statliga betalningssystemet måste ske på ett sådant sätt att de krav som riksdagen har ställt på systemet uppfylls.

I årets budgetproposition (prop. 1992/93:100, bil. 7) anfördes att den översyn   av   Postgirots   verksamhetsområde   som  aviserades   i   prop.

66

1991/92:100 bil. 1, visar att Postgirot med nuvarande befogenheter klarar    Prop. 1992/93:150 av att den kvarvarande ensamrätten till statliga betalningar avskaffas. De    Bilaga 1 minskade intäkter som kan bli effekten av ökad konkurrens om statliga betalningar bör till viss del kunna kompenseras med ökade avgifts­intäkter I den mån Postgirot anser sig behöva komplettera betalnings­tjänsten med banktjänster bör detta lösas genom samarbete med bankema.

Vidare anfördes att avvecklingen av Postgirots kvarvarande ensamrätt till statliga betalningar bidrar till ett effektivare betalningssystem. Effektiviteten hämmas dock av att vissa systemlösningar, exempelvis sådana som fömtsätter att Postgirot får rätt att verkställa betalningar genom debiteringar på bankkonton, inte har kunnat införas. Klargörandet av konkurrensfömtsätmingama på betalningsmarknaden fömtsattes leda till att Postgirot och bankema/Bankgirot gjorde ett fömyat försök att finna lösningar som ytterligare ökar effektiviteten i betalningssystemet.

Regeringen har den 18 febmari 1993 givit Riksrevisionsverket i uppdrag att i samband med upprättande av avtal om statens betalningsför­medling beakta nyss nämnda aspekt och att utan fördröjning rapportera till regeringen om hinder för den avsedda utvecklingen uppkommer

Riksdagen har uttalat (bet. 1992/93:FiU20, rskr 1992/93:189) att det är av stor vikt från konkurrenssynpunkt att Postgirot kan förmedla betalningar till och från banksystemet genom debiteringar av bank­konton. Regeringen anmodas att i kompletteringspropositionen redovisa för riksdagen hur dessa frågor utvecklas.

Riksrevisionsverket har den 8 april 1993 inkommit med en skrivelse till regeringen där de bl.a. redogör för alt partema ännu inte har nått fram till någon lösning som möjliggör att Postgirot kan utföra debi­teringar på alla bankers konton. Jag fömtsätter att parlema fortsätter ansträngningama att firma affärsmässiga lösningar i denna fråga. Mitt mål är oförändrat att ett utvecklat statligt belalningssylem skall kunna införas den 1 juli 1993 och att förordningen (1974:591) om skyldighet att använda Riksbanken eller Postgirot för statliga betalningar därmed skall kunna upphöra att gälla.

8  Budgetar m.m. i internationella organisationer

Från statsbudgeten utbetalas bidrag till över 100 intemationella organisa­tioner Flertalet av dessa organisationer är små och inriktade på väl avgränsade specialområden. Andra åter har lusentals anställda och bedriver en såväl ämnesmässigt som geografiskt spridd verksamhet.

De sammanlagda bidragen uppgick till över 5 miljarder kronor budgetåret 1991/92.

Inom regeringskansliet genomförs en översiktlig granskning av de ekonomiadministrativa styrsystemen i några av de slörre organisationer som Sverige tillhör Genomgången visar på alt brister fmns i detta avseende, särskilt med avseende på uppföljning och utvärdering av verksamheten, men också i fråga om precisering av verksamhetsinriktn­ing och prioriteringar.

För Sverige som engagerad medlem och i vissa fall stor bidragsgivare

67

är det  av  intresse  att ekonomiadminsiralionen  i  de  inlernalionella    Prop. 1992/93:150 organisationerna håller en hög standard. Endast därigenom kan Sverige    Bilaga 1 och andra medlemmar få tillfredsställande garantier för att de resurser som, i konkurrens med nationella behov, ställs till organisationemas förfogande används på effektivast möjliga sätt.

Nyssnämnda granskning visar att flera organisationer har fastställt regler i fråga om den ekonomiadministrativa stymingen som ger uttryck för en hög ambitionsnivå. Efterlevnaden av reglerna varierar dock avsevärt t många fall.

För Förenta Nationerna har generalförsamlingen fastställt regler som bygger på en modem syn på den ekonomiadministrativa stymingen i offentliga organ. Ekonomistymingen och verksamhetsuppföljningen ses som en integrerad process. Medelfristiga planer omsätts successivt i tvååriga budgetar. Stor vikt läggs vid den löpande uppföljningen av verksamheten och vid att den utvärderas både intemt och extemt. Andra organisationer i FN-systemet tillämpar liknande regler utan att ha fastställt ett sammanhängande regelsystem.

Sverige bör aktivt verka för en effektiv ekonomistyming i de interna­tionella organisationema. Alla större organisationer med diversifierad verksamhet bör utforma sin ekonomistyming i linje med de principer som ligger till gmnd för FN-modellen. Dessa organisationer bör också utveckla en strategi för att omsätta principema i verkligheten. Inslag i en sådan strategi bör bl. a. vara ett kontinuerligt utvecklingsarbete syftande till anpassning av generella modeller till den organisationsspecifika verksamheten, centralt metodstöd till linjeansvariga samt utbildning av personalen. Ett effektivt stöd kan också länmas av revisionen. Den extema revisionen bör bedrivas i enlighet med de riktlinjer som antagits av Intemational Organization of Supreme Audit Institutions (INTOSAI).

Betydande delar av verksamhetema inom flertalet av de undersökta organisationema finansieras med frivilliga bidrag vid sidan av de reguljära budgetama. Detta medför, som analysen i Nordiska FN-projektet, vilken redovisats för riksdagen i budgetpropositionen 1991/92, påvisar, risker för oönskade effekter på prioriteringama i den reguljära budgeten. För att motverka sådana effekter verkar regeringen dels för att frivillig finansiering inte avser reguljär, löpande verksamhet, dels att verksamheter som finansieras med frivilliga bidrag så långt som möjligt planeras och budgeteras i samband med den reguljära planeringen och budgeteringen.

Den betydande frivilligfinansieringen vid sidan av de reguljära budgetama i de intemationella organisationema innebär med nödvändig­het svårigheter att redovisa dessa organisationers samlade verksamhet. Detta medför att presentationen i budgetpropositionen av dessa organisa­tioners verksamhet blir splittrad och sporadisk. Regeringen avser, i den utsträckning som är möjlig, inkludera systematisk redovisning även av den frivilligfinansierade delen i budgetpropositionen. En sådan redo­visning fömtses underlättas om och när det svenska synsättet på budgetering slår igenom i dessa organisationer

Flertalet stora bidragsgivare till de intemationella organisationemas

68

reguljära budgetar har  som  generell  politik drivit  linjen  om  real    Prop. 1992/93:150 nolltillväxt i de reguljära budgetarna. Sverige har i denna fråga intagit en    Bilaga 1 mera flexibel, hållning.

Att generellt förespråka real nolltillväxt i de intemationella organisa­tionemas reguljära budgetar innebär att alla organisationer bedöms som likvärdiga med avseende på prioritet och ekonomiadministrativ kompe­tens. Så är naturligvis inte förhållandet. En individuell prövning av varje organisation är därför den principiellt mest tilltalande politiken och skulle kunna resultera i förslag till såväl minskningar som ökningar. En prövning med denna innebörd fömtsätter emellertid en ingående kännedom om verksamhetsresultat, dvs. fullgjorda prestationer och effekter En sådan kunskap kan endast erhållas genom en redovisning till bidragsgivama baserat på en väl fungerande ekonomiadministration innefattande såväl löpande årlig uppföljning som utvärderingar av verksamheten. Förvaltningsrevision med tillräcklig täckningsgrad bör också utföras.

I den mån tillräcklig information för individuell bedömning av de intemationella organisationemas reguljära budgetar inte föreligger, finns behov av en generell linje att falla tillbaka på. Real nolltillväxt ter sig därvid, trots de invändningar av principiell natur som ovan redovisats, som den mest användbara generella linjen.

Den förordade linjen innebär sålunda inte att real nolltillväxt uppsatts som en princip eller ett mål i sig. Kravet på real nolltillväxt tillgrips i fall då adekvat beslutsunderlag saknas.

Den förordade linjen iimebär att stöd för förslag om ökade reala budgetresurser bör ges endast i fall där det kan påvisas att nödvändigt budgetutrymme inte kan eller bör beredas genom omprioriteringar inom organet. Dessutom måste fömtses att situationer kan uppkomma då ett intemationellt organ genom beslut i mellanstafligt fomm åläggs nytill­komna uppgifter av en omfattning som uppenbarligen måste kräva nya resurser - även om organets ekonomiadministrativa system inle nått den grad av transparens som enligt ovan bör krävas.

69

Hemställan

'ZT'''''"

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen att

1.  godkänna de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som

förordats,

2.

godkänna det saneringsprogram för de offentliga finansema på 81 000 000 000 kr i 1994 års priser för åren 1994-1998 som jag förordat i det föregående,

3.

godkänna riktlinjema för statlig valutaupplåning som förordats i det föregående,

4.

godkänna de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordats,

5.   godkärma beräkningen av statsbudgetens inkomster för budgetåret

1993/94,

6.   godkänna beräkningen av förändringar i anslagsbehållningama för

budgetåret 1993/94,

7.

godkänna beräkningen av Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto tor budgetåret 1993/94,

8.

anta förslaget till inkomst- och utgiftsstat rörande Räntor på statsskulden, m.m. för budgetåret 1993/94,

9.   tWl Räntor på statsskulden, m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa ett

förslagsanslag på 95 000 000 000 kr,

10.

bemyndiga regeringen att ta upp lån enligt lagen (1988:1387) om statens upplåning,

11.

bemyndiga regeringen att för budgetåret 1993/94, om arbets­marknadsläget kräver det, besluta om utgifter i enlighet med vad som förordats intill ett sammanlagt belopp av 2 500 000.000 kr,

12.

anta förslaget till lag om ändring i lagen (1987:519) om Riks­revisionsverkets granskning av slatliga aktiebolag och stiftelser,

13.

godkänna principema för revision av statliga bolag och stiftelser i enlighet med vad som förordals (avsnitt 7.1),

dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag anfört om

14.

statliga garantiåtaganden (avsnitt 4),

15.

årsbokslut för staten (avsnitt 5),

16.

utnyttjandet av finansfullmakten (avsnitt 6),

17.

finansiell styming (avsnitt 7.2 - 7.4),

18.

budgetar m.m. i intemationella organisationer (avsnitt 8).

70

Innehållsförteckning

Innehåll

Reviderad finansplan

1    Den ekonomiska politiken i sammanfattning   ... 

1

1.1 Den svenska ekonomin problem och möjligheter  .

2

1.2

Den ekonomiska politikens inriktning.......... 

3

1.3

En politik för all bekämpa arbetslösheten och säkra

en varaktigt låg inflation......................... 

5

1.4 En politik för att åtempprätta Sverige som tillväxt-

och företagamation   ............................ 

7

1.5

En politik för att trygga och fömya välfärden    ....

8

1.6

En politik för att säkra en uthållig tillväxt   

9

1.7

Ekonomikommissionens betänkande   ........ 

9

2    Den ekonomiska utvecklingen........................ 

10

2.1

De intemationella fömtsättningama........... 

10

2.2

Utsiktema för den svenska ekonomin 1993-1994 ...

12

3    Stabiliseringspolitiken................................... 

...... 

16

3.1

Finanspolitiken och den stabiliseringspolitiska avvägningen   

16

3.2

Penning- och valutapolitiken................... 

...... 

17

3.3

Lönebildningen...................................... 

...... 

19

3.4

Arbetsmarknadspolitiken......................... 

...... 

20

4    Budgetpolitiken........................................... 

...... 

22

4.1

Sanering av den offentliga sektoms finanser          

22

4.2

Den långsiktiga konsekvenskalkylen (LK).... 

23

4.3

Den långsiktiga utgiflsstrategin (LUS)........ 

24

4.4

Lånebehov och statsskuldpolitik............... 

30

5    Finanskrisen   ............................................ 

32

5.1

Finanskris, fastighetskris och den reala ekonomin  ..

32

5.2

Intemationella erfarenheter..................... 

...... 

34

6    Tillväxtpolitiken........................................... 

...... 

38

6.1

Arbetsmarknaden.................................. 

39

6.2

Forsknings- och utbildningspolitiken.......... 

39

6.3

Kapitalbildning och företagande................ 

40

6.4

Infrastmkturpolitiken   ........................... 

41

6.5

Skattepolitiken   ................................... 

42

6.6

Konkurrenspolitiken................................ 

43

7

Den kommunala ekonomin.............................. 

44

8

EES och EG................................................ 

45

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1

71

Statsbudgeten och särskilda frågor

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1

1    Statsbudgeten budgetåren 1992/93 och 1993/94   

46

1.1

Beräkningsfömtsättningar........................ 

..... 

46

1.2

Statsbudgetens inkomster och utgifter under

budgetåret 1992/93    ........................... 

..... 

46

1.3 Statsbudgetens inkomster och utgifter under

budgetåret 1993/94   ............................ 

49

1.4 Statsbudgetens saldo för budgetåren 1992/93

och 1993/94    .................................... 

52

2

Underliggande budgetutveckling.................... 

53

3

Budgetunderskott och statsskuld................... 

54

4

Redovisning av statens garantiåtaganden....... 

56

5

Årsbokslut för staten budgetårel 1991/92   .... 

..... 

57

5.1 Balansräkning med noter......................... 

..... 

57

6

Finansfullmakten........................................ 

..... 

60

7

Finansiell styming....................................... 

61

7.1  Revision av statliga bolag och stiftelser   ...... 

61

7.1.1

Bakgmnd..................................... 

61

7.1.2

Riksrevisionsverkets rätt att granska verksamheten          

61

7.1.3

Årlig revision av redovisningen och förvaltningen     

63

7.1.4

Övrigt........................................ 

..... 

65

7.1.5

Upprättat lagförslag   ................... 

..... 

65

7.2 In- och ulbelalningstidpunkter för statliga

betalningar.................................. 

..... 

65

7.3

Effekter på 1993/94 års statsbudget avseende införandet av generell räntebeläggning av statliga medelsflöden   

..... 

65

7.4

Postgirot............................................. 

..... 

66

8    Budgetar m.m. i intemationella organisationer.. 

..... 

67

Hemställan   .................................................. 

..... 

70

72

gotab   -13616. Stockholm 1993

Bilaga 1.1

Reviderad nationalbudget 1993

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

Reviderad Nationalbudget

prop. 1992/93:150

Förord

'''''

Den reviderade nationalbudget som härmed läggs fram, beskriver den intemationella och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1994.

Nationalbudgeten bygger på material från fackdepartement och olika verk och institutioner För bedömningen av den intemationella utveck­lingen har material erhållits från bl.a. OECD. Beskrivningen av den svenska ekonomin baseras främst på underlag från Statistiska central­byrån och på den prognos för de kommande åren som Konjunkturinsti­tutet publicerade den 30 mars. Vidare har en gmpp bransch- resp. konjunkturexperter hörts. Ansvaret för de redovisade bedönmingama åvilar dock helt Finansdepartementets ekonomiska avdelning.

Dämtöver innehåller nationalbudgeten analyser av det ekonomiska förloppet i ett medelfristigt perspektiv. De traditionella prognosema för åren 1993 och 1994 kompletteras med en kalkyl över den svenska ekonomins utveckling under 1995-1998. Beräkningama är gjorda med hjälp av Konjunkturinstitutets modeller KOSMOS och FIMO. Dessutom analyseras hot som kan leda till en sämre utveckling, men också positiva faktorer som kan medföra en högre ekonomisk tillväxt.

Ansvarig för den preliminära nationalbudgeten är departementsrådet Anders Palmer Kalkylema avslutades den 15 april 1993.

1 Inledning

1.1   Utvecklingen 1993-1994

Sedan bedömningen av den ekonomiska utvecklingen gjordes i den preliminära nationalbudgeten har den intemationella konjunkturen försämrats, främst beroende på utvecklingen i Tyskland. Därmed blir marknadstillväxten för svensk export låg, i första hand under 1993 men också under 1994. Uppgången väntas staima på ca 2 1/2% i år och ca 5 % nästa år, vilket är en väsentlig nedrevidering jämfört med bedöm­ningen i januari. Samtidigt har de svenska företagens konkurrenskraft stärkts ytterligare genom kronans fortsatta depreciering. Det är emellertid svårare att vinna marknadsandelar i en låg- än i en högkonjunktur Företagen kommer sannolikt lill stor del alt utnyttja det uppkomna utrynmiel till att höja sina vinstmarginaler Relativprisema beräknas ändå sjunka avsevärt och exportvolymen öka betydligt, både under 1993 och 1994, Genomslaget på de inhemska prisema av den lägre kronkursen väntas bli begränsat p.g.a. den låga aktivitetsnivån. En viss nedrevidering av den inhemska efterfrågan har dock gjorts. Sammantaget väntas BNP falla med 1,7% 1993 och stiga med 1,2% 1994. Återhämtningen nästa år beror helt på den konkurrensutsatta sektoms snabba expansion. Antalet personer utanför den ordinarie arbetsmarknaden ökar gradvis under prognosperioden. Omfattande åtgärder gör att den öppna arbetslösheten väntas stanna på ca 7 %.

Diagram 1:1   K- respektive S-sektorns produktion 1981-1994

125 120 115 110 105

100--="

95

Index  1981=:100 130

,'.,

J

y

x

/

LL

-sektorn

,'''

\

/

 ,___ /

/

/

-sektorn

J

',

X

1981

1983

1993

1985   1987   1989   1991

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Anm.: Indelning enligt EFO-modellen, men där S-sektom också inkluderar stat och

kommun

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Den inhemska aktivitetsnivån påverkas i hög grad av den anpassning    Prop. 1992/93:150 som pågår i ekonomin. Hushåll och företag håller på att sanera sin    Bilaga 1.1 ekonomi efter den kraftiga låneexpansionen under senare delen av 1980-talet. Konsolideringsbehovet accentueras av den sänkning av tillgångs­priserna som inträffat. Därigenom ökar det finansiella sparandet och konsumtion och investeringar dämpas.

Det är mycket svårt att bedöma hur länge denna process varar och hur stark den blir De lägre räntor som etablerats efter det att kronan började flyta mildrar de kontraktiva effekterna, även om realräntoma fortfarande är höga. De stora utlandskonkurrerande förelagens finansiella ställning stärks av den lägre kronkursen och de därmed högre vinstema. Många små företag har däremot fått en försämrad finansiell ställning. Ökade realinkomster under 1992 skapade utrymme för en viss konsolidering för hushållen. De fallande inkomstema i år tvingar dock många hushåll att väsentligt dra ned sin konsumtion för att klara av räntor och amorte­ringar.

Hur utdragen konsolideringsprocessen blir hänger också nära samman med hur ekonomin utvecklas framöver Hushållens sparbeteende är sannolikt känsligt för förväntningama avseende arbetslösheten. Osäkerhet om den framtida egna ekonomin ger hushållen starkare motiv att vidga sina finansiella marginaler

Ett eventuellt fortsatt prisfall på bl.a. egna hem och andra fastigheter skulle skärpa behovet av skuldsanering och dämpa aktiviteten i ekonomin under 1993 och 1994. Räntekänsligheten är sannolikt betydande. Ju mer räntoma faller, desto gynsammare utvecklas tillgångsprisema och desto bättre blir balansen mellan tillgångar och skulder Därmed avtar konsolideringsbehovet. Prisförväntningama är också av avgörande betydelse. Så länge aktörema tror på fallande tillgångspriser avvaktar eventuella köpare. Eftersom det skapats ett stort sparandeöverskotl i den privata sektom och konsumtion och investeringar inom vissa områden hållits tillbaka under några år finns sannolikt en uppdämd efterfrågan. Del är dock svårt alt veta när förväntningama bryts med en tydlig uppgång av tillgångspriserna och en återhämtning av konsumtion och investeringar som följd.

Finanskrisen är fortsatt mycket djup, vilket får konsekvenser för den reala ekonomin. Via belastningen på statsbudgeten kan inflations­förväntningama komma att påverkas, vilket tenderar att leda till högre långa räntor Bankemas behov av att banta sina balansräkningar för att klara kapitaltäckningen kan medföra en mer restriktiv kreditprövning. I så fall hämmas aktiviteten i ekonomin, särskilt i en uppgångsfas när efterfrågan på krediter börjar stiga. Marginalen mellan in- och utlånings­räntor är stor, vilket leder till en hög kostnadsbelastning på företag och hushåll och till försämrad ekonomisk tillväxt.

Mot denna bakgmnd ter sig utsikterna för den svenska ekonomin inte särskilt ljusa för 1993, men betingelsema för en återhämtning därefter är goda. De finansiella obalansema kommer successivt att avta. Industrins konkurrenskraft kan förväntas fortsätta att vara mycket god samtidigt som tillväxten på utiandsmarknadema blir allt högre. Incitamenten för arbete

och produktivitet har stärkts. Det sannolika är dock att genomslaget på den svenska ekonomin av dessa positiva faktorer i huvudsak kommer att dröja till efter 1994.

Till gmnd för bedömningen av den svenska ekonomins utveckling 1993-1994 ligger några tekniska antaganden. För valutor används sloppkurser som baseras på genomsnittet för mars månad 1993. När det gäller räntor antas gradvisa sänkningar komma att genomföras i Tyskland och att Sverige följer med i denna utveckling.

Diagram 1:2   SEK: effektiv växelkurs 1980-1994

Index  1980=100

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980       1982

992      1994

Källor: OECD, Riksbanken och Finansdepartementet

Internationella förutsättningar

Tillväxten inom OECD-området uppgick till knappt \ \ll% under förra året. Den ekonomiska aktiviteten tilllog i Nordamerika samtidigt som fallet dämpades i Storbritannien. I övriga Västeuropa och Japan mattades konjunkturen markant under året. En ytterligare försvagning av tillväxten inom OECD-området väntas i år. Visserligen ökar aktiviteten i Nor­damerika och Storbritannien, men motverkas av en fortsatt nedgång i Kontinentaleuropa och Japan, där återhämtningen väntas börja först under 1994 respektive senare delen av 1993. Sammantaget beräknas BNP inom OECD-området stiga med 1 1/4% i år och med 2 3/4% nästa år Motsvarande siffror för Västeuropa där sänkta räntor gradvis väntas stimulera tillväxten är noll respektive 1 3/4%. Expansionen inom OECD blir därmed för svag för alt hindra en fortsatt ökning av arbetslösheten under prognosperioden.

Prisstegringarna i OECD-området dämpades kraftigt under 1992. Enda undantaget bland de större ländema utgjordes av Tyskland, där in­flationstakten steg något. Lågt kapacitetsutnyttjande inom industrin och

ökad arbetslöshet inom de flesta länder fömtses stabilisera kostnads- och    Prop. 1992/93:150 inflationsutvecklingen på en låg nivå. Ell orosmoment är USA, där    Bilaga 1.1 kapacitetsutnyttjandet börjar närma sig den nivå som anses vara förenlig med stabila priser I Västeuropa väntas inflationstakten i allmänhet avta ytterligare, med undantag av de länder där valutoma deprecierats.

Tabell 1:1   Internationella förutsättningar

Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

BNP 1 OECD

Konsumentpriser i OECD (KPI årsgenomsnitt) Råoljepris (dollar per faO Dollarkurs (i kr.) Växelkursförändring SEK/ECU

0,7

4,3

20,0 6,05

[    -

1,4

3,0

19,3 5,82 0,4

1,2

3,0

18,6

7,7 20,6

2,7

3,2

20,3 7,7 0,5

Anm.: Stoppkurs för kronan är den genomsnittliga kronkursen för mars 1993. Kronan

hade i mars i genomsnitt deprecierats med 18,9% mot ECU;n sedan den 19 november

1992.

Källor: OECD och Finansdepartementet.

Den under flera år svaga internationella tillväxten förklaras av att de stora ländema befiimer sig i olika konjunkturfaser. Uppgången i USA å ena sidan och nedgången i Tyskland och Japan å den andra tenderar att väga upp varandra, vilket resulterar i en utjämnad tillväxt på aggregerad nivå. Avmattningen för OECD-onu:ådet som helhet blir därmed relativt utdragen men också gmnd.

Ett viktigt särdrag i den nuvarande konjunkturcykeln är att många industriländer med de i Kontinentaleuropa som främsta undantag hämmas av den skuldsanering som pågår som en reaktion på fallande tillgångspriser Även om variationer i skuldnivåer och tillgångspriser är vanliga i konjunktursvängningar är förändringama denna gång betydligt större än normalt. Detta beror sannolikt på den liberalisering av de finansiella marknaderna med åtföljande snabba skulduppbyggnad i både hushåll och företag som inträffade under 1980-talet. Denna utveckling förstärks av att skattesystemen inte var anpassade lill de nya fömtsätt­ningama. Därmed stimulerades lånefinansierad konsumtion och place­ringar i olika tillgångar, främst fastigheter, vilket resulterade i snabbt stigande priser När penningpolitiken stramades ål, räntoma steg och konjunkturen vände nedåt i början av 1990-talet bröts trenden. Ett prisfall inleddes på många tillgångsmarknader Del finansiella sparandet började stiga och konsumtion och investeringar hämmades. Hur långt skuldan­passningen kommit är osäkert. Sannolikt börjar dock situationen att norinaliseras i USA medan Japan och de nordiska länderna inte hunnit lika långt.

Flertalet industriländer har betydande underskott i statsfinanserna. I USA har den nya administrationen antagit ett program för att få balans i de offentliga finanserna i ett medelfristigt perspektiv. I Europa är också det finanspolitiska handlingsutrymmet ytterst begränsat, medan däremot situationen  i  Japan  möjliggör en expansiv  finanspolitik.   Även om

budgetkonsolidering i många länder skjuts på framtiden ulgör ändå det    Prop. 1992/93:150 statsfinansiella läget en restriktion för den ekonomiska utvecklingen    Bilaga 1.1 framöver.

Osäkerhetsmomenten i den intemationella konjunktumtvecklingen under 1993 och 1994 gäller främst Japan och Tyskland. Japans BNP föll de sista tre kvartalen 1992 och knappast några indikatorer under årets första månader pekar på en vändning. De finansiella obalansema är dessutom stora. Det nyligen föreslagna stimulanspaketet bör dock höja tillväxttak­ten. För Tyskland visar merparten av statistiken på en mycket negativ utveckling och det är svårt att bedöma hur länge lågkonjunkturen egentligen varar.

Löner och konsumentpriser

Den låga aktiviteten i ekonomin leder lill en mycket svag efterfrågan på arbetskraft. Trots stigande vinster i delar av näringslivet och en gynnsam produktivitetsutveckling väntas därför lönema öka relativt långsamt. En viss löneglidning uppstår p.g.a. att personer med lägre lön än genomsnit­tet oftast blir permitterade först när arbetsstyrkan ska reduceras, enligt principen om sist-in först-ut. När hela företag slås ul är det också vanligen sådana som har relativt låg produktivitet och därmed lågt löneläge. Dessutom får en del personer som friställs avgångsvederlag, vilket höjer den genomsnittliga lönen per arbetad timmme. Även om ingen enskild person skulle få höjd lön medför ändå dessa faktorer att den genomsnittliga lönenivån i ekonomin stiger Sammantaget väntas timförtjänsten för ekonomin totalt öka med 3% från 1992 till 1993. Den något högre aktivitetsnivån beräknas ge en uppgång i den genomsnittliga timförtjänsten med 3 1/2% från 1993 till 1994.

Tabell 1:2   Löner och priser

Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

Timlön, kostnad

5,8

3,6

3,0

3,5

KPI dec.-dec.

8,0

1,9

5,5

3,3

NPI dec.-dec.

5,1

2,9

4,0

3,0

"Underliggande" Inflationstakt

5,6

2,7

1,6

2,4

KPI årsgenomsnitt

9,4

2,4

5,5

3,5

NPI årsgenomsnitt

5,5

4,2

4,0

3,1

Anm.: KPI = Konsumentprisindex, NPI = Nettoprisindex.

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Konsumentpriserna dras i år upp av de höjda importpriser som följer av den lägre kronkursen. Eftersom den inhemska efterfrågan är så svag förväntas exportörer till Sverige vara relativt återhållsamma i sina prishöjningar. I prognosen bedöms deprecieringens effekter slå igenom med 50% 1993 och med ytteriigare 10% 1994, vilket är något lägre än genomslaget efter devalveringama vid 1980-talets början. Svenska företag väntas dock delvis kompensera höjda priser på importerade insatsvaror

med sänkta vinstmarginaler Därmed kommer höjda importpriser att dra Prop. 1992/93:150 upp KPI med 2 3/4 procentenheter i år och med 3/4 procentenheter 1994. Bilaga 1.1 Utöver effekter av stigande importpriser kommer förändrade indirekta skatter att höja prisnivån med 1 1/2 respektive 1/3 procentenheter för båda åren. Ökningen av den faktiska prisnivån under loppet av åren beräknas bli 5 1/2% och 3 1/4%. Den "underliggande" inflationstakten stannar på drygt 11/2% respektive knappt 2 1/2%, där KPI rensats från effekter av olika politiska beslut och deprecieringens direkta effekter

Försörjningsbalans

Förra året ökade hushållens realt disponibla inkomster med ca 3 % enligt de preliminära nationalräkenskaperna. Hushållen upplevde ett starkt behov att konsolidera sin finansiella ställning, varför sparkvoten steg med nästan 5 procentenheter varför den privata konsumtionen föll med ca 2 %.

Realinkomstema kommer att sjunka kraftigt i år, med drygt 4%. Fömtom de låga löneökningama och den tillfälligt högre prisstegringslak­ten begränsas också inkomsterna av neddragningar i transfereringssys­temen. Hur konsumtionen utvecklas beror på vad som händer med hushållssparandet. För ett minskat sparande talar det förhållandet alt sparkvoten nu kommit upp på en mycket hög nivån. Dessutom finns en benägenhet hos hushållen att i möjligaste mån upprätthålla sin konsum­tionsstandard, åtminstone om man upplever sin inkomstminskning som tillfällig. I andra riktningen pekar det förhållandet att en del av skuldan­passningen ännu inte är avklarad. En stigande arbetslöshet skapar också osäkerhet om framtiden och kan därmed öka behovet av skuldkonsolide­ring. En rimlig men ändå mycket osäker bedömning är att sparkvo­ten avtar något 1993 för att sedan vara oförändrad 1994, vilket innebär en nedgång av den privata konsumtionen med ca 3 1/2% respektive 1/4% för de två åren.

Även den offentliga konsumtionen kommer sannolikt att minska betydligt. Kommunemas och landslingens ekonomi försämras under de kommande åren. På många håll har betydande neddragningar inletts. Fallet i den kommunala konsumtionen dämpas dock av arbetsmarknads­politiska åtgärder, inklusive det s.k. ROT-programmet.

De totala investeringama har sjunkit kraftigt under de senaste åren. Allt lägre kapacitetsutnyttjande och produktion har inneburit att behovet av nyinvesteringar minskal drastiskt. Det är främst näringslivet som hittills drabbats av nedgången. Högre räntor och kapitalkostnader samt fallande fastighetspriser och lägre soliditet i företagen har sannolikt medverkat till uteblivna investeringar. Bankemas kreditförluster och därmed följande restriktivitet i kreditgivningen, i kombination med högre utlåningsräntor, dämpar aktiviteten ytterligare. Under de närmaste åren är det dock framför allt raset i bostadsbyggandet som drar ned investeringama. Utvecklingen inom näringslivet fömtses vända uppåt 1994 till följd av främst expansionen inom industrin. De föreslagna ROT- och infraslmk-turåtgärderna bromsar också nedgången. Sålunda ökar infrastmkturinve­steringama sin andel av de totala investeringama från 5% 1992 till 10%

1994. Sammantaget bedöms investeringama falla med knappt 9% i år och    Prop. 1992/93:150

med knappt 6% nästa år

Bilaga 1.1

Lageravvecklingen blev under förra året betydligt långsammare än tidigare beräknat, bl.a. beroende på en lagemppbyggnad inom industri och detaljhandel mot slutet av året. Därigenom blev det positiva bidraget lill BNP så pass stort som 1,2 procentenheter Della förlopp innebär att tidpunkten för avvecklingen av industrins stora färdigvamlager skjutits upp till i år Även inom detaljhandeln är lagren alltför stora och kommer sannolikt att tas ned. Därigenom uppstår eft negativt bidrag till BNP på i storleksordningen 1/2 procentenhet. Lageravvecklingen väntas sedan fortgå under 1994, men i avtagande takt, vilket beräknas ge ett positivt BNP-bidrag på knappt 1/2 procentenheter.

Tabell 1:3   Försörjningsbalans

Miljarder kr. 1992

Procentuell volymförändring

1991

1992

1993

1994

BNP

1 436,5

-1,7

-1,7

-1,7

1,2

Import

375,9

-5,1

1,1

-1,6

3,5

Tillgång

1 812,4

-2,6

-0,9

-1,7

1,9

Privat konsumtion

772,3

0,8

-1,9

-3,5

-0,2

Offentlig konsumtion

401,0

1,6

0,3

-1,0

-1,4

Stat

116,9

1,5

1,1

-0,5

-1,0

Kommuner

284,1

1,6

0,1

-1,2

-1,5

Bruttoinvesteringar

243,8

-9,0

-11,0

-8,9

-5,7

Lagerinvesteringar'

-5,3

-1,5

1,2

-0,2

0,4

Export

400,6

-2,5

2,0

4,7

9,0

Användning

1812,4

-2,6

-0,9

-1,7

1,9

Inhemsk användning

1411,8

-2,7

-2,0

-4,1

-1,1

' Förändring i procent av föregående års BNP.

Källor:  Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Låg marknadstillväxt och fortsatta andelsförluster gjorde att den totala exporten bara ökade med 2% 1992. Även i år kommer draghjälpen utifrån att vara svag främst beroende på den allt sämre utvecklingen i Tyskland medan en viss förbättring kan skönjas nästa år Deprecie­ringen av kronan gör, tillsammans med de sänkta arbetsgivaravgiftema och den starka produktivitetsökningen, att industrins konkurrenskraft ökar dramatiskt. Även om en betydande del av utrymmet används till att höja vinstmarginalerna, kommer ändå relativprisema att sänkas så pass mycket att marknadsandelarna ökar betydligt. Exporten väntas därför växa snabbt under loppet av 1993, men p.g.a. det kraftiga exportfallet under slutet av fjolåret begränsas uppgången mellan årsgenomsnitten till knappt 5 %. Den genomsnittliga exportökningen beräknas uppgå till ca 9% 1994, vilket implicerar en något lugnare utveckling under loppet av året. Även industriproduktionen ökar snabbt nästa år

Efter ett slort fall 1991 steg importen något 1992, främst beroende på lagerökningen. Under prognosperioden kommer den importtunga K-sekiom gradvis att expandera. S-sektoms produktion faller båda åren, men  i   avtagande  takt.   Importen   kan  p.g.a.   relativprishöjningar   i

krondeprecieringens  spår  förväntas  förlora andelar på den  svenska    Pfop. 1992/93:150 marknaden. Sammantaget bedöms importvolymen falla något i år men    Bilaga 1.1 börja stiga nästa år beroende på återhämtningen av den importvägda efterfrågan.

Tabell 1:4   Bidrag tUl BNP-tillväxten

Procent av föregående ärs BNP

1991

1992

1993

1994

Privat konsumtion Offentlig konsumtion

0,4 0,4

-1,0 0,1

-1,9 -0,3

-0,1 -0,4

Bruttoinvesteringar Lagerinvesteringar Nettoexport

-2,0

-1,5

1,0

-2,3 1,2 0,3

-1,7 -0,2 2,4

-1,0 0,4 2,3

BNP

-1,7

-1,7

-1,7

1,2

Anm.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Sammanfattningsvis kommer utrikeshandeln att ge ett kraftigt positivt bidrag till BNP under både 1993 och 1994. Samtidigt kommer såväl konsumtionens som investeringamas negativa bidrag att avta. BNP-utvecklingen slår då om från en betydande nedgång till en liten uppgång.

Diagram 1:3   BNP  och produktivitet i Sverige 1981-1994

Å

rlig procenluel! f

ö

r

ä

ndring 5

1981       1983      1985      1987      1989      1991      1993 

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Bytesbalans

Överskottet i handelsbalansen väntas nära på fördubblas i år för att sedan fortsätta att öka ytterligare. Exportvolymen växer betydligt snabbare än importvolymen. Trots deprecieringen försämras inte Sveriges terms of

trade (exportpris/importpris). Visserligen medför deprecieringen ett Prop. 1992/93:150 betydande genomslag på importprisema, men den svaga inhemska Bilaga 1.1 efierfrågan gör ändå att exportörerna till Sverige håller tillbaka sina priser och pressar sina marginaler Samtidigt väntas de svenska ex­portpriserna (i svenska kronor) stiga relativt mycket, då företagen sannolikt tar ut en stor del av det uppkomna utrymmet till marginalför­stärkningar. Resultatet blir att exporten stiger betydligt snabbare än importen i löpande priser Underskottet i tjänstebalansen bedöms gradvis avta under perioden, främst beroende på utvecklingen för resevaluta­nettot. Kapitalavkastningen uppvisar ett fortsatt stort underskott, som dock beräknas minska nästa år p.g.a. omslaget i bytesbalansen och den svaga utvecklingen av utlandsinvesteringarna. Dessutom väntas lägre marknadsräntor få en positiv effekt på räntenettot. Sammantaget leder della till etl blygsamt underskott i bytesbalansen i år, men ett överskott nästa år motsvarande över 2 % av BNP.

Tabell 1:5  Nyckeltal

Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

Disponibel inkomst

4,9

3,1

-4,2

-0,2

Sparkvot (nivå)

3,4

8,1

7,4

7,5

Industriproduktion

-4,7

-3,0

0,0

9,0

Relativ enhetsarbetskostnad

1,4

-0,7

-22,7

-0,7

Arbetslöshet (nivå)

2,9

5,3

6,9

7,0

Handelsbalans (mdr. kr.)

30,1

34,5

62,6

87,7

Bytesbalans (mdr. kr.)

-20,7

-29,7

-3,3

34,4

Bytesbalans (% av BNP)

-1,4

-2,1

-0,2

2,3

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Arbetsmarknad

Situationen på arbetsmarknaden har fortsatt att successivt försvagas under 1992 och i början av 1993. Arbetslösheten steg till ca 7 1/2% ( enligt AKU:s nya definitioner ) samtidigt som närmare 5% sysselsattes i arbetsmarknadspolitiska åtgärder Någon ljusning i efterfrågeläget kan heller inte skönjas. Antalet lediga platser vid landets arbetsförmedlingar är mycket lågt och antalet varsel om uppsägningar kvarstår på en hög nivå.

De nu aviserade åtgärderna, som omfattar drygt 130 000 personer inom såväl arbetsmarknadspolitikens ram som inom den reguljära utbildningen, fömtses tillsammans med de föreslagna ROT- och infrastmkturprogram-men begränsa den öppna arbetslösheten lill en nivå på ca 7 % både i år och nästa år Det sker bl.a. genom att utbudet av arbetskraft dras ned och motverkar effektema på arbetslösheten av fallet i sysselsättningen. Den totala arbetslösheten, räknat som öppen arbetslöshet plus andel i konjunkturberoende åtgärder, beräknas stiga från ca 9% 1992 till drygt 12 1/2% 1993 och till ca 14% 1994.

10

Sparande

Det reala sparandet i ekonomin beräknas falla med hela 5 procentenheter av BNP från 1991 till 1994, till stor del beroende på den kraftiga nedgången för bostadsinvesteringama. Bmttosparandet avtar något långsammare, eftersom ett finansiellt sparandeöverskott genereras nästa år

Del totala finansiella sparandet i ekonomin försämrades något förra året. Ett växande privat sparande, främst för hushållen, förmådde inte att motverka nedgången för den offentliga sektom. I år fortsätter fallet i det offentliga sparandet. Samtidigt förbättras företagssparandet kraftigt, p.g.a. en kombination av låga investeringar och stigande lönsamhet i deprecieringens spår Hushållens sparande ligger kvar på en hög nivå. Genom utvecklingen inom den privata sektom genereras nästa år ett betydande finansiellt sparandeöverskott i ekonomin.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell 1:6  Sparande

Procent av BNP i löpande priser

1991

1992

1993

1994

Bruttosparande

Realt sparande

Fasta investeringar Lagerinvesteringar

Finansiellt sparande

Offentlig sektor

Hushåll

Företag

16,5

17,9

19,3 -1,3

-1,4

-1,2 2,0 -2,2

14,5

16,6

17,0 -0,4

-2,1

-7,8 5,5 0,2

14,1

14,3

14,8 -0,5

-0,2

-13,4 5,6 7,6

15,2

12,9

13,2 -0,2

2,3

-11,1 5,5 7,9

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Diagram 1:4 Finansiellt sparande i privat- offentlig sektor samt bytesbalans som andel av BNP 1980-1994

1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992  1994

KäUor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

11

Det offentliga sparandeunderskotlet kan lill drygt 60% förklaras av den låga aktivitetsnivån i ekonomin. Resten är stmkturellt betingat, i kombination med tillfälliga faktorer som inte kan hänföras till kon­junkturläget. Det primära sparandet, dvs. det totala offentliga sparandet justerat för konjunkturen och nettot av räntor och kapitalinkomster, försämrades kraftigt under 1991 och 1992. Under prognosperioden beräknas en gradvis förstärkning komma till stånd, vilket indikerar att finanspolitiken får en allt mer restriktiv inriktning.

Diagram 1:5  Faktisk och potentiell BNP i Sverige 1985-1994

110

105

100

95

Index 120

,'

1 Faktisk BNP i     

/---' ~

y           "'

//,,.--'        1 Potentiell BNP |

1994

1985

1988

1991

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Kapitalmarknad

Efter oron på den europeiska valutamarknaden har läget gradvis stabiliserats. Allt svagare konjunktursignaler i Västeuropa och avtagande spekulationer om kursförändringar inom det europeiska växelkurssamar­betet innebar att räntoma föll tillbaka under slutet av 1992 och vid inledningen av 1993. Denna utveckling väntas fortsätta under prog­nosperioden.

Även i Sverige har räntorna sjunkit. Nedgången har emellertid begränsats av den osäkerhet som rått om bl.a. kronans depreciering och om del parlamentariska läget. I prognosen över den svenska ekonomins utveckling har antagits att de inhemska räntoma åtminstone kan följa med den västeuropeiska nivån nedåt under 1993 och 1994.

Den försämrade allmänekonomiska utvecklingen och de höga räntoma innebar att bankemas problemkrediter växte kraftigt under 1992 med stora kreditförluster som följd. Den negativa utvecklingen innebar att bankema redovisade kraftigt ökade förluster, vilket urholkade kapital­basen. I syfte att säkerställa stabiliteten i betalningssystemet och trygga

12

kreditförsörjningen har staten garanterat att banker och vissa andra    Prop. 1992/93:150 kreditinstitut kan fullgöra sina förpliktelser Mol bakgmnd av de stora    Bilaga 1.1 förlusterna under 1992, och en förväntad fortsatt negativ utveckling under 1993, har flera banker ansökt om statligt stöd.

1.2  Den svenska ekonomin i ett medelfristigt perspektiv.

I den reviderade nationalbudgeten presenteras också en bild av den svenska ekonomins utveckling fram till 1998. Det är dock inle frågan om en prognos i vanlig mening eftersom osäkerheterna om ekonomin alltid är större i ett längre tidsperspektiv. Denna gång är dessutom fömtsätt­ningama i utgångsläget mycket speciella med en flytande valutakurs och med en ekonomi som befiimer sig i svår obalans och i en extrem lågkonjunktur Den kalkyl som presenteras kan sägas visa på en möjlig och saimolik utvecklingsbana för ekonomin fram till 1998.

IntemationeU bakgrund

När de kontraktiva effektema av de finansiella obalansema i de anglosaxiska ländema och av den tyska återföreningen ebbat ut, bör den intemationella ekonomin komraa in i en mer normal tillväxtbana. Avregleringar, ökad integration och lägre realräntor bör möjliggöra en årlig BNP-tillväxt inom OECD-området på 2 1/2 - 3% under perioden 1994-1998. Handeln mellan ländema kan då komma att expandera i en takt av nära 6% per år Inflationsbekämpning kan väntas ha hög prioritet i den ekonomiska politiken, varför uppgången i konsumentprisema antas begränsas till ca 3% per år Dessutom kommer arbetslösheten sannolikt att förbli hög, vilket bidrar till att hålla nere de nominella löneök­ningarna.

Det som kan störa denna bild, och leda till en sämre utveckling, är bl.a. späimingar på det handelspolitiska området. Dessutom kan de an­passningsprocesser som pågår i många länder visa sig vara mer utdragna än beräknat. Ell hot mot tillväxten är också om realräntoma etableras på en hög nivå.

Den svenska ekonomins reala utveckling

Mot bakgmnd av de stora förändringar som den svenska ekonomin genomgår ter sig varje scenario över utvecklingen på medellång sikt som spekulativt. Varaktigheten av anpassningsprocessema i ekonomin är synnerligen svårbedömd. Den flytande valutakursen ändrar påtagligt fömtsättningama för bedömningen och gör etablerade samband och erfarenheter mindre användbara. Det i utgångsläget stora underskottet i de offentliga finansema, och behovet av alt sanera dessa, gör bilden ännu mera oklar. De historiska erfarenhetema av omställningar av det slag den svenska ekonomin nu genomgår är mycket begränsade.

Sett från produktionssidan firms fömtsättningar för en hög tillväxt i Sverige under resten av 1990-talet. I utgångslägel finns lediga resurser i form av arbetskraft och kapital att ta tillvara.  Dessutom har det

13

genomförts - eller håller på att genomföras - ett antal reformer som ökar    Prop. 1992/93:150

utbudet  av  arbetskraft  och  skapar fömtsättningar  för  en  snabbare    Bilaga 1.1

produktivitetsutveckling. Exempel på detta är skattereformen och senare

genomförda sänkningar  av  särskilt  skadliga  skatter,   förändringar i

socialförsäkringen,   avregleringar   som   leder   till   ökad   konkurrens,

utbyggnad  av   infrastmkturen,  utbildningssatsningar  etc.   Ekonomins

underliggande produktionsförmåga kan förväntas växa med en takt av

minst 2%  framöver  Till detta ska läggas effektema av en gradvis

normalisering av kapacitetsutnyttjandet i ekonomin. Sammantaget ger

della en tillväxtpotenial på ca 4% per år i BNP fram till 1998.

Frågan är emellertid om det kommer att genereras efierfrågan på svensk produktion i en sådan omfattning att tillväxtpotentialen kan tas i anspråk utan all inflationstakten för den skull blir högre än i omvärlden.

Den konkurrenskraftsförbättring som svensk industri nu uppnått skapar fömtsättningar för en stark exportökning, särskilt om världsmarknadstill­växten blir hög. Mot slutet av perioden klingar dock marknadsan­delsvinstema av. Denna expansion kan också förväntas generera en stark investeringsuppgång inom K- sektom, som dock bara utgör knappt 1/5 av den totala svenska ekonomin. Inom S-sektom i allmänhet och inom fastighetssektom i synnerhet blir investeringama betydligt lägre.

Kombinationen av stark exportökning och dämpad hemmamarknads­efterfrågan leder till att överskottet i handelsbalansen successivt växer Därmed förbättras också bytesbalansen, som beräknas uppvisa ett överskott motsvarande drygt 4% av BNP i slutet av perioden. Tillsam­mans med en i övrigt tämligen gynnsam utveckling av svensk ekonomi skapas fömtsättningar för en förstärkning av kronans kurs. Mot denna bakgmnd antas i kalkylen att en appreciering på i genomsnitt 11/2% per år under perioden 1995-1998 kommer till stånd, i förhållande till växelkursen under mars månad i år

Den offentliga konsumtionen antas minska i volym med 1% per år under perioden fram till 1998. För att det ska vara möjligt att sanera de offentliga finanserna måste utgiftema hållas nere. Något bidrag till ökad aktivitet i ekonomin från offentlig sektor, som utgör knappt 30% av BNP, antas således inte komma.

För att produktionspotentialen ska kunna tas i anspråk krävs därför en relativt stark utveckling av den privata konsumtionen. Neddragningar av de offentliga transfereringama till hushållen och skattehöjningar antas komma till stånd - enligt vad som annonseras i den reviderade finanspla­nen - vilket i sig begränsar hushållens realt disponibla inkomster Dessa stimuleras dock av att höga produktivitetsökningar och låg inflationstakt beräknas leda till ökade reallöner Dessutom har hushållens sparkvot kommit upp på en historiskt sett hög nivå och behovet av ytterligare skuldsanering avtar successivt. Sparkvoten kan därmed komma alt sjunka under perioden, ned till en nivå på ca 4%, vilket möjliggör en ökning av den privata konsumtionen på 2 1/2-3% per år efter 1995.

Mot derma bakgmnd är en tillväxt i den svenska ekonomin under perioden 1995-1998 på ca 3% i genomsnitt per år fullt möjlig. En flexibel arbetsmarknad, i kombination med låga inflationsförväntningar

14

och frånvaron av överhettning i ekonomin, gör att nominallöneökningen bör kunna begränsas till ca 4%. Detta är väl förenligt med en in­flationstakt i intervallet 2-3 %. Ökningen av konsumentprisema begränsas också av den gradvisa apprecieringen av kronan.

Tabell 1.7   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal

Årlig procentuell förändring, 1985 års priser

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Försörjningsbalans

BNP

-1,7

-1,7

1,2

3,1

3,2

2,9

2,8

Import

1,1

-1,6

3,5

4,7

5,9

5,9

5,8

Tillgäng

-0.9

-1.7

1,9

3,5

4.0

3.8

3.7

Privat konsumtion

-1,9

-3,5

-0,2

2,0

2,5

3,0

3,0

Offentlig konsumtion

0,3

-1,0

-1,4

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Stat

1,1

-0,5

-1,1

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Kommuner

0,1

-1,2

-1,5

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Bruttoinvesteringar

-11,0

-8,9

-5,7

4,0

7,7

8,5

7,8

Lagerinvesteringar'

1,2

-0,2

0,4

0,2

0,2

0,0

0,0

Export

2,0

4,7

9,0

7,6

6,7

5,6

5,4

Användning

-0,9

-1.7

1.9

3.5

4,0

3.8

3,7

Inhemsk efterfrågan

-2,0

-4,1

-1,1

1,7

2,7

2,9

2,9

Nyckeltal

Timlön

3,5

3,0

3,5

4,1

4,1

4,6

4,7

KPI (årsgenomsnitt)

2,4

5,5

3,5

2,2

2,3

2,5

2,5

Arbetslöshet

5,3

6,9

7,0

6,8

6,4

5,8

5,3

Exportnetto

1,7

3,8

5,4

6,3

6,6

6,5

6,5

Bytesbalans

-2,1

-0,2

2,3

3,5

3,8

4,0

4,2

Bruttosparande''

14,5

14,1

15,2

16,7

17,8

18,7

19,6

' Förändring i procent av föregående års BNP.

 Procent av arbetskraften.

 Procent av BNP.

 Miljarder kr.

Källa: Finansdepartementet.

Trots en förhållandevis god tillväxt i ekonomin kommer arbetslösheten ändå att vara hög även slutåret 1998. Visserligen sker en nedgång, men i relativt måttlig takt. Dels kommer produktiviteten att stiga ganska snabbt, dels kommer efterfrågetillväxten inte att vara tillräcklig för att ens i slutet av perioden generera ett normalt resursutnyttjande i ekono­min.

Flera hot finns mot detta trots allt relativt gyimsamma scenario. Den intemationella tillväxten kan bli lägre, vilket får ett starkt genomslag på den allt mer exportberoende svenska ekonomin. De anpassningsprocesser som ekonomin genomgår med skuldsanering i hushåll och företag, deflation på tillgångsmarknader och därmed sammanhängande finanskris, kan komma att visa sig bli mer utdragna än beräknat. Om bankema har fortsatta svårigheter att klara kapilaltäckningen, uppstår problem med kreditförsörjningen när efterfrågan tar fart. Dessutom har då bankema behov av att hålla höga marginaler mellan in- och utlåningsräntor I så fall blir konsekvensema för den reala ekonomin allvarliga.

2 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

15

Att förena hög tillväxt med låg inflation ställer stora krav på ar-    Prop. 1992/93:150 belsmarknadens flexibilitet. En permanent hög långtidsarbetslöshet skulle    Bilaga 1.1 utgöra ett hot mot en väl fimgerande lönebildning framöver

Slutsatsen blir att det ändå är möjligt att under perioden 1995-1998 uppnå en tillväxt på ca 3% per år, vilket för med sig fallande ar­betslöshet, samtidigt som inflationstakten inte överstiger den i våra konkurrentländer. För att detta ska lyckas måste finans- och pen­ningpolitiken vara väl avvägd i kombination med att arbetsmarknaden, och särskilt lönebildningen, visar sig vara tillräckligt flexibel. Dessutom måste Sverige få draghjälp från omvärlden, och den finansiella anpass­ningen av ekonomin får inte bli alltför utdragen.

Det kan heller inte uteslutas att utvecklingen blir mer fördelaktig än vad som framgår av denna kalkyl. Om marknadema utmärks av hög flexibilitet, räntoma sjunker samt hushåll och företag bli mer optimistiska angående den ekonomiska utvecklingen kan efterfrågan komma att öka mer än beräknat. Tillväxttakten blir då högre och arbetslösheten kan reduceras utan att detta leder till snabbare löne- och prisstegringar.

Den finansiella utvecklingen

Under 1993 uppvisar den offenlliga sektom ett stort underskott i sitt finansiella sparande, motsvarande drygt 13% av BNP. Samtidigt är bytesbalansen i stort sett i jämvikt och det finansiella sparandeöverskottet i den privata sektom uppgår följakfligen också till drygt 13%. Hushållen har kraftigt dragit upp sitt sparande via stigande disponibelinkomster och fallande konsumtion. Företagens finansiella överskott ökar genom dämpade lönekostnader, en förbättrad produktivitetsutveckling och depreciering av kronan, samtidigt som investeringsaktiviteten fortfarande är låg.

Under perioden fram till 1998 antas hushållen dra ned sin sparkvot, även om nivån fortfarande ligger högt jämfört med de två senaste decenniema. Företagens lönsamhet kommer enligt kalkylen att vara hög under hela perioden. Den goda konkurrenskraften väntas bestå, eftersom löneökningama p.g.a. arbetsmarknadsläget blir måttliga samtidigt som produktivitetstillväxten blir relativt stark, bl.a. mot bakgmnd av de genomförda stmktureUa reformeraa. Investeringama kommer att öka betydligt inom delar av näringslivet. Ändå beräknas de finansiella överskotten ligga kvar på en hög nivå under hela perioden. Totalt för den privata sektom bedöms det finansiella sparandet uppgå till drygt 7% av BNP 1998.

Det totala finansiella sparandeunderskottet i den offentliga sektom förbättras enligt kalkylema till att motsvara ca 3% av BNP 1998. Tillväxten i ekonomin gör att skatteintäktema ökar och att utgiftema för arbetslösheten avtar. De offentliga finansema förbättras också av att den statliga och kommunala konsumtionen hålls tillbaka och av övriga planerade budgetförstärkningar.

16

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell 1:8  Finansiellt

Löpande priser

sparande 1992-1998

Miljarder kr. 1992

Procentuell andel av BNP

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Offentlig sektor

Hushåll

Företag

Bytesbalans

-112

79

3

-30

-7,8 5,5 0,2

-2,1

-13,4 5,6 7,6

-0,2

-11,1 5,5 7,9

2,3

-10,5 5,0 8,9

3,4

-9,0 4,5 8,2

3,8

-6,1 3,8 6,2

3,9

-3,6 3,1 4,7

4,2

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Att den offentliga sektoms finansiella situation ändå inte förbättras snabbare beror bl.a. på tillväxtens sammansättning. Genom att expan­sionen i ekonomin huvudsakligen bärs upp av den konkurrensutsatta sektora, vilken har en betydligt lägre skattebelastning än den skyddade sektom, ökar inte skattemas andel av BNP under perioden. I samma riktning verkar det förhållandet att en del skatter är volymanknutna och därför inte stiger i takt med den nominella tillväxten i ekonomin. Förbättringen av den offentliga sektoms finansiella sparande motverkas även av att den växande nettoskulden ger snabbt ökande ränteutgifter. Den offentliga sektoms nettoskuld beräknas öka från ca 14% av BNP 1993 till ca 45% 1998.

Totalt kalkyleras det finansiella sparandet i den svenska ekonomin, dvs. överskottet i bytesbalansen, uppgå fill drygt 4% av BNP 1998. En så hög andel har för Sveriges del inle uppnåtts på flera decennier

17

2  Internationell utveckling

Pp. 1992/93:150

Bilaga 1.1 

2.1   Sammanfattande Översikt

Tillväxten i bmttonationalprodukten i OECD-området 1992 uppgick till knappt 1 1/2 procent, vilket var en svag ökning jämfört med 1991. Den ekonomiska aktiviteten tilltog i Nordamerika samtidigt som nedgången dämpades i Storbritannien. I övriga Västeuropa och Japan som ligger senare i konjunkturförloppet mattades den ekonomiska aktiviteten markant under året. I år väntas den svaga tillväxten fortsätta i OECD-området. Under iimevarande år beräknas tillväxten öka i Nordamerika och Storbritannien. Detta fömtses emellertid motverkas av en fortsatt nedgång i Kontinentaleuropa och Japan där återhämtningen inträder först under 1994 respektive senare hälften av 1993.

Tabell 2:1 Bruttonationalproduktens utveckling i vissa OECD-länder

Årlig procentuell förändring

Andel av

1991

1992

1993

1994

OECD-

områdets

totala

BNP i %'

Förenta staterna

36,0

-1,2

2,1

3

3 1/2

Japan

19,1

4,0

1,3

1/2

3

Västtyskland

8,8

3,1

1,5

-1 3/4

1

Frankrike

7,0

1,0

1,3

1/4

2

Storbritannien

5,5

-2,2

-0,8

1 1/4

2 1/2

Danmark

0,8

1,3

1,0

1 1/4

2

Finland

0,7

-6,5

-3,5

3/4

2

Norge

0,7

1,9

2,9

1 1/4

2

Sverige

1,3

-1,7

-1,7

-1 3/4

1 1/4

Norden

2,2

-1,0

0,2

1/2

2

OECD-Europa

38,2

1,1

0,9

0

1 3/4

OECD-totalt

0,7

1,4

1 1/4

2 3/4

' 1987 års BNP

 Exklusive Sverige

Källor: OECD och

fmansdepartementet

Den svaga BNP-tillväxten i OECD-området under 1992 förklaras delvis av att de stora ländema befinner sig i olika konjunkturfaser Uppgången i USA å ena sidan och nedgången i å andra sidan Tyskland och Japan tenderar att motverka varandra, vilket resulterar i en utjämnad tillväxt på aggregerad nivå. Nedgången för OECD-området som helhet blir därmed relativt utdragen men å andra sidan gmnd. Ett viktigt särdrag i den nuvarande konjunkturcykeln är att många OECD-länder undantagen är främst de kontinentaleuropeiska ländema hämmas av den förmögen­hetsanpassning hushåll och företag genomgår som en reaktion på fallande tillgångspriser, främst för fastigheter och aktier

Variationer i tillgångspriser och skuldnivåer är inle ovanliga i ko­njunktursvängningar. De är emellertid betydligt större än vanligt i den nuvarande cykeln. Detla beror lill en del på den liberalisering av de finansiella marknadema med åtföljande snabba skulduppbyggnad i både

18

hushåll och företag som skedde under 1980-talet samtidigt som skattesys- Prop. 1992/93:150 temen i vissa länder inte var anpassade för de nya fömtsättningama. En Bilaga 1.1 viktig faktor bakom utvecklingen var sannolikt att många beslutsfattare inte rätt kunde bedöma de makroekonomiska konsekvensema av liberaliseringen. Hushållen finansierade i större utsträckning än tidigare sin konsumtion med krediter samtidigt som sparandet föll till mycket låga nivåer För företagens del var effekten mest synbar på fastighets-investeringarna, där kraftigt stigande priser på i synnerhet kommersiella fastigheter men även bostäder ledde till ett uppsving i byggnadsverksam­heten under en stor del av 1980-talet.

När penningpolitiken stramades åt, räntoma steg och konjunkturen vände nedåt i början av 1990-talet inleddes en reversering av den process som beskrivits ovan. Inkomster och vinster stagnerade samtidigt som tillgångsprisema började falla främst på fastigheter och aktier vilket ledde till att skuldstockarna nu blev övermäktiga. Detta resulterade i dagens situation där dels en större del av hushållens inkomster och företagens vinster tas i anspråk för räntebetalningar, dels att de försöker återställa relationen mellan värdet på tillgångar och skulder genom att amortera av skulderna. Detta har lett till att det privata finansiella sparandet ökat kraftigt samtidigt som konsumtions- och investeringsut­gifter minskat. Hur långt denna anpassningsprocess har kommit är mycket svårbedömt. Neddragningen av hushållens skuldkvot i USA och Japan har i denna konjunkturnedgång varit något större än under tidigare perioder samtidigt som neddragningen varit mindre i t ex Frankrike. Skillnadema mellan ländema är stora vad gäller företagens anpassning. 1 USA är neddragningen av företagens skuldkvot större än vid tidigare tillfällen, medan den i Japan hittills är betydligt mindre än tidigare.

Fallande tillgångspriser har även lett till problem för banker och finansiella institut i många länder Den finansiella liberaliseringen under 1980-talet kom till stånd utan en ändamålsenlig förändring av över-vakningmyndighetemas verksamhet. Många finansiella institut valde att kraftigt expandera sina engagemang i fastighetsrelaterad långivning då fastigheter traditionellt utgjort en mycket god säkerhet. Det efterföljande häftiga prisfallet medförde att säkerheternas marknadsvärde minskade dramatiskt. I kombination med låntagamas betalningssvårigheter ledde detla till försämrad lönsamhet och stigande kreditförluster Bankema har i allmänhet också haft att anpassa sig till de strängare kapitaltäcknings-reglerna. Detta har allmänt lett till att banker försökt höja lönsamheten genom vidgade marginaler, dvs utlåningsräntoma har stigit i förhållande till interbankräntan. Samtidigt har kredittillväxten mattats kraftigt. Det är osäkert i vilken utsträckning detta är resultatet av å ena sidan en "credit cmnch" (dvs att också kreditvärdiga låntagare nekats kreditgivning av bankema) altemativt "capital cmnch" (att utlåningen dras ner för att kapitaltäckningskravet skall uppfyllas) eller å andra sidan av minskad kreditefterfrågäii från hushåll och företag. Påfrestningama på banker och andra finansiiistitut kan leda till en förvärrad situation på främst fastig­hetsmarknaderna om en ökad utförsäljning sker från låntagare som inte längre klarar sina betalningsåtaganden eller från långivare som övertagit fastigheter som säkerhet.

19

Skillnaderaa i penningpolitisk inriktning mellan USA och Japan å ena Prop. 1992/93:150 sidan och Tyskland å den andra har minskat något, främst till följd av Bilaga 1.1 lättnadema i Tyskland. Fortfarande kvarstår emellertid betydande räntedifferenser i de korta räntoma mellan dessa länder För de långa räntoma är differensen mellan Tyskland och Japan i stort sett oförändrad sen en tid tillbaka. Skillnaden mellan Tyskland och USA har minskat och uppgick i mitten av mars till ca 0,6 procentenheter I prognosen fömtses ränteskillnaderna mellan USA och Tyskland minska ytterligare till följd av förväntade lättnader i Tyskland, I Japan kan nya sänkningar av diskontot inte uteslutas.

Penningpolitiken har utformats olika i de europeiska länder som övergått till flytande växelkurser I Storbritannien har penningpolitiken snabbt lättats och de korta räntoma ligger klart under de tyska. I övriga länder har mer gradvisa lättnader genomförts och en betydande räntemar­ginal mot Tyskland kvarstår De korta räntoma i Storbritannien, Italien och Finland har sjunkit 4-5 procentenheter sedan juli 1992. I mitten av mars hade pundet deprecierats med drygt 12 procent mot ECU sedan valutan började flyta, jämfört med drygt 20 respektive 26 procent i Italien och Finland. En förklaring till den jämförelsevis måttliga deprecieringen för pundet kan vara att Storbritannien deltog i ERM-samarbetet under endast en förhållandevis kort period. En fast växelkurs blev bara en kort parentes efter en lång tid med flytande växelkurs. Därmed har pundkursen inte påverkats av lika omfattande portfölj anpass­ningar som t ex den svenska kronan. Pundet är dessutom en stor valuta i etl globall perspektiv. Utvecklingen i Norge kan tala emot denna förklaring. Den norska kronan har endast deprecierat med 3 procent sedan den släpptes att flyta fritt. Norge har högre aktivitet i ekonomin och inte alls lika stor exponering i utlandsupplåning. Bytesbalansen visade överskott under större delen av 1980-talet och under inledningen av 90-talet och landet har genom sina stora oljefillgångar en långsiktigt stark extembalans.

Tabell 2:2 Den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande

Kalenderår, procent av BNP

1990

1991

1992

Förenta staterna'

Japan

Tyskland

Frankrike

Storbritannien

-2,5 3,0 -2,0 -1,4 -1,3

-3,4 2,4 -3,2 -2,2 -2,8

-4,7 1,3 -3,2 -2,8 -6,6

Danmark

Finland

Norge

-1,4 1,4 2,5

-2,0 -5,9 -0,4

-2,6 -8,2 -3,4

OECD-Europa

-3,4

-4,3

-5,4

OECD-totalt

-1,8

-2,7

-3,8

1987 års BNP-vikter och växelkurser

Exkl. kostnader för inlåningsförsäkringen 1987 ärs BNI   '

Källa.OECV

20

Flertalet OECD-länder har betydande budgetunderskott. I USA har den Prop. 1992/93:150 nya administrationen presenterat ett program för medelfristig budgetkon- Bilaga 1.1 solidering. Det är dock inte tillräckligt för att få balans i de offerilliga finanserna ens i ett medelfristigt perspektiv. Den japanska regeringen presenterade i tilläggsbudgeten i april det tredje stimulanspaketet inom loppet av drygt ett år Paketet är det största hittills och omfattar åtgärder motsvarande 2,8 procent av BNI. I Europa är utrymmet för finanspolitisk stimulans ytterst begränsat. De länder med fördelaktigt utgångsläge i de offenfliga finansema har tidigare åtminstone kunnat låta de automatiska stabilisatorerna verka, men i dagsläget är stimulansutrymmet till största delen utnyttjat. Det tillväxtinitiativ som beslutades av EG-ländema i december kommer att ha begränsad direkt effekt på tillväxten. Den uttryckliga avsikten med initiativet är att det ska förbättra förväntningama hos hushåll och företag. För att skapa utrynmie för generellt lägre räntor är det nödvändigt med budgetkonsolidering. I ljuset av den svaga ekonomiska utveckling som fömtses i Europa under prognosperioden kommer underskotlen att öka ytterligare. Både Tyskland och Storbritan­nien har presenterat konsolideringsplaner på medelfristig sikt. Ett gemensamt drag är alt konsolideringsplanema skjuts på framtiden. I Storbritannien genomförs budgetkonsolideringar med början 1994, i Tyskland i huvudsak från 1995.

Alltmer talar för att utvecklingen definitivt vänt i USA. Ekonomin växte relativt snabbt under andra halvåret 1992 och tendensen tycks fortsätta under första kvartalet 1993. Indikationer finns på att sysselsätt­nings- och realinkomsttillväxten tagit fart vilket bör stödja en fortsatt stark konsumtionsutveckling. Vinstläget i näringslivet tyder också på att investeringama kan fortsätta att utvecklas i god takt. Clinton-admini-strationens aviserade stimulanspaket väntas ge endast marginella bidrag till tillväxten i år och nästa år En fortsatt lätt penningpolitik är sannolikt av större betydelse för utvecklingen de närmaste åren. BNP-tillväxten väntas uppgå till 3 procent 1993 och 3 1/2 procent 1994.

De Japanska och västtyska ekonomiema mattades under 1992 betydligt snabbare än vad som fömtsågs tidigare. 1 Japan tycks effektema på privat konsumtion och investeringar av deflationen på tillgångsmarknadema och förmögenhetsanpassningen i den privata sektom ha förstärkts under loppet av 1992. Den likaså tilltagande nedgången i västra Tyskland har sitt urspmng i den överhettning av ekonomin som återföreningen medförde och det stora transfereringsbehov till östra Tyskland som föreligger På medelång sikt uppskattas detla uppgå till 5 procent av BNP per år I såväl Japan som Tyskland väntas tillväxten avta under 1993 för att åter stiga 1994.

21

Tabell 2:3 Konsumentprisernas utveckling i vissa OECD-länder

Prop.  1992/93:150

Årlig procentuell förändring

Bilaga 1 1

1991

1992

1993

1994

Förenta staterna

Japan

Västtyskland

Frankrike

Storbritannien

4,2 3,2 3,5 3,2 5,9

3,0 1,7 4,0 2,9 3,8

3

1    1/2

 3 3/4

2  3/4

3  3/4

3 1/2

2

3

3

4

Danmark Finland Norge Sverige

2,4 4,1 3,4 9,4

2,1 2,5 2,3 2,4

1 1/2 3

3 1/2 5 1/2

2 1/4 3

2  1/2

3  1/2

Norden' OECD-Europa

3,3

4,7

2,3 3,9

2 1/2 4

2  1/2

3  1/2

OECD-totalt

4,3

3,0

3

3 1/4

Exklusive Sverige Källor: OECD och finansdepartementet

Prisstegringarna i OECD-området dämpades kraftigt under 1992. Enda undantaget bland de slörre ländema utgjorde Tyskland där inflationstak­ten steg något. Lågt kapacitetsutnyttjande inom industrin och en ökad arbetslöshet i de flesta OECD-länder fömtses stabilisera pris- och kostnadsutvecklingen på en låg nivå. Ett orosmoment i denna bild är USA där kapacitetsutnyttjandet börjar närma sig den nivå som anses förenlig med stabil inflation. I Västeuropa väntas inflationen i allmänhet avta ylterligare, medan länder där valutoma deprecierats fömtses få en viss uppgång i inflationstakten.

Arbetslösheten i OECD-området steg under 1992 och uppgick vid slutet av året till 7,7 procent av arbetskraften. Den fömtsedda avmattningen av den ekonomiska aktiviteten under 1993 kommer att leda lill en fortsatt uppgång av arbetslösheten och någon betydande förbättring är inte alt vänta förrän 1995. De dystra utsiktema om stigande arbetslöshet i Europa har inneburit att frågan prioriteras högt i det intemationella ekonomiska samarbetet.

Världshandeln bedöms ha vuxit med ca 4 procent 1992. Under 1993 kan en viss dämpning ske av tillväxten i OECD-områdets handel. En betydande ekonomisk aktivitet i Sydostasien och Kina bedöms emellertid motverka dessa tendenser på världshandeln. Ett positivt utfall i de segslitna GATT-förhandlingama skulle därtill undanröja ett osäkerhets­moment för världshandelns utveckling och ge ett väsentligt bidrag för dess långsikliga utveckling.

Osäkerhetsmomenten i konjunktumtvecklingen under prognosperioden gäller främst Japan och Tyskland. Den starka BNP-fillväxten i USA under andra halvåret 1992 och en positiv utveckling av flertalet kon­junkturindikatorer under inledningen av 1993 ger en betydligt mer balanserad bild av riskema än vad som tidigare var fallet. Japans BNP föll de tre sista kvartalen 1992. Knappast några indikationer fanns heller under årets första månader som pekade på att denna tendens är på väg att vända. Prognosen har reviderats ned kraftigt för 1993 även med beaktande av  stimulanspaketet i april.  Riskbilden är emellertid att

22

betrakta som mer balanserad än i lidigare bedömningar  1  Europa    Prop. 1992/93:150 förefaller riskema fortsatt vara på nedåtsidan. Osäkerhet råder hur slor    Bilaga 1.1 konjunkturnedgången blir  i  Tyskland och  dess  inverkan på övriga europeiska länder Ett annat osäkerhetsmoment är hur stor påverkan konsolideringen av de offentliga finansema har på den reala delen av ekonomin i ländema.

2.2  Länderöversikter

Förenta staterna

Bmttonationalprodukten i den amerikanska ekonomin steg med 2,1 procent 1992. Under andra halvåret har emellertid tillväxten varit avsevärt högre, och det tycks nu klart att ekonomin definitivt gått in i en fas av högre tillväxt. Den relativt svaga eflerfrågeutvecklingen i kombination med begränsat resursutnyttjande bidrog till att konsumentpri­serna steg med historiskt låga 3 procent under året.

Under intryck av en expansiv penningpolitik och med höga förhopp­ningar till den nya adminstrationen tycks framtidstron ha återvänt till både konsumenter och företag. Den pessimism som hade sitt urspmng i bl a hög skuldsättning och svag sysselsättnings- och real disponibel-inkomstutveckling tycks vara borta. Alltfler konjunkturindikatorer, som industriproduktion, lagemlveckling, detaljhandelsförsäljning, nybil-registrering samt bostadsbyggande, pekar på att denna utveckling håller i sig.

Finanspolitiken har hittills inte stimulerat den inhemska efierfrågan. President Clintons finanspolitiska program vilket inkluderar ett kortsiktigt stimulanspaket och medelsiktiga budgetförstärkningar har tagits emot väl av väljama. Programmet har stött på kritik i Kongressen från såväl republikaner som demokrater i huvudsak för all de föreslagna besparingama anses vara otillräckliga. Redan innan den nya ad­ministrationens tillträde ifrågasattes om ett stimulanspaket verkligen behövs i ljuset av högre ekonomisk aktivitet och förbättrade konjunktumt­sikter President Clinton har emellertid entydigt tagit ställning för ell stimulanspaket, sannolikt mer av politiska än av ekonomiska skäl. Paketet uppgår till 15 miljarder dollar motsvarande 1/4 procenl av BNP, av vilket 8,5 miljarder avser nya utgifter och resten skattesänkningar. Utgiftsökningen beslår till största del av kostnader för alt förlänga ersättningsperioden för arbetslösa och skattesänkningarna främst av skallekrediter för investeringar. För åren efter 1993 kommer budgeten att påverkas av föreslagna skattehöjningar, nya utgifter och besparingar. Budgetunderskottet efter dessa åtgärder väntas minska från 4,0 procent av BNP 1994 till 2,7 procent 1997 för att därefter stiga något. Det StmktureUa underskottet fömtses ligga stilla kring ca 3 procent av BNP under perioden 1994-1998.

Penningpolitiken kommer sannolikt att vara expansivt inriktad under 1993. Skälen för detta är dels att det alltjämt råder osäkerhet om hur långl den privata sektoms förmögenhetsanpassning kommit och all den även  fortsättningsvis  kan behöva stöttas,  dels att tillväxten  i  pen-

23

ningmängdmåtten M2 och M3 är lägre än väntat och dessutom ligger    Prop. 1992/93:150 under centralbanken Federal Reserves målintervall. I detta ligger en viss    Bilaga 1.1 risk för långsammare tillväxt än väntat under 1993.

Återhämtningen fömtses ledas av privat konsumtion och investeringar, men även övriga efterfrågekomponenter bör ge stöd åt uppsvinget. En mindre återhållande verkan av hushållens skuldsättning i kombination med förbättrad realinkomstulveckling och stigande framtidstro fömtses leda till en god tillväxt i den privata konsumtionen. Tilltagande inhemsk efierfrågan, stigande vinster och ett gynnsamt ränteläge borgar för att företagens investeringar stiger i år och nästa år Mycket låga bostads-räntor irmebär också att uppsvinget i bostadsbyggandet väntas bestå under 1993 och 1994. Den stigande inhemska efterfrågan bör bidra till hög imporiiillväxt i år varför nettoexporten ger ell negativt bidrag till BNP-tillväxten under 1993. Detta vänder först under 1994 när världseko­nomin förbättrats och därmed exporten kommit igång på allvar

Sammantaget bedöms tillväxten uppgå till 3 procent 1993 och 3 1/2 procenl 1994. Inflationen väntas oförändrat ligga kvar kring 3 procent de närmaste två åren.

Japan

Den japanska ekonomin har sedan andra kvartalet 1992 gått in i den kraftigaste ekonomiska tillbakagången på tjugo år, trots betydande penning- och finanspolitiska insatser från den japanska regeringen. Den främsta orsaken var att den inhemska efterfrågan föll kraftigt de sista tre kvartalen något som inte hänt sedan nationalräkenskapsdata började insamlas 1955 driven av en dämpning av privat konsumtion och fallande privata investeringar. Bytesbalansöverskottet svällde till rekordnivå bla på gmnd av vikande import. Sammantaget bedöms BNP-fillväxten 1992 ha stannat vid 1,3  procenl.

Penningpolitiken har trots ell flertal sänkningar av diskontot i nästan två års tid den senaste till 2,5 procent inte förmått stimulera ekono­min. Det kan inte uteslutas att ytterligare någon sänkning genomförs. Liksom i USA är det troligt att ineffektiviteten i penningpolitiken beror på förmögenhelsanpassning i den privata sektorn, men problemen anses vara ännu större i Japan. Yllerligare en likhet är att de bredare penningmängdsmåtten i Japan minskar. Även banksektom har fåll känna av dessa problem i form av ökade kreditförluster men det är osäkert hur stora problemen är 1 febmari i år etablerades elt bankägt bolag, vilket skall överta bankemas nödlidande lån.

Regeringens finanspolitiska stimulanspaket från augusti 1992 (mot­svarande 2,3 procenl av BNP) utgörs lill stor del av en massiv satsning på tidigareläggning av offentliga investeringsprojekt. De direkta stimulanseffekterna på ekonomin beräknas till drygt 1 procenl av BNP, och infaller till slor del under budgetåret 1993. Uteblivna effekter av stimulansåtgärdema och en fortgående försämring av ekonomin ledde till att regeringen presenterade ett nytt stimulanspaket i april i år, med unge-

24

fär sanuna inriktning på åtgärdema som i del förra paketet men något    Prop. 1992/93:150 större till omfattningen (2,8 procent av BNP). Regeringen uppskattar    Bilaga 1.1 paketets stimulanseffekt lill ca 2 1/2% proecent av BNP.

Utvecklingen av de flesta konjunkturindikatorer tyder på att den japanska ekonomin fortsätter att försämras och vänder först under andra halvåret 1993. Den privata konsumtionen fömtses mattas ur ylterligare av ett flertal skäl, bl a hushållens skuldsättning, lägre realinkomsttillväxt och tilltagande pessimism. Trots att vinstema i näringslivet väntas öka något under 1993, fömtses investeringama fortsätta minska. Detla beror på att den lägre efterfrågan medför att företagens försäljning stagnerar och att vinstförbättringen sker som ett resultat av en neddragning av bl a investeringskostnaderna. De finanspolitiska stimulansåtgärdema kommer att motverka den negativa utvecklingen i den privata sektom men bedöms inte fullt ut kunna uppväga dessa. Utrikeshandelsöverskottet väntas i år svälla ytterligare på gmnd av den allt starkare yenen. Först i etl senare skede väntas importefterfrågan stiga och bidra till ell minskal överskott.

Sammantaget beräknas BNP-tillväxten mätt som årsgenomsnitt uppgå till endast 1/2 procent 1993, vilket till slor del förklaras av att negativa kvartalssiffror under större delen av 1992 ger elt kraftigt sk "underhäng" för genomsnittstillväxlen 1993. Tillväxten väntas därefter öka lill 3 procent 1994. Inflationen beräknas uppgå till 1 1/2 respektive 2 procent 1993 och 1994.

Västeuropa

Konjunkturen i Kontinentaleuropa fortsatte alt försvagas under andra hälften av 1992, lill stor del beroende på del höga räntelägel. Penningpolitiken har i många länder utformas efter extema mål och har i flera länder varit stramare än vad som påkallats av den inhemska utvecklingen. Inte minst har del allmänt höga ränteläget negativt påverkat förtroendet och förväntningarna för den ekonomiska utvecklingen bland företag och hushåll. Härtill har konmiit oron på valutamarknaderaa. BNP i OECD-Europa väntas bli oförändrad 1993. En gradvis återhämtning under 1994 fömtses ge en tillväxt på 1 3/4 procent. Draghjälpen från USA väntas bli ringa, då endast drygt 6 procent av OECD-Europas export går till USA. Någon förbättring på arbetsmarknaden väntas inle förrän tidigast 1995. Inflationen väntas dämpas något till 3 1/2 procent 1994.

Nedgången i den västtyska ekonomin accentuerades mot slutet av 1992 och den svaga utvecklingen har fortsatt under inledningen av 1993. Orderingången till industrin sjönk gradvis under 1992. Särskilt starkt minskade orderingången från utlandet. Enkätundersökningar pekar på att industrin planerar alt minska produktionen med inemot 5 procent 1993. Investeringsplanerna har i takt med sjunkande kapacitetsutnyttjande och minskad produktion reviderats ned kraftigt. Inflationen har trots den avtagande ekonomiska aktiviteten ännu inle dämpats. Ökande hyror och stigande priser inom tjänstesektom bidrar främst till det fortsatt höga

25

inflationstrycket. Ijanuari 1993 ökade inflationen ytteriigare, främst till    Prop. 1992/93:150

följd av den momshöjning med en procentenhet som genomfördes vid    Bilaga 1.1

årsskiftet. De löneavtal som slutits den senaste tiden indikerar dock att

risken för en löneledd inflation har minskat betydligt. De offenfligt

anställda har slutit avtal om lönelyft på 3 procent 1993, vilket de facto

innebär reallönesänkningar. Förhoppningarna om sjunkande inflation har

även stärkts av att penningmängdstillväxten har avtagit. Penningpolitiken

har gradvis lättats sedan september 1992, och de korta marknadsräntoma

har fallit med nära 2 procentenheter

En uppgörelse om en s k solidaritelspakt mellan den federala regeringen, oppositionen och delstaterna kunde nås i mitten av mars 1993. Solidaritetspakten innefattar planer för dels ökad stöd till de östra delstaleraa, dels finansieringen och fördelningen mellan förbundssta­ten och delstaterna för kostnadema för integrationen av östra Tysk­land. Kostnaderna för återföreningen på medellång sikt beräknas till ca 5 procent av Tysklands BNP per år och begränsar det finanspolitiska manövemtrymmet. Solidaritetspakts-överenskommelsen irmebär att inga större ansträngningar all konsolidera de offenlliga finansema görs under de närmaste åren utan att dessa genomförs först fr o m 1995.

Den ekonomiska aktiviteten i den tyska ekonomin väntas fortsätta att falla under 1993. Tillsammans med ett betydande underhäng från 1992, innebär det ett fall i BNP med 1 3/4 procent i västra Tyskland. Ett stort negativt bidrag kommer från maskin- och utmstningsinvesteringama. Även den privata konsumtionen kommer att utvecklas svagt pga stigande arbetslöshet, höjd moms och svag reallöneutveckling. En vändning i konjunkturen väntas under 1994, vilket ger en BNP-tillväxt på 1 procenl. Utrikeshandeln ger ett positivt bidrag till BNP under såväl 1993 som 1994, vilket främst beror på att importen utvecklas svagt. Inflationen beräknas dämpas något som en följd av låga löneökningar och därmed skapas utrymme för fortsatta lättnader av penningpolitiken. Finanspolitiken kommer all verka återhållande på den inhemska efterfrågan, även om budgetunderskottet kommer att stiga.

Tillväxten i östra Tyskland uppgick preliminärt till 6 procent 1992 och väntas bli ungefär lika hög 1993. De östra delstaterna är fortsatt beroende av transfereringar från västra Tyskland och någon självbärande tillväxt kan ännu inte skönjas. Höga löneökningar fortsätter att undergräva konkurrenskraften. Lönema uppgår i genomsnitt till ca 60 procent av de västtyska samtidigt som produktiviteten uppgår till knappt 40 procent. Enhetsarbetskostnaden är därmed betydligt högre i östra än i västra Tyskland. Arbetslösheten fortsätter att vara hög. Inkluderas personer som omfattas av arbetsmarknadspolitiska åtgärder uppgår den till 25-30 procent av arbetskraften. Det förefaller nödvändigt att lönema anpassas till att bättre spegla produktiviteten. En mer konkurrenskraftigt industri skulle minska behovet av transfereringar från väst och möjliggöra en självgenererad tillväxt.

I Storbritannien råder fortsatt osäkerhet om en återhämtning har inletts. BNP växte visserligen något under fjärde kvartalet 1992, men exkluderas oljeproduktionen var del elt fortsatt fall i BNP. Arbetslösheten har stigit

26

snabbi till följd av den svaga ekonomiska aktiviteten. Det finns dock Prop. 1992/93:150 vissa positiva tecken i ekonomin. Detaljhandelns försäljning har ökat de Bilaga 1.1 senaste månadema och näringslivets förtroende är det högsta på 5 år Inflationstakten har dämpats. Den underliggande inflationen rensat från bostadlåneräntor uppgick till 3,2 procent i januari, vilket var den lägsta på sex år Deprecieringen har ännu inte nämnvärt slagit igenom i kon­sumentledet.

Budgetunderskottet har vuxit snabbt lill följd av den svaga ekonomiska utvecklingen. Statens inkomster har i stort sett stagnerat de senaste åren. Trots försämrade statsfinanser innehåller budgeten för 1993/94 inte några större besparingar utan dessa skjuts upp till nästa budgetår som inleds i april 1994. Budgetunderskottet beräknas uppgå till 8 procent av BNP 1993/94. Penningpolitiken har lättats avsevärt sedan pundets utträde ur ERM i september 1992. Basräntan är i dagsläget 6 procent och under­stiger därmed klart den tyska räntan. Pundet hade i mitten av mars deprecierats mot ECU med drygt 12 procent sedan september

BNP-tillväxten beräknas till 1 1/4 procent 1993 och 2 1/2 procent 1994. Storbritannien är det EG-land som sannolikt kommer få störst draghjälp från USA. Andelen av den totala exporten som går till USA uppgår lill drygt 12 procent, vilket är dubbelt så myckel som EG-genomsnitlel. Den brittiska konkurrenskraften påverkas allmänt positivt av deprecieringen av pundet. Det negativa bidraget på BNP från nettoexporlen väntas minska. Fallet i investeringama upphör satmolikt. Vidare antas hushållens inkomster påverkas gynnsamt av de sjunkande räntoma. Bostadslåneräntan är vanligtvis rörlig och följer de korta marknadsräntoma. Hushållens höga skuldsättning i kombination med den långa perioden av sjunkande bostadspriser, irmebär dock sannolikt att hushållen till en del väljer att amortera på skulderaa. En viss uppgång i inflationen väntas 1993 till följd av deprecieringen. Löneökningaraa hålls tillbaka av fortsatt stigande arbetslöshet.

Den franska ekonomin fortsatte alt utvecklas svagt under del fjärde kvartalet 1992, då BNP föll 0,3 procent. Industriproduktionen har avtagit kraftigt de senasie månaderaa. Ekonomin har påverkats negativt av det höga ränteläge som rått sedan sommaren 1992 och dessutom har konkurrenskraften försämrats till följd av apprecieringen av francen. Arbetslösheten har stigit gradvis, vilket tillsammans med del höga ränteläget inneburit ett försiktigt agerande hos hushållen och sparandet har därmed ökat. Under 1993 väntas den svaga utvecklingen fortsätta och BNP fömtses öka med endast 1/4 procent. Investeringama antas fortsätta alt falla. Den inhemska efterfrågan väntas ta fart under 1994, vilket ger en tillväxt på 2 procent. Tillväxten är inte tillräcklig för att hindra arbetslösheten att växa ytterligare. Inflationstrycket fömtses bli fortsatt lågt.

Norden

Under 1992 föll den inhemska efterfrågan i Danmark, liksom de två föregående åren. Tillväxten i ekonomin blev tack vare etl positivt bidrag

27

från utrikeshandeln ändå svagt positiv.  Förhållandet väntas bli det    Prop. 1992/93:150 motsatta 1993 då såväl den privata som den offentliga konsumtionen och    Bilaga 1.1 bmlloinvesteringama   spås   öka   och   nelloexporten   minska.   Denna utveckling leder 1993 till en svag BNP-tillväxt på ca 1 V* och på drygt 2 procent för 1994 då världskonjunkturen förväntas vända uppåt.

Att tillväxten inte blir större innebär, i kombination med en viss ökning av produktiviteten, att sysselsättningen faller något. Således väntas arbetslösheten stiga till ca 12 procent under 1993 och börja falla tidigast 1994. Danmark har de senasie åren haft en av OECD-områdets lägsta inflationstakter Detta förhållande väntas bestå även i fortsättningen då inflationstrycket är utomordentligt lågt inte minsl pga kronans ap­preciering. För 1993 och 1994 spås prisslegringstakten uppgå till l'/2 respektive 2 1/4 procent.

Den nya regeringen som tog över i januari är bunden av den budget som antagits för 1993. Denna fömtsätter en relativt restriktiv finans­politik. Emellertid har regeringen i mars antagit ett program för att främja aktiviteten i ekonomin. Programmet syftar bl. a. till att få till stånd ökade investeringar i små och medelstora företag.

Efter valuiaoron under hösten 1992 och början av 1993 har central­banken kunnat sänka marginalräntan någol och räniegapet till Tyskland har krympt. En fortsättning av derma gynnsamma trend bedöms som trolig givet en nedgång i de tyska räntorna och en majoritet för ja-sidan i folkomröstningen om Maastrichi-överenskommelsen.

Den finska ekonomin har ännu inte kommit ur den svåra recession som plågat landet sedan 1991. Totalproduktionen föll med hela 3 Vi procent 1992 trots en mycket stark exporttillväxt. Den konkur­renskraftsförbättring som följt av den sammanlagda deprecieringen på ca 40 procent sedan slutet av 1991 väntas ge en fortsall hög tillväxt i exporten. Tudelningen av ekonomin i en krympande inhemsk del och en växande exportsektor blir ännu mer uttalad under såväl 1993 som 1994. Liksom under 1992 väntas inte exportökningen kunna kompensera fallet i den inhemska efterfrågan under 1993 varför BNP minskar med ca 3/4 procent. 1994 spås dock ulrikesbidraget bli så pass stort att det helt uppväger den inhemska stagnationen och leder lill en tillväxt på 2 procent.

Sysselsättningen sjönk betydligt 1992 och arbetslösheten uppgick lill ca 15 procent. Den goda tillväxten i exportsektora till trots väntas inte arbetslösheten påverkas nämnvärt under vare sig 1993 eller 1994.

Regeringen har satt som mål att de offentliga utgifteraa 1995 inte realt skall överskrida nivån från 1991. Därför antogs i oktober 1992 ett ålgärdspaket med avsevärda besparingar som stramar åt ekonomin kraftigt och säkerställer oförändrade löner i hela ekonomin. I etl försök att motverka en alltför stor åtstramning av den inhemska efterfrågan har därefter ett blygsamt (1/2 procent av BNP) stimulanspaket antagits i febmari i år Detta syftar till att få igång nyinvesteringar i små och medelstora förelag genom olika former av ränte- och garantistöd bl. a. lill underhåll och reparationsarbeten på bostadsfåstigheter

28

Den strama finanspolitiken och den fallande inhemska aktiviteten leder    Prop. 1992/93:150 till ett mycket lågt underliggande inflationstryck. Den förväntade ökning    Bilaga 1.1 i KPI på 3 procent 1993 förklaras istället genom de tillfälliga höjningar av de indirekta skatterna som ingick i åtgärdspaketel från oktober 1992. Den stora deprecieringen väntas få utslag i inflationen först 1994, då KPI likaledes spås uppgå lill 3 procent.

I febmari 1993 antog Finlands Bank ett inflationsmål för KPI på 2 procent. Sedan frikopplingen av valulan i september 1992 tycks centralbanken också haft som ambition att motverka en alltför kraftigt depreciering av marken genom att låta räntan förbli hög. I takt med att allt fler valutor deprecierats under hösten och vinlem och att marken fortsatt att försvagas tycks denna inställning ha mjuknat och räntoraa har kommit ner något. Den framtida penningpolitiken, som självfallet är beroende av utvecklingen i Tyskland, bedöms således bli mindre restriktiv, med ytterligare räntelättnader under 1993.

Den norska ekonomin växte med knappt 3 procent 1992. Tillväxten förklaras liksom tidigare år i huvudsak av verksamheten i oljesektora. BNP-tillväxlen i fastlands-Norge uppgick lill ca 1 procent. Prognosen utgår ifrån att den finansiella konsolideringsprocessen är i det närmaste avslutad. Samtliga komponenter i den inhemska efterfrågan väntas uppvisa positiva tillväxttal för 1993 och 1994. Ökningen är dock inte tillräckligt kraftig för att motverka den förväntade nedgången i nettoex­porten som följer av den relativa apprecieringen av den norska kronan. Den totala tillväxten i landet blir därför lägre 1993 än året innan och stannar på ca 1 'A procent för att 1994 uppgå till drygt 2 procent.

Norge har under senare år fört en expansiv finanspolitik i uttalat syfte att bekämpa arbetslösheten. Målel har inte kunnat uppfyllas utan ar­betslösheten har förblivit lika hög som tidigare dvs drygt 6 procent. Under 1993 väntas en fortsatt nedgång i sysselsättningen då tillväxten är så pass blygsam och dessutom produktivitetsdriven. Liksom övriga nordiska länder hade Norge under 1992 en mycket låg inflation på 2'A procenl. För 1993 väntas förvisso en ökning i KPI till 3Vi procent men detta förklaras främst genom höjningen av momsen som ingick i regeringens paket i december 1992 för att försvara kronans koppling till ECU:n. 1994 väntas inflationen falla tillbaka lill den nivå som rådde 1992.

Myndighetema har för 1993 lagt en förhållandevis stram budget som närmast kan karakteriseras som en inflalionsjustering av fjolårets. Budgeten uppvisar fortsatt ett underskott på ca 7 procent av BNP.

Sedan kopplingen lill ECU:n släpptes har penningpolitiken varit mindre restriktiv och Norges Bank har sänkt dagslåneräntan vid sju tillfällen ulan att valulan försvagats nämnvärt. Ell fortsatt apprecieringstryck och en gynnsam tysk ränteutveckling bäddar för ylterligare räntelättnader och en minskning av räniegapet lill Tyskland under 1993.

29

3  Utrikeshandel

3.1   Export och import

Sveriges totala vamexport ökade med drygt 1% 1992. I år beräknas den stiga med omkring 5% och med drygt 9 1/2% 1994. Marknadstillväxten är fortsatt svag och exportökningen förklaras av andelsvinster som i industrins tur beror på en förbättring i dess konkurrenskraft. Vamimpor­ten sjunker ytterligare i år, beroende på efterfrågefallet på hem­mamarknaden. I årberäknas den minska med drygt 1 %, men stiger nästa år med ca 3\1/1 då inhemsk efterfrågan väntas vända uppåt och exporten öka kraftige.

Världsmarknadstillväxten för bearbetade varor bedöms bli svagare i år än förra året. Det relativt kraftiga fallet i Tysklands BNP bidrar starkt till den dämpade importutvecklingen inom OECD. Nedrevideringen av BNP-prognosen för Tyskland med drygt två procentenheter sedan januari beräknas dra ned marknadstillväxten för svensk export inom OECD med en hel procentenhet.

Ett fall i Sveriges exportvolym till Tyskland inträffade redan under hösten 1992. Den draghjälp till svensk export som den ekonomiska återhämtningen i USA och Storbritannien väntas ge tycks dessutom komma med eftersläpning. Svensk exportvolym till dessa länder utvecklades svagt mot slutet av förra året, se diagram 3:1.

Diagram 3:1  Sveriges varuexport till några viktiga marknader 1988-1992

Fasta priser, s

ä

songsrensat, glidande medelv

ä

rde Miljoner kr. 4100-

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

3600

3100-

2600

2100-1

1600

1988     1989     1990    1991     1992

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

OECD-marknaden för bearbetade varor beräknas öka med endast 6% under perioden 1993-1994. Den nu mycket svaga tillväxten, och inte minst importfallet på Sveriges största exportmarknad Tyskland, mot­verkar en kraftigare uppgång för svensk export. Flera tungt vägande

30

exportprodukter möter i år fortsatta problem med dämpad efterfrågan,    Prop. 1992/93:150 altemativt överkapacitet och  svag prisutveckling.  Detta gäller bl.a.    Bilaga 1.1 pappers- och massaindustrin, stål- och transportmedelsindustrin. Inve­steringaraa inom verkstadsindustrin i Västeuropa väntas falla ytterligare i år, vilket också påverkar svensk export av investeringsvaror Utvecklingen av marknadstillväxten och svensk export skiljer sig nu mot utvecklingen efter devalveringaraa i början av 1980-talet. 1 slutet av 1982, dvs. efter 1981 och 1982 års devalveringar, ökade de svenska marknadsandelaraa för bearbetade varor inom OECD-området mycket kraftigt. Kvartalsstatistiken visar på en volymökning i storleksordningen 6% fjärde kvartalet 1982 från föregående kvartal, dvs. över 25%  i årstakt. Denna ökning är mycket svår att förklara utifrån gängse model­ler och samband i utrikeshandeln.

Effektema på exportvolymema av devalveringama i början av 1980-talet inträffade sålunda oväntad snabbt. Detta kan sannolikt sättas i samband med att den intemationella konjunkturen började återhämta sig mot slutet av 1982. År 1983 steg industrins andel av OECD:s import av bearbetade varor med hela 8 %. Exportens produktsammansällning hade under 1982 varit ogynnsam och denna negativa faktor bortföll sedan successivt i takt med att efterfrågan på svenska exportprodukter tog fart. Vamsammansättningen blev allt gynnsammare i samband med den stigande privata konsumtionen på de vikliga exportmarknadema inom OECD. Detta gynnade inte minst svensk export av personbilar. Härmed underlättades möjlighetema för Sverige att öka marknadsandelaraa. Läget nu är annorlunda. Deprecieringen av kronan sedan slutet av 1992 inträf­fade i ett läge då den internationella efterfrågan fortfarande var dämpad och exportens vamsanunansättning fortsatt ogynnsam.

I år beräknas vamexporten stiga kraftigt under loppet av årel, med 13%, vilket innebär en volymökning mellan årsgenomsnitten 1992 och 1993 på knappt 5%. Exporten föll kraftigt fjärde kvartalet förra året, vilket medför en begränsad uppgång mellan årsgenomsnitten även vid en stark expansion under loppet av året.

Det som drar upp svensk export i år och de närmaste åren är den

förbättrade konkurrenskraften för exportindustrin; som beräknas vinna

andelar på världsmarknaden i växande utsträckning. Den omfattande

deprecieringen av den svenska kronan har tillsammans med andra

faktorer som minskningen av arbetsgivaravgifterna i år gett industrin

utrymme att sänka sitt relativpris på exportmarknaden och därmed

åstadkomma andelsvinster

|

Redan förra året sjönk Sveriges relativpris på bearbetade varor, vilket medförde en uppbromsning av andelsförlusteraa på OECD-marknaden. Tappet uppgick till knappt 1%, att jämföra med 5 1/2% 1991. I år beräknas industrins andel öka med 3% och nästa år med 7 1/2% på denna marknad. Sänkningen av relativpriset med 10% i år väntas således ge en större effekt på marknadsandelaraa nästa år Priselasticiteteraa bygger här på historiska samband.

Relativprissänkningen i år begränsas sannolikt av att företagen använder en slor del av utrymmet till att förbättra sina vinstmarginaler

3 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

31

En förklaring till della är det svaga efterfrågeläget. Då det råder Prop. 1992/93:150 överkapacitet och fallande efterfrågan på viktiga exportmarknader kan en Bilaga 1.1 relativprissänkning väntas ge förhållandevis små effekter på marknadsan­delarna. Företagen vill undvika en alltför hård priskonkurrens. I ett sådanl läge väljer de alt höja priseraa mätt i svenska kronor i större utsträckning och förbättra sina marginaler för att i ett senare skede, då efterfrågan blivit gynnsammare, använda sin starkare konkurrenskraft till andelsvinster Med hjälp av vinstförstärkningen kan företagen dessutom flytta fram sina positioner, t.ex. genom produktutveckling, produk­tivitetsförbättringar och marknadsföring för att även därigenom vinna marknadsandelar på sikt.

Effekteraa av den svaga interaationella efterfrågan kan också ses i en parallell med den finska exportindustrin. Erfarenheteraa efter den finska devalveringen 1991 och deprecieringen av marken i september förra året visar att företagen sänkt sina relativpriser på världsmarknaden och vunnit marknadsandelar, men exportökningen för finsk skogsindustri (som svarar för omkring 40% av den totala exporten) har motverkats av överkapacitet på världsmarknaden. Som en följd av överkapaciteten har även konkurrenterna sänkt sina priser, vilket motverkat en starkare volymuppgång för Finland.

Tabell 3:1   Exportmarknadstillväxt, relativa priser, marknadsandelar och export av bearbetade varor

Procentuell förändring

1990

1991

1992

1993

1994

Exportmarknadstillväxt

14 OECD-länder Totalt

4,8 5,5

0,7 2,3

2,0 3,0

1,5 2,5

4,4 5,0

Priser

14 OECD-länders importriser, SEK Svenska exportpriser Relativpris

2,7 2,0 -0,7

0,9 1,8 0,9

-0,8 -2,3 -1,5

24,9

12,4

-10,0

2,8 2,2 -0,6

Marknadsandelar, volym

14 OECD-länder Totalt

-3,8 -4,7

-5,5 -4,8

-0,9 -2,9

3,0 2,6

7,6 6,6

Exportvolym

14 OECD-länder Totalt

0,8 0,6

-4,8 -2,6

1,1 0,0

4,5 5,1

12,3 11,9

Anm: Exportmarknadstillväxt avser en sammanvägning av importökningen av bearbetade varor i olika länder. Som vikter har använts ländernas andelar som mottagare av svensk export av bearbetade varor. OECD-ländernas importpriser vägs samman på motsvarande sätt. Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

All Sveriges marknadsandelsvinster inte blir större beror också på att svensk export av bearbetade varor i högre grad än konkurrentländemas är inriktad på varor som möter särskilt svag efterfrågan eller missgynnas av överkapacitet på exportmarknaden. Detta gäller t.ex. papper och papp samt jäm och stål, men också vissa investeringsvaror I en jämförelse med Sveriges 14 största konkurrentländer inom OECD ligger den största

32

skillnaden i att andelen papper och papp samt jära och stål i exporten är    Prop. 1992/93:150 betydligt större för Sverige. Sveriges andel industrimaskiner, telekom-    Bilaga 1.1 munikationsutmstning och vägfordon i exporten är också större än för OECD-genomsnittet.

En del av andelsförlusteraa som även drabbat flertalet OECD-länder kan dessutom förklaras av den ökade konkurrensen från nyindustria­liserade länder som Sydkorea, Hongkong, Singapore och Taiwan. De har tillsammans vunnit andelar på exportmarknaden för bearbetade varor i accelererande takt sedan mitten av 1980-lalet.

Diagram 3:2  Marknadsandel och relativpris för Sveriges export av bearbetade varor till 14 OECD-länder

Index  1980=100

1980      1982      1984      1986      1988      1990      1992      1994 Källor: OECD, Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Under de senaste två åren har den svenska varuimporten minskat med 5% i volym. Den kraftiga nedgången hänger delvis samman med en omfattande lageravveckling. Den svaga svenska konjunkturen, med bl.a. fall i industriproduktion, investeringar och privat konsumtion har också bidragit starkt till importraset.

Bedömningen av importen av bearbetade varor baseras i hög grad på utvecklingen av den s.k. importvägda efterfrågan. De olika efterfråge-komponenteraa vägs där samman med avseende på genomsnittligt importinnehåll av bearbetade varor

År 1991 föll den importvägda efterfrågan med nära 7%. Den starka lageravvecklingen i kombination med de sjunkande maskininvesteringaraa var de viktigaste faktoreraa bakom detta. Under 1992 föll den privata vamkonsumtionen kraftigt samtidigt som maskininvesteringaraa fortsatte att minska. Ett positivt lagerbidrag medförde att nedgången i importvägd efterfrågan stannade vid drygt 2%. I år fömtses en förskjutning av användningssidan mot mer importtunga delar då efterfrågan för exporten ökar, men den fortsatt svaga inhemska efterfrågan och ett negativt bidrag

33

från lagren motverkar en uppgång i den importvägda efterfrågan, som    Prop. 1992/93:150 fortsätter att falla i år Den starka exportlillväxten bidrar i hög grad till    Bilaga 1.1 ökningen med 5 1/2% av den importvägda efterfrågan nästa år

Tabell 3:2  Importvägd efterfrågan på bearbetade varor

Bidrag till förändringen av importvägd efterfrågan, procentenheter

1991

1992

1993

1994

Offentlig vamkonsumtion Privat varukonsumtion Byggnadsinvesteringar Maskininvesteringar Export av bearbetade varor Lagerförändringar

Importvägd efterfrågan Import av bearbetade varor

0,3 0,3 -0,2 -3,7 -0,8 -2,5

-6,7

-7,5

0,6 -2,0 -0,3 -2,8 -0,2

2,3

-2,4 -1,1

-0,0 -1,6 -0,5 -0,7 1,9 -0,6

-1,5

-2,9

-0,1 -0,2 -0,4 0,9 4,6 0,8

5,6 6,0

Anm.: Beräkningarna av importvägd efterfrågan utgår från konstant importinnehåll. Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Normalt ökar importen snabbare än den importvägda efterfrågan. Detta kan ses som en effekt av den tilltagande intemationella specialiseringen som kännetecknar världsekonomin. Ekonometriska skattningar lyder på att importen har ökat med 1,5-2% per år under 1980-talet på gmnd av denna faktor I år finns det dock flera faktorer som bidrar till att importen av bearbetade varor faller snabbare än den importvägda efterfrågan. Under överhettningsåren mot slutet av 1980-talet drevs importandelen upp av del extremt höga kapacitetsutnyttjandet. Under den följande konjunktumedgången återgår importandelen lill mer normala nivåer. Ett armat skäl är att deprecieringen av kronan gör importvaror relativt sett dyrare vilket naturligtvis bör få effekter på importvolymen.

Importpriset för bearbetade varor föll med 2% under 1992. I år väntas en ökning med 10 1/2%, vilket till största delen förklaras av deprecie­ringen av den svenska kronan. Deprecieringen antas få full effekt på importpriset för råvaror, medan effekten på övriga varor blir mindre. Den svaga inhemska efterfrågan och de pressade hemmamarknadsprisema gör att såväl exportörema till Sverige som importörema här i landet pressar sina marginaler Importpriseraa bedöms ändå stiga avsevärt snabbare än hemmamarknadspriseraa. Under perioden november 1992 t.o.m. febmari 1993 hade importpriset för varor stigit med 11% och hemmamarknadspriset med knappt 1%. Hemmaproduktionen stärker därmed sin konkurrenskraft och beräknas i år vinna andelar, då importen av bearbetade varor utvecklas svagare än den importvägda efterfrågan.

Även i samband med devalveringama i början av 1980-talet föll hemmamarknadsprisema i förhållande till importpriseraa för bearbetade varor Utvecklingen av inhemsk efterfrågan såg emellertid helt annor­lunda ut då än nu. Importen av bearbetade varor ökade starkt andra halvåret 1983, men ändå inte lika kraftigt som den importvägda efterfrågan, vilket indikerar att importen då tappade andelar på den svenska marknaden. Att importökningen hölls tillbaka förklaras just av

34

relalivprissänkningar för hemmaproduktionen under 1982 och första delen av 1983, som får effekt med viss eftersläpning. För helåret 1983 steg dock importen av bearbetade varor något snabbare än den importvägda efterfrågan, vilket förklaras av en hög efterfrågeandel för särskilt importtunga investeringsvaror under första halvåret 1983.

Tabell 3:3  Export och import av varor

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Miljarder

kr.

1992

Procentuell volymutveckling 1992           1993           1994

Procentuell

prisutveckling

1992

1993

1994

Varuexport

Bearbetate varor

275,3

0,0

5,1

11,9

-2,3

12,4

2,2

Fartyg

3,3

42,8

15,7

-33,1

-2,0

18,7

5,7

Petroleumprodukter

9,3

14,1

4,0

-5,5

-16,8

19,0

6,0

Övriga råvaror

38,1

0,4

3,5

6,7

-3,0

10,5

5,0

Sumina Varuexport

326,0

1,2

4,9

9,7

-3,2

12,5

3,2

Varuimport

Bearbetade varor

227,6

-1,1

-2,9

6,0

-2,1

10,5

3,0

Fartyg

2,5

-44,5

30,4

-39,8

-4,7

14,5

5,5

Råolja

13,6

2,9

2,5

0,0

-10,1

29,0

10,0

Petroleumprodukter

10,4

9,9

6,0

-3,0

-12,6

27,0

6,5

Övriga råvaror

35,9

2,9

-0,6

0,9

-3,1

15,0

5,0

Summa Varuimport

289,9

-0,2

-1,2

3,6

-3,6

12,0

4,3

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

3.2 Bytesbalans

Bytesbalansen uppvisade 1992 ell underskott på 30 miljarder kr, motsvarande ca 2% av BNP. För 1993 och 1994 fömtses en påtaglig förbättring, som framför allt förklaras av en ökning av handelsbalansens överskott. Handelsbalansen visade 1992 ett överskott på knappt 35 miljarder kr och väntas i år förbättras med nära 30 miljarder kr för att nästa år visa elt rekordstort överskott på nästan 90 miljarder kr Trots betydande underskott i avkastning på kapital även nästa år beräknas bytesbalansen visa ell överskott 1994 motsvarande drygt 2% av BNP.

Trots deprecieringen av kronan försämras inte Sveriges terms of trade (exportpris/importpris). Exportpriseraa på varor stiger i år t.o.m. något snabbare än importprisema. Visserligen medför deprecieringen ett kraftigt genomslag på importprisema, som stiger med 12%, men den svaga inhemska efterfrågan och utvecklingen av hemmamarknadsprisema gör ändå all exportöreraa till Sverige håller tillbaka sina priser på varor hit och pressar sina marginaler. Samtidigt beräknas Sveriges exportpris för varor stiga med 12 1/2% i år, då företagen sannolikt tar ul en relativt stor del av "deprecieringsutrymmet" till marginalförstärkning. Fömtom att Sveriges terms of trade förbättras något uppnås redan i år kraftigt positiva effekter av exportens resp. importens volymutveckling på handelsbalansen.

Underskottet i tjänstebalansen bedöms krympa med 7,5 miljarder kr under perioden 1993-1994 vilket förklaras av en förbättring i så gott som

35

samtliga delposter, men främst en minskning i underskottet för resevaluta    Prop. 1992/93:150

för första gången  på tio  år  Resevalutainkomsterna bedöms  under    Bilaga 1.1

prognosperioden 1993-1994 stiga med 15% i volym till följd av de

minskade relativprisema på turisttjänster i Sverige, i kombination med

den  intemationella konjunktumppgången.   Svenska turisttjänster blir

betydligt billigare  för utländska turister  som en  följd  av kronans

depreciering. Resevalutautgifierna beräknas avla kraftigt i volym (-22%

perioden 1993-1994) i samband med fallet i privat konsumtion och

minskningen i hushållens disponibla inkomster Deprecieringen av kronan

har medfört  avsevärda kostnadsökningar  för utlandsresandet,  vilket

motverkar de positiva effektema på resevalutanettot räknat i löpande

priser

Tabell 3:4  Bytesbalans

Miljarder kr.

1990

1991

1992

1993

1994

Varaexport Varaimport Korrigeringspost

339,9

323,9

-1,3

332,8

301,3

-1,3

326,0

289,9

-1,6

384,9

320,9

-1,4

435,7

346,6

-1,4

Handelsbalans

14,7

30,1

34,5

62,6

87,7

Sjöfartsnetto Övriga transporter Resevaluta Övriga tjänster

9,5

1,7

-19,0

-7,4

10,0

2,1

-20,5

-0,5

8,5

1,2

-21,3

-0,7

10,1

1,9

-18,2

-2,5

10,9

2,4

-17,0

-1,0

Tjänstebalans

-15,2

-8,9

-12,2

-8,8

-4,7

Löner'

0,4

0,6

0,7

0,8

0,8

Avkastning på kapital därav räntenetto återinvesterade vinstmedel

-27,0

-42,2

9,2

-30,1

-45,2

8,2

-37,9

-50,0

6,3

-43,8 -56,5

7,1

-34,9

-49,0

8,6

Övriga transfereringar

-13,5

. -12,4

-14,8

-14,0

-14,5

Bytesbalans

Andel av BNP

-40,6

-3,0

-20,7

-1,4

-29,7

-2,1

-3,3

-0,2

34,4

2,3

' I överenskommelse med rekommendationer från IMF ingår inte längre löner som delpost i övriga tjänster. Dessa har lyfts ur och redovisas separat som faktor­inkomster i bytesbalansen.

Anm.: P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källor: Riksbanken, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Kapitalavkastningen i bytesbalansen visar fortsatt stort underskott, men det beräknas nästa år minska med 9 miljarder kr Underskottet i räntenettot förbättras då med 7,5 miljarder kr Den räntebärande skulden till utlandet minskar nästa år, vilket förklaras bl.a. av förbättringen i bytesbalansen samt en svag utveckling av utlandsinvesteringaraa. Räntenettot försämras emellertid i år, vilket delvis beror på en övergång från kortfristig till mer långfristig upplåning förra året, som vanligen genererar halvårs- eller helårsvisa räntebetalningar. En stor del av denna typ av lån som togs 1992 belastar följaktligen räntenettot först 1993.

36

Ränteuppgången i samband med oron på de finansiella marknaderna under hösten förra året får således en uppdragande effekt på räntebetal­ningama i år

Vidare bidrar fallet i kronkursen till att utlandsskulden automatiskt ökar Den räntebärande nettoskulden till utlandet har skrivits upp med en växelkurseffekt på över 80 miljarder kr. för perioden 1992-1993. Förändringar i det europeiska valutasystemet hösten 1992 har också påverkat utlandsskulden eftersom t.ex. D-marken stärkts mot andra valutor, vilket inneburit valutakursförluster på utlandslån.

Under hösten 1992 ökade staten sin utlandsupplåning i ungefär sainma omfattning som den privata sektora amorterade av utlandslån. Den statliga upplåningen är huvudsakligen långfristig. Den upplåning som gjordes förra året genererar följaktligen räntebetalningar först i år

En successiv nedgång i marknadsräntoraa i år och nästa år får en positiv effekt på räntenettot 1994, då den räntebärande utlandsskulden beräknas avta. En minskning med en procentenhet i räntenivån för nettoskulden innebär en förbättring i räntenettot med ca 7 miljarder kr Räntefallet i år får störst genomslag nästa år eftersom ränteförändringar, som tidigare redovisats, får effekt med ca ett halvårs eftersläpning. Förbättringen i räntenettot 1994 har beräknats till 7,5 miljarder kr

Diagram 3:3 Sveriges bytesbalans uppdelad pä handels- och tjänstebalans samt netto av transfereringar totalt som andel av BNP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

] Varor och tj

ä

nster \

-1

-3-

1 Transfereringar")"

1985

1987

1989

1991

1993

Källor: Statistiska centralbyrån, Sveriges riksbank och Finansdepartementet

De utländska direktinvesteringama i Sverige bedöms i det närmaste balansera de svenska i utlandet under prognosperioden 1993-1994. Mönstret under den senare hälfien av 1980-talet, då utlandsinveste­ringaraa genererade betydande underskott, bröts redan 1991 då netio-

37

utflödet för direktinvesteringama uppgick till ca 6 miljarder kr, att    Prop. 1992/93:150 jämföra med hela 72 miljarder kr årel innan. Även förra årel uppgick    Bilaga 1.1 nettoutflödet till endast omkring 6 miljarder kr

Under 1991 skedde en markant uppgång av de utländska direktinveste­ringama i Sverige. De steg från ca 12 miljarder kr 1990 till 35 miljarder kr  1991. För 1992 föll nivån markant, till endast 1,5 miljarder kr

Nedgången i både de svenska och utländska direktinvesteringama hör sannolikt samman med den intemationella lågkonjunkturen, ränteupp­gången, skuldsaneringen, den negativa vinstutvecklingen m.m. Det finns flera faktorer som talar för en uppgång i de utländska direktinveste­ringama i Sverige på sikt. Den markanta förbättringen av näringslivets konkurrenskraft, den mycket gynnsamma vinstutvecklingen framöver samt fördelaktig företagsbeskattning kan väntas stimulera ufländska investeringar i Sverige. Det har dessutom blivit lättare för utländska företag att köpa svenska företag sedan den nya förvärvslagstiftningen trädde i kraft ijanuari 1992.

38

4  Industrin

4.1  Produktion och konkurrenskraft

Sänkningen av arbetsgivaravgiftema från den 1 januari 1993, en kraftig produktivitetsökning och deprecieringen av kronan ger en avsevärd förbättring av industrins konkurrenskraft i år. Deprecieringen ger också ett stort utrymme för företagen all förbättra sina vinstmarginaler Detta bidrar till att skapa gynnsamcma betingelser för industriproduktionen, men den svaga efterfrågan både intemationellt och på hemmamarknaden gör att uppgången fördröjs.

Revideringen av nationalräkenskapema för de senasie åren visar en gynnsammare utveckling av industriproduktionen, särskilt för 1990, än tidigare uppgifter Fallet i Sveriges industriproduktion inleddes först tredje kvartalet 1990. Produktionen minskade år 1990 med 0,6% istället för med 2% enligt de tidigare nationalräkenskapema. Industriproduk­tionen har fallit med sammanlagt 8% under åren 1990-1992. Tidigare uppgifter visade en nedgång med ca 10% för samma period.

Revideringen av industriproduktionen för de senaste åren innebär att bilden av produktionens utveckling i förhållande till kapacitetsulnyttjandet nu ser annorlunda ut än tidigare. Den gynnsammare utvecklingen av produktionen 1989 och 1990 innebär att produktionsnivån justerats upp och produktionsfallet i förhållande till kapacitetsutnyiijandet inte blev så kraftigt som enligt den tidigare statistiken. Under nedgångsfasen från tredje kvartalet 1990 t.o.m. Qärde kvartalet 1992 kan kapacitetsutslag­ningen nu uppskattas till 6%, att jämföra med 1% under konjunktur­nedgången i början av 1980-talet.

Diagram 4:1   Produktion och kapacitetsutnyttjande i industrin

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

lnde> 104-

100-

3:e kvartalet 1990=100

'"''X;.

96 92

X,''---.                       1 Kapacitetsutnyttjande!

88-

\

\

84-

Rn .

1 Industriproduktion!                     

1991

1992

1993

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

39

Med befintlig arbetsstyrka skulle industrin teoretiskt ha kunnat Prop. 1992/93:150 producera ca 12% mer fjärde kvartalet 1992. Den beräknade ökningen Bilaga 1.1 i industriproduktionen 1993-1994 med totalt 9% skulle därmed inle innebära någon omedelbar risk för flaskhalsar och brist på arbetskraft. En alternativ beräkning i kapitel 13.4 visar emellertid att den möjliga ökningen av industriproduktionen med dagens kapitalstock begränsas till ca 8% från 1992 års nivå. Det finns därmed behov av att industrins investeringar kommer igång relativt snabbt för att undvika att industrin redan nästa år slår i kapacitetstaket. Den gynnsamma vinstutvecklingen talar emellertid för att de nödvändiga investeringama kommer att komma igång och att industrikapaciteten åter ökar (se kapitel 13.4).

I år bedöms industriproduktionen ta fart under andra halvåret som en följd av uppgången inom i första hand exportindustrin. Första halvåret väntas däremot bli svagt, då företagen planerar för en förhållandevis kraftig lageravveckling. Industribarometern från mars visar att 35% av företagen anser att deras färdigvamlager är för stora och 1/4 av företagen planerar för lagerneddragningar under andra kvartalet. Produktions­uppgången i år motverkas dessutom av den fortsatt svaga efterfrågan från både export- och hemmamarknaden. Industriproduktionen föll dessutom kraftigt fjärde kvartalet förra året, och detla s.k. underhäng bidrar också till att industriproduktionen beräknas bli oförändrad mellan årsgenom­snitten 1992 och 1993, trots en relativt kraftig uppgång under andra halvåret. Nästa år visar prognosen däremot en stark ökning med 9%, då vi istället får ett betydande "överhäng" från den relativt snabba tillväxten andra halvåret 1993. Uppgången väntas fortsätta, främst i samband med den accelererande exportlillväxten. Detta bidrar också till en mycket kraftig produktivitetstillväxt inom industrin.

Tabell 4:1   Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

Industriproduktion

-4,7

-3,0

0,0

9,0

varav

basindustri

-3,0

1,2

2,3

6,1

Verkstadsindustri exkl. varv

-6,8

-4,9

-0,5

12,5

Övrig industri

-3,0

-2,6

-0,6

6,3

Konkurrenskraft

Lönekostnad per timme

7,6

4,2

0,8

5,5

Produktivitet

1,5

4,3

6,4

4,8

Enhetsarbetskostnad, (ULC)

6,0

-0,1

-5,3

0,7

14 OECD-länders ULC

4,3

1,7

0,8

0,9

14 OECD-länders ULC, SEK

4,5

0,6

22,5

1,4

Relativ ULC, SEK

1,4

-0,7

-22,7

-0,7

Anm.:  Konkurrentländernas  ULC  (Unit Labour Cost,  dvs.  arbetskostnad per producerad enhet) och växelkurser är viktade med OECD:s konkurrentvikter, som tar hänsyn till konkurrensen med både export och hemmaproduktion på exportmarknaden. Konkurrensen gentemot länder utanför OECD-området är inte inkluderad. Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

40

Beräkningen av industrins arbetskostnad per producerad enhet bygger Prop. 1992/93:150 nu delvis på uppgifteraa om produktivitetsutvecklingen i industrin enligt Bilaga 1.1 de reviderade nationalräkenskapema. Dessa uppgifter överensstämmer numera med motsvarande uppgifter i industristatistiken. Tidigare skilde sig källoraa åt bl.a. vad gäller produktion och produktivitet. Stalis-tikomläggningen har visat att industristatisliken tidigare överskattade utvecklingen i industrins konkurrenskraft medan nationalräkenskaperaa underskattade den.

Industrins produktivitet steg förra årel markant, med 4,3%, vilket ungefär uppvägde ökningen i industrins lönekostnad. Därmed var arbetskostnaden per producerad enhet (Unit Labour Cost, ULC) så gott som oförändrad. Konkurrentländernas ULC beräknas däremot ha stigit med nära 2%.

Trots att kronans koppling till ecun släpptes den 19 november förra året apprecierades kronan effektivt mot konkurrentländemas valutor med ca 1% mellan årsgenomsnitten 1991 och 1992. Det förklaras till stor del av att dollarkursen föll kraftigt tidigare under 1992. Räknat i gemensam valuta begränsades därmed fallet i industrins relativa ULC till knappt 1% 1992.

Valutakursema antas under prognosperioden rent tekniskt ligga kvar på genomsnittskursema för mars månad i år, vilket konkurrentvägd appreciering mot kronan med 21,5% 1993.

Fömtom det kraftiga bidraget från kronans depreciering till industrins konkurrenskraft ökar produktiviteten i år med drygt 6%. 1 konkur­rentiändema väntas en produktivitetstillväxt inom industrin på 3 1/2% i år Den snabba produktivitetsökningen inom svensk industri hör bl.a. samman med att företagens tidigare satsningar på olika slag av rationa­liseringar, teknikutveckling av produktionsprocessen, omorganisation m.m. nu börjar mogna ut.

Medan timlönen i industrin bedöms stiga i år med 4 % sänks de sociala kostnaderaa med 3,1%. Följaktligen stiger lönekostnaden per timme med knappt 1 %. Den starka produktivitetstillväxten bidrar till att industrins ULC beräknas minska med omkring 5% i år medan den stiger med knappt 1 % i konkurrentländerna.

Räknat i gemensam valuta uppgår förbättringen i industrins konkur­renskraft (relativa ULC) till nära 23% 1993 och med ca 24% för hela perioden 1992-1994. Som jämförelse kan nämnas att motsvarande förbättring uppgick till drygt 21% under perioden 1982-1983 (se även kapitel 14.1).

41

Diagram 4:2  Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige relativt     Prop   1992/93" 150

14 OECD-länder 1980-1994

di        

i  i

Bilaga 1.1

Index 1980=100 140-

130

120

110

100

90

80

70

I Nationell vaiuta |      /

I Gemensam valut

ä

~j

1980       1982       1984      1986       1988      1990       1992       1994

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

4.2  Lönsamhet

År 1992 nådde industrins lönsamhet en bottennivå. Försämringen hör samman med det kraftiga efterfrågefallet för flertalet industribranscher både på export- och hemmamarknaden, överkapacitet, fall i försäljnings­prisema etc. Vinstfallel kan också bero på andra faktorer som t.ex. för långsam produktutveckling jämfört med konkurrentema och därav följande marknadsandelsförluster Till detta ska läggas industrins ökade kostnadsproblem och försämrade konkurrenskraft från senare delen av 1980-talet.

Företagens finansiella ställning har dessutom försvagats av ökade räntekostnader, både som en följd av den tidigare kraftiga upplåningen för investeringar och som en följd av höjd räntenivå. De högre ränte­nivåeraa i samband med valutaoron hösten 1992 påverkade resultaten. Dessutom gjorde många företag omfattande valutakursförluster i samband med kronans depreciering.

Sedan 1990 har ökningstakten i insatsvamkostnadema per producerad enhet för industrin (se tabell 4:2) dämpats markant. Förra året var de så gott som oförändrade. Ökningstakten i lönekostnadema per timme dämpades från 11,4% 1989 till 3,3% 1992. Ökningstakten för industrins rörliga kostnader totalt per producerad enhet föll från 7,8% till -0,4% under samma period. Produktpriseraa höjdes i allt långsammare takt under perioden för all t.o.m. minska 1992. Bruttomarginalen, d.v.s. bmttoöverskottet  som andel av bmttoproduktionsvärdet, pressades där-

42

med, trots fallet i de rörliga kostnadema. Brattomarginalen har krympt under de senaste fem åren.

Den här presenterade prognosen över industrins lönsamhet baseras på nationalräkenskapema och inte på företagsstatistiken. Beräkningen av brattomarginalen görs med olika metoder beroende på vilken av dessa källor som används, och marginalutvecklingen kan därför skilja sig åt. I prognosen beräknas bruttomärginalen som bmttoöverskott i procent av bmttoproduktionsvärdet. Bruttoöverskottet uttrycker hur mycket som äterstår av förädlingsvärdet då lönekostnadema räknats bort. I företags­ekonomiska termer motsvaras bmttoöverskottet närmast av rörelseresultat exkl. lagerprisvinster, före kalkylmässiga avskrivningar. Brattomar­ginalen motsvarar i företagsstatistiken rörelseresultat före avskrivningar i procent av omsättningen.

Diagram 4:3   Industrins bruttomarginal 1980-1994

Procent 13

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980      1982      1984      1986      1988      1990      1992      1994 

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Brattomarginalen beräknas stiga i år med ca 5 procentenheter, vilket innebär att förlusteraa under de senaste åren mer än återhämtas. En stor del av förbättringen förklaras av det utrymme för marginalförstärkningar som deprecieringen av kronan ger Deprecieringen gynnar ex­portföretagen, men för de hemmamarknadsorienterade företagen pressas marginalema, dels till följd av den svaga inhemska efterfrågan och prisutvecklingen, dels p.g.a. de höjda importpriseraa på insatsvaror

Industrins vinstandel, d.v.s. driftsöverskottet bmtto som andel av förädlingsvärdet, beräknas 1994 ligga på en rekordhög nivå, l.o.m. över toppnivåerna under 1980-talet. Den höga vinstandelen bör dock ses mot bakgmnd av den kraftiga utslagningen av olönsamma företag, vilket automatiskt drar upp genomsnittet.

43

Tabell 4:2   Industrins rörliga kostnader och produktpriser per producerad enhet, marginaler samt bruttoöverskottsandel

Procentuell förändring

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1990

1991

1992

1993

1994

3,3 3,8

4,6 3,3

1,4 7,0

Per producerad enhet (procentuell förändring): Förbrukningskostnad Lönekostnad'

Lönekostnad per timme

Produktivitet

Summa rörlig kostnad Produktpris

Bruttomarginal

Marginalförändring p.e.

BruUoöverskottsandel

3,6

1,0

0,1

4,0

4,2

7,2

8,0

-1,4

-5,2

0,7

9,5

8,5

3,3

0,8

5,5

2,2

0,4

4,7

6,4

4,8

3,0

-0,4 -0,6

1,8

8,5

7,6

7,4

12,3

12,7

1,3

-0,9

-0,2

4,9

0,3

35,7

22,1

34,4

22,5

25,8

Lönekostnad per timme avser löner inkl. kollektiva avgifter och icke varuan­knutna indirekta skatter per arbetad timme. Produktivitet avser bruttoproduktion i fasta priser per arbetad timme. Som andel av förädlingsvärdet till faktorpris. Anm: Uppgifterna avser industri exkl. petroleumraffinaderier och varv. Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Utvecklingen för verkstadsindustrin blir ännu något gynnsammare än för industrin som helhet. Brattomarginalen väntas stiga markant i år, liksom vinstandelen. Brattomarginalen för verkstadsindustrin exkl. varv beräknas uppgå till omkring 10% 1993-1994, att jämföra med 4,5% bollenåret 1992. De senaste toppnivåeraa uppnåddes åren 1984-1985, då marginalen låg på 10%.

Basindustrins priser har fallit kraftigt under de senaste två åren, i samband med vikande råvampriser, ökande konkurrens och överkapacitet på världsmarknaden. Trots en minskning av såväl insatsvarakostnader som lönekostnader per producerad enhet pressades vinstmarginalen kraftigt 1992, för tredje året i följd. Först i år väntas en snabb förbättring i basindustrins vinstutveckling. De rörliga kostnaderaa minskar med 0,5% medan produktpriserna stiger med 5%. Bmttovinstandelen når nästa år lite över 1990 års nivå, vilket ändå är omkring fem procenten­heter under den genomsnittliga nivån för toppåren 1987-1989.

Skogsindustrin har trots successivt sänkta råvamkostnader, personal­nedskärningar och andra kostnadsbesparingar gått med kraftig förlust 1992. Resultatet före extraordinära poster uppgick till -3,7 miljarder kr 1992, vilket kan jämföras med toppvinsten 1989 på drygt 9 miljarder kr I år väntas skogsindustrins insatsvarapriser fortsätta minska, bl.a. lill följd av sjunkande vedpriser och slopandet av den allmänna energi­skatten. Energiskaitesänkningen har beräknats minska skogsindustrins kostnader med 900 miljoner kr Till della ska läggas den stora deprecie­ringen av den svenska kronan samt sänkningen av arbetsgivaravgifteraa den 1 januari. Branschen gynnas också av att importandelen är låg och att deprecieringen av kronan därmed får ett begränsat genomslag på kostnaderaa.  Vidare förbättras nu konjunkturen i  Nordamerika och

44

dollarkursen stärks vilket gynnar skogsindustrins export. Å andra sidan    Prop. 1992/93:150 motverkas uppgången i exporten av dämpad efterfrågan i Europa, och    Bilaga 1.1 särskilt i Tyskland. Sammantaget väntas ändå skogsindustrins bmltomar-ginal i år öka markant.

45

5  Näringslivets tjänster

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1 Tjänsteproduktionen i samhället kan delas in i två olika gmpper beroende

på hur den  finansieras.   Offentliga tjänster är sådana som  främst

finansieras genom skatter Övriga tjänster, där kostnaden till övervägande

del debiteras användaren, klassificeras som näringslivets tjänster Detta

innebär att tjänster producerade av statliga och kommunala bolag och

affärsverk räknas till näringslivels tjänster  Trots detta används ofta

benämningen privata tjänster synonymt med näringslivets tjänster  I

kapitlet används denna vedertagna omskrivning.

Den privata tjänstesektora har blivit allt mer betydelsefull. I produk­tions- och sysselsättningstermer har denna sektom varit större än industrisektorn alltsedan slutet av 1970-talet. Ökningen är sannolikt delvis en konsekvens av höjd levnadsstandard som vridit över hushållens efterfrågan mot en större andel tjänstekonsumtion. Denna faktor skulle ha bidragit till en ännu större tillväxt av privat tjänstesektor om inte tjänsteproduktionen inom den offentliga sektom samtidigt expanderat kraftigt. En ytterligare förklaring till den starka tillväxten för de privata tjänstema är den utbredda avknoppningen av tjänstefunktioner från förelag som i övrigt sysslar med vamproduktion. Detta är dock i gmnden en definitionsfråga, eftersom dessa tjänster producerades även tidigare, men i en annan sektor

Från 1990 har industrins produktion minskat kraftigt i volym. Detta fick tidigt återverkningar på den del av tjänstesektom som levererar tjänster till andra företag, sk. producenttjänster Totalt hölls efterfrågan på tjänster uppe så länge den privata konsumtionen fortfarande ökade. Under förra året föll även den privata konsumtionen, vilket medförde att sysselsättningen totalat sett minskade inom den privata tjänstesektom.

I diagram 5:1 framgår hur sysselsättningen utvecklats inom den privata tjänstesektorn, gmpperad enligt Svensk näringsgrensindelning (SNI).

Distributionstjänsler (SNI 6) består av detaljhandel, partihandel, hotell och restaurang. Sysselsättningen inom gmppen har sjunkit alltsedan 1989. Fallet för privat konsumtion förra året medförde att detaljhandeln minskade sin försäljningsvolym med drygt 5 % enligt SCB. Utvecklingen väntas bli svag även i år, i synnerhet för sällanköpsvamhandeln. Partihandeln har generellt sett utvecklats sämre än detaljhandeln, som en konsekvens av den starkare inriktningen mot företagssektom. Minskad industriproduktion har därmed påverkat partihandeln mer än detaljhan­deln. Enligt Konjunkturinstitutets tjänslebarometer väntas konjunkturläget inom partihandeln fortsätta att försvagas under året.

Konununikationssektom (SNI 7) var tidigare kraftigt reglerad. Under senare år har den dock blivit allt mer avreglerad, vilket bidragit till en ökad konkurrens för exempelvis buss- och taxitransporter samt in­rikesflyget. Konkurrensen har även ökat för post- och teletjänster, inte minsl genom den snabba tekniska utvecklingen. Antalet arbetade limmar har inom kommunikationssektom minskat kontinuerligt sedan 1990.

46

Diagram 5:1 Arbetade timmar i privat tjänstesektor. Säsongsrensade data.

Index 4:e kvartalet 1987=100 120

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1988     1989     1990     1991

1992

Anm.: SNI 6: distribution, SNI 7: kommunikation, SNI 8: fmansiella tjänster, fastighetsförvaltning, uppdragsverksamhet, SNI 9: övriga tjänster Källor: Statistiska centralbyrån

Det Stora prisfallet på främst kommersiella fastigheter, tillsammans med den djupa lågkonjunkturen har medfört stora problem inom såväl den finansiella sektom (ingående i SNI 8) som inom fastighetsförvaltning (ingående i SNI 8). För bankemas del beräknas de sammanlagda kreditförlusterna ha uppgått till ca 70 mdr kr under Qolåret. Trots fortsatt relativt god intjäningsförmåga har därmed ett flertal banker tvingats vända sig till staten för att inte hamna i en akut insolvenssituation. Betydande krav på kostnadsbesparingar väntas medföra att syssel­sättningen minskar, framför allt inom den finansiella sektora.

Inom uppdragsverksamheten (ingående i SNI 8) har lågkonjunkturen drabbat delbranscheraa olika hårt. Den bransch som hittills klarat sig bäst är juridisk uppdragsverksamhet. Andelen företag inom denna sektor som uppger sig ha fullt kapacitetsutnyttjande har sjunkit någol under del senaste året, men är fortfarande högre än i andra branscher Detla gäller även omdömet om lönsamheten. Den mycket svaga efterfrågan på byggnadsinvesteringar avspeglas i utvecklingen för byggnadskonsulter Drygt 60% av dessa företag uppgav i mars i år minskad sysselsättning jämfört med föregående kvartal. Andelen har ökat kontinuerligt och företagen väntar sig en fortsatt minskad sysselsättning.

Övriga tjänster (SNI 9) riktar sig såväl till hushåll som företag. Antalet arbetade timmar har under de senaste åren legat relativt konstant. Den del av sektom som riktar sig mot privat slulkonsumtion väntas i år möta en sjunkande efterfrågan. I den mån offenlliga tjänster övergår till den privata tjänstesektom väntas dock övriga tjänster expandera.

Utöver rent konjunkturella faktorer kommer tjänstesektora framöver att påverkas av andra mer strakturella faktorer Ett exempel på detta är att

4 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

47

de institutionella spelregleraa för den privata tjänstesektora nu ändras relativt hastigt, bl.a. i samband med ett eventuellt EES-avtal och den därmed sammanhängande lagen om offentlig upphandling (SFS 1992:1528). Dessutom träder den nya konkurrenslagen i kraft 1 juli i år Dessa nya förhållanden medför ökad konkurrens inom tjänsteområ­det, såväl nationellt som interaationellt. Den privata tjänstesektoras inter­nationella konkurrenskraft kommer därmed att ställas allt mer i fokus.

I och med att tjänstesektora är så heterogen är det svårt att kortfattat beskriva utvecklingen av dess konkurrenskraft på ell rättvisande sätt. Möjligheteraa till tjänsteexport skiljer sig radikalt mellan exempelvis sjöfartsnäring och fastighetsförvaltning. En jämförelse av aggregerade data ger dock en viss ledning. Enligt GATT:s beräkningar uppgick Sveriges andel av världens tjänsteexport 1990 till 1,8%, vilket placerade Sverige på 15:e plats i världen. Sverige var samtidigt det 10:e största imporflandet, med 2,1% av världsimporten. Detta förhållande avspeglas i att Sverige sedan mitten av 1980-talet haft etl negativt tjänstenetto i utrikeshandeln.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell 5:1   Utrikeshandel med tjänster netto

Andel av OECD:s BNP (1987)

Miljarder USS

1985

1986

1987

1988

1989

1990

1991

1992

O.sterrike

0,9

3,6

4,9

5,6

5,5

6,7

9,0

9,1

10,2

Belgien

1,1

1,7

2,8

3,1

3,1

3,1

4,2

4,4

4,3

Danmark

0,8

0,7

0,3

0,5

1,3

1,3

2,5

3,2

3,3

Finland

0,7

-0,5

-0,6

-1,0

-1,5

-2,1

-3,0

-3,3

-2,8

Nederländerna

1,7

0,1

-0,9

-0,2

-0,7

0,8

2,2

0,7

1,9

Norge

0,7

0,0

-0,5

-1,1

-0,6

0,1

0,2

0,4

-0,8

Sverige

1,3

-0,6

-1,3

-1,6

-2,2

-3,0

-3,4

-2,2

-2,9

Schweiz

1,4

1,1

1,4

1,7

0,6

0,1

-0,6

0,0

-0,4

Anm.: Tjänster enligt betalningsbalansstatistik inklusive löner. P.g.a annan defmition av försäkringstjänster är dock siffrorna inte direkt jämförbara med betalningsbalansens statistik. Källor: OECD, Sveriges Riksbank.

I tabell 5:1 framkommer att Sveriges tjänsienello under de senaste åren varit sämre än för många andra länder av liknande storlek. Statistiken på tjänsteområdet är förhållandevis outvecklad vilket försvårar jämförelser mellan länder, i synnerhet som det i detta fall handlar om nettolal. Jämförelsen pekar dock på alt den svenska tjänstesektora totalt sett skulle ha en relativt sett svag intemationell konkurrenskraft. Det bör samtidigt uppmärksammas att Sverige inom vissa enskilda sektorer, som sjöfart respektive bygg- och teknikljänster, har en i OECD-perspektiv betydande marknadsandel.

Hur kommer den privata tjänstesektora att påverkas av de nya reglema? Närings- och teknikutvecklinsverket (NUTEK) utreder för EFTA:s räkning vilka effekter den gemensamma marknaden skulle få för tjänstesektom i Sverige. Utredningen är inte färdig, men vissa prelimi­nära resultat föreligger från bl.a. Kommmerskollegium. Vidare har Konkurrensverket undersökt vilka effekter ell EES-avtal skulle få för ett antal svenska marknader, varav en del avser privat tjänsteproduktion. I

48

korthet skulle enligt dessa undersökningar effektema av ett EES-avtal bli    Prop. 1992/93; 150

relativt blygsamma för den privata tjänstesektom. Vissa områden, som    Bilaga 1.1

t.ex. marknaden för finansiella tjänster, har redan i hög grad öppnats för

intemationell konkurrens. Inom t.ex. teleområdet, kommer dessutom

svensk lagstifning att gå längre i sin liberalisering än vad EES-avtalet

stadgar

I samband med EES-avtalets ikraftträdande börjar även lagen om offentlig upphandling att gälla. Lagen iimebär på tjänsteområdet att extemt producerade tjänster som köps av offentlig sektor skall vara föremål för anbudsgivning. Om upphandlingen uppgår till etl visst belopp skall den offentliggöras inom hela EES-området. Lagen ökar sålunda ytterligare konkurrenstrycket inom den privata tjänstesektom, samtidigt som möjlighetema till tjänsteexport ökar. Hur mycket den nya lagstift­ningen till slul kommer att betyda för den privata svenska tjänslenäringen är svårt all säga, men det faktum att tjänster i hög utsträckning produce­ras lokall innebär sannolikt att den rena tjänstehandeln inte kommer all öka dramatiskt. Däremot medför den nya förvärvslagen, som trädde i kraft vid årsskiftel 1992/1993, ökade möjligheter för utländska företag och hushåll all förvärva aktier i ett svenskt bolag. Detta får sannolikt som följd all utländska företag kommer att öka sin verksamhet i Sverige genom alt köpa upp svenska tjänsteföretag. Detta kan förväntas bidra till förstärkt konkurrens.

Lagen om offentlig upphandling avser som nänmts upphandling från extem leverantör och inte verksamhet i egen regi. En tendens inom den offenlliga sektora är dock att i allt högre grad utsätta den egna verksam­heten för konkurrens från den privata sektora. Än så länge gäller detta en relativt liten del av verksamheten. Enligt en undersökning av f.d. Statens pris- och konkurrensverk var endast 6% av kommunemas verksamhet 1990 utlagd på entreprenad (exklusive bygg- och anläggnings­arbeten). 1 takt med att utvecklingen lar fart bör marknaden för den privata tjänsteproduktionen kunna öka avsevärt.

Utvecklingen förväntas bli fortsatt svag för den privata tjänstesektora. Enligt Tjänstebarometem räknar en majoritet inom i stor sett samtliga undersökta delbranscher med all konjunkturen mattas inom den egna branschen under första halvåret i år I de allra flesta fall har denna andel dock minskat jämfört med tidigare mätning. Utvecklingen blir sannolikt olika mellan branscher med tanke på de skilda fömtsättningar som gäller för hemmamarknads- respeklive exportmarknadsorienterade företag. Förväntningama är generellt sell mindre pessimistiska gällande exporten inom både partihandel och uppdragsverksamhet. Den del av tjänstesek­torn som levererar tjänster lill exportindustrin kan komma att expandera något, särskilt mot slutet av prognosperioden. Tjänsteförelag som i någol led kommer in i produktion änrnad för inhemsk slulkonsumtion väntas dock möta en vikande efterfrågan. Det kraftiga fallet inom privat konsumtion kommer all drabba delar av tjänsteproduktionen, bl.a. detalj-och partihandeln. Inom detaljhandeln väntas framför allt sällanköpsvam-handelns försäljning falla kraftigt. Fortsatt sjunkande in­vesteringsaktivitet,   framför   allt   på   byggsidan,   medför   yllerligare

49

försvagning för byggnadsrelaterade tjänster och viss partihandel. Den kraftiga deprecieringen av den svenska kronan bör dock dämpa de negativa effekteraa för restaurang och hotell, som annars skulle drabbats hårt av den försvagade inhemska efterfrågan. Totalt väntas sys­selsättningen inom privat tjänstesektor falla med 4,1% 1993 och ytterligare 0,8% 1994. Produktionen väntas inte minska fullt så mycket, vilket medför att produktiviteten ökar med 2,5 resp 0,9%. En förklaring till den kraftiga produktivitetstillväxten är att produktionen hålls uppe av personer som deltar i olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, exempelvis ungdomspraktik. Dessa personer inräknas inte i den för sektora registrerade sysselsättningen, vilket innebär att den beräknade produktiviteten stiger

Diagram 5:2 Varsel om uppsägning inom privat tjänstesektor

Antal personer per m

å

nad, 3-m

å

naders glidande medelv

ä

rde 7000

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1990

1991

1992

1993

Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen

50

6 Arbetsmarknad

Situationen på arbetsmarknaden fortsatte att försämras under inledningen av 1993. Arbetslösheten steg till ca 7,5% av arbetskraften samtidigt som närmare 5 % deltog i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Någon ljusning från efterfrågesidan kan inle heller skönjas. Nyanmäl­ningar av lediga platser till landets arbetsförmedlingar fortsätter att falla från ett redan tidigare rekordlågt antal. Antalet varsel om uppsägningar samt konkurser kvarstår dessutom på en mycket hög nivå och bristen på arbetskraft är enligt företagen i stort sett hell obefintlig. Sammanlaget indikerar detla ett fortsatt mycket svagt arbetsmarknadsläge under prognosperioden.

Diagram 6:1   Antal varsel samt antal nyanmälda lediga platser

60 50 40 30 20

10

O

Tusental 70

1

\ 

\

\

\

\    A

V     \

\

\

y 

/ / /

'"-''

--

~  /

\

n

1 Led

gg

plaiser

1                         V 

\

\h

\

A;.

_y

"

arsel ||

1992

1980       1982       1984       1986       1988       1990 Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

De nu föreslagna åtgärderna, som innebär en ökning med drygt 130 000 personer inom arbetsmarknadspolitikens ram och inom det ordinarie utbildningsväsendet, fömtses dämpa uppgången av den öppna arbetslösheten under prognosperioden. Det sker främst genom att utbudet av arbetskraft dras ned. Dessutom tillkommer effekten av de föreslagna satsningaraa på infrastraktur och s.k. ROT-program.

Sysselsättningsminskningen väntas fortsätta under prognosperioden, dock i avtagande takt. Nästa år bromsas fallet av en uppgång inom främst exportsektora medan utvecklingen i de hemmamarknads-dominerade näringama blir fortsalt svag.

Produktivitetsutvecklingen föratses bli relativt kraftig både 1993 och 1994. En viss uppdragande effekt har sannolikt den ökande åtgärdsvoly­men.   Deltagande i ungdomspraktik och arbetslivsutveckling registreras

51

t.ex. inte som sysselsatta men bidrar sannolikt med en viss produktions-    Prop. 1992/93:150

volym som registreras i statistiken.

Bilaga 1.1

Den lotala arbetslösheten, räknat som öppen arbetslöshet plus andel i konjunkturberoende åtgärder, beräknas stiga från ca 9% 1992 till 13% 1993 och 14% 1994. Den förväntade BNP-tillväxten 1994 räcker således inte till för att vända utvecklingen av arbetslösheten.

6.1   Sysselsättning

Sysselsättningen började minska i början av 1991. Nedgången har därefter fortsatt i takt med den avtagande ekonomiska aktiviteten. Antalet sysselsatta reducerades med ca 260 000 personer mellan 1990 och 1992. Det kan jämföras med en minskning med endast några tusen under lågkonjunkturen i början av 1980-lalel. Timsysselsätlningen föll inte lika mycket beroende på att sjukfrånvaron minskade och att medelarbetstiden därmed steg.

Tydligast har sysselsättningsfallet varit inom industrin, som också svarat för huvuddelen av nedgången. Under loppet av perioden har dock nedgången blivit allt starkare också inom övriga sektorer som privat tjänstesektor, byggsektor och mot slutet också inom kommunerna.

Tabell 6:1   Arbetsmarknad

Tusental personer (i åldrarna 16-64 år)

Nivå 1992

Förändring från föregående år

1991

1992

1993

1994

Sysselsättning

Jord- och skogsbruk

140

-6

-7

-5

-3

Industri

841

-60

-80

-51

30

Byggnadsverksamhet

271

-1

-38

-30

-21

Privata tjänster

1569

-15

-30

-58

-18

Kommunal verksamhet

1164

1

-23

-25

-24

Statlig verksamhet

202

5

-1

-4

-4

Totalt

4195

-76

-178

-173

-40

Arbetskraft, totalt

4429

-24

-87

-109

-39

Arbetslösa

233

57

100

64

1

% av arbetskraften

5,3

2,9

5,3

6,9

7,0

Anm.: Preliminär justering av siffrorna har gjorts för au anpassa nivåerna till 1993

års statistikomläggning.

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

Sysselsättningen inom jord- och skogsbruk har minskat under lång tid. Nedgången väntas fortsätta också under 1993 och 1994 om än i avlagande takt. Det är svårt att hitta alternativ sysselsättning för jordbmkare i del besvärliga arbetsmarknadsläget vilket torde bromsa fallet. Den minskning som fömtses för jordbmkare under prognos­perioden består framförallt av att äldre lägger ned sina jordbrak. Inom skogsbmket har sysselsättningen minskat kraftigt. Genomgripande strakturrationaliseringar har pågått de senaste åren. Den ljusning som

52

fömtses av produktionen under prognosperioden innebär endast att fallet    Prop. 1992/93:150 i sysselsättningen bromsas eftersom nuvarande kapacitet bedöms räcka till    Bilaga 1.1 för betydande produktionsökningar

Inom industrin har antalel sysselsatta sjunkit med ca 16% mellan 1989 och 1992, vilket motsvarar 168 000 personer Inom exportsektorn föratses produktionen stiga medan den hemmamarknadsinriktade delen av industrin fortsätter att utvecklas relativt svagt under 1993 och 1994. Vändningen uppåt i industriproduktionen under loppet av 1993 bedöms inte leda till ökad sysselsättning under 1993 till följd av den lediga kapacitet som finns i företagen. Rationaliseringar och effektiviseringar som reducerar antalet anställda fortsätter Det återspeglas också i produktivitetsutvecklingen som fömtses bli mycket stark under prognos­perioden. Enligt länsarbetsnämnderna tas dock en del planerade varsel tillbaka. År 1994 föratses en vändning uppåt i sysselsättningen.

Byggnadsverksamheten ligger sent i konjunkturcykeln vilket medförde att sysselsättningen började minska först mol sluiet av 1991. Byggkon­junkturen försvagades kraftigt under 1992, då sysselsättningen föll med närmare 40 000 personer, och nedgången bedöms fortsätta också under prognosperioden. Satsningar i form av det s.k. ROT-programmet samt tidigareläggningar av infrastrakturinvesteringar bromsar dock fallet inom sektorn under prognosperioden. Trots detta bedöms antalel sysselsatta minska med ca 50 000 personer sammanlagt under 1993 och 1994.

Inom den privata tjänstesektorn avtog sysselsättningen kontinuerligt under 1991 och 1992. Sammanlagt minskade sysselsättningen med ca 45 000 personer, eller med 3%. Den låga inhemska aktiviteten i ekonomin i år med starkt fallande privat konsumtion samt fortsatt nedgång inom byggsektorn innebär en än starkare neddragning av sysselsättningen. Nästa år föratses nedgången mattas av då fallet i privat konsumtion bromsas upp och expansionen inom industrin tar fart.

Inom den kommunala sektorn stagnerade sysselsättningen under 1991. Förra året föll sysselsättningen med dr}'gt 20 000 personer Primärkom­muneraas försämrade ekonomi samt landstingens skärpta besparingskrav medverkar till en fortsatt neddragning med ca 50 000 personer samman­lagt under 1993 och 1994. Förslaget att kommunema tillfälligt tillförs ca 4 miljarder kr 1994 irmebär sannolikt att en del av de personalreduce­ringar som annars skulle ha skett skjuts på framtiden.

Antalet sysselsatta inom staten var relativt oförändrat under 1992. I år och nästa år fömtses minskningar med totalt uppemot 10 000 personer

Sammanfattningsvis fortsätter sysselsättningen att avla starkt också 1993. Fallet berör samtliga branscher men särskilt tjänstesektom och industrin drar ned utvecklingen. År 1994 bromsas nedgången av en förväntad expansion inom industrin samt ett långsammare fall i tjänste­sektorn. Rot- och infrastrakturåtgärder lindrar raset i byggnadsverksam­heten under hela prognosperioden. Mellan 1990, då det lotala antalet sysselsatta var som störst, och 1994 beräknas sysselsättningen ha fallit med ca 10%.

Produktiviteten antas stiga med 2,7% 1993 och med 2,1% 1994. Den starka utvecklingen 1993 kan vara en överskattning i och med att det

53

finns en viss risk att AKU, p.g.a. stafistiska mätproblem, inte fullt ut fångade in det sysselsätlningsfall som skedde 1992. Det skulle innebära att sysselsättningsnivån enligt AKU är överskattad 1992 och att syssel­sättningsminskningen 1993 därför överskattas. Annan statistik tyder på della. Dessutom torde de personer som deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som ungdomspraktik och arbetslivsutveckling, bidra lill en viss produktion som inte motsvaras av någon registrerad arbetsinsats.

Tabell 6:2   Produktion och sysselsättning i timmar

Årlig procentuell förändring

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1988

1989

1990

1991

1992

1993

1994

Näringslivet

Produktion

Sysselsättning

Produktivitet

2,7 3,2 -0,5

2,8 1,1

1,7

1,5 0,5 1,0

-2,5

-3,6

1,1

-1,5 -3,6

2,2

-1,6

-5,2 3,8

2,2 -0,3

2,5

Industri Produktion Sysselsättning Produktivitet

2,9 1,5 1,4

1,0

-2,0

3,1

-0,6

-2,2 1,6

-4,7

-6,1

1,5

-3,0 -7,0 4,3

0,0 -6,0 6,4

9,0 4,0 4,8

Byggnadsverksamhet Produktion Sysselsättning Produktivitet

1,6 0,9 0,7

7,7 5,7 1,9

0,3 0,0 0,3

-4,2 -2,3 -2,0

-7,7 -9,5 2,0

-7,5

-11,0

3,9

-7,0 -9,0

2,2

Privata tjänster Produktion Sysselsättning Produktivitet

4,3 3,1 1,2

2,7 3,0 -0,3

3,4 2,1 1,3

-0,6

-2,1

1,5

-0,6 -1,1 0,4

-1,7 -4,1 2,5

0,1 -0,8 0,9

Offentliga tjänster

Produktion

0,8

2,2

2,0

0,1

-1,3

-1,0

-1,1

Totalt

Produktion

Sysselsättning

Produktivitet

2,2 2,4 -0,1

2,6 1,5 1,1

1,7 0,8 0,9

-1,8 -2,3 0,5

-1,5

-3,1

1,6

-1,4 -4,0 2,7

1,4 -0,7 2,1

Källor:  Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Fömtom produktiviteten påverkar också medelarbetstiden antalet sysselsatta. Lågkonjunkturen iimebär att arbetslideraa förkortas i vissa branscher Det gäller t.ex. inom tjänstesektoreraa där en stor del av småföretagen har otillräcklig efierfrågan och försäljning i förhållande till sina personalslyrkor Utvecklingen bekräftas av AKU-statistiken där den registrerade sysselsättningsminskningen hittills är koncentrerad till de heltidsarbetande. Antalel deltidsarbetande har endast minskat svagt och korta deltider (1-19 timmar) har ökat något. Andelen deltidsarbetande av det totala antalet sysselsatta har således stigit. Att sysselsättningen fallit starkare bland männen än bland kvinnoraa drar också ner medelarbets­tiden eftersom män har längre arbetstider än kvinnor I uppdragande riktning verkar däremot minskad frånvaro. Efter den starka uppgången av medelarbetstiden 1992, som sannolikt till slor del var en följd av ändrade sjukförsäkringsregler, fömtses en nästan oförändrad nivå 1993. Införandet av en karensdag i sjukförsäkringen från 1 april i år betyder sannolikt inte all sjukfrånvaron avtar markant. En stor del av anpass-

54

ningen dll   mer restriktiva  regler skedde troligen i samband med förra    Prop. 1992/93:150 omläggningen under 1992. År 1994 bedöms en viss ökning av medelår-    Bilaga 1.1 betstiden ske främst till följd av minskningen av antalet semesterdagar.

I det osäkra arbetsmarknadslägel kan en mer försiktig hållning hos arbetsgivama vid rekryteringar registreras i form av att de fast anställda svarar för hela sysselsättningsnedgången medan antalel tidsbegränsat anställda stigit något.

6.2  Utbud av arbetskraft

Antalet personer i arbetskraften började falla under 1991 i samband med att efterfrågan avtog. Nedgången fortsatte 1992. Sammanlagt har antalet minskat med ca 115 000 personer under de båda åren. Enligt AKU-mätningaraa fortsatte fallet också under början av 1993. Minskningen av antalet i arbetskraften fördelar sig relativt jämnt mellan könen. Det kan bl.a. förklaras med alt antalet deltagande i åtgärder som inte inräknas i arbetskraften fördelats relativt jämnt mellan män och kvinnor

Befolkningsförändringar har betydelse för arbetskraftsutbudet. Trots att befolkningen i åldera 16-64 år har stigit med ca 50 000 personer mellan 1990 och 1992 har utbudet sjunkit. Det är således minskningen av det relativa arbetskraftstalet, dvs. andelen i arbetskraften i förhållande lill befolkningen, som svarat för hela reduktionen. Jämfört med 1990 har andelen minskat med ca 2,8 procentenheter till i genomsnitt 81,2% 1992. Bakom detla fall ligger en markant nedgång i de yngre åldersgrapperaa. En orsak till att arbetskraftsdeltagandet sjunker så kraftigt är den betydande ökningen av antalet studerande inom främst arbets­marknadspolitikens ram men också inom det ordinarie skolväsendet. Alla som studerar på heltid anses stå utanför arbetskraften. Som studerande räknas också deltagande i åtgärderaa ungdomspraktik och arbetsmark­nadsutveckling. Jämfört med 1990 har antalel studerande inom arbets­marknadspolitikens område 1992 ökat med 65 000 personer

Tabell 6:3   Relativa arbetskraftstal för olika åldersgrupper

Årsmedeltal 1991 och förändring i procentenheter

Nivä 1992

Förändring frår

1 föregående är

1989

1990

1991

1992

1993

1994

16-19 år.

män

34,5

2,5

-0,4

-5,4

-7,8

kvinnor

38,9

2,0

-0,8

-3,4

-8,4

20-24 år.

man

76,7

0,7

-0,2

-2,0

-6,0

kvinnor

72,8

1,2

-1,4

-3,1

-4,2

25-54 år,

man

92,8

0,3

0,0

-0,5

-1,0

kvinnor

88,7

0,1

0,3

-0,8

-1,0

55-64 år.

man

73,1

-0,2

0,7

0,0

-1,9

kvinnor

65,0

-0,6

2,0

0,6

-1,0

Totalt

81,2

0,5

0,3

-0,9

-1,9

-2,2

-0,9

Anm.: Nivån 1992 är preliminärt omräknad till 1993 års defmition. Förändringstalen

t.o.m 1992 är ej omräknade.

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

55

En annan orsak till det fallande arbetskraftsdeltagandet utgörs av den Prop. 1992/93:150 ökande grappen arbetslösa som tappar motivationen att aktivt söka arbete Bilaga 1.1 i och med att utsikterna att lyckas bedöms som mycket små. Dessa ingår enligt AKU-mätningama i grappen latent arbetssökande, dvs. personer som vill och kan arbeta men som inle aktivt sökt arbete. Av dessa var i genomsnitt 55 000 utanför arbetskraften 1992 av andra orsaker än t.ex. studier Del är framför allt ungdomar som lämnat arbetskraften eller valt att vänta med att söka sig ut på arbetsmarknaden. Det är också ungdomar som dominerar i statistiken över latent arbetssökande.

Arbetsutbudet väntas fortsätta att falla även i år Främst beror detla på ökade utbildningsinsatser inom såväl det ordinarie utbildningssystemet som inom ramen för arbetsmarknadspolitiska åtgärder Som framgår av tabell 6.4 är del främst expansionen av ungdomspraktikplatseraa som bidrar till nedgången. De extra insatseraa inom den ordinarie utbild­ningen uppgår till 89 000 personer, varav 23 000 togs upp i budgetpropo­sitionen i januari. Det totala utbudet väntas sjunka med ca 2,5%, vilket motsvarar 109 000 personer Nästa år föratses utbudsminskningen bli av mindre omfattning, 0,9%, eller 40 000 personer Del beror bl.a. på alt förlängningen av gymnasieskolans tidigare två-åriga linjer med ett tredje gymnasieår innebär att det kommer ut betydligt fler ungdomar på arbetsmarknaden sommaren 1994 än i år Därtill beräknas ökningen av antalet personer i åtgärder inte bli lika stor som i år Ett tekniskt antagande har då gjorts om en oförändrad volym av åtgärderaa andra halvåret 1994.

Tabell 6:4 Procentuell förändring av arbetskraftsutbudet

Därav bidrag från utbudspåverkande arbetsmarknadspolitiska åtgärder

1992

1993

1994

Arbetskraft

-1,9

-2,5

-0,9

Därav bidrag från ätgärder:

Arbetsmarknadsutbildning

-0,6

0,6

0,0

Ungdomspraktik

-0,5

-1,6

-0,2

Arbetslivsutveckling

-0,8

-0,4

Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet.

6.3  Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Arbetslösheten började stiga våren 1990 från den rekordlåga nivå som nåddes i den överhettade svenska ekonomin. Därefter har en kontinuerlig ökning fortgått. I början av 1993 försämrades arbetsmarknaden ylter­ligare. Arbetslösheten steg lill ca 7,5%, eller 320 000 personer Samtidigt deltar allt fler i arbetsmarknadspolitiska åtgärder Antalet uppgick till mer än 200 000 personer i febmari i år, vilket motsvarar närmare 5% av arbetskraften. Den totala arbetslösheten uppgick således till drygt 12%.

56

Högst arbetslöshet noteras bland ungdomarna i åldern 16-24 år Trots

Prop. 1992/93:150

den starka expansionen av åtgärder riktade mol ungdomar, i mars deltog

Bilaga 1.1

82 000 i ungdomspraktik, ökade antalet arbetslösa i denna grapp. Ca

70 000 ungdomar var öppet arbetslösa i febmari.

Tabell 6:5   Relativ arbetslöshet i olika åldrar

Procentandel av arbetskraften i respektive åldersgrupp

1984

1985

1986

1987

1988

1989

1990

1991

1992

16-19 år 20-24 år 25-54 år 55-64 år

Totalt

4,9 6,6

2,2 4,6

3,1

4,6 6,3 1,9 4,0

2,8

4,1 6,2 1,9

3,4

2,7

4,0 4,6 1.5 2,1

2,1

3,5 3,6 1,4 1,7

1,8

3,5 3,1 1,1 1,3

1,5

5,1 3,2 1,2 1,5

1,7

7,5 6,1

2,4 2,1

2,9

11,6

11,5

4,5

3,2

5,3

Anm.: Siffrorna för åren 1983-1986 är inte helt jämförbara med värden för åren därefter p.g.a omläggning av mätmetod i AKU från år 1987. Ännu en omläggnining skedde januari 1993. För att skapa jämförbarhet är därför nivån preliminärt justerad fr.o.m 1987. Källa: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Till skillnad mot föregående lågkonjunktur är arbetslösheten bland män betydligt högre än bland kvinnor Del hänger samman med att syssel­sättningen minskat mest inom mansdominerade näringar Dessutom deltar fler kvinnor än män i arbetsmarknadspolitiska åtgärder i förhållande till deras arbetslöshet.

Antalet långtidsarbetslösa, dvs. personer som varit arbetslösa längre tid än sex månader, har stigit snabbare än den totala arbetslösheten. I febraari var närmare 85 000 personer långtidsarbetslösa. Det motsvarar 27% av totalen. Under föregående lågkonjunktur uppgick andelen som mest till ca 30%. En motsvarande andel 1994 skulle innebära 90 000 långtidsarbetslösa. En omfattande långtidsarbetslöshet riskerar att försämra arbetsmarknadens funktionsförmåga samt lönebildningen i ekonomin, se kapitel 13.3.

En fortsatt vikande sysselsättning föratses under prognosperioden. Uppgången av den öppna arbetslösheten bromsas dock av att också utbudet dras ned av expansionen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder samt av utbildningssatsningarna inom det reguljära skolväsendet. Årsgenomsnittet för arbetslösheten beräknas stiga från 5,3% 1992 lill 6,9% 1993 och 7% 1994. Om också andelen deltagande i konjunktur­beroende arbetsmarknadspolitiska åtgärder läggs till uppgår andelen till ca 13% 1993 resp. ca 14% 1994. Till della kan läggas ökningen av antalet platser i det reguljära skolväsendet med motsvarande 1,3 procentenheter 1993 och ca 2,0 procentenheter 1994 i förhållande till 1992 års nivå.

57

Diagram 6:2  Öppet arbetslösa samt personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Tusental personer

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

700

1982      1984      1986      1988      1990

994

Anm.: Arbetslösheten är omräknad till 1993 års definition enligt AKU

Källor: Statistiska centralbyrån. Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet

Osäkerhetema i prognosen är många. Svårigheterna att bedöma produk­tivitetsutvecklingen är stora. En viss risk för överskattning finns för 1993 lill följd av de lidigare nämnda statistikproblemen. Detla iimebär i så fall endast en omfördelning till en högre produktivitetsutveckling 1992 och en lägre 1993. De senaste åren har också en tendens fimnits att prognos­ticera en för snabb produktivitetstillväxt genom att BNP-utvecklingen överskattats. Dessutom är effektema av de stora volymema av arbets­marknadspolitiska åtgärder svårbedömda.

De arbetsmarknadspolitiska åtgärdema har successivt utökats under 1991 och 1992. Andelen i förhållande lill arbetskraften har stigit från ca 1% till uppemot 5% i början av 1993. Till skillnad mot tidigare lågkonjunkturer har tyngdpunkten förskjutits mot en större del utbild­ningsinsatser De nu föreslagna åtgärderaa innebär en yllerligare ökning av antalet inom arbetslivsutveckling, ungdomspraktik och företagsutbild­ning med sammanlagt 78 000 platser. Nettoökningen av antalet i åtgärder blir dock 11 000 mindre p.g.a. all antalet deltagande i arbetsmarknadsut­bildning samtidigt dras ned. Dessutom tillkommer 66 000 platser inom del reguljära skolväsendet.

Ungdomspraktiken, som infördes 1 juli 1992, kommer att vara den mest omfattande åtgärden räknat i personer Ungdomar upp till 25 år ges genom denna åtgärd möjlighet till en praktisk inriktad utbildning på arbetsplatser inom näringsliv eller offentlig sektor Ännu en ny åtgärd, s.k. arbetslivsutveckling (ALU), introducerades den 1 januari 1993. Åtgärden riktas mol arbetslösa som uppbär kassaersättning eller KAS.

58

Avsikten är att bryta långtidsarbetslöshet och förstärka skyddet mot    Prop. 1992/93:150 ulförsäkring. Antalet deltagande i ALU har ökat mycket snabbt efter    Bilaga 1.1 inrättandet. Mot slutet av mars deltog över 15 000 personer i åtgärden.

Tabell 6:6  Antal personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Tusental, genomsniu per år

1985

1986

1987

1988

1989

1990

1991

1992

Beredskapsarbete

24

19

17

14

10

8

11

16

Ungdomslag'

31

24

18

10

5

3

10

9

Ungdomspraktik

22

Avtalad inskolningsplats

1

2

1

2

3

4

Rekryteringsstöd

12

10

6

5

3

2

5

13

Arbetsmarknads-

utbildning (AMU)

33

34

36

40

38

37

57

84

Utbildningsvikariat

1

8

Företagsutbildning

3

4

3

3

4

3

4

6

Åtgärder för arbets-

handikappade

72

79

82

84

86

88

86

84

Totalt

175

170

162

158

147

143

177

246

Andel av arbets-

kraften'*

2,4

2,1

1,8

1,7

1,4

1,2

2,0

3,7

' T.o.m 30 juni 1989 ungdomslag. Den 1 juli 1989 -juni 1992 särskild inskolnings-plats.

Utbildning vid permitteringshot, flaskhalsutbildning m.m. Omräknat till heltidsutbil-dade.

* Samhall, lönebidrag, arbetsmarknadsinstitutet och offentligt skyddat arbete. '* Samtliga åtgärder exkl. arbetshandikappade. Arbetskraften omräknad till 1993 års AKU-definition. Källa: Arbetsmarknadsstyrelsen.

59

7  Löner och konsumentpriser

Prop. 92/93:150

Bilaga 1.1 De senaste två åren har en markant nedväxling av löne- och prisöknings-takten skett. Till följd av den stora konkurrenskraftsförbättringen kommer löneutvecklingen i den konkurrensutsatta sektom att vara märkbart starkare än i den skyddade sektom. En mycket svag efierfrågan på arbetskraft kommer emellertid att hålla tillbaka de totala nominella löneökningama under prognosperioden. Den genomsnittliga timlönen beräknas öka med 3% respektive 3,5% 1993 och 1994. Dessa löneök­ningar är dock i hög grad ett statistiskt fenomen.

Höjda indirekta skatter och deprecieringens effekter i form av stigande importpriser kommer tillfälligt att dra upp prisökningstakten i kon­sumentiedet. Konsumentprisindex (KPI) beräknas öka med 5,5% under 1993 och drygt 3% 1994. Den "underliggande" prisökningstaklen är fortsatt lugn och beräknas uppgå till 1,6% respektive 2,4% under prognosperioden.

7.1   Löner

Ett utmärkande drag för den svenska lönebildningen är den kraftiga utjämning av lönema som följde av den solidariska lönepolitiken. Under 1980-talet började motståndet växa mol relativlönemas utveckling och mot de centrala löneförhandlingama. Lönespridningen började successivt stiga när de centrala låglönesatsningaraa alltmer kompenserades via branschvisa och lokala avtal. Löneförhandlingar i flera nivåer bidrog fill att driva upp de lotala nominella löneökningaraa i det överhettade arbetsmarknadsläge som rådde 1989-1990. Därefter skedde en markant nedväxling i löneökningstakten till följd av lågkonjunkturens svaga efterfrågan på arbetskraft. Den sista mars i år löpte de stabiliseringsavtal ut som reglerat löneökningaraa under de senaste två åren. Med hänsyn lill den snabba försämring som skett på arbetsmarknaden under loppet av 1991-1992 verkar Rehnbergavtalet vara något högt 1992, även om det troligen fick lill stånd en kraftigare sänkning av löneökningstakten 1991 än vad arbetsmarknadsläget motiverade.

Den dramatiska försämringen på arbetsmarknaden kommer att hålla tillbaka de nominella löneökningaraa under prognosperioden. Andelen öppet arbetslösa och de som sysselsätts i arbetsmarknadspolitiska åtgärder steg till sammanlagt 9% av arbetskraften 1992. Arbetsmarknadsläget fortsätter att försämras kraftigt i år och motsvarande andel väntas uppgå till knappt 13% 1993 och 14% 1994.

En UtveckUng med god tillväxt i ett medelfristigt perspektiv ställer stora krav på en väl fungerande och flexibel arbetsmarknad redan nu. Armars finns del risk att konkurrenskraften successivt urholkas på samma sätt som under 1980-talet. Utifrån den mycket svaga efterfrågan av arbetskraft som föratses under prognosperioden bedöms den lönedrivande effekten för ekonomin som helhet vara försumbar Del finns dock en risk att en gradvis tilltagande löneglidning kan uppkomma inom den konkur­rensutsatta sektorn för de arbetare och tjänstemän som är svåra att ersätta. Den tudelning som karaktäriserar den svenska ekonomin, med en

60

relativt sett god exportutveckling och en mycket svag inhemsk efter­frågan, förväntas också återspegla sig i löneutvecklingen.

Utöver arbetsmarknadsläget påverkas lönebildningen också av vinster, prisförväniningar och produktivitet. Exportindustrin verkar hittills ha utnyttjat deprecieringen till både vinstmarginalförstärkningar och till förbättrade relativpriser Brattoöverskottsandelen i industrin stiger kraftigt i år och uppgår till drygt 34 %. De skyddade sektoremas vinstutveckling försvagas däremot av en fallande kronkurs och den svaga utvecklingen av den inhemska efterfrågan. Inflationstakten enligt KPI ökar 1993, vilket främst är en effekt av höjda imporipriser och ökade indirekta skatter Dessa tillfälliga prisstegringar har inte ökat hushållens förväntningar avseende den fortsatta inflationen. Produktiviteten beräknas stiga markant i år, till följd av fortsall kraftiga neddragningar av sysselsättningen.

Tabell 7:1   Timlöner och arbetskraftskostnader

Årlig procentuell förändring

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

Samtliga Avtal

löntagare Löne-

Timför-

Industriarbetare

Avtal

Löne-

Timför-

Sociala

Arbets-

glid-

tjänst

glid-

tjänst

kost-

krafts-

nmg

ning

nader

kostnader

1980

7,8

1,7

9,5

6,1

3,2

9,3

0,8

10,2

1981

6,3

2,8

9,1

5,9

4,2

10,1

0,5

10,7

1982

4,6

1,7

6,3

4,1

3,5

7,6

0,2

7,8

1983

4,6

1,9

6,5

3,8

2,9

6,7

2,4

9,3

1984

5,6

2,3

7,9

6,2

4,1

10,3

-0,1

10,2

1985

4,1

3,4

7,5

3,8

3,7

7,5

0,2

7,7

1986

6,0

2,6

8,6

3,9

3,5

7,4

-

7,4

1987

3,5

3,2

6,7

6,4

0,6

7,0

1988

4,2

2,3

6,5

3,4

5,0

8,4

0,0

8,4

1989

6,3

3,7

10,0

4,5

5,6

10,1

0,6

10,8

1990

6,1

3,6

9,7

2,8

6,7

9.5

-0,6

8,8

1991

2,8

3,0

5,8

2,3

3,2

5,5

2,0

7,6

1992

2,7

0,9

3,6

2,6

0,9

4,5

-0,3

4,2

1993

3,0

4,0

-3,1

0,8

1994

3,5

5,5

5,5

Anm.: Uppgifterna för samtliga löntagare baseras på lönesummestatistik. Uppgifterna för industriarbetare grundas pä förtjänststatistik. Förtjänststatistiken har i förekommande tall kompletterats med engångsbelopp, som ej ingär i SCB:s statistik. Avtalskonstruktionen för industriarbetare 1987 omöjliggör en meningsfull uppdelning på avtal och löneglidning. Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Sammantaget förväntas det svaga arbetsmarknadslägel dominera lönebildningen under prognosperioden. Den genomsnittliga timförtjänsten bedöms stiga med 3% i år och 3,5% 1994. Den nominella timlönen inom industrin beräknas öka med 2 procentenheter mer än genomsnittet för ekonomin 1994, som en konsekvens av tudelningen av den svenska ekonomin. Detta ställer stora krav på arbetsmarknaden och lönebild­ningens flexibilitet. En låg inflationstakt tillsammans med nominallöne­stelheter kan förhindra de relativlöneförändringar som behövs för en effektiv omallokering av arbetskraft från de skyddade till den konkurrens­utsatta sektom. Om löneutvecklingen i den konkurrensutsatta sektom sprids lill övriga sektorer blir sannolikt den genomsnittliga limlöneök-

61

ningen högre än vad som är förenligt med en låg inflation, vilket kan komma att bromsa återhämtningen i förtid genom bl.a. högre räntor.

Löneprognosen ovan innebär inte all alla löntagare får 3% mer i brattolön 1993. En stor del av den registrerade timlöneökningen är orsakad av statistiska effekter När arbetslösheten stiger kan den genomsnittliga lönen öka som en följd av att företag tillämpar principen sist-in-först-ui vid uppsägningar. Den sist anställde har vanligen lägre lön än genomsnittet och efter avskedandet stiger således den registrerade genomsnittliga timlönen. Sanmia effekt uppkommer om företag med genomsnittligt lägre lönenivå slås ut. Avgångsvederlag vid uppsägningar kommer också att tillfälligt dra upp lönekostnaderaa i förhållande till antalet arbetade timmar.

Att Sverige nu har en rörlig växelkurs påverkar egentligen inle den avvägning arbetsmarknadens parter måste göra mellan löne- och sysselsättningsutveckling. 1 kapitel 13.3 analyseras lönebildning under en rörlig växelkurs närmare.

Sänkningen av arbetsgivaravgifteraa 1993 drar ned de totala lönekost­naderna med ca 3 %. Dessutom beräknas de två slopade semesterdagaraa sänka lönekostnaden med 1/2 procentenhet 1994.

Diagram 7:1   Nominell timlön inom industrin

Årlig procentuell förändring, nationell valuta

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

1980      1982      1984      1986

1990      1992

1994

Anm.: OECD-länderna är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrent

till Sverige på världsmarknaden

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finandsdepartementet

Inom OECD-området beräknas löneraa i tillverkningsindustrin stiga med 3,6% respekfive 3,8%. Den svenska industrins löner stiger därmed något snabbare under prognosperioden. Deprecieringen av den svenska kronan medför emellertid, fillsammans med sänkta arbetsgivaravgifter och en hög produktivitetsutveckling, att den svenska relativa enhets­arbetskostnaden beräknas sjunka med ca 23% mellan 1992 och 1994.

62

7.2 Konsumentpriser

Prop. 92/93:150

Bilaga 1.1 Under 1980-talet ökade konsumentprisema med i genomsnitt 8% per år

Under 1990-1991 fortsatte konsumentpriseraa att stiga med ca 10% per år, delvis till följd av att skattereformen innebar en omläggning från direkt fill indirekt beskattning. Förra året skedde en markant nedväx­ling av inflationen lill 2,4% mätt som årsgenomsnitt. En snabb övergång från en hög till en låg inflationstakt medför en mängd anpassningssvårig­heter För Sverige förvärras problemen av att processen sammanfaller med - och delvis orsakar - en djup lågkonjunktur På kort sikt medför den lägre inflationstakten att realräntoraa stiger På lite längre sikt kommer dock en låg och stabil inflationstakt att främja tillväxten. Den turbulens som rådde på valutamarknaderaa under hösten 1992 drev upp de nominella räntorna lill rekordhöga nivåer Oro för att inflationen skall ta fart igen tillsammans med den parlamentariska osäkerheten har hållit kvar de nominella räntoma på en relativt hög nivå också efter det att kronan deprecierats. Under prognosperioden förväntas de interaationella och svenska marknadsräntorna sjunka något. Bankemas räntemarginaler gentemot hushållen föratses däremot ligga kvar på en hög nivå mot bakgrand av den finansiella sektoms fortsatta svårigheter Sannolikheten för någon större sänkning av realräntan i ell kortfristigt perspektiv bedöms vara liten.

Under 1992 sänkte förändrade indirekta skatter och subventioner KPI med 3/4 procentenhet. De skatte- och, subventionsändringar som genomförs i år medför i stället att konsumentprisema dras upp med 1 1/2 procentenheter Deprecieringen av den svenska kronan leder till all importprisema stiger. Eftersom den inhemska efterfrågan är mycket svag förväntas exportörer till Sverige vara relativt återhållsamma i sina prishöjningar. Dessutom kommer svenska företag som riktar sig till hemmamarknaden delvis att kompensera höjda priser på importerade insatsvaror med sänkta vinstmarginaler I prognosen bedöms deprecie­ringens effekter slå i genom i KPI med 50% 1993 och ylterligare 10% 1994. Detta är någol lägre än genomslaget efter devalveringaraa vid 1980-talets början med hänsyn till det rådande svaga inhemska efterfråge­läget. Höjda importpriser drar upp KPI med 3 procentenheter i år och drygt 3/4 procentenhet 1994.

5 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

63

Diagram 7:2  Hushållens prisförväntningar de kommande 12 månaderna

Prop. 92/93:150

Bilaga 1.1

10

24

o

1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993

Anm.: Den heldragna kurvan representerar endast de hushåll som i sina svar angivit en förväntad inflationstakt mellan 0-15%. Brottet i tidsserien avspeglar att hushållens förväntningar fr.o.m. 1993 mäts varje månad. Eftersom det bara fmns två obser­vationer med det nya urvalsförfarandet bör man vara försiktig i tolkningen av förväntningamas utveckling. Källor: Statistiska centralbyrån och Konjunkturinstitutet

Diagram 7:3   Industrins prisförväntningar det kommande kvartalet

Neltoandel 55

I F

ö

rv

ä

ntan |

1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993

Anm.: Diagrammet visar skillnaden mellan andelen industriföretag som tror att

priserna på hemmamarknaden kommer att öka och andelen som tror att de kommer

minska

Källa: Konjunkturinstitutet

64

Bortsett från tillfälliga inflationseffekter av höjda indirekta skatter och Prop. 92/93:150 deprecieringen bedöms prisutvecklingen under de kommande åren bli Bilaga 1.1 mycket lugn. Hushållens inflationsförväntningar avseende de kommande 12 månaderaa låg i febraari 1993 kvar på en nivå kring 2,5%. Enligt industrins förväntningar kommer prisema på hemmamarknaden att vara oförändrade under andra kvartalet 1993. Det är lika många som tror på höjda som på sänkta priser Under den innevarande lågkonjunkturen har industrin dessutom tenderat att Överskatta prisutvecklingen. Genom relativt måttliga löneökningar, sänkta arbetsgivaravgifter och en hög produktivitetstillväxt dämpas arbetskraftskostnaderaa per producerad enhet avsevärt. Det är därmed främst de tillfälliga effekter som nämnts ovan som förorsakar att KPI beräknas stiga med 5,5% under 1993. Under 1994 faller inflationstakten tillbaka till 3,3%. Regeringen har fastslagit att det inte finns något utrymme för kompensation för deprecie­ringens prishöjande effekter I prognosen korrigerades därför 1994 års basbelopp för deprecieringens direkta effekter, vilket påverkar pensioner och andra basbeloppsanknutna transfereringar samt grandavdraget.

Tabell 7:2   Konsumentpriser

Årlig procentuell förändring

1991

1992

1993

1,9

5,5

3,3

2,9

4,0

3,0

-1,4

14,5

4,1

5,8

2,0

3,3

-0,7

1,5

0,4

7,9

4,1

3,9

0,0

4,0

5,8

1,6

-1,2

0,9

0,9

0,2

0,4

2,4

5,5

3,5

4,2

4,0

3,1

3,2

3,2

3,1

2,5

6,2

3,7

33 700

34 400

35 500

KPI dec.-dec. Nettoprisindex dec.-dec.

Importpriser, totalt

Bostäder, totalt

Indirekta skatter, bidrag i procentenheter

Diverse taxor

Konkurrensutsatt svensk produktion

Arbetskraftskostnad i näringslivet

Vinstmarginal, bidrag i procentenheter

KPI årsgenomsnitt Nettoprisindex årsgenomsnitt

OY.CD, KPI

Implicitprisindex Basbelopp

Anm.: Diverse taxor består av läkemedel, läkarvård, tandläkararvode, lotteri m.m., TV-licens, post och tele samt resor och transporter. Nettoprisindex är KPI exkl. indirekta skatter och subventioner. Vid beräkning av basbeloppet 1994 har en avräkning skett för deprecieringens direkta effekter. OECD-länderna är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrent till Sverige. Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

De antaganden som görs om ränte- och valutakursutvecklingen under prognosperioden påverkar i hög grad prisutvecklingen. Den skillnad som finns jämfört med den prisprognos som publicerades i den preliminära nationalbudgeten avspeglar framförallt en väsentligt större valutakursför­ändring. Den svenska kronan har i denna prognos försvagats gentemot en importvägd jämförelsekorg med 23% 1993, där de genomsnittliga valutakurserna under mars 1993 antas gälla för resten av prog­nosperioden. Motsvarande förändring var 13% ijanuari. All använda sig

65

av stoppkurser från elt visst datum eller genomsnittet under en viss period är del gängse förfarandet i kortsiktiga prognoser. Samfidigt var den politiska oron stor under mars månad, varför man inte kan utesluta all den svenska kronan var undervärderad ur etl konkurrenskraftsperspek­tiv. Om det istället antas att kronan stärks med 5% 1994 jämfört med den genomsnittliga kursen 1993, skulle den inhemska prisutvecklingen dämpas med uppskattningsvis 0,6 procentenheter 1994.

KPI skall spegla hur konsumentpriseraa i genomsnitt utvecklar sig för hela den privata konsumtionen, vilket påverkar pensioner och vissa andra transfereringar En annan viktig uppgift för KPI är att vara ett mått på den allmänna inflationstakten i hela ekonomin och därigenom avspegla efterfrågetryck och kostnadsläge. Som sådant har KPI dock vissa brister Ökad indirekt beskattning eller sänkta subventioner som höjer KPI är inte ett uttryck för ett högt efterfrågeläge. Inte heller bör en övergång från offentlig till privat finansiering av en viss vara eller tjänst, som förvisso höjer KPI, uppfattas som ett ökat inflationstryck. KPI utgör trots delta ofta etl mått på hela ekonomins inflationstakt i underlagen för olika beslut. Förändringar i nettoprisindex (NPI) visar KPI exklusive effekter av ändrade indirekta skatter och subventioner och utgör därmed etl inflationsmått som bättre motsvarar efterfråge- och kostnadslägel avseende privat konsumtion.

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

Diagram 7:4  Prisutvecklingen i Sverige

Årlig procentuell förändring

12

I KonsumentpriseF"!

"Underiiggande    inflationstakt ||

1990

1991

1992

1993

1994

Anm.: Konsumentpriser visar prisutvecklingen gentemot konsumentledet (KPI), Nettopriser anger konsumentpriser exklusive indirekta skatter och subventioner (NPI). BNP-deflatorn visar prisutvecklingen pä den totala svenska produktionen och slutligen visar den "underliggande" inflationstakten KPI rensat för politiska beslut och deprecieringens direkta effekter. Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

66

Det finns goda skäl till att följa flera olika prisindexars utveckling för Prop. 92/93:150 att kunna bedöma inflationen i hela ekonomin i nuläget samt dess Bilaga 1.1 framtida utveckling. Av diagram 7:4 framgår att inflationstakten har dämpats märkbart de senasie åren, oavsett vilket mått som används. Karaktäristiskt för en samhällsekonomisk ansats är att exkludera effektema av politiska åtgärder som syftar till att minska de samhällseko­nomiska obalansema eller till en omläggning av skallesystemet. En mer rättvisande beräkning av den "underliggande" inflationstakten utgår från KPI, men där direkta effekter från politiskt fattade beslul om bl.a. förändrade indirekta skatter, subventioner och arbetsgivaravgifter är avräknade liksom de direkta effektema av kronans depreciering. Till skillnad från beräkningarna i den preliminära nationalbudgeten är deprecieringens indirekta effekter, via t.ex. lönebildning och ränlor, nu inkluderade i den "underliggande" inflationstakten. Att den är lägre 1993 än 1994 avspeglar att förelagen i det rådande efterfrågeläget delvis kompenserar för de tillfälliga prishöjande faktorema med att pressa vinstmarginalerna. Det bör understrykas att detta är ett sätt att mäta en "underliggande" inflationstakt bland en mängd andra tänkbara alteraativ.

Tabell 7:3 "Underliggande" inflationstakt

Bidrag i procentenheter

1992

1993

1994

"Underliggande" inflationstakt

2,7

1,6

2,4

Indirekta skatter, subventioner

och arbetsgivaravgifter

-0,8

1,2

0,4

Deprecieringens direkta effekter

2,8

0,6

KPI, dec.-dec.

1,9

5,5

3,3

Anm.: Begreppet "underliggande" inflationstakt används för en mängd olika mått. En del refererar till nettoprisindex som den underliggande inflationstakten. OECD använder KPI rensat för mat och energi. Med deprecieringens direkta effekter avses effekter frän höjda importpriser och höjda priser på importkonkurrerande varor. P.g.a avrundning summerar inte alltid delarna till totalen. Källa: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Ökningen av KPI kommer i år att översliga den i våra viktigaste konkurrentländer Den "underliggande" inflationstakten i Sverige, enligt ovanstående definition, ligger emellertid klart under omvärldens. Det bör också uppmärksammas att även om KPI ofta används för att jämföra inflationstakten mellan olika länder, finns det stora nationella skillnader i hur KPI är konstmerat. I Maastricht-avtalet slog EG fasl de konver­genskriterier som skall användas inom EMU. Etl av dem är alt in­flationstakten inte får överstiga genomsnitiet hos högst de tre länderaa med lägst inflationstakt med ett tillägg på 1,5 procentenheter Vidare anges att inflationen skall mätas som förändringen i KPI. Ett har­moniseringsarbete kommer att inledas inom EG under sommaren 1993. Della kommer att medföra krav på förändringar av den svenska indexen. Frågan är om Sverige kan behålla KPIs nuvarande roll som kompensa-

67

tionsindex om det samtidigt skall avspegla /«/Za?/on5utvecklingen i elt    Prop. 92/93:150

europeiskt sammanhang.

Bilaga 1.1

Diagram 7:5  Konstmientpriser

Årlig procentuell förändring

1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992  1994

Anm.: OECD-länderna är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrent

till Sverige på världsmarknaden.

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Ett mått som används allt oftare inom EG för interaationella prisjäm­förelser är s.k köpkraftspariteter (Purchasing Power Parities, PPP). Det är bl.a. med hjälp av köpkraftspariteter som man inom EG bestämmer hur mycket varje EG-land skall betala till den regionala utjämnings­fonden. En köpkraftsparitet mellan två valutor är lika med kvoten mellan de belopp i respektive lands valuta som behövs för att köpa samma mängd varor och tjänster Om köpkraftspariteten relateras till den officiella växelkursen fås ett index som visar ett lands prisnivå i förhållande lill ett annat, dvs. hur många enheter av den valda jämförel­sevalutan som det krävs för att köpa samma mängd varor och tjänster i respektive land. Enligt den senast genomförda PPP-undersökningen var de svenska priserna 41% högre än genomsnittet för EG 1991. Med hänsyn till de stora växelkursförändringar som skett under det sista halvåret relateras som en jämförelse 1991 års köpkraftspariteter fill den genomsnittliga ECU-kursen under mars 1993. Det visar att prisnivån i Sverige fortfarande skulle vara högre än EG-genomsnillet, med uppskatt­ningsvis 16%.

68

8  Hushållens ekonomi och privat konsumtion

Förra året steg hushållens realt disponibla inkomster med ca 3 % enligt de preliminära nationalräkenskaperaa. Då den privata konsumtionen minskade med ca 2% steg sparandet kraftigt. Sedan 1989 har sparkvoten ökat med 13 procentenheter till en nivå 1992 motsvarande ca 8% av de disponibla inkomsteraa. Statliga besparingar och vissa skattehöjningar bidrar till att realinkomsteraa faller i år Nedgången beräknas till drygt 4%. Köpkraften sjunker med ytterligare 1/2 procentenhet när jämförelsen inkluderar återbetalningen av det tillfälliga sparandet förra året. Den privata konsumtionen beräknas minska med 3,5%, vilket innebär att sparkvoten går ned något. För 1994 beräknas en mindre nedgång av både inkomster och konsumtion, se tabell 8:1.

Ikbell 8:1   Hushållssektorns disponibla inkonister, konsumtion och sparande

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Miljarder kr 1991        1992

1993

1994

Procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

Löpande priser

Löner

Företagarinkomster

Räntor och utdelningar, netto

Inkomstöverföringar från

offentlig sektor

Övriga inkomster, netto

Direkta skatter, avgifter m.m

640,5 61,3 -37,4

316,8 98,6

284,8

643,9 56,0

-32,2

346,9 111,0 285,7

634,2 55,5

-27,7

369,5 114,0 290,5

651,8 57,1 -18,0

381,9 118,1 306,0

3,5 0,7

14,4 28,4 -6,9

0,5 -8,5

9,5

12,6

0,3

-1,5 -0,9

6,5

2,7 1,7

2,8 2,9

3,4 3,6 5,4

Disponibel inkomst

795,1

840,0

855,1

885,0

15,4

5,7

1,8

3,5

Privat konsumtion

767,8

772,3

791,4

819,1

10,9

0,6

2,5

3,5

1985 års priser

Disponibel inkomst

528,6

544,9

522,3

521,3

4,9

3,1

-4,2

-0,2

Privat konsumtion

510,5

500,9

483,4

482,4

0,8

-1,9

-3,5

-0,2

Sparkvot, nivå i %

3,4

8,1

7,4

7,5

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

8.1 Hushållens inkomster

De två senaste åren har hushållens realt disponibla inkomster stigit mycket starkt trots att sysselsättningen minskat. År 1992 steg hushållens realinkomster med ca 3% och låg därmed 8% högre än 1990 samtidigt som BNP gått ned med knappt 3,5% och arbetslösheten ökat kraftigt. Inkomstbortfallet genom minskad sysselsättning har till stor del kompen­serats av bidrag till arbetslösa och personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder Nedväxlingen av inflationen bidrog till att både timlönen och basbeloppet (och därmed pensioneraa) ökade realt förra året. Uppgången av sparandet medförde att hushållens räntenetto förbättrades, vilket gav ett positivt bidrag på nära 1 procentenhet till inkomstutvecklingen 1992. Det reala skatteuttaget sänktes genom att grandavdraget och skiktgränsen för statsskatten räknades upp med 1991 års högre inflation.

69

Fallet i sysselsättningen fortsätter i år Uppgången av inflationen bidrar till all reallönen före skatt minskar med nära 2,5%. Ersättningen vid sjukdom, arbetslöshet och pension sänks. Inkomstbeskattningen ökar till föjd av avskaffat schablonavdrag, reducerad uppräkning av skiktgränsen för statsskatten samt av att en egenavgift införts i sjukförsäkringen. Den svaga utvecklingen av skatteunderlagen medför, trots skattehöjningaraa, att hushållens direkta skallebetalningar minskar realt i år, vilket ger ett positivt bidrag till realinkomsutvecklingen i tabell 8:2. Att skatten höjts framgår av att skattebetalningaraa minskar mindre än de skattepliktiga inkomsterna (löner, pensioner m.m.). De realt disponibla inkomsteraa beräknas minska med drygt 4%.

Tabell 8:2   Hushållens inkomster

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Miljarder kr. Löpande priser

Procentuell utveckling 1985 års priser

Procentuellt bidrag till realinkomstutvecklingen

1992

1992

1993

1994

1992

1993

1994

Lönesununa exkl. sjuklön

därav timlön

sysselsättning

637,7

-2,8

1,1 -3,8

-6,2

-2,3 -4,0

-0,7 0,0 -0,7

-2,3

0,9 -3,1

-4,8

-1,8 -3,0

-0,5

0,0 -0,5

Inkomstöverföringar inkl. sjuklön

Pensioner från offentlig sektor Sjukförsäkring m.m. inkl. sjuklön Arbetslöshetsbidrag m.m. Övriga transfereringar

353,1

186,3 57,1 43,5 66,2

8,8

5,4 -8,5 94,8

5,3

0,0

-2,4

-14,2

24,3

3,0

-0,1

0,5

-6,8

2,7

0,8

3,6

1,2

-0,7

2,6

0,4

0,0

-0,5

-1,0

1,3

0,2

-0,1

0,1 -0,4 0,2 0,1

Räntor och utdelningar, netto

-32,2

0,8

0,7

1,2

Övriga inkomster, netto

167,1

1,4

-7,3

-1,2

0,3

-1,3

-0,2

Direkta skatter

285,7

-2,0

-3,6

1,8

0,7

1,3

-0,6

Disponibel inkomst

840,0

3,1

-4,2

-0,2

3,1

-4,2

-0,2

Tillfälligt sparande, netto

5,6

0,3

-0,7

0,0

Inkomster inkl. tillfälligt sparande

845,6

3,4

-4,8

-0,2

Anm.: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är detlaterade med konsumentprisindex (KPI). Disponibel inkomst och tillfälligt sparande är deflaterade med implicitprisindex för privat konsumtion (IPI). Skillnaden mellan KPI och IPI påverkar posten "övriga inkomster, netto". Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

För 1994 föratses att nedgången i sysselsättningen och ökningen av arbetslösheten dämpas. Inflationslakten går ned så att reallönen inte längre faller Den trendmässiga uppgången av pensionsinkomsteraa reduceras av att deprecieringseffekten på KPI ska avräknas vid beräkning av pensioner och andra basbeloppsanknuina transfereringar. Inkomstbe­skattningen skärps genom att grandavdraget sänks. Det höga sparandet leder till en fortsall förbättring av hushållens räntenetto. Sammantaget beräknas realinkomstema minska något.

År 1991 steg hushållens köpkraft utöver de disponibla inkomsteraa med drygt 1 procentenhet, dels genom att det tillfälliga sparandet upphörde och dels genom att 1989 års sparande återbetalades i maj 1991. I febraari 1992 återbetalades 1990 års tillfälliga sparande, vilket bidrog till att öka hushållens köpkraft med knappt 1/2 procentenhet förra året.

70

I år minskar köpkraften totalt med drygt 4 1/2% beroende på att jämförelsenivån 1992 iimefallar återbetalning av det tillfälliga sparandel. Stora förändringar har nyligen genomförts och kommer att genomföras under det närmaste året inom socialförsäkringaraa. Som nämnts ovan reduceras pensionsutbetalningaraa under prognosperioden till följd av att ersättningsnivån har sänkts, och av all deprecieringseffekten på KPI ska avräknas vid beräkning av pensioneraa för 1994. De sämst ställda pensionäiema kompenseras genom höjda bostadstillägg och pensions­tillskott. Pensionsåldem höjs successivt, med början nästa år, fill 66 år En karensdag infördes i sjukförsäkringen från den 1 april i år och samtidigt sänktes ersättningsnivåema vid längre sjukperioder Inom arbetsskadeförsäkringen har kraven på att få en sjukdom klassad som arbetsskada skärpts sedan 1 januari 1993. Den 1 juli i år upphör arbetsskadesjukpenningen och samordnas med sjukförsäkringen och därmed sänks ersättningsnivåema. Den 1 juli i år införs fem karensdagar i arbetslöshetsförsäkringen och ersättningsnivån sänks med 10 procenten­heter. Sanraiantaget medför förändringama av transfereringssystemen ett inkomstbortfall för hushållen på ca 9 miljarder kr 1993 och ytterligare ca 7 miljarder kr 1994, jämfört med en situation utan dessa åtgärder

Tabell 8:3   Inkomstöverföringar från offentlig sektor till hushåll

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

71

Miljarder kr.

Procentuell föränd

ring

Löpande 1991

priser 1992

1993

1994

1985 års

priser

1992

1993

1994

Pensioner

Folkpension inkl. KBT och delpension Allmän tilläggspension Tjänstepensioner

172,7

76,5

87,9

8,3

186,3

80,4

96,4

9,5

191,9

81,5

100,5

9,9

199,5

82,5

106,6

10,4

5,4

2,7

7,1

11,4

-2,4

-3,9

-1,2 -1,3

0,5

-2,2 2,5 2,0

Sjukförsäkring m.m.

Sjukförsäkring

Föräldraförsäkring

Arbetsskadeförsäkring

61,0

31,8 17,9 11,3

51,0

20,7 18,9 11,4

48,7

19,4 19,1 10,2

46,8

20,0 19,1

7,7

-18,3

-36,6 3,3 -1.0

-9,5

-11,1

-4,2

-15,5

-7,2

-0,5

-3,3

-27,4

Arbetslöshetsbidrag m.m.

AMU-bidrag Arbetslöshetsförsäkring, KAS och lönegaranti

21,8

6,2

15,6

43,5

13,0

30,5

57,0 15,0

42,0

60,6

16,6

44,0

94,8

106,4

90,2

24,3 9,3

30,7

2,7 6,9

1,2

Övriga transfereringar

Barnbidrag Studiebidrag m.m. Bostadsbidrag Socialbidrag m.m. Övrigt

61,3

16,4 8,4 6,0 7,4

23,1

66,2

16,7 7,5 5,8 9,9

26,4

71,9

16,8

9,7

6,7

11,4

27,3

75,0

17,1 10,4 8,6 12,5 26,4

5,3

-0,6 -13,6 -6,3 29,4 11,7

3,0

-4,4 22,8 9,7 9,6 -1,8

0,8

-1,9 4,2

23,9 6,3

-6,5

Summa inkomstöverföring

316,8

346,9

369,5

381,9

6,9

1,0

-0,1

Anm.: Deflatering är gjord med konsumentprisindex.

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Skattereformen 1990-1991 innebar en genomgripande förändring av skattesystemet. Skatten på arbetsinkomster sänktes kraftigt. Alla kapitalinkomster sammanförs till ett inkomstslag och beskattas med en enhetlig statlig skatt om 30%. Skattesänkningen finansieras delvis inom

inkomstskattesystemet genom basbreddningar och skärpning av kapital­beskattningen. I skattereformen ligger en årlig justering av skatteskalan. Grandavdragei höjs i takt med basbeloppets ökning och skiktgränsen för statsskatten räknas upp med ökningen av konsumentprisindex föregående år plus 2 procentenheter Genom att skatteskalan räknas upp med den historiska inflationen uppkommer en real skattesänkning när löneök­ningama och inflationen avtar medan det motsatta gäller vid höjd inflation. För 1992 innebar systemet på della sätt en real sänkning av skatteuttaget motsvarande ca 4 miljarder kr

För 1993 och 1994 justeras skiktgränsen för statsskatten endast med ökningen av konsumentprisindex. Ökad preliminärbeskattning av biinkomster fro.m. 1 april i år snabbar upp skattebetalningarna. Det fro.m. 1993 avskaffade schablonavdraget under inkomst av tjänst beräknas medföra en skattehöjning på ca 7 miljarder kr Egenavgiften i sjukförsäkringen beräknas öka skatteuttaget med ca 3 miljarder kr Avtrappningan av pensionäreraas särskilda grandavdrag mot kapitalin­komster och förmögenhet upphör 1993. Nästa år sänks grandavdraget med ca 2 400 kr, vilket medför en skatteskärpning på ca 5 miljarder kr

8.2 Privat konsumtion och sparande

Hushållens konsumtionsefterfrågan har under de senast åren genomgått en mycket kraftig förändring. Efter en stark expansion under den senare delen av 1980-talet inledde hushållen en konsolideringsprocess, vilket i fjol resulterade i ett fall i privat konsumtion med nära 2%.

Diagram 8:1   Privat konsumtion

Miljarder kr.  1985 

å

rs priser 520

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980      1982      1984      1986      1988      1990 

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1994

72

Att den privata konsumtionen växte med drygt 17% i volym mellan 1984 och 1989 skall bl.a. ses mot bakgrand av alt hushållen fram till mitten av 1980-talet varit ransonerade på krediter Detta innebar att det förelåg ett latent efterfrågetryck på bl.a. bostäder I samband med att kreditmarknaden avreglerades inleddes därför en relativt kraftig prisuppgång på småhus och bostadsrätter Trots en markant ökning av hushållens upplåning, tilltog därmed hushållens nettoförmögenhet. Detta gav i sin tur ökade möjligheter till lånefinansierad konsumtion. Det faktum att en stor del av konsumtionsexpansionen tog sig uttryck i inköp av olika typer av varaktiga varor, gav till följd att hushållens innehav av varor med relativt lång livslängd växte. Det uppstod därför ett avsevärt utrymme för att dra ned sådana inköp, utan att den faktiska konsum-lionsstandarden minskade i motsvarande mån. Förra årets minskning av den privata konsumtionen drabbade framför allt denna typ av varor Avsevärda fall registrerades för exempelvis möbel-, foto- och bilhandeln, medan dagligvarahandeln ökade svagt. I och med att hushållens realt disponibla inkomster förra året växte med drygt 3 % steg sparkvoten till 8.1%. Sedan botlennivån 1988 har sparkvoten därmed höjts med hela 13 procentenheter Sparkvotens nivå är i och med detta den högsta under efterkrigstiden.

En stor del av förklaringen till den ökade sparbenägenhet står sannolikt att firma i försämringen av relationen mellan hushållens tillgångar och skulder samt att räntekostnaderaa tilltagit.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Diagram 8:2   Hushållens skuldkvot och utgiftsräntor i relation till disponibel inkomst

14

I  B Skuldstock (h

ö

ger) |

180

150 140 

[ 

120 100 80 50 40 20 O

Anm.: Deklarerade bruttoränteutgifter före respektive efter skatt, 1992 preliminärt. Källor: Riksrevisionsverket, Statistiska centralbyrån, Riksbanken och Finansdepar­tementet

73

I diagram 8.2 framgår hur hushållens skuldstock utvecklats i relation till disponibel inkomst. I och med att kreditmarknaden avreglerades ökade hushållen den sk skuldkvoten hastigt och som mest motsvarade skuldstocken drygt 130% av disponibel inkomst. Som en följd av ökat sparande, sjönk sedan skuldkvoten till att motsvara ungefär 100% av de disponibla inkomsterna. Detta motsvarar nivån före kreditmarknadens avreglering. I diagrammet framgår även hushållens brattoräntekostnader, före och efter skatt, i relation lill disponibel inkomst. Som synes ökade brattoräntekvoten fram till 1990. Därefter inträffade en nedgång före skatt 1991, men p.g.a. den minskade avdragsrätten ökade fortfarande brattoräntekvoten efter skatt. I och med att hushållen före kredit­marknadens avreglering var ransonerade på krediter bör skuldkvotens nivå vid den tiden ha varit lägre än önskat, vilket illustreras av den kraftiga skuldökningen efter avregleringen. Del är därför svårt att värdera var den nuvarande jämviktsnivån kan ligga. Del faktum all en stor del av räntekostnadsökningen efter skatt inte är ett resultat av en önskad skuldstocksökning, utan orsakats av skattereformen, torde dock innebära att hushållen har fortsatt kraftiga incitament att dra ned sin skuldkvot. En yllerligare faktor som talar för detta är att inflationstakten nu är väsentligt lägre än tidigare. Skuldens reala värde minskas då inte automatiskt på samma sätt som i en höginflationsekonomi.

Ell relaterat problem är att prisfallet på småhus och bostadsrätter minskat del tillgängliga belåningsutrymmel. Vissa hushåll är i situationen att värdet på tillgångama nu understiger skuldema, vilket medför mycket starka incitament för sparande genom amortering.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Diagram 8:3   Hushållens nettoförmögenhet i relation till disponibel inkomst

H Finansiell  nettof

ö

rm

ö

genhet  Sm

å

hus och bostadsr

ä

tter n B

ö

rsaktier och fondandelar

% 400

350 300 250 200 150 100 50

1970     1973     1976

991     1994

Anm.: Bostadrätter 1970-1979 schablonberäknade enligt småhusposten. Förmögen­heten 1993-1994 grundad på sparande enligt prognos samt antaganden om att aktie-och bostadstillgångar utvecklas som dispnibel inkomst. Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

74

I  diagram  8.3  presenteras  en  uppskattning  av  hushållens  netto-    Prop. 1992/93:150 förmögenhelsutveckling i relation till disponibel inkomst. I förmögenhets-    Bilaga 1.1 måttet ingår finansiella nettotillgångar enligt SCB:S finansräkenskaper samt  marknadsvärden  för  småhus  och  bostadsrätter   Observera  att hushållens nettoförmögenhet trots skuldkvotens avsevärda ökning 1985-

1988

steg kraftigt. Detla förklaras av de snabbi stigande prisema på bostäder och aktier Med denna beskrivning ser inte hushållens nuvarande förmögenhetssituation ut att vara så dramatisk, jämfört med lägel efter tidigare nedgångar Däremot har fallet sedan toppnivån 1989 varit markant. Det förefaller dock vara den höga neltoförmögenhetskvoten

1989

som är exeptionell, snarare än dagens nivå.

Hushållens samlade nettoförmögenhet, så som den här presenteras, döljer dock en stor del av dramatiken i dagens situation. Framför allt visar den situationen för hushållssektora som aggregat. Många enskilda hushåll har en betydligt sämre ställning nu än tidigare. För dessa är amorteringsbehoven avsevärt mycket större än vad som framkommer av den aggregerade nettoförmögenheten. Dessutom är beräkningama känsliga för bostadsprisutvecklingen. I kalkylen har del totala bos­tadsprisfallet beräknats till ca 15% 1992. Statistik från mäklarföretag ger dock en bild av att prissänkningen varit kraftigare än så. Om prisfallet i verkligheten är större än beräknat betyder det att förmögenhelskvoten kan vara överskattad.

Utöver de hittills nämnda problemen finns ell antal faktorer som bör ha påverkat hushållens långsiktiga inkomstförvänlningar i negaliv riktning. Hit hör framför allt den ökade arbetslösheten. I både Norge och Storbritannien, där hushållssektom också har drabbats av skuldproblem, har samvariationen mellan arbetslösheten och sparkvoten varit slående (för en närmare illustration av detta, se kapitel 13.2). Både sparkvot och arbetslöshet har där ökat avsevärt och ännu inte visat tecken på att vända ned. Uppgången av den svenska arbetslösheten väntas bli något större än som varit fallet i dessa länder Samtidigt har dock den svenska sparkvot-suppgången uppvisat ell hastigare förlopp, vilket kan ha att göra med alt de disponibla inkomsteraa ökat ansenligt under de senaste tre åren. Delta skulle eventuellt kunna tolkas som att anpassningen av sparkvoten i Sverige kan bli mindre utdragen än i Norge och Storbritannien. Några säkra slutsatser om sparkvotens framtida utveckling är del dock mycket svårt att dra. Den önskade nettoförmögenheten kan p.g.a. lägre inflation, högre räntekostnad och oro för framlida arbetslöshet mycket väl vara högre nu än tidigare. I sådana fall kan sparkvoten förbli hög under flera år

Empiriska undersökningar tyder på att hushållen tidigare i hög grad agerat på ett säll som är konsistent med den s.k. permanenta in­komsthypotesen. Den grandläggande tanken med denna hypotes är att hushållen strävar efter att ligga på en konsumtionsnivå som är långsiktigt hållbar, med avseende på deras förväntningar om framtida inkomster Under föratsättning att hushållen i år inte får någon ny information som påverkar deras förväntningar avseende räntan eller de långsiktiga inkomsteraa, borde hushållens konsumtionsnivå 1992 i princip avspegla

75

den nivå hushållen upplever som långsiktigt hållbar Etl förväntat fall av de realt disponibla inkomsterna mellan 1992 och 1993 borde då inte medföra någon speciellt minskad konsumtion, utan snarare en nedgång i sparandet. Utifrån denna teori är det således svårt att finna stöd för en vidare konsumtionsnedgång, såvitt inte hushållen reviderat ned sina förväntningar angående de långsiktiga inkomsterna eller räntan. Flera faktorer talar emellertid för att hushållen har reviderat ned sina in­komstförväntningar under det senaste året. Arbetslösheten har ökat och väntas fortsätta att öka. Sänkta kompensationsnivåer inom olika försäk­ringssystem, liksom diskussionen om fortsatta förändringar av dessa, har lett till lägre förväntade inkomster samt en tilltagande osäkerhet avseende inkomsten. Detta leder enligt den permanenta inkomsthypotesen lill ett ökal sparande. Även denna teori är således förenlig med att den privat konsumtionen beräknas falla i år med 3,5% och 0,2% 1994. Ett ytterligare skäl lill alt konsumtionen nu förväntas dras ned, snarare än sparandet, är att andelen hushåll som lever på marginalen sannolikt ökat under senare lid. En minskning av den disponibla inkomsten får då med nödvändighet en mer direkt koppling till minskad konsumtion. Sparkvo­ten väntas mot bakgrand av detta gå ned till mellan 7 och 8% i år och ligga kvar på en oförändrad nivå 1994.

Diagram 8:4  Hushållens sparkvot

Andel av disponibel inkomst

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980      1982      1984      1986      1988      1990      1992      1994 

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

76

9 Investeringar

Prop. 92/93:150

Bilaga 1.1 Efter den starka expansionen av investeringaraa under andra hälften av

1980-lalet har ett markant fall skett de senaste två åren.  Minskat

kapacitetsutnyttjande  och  produktion  har  inneburit  alt  behovet  av

nyinvesteringar avtagit dramatiskt. Det är främst näringslivet som hittills

drabbats av nedgången. Högre ränlor och kapitalkostnader samt fallande

fastighetspriser och lägre soliditet i företagen har sannolikt medverkat till

uteblivna investeringar. Bankeraas kreditförluster och därmed följande

restriktivitet i kreditgivningen, i kombination med högre utlåningsräntor,

dämpar aktiviteten ytterligare. Under prognosperioden är det främst raset

i bostadsbyggandet som föratses dra ned totalsiffroraa. Efterfrågan på

bostäder väntas bli mycket låg samtidigt som mer strakturella faktorer

som avlrappningen av bostadssubventioneraa minskar byggandet under

en lång  anpassningsperiod.  Utvecklingen inom näringslivet föratses

emellertid vända uppåt 1994 lill följd av den ökade aktiviteten inom

främst   industrin.   De   föreslagna  ROT-   och   infrastrakturåtgärderaa

bromsar nedgången i den lolala byggnadsverksamheten genom en stark

expansion   inom   främst   reparations-   och   underhållsverksamheten.

Investeringaraa totalt beräknas falla med ca 9% i år och med uppemot

6 % nästa år

Tabell 9:1   Bruttoinvesteringar efter näringsgren

Miljarder kr. 1992 Löpande priser

Årlig procentuell 1991          1992

volymförändring 1993          1994

Näringsliv

Offentliga myndigheter

Bostäder

Totalt

därav maskiner

124,2 33,5 86,1

243,8 89,8

-15,5 12,6 -1,3

-9,0

-12,5

-16,4 4,2 -6,5

-11,0

-14,7

-4,7            5,0

6,8          -2,8

-28,4         -39,9

-8,9           -5,7 -3,6           4,8

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

9.1  Näringslivets investeringar

Hittills har investeringfallet varit mest markant inom näringslivet. Det finns ett tydligt samband mellan produktion och investeringar, vilket framgår av figur 9.1. I förhållande till loppnivån 1989 var investerings­volymen 30% lägre 1992.

Industrin var den bransch som drabbades tidigast av konjunktur­nedgången. Enligt SCB:s febraarienkät innebär industrins planer att investeringama stiger med 3 - 5% i år Med tanke på att utvecklingen har tenderat att överskattas de senaste åren torde den lägre volymutveck­lingen vara mest sannolik. Som framgår av kapitel 4 samt kapitel 13.4 finns vissa indikationer på att produktionskapacitet har lagts ned under innevarande lågkonjunktur Trots detta är kapacitetsulnyttjandet lågt, vilket är ytterligare en indikation på att uppgången av investeringama blir

77

blygsam i år Nedgången av byggnadsinvesteringaraa föratses fortsätta    Prop. 92/93:150 medan   maskininvesteringaraa   vänder   uppåt.   Det   är   främst   inom    Bilaga 1.1 basindustrin   och   verkstadsindustrin   som   de   totala   investeringaraa expanderar medan stora delar av övrig industri får vidkännas fortsatta minskningar, om än i långsammare takt.

Under 1994 föratses däremot en relativt kraftig expansion av industrins investeringar till följd av uppgången i produktionen och den starka lönsamhetsförbättringen i exportföretagen. Den utslagning som kan ha skett av produktionskapaciteten innebär att ett behov finns av att utöka investeringama relativt snart efter det att produktionen kommit igång.

Investeringama i övrigt näringsliv började avta etl år senare än inom industrin. Mellan 1990 och 1992 sjönk investeringaraa med en tredjedel. I motsats till industrin väntas den negativa utvecklingen fortsätta också i år Inriktningen mot den svaga hemmamarknaden medför en fallande investeringsaktivitet i och med den dåliga lönsamhets- och efterfrägeut­vecklingen samt svårigheteraa att ordna finansieringen. Enligt in-vesleringsenkälema fortsätter nedgången främst inom varahandels-, byggnads- saml inom bank- och försäkringsbolagssektom. Som framgår av kapitel 13.2 var skulduppbyggnaden under slutet av 1980-talet mest omfattande inom fastighetsrelaterad verksainhet. Det avsevärda prisfallet på olika typer av fastigheter verkar hämmande på denna sektors investeringar under prognosperioden. Även övriga sektorer har dock drabbats av obalans mellan sina tillgångar och skulder, om än inle i lika slor utsträckning.

Tabell 9:2   Bruttoinvesteringar i näringslivet

Miljarder        Årlig procentuell volymförändring

kr. 1992

------------------------------------ 

Löpande

1991

1992

1993

1994

priser

Industri

34,0

-17,6

-15,3

3,0

12,0

Basindustri

6,5

-33,7

-24,0

17,0

14,0

Verkstadsindustri

13,4

-17,7

-14,0

5,0

15,5

Övrig industri

14,1

-5,0

-11,8

-5,4

7,0

Statliga affärsverk

16,3

0,8

-16,2

10,0

5,0

Övrigt näringsliv

73,9

-18,0

-17,0

-12,2

1,0

Totalt

124,2

-15,5

-16,4

-4,7

5,0

därav byggnader

44,8

-13,2

-14,7

-4,8

1,5

maskiner

79,5

-16,7

-17,3

-4,6

6,7

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Nästa år vänder investeringama uppåt i nästan samtliga sektorer inom det övriga näringslivet. Inom byggnadsindustrin fortsätter dock ned­gången då den totala byggnadsverksamheten faller ytterligare, främst till följd av raset för bostädema.

78

Diagram 9:1   Procentuell förändring av investeringar och produktion i näringslivet

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

1971     1974     1977     1980     1983     1986     1989     1992

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

9.2  Offentliga investeringar

Utfallet för de offentliga investeringaraa år 1992 blev lägre än prognos­tiserat. Den statliga sektora svarade för hela nedrevideringen. Nedgången kan inte hänföras till uteblivna infrastraktursatsningar. Inom de slatliga affärsverken var det främst Banverket (som ingår i affärsverken enligt nationalräkenskaperaas definition) som drog upp investeringaraa medan t.ex. Televerket uppgav minskande volym. Inom de statliga myndighe­teraa steg väginvesteringarna som väntat medan övriga delar, som statliga byggnader, utvecklades svagare än föratsett.

Tabell 9:3  Offentliga investeringar

Miljarder

Årlig procentuell volymförändring

Löpande priser

1991

1992

1993

1994

Statliga myndigheter Statliga affärsverk Staten

11,3 16,3 27,6

2,9 0,8 1,5

21,8

-16,2

-3,6

29,8 10,0 18,4

7,1 5,0 6,0

Kommunala myndigheter Kommunala affärsverk Kommunerna

22,2

5,0

27,2

17,7 11,6 16,7

-3,8 -1,8 -3,5

-6,6

-13,7

-7,8

-10,7 2,0 -8,7

Totalt

54,8

8,0

-3,5

6,2

0,0

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

79

Regeringen   har   föreslagit   en   omläggning   av   finansieringen   av    Prop. 92/93:150 infrastrakturinvesteringar som innebär att Vägverkets och Banverkels    Bilaga 1.1 investeringar kommer att finansieras genom att lån tas upp i Riksgälds­kontoret i stället för genom anslag. Ränte- och amorleringsulgifterna för lånefinansierade investeringar skall sedan betalas genom ett särskilt anslag efter hand som lån och räntor förfaller till betalning.

I propositionen om investeringar i trafikens infrastraktur föreslås en total planeringsram för investeringar i vägar och järavägar omfattande 88 miljarder kronor t.o.m. år 2003. Därtill kommer 10 miljarder kr för redan beslutade men ännu ej finansierade infrastrakturinvesteringar Jämfört med vad som ingick i kalkylerna i budgetpropositionen i januari innebär del en ökning med 20 miljarder sammanlagt under hela perioden. I den tidigare prognosen bedömdes den då beslutade låneramen inte ge någon större volymeffekt på investeringaraa åren 1993 och 1994. Nu har emellertid en förskjutning skett genom en tidigareläggning av en del av investeringaraa. En viss del av de nya satsningama hanmar också på dessa år Dessutom föreslås 1,2 miljarder kr satsas på sys­selsättningsfrämjande åtgärder i form av upprastning och förbättring av länsvägar och länsjämvägar under det kommande budgetåret. För budgetåret därpå beräknas en lika stor satsning på sysselsättnings­främjande åtgärder behövas. Sammantaget innebär detla alt investeringar­na i vägar och järavägar stiger från ca 11 miljarder kr 1992~till ca 17 miljarder 1993 (i 1992 års priser) enligt Kommunikationsdepartementets beräkningar. Därefter sker en ytterligare ökning med rant en miljard kr Det kan jämföras med den ordinarie investeringsnivån på 4,5 till 5 miljarder kr per år de närmast föregående åren. Som andel av de totala investeringarna innebär detla en ökning från ca 2% 1991 till ca 5% 1992 och ca 10% 1994. De totala statliga investeringarna beräknas stiga med ca 18% 1993 och med ytterligare 6% 1994.

I kommunema beräknas däremot investeringama falla med ca 6,5% 1993 och med ca 10,5% 1994 som en följd av den alltmer pressade ekonomiska situationen i de flesta kommuner

Sammantaget beräknas de offenlliga investeringarna stiga med över 6% 1993 och kvarstå på i stort sett samma nivå 1994. Orsaken är främst infrastraktursatsningar. Kommuneraa däremot drar samtidigt ned investeringaraa.

9.3  Bostadsinvesteringar

Efterfrågan på lägenheter har minskat i takt med stigande räntor, ökade boendekostnader, minskad sysselsättning och avtagande inkomster Ett tecken på detta är ett växande antal outhyrda lägenheter Enligt SCB:s senaste mätning, i september 1992, var ca 18 000 lägenheter lediga för uthyraing i allmännyttiga bostadsföretag. Det var elt betydligt lägre antal ;in vad som uppnåddes under förra lågkonjunkturen. Ökningen av antalet lediga lägenheter har dock sannolikt fortsatt.

80

Diagram 9:2  Antal outhyrda lägenheter respektive antal påbörjade lägenheter     Prop. 92/93:150

Tusental

Bilaga 1.1

1976

1979

1982

1985

1988

1991

Anm.: Antalet outhyrda lägenheter avser den 1 mars respektive år till och med 1991, samt antalet outhyrda  lägenheter hos allmännyttan  i  september 1992.  Antalet påbörjade lägenheter omfattar både flerfamiljshus och småhus. Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Statistiken över påbörjade lägenheter och ansökningar om statligt stöd är ovanligt svårtolkad till följd av ändringar i regelsystemet. En stark uppgång noterades mot främst slutet av 1992. Detta beror på att regelförändringar skapade starka incitament för att starta projekten innan den 1 januari 1993 eftersom räntebidrag då utgår enligt 1992 års regler

Som en indikator för framtida nybyggande av bostäder används ansökningar samt beslul om statligt stöd. Den starka uppgången av ansökningaraa mot slutet av året är sannolikt en följd av att vissa förväntningar fanns om mer generösa övergångsregler skulle komma och att dessa skulle grandas på ansökningsdatumet. En sådan ändring har också kommit till stånd, vad gäller ombyggnader av bostäder, som en del av det ROT-program som riksdagen ställt sig bakom för år 1993 och 1994. För nybyggnad av bosläder gäller emellertid fortfarande enligt tidigare beslut att de som sökt stöd före den 18 november 1992 men inte fått bidragsbeslul senast den 3 december 1992 kan få stöd enligt 1992 års regler även om de påbörjas under våren 1993.

Anlalel påbörjade lägenheter uppnådde 1992 nästan samma nivå som året innan, 54 000 mot 57 000 1991. Enligt Boverkets bedömningar finns del en stor potential av projekt som kan byggas till 1992 års regler under kommande år

Antalet registrerade påbörjanden beräknas falla dramatiskt till 8 000 1993 och till 12 000 1994. Utvecklingen av investeringsvolymen följer dock inte detta antal eftersom en omfördelning av byggandet från 1992 till 1993 och 1994 antas ske. Volymen av nyinvesteringar i bostäder beräknas falla med närmare 40% 1993 och med 50% 1994.

81

Incitamenten för ombyggnader av bostäder var desamma som för Prop. 92/93:150 nyproduktion vad gäller att ansöka om statligt stöd och all påbörja Bilaga 1.1 byggnadsarbetena före 1992 års utgång. Detta återspeglas också i statistiken. Antalet ansökningar om statligt stöd fill ombyggnad av flerbostadshus steg med närmare 40% jämfört med året innan. Antalet ansökningar gällande småhus var fyra gånger fler än under elt normalår Till detta kommer enligt Boverket ett stort antal ombyggnader som påbörjats men ännu inte inrapporterats till nämnderaa. Det finns således en stor potential för framtida genomförande. Kreditrestriktioneraa uppges inte vara lika besvärande för ombyggnader som för nyproduktionen. Dessutom är de nu aktuella ombyggnaderaa mindre omfattande och kräver inte högre hyreshöjningar än vad marknaden bedöms klara av. De nya övergångsregleraa som tillkom i och med ROT-programmet innebär att byggherrar som ansökt om statligt stöd till ombyggnad av flerbostads­hus före 1 januari 1993 kan få stöd enligt 1992 års regler även om de påbörjar ombyggnaden först under 1993. Övriga delar i ROT-program­met som verkar uppdragande på ombyggnaderaa av bostäder är förläng­ningen av RBF-stödet (stafligt räntestöd vid förbättring av bostadshus) samt bidrag till ombyggnader av äldrebostäder

Trots alt antalet ombyggnader beräknas vara högt under prog­nosperioden väntas investeringsvolymen falla med 14% 1993 och med ytterligare ca 30% 1994. Till detta medverkar den fortsatt minskade omfattningen av varje projekt.

Tabell 9:4  Bostadsinvesteringar

Miljarder kr. 1992 Löpande priser

Årlig procentuell volymföränd 1991          1992          1993

ring 1994

Nybyggnad Flerbostadshus Småhus

54,8

34,7 20,1

1,2 7,9 -6,7

-17,8 -10,2 -28,4

-38,0 -34,0 -45,0

-50,0 -51,0 -47,9

Ombyggnad Flerbostadshus Småhus

31,3

25,4

5,9

-6,4 -8,6 -2.6

17,7 54,4 -42,0

-14,0

-15,0

-9,7

-29,0

-35,0

-4,6

Totalt

86,1

-1,3

-6,5

-28,4

-39,9

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Sammantaget beräknas bostadsbyggandet falla kraftigt 1993 och 1994; Orsaken är främst minskad efterfrågan till följd av den fallande sys­selsättningen och de höga realräntoraa efter skatt. Dessa faktorer har bidragit till lägre fastighetspriser, vilket gör nyinvesteringar olönsamma. Svårigheterna att finansiera projekten har också ökat i och med den skärpta kreditgivningen. Även nedtrappningen av bostadssubventionema drar ned produktionen under en anpassningsperiod.

82

Diagram 9:3  Bostadsinvesteringar

Miljarder kr.  1985 

å

rs priser

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

1970    1973    1976    1979    1982    1985    1988    1991 Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1994

9.4  Byggnadsverksamhet

I byggnadsverksamheten ingår föratom byggnadsinvesteringar också reparationer och underhåll av fastigheter och anläggningar. Näringslivets byggnadsinvesteringar började stiga i mitten av 1980-talet samtidigt som efterfrågan på bostäder ökade. Avregleringen av kreditmarknaden medverkade till en stark kreditexpansion som underblåste prisökningaraa på kommersiella fastigheter och bostäder Del tidigare skattesystemels egenskaper, med betydande avdragsmöjligheter, medförde också en låg räntekänslighet hos låntagaraa.

I takt med en allt mer besvärande överhettning på byggmarknaden tillgreps omfattande regleringar för att hålla tillbaka byggandet. Avsiklen var dels all dämpa del allmänna efterfrågetrycket, dels att skapa utrymme för nyproduktion av bostäder Dessa regleringar avskaffades under 1990 och 1991.

83

Diagram 9:4  Byggnadsinvesteringar per sektor 1970-1994

Miljarder kr.  1985 

å

rs priser 60-

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

1970    1973    1976    1979    1982    1985    1988    1991     1994 

Källor: Konjunkturinstitutet, Statististiska centralbyrån och Finansdepartementet

Tecken på avmattning inom byggnadsverksamheten kom 1990 i form av pris- och investeringsfall. Valutaavregleringens avskaffande vid halvårsskiftet 1989 bidrog till att dämpa prisuppgången på kommersiella fastigheter eftersom köp i utlandet då blev möjligt. Prisfallet blev allt tydligare 1990. Fallet förstärktes av starkt ökad realränta efter skatt, ökade driftskostnader samt av sjunkande efterfrågan på lokaler och därmed lägre hyror En nedgång av byggnadsinvesteringaraa inleddes under andra halvåret 1990. Sedan dess har arbetslösheten bland bygg­nadsarbetare stigit kontinuerligt. Under 1992 skedde en utplåning på rant 20%. De senaste månaderaa har andelen återigen stigit till omkring 25 %.

Tabell 9:5  Byggnadsverksamhet

Miljarder kr. 1992

Ärlig procentuell volymförändring

Löpande

1991

1992

1993

1994

priser

Byggnadsinvesteringar därav näringslivet myndigheter bostäder

154,0 44,8 23,1 86,1

-5,7

-13,2

0,9

-1,3

-7,8

-14,7

4,0

-6,5

-13,3 -4,8 10,2

-28,4

-15,4

1,5

-1,2

-39,9

Reparationer och underhåll

64,9

-0,2

-6,0

6,0

8,0

Totalt

218,9

-4,1

-7,2

-7,1

-6,9

Källor:  Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Byggnadsinvesteringarna minskade med 8% 1992. Det var främst näringslivets investeringar som drog ned utvecklingen. Fallet beräknas bli betydligt starkare 1993 och 1994, i första hand beroende på bostadsin-

84

vesteringaraa. Förelagens förväntningar om det inhemska byggandet är    Prop. 92/93:150

mycket dämpade. Enligt Konjunkturinstitutets barometermätning i mars    Bilaga 1.1

planderade två tredjedelar av företagen för minskande byggvolym under

det kommande året.

Nedgången i den lotala byggnadsverksamheten bromsas dock av de ROT-

åtgärder samt infrastraktursatsningar som föreslagits. De åtgärder som

det gäller är främst subventioner av underhåll och reparationer av vissa

kommunala byggnader samt förslaget om avdrag mot fastighetsskallen för

underhåll av bostadsbyggnader Till följd av dessa satsningar föratses en

betydande expansion av reparations- och underhållsverksamheten. Den

totala byggnadsverksamheten beräknas minska med rant 7% både 1993

och 1994.

9.5  Lagerinvesteringar

Under 1980-talet skedde en strakturell utveckling mot sjunkande lagerkvoter, dvs lager i förhållande till produktionen. Totalt sett minskade lagren med 55 miljarder kr (1985 års priser). För industrins del halverades i del närmaste lagerkvoten. I samband med att industrikon­junkturen vände nedåt under 1989 och 1990 avstannade denna utveckling. Anpassningen av produktionen till den svagare efterfrågan skedde emellertid snabbare än vad som varit fallet i tidigare konjunktur­nedgångar

Tabell 9:6  Lagervolymförändringar

Miljarder kr., 1985 ärs priser

1981-1990

1990

1991

1992

1993

Jord- och skogsbruk

Industri

El- och vattenverk

Partihandel

Detaljhandel

-0,2 -37,1

-5,2 -20,4

-1,2

-0,3 -9,6

-0,7 -3,7 -1,5

-0,4 -2,4

0,2 -3,1

2,6

-0,1 -3,3 0,0 -0,4 -1,5

-0,2 0,2 0,0 -0,4 -1,0

Totalt                                  -61,6

Korrektionspost

Totalt inkl. korrektionspost

-15,8

-3,1

-1,5 -4,6

-5,3 -1,5 -6,8

-1,4

-1,5 -2,9

BNP-bidrag

-1,5

1,2

-0,2

0,4

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån och fmansdepartementet.

Lageravvecklingen tog åter fart med intensifierad styrka under 1991. Den totala minskningen av lagren uppgick till ca 16 miljarder kr (1985 års priser). Del negativa bidraget till BNP-tillväxten blev därmed hela 1,5 procentenheter I PNB föratsågs lageraeddragningar med 12,5 miljarder kr för 1992. I Nationalräkenskaperaas definitiva utfall begränsades dock denna avveckling till ca 4,5 miljarder kr Förklaringen till denna stora skillnad är delvis av teknisk natur och har att göra med NR:s hantering av de s.k. korrektionsposterna i detaljhandelns lager (se nedan). Emellertid skedde också en verklig lagerappbyggnad under 4:e kvartalet. Efierfrågan försvagades ytterligare under denna period vilket omöjlig-

85

gjorde neddragningar av industrins färdigvaralager Även detaljhandelns lager ökade kraftigt mot slutet av året. Detla beror dels på all konsum-tionsefterfrågan blev svagare än väntat men troligen också på att kronans fall ledde till en inköpsvåg från utlandet. En sådan kan förklaras med att detaljhandeln hade möjligheter att importera till tillfälligt lägre priser innan försvagningen av kronan slog igenom på importpriserna. Enligt nationalräkenskapema gav lagerinvesteringaraa ett positivt bidrag till BNP-tillväxten 1992 uppgående till 1,2 procentenheter jämfört med 0,9 i PNB. Att bidraget blir positivt trots att lagren minskade beror på all det är förändringen av lagerinvesteringaraa som påverkar förändringen av BNP. Trots del positiva bidragit för 1992 måste lageraeddragningaraa de senaste åren betraktas som kraftiga. I hög grad sammanhänger detta med desinflationsprocessen. Den höga realräntan har inneburit en allmän press på alla typer av kapitalanvändning. Insikten om att möjligheteraa till framtida prishöjningar är små innebär att incitamenten för lagerhållning i prisspekulalionssyfte försvinner Åtstramningen på kreditmarknaden har också inneburit ökade svårigheter att lånefinansiera lager Denna effekt är mest påtaglig för handelns vidkommande.

Diagram 9:5  BNP-utveckling och lagerbidrag

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

1994

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

I vissa avseenden kan motiven för restriktiv lagerhållning ha försvagats genom övergången till flytande växelkurs, t.ex. genom förväntningar om lägre realräntea. Trots detta väntas lageravvecklingen tillta i år Den svaga eflerfrågeutvecklingen under slutet av 1992, innebar att tidpunkten för avvecklingen av industrins stora färdigvaralager sköts framåt. Denna avveckling väntas kunna påbörjas i år Även inom detaljhandeln kommer lagren att minska i år. Inte minst gäller detta de lager av importvaror som inköptes under föregående höst. Den lotala lagemeddragningen för 1993 väntas uppgå fill ca 7 miljarder kr Det negativa bidraget till BNP-tillväxten blir då 0,2 procentenheter

86

Diagram 9:6   Lagerinvesteringar

Miljarder kr., 1985 

å

rs priser 10

5 O

-10 15

"

>

:

§

;

1

Prop. 92/93:150 Bilaga 1.1

-20

1980     1982     1984     1986     1988     1990     1992     1994 Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1994 väntas industriproduktionen öka kraftigt. Därmed föratses en viss uppgång av lagren av insatsvaror och varor i arbete. Ökningen av dessa lager är dock, relativt sett, mindre än produktionsökningen vilket innebär fortsatt nedgång av lagerkvoten för dessa varor Den starka utveck­lingen av efierfrågan på industrivaror innebär att färdigvaralagren kan fortsätta att avvecklas. Även inom handeln väntas en viss fortsatt lageraeddragning. Lagerminskningaraa blir totalt sett tämligen små 1994. De beräknas uppgå till ca 3 miljarder kr och därmed ge ett positivt BNP-bidrag på ca 0,4 procentenheter

Nationalräkenskapema har de senaste åren haft svårt med avstämningen mellan ekonomins användnings- och produktionssida. Man har av detta skäl lagt in korrigeringsposter i detaljhandelns lager På så sätt justerar man ned användningssidan och därmed det officiella BNP-måttet. Dessa korrektionsposter är inte att betrakta som några egentliga lageraeddrag­ningar Det rimliga är därför att lägga in motsvarande poster även under prognosperioden. På så sätt undviker man att BNP-tillväxten påverkas. I de nya nationalräkenskapema som presenterades i mars 1993 är korrektionspostema betydligt mindre än lidigare (ca 1,5 miljarder kr jämfört med 6,5 miljarder kr).

87

10  Den offentliga sektorn

Den offentliga sektoms finanser försämrades kraftigt under 1991 och 1992. För 1992 uppgick underskottet i det finansiella sparandet till motsvarande nära 8% av BNP. Den strakturella delen av underskottet beräknas till ca 3% av BNP, medan resterande delen beror på det låga kapacitetsutnyttjandet i ekonomin. Underskottet fortsätter att öka i år främst beroende på den svaga ekonomiska utvecklingen och stigande ränteutgifter För 1994 föratses en förbättring av de offenlliga finanseraa och det konjunkturjusterade underskottet beräknas då uppgå till ca 3,5% av BNR

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

10.1   Den konsoliderade offentliga sektorn

Under första hälften av 1970-talet hade den offentlig sektora finansiella sparandeöverskotl motsvarande 3-5% av BNP. Den svaga ekonomiska utvecklingen i slutet av decenniet och under de första åren av 1980-talet medförde en kraftig försämring av den offentliga sektoras finanser Det finansiella sparandet sjönk till motsvarande ca minus 7% av BNP 1982. Sparandet förbättrades sedan under den långa högkonjunkturen och 1990 uppnåddes ett finansiellt överskott motsvarande ca 4% av BNP, se diagram 10:1.

Diagram 10:1   Den offentliga sektorns finansiella sparande 1970-1994

%

1970 1973 1976 1979  1982 1985 1988 1991

1994

Källor: Statistiska centralbyrån. Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Bakom förstärkningen av den offentliga sektoras finanser låg, föratom den starka konjunkturen, de mot slutet av 1980-talet tilltagande löne- och prisökningarna. Detta tillsammans med de icke inflationsskyddade skatteskalorna bidrog till att driva upp skattekvoten (skatterna och socialavgifteraas andel av BNP). Sammantaget steg skattekvoten från 50% 1985 till ca 56% 1990.

88

Utgifteraas andel av BNP minskade under sainma period med drygt 4 procentenheter, huvudsakligen till följd av att ränteutgifteraa sjönk när den finansiella ställningen förbättrades.

Konjunktumedgången med sänkt kapacitetsutnyttjande och nedväxling av inflationen medförde en myckel kraftig försämring av den offenlliga sektoms finansiella sparande under 1991 och 1992. Därtill kommer de statliga insatsema under 1992 för bankstödet. Det finansiella sparandet visade ett underskott på ca 112 miljarder kr 1992 enligt preliminära nationalräkenskaper, vilket var 16 miljarder kr mindre än vad som beräknades i den preliminära nationalbudgeten. Fördjupningen av lågkonjunkturen under 1993 medför en fortsatt försämring av den offentliga sektoms finanser, trots de budgetförstärkningar som vidtagits inom stat och kommun. Underskottet i del finansiella sparandel beräknas uppgå till ca 196 miljarder kr i år, motsvarande ca 13,5% av BNP. Därvid har utgifteraa belastats med 23 miljarder kr. lill bankstöd. Något ytterligare kapitaltillskott till bankeraa ingår inte i beräkningaraa för 1994. Då kalyleras underskottet till drygt 165 miljarder kr, se tabell 10:1.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell   10:1   Den offentliga sektorns inkomster och utgifter

Löpande priser

Miljarder kr.

Procentuell förändring

1991

1992

1993

1994

1991

1992

1993

1994

Inkomster

892,6

881,3

841,7

866,6

0,6

-1,3

-4,5

3,0

Skatter

542,6

528,9

521,8

538,1

-2,0

-2,5

-1,3

3,1

Socialförsäkringsavgifter

218,0

205,8

194,7

201,2

6,3

-5,6

-5,4

3,3

Övriga inkomster

132,1

146,6

125,1

127,4

2,8

11,0

-14,7

1,8

Utgifter

910,0

993,2

1037,4

1033,1

9,6

9,1

4,4

-0,4

Transfereringar till hushåll

316,8

346,9

369,5

381,9

14,4

9,5

6,5

3,4

Subventioner m.m.

95,8

122,7

127,9

98,0

19,4

28,1

4,2

-23,4

Ränteutgifter

74,4

83,9

96,9

106,0

9,5

12,7

15,5

9,4

Konsumtion

390,2

401,0

401,4

406,0

4,9

2,8

0,1

1,2

Investeringar

32,8

38,7

41,7

41,3

0,4

18,1

7,7

-1,1

Finansiellt sparande

-17,4

-111,9

-195,7

-166,5

Procent av BNP

Skatter och avgifter

52,9

51,1

49,2

49,2

Utgifter

63,3

69,1

71,2

68,8

Finansiellt sparande

-1,2

-7,8

-13,4

-11,1

Anm.: I investeringar ingår investeringar i personalbostäder, lagerinvesteringar samt nettot av köp och

försäljning av fastigheter och mark.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån. Riksrevisionsverket och Finansdepartementet.

Trots de sedan 1991 ökande underskotten är den offentliga sektorns nettoskuld fortfarande lägre än i många andra länder För Sverige beräknas den till ca 25% 1994, medan genomsnittet för OECD-länderaa då uppgår till ca 37% av BNP. Försämringen av den offentliga sektoms finansiella ställning är dock ojämförligt störst i Sverige under prognos­perioden, se diagram 10:2.

89

Diagram 10:2   Den offentliga sektorns finansiella nettoställning

%

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1984

1986

Källor: OECD och Finansdepartementet

1994

En orsak lill försämringen av de offenlliga finansema under 1992 och 1993 är att skatteinkomstema minskar. Det beror huvudsakligen på den svaga utvecklingen av skattebaseraa. Förändringar av skatteregler avspeglas i viss utsträckning på makronivå i skattekvoten. Men det är inte bara förändringar i skatteregler som har betydelse för skattekvoten, utan skattekvotens utveckling beror också på hur skatteunderlagen utvecklas i förhållande till BNP. Även betalningsratiner och redovisnings­principer påverkar skattekvoten.

Av skattekvotens nedgång med nära 2 procentenheter mellan 1991 och 1992 beror ca 1 procentenhet på all en arbetsgivarperiod infördes i sjukförsäkringen 1992. Därmed sänktes också de offentiga utgiftema i motsvarande grad. Sänkningen av mervärdeskatten på livsmedel m.m. under 1992 bidrog till all mervärdeskatteintäkterna minskade.

I år beräknas skattekvoten gå ned med ytterligare knappt 2 procenten­heter för att sedan vara oförändrad 1994, se tabell 10:2. Hushållens direkta skatter ökar som andel av BNP under prognosperioden till följd av att schablonavdraget under inkomst av tjänst slopas fro.m. i år och aU grandavdragei sänks med ca 2 400 kr fro.m. 1994. Pensionäreraa har fåll en skattelättnad fro.m. 1993 genom deras särskilda grandavdrag inte längre avtrappas mot kaptilalinkomsler och förmögenhet.

Arbetsgivaravgifterna har sänkts från årsskiftet 1992/93 med 3,8 procentenheter netto, när man även beaktar den höjning som skelt för att arbetsgivarens besparingar till följd av lägre sjuklönekostnader skall tillfalla staten. Som framgår av tabell 10:2 bidrar detta till en sänkning av skattekvoten med 2,1 procentenheter

90

Tabell   10:2   Skattekvoten

Prop.  1992/93:150

Procentandel av BNP

.,        ,   ,

Bilaga 1.1

1991

1992

1993

1994

Hushållens direkta skatter Företagens direkta skatter

19,0 0,9

19,1 1,4

19,2 1,6

19,6 1,5

Arbetsgivaravgifter

Mervärdeskatt

Övriga indirekta skatter

17,2 8,8 6,9

16,1 8,0 6,6

14,0 8,0 6,4

13,9 7,8 6,4

Skatter och avgifter

52,9

51,1

49,2

49,2

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksrevisionsverket, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Mervärdeskatten på livsmedel m.m. höjdes från 18% till 21% vid årsskiftet 1992/93. Den svaga utvecklingen av den privata konsumtionen (skatteunderlaget) under prognosperioden medför att mervärdeskatlein-täkterna som andel av BNP beräknas sjunka något 1994 trots årets skattehöjning.

Skatteraa på bensin och tobak har höjts medan en rad andra punktskat­ter avskaffats fro.m. 1993. Energibeskattningen läggs om 1993 genom att skatten på energianvändningen inom industrin sänks medan övriga sektorer får höjd skatt. Omläggningen beräknas vara i stort sett neutral för de totala skatteinkomsterna. Fastighetsskatten för s.k. kommersiella lokaler slopas från 1993 medan fastighetsskallen på småhus höjs från 1,2 till 1,5% av taxeringsvärdet.

De offentliga utgiftema steg realt med ca 6% 1992. Som andel av BNP uppgick utgiftema till ca 69%. Transfereringama till hushåll ökade kraftigt till följd av det försvagade läget på arbetsmarknaden. Nedgången i inflationen medförde en relativt stark real ökning av pensionsutgifterna. Stödet lill bankema drog upp transfereringaraa till näringslivet. Den offentliga konsumtionen och investeringaraa steg till följd av bl.a. arbetsmarknadspolitiska insatser och infrastrakturinvesteringar, se tabell 10:3.

I år beräknas den reala utgiftsökningen understiga 1 %, delvis beroende på höjd inflationstakt (KPI). Som andel av BNP stiger utgifterna med ca 2 procentenheter Transfereringaraa till hushåll ökar realt med endast 1 % trots fortsatt stark uppgång av arbetsmarknadsrelaterade bidrag. Ersättningsnivån sänks för pensionärer samt inom sjuk- och arbets­löshetsförsäkringama .

Besparingar inom bostadssektom börjar ge effekt under 1993 och nästa år börjar utgifteraa för räntebidrag minska.

Rationaliseringar inom den statliga och kommunala verksamheten drar ned den offentliga konsumtionen under prognosperioden. Kommunema minskar även sina investeringar. När också ökningstakten för arbets­marknadsrelaterade utgifter och räntor går ned nästa år faller de totala offenfliga utgifterna realt med nära 3.5% och som andel av BNP med ca 2,5 procentenheter En mindre nedgång kvarstår även jämfört med utgiftema exkl. bankstöd 1993.

91

Tabell   10:3   Real förändring av den offentliga sektorns inkomster och utgifter   Prop.  1992/93:150

Miljarder        Procentuell förändring

kr. 1992

1985 ärs priser

1992

1993

1994

881,3

-3,6

-9,5

-0,5

993,2

6,1

0,9

-3,3

346,9

186,3

51,0

43,5

66,2

6,9

5,4

-18,3

94,8

5,3

1,0 -2,4 -9,5 24,3

3,0

-0,1 0,5

-7,2 2,7 0,8

122,7

25,1

-1,2

-26,0

83,9

10,0

9,5

5,7

401,0

0,3

-1,0

-1,3

38,7

4,2

6,8

-2,8

Inkomster

Utgifter

Transfereringar till hushåll därav pensioner

sjukförsäkring m.m. arbetslöshetsbidrag m.m. övrigt

Övriga transfereringar (subv.)

Räntor

Konsumtion

Investeringar

Anm.: Inkomsterna och transfereringarna är deflaterade med konsumentprisindex. Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

10.2  Statens finanser

Vad som i det föregående sagts om hela den offentliga sektoras finanser, gäller i synnerhet statens finanser Därtill påverkas statens finansiella sparande under prognosperioden av förändringar vad gäller utbetalningar av konmiunalskatlemedel och statsbidrag till kommuneraa. De relativt starka svängningaraa i kommuneraas finansiella sparande mellan 1991 och 1994 motsvaras huvudsakligen av förändringar i statliga överföringar lill kommunerna.

Slatens finansiella sparande försämrades med över 100 miljarder kr 1992 till ell underskott på ca 160 miljarder kr I underskottet ingår kapitaltransfereringar till näringslivet på ca 18 miljarder kr Därav utgörs 12,5 miljarder kr av kapitaltillskott till banksektora medan ca 5 miljarder kr utdelats ur de föratvarande löntagarfonderaa i samband med bildandet av riskkapitalbolag. I år beräknas underskottet öka till ca 238 miljarder kr Utbetalningar av bankstöd beräknas uppgå till 23 miljarder kr Nästa år väntas underskottet minska med ca 46 miljarder kr Hälften av förbättringen beror på att inga nya medel för bankstöd är budgeterade för 1994, se tabell 10:4.

Den slatliga konsumtionen (inkl. socialförsäkringssektorn) ökade under 1992 med ca 3,5% i löpande priser I nationalräkenskaperna bedöms della motsvara en real ökning med ca 1%. De reala lönekostnadema sjönk med 2,5% medan andra kostnader steg relativt kraftigt. Nedgången av den statliga sysselsättningen väntas fortsätta under prognosperioden och den totala konsumtionen beräknas minska med 0,5% i år och med ylterligare 1 % nästa år

92

Prop.

1992/93:150

Bilaga

1.1

Tabell 10:4  Statens inkomster och utgifter

Löpande priser. Exkl. statliga affärsverk och aktiebolag

Miljard 1991

:er kr. 1992

1993

1994

Procentuell förändring

1992

1993

1994

Inkomster

415,8

377,3

347,0

364,0

-9,3

-8,0

4,9

Skatter

305,1

256,9

263,0

277,2

-15,8

2,4

5,4

Socialförsäkringsavgifter

57,4

57,3

47,5

48,1

-0,2

-17,1

1,2

Övriga inkomster

53,3

63,1

36,5

38,7

18,3

-42,2

6,1

Utgifter

473,8

538,2

585,2

555,8

13,6

8,7

-5,0

Transfereringar till hushåll

138,6

152,1

157,8

166,7

9,7

3,7

5,7

Statbidrag till kommuner

65,7

64,8

77,8

62,6

-1,5

20,2

-19,6

Statsbidrag till socialf.

16,1

28,4

28,4

23,7

76,4

0,1

-16,8

Övriga transfereringar

67,2

92,1

97,4

67,2

37,1

5,7

-31,0

Ränteutgifter

64,3

72,2

86,0

96,0

12,3

19,1

11,6

Konsumtion

107,8

111,7

117,0

117,8

3,6

4,8

0,7

Investeringar

14,1

16,9

20,7

21,8

20,1

22,5

5,2

Finansiellt sparande

-58,0

-160,8

-238,2

-191,8

Anm.: 1 investeringar ingår även lagerinvesteringar samt nettot av köp och försäljning av fastigheter och mark. Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån. Riksrevisionsverket och Finansdepartementet.

10.3  Socialförsäkringssektorns finanser

Socialförsäkringssektora i nationalräkenskaperaa omfattar allmän tilläggspensionering (AP-fonden inkl. de föratvarande löntagarfonderaa), sjukförsäkringen saml arbetslöshetsförsäkringen. Det finansiella sparandet inom sektora är uteslutande hänförligt till AP-fonden. De finansiella över- eller underskotten inom sjuk- och arbetslösheisförsäkringaraa räknas i nationalräkenskaperaa som en del av statens sparande.

AP-fondens sparande minskade med ca 5 miljarder kr 1992 till 39,5 miljarder kr Avgiftsinkomstema var i stort sett oförändrade p.g.a. den svaga utvecklingen av lönesumman (avgiftsunderlaget) medan pensionsut­giftema steg med ca 9,5%. Sparandet hölls uppe genom en kraftig ökning av ränteinkomsterna. Avvecklingen av löntagarfonderaa innebär i nationalräkenskaperaas redovisning att tillgångar på 21,5 miljarder kr överförts från socialförsäkringssektorn till staten.

I år beräknas pensionsutbetalningarna stiga med endast drygt 4% lill följd av sänkt ersättningsnivå och av att basbeloppet räknats upp med endast 2% till följd av den låga inflationen 1992. Men eftersom lönesumman, och därmed avgiftsinkomsteraa, sjunker går ändå sparandet ned med 6 miljarder kr För 1994 beräknas sparandet gå ned till ca 30 miljarder kr, se tabell 10:5.

93

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1 

Tabell 10:5   Socialförsäkringssektorns inkomster och utgifter

Löpande priser

Miljarder 1991

kr. 1992

1993

1994

Procentuel

1 förändring

1992

1993

1994

Inkomster

Avgifter

Bidrag frän staten

Ränteinkomster

228,7

161,5

16,1

51,1

232,5

150,1

28,4

54,0

230,5

148,9 28,4 53,2

230,9

154,8 23,7 52,4

1,7 -7,1 76,4

5,8

-0,9

-0,8 0,1 -1,6

0,2

3,9

-16,8

-1,3

Utgifter

Transfereringar till hushåll Övriga transfereringar Konsumtion m.m.

185,0

149,6

29,5

6,0

193,0

160,0

27,7 5,3

197,0

173,7

18,0

5,2

201,1

182,0

13,8

5,3

4,3

7,0

-6,0

-11,6

2,0

8,5

-34,9

-0,8

2,1

4,8

-23,5 1,1

Finansiellt sparande

Avveckling av löntagarfonder

43,7

39,5

21,5

33,5

29,7

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksförsäkringsverket, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

10.4 Kommunernas finanser

Den finansiella situationen i den kommunala sektora, dvs kommuner, landsting, kyrkliga kommuner och kommunalförbund, förbättrades avsevärt 1992. Det finansiella sparandet uppvisade då ett överskott på ca 9,4 miljarder kronor efter att ha visat underskott varje år sedan 1985. Bakom denna förbättring låg en betydande dämpning av kostnadsutveck­lingen, genom att löne- och prisökningama sjönk avsevärt, samtidigt som skatteintäkterna ökade kraftigt. Assymelrin i utgifts- och inkomstutveck­lingen har sin grand i den tvååriga eftersläpningen i utbetalningen av kommunalskattemedel. Utbetalningen av skattemedel till kommuner och landsting 1992 byggde sålunda på skatteunderlaget 1990, då den ekonomiska aktiviteten i ekonomin som helhet var hög och lönesummans ökning förhållandevis kraftig. .

Från och med 1993 har ett nytt system för utbetalning av skattemedel till kommuner och landsting införts. Det nya systemet, som inte får fullt genomslag förrän 1995, innebär att skatteutbetalningaraa sker det år skatten avser Därmed kan inkomster och utgifter budgeteras i samma pris- och löneläge.

Även vad gäller statsbidragen har i år ell nytt system införts. Flertalet specialdestinerade statsbidrag har avvecklats och ersatts av ell generellt utformat syslem. Syftet är dels alt reducera den statliga detalj styraingen och därmed ge kommunerna större handlingsfrihet vad gäller verksam­hetens utformning och prioritering, dels att skapa mer likvärdiga ekonomiska föratsättningar mellan kommuneraa och mellan landslingen. Skatteutjämningsavgifterna och avräkningsskatten har också avskaffats.

Under 1993 och 1994 dämpas utvecklingen av skatteintäkteraa avsevärt genom att den kraftiga försvagningen av aktiviteten i ekonomin som helhet då slår igenom på kommunsektoras skatteunderlag. År 1993 väntas

94

kommunsektorns finansiella sparande likväl uppvisa ett överskott av ungefär samma storleksordning som 1992. Bakom denna förhållandevis gynnsamma finansiella utveckling ligger i första hand dels en planerad minskning av konsumtionsvolymen dels en fortsatt låg lönekostnadsut­veckling. Den kommunala konsumtionen beräknas minska med 1,2% i volym 1993, samtidigt som lönema, vilka utgör ca 80% av konsumtions-kostnaderaa, fortsätter att öka förhållandevis långsamt. Även investe­ringama föratses minska i omfattning från 1992. Nedgången av den kommunala aktiviteten begränsas emellertid av olika arbets­marknadspolitiska åtgärder inklusive det s k ROT-programmet. Syssel­sättningen i kommunema beräknas falla med ca 2% från 1992 till 1993. Utan de arbetsmarknadspolitiska åtgärderaa skulle sysselsättningen kalkylmässigt ha minskat med inemot en halv procentenhet mer

Konsumtionsvolymen i kommunema beräknas komma att minska även 1994. Den svaga utvecklingen av skatteunderlaget tvingar fram fortsatta neddragningar i den kommunala aktivitetsnivån. Planerade arbets­marknadsåtgärder begränsar emellertid nedgången även 1994. Det skattestopp som för närvarande gäller för den kommunala sektom föreslås nu bli upphävt från och med 1994. I stället föreslås att den sänkning av grandavdraget som sker 1994 inte skall reducera kommuner­nas skatteinkomster under 1994, utan först 1995, för de kommuner som inte höjer sin skatt. Härmed tillförs kommuneraa tillfälligt 4,2 miljareder kronor 1994. De under våren 1993 planerade åtgärderaa beräknas sammantaget resultera i att den kommunala konsumtionsvolymen blir drygt en procentenhet högre 1994 än vad den skulle ha blivit utan åtgärder Totalt beräknas konsumtionsvolymen falla med 1,5% från 1993 till 1994. Även investeringaraa beräknas fortsätta att minska 1994.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell 10:6  Kommunernas inkomster och utgifter

Löpande priser Exkl. kommunala aktiebolag och stiftelser

Miljarder kr.

Procentuell utveckling

1991

1992

1993

1994

1992

1993

1994

Inkomster

358,6

394,9

388,3

372,1

10,1

-1,7

-4,2

Skatter

232,4

268,9

257,3

259,4

15,7

-4,3

-0,8

Bidrag från staten och

socialförsäkringssektorn

80,9

79,0

83,1

63,7

-2,3

5,2

-23,4

Övriga inkomster

45,4

47,0

47,8

49,0

3,5

1,8

2,5

Utgifter

361,8

385,5

379,3

376,5

6,5

-1,6

-0,7

Transfereringar till hushåll

28,6

34,8

38,0

33,2

21,7

9,3

-12,7

Övriga transfereringar

38,0

44,8

41,2

41,0

17,9

-8,0

-0,6

Konsumtion

277,0

284,1

279,2

283,0

2,6

-1,7

1,4

Investeringar

18,2

21,7

20,9

19,4

19,7

-3,8

-7,3

Finansiellt sparande

-3,2

9,4

8,9

-4,5

Anm.: I investeringar m.m. ingår förutom kommunala myndigheters investeringar även kommunala affärsverks investeringar, investeringar i personalbostäder samt nettot av köp och försäljning av fastigheter och mark. Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån. Riksrevisionsverket och Finansdepartementet.

7 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

95

Trots fortsatta minskningar av konsumtions- och investeringsvolymeraa Prop. 1992/93:150 och likaledes fortsatt låga löne- och prisökningar beräknas det finansiella Bilaga 1.1 sparandel i kommunsektora försämras avsevärt från 1993 lill 1994. Detta har huvudsakligen sin grand i att skatteintäkteraa väntas sjunka kraftigt. Det gamla utbetalningssystemet för skattemedel bestämmer 1994 fortfarande kommunernas och landstingens skatteinkomster Härmed får den låga löneökningstakten och den negativa tillväxten i ekonomin som helhet 1992 ett kraftigt genomslag på kommunemas skatteintäkter 1994. Statsbidragen beräknas också avla från 1993 till 1994. Det är mot bakgrand av denna utveckling som de nu föreslagna åtgärdema skall ses.

Kommunsektoms beräknade skatter och statsbidrag 1994, räknat som andel av BNP, uppgår ungefärligen till den nivå som genomsnittligt sett rådde under 1980-talet, dvs ca 22%. För 1992 och 1993 beräknas denna kvot uppgå till drygt 24% respektive drygt 23%. Även det finansiella sparandet var tillfälligt högt såväl 1992 som 1993. Det beräknade finansiella sparandet som andel av BNP är mer normaU 1994. Det överstiger till och med nivån under perioden 1986-1991 mätt på motsvarande sätt.

10.5 Konjunkturjustering av den offentliga sektorns sparande

Den offentliga sektoms finansiella sparande beror i hög grad på kapacitetsutnyttjandet i ekonomin. När konjunkturen går ned minskar skatteinkomstema samtidigt som utgiftema för arbetsmarknadspolitik, ersättning till arbetslösa m.m. ökar. Under överhettningsåren i slutet av 1980-talel bidrog del då höga kapacitetsutnyiijandet till den offenfliga sektoms positiva finansiella sparande. Nuvarande recession beräknas dra ned den offenfliga sektoms sparande med 110 - 120 miljarder kr per år under 1993 och 1994, jämfört med elt läge med normalt kapacitetsutnytt­jande.

Justerat för kapacitetsutnyttjande och utgiftema för bankstödet beräknas underskottet i den offenlliga sektoras sparande till ca 74 miljarder kr i år Det är en försämring med över 30 miljarder kr. jämfört med 1992. Mer än hela denna försämring förklaras av minskade kapitalinkomster och ökade ränteutgifter Kapitalinkomsterna drogs upp 1992 av tillfälligt stora inleveranser från affärsverken. Budgetförstärkningar inom stal och kommun medför alt det konjunkturjusterade sparandet förbättras med knappt 20 miljarder kr. 1994 till ett underskott på ca 56 miljarder kr för den offentliga sektora totalt. Statens del av det justerade underskottet beräknas till ca 88 miljarder kr, se tabell 10:7.

96

Tabell 10:7   Den offentliga sektorns finanser, konjunkturjusterat

Löpande priser

1991

1992

1993

1994

Miljarder kr.

Finansiellt sparande

-11,1

-42,5

-74,2

-55,8

därav stat

-51,7

-94,5

-122,9

-88,3

socialförsäkring

43,7

42,6

39,8

37,0

kommun

-3,1

9,4

8,9

-4,5

Procent av BNP

Inkomster

62,3

61,0

56,8

56,7

Skatter och avgifter

53,1

51,1

48,8

48,9

Utgifter

63,0

63,8

61,5

60,1

Finansiellt sparande

-0,8

-2,8

-4,7

-3,4

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Källa: Finansdepartementet

Vid beräkning av del konjunkturjusterade sparandet korrigeras endast för kapacitetsulny ttj andel i ekonomin och tillfälliga kapitaltransfereringar, som bankstödet. Inga korrigeringar görs för t.ex. priser, ränlor, vinstandel eller sammansättning av BNP, trots alt även dessa faktorer orsakar stora variationer i den offenlliga sekloras sparande. Även slutskatteregleringen (nettot av fyllnadsinbetalningar, kvarskatt och överskjutande skall) kan ha stor betydelse för variationer i skatte­inkomstema mellan åren. I tabell 10:8 har skatteinkomstema också justerats för variationer i vinstandel, hushållens sparkvot saml slutskatte­reglering. Högre vinstandel och högre sparkvot än "normalt" medför lägre skatteinkomster, eftersom kapitalavkastning särskilt på kort sikt är lägre beskattad än löner och konsumtion. Den "normala" vinstandelen i ekonomin har vid justeringen satts till 39,5% av näringslivets förädlings­värde, vilket är den genomsnittliga driftsöverskottsandelen under perioden 1985 - 1994. Den genomsnittliga sparkvoten är under samma period lägre än 2%. Del nya skattesystemet och ökad självrisk i socialförsäkringaraa medför sannolikt, att sparkvoten i genomsnitt över konjunkturcykeln, kommer att ligga högre under 1990-talet. Vid justeringen har därför sparkvoten satts till 5%.

Tabell 10:8   Den offentliga sektorns finansiella sparande

Löpande priser

1991

1992

1993

1994

Miljarder kr. Faktiskt

-17,4

-111,9

-195,7

-166,5

Konjunkturjusterat

-11,1

-42,5

-74,2

-55,8

Konjunktur- och skattekvots] usterat

-23,2

-43,8

-63,6

-41,4

Justerat primärt sparande förändring

-44,4 -32,0

-70,9 -26,6

-55,6 15,3

-25,8 29,8

Källa: Finansdepartementet

97

Skatteinkomsterna reduceras med ca 11 miljarder kr 1993 och med ca Prop. 1992/93:150 13 miljarder kr 1994 genom att både vinstandelen och sparkvoten är Bilaga 1.1 högre än "normalt". För 1992 var sparkvoten något högre än vad som väntas under 1993 och 1994, men vinstandelen låg på "normal" nivå. Slutskatteregleringen, som drog upp skatteinkomsteraa med ca 6 miljarder kr förra året, påverkar inkomsteraa obetydligt under 1993 och 1994.

Det konjunktur- och skattekvolsjusterade underskottet beräknas till ca 41 miljarder kr 1994. Delta begrepp visar del underskolt som kvarstår efter att skatteinkomstema även korrigerats för andra faktorer än kapacitetsutnyttjande.

Den offentliga sektorn hade ännu 1992 ett positvt netto av ränlor och andra kapitalinkomster Ökningen av statsskulden sedan 1991 har medförl att statens ränteutgifter ökat kraftigt, och i år får hela den offentliga sektom underskott av kapitalinkomster, netto. Delta underskott ökar lill drygt 15 miljarder kr nästa år Det konjunktur- och skattekvolsjusterade primära sparandet (sparandet exkl. kapitalinkomster, netto) beräknas stiga med ca 15 miljarder kr i år och med ytterligare ca 30 miljarder kr 1994. Detla visar alt de budgetförstärkande åtgärder, som gjorts inom stat och kommun, leder till all finanspolitiken har en åtstramande inriktning under prognosperioden, se tabell 10:8.

Metodbeskrivning

I den Preliminära Nationalbudgeten 1993 beskrevs konjunkturjusteringen av den offenlliga sektoms finansiella sparande tämligen utförligt. Nedan följer en kortfattad redogörelse av metoden:

Det konjunkturjusterade sparandet avser att visa vad den offentliga sektoms finansiella sparande skulle vara för beräkningsåret vid ett genomsnittligt kapacilesutny ttj ande i ekonomin. Framtida besparingar eller utgiftsåtaganden beaktas ej.

År 1991 är utgångspunkt för beräkningaraa. Kapacitetsulnyttjandet får då anses ha legal på en över konjunkturcykeln genomsnittlig nivå. BNP skrivs sedan fram med 2% per år, vilket bedöms vara den potentiella tillväxttakten vid konstant kapacitetsutnyttjande.

Vid beräkningen av den offentliga sektoms konjunkturjusterade sparande korrigeras huvuddelen av skatteinkomstema propotionellt med BNP-gapet (skillnaden mellan faktisk och potenfiell BNP-nivå). Den offentliga sektorns övriga inkomster, som till 75% beslår av kapitalin­komster, justeras inte.

Utgifterna för arbetsmarknadspolitiken och arbetslösheten skrivs fram från 1991 års nivå med en antagen utveckling av arbelskraflsutbudet på 0,5% per år och timlöneulvecklingen. Dessa beräknade utgifter ersätter sedan de faktiska kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken och ersättning till arbetslösa, vid beräkningaraa av det konjunkturjusterade sparandet. Andra konjunkturberoende kostnader som t.ex. finns inom det reguljära utbildningssystemet, offentliga investeringar och reperationer, social- och bostadsbidrag m.m. är svåra att kvantifiera.  I beräkningaraa av det

98

konjunkturjusterade sparandet har därför sådana utgifter antagits motsvara Prop. 1992/93:150 10% av BNP-gapet. För 1994 innebär det att ca 12,5 miljarder kr av de Bilaga 1.1 offentliga utgifteraa antas bero på det låga kapacitetsulnyttjandet i ekonomin. Denna schablon kan jämföras med att de nu föreslagna arbetsmarknadspolitiska åtgärderna omfattande ca 6 miljarder kr huvudsakligen ligger inom den reguljära utbildningen. Utgifteraa för bostads- och socialbidragen beräknas 1994 vara 6,5 miljarder kr större än 1991. När BNP-gapet är positivt, som var fallet under andra hälften av 1980-talel, får denna schablon motsatt tecken.

99

11   Kapitalmarknaden

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1 Under 1992 dominerades utvecklingen på den svenska kapitalmarknaden

av oroUghetema på den europeiska valutamarknaden. Efter omfattande

spekulationer tvingades flera EG-länder till devalveringar samtidigt som

några länder lämnade växelkurssystemet, ERM. Även Sverige, Norge

och Finland, som under de senaste åren haft en ensidig knytning till

ecun, tvingades överge den fasta växelkursen.

Allt svagare konjunktur i Västeuropa och ökad stabilitet inom det europeiska växelkurssamarbetet bidrog till att räntoraa föll tillbaka under slutet av 1992 och inledningen av 1993. Också i Sverige har ett betydande räntefall registrerats, även om nedgången har begränsats genom en förhållandevis stram penningpolitik, som i sin lur sam­manhänger med att kronan deprecierats inte bara vid övergången till flytande växelkurs i november 1992 utan även därefter

Den försämrade allmänekonomiska utvecklingen medförde tillsammans med höga räntenivåer att bankeraas problemkrediter växte krafiigt under 1992 med stora kreditförluster som följd. Bankema redovisade kraftigt ökade förluster samt därav följande urholkade kapitalbaser. Mot bakgrand av de stora förlusteraa under 1992 och en förväntad fortsatt negativ utveckling under 1993 har flera banker ansökt om statligt kapitalstöd.

ERM utsattes under hösten 1992 för en allvarlig förtroendekris med omfattande spekulationer som följd. Bakgranden var att processen mot en ekonomisk och monetär union (EMU), om vilken EG:s medlemsstater hade enats i december 1991, hamnade i ett osäkert läge. Vid den danska folkomröstningen om bl.a. EMU i juni fick nej-sidan majoritet. Under sommaren växte kritiken mot EMU även i Storbritannien och osäkerheten om utfallet i den franska folkomröstningen i september tilltog. Ett växande tvivel om lidsplanen för den monetära unionen ökade spekulalio-nema om kommande växelkursjusleringar. Dessa förstärktes av den tyska centralbankens, Bundesbank, beslul i mitten av sommaren att höja diskontot med 0,75 procentenheter till 8,75%. Genom räntehöjningen ville Bundesbank stävja de fortsatta inflationstendenser som registrerades i spåren av den tyska återföreningen och som under de senaste åren medfört överhettning av den tyska ekonomin. Sedan återföreningen år 1990 och fram till sommaren 1992 höjdes det tyska diskontot med sammanlagt 2,75 procentenheter Här ligger alltså en bidragande förklaring till omfattningen av sommarens oro på valutamarknaden. Medan den tyska ekonomin präglades av överhettning och inflationsten­denser, vilket drev fram en restriktiv penningpolitik, kännetecknades utvecklingen i de övriga EG-ländema av en svagare konjunktur och stigande arbetslöshet, vilket snarare talade för en expansiv penningpolitik i dessa länder

100

11.1  Internationell ränte- och valutautveckling

Diagram 11:1   6-månaders euromarknadsräntor 1991-1993

Enkla

å

rsr

ä

ntor Procent

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1991

1992

1993

Anm.: Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 13 april 1993. Källa: Finansdepartementet

Växelkurserna inom ERM hade, irman höstens turbulens, i princip legat fast sedan 1987. Genom den tyska valutans centrala ställning betraktas D-marken som ankaret inom växelkurssystemet. Så länge den realekono­miska utveckling inom gemenskapen, med Tyskland som riktmärke, var likartad skapades trovärdighet för en gemensam inriktning av perming­politiken, vilket gav krympande ränteskillnader De senaste årens olikartade realekonomiska utvecklingen i kombination med den ökade osäkerheten om den monetära unionen undergrävde dock förtroendet för de fastställda växelkurseraa inom ERM. Trots betydande interventioner på valutamarknaden och räntehöjningar tvingades flera länder under hösten och vintera devalvera sina valutor och Italien och Storbritannien lämnade tills vidare växelkurssamarbetet. Sammantaget har den spanska pesetan devalverats med 11%, den portugiska escudon med 6% och det irländska puntel med 10%. Den italienska liren och det brittiska pundet har sedan slutet av augusti 1992 och fram till mitten av april deprecierats med 21 % respektive 13% gentemot D-marken. Även den franska francen och den danska kronan har periodvis varit utsatta för spekulationer Valutaoroligheterna bidrog vidare till att den finska marken, den svenska kronan och den norska kronan tvingades släppa den ensidiga ecu-anknytningen och låta sina valutor flyta.

Under det senaste halvåret har den tyska konjunkturen försvagats, vilket har möjliggjort lättnader i penningpolitiken. Diskontot har sänkts till 7,5% och de korta marknadsräntorna har fallit med ca 2,5 procenten­heter En nedgång har även registrerats för obligationsräntoma. Den tyska ränteutvecklingen har fört med sig allmänt lägre räntor i Väst­europa och bidragit till att spänningarna inom ERM minskat.

101

Diagram 11:2   10-åriga obligationsräntor 1991-1993

Procent

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1991

1992

1993

Anm.: Veckovisa observationer. Sista observationen avser 13 april 1993 Källor: Financial Times och Finansdepartementet

Den sjunkande trenden för de japanska och amerikanska räntoraa fortsatte under loppet av 1992 och inledningen av 1993. Räntenedgången har varit något mer uttalad i Japan vilket sammanhänger med att ett svagare konjunkturförlopp och prisfall på olika tillgångsmarknader har gett utrymme för fortsatta lättnader i penningpolitiken. Förväntningama om ytterligare amerikanska räntesänkningar har successivt avtagit i takt med återhämtningen i Förenta stateraas ekonomi. Den expansiva inriktningen av den japanska penningpolitiken har underlättats av yenens fortsatta appreciering. Från årsskiftet 1991/92 och fram till mitten av april steg yenen med ca 10% gentemot dollam.

I samband med valutaoroligheteraa under hösten var intresset för D-mark mycket stort och D-marken noterades till 1,40 per dollar. Den avtagande räniedifferensen mellan Tyskland och Förenta stateraa har minskat köpintresset för D-mark. Samtidigt har dollam stärkts av tecknen på en starkare amerikansk konjunktur Från toppnoteringen och fram lill millen av april har D-marken sjunkit med cirka 14% mot dollarn.

Under resten av 1993 förväntas räntenivån, företrädesvis i Västeuropa, sjunka yllerligare. Under det närmaste året bedöms den allmänekono­miska utvecklingen i Tyskland försämras ytterligare med minskade inflationsförväntningar som följd. Föratsättningama har vidare ökal för löneavtal på en lägre nivå än vad som varit fallit under de senaste åren. Den s.k. solidaritetspakten som nyligen träffats innehåller ett program för långsiktig budgetkonsolidering vilket bedöms öka utrymmet för en mer expansiv penningpolitik. Lägre ränlor i Tyskland skapar i sin tur föratsättningar för en allmän räntenedgång i hela Europa och en ökad stabilitet på valutamarknaderna.

102

11.2  Den svenska ränte- och valutakursutvecklingen

Den ekonomiska situationen i Sverige har under de senaste åren gradvis försämrats med återkommande spekulationer mot kronan som följd. Under åren 1990 och 1991 stabiliserades valutaflödena efter kraftiga räntehöjningar och finanspolitiska ålslramningspaket. Under hösten 1992 tilltog spekulationerna ånyo. Denna gång blev den tändande gnistan valutaoroligheterna inom ERM och Finlands beslut att låta marken flyta. Den lättrörliga privata lånestocken i utländsk valuta, som under de senaste åren vuxit kraftigt, ökade kronans sårbarhet. Samtidigt försämra­des utsiktema för samhällsekonomin i rask takt, vilket bl.a. tog sig uttryck i en betydande vinstminskning i näringslivet, ökad arbetslöshet, fallande tillgångspriser och därav följande förluster inom finanssektom samt ett allt större underskott i statsbudgeten. Att förtroendet för kronkursen denna gång var lägre än vid tidigare valutakriser belyses av att obligationsräntoma under sommaren och hösten steg påfallande myckel.

Diagram 11:3   Ränteutvecklingen 1989-1993

Procent

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1989

1990

1991

1992

1993

Anm.: 6-månaders statsskuldväxlar och 5-åriga statsobligationer. Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 13 april 1993. Källa: Finansdepartementet

Höstens överenskommelser om finanspolitiska åtstramningar mellan regeringen och socialdemokrateraa och kraftigt höjda räntor lyckades endast tillfälligt dämpa spekulationerna. Förtroendet för den fasta växelkursen förblev svagt. I slutet av oktober och i början av november tilltog valutautflödena på nytt. Den höga räntenivån och de allt dystrare ekonomiska utsikterna bidrog till ett ytterligare försvagat förtroende för kronan. Under perioden mellan den 12 och 19 november uppgick valutautflödena lill närmare 160 miljarder kronor Riksbanksfullmäktige

103

bedömde i det lägel all det inte längre var hållbart att försvara kronkur-    Prop. 1992/93:150

sen och beslöt den 19 november att låta kronan flyta.

Bilaga 1.1

Inledningsvis deprecierades kronan med ca 10% gentemot det tidigare riktmärket, ecun. Efter beslutet att låta kronan flyta fritt sattes mar­ginalräntan lill 12,5%, vilket var en procentenhet högre än i början av november Under avslutningen av 1992 och inledningen av 1993 registrerades en betydande räntenedgång. Obligationsräntan föll med cirka en procentenhet jämfört med i mitten av november till ca 10% varvid skillnaden till de tyska obligationsräntoraa föll med cirka 0,8 procentenheter Riksbanken sänkte successivt marginalräntan till 10,5%.

Under december och i början av januari försvagades kronan ytterligare och index mot ecun noterades lill uppemot 122. Det fanns flera förkla­ringar till kronans försvagning. Bl.a. valde många privata låntagare att återbetala sina utlandslån vilket skapade ett säljtryck mot kronan.

I mitten av januari preciserade Riksbanken sitt mål för pen­ningpolitiken. Från och med år 1995 är målet att ökningen av kon­sumentprisindex begränsas till 2%, med en tillåten avvikelse på en procentenhet. I januari började Riksbanken vidare intervenera på valutamarknaden genom att stödköpa kronor och gav på detta och andra sätt uttryck för uppfattningen att kronans försvagning var för stor Riksbankens åtgärder minskade osäkerheten på ränte- och valutamarknad­en och kronan kunde åter stärkas.

Den tyska räntesänkningen i början av febraari skapade utrymme för en fortsatt neddragning av marginalräntan med 0,75 procentenheter till 9,75%. Nedgången av marknadsräntorna fortsatte därmed. I sluiet av febraari uppstod vissa förväntningar om ytterligare snabba och kraftfulla räntesänkningar varvid osäkerheten ökade avseende kronkursen. Detla bidrog till all företagens amortering av lån i utländsk valuta fortsatte och att svenska företag dröjde med all växla in sina exportintäkter i kronor Kronan försvagades och index mot ecun steg till uppemot 126. I slutet av febraari genomförde Riksbanken marknadsoperalioner på pen­ningmarknaden. Genom försäljningar av statsskuldväxlar sökte Riks­banken bryta förväntningaraa om en snar räntesänkning och hejda kronans fall. De korta penningmarknadsräntoma steg med en halv procentenhet samtidigt som kronan stärktes. Den tioåriga siats-obligationsräntan föll med ca 0,75 procentenheter varvid räntedifferensen jämfört med motsvarande tyska ränta sjönk med cirka 0,5 procentenheter

1 mitten av mars bröts den positiva utvecklingen lill följd av den ökade parlamentariska osäkerheten. Från de lägsta nivåema i början av mars och fram till mitten av april steg såväl de korta som de långa marknads­räntorna med som mest ca 0,75 procentenheter Samtidigt försvagades kronan åter och ecuindex ökade lill ca 126. Den ofördelaktiga utveck­lingen förstärktes av att kreditvärderingsinstitutet Standard & Poor's nedgraderade den svenska statens långfristiga valulaupplåning med ett steg till det näst högsta betyget, dvs från AAA till AA-I-. Korträntediffe-rensen mot Tyskland som i mitten av febraari uppgick lill ca en procentenhet ökade till som mest ca 2,5 procentenheter I mitten av april föll räntorna åter tillbaka något samtidigt som kronan noterades till ca

104

124, vilket motsvarar en depreciering av kronan med ca 19% mot den    Prop. 1992/93:150

tidigare riktkursen.

Bilaga 1.1

Diagram 11:4  Växelkurser i kronor 1991-1993

Index  1  jon  1990=100

160

D

Ö

LL

Ä

RI

1991

1992

1993

Anm.: Dagsobservationer Sista observationen avser 13 april 1993. Källa: Finansdepartementet

Sedan slutet av augusti 1992, då osäkerheten på valutamarknaderaa inleddes på allvar, och fram till mitten av april, har kronan deprecierats med 22% mol D-marken, 31% mot dollarn och 36% mot yenen.

Ett vikligl inslag i Riksbankens politik under inledningen av 1993 har varit att genom interventioner på valutamarknaden dämpa deprecieringen och minska variationema i växelkursen. Under det första kvartalet 1993 sålde Riksbanken utländsk valuta för motsvarande ca 35 miljarder kronor Redan under hösten 1992 tog Riksgäidskontoret upp lån i Utländsk valuta för Riksbankens räkning. Syftet med upplåningen var dels att förstärka valutareserven som ett led i försvaret av den fasta växel­kursen och dels alt stödja svenska bankers finansiering i utländsk valuta. Genom den statliga valutaupplåningen underlättas för närvarande Riksbankens penning- och valutapolitik.

Grandföratsäitningaraa för en mer positiv utveckling innebärande bl.a. en något starkare krona och en lägre ränta måsle betraktas som goda. En betydelsefull faktor är antagandet om en successiv nedgång av de europeiska räntorna och en fortsatt stabilisering av del europeiska växelkurssamarbetet, vilket torde utgöra en god draghjälp för en positiv utveckling i Sverige. En viktig orsak till kronans fortsatta försvagning, efter den 19 november, har varit att många låntagare valt alt lösa sina utlandslån. Denna anpassningsprocess torde lill största delen nu vara avslutad vilket minskar pressen mot kronan. En annan faktor som talar för att den negativa utvecklingen för kronan kommer att upphöra och vändas till en uppgång är att bytesbalansen förbättras successivt och

105

väntas ge ett snabbt växande överskott fro.m. 1994. Statens upplåning i utländsk valuta utgör ytterligare en stabiliserande faktor

En mer positiv utveckling av kronan skulle underlätta en minskning av räntedifferensen mot omvärlden både för korta och långa ränlor Nedgången av obligationsräntorna kommer sannolikt att bli mindre, eftersom de längre räntorna är allmänt mer stabila och eftersom draghjälpen från omvärlden begränsas av att obligationsräntoraa i många länder redan i dag ligger på en förhållandevis låg nivå.

11.3  Finanskrisen

Under 1992 fördjupades finanskrisen. Kreditförlusteraa mer än fördubbla­des och samtliga större banker redovisade negativa rörelseresultat. För några banker var förlustema av en sådan omfattning att hela eller stora delar av det egna kapitalet var hotat. Under året beslutades om nya betydande insatser för en fortsalt rekonstraktion av Nordbanken. Staten tvingades vidare överta hela Gota Bank. I samband med höstens ränie-och valutakris sjönk förtroendet för de finansiella instituten snabbt, vilket bl.a. tog sig uttryck i betydande finansieringssvårigheler, inte minst i utlandet. Därigenom ökade finansieringskostnaderna högst väsentligt. För att trygga stabiliteten i det finansiella systemet beslöt riksdagen i december att staten skall garantera alt banker och vissa andra kreditinsti­tut skall kunna fullgöra sina förpliktelser Mot slutet av årel anmälde flera banker att de var i behov av statligt stöd.

Diagram 11:5   Bankernas kreditförluster och resultat

Miljarder kr 80

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

-60

1981    1983   1985   1987   1989   1991

Källa: Finansdepartementet

106

Under slutet av 1980-lalet var krediiexpansionen kraftig och lånevolym-    Prop. 1992/93:150 en steg under vissa år med över 20%. Den sämre ekonomiska utveck-    Bilaga 1.1 lingen och höga utlåningsräntor har minskat kreditefterfrågan betydligt och ökningen av lånevolymeraa avstannade under 1992.

Den allt djupare lågkonjunkturen med vikande lönsamhet, höga räntor och fallande tillgångspriser, inte minst på fastighetsmarknaden, innebar att allt fler låntagare inte kunde betala räntor och amorteringar. Kreditins­titutens problemkrediter växte därmed. Genom de senaste årens prisfall på framför allt kommersiella fastigheter har värdet på säkerheterna för lånen i hög grad urholkats med nödvändiga reserveringar för befarade och konstaterade kreditförluster som följd. Under åren 1990-1992 uppgick bankernas redovisade kreditförluster till över 120 miljarder kronor Vid årsskiftet uppgick de resterande problemkrediteraa, dvs. krediter som inte genererade marknadsmässig ränta, netto, till ca 130 miljarder kronor

En betydande del av kreditförlustema härrör från utlåning lill fas­tighetssektom. Dagens finanskris är därför i stor utsträckning en fastighetskris. Under 1980-talet steg fastighetspriseraa kraftigt. Grogran-den var en inflationsekonomi som skapade förväntningar om fortsatt stigande hyror och priser Direktavkastningskraven på fastighetskapital var låga och stora delar av bygg- och fastighetssektorn var subven­tionerad och reglerad. Genom avregleringen av kreditmarknaden i mitten av 1980-talet var tillgången på kapital god, med en hög belåning som följd, vilket inte minst det gamla skattesystemet uppmuntrade till. Den reala räntan efter skatt var låg och ofla l.o.m. negativ. I löpande priser mer än fördubblades den totala utlåningsvolymen under åren 1987 till 1991. Den svenska kreditmarknaden var också outvecklad i så måtto att långivama nöjde sig med en myckel låg riskkompensation vid utlåning till bygg- och fastighetssektom.

Efter 1980-talets låneboom trädde bankeraa in i 1990-talet med en hög exponering gentemot bygg- och fastighetssektom. Deima sektor mottog ca 50% av bankemas uflåning. År 1990 inleddes en dramatisk omvärde­ring av fastighetskapitalet. Lågkonjunkturen minskade efterfrågan på kommersiella lokaler Hyroraa började falla och vakansgraden steg. Genom skallereformen och den snabbt fallande inflationen i kombination med fortsall höga nominella räntor steg den reala lånekostnaden efter skatt. Sedan loppnivån och fram fill början av 1993 har priseraa på kommersiella fastigheter fallit med över 50%. Prisnedgången har varit störst i storstadsområdena Stockholm och Göteborg.

Den ökade stocken av problemkrediter, och i allt högre utsträckning övertagna egendomar, medförde all kreditinstituten även förlorade ränteinkomster Under 1992 blev räntebortfallel av en sådan omfattning all även resultatet före kreditförluster för banksektom i sin helhet försämrades, trots vidgade marginaler mellan in- och utlåningsräntoma och kostnadsnedskäraingar Bilden var emellertid splittrad. Medan vissa banker även under år 1992 lyckades förbättra resultatet före kreditförlus­ter redovisade andra banker ett kraftigt försämrat resultat.

107

Diagram 11:6  Utlåningsvolym 1987-1993

Miljarder kr

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

2000

1993

Anm.: Månadsobservationer. Sista observationen avser januari 1993. Källa: Riksbanken

Sammantaget redovisade de slörre bankkonceraeraa en förlust på närmare 50 miljarder kronor, jämfört med knappt 10 miljarder kronor år 1991. För några banker blev förlusteraa av en sådan omfattning att de under 1992 blev i behov av statliga stödinsatser Nordbanken redovisade en förlust på över 16 miljarder kronor Staten har vidtagit en omfattande rekonstraktion av banken. Dåliga lån och panter för motsvarande ca 67 miljarder kronor har lyfts över i etl särskilt bolag, Securam. För att möta nedskrivningsbehoven sköt staten, i slutet av 1992 och i början av 1993, till kapital motsvarande 34 miljarder kronor samt länmade garantier för ytterligare 16 miljarder kronor De sammanlagda kapitaltillskotten till Nordbanken/Securam har sedan 1991 uppgått till drygt 40 miljarder kronor

Redan år 1991 åsamkades Sparbanken Första betydande kreditförluster vilket erfordrade en statlig garanti. Under inledningen av 1992 bedömdes kreditförlustema vara väsenlligt högre än vad som tidigare föratsetts och riksdagen beslutade att dels lämna ett lågförräntat lån på 3,8 miljarder kronor till sparbanksstiftelseraa, vilket betalades ut i slutet av 1992, och dels gå i borgen för ett lån på 3,5 miljarder kronor

I september 1992 framkom det att Gota AB, med dess dotterbolag Gofa Bank, stod inför betydande förluster som riskerade att föra banken på obestånd. För 1992 redovisade Gota Bank en rörelseförlust på 13 miljarder kronor Kreditförlusteraa som andel av utlåningen uppgick till 18%, vilket kan jämföras med genomsnittet för banksektom, 5%. För att trygga stabiliteten i betalningssystemet gjorde regeringen en utfästelse att Gota Banks förpliktelser skulle infrias. I början av 1993 tillställdes Gota Bank, som en temporär lösning, en förlustiäckningsgaranti på 10 miljarder kronor samtidigt som staten log över samtliga aktier i banken.

Under 1992 ökade farhågorna för kreditinstitutens kapitalsituation och

108

accentuerades i samband med turbulensen på ränte- och valutamarknaden Prop. 1992/93:150 i september Förtroendet för de finansiella instituten minskade, och Bilaga 1.1 innebar bl.a. fallande kurser på bankaktier, sämre kredilvärdighet och högre upplåningskostnader på kapitalmarknaden. Exempelvis steg räntedifferensen mellan bostads- och statsobligationer lill som högst 3 procentenheter och kreditinstituten mötte ökade svårigheter att emittera räntebärande papper I det lägel bedömde regeringen det som nödvändigt att genom ett generellt åtagande trygga stabiliteten i det finansiella systemet, vilket annonserades i slutet av september I december beslutade riksdagen om de närmare formema för hur staten skall stödja banker och vissa andra kreditinstitut så att de kan fullgöra sina förpliktelser i rätt tid. Genom beslutet bemyndigas regeringen att från fall till fall pröva lämpliga stödinsatser, vilka exempelvis kan ges i form av lån, garantier och kapitaltillskott. Runt årsskiftet 1992/93 anmälde SE-Banken, Sparbanken Sverige och Föreningsbanken att de sannolikt kommer all vara i behov av statligt kapitalstöd. En särskild myndighet, Bankstöds­nämnden, bildas inom kort för att handlägga frågor om statliga stödinsat­ser till bankeraa och vissa kreditinstitut.För närvarande pågår en grandlig genomlysning av bankernas problemkrediter och bankeraas långsiktiga intjäningsförmåga i syfte att finna rätt storlek och avvägning av stödinsat­ser

Fram till april 1993 har staten betalat ut sammanlagt ca 44 miljarder kronor i kapitalstöd, vilket motsvarar ca 3% av BNP. Utöver detla har slaten lämnat garantier motsvarande 30 miljarder kronor Bedömningen är att även år 1993 kommer att bli ett betungande förlustår för banksek­torn i sin helhet, trots betydande kostnadsnedskäraingar Del kommer därför bli nödvändigt med ytterligare stöd under de närmaste åren. I detta sammanhang är det emellertid viktigt att ha i åtanke att insatseraa är högre än de slutliga statliga kostnadema för bankstödet. Staten skall i största möjliga utsträckning få tillbaka insatseraa, i form av återbetalning från de stödberättigade instituten eller, i de fall en mer omfattande rekonstraktion har vidtagits, försäljning av tillgångar som staten har förvärvat.

Förluster inom banksektora med därtill hörande stödinsatser är inle en för Sverige unik företeelse, utan förekommer i en rad länder såsom Förenta statema, Norge och Finland. Finanskrisens förlopp är också i långa stycken likartad. Ett 1980-lal kännetecknat av överhettning, kredilexpansion och kraftigt stigande tillgångspriser har följts av ett sent 1980-tal och ett tidigt 1990-tal med lågkonjunktur, minskad inflationstakt, fallande tillgångspriser och en allmänt ökad försiktighet hos olika privata aktörer I Norge har banksystemet ända sedan slutet av 1980-talet uppvisat negativa rörelseresultat och sammantaget har den norska staten lämnat stöd för motsvarande drygt 3% av BNP. I takt med den fördjupa­de krisen i den finska ekonomin har bankeraas resultat försämrats kraftigt och under 1992 redovisade de finska bankeraa en förlust motsvarande 4% av BNP. Fram t.o.m. 1992 har den finska staten lämnat stöd mot­svarande ca 8 % av BNP. Vidare har den finska regeringen för innevaran-

109

de år begärt en ram för ytterligare insatser motsvarande mellan 3 och 4%    Prop. 1992/93:150

av BNR

Bilaga 1.1

Hushållen svarar endast för en mindre del av de svenska institutens kreditförluster, nämligen 4,6 miljarder kronor eller ca 7% av det totala förlusterna. Den stigande arbetslösheten och förväntningar om minskade disponibla inkomster har ökat farhågoraa om all hushållen kan stå på tur att svara för nästa förlustvåg. Även om mycket talar för stigande kreditförluster från hushållssektora är ändå den sammantagna bedöm­ningen all ökningen blir förhållandevis begränsad. På bostadsmarknaden har prisrörelserna varit betydligt mindre än på den kommersiella fastighetsmarknaden, åtminstone vad beträffar enfamiljshus. Medan prisema på kommersiella fastigheter under 1980-talet steg med ca sju gånger har en dryg fördubbling noterats för villapriseraa. En viktig förklaring är sarmolikt de minskade ränleavdragsmöjlighetema i början av 1980-talel. I genomsnitt för hela landet har prisema på villor fallit med ca 15% sedan 1991.

En annan omständighet är att hushållen, tack vare en gynnsam utveckling av inkomsteraa under de senaste åren, har kunnat öka sparandet krafiigt och härigenom i viss utsträckning balansera de senaste årens förmögenhetsfall. Ett uttryck för att hushållens situation trots allt ser hanterbar ut är att hushållens skulder som andel av disponibel inkomst under de senaste åren fallit från 1,3 till 1. Hushållen föratses under 1993 minska sin skuldsättning i absoluta belopp. För vissa hushåll, bl.a. de som förvärvade bostad sent under prisuppgångsfasen, kvarstår sannolikt en betydande del av anpassningen. Hushållens mer försiktiga agerande märks bl.a. på den fallande privata konsumtionen och en minskad bostadsefterfrågan, vilket föratom de fallande prisema på villor och bostadsrätter, även kan avläsas i all antalel lomma lägenheter snabbi ökar Under de senaste åren har bostadskostnaderaas andel av hushållens utgifter ökat. Fastighetsägare till flerbostadshus möter härigenom växande svårigheter att övervältra ökade kostnader på hyresgäsleraa, vilket har varit särskilt tydligt för del nybyggda beståndet, som karaktäriseras av höga produktionskostnader och elt stort beroende av räntebidrag.

Kreditinstitutens svårigheter har bl.a. inneburit att ratineraa för uflåningen skärpts och att marginalema mellan in- och utlåningsräntor vidgats. Statistiken över bankemas in- och ullåningsränlor är bristfällig men indikerar att den genomsnittliga ränteskillnaden vidgats med etl par procentenheter under de senasie åren. Även räntoma på bostadskredit­marknaden vittnar om alt låntagama får betala relativt sett högre räntor Dels har räntedifferensen mellan bostads- och statsobligationer vidgats, vilket bl.a. är ett uttryck för kapitalmarknadens ökade riskkompen­sationskrav, och dels har bosladsinstituten vidgat sina marginaler för att möta ökade kreditförluster Staten har under de senaste åren i större utsträckning än privata låntagare kunnat tillgodogöra sig en allt lägre upplåningskostnad.

110

Diagram 11:7  Bostadräntor 1989-1993

Procent

16-

Hypotek fasta |

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Statsobligationer (5 

å

r) fy

1989

Anm.: Månadsgenomsnitt. Sista observationen avser 13 april 1993. Tyskland avser statsobligationsränta. Hypotek fasta avser Statdshypoteks utlåning till villa med fem års bunden ränta. Källor: Riksgäldskontoret och Finansdepartementet

Kreditinstitutens ökade försiktighet i kreditgivningen är i många avseenden en sund och delvis senkommen anpassning. När de ekonomis­ka tideraa försämras ökar risken med kreditgivning, vilket dels tar sig uttryck i att långivama i högre utsträckning än tidigare nekar kreditsökan­de och dels att de kräver större riskkompensation. Ell av syftena med statens stödåtgärder är att trygga kreditförsörjningen. Genom att staten tillhandahåller möjligheter till kapilalstöd minskar osäkerheten över kreditinstitutens kapitalsitualion, med positiva effekter på räntemarknaden och kreditinstitutens långivning som följd. Det synes dock inle vara realistiskt att tro att räntedifferenserna skall återgå till 1980-talets nivå. Från senare delen av 1980-talet och fram till år 1990 baserades den omfattande långivningen på förväntningar om fortsatta prisuppgångar och god vinstutveckling, medan riskema avseende bl.a. fastighetsprisutveck­lingen inte beaktades i adekvat utsträckning. Alltför sällan gjordes en ordentlig genomlysning av låntagarens långsiktiga betalningsförmåga. Hos många kreditinstitut sattes volymtänkande framför soliditetsmål vilket nu i hög grad har förändrats.

11.4  Utvecklingen på aktiemarknaden

Under 1992 kännetecknades flertalet utländska aktiebörser av betydande kursrörelser De höga räntoma i samband med orolighetema på valutamarknaden innebar att de europeiska aktiebörsema registrerade fallande kurser under sommaren och hösten, med en viss återhämtning mol slutet av året. Pundels depreciering medförde att intresset för aktier på Londonbörsen var betydande under hösten. Under det första halvåret

8 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

111

1992 fortsatte aktiekursema på Tokyobörsen att falla kraftigt, varefter en    Prop. 1992/93:150

viss stabilisering ägde ram under det andra halvåret.

Bilaga 1.1

Diagram 11:8  Börsutvecklingen 1991-1993

Index ultinno 1989 = 100, nationell valuta 140

1991

1992

1993

Anm.: Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 13 april 1993. Källa: Finansdepartementet

På Stockholmsbörsen var kursrörelseraa särskilt stora. Från årsskiftet 1991/92 till början av oktober 1992 föll aktiekurseraa med i genomsnitt 30% för att sedan, under stor omsättning, skjuta i höjden under årets sista månader Det under årets första del minskade köpintresset för aktier förklarades av ett kraftigt vinstfall för näringslivet, de relativt sett höga räntoraa samt nedrevideringaraa av föratsättningaraa avseende den allmänna ekonomiska utvecklingen i Sverige och utomlands. Preliminärt visade boksluten för 1992 att börsföretagens samlade vinster föll till några få miljarder kronor jämfört med ca 40 miljarder kronor år 1991. Många förelag har vidare valt att slopa eller minska aktieutdelningen som sammantaget minskade med ca 35 %. Beslutet alt låta kronan flyta fritt och den efterföljande deprecieringen har kraftigt ökat köpintresset varvid kursema har stigit i kronor. Genom den svagare kronan förbättras företagens konkurrenskraft högst väsentligt.Börsåret 1993 inleddes med stigande aktiekurser Lägre räntor och allt tydligare signaler om en återhämtning för den amerikanska ekonomin har stimulerat köpintresset. På börsema i New York, Tokyo, London och Frankfurt hade kursema fram till mitten av april stigit med i genomsnitt 9%. Även på Stock­holmsbörsen steg aktiekursema med i genomsnitt ca 9% fram till mitten av april. Lägre räntor och den fortsatta krondeprecieringen har bidragit till det stora köpintresset för svenska aktier Det kan dock noteras all aktiekursema i genomsnitt alltjämt ligger ca 20% under nivån vid årsskiftet 1989/90. En följd av det stora köpintresset under slutet av 1992 och i inledningen av 1993 är att akiieomsällningen stigit kraftigt. Under

112

helåret  1992 steg omsättningen med 33% lill  165 miljarder kronor    Prop. 1992/93:150

jämfört med 1991. Numera är en dagsomsättning på en miljard kronor    Bilaga l.l

eller mera ingen ovanlighet vilket skall jämföras med år 1990 när den

genomsnittliga  dagsomsätiningen   låg   på  ca  375   miljoner  kronor

Slopandet av omsättningsskatten på aktier i december 1991 har bidragit

till denna utveckling.

Utlandets intresse för svenska aktier var fortsatt stort under 1992. Sammanlagt uppgick utlandets neltoköp till etl värde av 13,3 miljarder kronor vilket skall jämföras med 11,2 miljarder kronor år 1991. Köpintresset riktades främst mot de stora exportinriktade företagen såsom Astra, Volvo, Asea, SKF och[REDACTED_EFTERNAMN].

113

12  Utvecklingen av svensk ekonomi i ett

Pop. 1992/93:150

medelfristigt perspektiv

B\\&ga i. i

12.1 Inledning

De medelfristiga kalkyler som Finansdepartementet publicerar innehåller i regel scenarier med altemativa utvecklingsvägar för ekonomin. Därigenom illustreras de osäkerheter och riskmoment som kan tänkas finnas i bedömningaraa. Denna gång publiceras endast en kalkyl. Osäkerheten är så stor och de alteraativa vägaraa för ekonomin så många att det inle har ansetts meningsfullt att beskriva något specifikt alteraativ-scenario. I kapitel 13 diskuteras istället ett antal områden där riskeraa för en sämre utveckling än vad som föratsätts i kalkylen är uppenbar.

Fördröjd intemationell konjunkturappgång.

Fördjupade skadeverkningar av den finansiella krisen och de finan­siella obalanseraa.

En sämre fungerande arbetsmarknad med mindre flexiblitet och högre grad av utslagning.

Begränsad expansionsförmåga för den konkurrensutsatta sektom.

I ett antal andra avseenden kan utvecklingen i kalkylen å andra sidan karaktäriseras som försiktig. En mer gynnsam utveckling är möjlig i bl.a. följande avseenden, vilka behandlas i kapitel 14.

En kraftigare expansion av svensk export.

Starkare positiva effekter av strakturella reformer

I della kapitel (12) redovisas en kalkyl för den ekonomiska utveck­lingen t.o.m. 1998. I ett sådant tidsperspektiv är informationsunderlaget otillräckligt för all prognoser i vanlig mening skall kunna utarbetas. Därtill kommer att föratsättningaraa i nuvarande läge är mycket speciella med en ny växelkursregim och med en ekonomi som befinner sig i en extrem lågkonjunktur med svåra obalanser Trots dessa svårigheter finns ett stort behov av att belysa den ekonomiska utvecklingen på längre sikt. Det medelfristiga perspektivet har fått allt större uppmärksamhet i den ekonomisk-politiska debatten de senaste åren. Därigenom har också den ekonomiska politiken i hög grad blivit inriktad på problem och frågeställ­ningar som kräver en medelfristig analys.

Kalkylen för åren 1995-1998 har gjorts med hjälp av den ekonome­triska modellen KOSMOS, som utvecklats vid Konjunkturinstituetel. Modellen innehåller ekonometriskt skattade samband för utrikeshandel, investeringar, privat konsumtion, pris- och lönebildning samt efterfrågan på arbetskraft. De finansiella beräkningaraa har gjorts med hjälp av den finansiella modellen FIMO. I denna modell beräknas inkomster och utgifter för de sex institutionella sektorema stat, socialförsäkring, kommuner, hushåll samt icke-finansiella och finansiella företag. Dessutom redovisas Sveriges transaktioner med utlandet. Det förekom-

114

mer inga skattade beteendesamband i FIMO, utan framskrivningar görs    Prop. 1992/93:150

med utgångspunkt  i den reala ekonomins utveckling.  Kalkylema i    Bilaga 1.1

KOSMOS och FIMO har genomförts i flera beräkningsomgångar och

modifierats   och   kompletterats   med   exogena   bedömningar.   Det   är

uppenbart att ekonometriska samband är av begränsat intresse i en

situation som i många avseenden kraftigt avviker från den period under

vilken de är estimerade. Behovet av kompletterande bedönmingar har

därför varit ovanligt stort. De finansiella beräkningaraa i FIMO har

gjoris med stöd av de s.k. långsiktiga konsekvensberäkningama som

finansdepartementets budgetavdelning utför avseende utvecklingen för den

offentliga sektorns finanser

12.2 Förutsättningar och antaganden

Ekonomisk politik

Den normala utgångspunkten vid kalkyler på medellång sikt är att den ekonomiska politiken och de gällande regelsystemen inte förändras. I några avseenden har denna princip frångåtts.

Den plan för budgetförstärkningar som presenterades i 1993 års finansplan inkluderas i kalkylen. De totala budgetförstärkningaraa uppgår till totalt 45 miljarder kr Transfereringama till hushållen minskar med 25 miljarder kr under perioden 1995 till 1998. Samtidigt sker ett ökat skatteuttag från hushållen med 20 miljarder kr årligen. Dessutom föratsätts utgifteraa för den offentliga konsum­tionen vara realt oförändrade (se nedan).

De arbetsmarknadspolitiska åtgärdema antas minska i takt med att arbetslösheten sjunker Neddragningen görs med utgångspunkt från de nivåer som föreslås i kompletteringspropostionen.

]blutakurser

1 prognosen för åren 1993 och 1994 används de genomsnittliga valutakur­sema för mars 1993 som stoppkurs, dvs. de föratsätts gälla för hela prognosperioden. Detta är ett rimligt och vedertaget förfarande i elt kortare tidsperspektiv. I det medelfristiga perspektivet är det dock inte lämpligt att a priori utgå från en konstant växelkurs. Utvecklingen av den svenska ekonomin irmebär all en viss förstärkning av kronkursen är trolig. Under åren 1995 till 1998 antas därför att kronan appricieras med 1,5% årligen (motiven till detta diskuteras mer utförligt senare).

Räntor

De nominella räntoraa föratsätts successivt falla under perioden. En dämpad inflationstakt i Tyskland antas, tillsammans med stabilare förhållanden på valutamarknaderaa, resultera i lägre räntor i Europa. Med den utveckling den svenska ekonomin uppvisar i kalkylen bör för­troendet tillta och därmed skapas också föratsättningar för lägre räntemarginaler gentemot omvärlden.

115

12.3   Utgångsläget

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1 Den prognos som presenteras i RNB för åren 1993 och 1994 visar att

kapacitetsutnyttjandet i den svenska ekonomin kommer att vara mycket lågt de närmaste åren. I år faller brallonationalprodukten för tredje året i rad och den sammanlagda nedgången uppgår till ca 5 procent under perioden 1991-1993. Nästa år föratses BNP öka med drygt 1% vilket dock inte är tillräckligt för att hindra en fortsatt ökning av arbetslösheten. Den kraftiga deprecieringen av kronan i kombination med sänkningen av arbetsgivaravgifterna, måttliga löneökningar och hög produktivitetstillväxt har inneburit en dramatisk konkurrenskraftsförbättring för industrisek­torn. Deprecieringen innebär emellertid också en åtstramning av den inhemska efterfrågan via höjda importpriser och därmed minskade realinkomster för hushållen. Försvagningen av hushållens inkomster accentueras också av de besparingar i de offentliga utgifterna som beslutats. Därtill kommer att krisen i finanssektora medför fortsatt höga räntemarginaler som belastar hushållens ekonomi. Bedöinningen av den svenska ekonomins utveckling på medellång sikt är i hög grad avhängig av hur de spänningar och obalanser som nu föreligger kommer all utvecklas under de närmaste åren.

Den konkurrensutsatta sektorn har ett mycket gynnsamt kostnadsläge och en stark lönsamhet. Skillnaden gentemot de skyddade eller hem­mamarknadsorienterade delama av ekonomin är påtaglig.

Underskotten i de offentliga finansema är myckel stora. En konsolidering är nödvändig. Snabba och kraftiga utgiftsnedskämingar verkar å andra sidan hämmande på den inhemska efierfrågan.

Arbetslösheten är hög. En mycket stor del av arbetskraften står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Långtidsarbetslöshet och utslagning hotar all tillta.

Den privata sektoms stora konsolideringsbehov och därmed ökande sparande har inneburit en drastisk nedgång i den inhemska efterfrå­gan. Det är osäkert när denna process kulminerar

Stora potentiella tillväxtmöjligheter finns

Tillväxtmöjligheterna sett från ekonomins utbudssida måste bedömas som mycket goda under kalkylperioden.

Resursutnyttjandet i ekonomin är myckel lågl i början av perioden. En gradvis normalisering av delta ger ett avsevärt positivt bidrag till tillväxten.

Utsikteraa tiW produktivitetsförbättringar är tämligen goda. Kostnads­besparande rationaliseringar har genomförts de senasie åren, såväl inom den privata som den offentliga sektora. Den interaationella integrationen innebär att nya sektorer av ekonomin blir utsatta för utländsk konkurrens. Konkurrensen skärps också som en följd av EES-avialet samt genom den nya konkurrenslagen. De stora satsning-

116

arna på infrastraktur och utbildning kan också tänkas påverka pro-    Prop. 1992/93:150

duktiviteten positivt.

Bilaga 1.1

   Det finns en stor potential till ökat arbetskrafisutbud. En rad politiska

förändringar har genomförts vars effekt långsiktigt höjer arbets­

kraftsutbudet. Till dessa hör bl.a. skattereformen, den höjda pen­

sionsåldem samt reformeringen av sjukförsäkringen. Denna potential

till ökal utbud har emellertid inte kunnat realiseras under lågkon­

junkturen. Istället har arbetskraftsutbudet fallit kraftigt under

perioden 1991 till 1994. Delta beror lill en del på att antalet personer

i utbildning ökat kraftigt för all motverka arbetslösheten. Till detta

kommer också att vissa grapper har lämnat arbetsmarknaden när

utsikterna att få arbete så drastiskt försämrats.

Om denna stora tillväxpotential ska kunna realiseras eller inte avgörs i huvudsak av två övergripande frågor

1 vilken grad kommer det att genereras en efterfrågan riktad mot svensk produktion ?

Kommer flexibiliteten bl.a. på arbetsmarknaden att vara tillräcklig för att olika typer av arbetskraft skall kunna erhålla sysselsättning vid fortsatt låga pris- och löneökningar?

12.4 En kalkyl för periden 1995-1998

Internationell återhämtning

Efter en fortsatt nedgång i tillväxten i OECD-området 1993 föratses en måttlig återhämtning i den intemationella konjunkturen under 1994. BNP-tillväxten i OECD når en topp på omkring 3 procent 1995 för att successivt dämpas åren därefter Konjunkturappgången är betydligt långsammare än vad som kunnat observeras historiskt. En viktig förklaring till den mer måttliga utvecklingen är fasförskjutningen mellan å ena sidan USA och å andra sidan Tyskland respektive Japan som jämnar ut konjunktursvängningama på aggregerad nivå. Olikheteraa i förloppen har inneburit dels att nedgången inte blev så djup som enligt lidigare mönster, dels att återhämtningen i den ekonomiska aktiviteten föratses bli mindre markerad.

De strakturella åtgärder som har vidtagits under 1980- och 1990-talel i syfte att förbättra ekonomiemas funktionssätt bör bidra till en gynnsam intemationell utveckling. Inte minst har de skattereformer och den avtrappning av subventioner som genomförts i många OECD-länder, har medfört mindre snedvridna strakturer Därmed har en grand till högre effektivitet i ekonomieraa lagts. Även genomförandet av EGs inre marknad och ikraftträdandet av EES-avtalet kommer alt på sikt ha en gynnsam effekt. Såväl den tyska återföreningen som en bättre ekonomisk utveckling i de centraleuropeiska delaraa av det foraa östblocket bör bidra fill en stigande efterfrågan på konsumtions- och investeringsvaror

117

Tabell 12:1 Utvecklingen i OECD 1992-1998

Årlig procentuell förändring

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

BNP OECD (16)

1,4

1,2

2,7

3,0

2,9

2,7

2,6

KPI OECD (16)

3,0

3,0

3,2

3,3

3,2

3,0

2,9

Marknadstillväxt OECD (14)

bearbetade varor

2,2

1,5

4,4

6,0

6,2

5,8

5,6

Importpriser OECD (14)

bearbetade varor

-0,8

2,5

2,6

3,3

3,3

3,2

3,1

Timlöner OECD (14)

tillverkningsindustrin

4,3

3,6

3,8

4,5

4,7

4,6

4,4

ULC OECD (14)

tillverkningsindustrin

1,7

0,8

0,9

1,5

2,2

2,6

2,4

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Källor: OECD och Finansdepartementet.

Det finns emellertid en rad faktorer som talar för en jämförelsevis svag uppgång i den innevarande konjunkturcykeln. Avregleringen på de finansiella marknadema i många OECD-länder under 1980-talet gav upphov till dels en skulduppbyggnad bland hushåll och företag, dels kraftigt stigande tillgångspriser En hög skuldsättning i kombination med fallande tillgångspriser pekar på att hushållen sannolikt kommer att vara mer återhållsamma i sitt konsumtionsbeteende även på medellång sikt. En långsiktig förbättring av sparandet inom OECD är nödvändig i ljuset av det stora kapitalbehov som föreligger, men iimebär samtidigt en mer dämpad konsumtionsutveckling. Vidare kan kapitalbehovet bl a för restaureringen av de central- och östeuropeiska ekonomieraa leda till att realräntan hålls uppe på fortsatt höga nivåer I de länder som genomgår bankkriser kan det inte uteslutas att bankeraa vidmakthåller relativt stora marginaler mellan in- och uflåningsräntor för alt förbättra lönsamheten och därmed öka täckningen för faktiska eller befarade kreditförluster Därmed riskerar räntan för den genomsnittlige låntagaren att förbli hög. Denna anpassningsprocess kan bli relativt långvarig.

Stora underskott kännetecknar de offentliga finanseraa i flertalet OECD-länder och behovet av budgetkonsolidering är betydande. Denna process kommer sannolikt att ges fortsatt prioritet under de kommande åren i syfte att lägga granden lill ökat sparande och därmed möjlighet till en uthålligt hög och stabil tillväxt. På aggregerad nivå bedöms dock konsolideringen verka återhållande på den ekonomiska aktiviteten på kort sikt. Det beror inte minst på en förväntad svag utveckling av hushållens disponibla inkomster till följd av minskade transfereringar, alternativt höjda skatter.

I Förenta staterna föratses konjunkturappgången fortsätta och BNP-tillväxten kulminera 1994. Det finns tecken på att den potentiella tillväxttakten har sjunkit i USA och att det därmed inte kommer att realiseras lika höga tillväxttal som efter tidigare uppgångsfaser Den nya administrationen har därtill att brottas med svårhanterliga problem som underskotten i budget- och bytesbalansen samt reformeringen av sjukförsäkringssy temet.

118

I Europa fortsätter den dämpade konjunkturen och en mer markerad Prop. 1992/93:150 återhämtning väntas inte förrän 1995. Avgörande för utvecklingen är Bilaga 1.1 förloppet i Tyskland. Kostnadema för återföreningen fortsätter att hämma den tyska ekonomin. Transfereringaraa till de östra delstaleraa beräknas till ca 5 procent av BNP per år på medellång sikt. Kraftiga besparingar i de övriga offentliga utgifterna är därmed oundvikliga. Räntoma i Tyskland väntas fortsätta att falla gradvis under 1993 och 1994 till följd av ett minskat inflationstryck. Därmed skapas också föratsättningar för en realräntenedgång i övriga Europa.

I Japan sker nu en kraftig försvagning av den inhemska efterfrågan som medför en dämpad tillväxt under 1993 och 1994. På sikt kan Japan få betydande problem bl.a. beroende på att en ofördelaktig ålderspyramid leder till lägre sparande och investeringar Det verkar därför inle särskilt troligt att 1980-talets enorma investeringssatsningar kommer att åter­upprepas under detta årtionde. En successiv förändring av arbels-livsvillkoren och en utdragen bankkris kan också komma att påverka ekonomin i negativ riktning.

Den utdragna lågkonjunkturen i OECD innebär att del finns ett betydande BNP-gap i flertalet länder Tillsammans med den höga prioritet som inflationsbekämpningen ges, beräknas detta leda till ett lågt inflationstryck under kalkylperioden. Så låga bestående inflationstal på aggregerad nivå observerades varken under 1970- eller 1980-talet. Löneökningaraa i industrin väntas bli återhållsamma och möjliggör därmed mycket låga ökningar av enhetsarbetskostnaderaa. Det innebär också all lönsamheten gradvis kommer att förbättras.

Det kan inte uteslutas att utvecklingen blir svagare än i detta scenario. En diskussion om riskema för detla förs i kapitel 13.1.

Utvecklingen i Sverige

Den höga arbetslösheten dämpar löneökningama

Mot bakgrand av den höga arbetslösheten under perioden kan de svenska timlöneökningaraa förväntas bli tämligen låga. Den goda lönsamheten i industrin i kombination med en svag utveckling av den inhemska efterfrågan och underskotten i de offentliga finanseraa kan väntas leda lill en viss ökning av den relativa lönen för industrin. Detta kan ses som ett naturligt inslag i den expansion av industrisektom som sker i kalkylen. Under 1980-talet hindrades en sådan relativlöneändring av expansionen i de skyddade sektoreraa. En svag utveckling i delar av den privata tjänstesektom och i byggsektom kombinerat med neddragningar i den offentlig sektorn gör att föratsättningaraa för 1990-talet är annoriunda än de var på 1980-talet.

Föratsättningaraa för lönebildningen är emellertid i flera avseenden helt nya, vilket gör det svårare att dra några säkra slutsatser Vissa omständigheter tyder på att löneökningaraa kan bli mycket låga.

   Traditionella ekonometriska skattningar tyder i allmänhet på betydligt långsammare  löneökningar vid den beräknade nivån på arbets-

119

lösheten än vad som antas i denna kalkyl. Skatlningama är emellertid estimerade under perioder med genomgående betydligt lägre arbets­löshet. Det är troligt att löneökningamas känslighet för variationer i arbetslösheten är lägre vid högre arbetslöshetsnivåer Enligt teorier för jämviktsarbetslöshet faller löneökningstakten så länge man ligger över den naturliga arbetslöshetsnivån (NAIRU). Skattningar från bl a OECD tyder på att NAIRU för Sverige under 1980-talet var ca 2,5%. Även om det är rimligt att räkna med viss uppgång av denna under 1990-talet överstiger den beräknade arbets­lösheten NAIRU under hela perioden. Mot denna bakgrand kan den antagna successiva uppgången i löneökningstakten ifrågasättas.

Tabell 12.2   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal

Årlig procentuell förändring, 1985 års priser

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Försörjningsbalans

BNP

-1,7

-1,7

1,2

3,1

3,2

2,9

2,8

Import

1,1

-1,6

3,5

4,7

5,9

5,9

5,8

Tillgång

-0,9

-1,7

1,9

3,5

4,0

3.8

3,7

Privat konsumtion

-1,9

-3,5

-0,2

2,0

2,5

3,0

3,0

Offentlig konsumtion

0,3

-1,0

-1,4

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Stat

1,1

-0,5

-1,1

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Kommuner

0,1

-1,2

-1,5

-1,0

-1,0

-1,0

-1,0

Bruttoinvesteringar

-11,0

-8,9

-5,7

4,0

1,1

8,5

7,8

Lagerinvesteringar'

1,2

-0,2

0,4

0,2

0,2

0,0

0,0

Export

2,0

4,7

9,0

7,6

6,7

5,6

5,4

Användning

-0,9

-1,7

1,9

3.5

4,0

3,8

3,7

Inhemsk efterfrågan

-2,0

-4,1

-1,1

1,7

2,7

2,9

2,9

Nyckeltal

Timlön

3,5

3,0

3,5

4,1

4,1

4,6

4,7

KPI (årsgenomsnitt)

2,4

5,5

3,5

2,2

2,3

2,5

2,5

Arbetslöshet

5,3

6,9

7,0

6,8

6,4

5,8

5,3

Exportnetto-'

1,7

3,8

5,4

6,3

6,6

6,5

6,5

Bytesbalans'*

-2,1

-0,2

2,3

3,5

3,8

4,0

4,2

Bruttosparande''

14,5

14,1

15,2

16,7

17,8

18,7

19,6

Förändring i procent av föregående års BNP.

Procent av arbetskraften.  Procent av BNP. * Miljarder kr. Källa: Finansdepartementet.

Det firms emellertid också en rad skäl till varför lönebildningen kan fungera sämre och därmed komma att ge upphov till betydligt högre ökningstal än i kalkylen. Dessa diskuteras mer utförligt i ett senare kapitel. Vissa faktorer som där tas upp är följande:

Den rörliga växelkursen gör att den direkta kopplingen mellan höga nomineUa löneökningar och försämrad konkurrenskraft försvunnit. Disciplinen i detta avseende är nu i hög grad beroende av trovärdig­heten i inflationsbekämpningen.

120

Den långvariga och höga arbetslösheten riskerar att orsaka en mer    Prop. 1992/93:150 permanent utslagning av arbetskraft, varför den faktiskt tillgängliga    Bilaga 1.1 arbetskraften kan vara mindre under nästa högkonjunktur

Kalkylen innebär en kraftig expansion av den konkurrensutsatta sektom. Den omallokering av arbetskraften som detta innebär kan leda tillförhållandevis höga ökningar även av genomsnittslönen om lönebildningen också i fortsättningen kommer alt präglas av kompensationstänkande mellan olika grapper Om man ska kunna undvika detta krävs en ökad flexibilitet i lönebildningen.

Låga prisökningar

Om de måttliga löneökningaraa kommer till stånd föreligger goda möjligheter för en varaktig nedväxling av inflationstakten. När effektema av deprecieringens inflalionsimpulser klingat av uppgår prisökningama i kalkylen till mellan 2 och 2 1/2% per år Prisökningstaklen dämpas också av några andra faktorer

Produktivitetsutvecklingen är relativt god.

Lönsamheten är initialt mycket stark. En viss försvagning av mar­ginalema sker därför i kalkylen.

Apprecieringen av kronan medför låga importprisökningan

Konsumentpriseraa påverkas emellertid också av olika förändringar i skatte- och utgiftspolitiken. Subventionema till bostädema föratsätts sålunda minska vilket bidrar till att öka konsumentpriserna.

Stabil intemationeU tillväxt ger goda exportmöjligheler

Den antagna stabila internationella tillväxten skapar föratsättningar för en varaktigt stark exporttillväxl under hela perioden. Relativpriserna sänks kraftigt under 1993. Därigenom återtas i viss mån marknadsandelar i världshandeln under de närmaste åren. En stor del av det förbättrade kostnadsläget används dock till marginalförstärkningar Detta ska ses i ljuset av att den svenska exportindustrin inte genomförde några relativ­prishöjningar under perioden 1990 till 1992 trots de kraftiga kostnadsök­ningama. Dessa tog sig istället uitryck i sänkta marginaler och drastiskt försämrad lönsamhet. Den goda lönsamheten i exportindustrin som nu uppstår kan också tänkas innebära ökade marknadsandelar av skäl som inte direkt är hänförliga till prissänkningar, i.ex. ökade kvalitélssatsningar eller intensifierad marknadsföring. Dessutom kan den svaga efterfrågan på hemmamarknaden väntas medföra ökat intresse för exporisastningar I detta avseende var situationen den motsatta under överhetlningsåren mol sluiet av 1980-talet då efterfrågesituationen och prisutvecklingen på hemmamarknaden hämmade exporten. Under slutet av perioden upphör marknadsandelsökningen vilket innebär att den totala exporten ökar med i genomsnitt 5,5% årligen under perioden 1995 till 1998.

121

Diagram 12:1   Sveriges export, jämförelse 1980-talet och 1990-talet.

Årlig procentuell förändring, 1985 års priser.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

10

I Export 1979H988

,   /    I Export 1989-1998 |

-4

1979/1989    1981/1991    1983/1993    1985/1995    1987/1997 Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Stora bytesbalansöverskott leder till viss appreciering

När den inhemska efterfrågan gradvis återhämtar sig stiger också importen. Detta iimebär att nettoexportens bidrag till tillväxten successivt avlar under perioden. Icke desto mindre visar kalkylen all överskotten i utrikeshandeln blir betydande. Exportnettot, dvs. nettot av handeln med varor och tjänster, ökar från knappt 2% av BNP 1992 till ca 6,% 1995. Därefter väntas exportneliot ligga kvar på denna mycket höga andel. Därmed kommer också bytesbalansen att visa kraftiga överskott under perioden 1995 till 1998. Överskotten i bytesbalansen i kombination med den starka tillväxten och den låga inflationen bör innebära ett ökat förtroende för svensk ekonomi. Detta förhållande tillsammans med en låg kostnadsnivå i utgångsläget gör all det är högst realistiskt att räkna med viss appreciering av kronan under åren 1995 lill 1998. Denna appreciering uppgår i kalkylema till 1,5% årligen. Omfattningen av apprecieringen är självfallet mycket svårbedömd. En appreciering med 1,5% per år iimebär att svensk export håller oförändrade relativpriser under perioden. Delta sker dock genom en viss försämring eller "normalisering" av lönsamheten från den höga nivån 1994.

122

Tabell 12.3   Industrin och utrikeshandeln

Årlig procentuell förändring, 1985 års priser

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Industrin

Timlön

4,0

4,0

5,5

5,0

5,0

5,5

5,5

Produktion

-3,0

0,0

9,0

6,5

5,8

4,6

4,2

Produktivitet

4,3

6,4

4,8

3,2

2,5

2,0

2,0

Bruttoöverskottsandel'

22,1

34,4

35,7

35,5

34,4

32,6

30,7

Bruttomarginal

7,4

12,3

12,7

12,6

12,1

11,3

10,4

Världsmarknadspris

-0,8

24,9

2,8

1,5

1,5

1,5

1,5

Relativpris

-1,5

-10,0

-0,6

0,0

0,0

0,0

0,0

Världsmarknad

3,0

2,5

5,0

6,0

6,2

5,8

5,6

Utrikeshandel

Export

2,0

4,7

9,0

7,6

6,7

5,6

5,4

Bearbetade varor

0,0

5,1

11,9

8,5

7,2

6,1

5,9

Övriga varor och tjänster

 5,5

3,8

3,3

5,7

5,4

4,8

4,5

Import

1,1

-1,6

3,5

4,7

5,9

5,9

5,8

Bearbetade varor

-1,1

-2,9

6,0

5,9

7,4

7,4

7,3

Övriga varor och tjänster

 3,6

0,1

0,2

3,2

3,7

3,8

3,4

Real utrikesbalans'

0,3

2,4

2,3

1,5

0,7

0,2

0,1

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

' I procent av förädlingsvärdet.

 Bearbetade varor.

' Exportpris/världsmarknadspris för bearbetade varor.

'* Bearbetade varor,

' Förändring i procent av föregående års BNP.

Källa: Finansdepartementet.

Världsmarknadspriset på bearbetade varor föratsätts öka med ca 3% årligen i utländsk valuta vilket innebär en uppgång i svenska kronor med 1,5%. På motsvarande sätt skulle också importprisema öka med 1,5% årligen om växelkurseffekten läggs till världsmarknadspriset. 1 prognoser­na för 1993 och 1994 väntas importprisema öka betydligt långsammare än vad som motiveras av växelkursförändringar. Bakgranden är att det svaga efterfrågeläget i Sverige väntas innebära en viss försiktighet i prissättningen och därmed försämrade marginaler för de utländska leverenlörerna. Dessa marginal försämringar kan inle väntas bestå när efterfrågeläget i Sverige förbättras fro.m. 1995. Importprisema väntas därför öka snabbare än exportpriseraa vilket bidrar till att begränsa uppgången i exportnelto och bytesbalans.

123

Diagram 12:2 K och S-sektorn till 1998

Index 1981=100 160

150

140

130

120

10

100

/

/

1 K-sektorn |     /

/

'""'

,__Z/

/""""'"

"

.              /

/             --''

/"        1 S-seklorn \

90 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Perioden kännetecknas alltså av att de utländska leverantöreraa till Sverige förstärker sina marginaler efter de stora försämringaraa omedelbart efter deprecieringen i slutet av 1992. Därmed höjs import­priseraa något mer än vad omvärldsinflationen och växelkursförändringen motiverar För den svenska exportsektora är förhållandel det motsatta. Där sänks marginalerna vilket möjliggör oförändrade relativpriser trots apprecieringen av kronan.

Investeringarna återhämtar sig successivt

De totala brattoinvesteringarna i ekonomin beräknas vara drygt 30% lägre 1994 än 1990. Brattoinvesteringaraas andel av BNP minskar därmed kraftigt. Mätt i 1985 års priser minskar denna andel från ca 22% 1990 lill drygt 16% 1994. 1 löpande priser är nedgången ännu kraftigare, från 22% till endast 13%. En viss nedgång är naturiig i en lågkonjunktur men storleken här är exceptionell.

Återhämtningen för investeringarna börjar i de exportberoende delarna. Investeringsaktiviteten i industrin väntas sålunda öka redan i år Den svaga inhemska efterfrågan innebär dock att uppgången för övriga investeringar kommer senare. Fro.m. 1995 finns föratsättningar för en stark invesieringslillväxt. Industrins investeringar fortsätter att öka samtidigt som återhämtningen av den inhemska efterfrågan då blir påtaglig. Stark lönsamhet, fallande ränlor samt kraftig produktionstillväxt gör att föratsättningaraa för en expansion av näringslivets investeringar är goda. Samtidigt fortsätter satsningaraa på infrastrakturinvesteringar Under perioden 1996 till 1998 väntas de totala brattoinvesteringaraa öka med ca 8%   årligen och därmed  vara den  del av  efterfrågesidan  som

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

124

växer snabbast. Det positiva bidraget fill BNP-tillväxten uppgår dessa    Prop. 1992/93:150

år till ca 1,4 procentenheter

Bilaga 1.1

Diagram 12:3   BNP-tillväxten och dess användning 1982-1998. Förändring i procent av BNP föregående år. Årliga genomsnitt, 1985 års priser.

1982-1986      1986-1990      1990-1994      1994-1998 

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Tabell 12.4  Investeringarna

Årlig procentuell förändring, 1985 ärs priser

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Bruttoinvesteringar

-11,0

-8,9

-5,7

4,0

7,7

8,5

7,8

Industrin

Övrigt näringsliv

Bostäder

Offentliga myndigheter

-15,3

-16,8

-6,5

-3,5

3,0

-7,6

-28,4

6,2

12,0

2,1

-39,9

0,0

12,0 3,0

-5,0 3,0

15,0 8,0 0,0 3,0

15,0 8,0 5,0 3,0

10,0 8,0

10,0 3,0

Maskininvesteringar By ggnads investeringar

-14,7 -7,8

-3,6 -13,3

4,8 -15,4

6,3

1,3

10,0 5,0

10,0 6,4

8,2 7,3

Källa: Finansdepartementet.

Trots denna uppgång ulgör investeringaraa endast 15% av BNP 1998 jämfört med 22% 1990 (löpande priser). Det finns flera faktorer som gör att denna andel inte når upp till 1990 års nivå.

Bostadsinvesteringarna väntas förbli mycket låga under perioden. Främst gäller detla nybyggandet där antalet påbörjade lägenheter uppgår till mellan 10 000 och 20 000 per år jämfört med ca 70 000 år 1990.

De höga investeringsnivåeraa under 1980-talel för kommersiella kontorslokaler, hotell och restauranger m.m. får knappast någon molsvarighel under 1990-talet.

125

En utveckling från kapitalintensiv lill kunskapsintensiv industri kan väntas medföra lägre investeringsbehov. En god tillgång på ar­betskraft kan också möjligen innebära att den arbetsintensiva delen av industrin ökar sin andel.

Prisnivån i byggnadssektorn drevs upp kraftigt under överhettningen i slutet av 1980-lalel. Under perioden 1992 lill 1994 väntas prisema på byggnadsinvesteringar falla med totalt ca 16%. Därefter utvecklas investeringspriserna i paritet med övriga priser i ekonomin. Det kraftiga fallet i investeringskvoten t.o.m. 1994 inkluderar således också en priskomponent.

Diagram 12:4  Investeringskvot samt bruttosparande 1970-1998

Andel av BNP, % 26

24 22 20 18 16 14 12 10

\   I Investeringskvot I

I Bruttosparande \

1970      1974      1978      1982      1986      1990      1994      1998 Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Det är viktigt att se det kraftiga bylesbalansöverskottet i ljuset av denna investeringsutveckling. Som framgår av diagram 12.4 är brattosparandet i ekonomin 1998 inte onormalt högt. Skillnaden mellan brattosparandet och investeringsnivån, som definitionsmässigt utgör bytesbalansen, är dock betydande. Under en period med så låg investeringsnivå är det naturligt att en del av det inhemska sparandet kanaliseras fill utlandet, vilket tar sig uttryck i ett bytesbalansöverskott.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

126

Diagram 12:5    Bruttoinvesteringar (LP) samt bruttoinvesteringar exklusive     Prop.  1992/93'150

bostäder (FP), andelar av BNP

R'1        11

%

24

22 20 18 16 14 12 10

Inklusive bost

ä

der (LP) |

I Exklusive bost

ä

der (FP) |

1970      1974      1978      1982      1986      1990 Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1994      1998

1 diagram 12.5 framgår att de totala brattoinvesteringama som andel av BNP i löpande pris faller kraftigt mellan 1990 och 1994 och att motsvarande återhämtning under perioden 1995 till 1998 är tämligen begränsad. Den undre kurvan visar utvecklingen i fasta priser och med bostadsinvesteringna exkluderade. Med detta mått är nivån 1998 nästan i paritet med 1990 års nivå. Slusatsen som kan dras utifrån diagram 12:5 är att skillnaden i investeringskvot mellan 1990 och 1998 till övervägande del kan förklaras med det lägre bostadsbyggandet i kombination med det prisfall på byggnadsinvesteringar som diskuteras ovan.

Måttlig ökning av den privata konsumtionen

Hushållens reala inkomster växer under perioden 1995 lill 1998 med 1,7% årligen. De minskade transfereringaraa och de höjda skattema som ingår i kalkylens föratsättningar ger ett negativt bidrag till realinkomstut­vecklingen som uppgår lill ca 1 procentenhet årligen. Den privata konsumtionen beräknas öka med i genomsnitt 2,6% per år Denna konsumtionstillväxt kan alltså endast uppnås genom ett minskat sparande. Hushållens nettosparkvot minskar från 7,5% 1994 till ca 4% 1998. Således är hushållens sparandeminskning under perioden av ungefär samma storleksordning som den totala effekten av besparingsprogrammet.

Sparbeteendet en stabiliseringspolitisk nyckelfråga

De dramatiska förändringama i hushållens sparbeteende de senaste åren gör att det är mycket vanskligt att bedöma sparkvotens utveckling i detta tidsperspektiv. Samtidigt är denna fråga ytterst väsentlig för den ekonomiska utvecklingen ur stabiliseringspolitisk synvinkel. Det förlopp

9 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

127

för hushållssparandet som skisseras i kalkylen kan i flera avseenden karaktäriseras som gynnsamt. Om sparkvoten istället skulle fortsätta att stiga under t.ex. 1995 riskerar återhämtningen av den inhemska ekonomin att fördröjas väsentligt. Visserligen sker en stark tillväxt av exporten och därmed sysselsättning och investeringar i den konkurrensut­satta sektorn. Denna är emellertid för liten för att ensam kunna bryta trenden med ökad arbetslöshet i ekonomin som helhet. Om den privata konsumtionen blir alltför svag uteblir också uppgången av de totala brattoinvesteringaraa och därmed återhämtningen i ekonomin som helhet. Man kommer då in i en ond cirkel där de offentliga finanseraa förämras ylterligare, vilket i sin tur kan öka hushållens osäkerhet om framtida pensioner, försäkringssystemen m.m. och leda till elt ännu högre sparande.

Tabell 12.5   Konsumtionen

Åriig procentuell förändring, 1985 års priser

1992      1993      1994      1995      1996      1997      1998

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Real disponibel inkomst Nettosparkvot Privat konsumtion Offentlig konsumtion

3,1 8,1 -1,9 0,3

-4,2 7,4 -3,5 -1,0

-0,2 7,5 -0,2 -1,4

1,6 7,0 2,0 -1,0

1,7 6,2 2,5 -1,0

1,8 5,2 3,0 -1,0

1,8 4,1 3,0 -1,0

Konsumtion

-1,1

-2,6

-0,6

0,9

1,3

1,7

1,7

' Hushållens totala nettosparande i procent av disponibel inkomst. Källa: Finansdepartementet.

Om sparkvoten når mycket höga nivåer och detta beteende inte har någon egentlig grand i den långsiktiga incitamenlsstrakturen etc riskerar också så småningom hot om ett motsatt slabiliseringpoliliskl problem alt uppstå. Potentialen för snabba och kraftiga ökningar av den privata konsumtionen blir då mycket stora. När denna potential till slut realiseras kan efterfrågeeffeklen bli så våldsam att en överhettning hotar. En ytterligare utdragen lågkonjunktur innebär också ökade inslag av långtidsarbetslöshet med åtföljande utslagning. Därmed kan en sådan överhettning inträffa vid relativt höga arbetslöshetsnivåer Ett scenario med denna karaktär presenterades i Långtidsutredningen 1992. Sedan dess har ekonomin försvagats väsentligt. Detta gör alt en sådan hotbild inte är aktuell i ett så närliggande tidsperspektiv som i LU-scenariot, där överhettningen inträffade redan vid 1990-talets mitt. Å andra sidan innebär ovanstående all en utveckling med överhettning etc. kan bli mycket dramatiskt i ett senare skede.

Den offentliga konsumtionen hålls tillbaka

Kalkylen bygger på föratsättningen alt utgifteraa för den skattefinan­sierade offentliga konsumtionen skall vara realt konstanta. Detta innebär att utgifterna får öka högst i takt med den allmänna prisutvecklingen -BNP-deflatora. Eftersom merparten av utgifteraa för offentlig konsumtion utgörs av lönekostnader, vilka beräknas öka snabbare än BNP-deflatora

128

lill följd av produktivitetsökningar i den privata sektora, ökar i kalkyleraa Prop. 1992/93:150 priset för offentlig konsumtion jämfört med BNP-deflatora med 1 % per Bilaga 1.1 år under perioden 1995-1998. För att de skattefinansierade utgifteraa för den offentliga konsumtionen skall vara realt oförändrade krävs därför att volymen av de resurser som används för skattefinansierad offentlig konsumtion minskar lika myckel som det relativa priset ökar. Mot denna bakgrand räknas i kalkyleraa med en årlig minskning av den offentliga konsumtionsvolymen såväl den statliga som den kommunala med 1 % under perioden 1995-1998. Innebörden i detta är att antalet arbetsfim-mar som används för produktion av skattefinansierad offentlig konsum­tion måste minska med 1 % per år En minskning av den relativa lönen jämfört med den privata sektora reducerar volymminskningen.

Den demografiska utvecklingen iimebär en press på en snabbare konsumtionsutveckling. När kommunema inte kan tillfredställa denna efierfrågan är det troligt att den privata konsumtionen av samma slags tjänster ökar istället. Denna typ av tjänsteproduktion är ofta arbetsinten-siv. Om sådan produktion i högre grad också produceras inom den privata tjänstesektom innebär det att den genomsnittliga produktiviteten i näringlivet av detta skäl blir lägre. Denna sammansättningseffekt dämpar alltså tillväxttalen för produktiviteten i näringslivet.

Arbetslöshet på höga nivåer

Den öppna arbetslösheten väntas uppgå till 7 % av arbetskraften nästa år Samtidigt ulgör antalet personer i arbelsmarknadspoltiska åtgärder också 7% av arbetskraften. Således väntas över 14% av arbetskraften stå utanför den reguljära arbetsmarknaden år 1994. När den ekonomiska tillväxten enligt kalkylen tar fart fro.m 1995 börjar också arbetslösheten att minska. Det firms dock en rad skäl till att nedgången kommer att bli tämligen långsam.

Tabell   12:6   Arbetskraftens produktivitet

Årlig procentuell förändring

1975-1982  1982-1986  1986-1990  1990-1994  1994-1998

Näringslivet

2,0

2,2

0,9

2,4

2,0

varav industri

1,7

3,8

1,9

4,2

2,6

Källa: Finansdepartementet.

Produktiviteten har föratsättningar att utvecklas gynnsamt Det finns en stor potential till ökat arbetskraftsutbud när efterfrågan på arbetskraft tar fart. En växande grapp människor har inte ansett del vara lönt all aktivt söka jobb under krisåren och därmed inte heller registrerats som arbetslösa (de s.k. latent arbetslösa). Till detta kommer avvecklingen av den temporära utbyggnaden av det reguljära utbildningssystemet som genomförts de senaste åren.

129

En kraftig expansion sker i K-sektora samtidigt som t.ex kommuner­na gör stora neddragningar. Därmed blir ekonomin mer kapitalinten­siv och mindre arbetsintensiv. Neddragningama i den offentliga sektom slår därmed hårdare på sysselsättningssidan än vad försörj­ningsbalansens volymutvecklingar antyder

Inslaget av strakturomvandling är påtagligt. Det är inte samma typ av kompetens som kommer att efterfrågas som tidigare.

Risken är uppenbar att långtidsarbetslöshet och utslagning inte går att undvika. Därmed skulle jämviktsarbetslösheten successivt öka under perioden även om en ambitiös arbetsmarknadspolitik bör innebära att utvecklingen inte behöver bli lika allvarlig som i Europa i övrigt.

Diagram 12:6 BNP-tillväxt och arbetslöshet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

-2

-4

y--- 

! Arbetsl

ö

shet 1    /

\

/\.__. /

/ /

'~--

/

/ / / /

\                                  /

\                               /

\                             /

\                          /

\------- /

[BNP 1

1980   1983   1986   1989   1992   1995   1998

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Arbetslösheten minskar i kalkylen med ca 1 procentenhet årligen. Produktivitetstillväxten i näringslivet är i genomsnitt 2%. Detta innebär att näringslivets sysselsättningsexpansion under perioden 1995-1998 totalt uppgår till 10% eller ca 270 000 personer Under samma period faller den offentliga sysselsättningen med ca 60 000 personer. Den lotala arbetslösheten (inkl personer i åtgärder) minskar från ca 14% av arbetskraften 1994 till drygt 10% 1998. Med antagandet om oförändrad relation mellan antalet öppet arbetslösa och antal i arbetsmarknadspolitis­ka åtgärder kommer den öppna arbetslösheten mot slutet av perioden att uppgå till ca 5 %.

130

Tabell 12.7  Arbetsmarknaden

Årlig procentuell förändring

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Sysselsättning, timmar

-2,9

-4,0

-0,7

0,8

1,3

1,5

1,4

Medelarbetstid

1,0

0,1

0,3

0,0

0,0

0,0

0,0

Sysselsättning, personer

-4,1

-4,1

-1,0

0,8

1,3

1,5

1,4

Arbetsutbud, personer

-1,9

-2,5

-0,9

0,6

0,8

0,9

0,9

Arbetslöshet'

5,3

6,9

7,0

6,8

6,4

5,8

5,3

Arbetsmarknads-

politiska åtgärder'

3,7

5,8

7,0

6,8

6,4

5,8

5,3

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Procent av arbetskraften. Källa: Finansdepartementet.

Den finansiella utvecklingen

Braitosparandet i den svenska ekonomin, dvs. summan av det reala och det finansiella sparandel, var relativt stabilt under 1980-talet. En viss uppgång i brattosparandets andel av BNP skedde mot slutet av decenniet främst genom att de reala investeringaraa och den offentliga sektoras brattosparande då steg påtagligt. Under 1990-talets inledning har brattosparandets andel av BNP gått ned till följd av att investeringaraa och sparandet i den offentliga sektora sjunkit.

Det totala finansiella sparandet i den svenska ekonomin, vilket är lika med bytesbalansens saldo, förbättrades under 1980-talets första hälft men minskade under slutet av 1980-talet främst på grand av att det finansiella sparandet i den privata sektom föll. Avregleringen av kreditmarknaden i mitten av 1980-talet medförde en kraftigt ökad utlåning. Hushållens sparande sjönk från omkring 2% av den disponibla inkomsten 1985 till ca -5% i slutet av 1980-talet. Samtidigt steg den offentliga sektoras sparande, framför allt under överhettningsperioden i slutet av 1980-talet, bl a genom att de nominella skattebaserna växte kraftigt och genom att utgifterna för arbetsmarknadspolitiska åtgärder var relativt låga.

Efterhand som överhettningen avtog bröts den negativa sparalveck-lingen i den privata sektora. Fallande fastighetspriser och värdeminsk­ningar på andra tillgångar under 1990-talets början, det nya skatte­systemet, den stigande arbetslösheten, en ökad osäkerhet inför framtiden etc. bidrog till att vända det privata sparandets utveckling. Hushållens sparkvot steg härmed snabbt och låg under 1992 kring 8%. Förelagens finansiella sparande har också ökat markant, främst på grand av låga investeringar.

För den offentliga sektom utvecklades det finansiella sparandet från början av 1990-lalet åt motsatt håll. Överskottet i den konsoliderade offentliga sektom under slutet av 1980-talet har under 1990-talets inledning övergått i ett växande underskott, vilket för 1993 beräknas motsvara drygt 13% av BNP. Konjunktumedgången har medfört alt skatteinkomstema minskat samtidigt som kostnaderaa för arbets­marknadspolitiken och ersättningen till de arbetslösa liksom stödet lill banksektorn stigit. De växande underskotten har också inneburit att ränteutgifterna ökat kraftigt.

131

Växlingen i utvecklingen mellan den privata och den offenlliga sekloras Prop. 1992/93:150 finansiella sparande har emellertid inte varit helt symmetrisk. Den Bilaga 1.1 kraftiga nedgången av sparandet i den privata sektom under slutet av 1980-talet möttes inte fullt ut av den offentliga sektoms sparande­uppgång. Detta bidrog i hög grad till den överhettning som uppstod i den svenska ekonomin under slutet av 1980-talel. Bristen på sparande avspeglades i ett ökat underskott i bytesbalansen. Under 1990-talet har den extema balansen successivt förbättrats och underskottet väntas ha eliminerats 1993.

Utifrån de kalkyler över den reala ekonomiska utvecklingen fram till 1998 som redovisats tidigare beräknas brattosparandet i den svenska ekonomin öka som andel av BNP under den närmaste femårsperioden. Såväl investeringama som den offentliga sektoms brattosparande stiger avsevärt. Braitosparandet i den privata sektom, vilket för närvarande är mycket högt, beräknas minska som andel av BNP. Det antas emellertid ligga klart över 1980-talets nivå under hela perioden.

Nedgång i den höga sparkvoten men ändå ett högt sparande sett i historiskt perspektiv

Hushållens sparande har stigit kraftigt under 1990-lalets inledande år År 1992 uppgick sparkvoten till 8,1%, vilket är en mycket hög nivå historiskt sett. En viss nedgång föratses för 1993 och 1994. Den konsolidering av hushållens skulder som sker efter den kraftiga låneex­pansionen under senare delen av 1980-lalet torde efterhand minska i styrka. Detta tillsammans med den påtagligt förbättrade BNP-tillväxlen, de ökade realinkomstema och den sjunkande arbetslösheten kan väntas medföra en fortsatt nedgång i hushållens sparkvot under perioden 1995-1998.

Tlabell 12:8   Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande 1992-1998

Ml 

kr.

iljarder 1992

Procentuell förändring Löpande priser

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Löner

Transfereringar från off. sektor Övriga inkomster netto Direkta skatter och avgifter

644 347 135 286

0,5

9,5

10,1

0,3

-1,5 6,5 5,1 1,7

2,8

3,4

10,9

5,4

4,6

1,3

11,5

6,2

5,4 -1,0 13,1

5,5

6,1 -1,3 11,4

6,1

6,0 -0,3 8,5 5,8

Disponibel inkomst

840

5,7

1,8

3,5

3,9

4,1

4,2

4,3

Konsumtion

772

0,6

2,5

3,5

4,4

4,9

5,5

5,5

Nettosparkvot, nivå i %

8,1

7,4

7,5

7,0

6,3

5,2

4,1

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Flera faktorer talar emellertid för att denna nedgång blir begränsad och att sparkvoten kan väntas komma att ligga på en förhållandevis hög nivå under perioden fram till 1998. En sådan faktor är att den ekonomiska krisen under 1990-talels inledning sannolikt har en "demonstrafions-

132

effekt" som innebär att sparbenägenheten ökar Enligt kalkyleraa minskar arbetslösheten under perioden, men arbetslöshetsnivån beräknas, även vid slutet av perioden ligga på en för Sveriges del hög nivå. Detta tillsam­mans med kraven på nedskämingar och förändringar i de offentliga transfereringssystemen medför sannolikt att benägenheten att spara, för att sörja för den sociala tryggheten, ökar. Det viktigaste långsiktiga sparmotivel, de framtida pensionema, kan också väntas få ökad betydelse framdeles. Dessutom innebär den demografiska utvecklingen att den andel av befolkningen som är i de åldrar som är särskilt sparbenägna växer under 1990-talet. Vidare torde den lägre skatten på kapitalinkom­ster även långsiktigt stimulera ett högt sparande. Häratöver innebär de ökade kraven på egeninsats vid köp av bostad ett skärpt sparkrav, vilket sannolikt blir märkbart framför allt i de yngre åldersgrapperaa.

Under 1993 och 1994 beräknas hushållens sparkvot ligga kring 7 1/2%. I kalkylema har antagits att denna i utgångsläget historiskt sett mycket höga sparkvot sjunker successivt under femårsperioden och stannar vid ca 4% 1998.

Diagram 12:7  Hushållens sparkvot 1980-1998

%

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980   1982   1984   1986   1988   1990   1992   1994   1995   1998 

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Gynnsam konkurrenskraftsutveckling medför god vinstutveckling i den konkurrensutsatta sektom

Del finansiella sparandet i företagen, som länge varit negativt, har förbättrats under 1990-talets inledning och beräknas bli positivt 1993. Minskade investeringsvolymer, dämpade lönekostnader, en förbättrad produktivitetsutveckling samt deprecieringen av kronan är bidragande faktorer härtill.

133

Vinstandelama i näringslivet, vilka var påtagligt tillbakapressade under 1990 och 1991, steg 1992 och återhämtningen beräknas fortsätta under 1993. Den därmed uppnådda vinstnivån, vilken är i paritet med den som uppnåddes i början av 1970- och 1980-talen, kalkyleras bli ungefär oförändrad under perioden fram lill 1998. Enligt kalkylema skulle härmed det finansiella sparandet i de icke-finansiella företagen unge­färligen ligga kvar på den nivå som uppnåtts 1993, dvs. motsvara 2-3% av BNP fram till 1998. Denna utveckling kan huvudsakligen föras tillbaka på en låg kostnadsutveckling samt en, trots kraftiga ökningar under perioden, förhållandevis låg investeringsnivå.Det är framför allt i industrin som en stark utveckling är att vänta genom den avsevärda konkurrenskraftsförstärkning som skett och den härigenom genererade exportledda tillväxten. För de finansiella företagen, vilka drabbats mycket hårt av fallande tillgångsvärden, kreditförluster etc, kalkyleras det finansiella sparandet däremot sjunka. (Finanskrisen och dess effekter i ett medelfristigt perspektiv behandlas i kapitel 13).

Näringslivets investeringar, som har minskat flera år i rad, beräknas öka avsevärt fram till 1998. Härigenom sjunker företagens finansiella sparande som andel av BNP mot slutet av kalkylperioden.

Tabell 12:9  Företagens inkonister 1992-1998

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Miljarder kr 1992

Procentuell andel av BNP

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Driftöverskott, brutto Transfereringar, netto Investeringar

Finansiellt sparande

181 -11 167

3

12,6 -0,8 11,6

0,2

16,0 1,3 9,7

7,6

16,3 0,4 8,9

7,9

16,6 1,5 9,1 8,9

16,5 1,6 9,9

8,2

16,3

0,6

10,6

6,2

16,1 -0,1

11,4

4,7

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Förbättring av den offentliga sektorns finanser

Den offenlliga sektoms finansiella sparande har försämrats kraftigt under 1990-talels inledande år. För 1993 beräknas underskottet i det finansiella sparandet för sektom som helhet uppgå till 196 miljarder kronor och därmed motsvara drygt 13% av BNP. Inemot 40% av detta underskott beräknas vara av strakturell karaktär, dvs ej hänförligt till det låga kapacitetsutnyttjandet i ekonomin. I den reviderade finansplanen presenteras en plan för hur den offentliga sekloras strakturella underskott kan minskas successivt och elimineras fram till 1998. Programmet innebär årliga budgetförstärkningar med 10 miljarder i fasta priser samt realt oförändrade offentliga konsumtionsutgifter under perioden fram till 1998.

Skattekvoten, dvs skatteraa och avgifteraas andel av BNP som år 1993 uppgår till ca 49%, beräknas vara ungefär oförändrad under perioden fram till 1998. Som nämndes inledningsvis föratsätts ett ökat skatteuttag från hushållen under perioden som ett led i konsolideringen åV den

134

offenlliga sektoras finanser Vid oförändrade skatteregler sjunker skattekvoten. Härtill bidrar för det första den "duala" utvecklingen av ekonomin framdeles, dvs all den konkurrensutsatta sektora beräknas växa snabbare än den skyddade sektora. Detta har en dämpande effekt på skatteintäkteraa på grand av att den konkurrensutsatta sektora genererar förhållandevis låga skatteintäkter bl.a. genom att mervärdeskatt inte utgår på den förhållandevis snabbt växande exporten. Vidare är vissa punkt-skaller bestämda i kronor och ören i stället för i procenl av värdet. Prisökningar medför därför realt sjunkande punktskatter, vilket leder till en sänkning av skattemas andel av BNP.

Tabell 12:10  Den offentliga sektorns inkomster och utgifter 1992-1998

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Miljarder

Procentuell andel

kr. 1992

av BNP

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Inkomster

881

61,4

57,8

57,7

56,2

55,3

55,5

55,4

Skatter och avgifter

735

51,1

49,2

49,2

49,2

49,0

49,2

49,2

Övriga inkomster

147

10,2

8,6

8,5

7,0

6,3

6,3

6,2

Utgifter

993

69,1

71,2

68,8

66,7

64,3

61,6

59,0

Transfereringar till hushåll

347

24,2

25,4

25,4

24,5

23,1

21,6

20,4

Övriga transfereringar

123

8,5

8,8

6,5

6,2

6,0

5,8

5,6

Ränteutgifter

84

5,8

6,7

7,1

7,0

6,9

6,7

6,3

Konsumtion

401

27,9

27,6

27,0

26,3

25,5

24,8

24,1

Investeringar

39

2,7

2,9

2,8

2,7

2,8

2,7

2,7

Finansiellt sparande

-112

-7,8

-13,4

-11,1

-10,5

-9,0

-6,1

-3,6

därav

Stat

-161

-11,2

-16,3

-12,8

-10,8

-9,2

-6,6

-4,3

Socialförsäkring

40

2,8

2,3

2,0

1,4

1,1

0,9

0,8

Kommun

9

0,7

0,6

-0,3

-1,1

-0,8

-0,5

-0,1

Strukturellt

flnansiellt sparande

-42

-2,9

-4,7

-3,4

-3,6

-3,1

-1,6

0,1

Offendig sektorns nettoskuld

-11

-0,8

-14,2

-24,9

-34,2

-41,5

-45,4

-46,7

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Den offenlliga sektorns utgifter beräknas minska från ca 71% av BNP 1993 lill att motsvara ca 59% 1998. Det är härvid att märka att andelen 1990 uppgick till omkring 61%. Exklusive ränteposlen minskar andelen från ca 64,5% 1993 till omkring 53% 1998. Nedgången har till stor del sin grand i förändringar i transfereringama. Viktiga föratsättningar för kalkylen är att den offentliga konsumtionsvolymen minskar med 1% årligen under perioden samt att ovan redovisade budgetförstärkningspro­gram i övrigt genomförs. Underskottet i statens finansiella sparande minskar från att motsvara ca 16% av BNP 1993 till att motsvara drygt 4% 1998.

Del finansiella sparandet i kommunerna ökade kraftigt 1992 och uppvisade då ett överskott på drygt 9 miljarder kronor efter att ha uppvisat underskott varje år sedan 1985. För 1993 beräknas ett överskott i det finansiella sparandet i samma storleksordning. Överskotten har sin grand i att skatteinkomsterna, till följd av eftersläpningseffekter, fortsatt

135

att öka avsevärt medan utgiftsutvecklingen, på grand av en lägre löne-och prisökning, dämpats påtagligt. Genom all skatteinkomsteraa, lill följd av nedgången i aktiviteten i den svenska ekonomin, dämpas försämras kommunernas finansiella sparande avsevärt 1994. Under perioden 1995 till 1998 beräknas det finansiella sparandet till att börja med uppvisa förhållandevis stora underskolt för att sedan förbättras. Med kalkylens föratsättningar uppstår ett mindre överskott 1998. (Kommuner­na behandlas närmare i Bil 6.)

Del finansiella sparandet i socialförsäkringssektorn har sjunkit under de senasie åren och beräknas motsvara drygt 2% av BNP 1993. Andelen kalkyleras fortsätta att sjunka till ca 1% 1998. Orsaken till denna utveckling är i huvudsak att pensionsutbetalningaraa överstiger avgifts­inkomstema i ATP-systemet.

Enligt kalkylerna förbättras det totala finansiella sparandeunderskotlet i den offentliga sektom från all motsvara nära 13 1/2% av BNP 1993 fill att motsvara drygt 3 1/2% 1998. Det i utgångsläget mycket stora underskottet i de offentliga finansema reduceras sålunda avsevärt. Det strakturella underskottet elimineras helt. Emellertid uppkommer varje år under perioden likväl avsevärda underskoll i det offentliga finansiella sparandet. Härmed ökar den offentliga nettoskulden, vilken 1993 motsvarade drygt 14% av BNP, till motsvarande 46 1/2% av BNP 1998, se diagram 12:8.

Diagram 12:8   Den offentliga sektorns finansiella nettoställning

Andel av BNP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

-50

1990     1991     1992     1993    1994    1995    1996    1997    1998 Källa: Finansdepartementet

136

Det totala finansiella sparandet förbättras och bytesbalansen uppvisar överskott

Summan av de olika sektoremas finansiella sparande, vilket motsvarar bytesbalansens saldo, beräknas öka successivt under den närmaste femårsperioden. Förbättringen av den offentliga sektorns finansiella sparande motverkas av att det för närvarande förhållandevis höga finansiella sparandet i den privata sektora väntas avta något. Nedgången i det privata finansiella sparandet beräknas emellertid bli mindre än uppgången i den offentliga sektoms sparande. Som andel av BNP kalkyleras överskottet i bytesbalansen växa från drygt 2% 1994 till drygt 4% 1998.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Diagram 12:9 Finansiellt sparande 1980-1998

Andel av BNP

1980   1982   1984   1986   1988   1990   1992   1994   1996   1998 Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Den svenska sparbalansen beräknas uppvisa flera särdrag under perioden fram till 1998. Överskottet i bytesbalansen, som andel av BNP, ligger på en historiskt sett hög nivå. Del privata sparandet är högt, även om det avtar något. Särskilt anmärkningsvärt, sell i ett historiskt perspektiv, är den höga nivån för icke-finansiella förelag.

Trots relativt snabb ekonomisk tillväxt och omfattande besparingar kommer det offentliga sparandeunderskottet att vara betydande även i slutet av perioden. Det strakturella underskottet elimineras emellertid och förloppet indikerar gradvis minskade finansiella spänningar. Den sanering av de offentliga finanserna som genomförs under kalkylperioden förbätt­rar föratsättningama för sänkta räntor och ökar sannolikheten för en god realekonomisk utveckling.

137

13  Hot mot en balanserad utveckling av svensk        Pop. 1992/93:150

ekonomi

Bilaga i.i

Den svenska ekonomin befinner sig i en mycket besvärlig situation präglad av djup lågkonjunktur och långtgående strakturell obalans. De historiska erfarenhetema av hur en anpassning till mer normala förhållan­den skulle kunna gå till är ytterst begränsade. De senaste årens utveck­ling - såväl i Sverige och utomlands - har visat att starka och svåranaly-serade krafter påverkar det ekonomiska förloppet. I detta kapitel diskuteras närmare påtagliga hot mot en balanserad utveckling av den svenska ekonomin.

Den internationella tillväxten kan bli lägre än föratsett. Stora anpass­ningsproblem i de ledande länderaa, höga realräntor och restriktioner på det handelspolitiska området är några faktorer som kan påverka utvecklingen i negativ riktning. Därmed försämras också högst påtagligt Sveriges möjligheter att uppnå en god tillväxt under de kommande åren.

Ett annat hot emanerar från de finansiella obalanser som föreligger i den svenska ekonomin. Om företag och hushåll upplever att balansen mellan tillgångar och skulder är otillfredställande och strävar efter en fortsatt konsolidering av sin finansiella ställning, kan investeringar och konsumtion komma att utvecklas svagare än vad som angivits i huvudkal­kylen.

En relativt hög tillväxt beräknas vara möjlig att uppnå, samtidigt som inflationstakten ligger på en nivå som t.o.m. är lägre än i omvärlden. Detla ställer stora krav på arbetsmarknadens flexibilitet och en väl fungerande lönebildning. Om dessa föratsättningar inte uppnås, kommer också utvecklingen all bli sämre än kalkylerat.

Motorn i tillväxten under perioden fram till 1998 måsle vara den konkurrensutsatta sektora. I utgångsläget utgör den dock en relativt liten del av ekonomin. Någon djupgående strakturell förändring inom industrin kan inte förväntas i etl så begränsat tidsperspektiv. För att kalkylens gynnsamma utveckling ska vara möjlig alt uppnå måste befintliga företag uppvisa en mycket hög grad av flexibilitet och expansionskraft.

13.1   En sämre internationell utveckling

Om den intemationella utvecklingen blir sämre ...

Den kalkyl över den medelfristiga utvecklingen av den svenska ekonomin som presenteras i föregående kapitel bygger på en relativt optimistisk bedömning av den ekonomiska utvecklingen i omvärlden fram till 1998. BNP-tillväxten i OECD-området kalkyleras där i genomsnitt uppgå till 2 3/4% per år under perioden 1995-1998.1 ett historiskt perspektiv innebär detta likväl en tämligen måttlig tillväxttakt. Flera faktorer bidrar härtill. Återhämtningen av den intemationella konjunkturen förväntas bli förhållandevis dämpad eftersom de stora ekonomiema inte är i fas med varandra. Detta verkar utjämnande på konjunktursvängningama. Effekter av skuldkonsolidering i såväl hushåll som företag håller tillbaka efterfrågan i många länder  Flertalet OECD-länder har vidare stora

138

underskoll i de offenfliga finansema, vilket gör att behovet av budgetsa-    Prop. 1992/93:150 nering är betydande. Detta verkar också återhållande på den ekonomiska    Bilaga 1.1 aktiviteten.   Det  finns  dessutom tecken  på  att de  mer  långsiktiga tillväxllaktema kommer att bli lägre framöver än vad de varit historiskt, bl a i USA.

Den intemationella tillväxt som bedömts som mest trolig, och som lagts till grand för den medelfristiga kalkyl som redovisats i föregående kapitel, är sålunda relativt låg sedd i ett historiskt perspektiv. Det kan emellertid inte uteslutas att utvecklingen blir svagare än vad som antagits i kalkylen. Återhämtningen i USA kan komma alt hämmas av en långsam uppgång av sysselsättning och hushållsinkomster Hushållens benägenhet att minska sparkvoten ytterligare från den mycket låga nivån i utgångs­läget torde vara mycket begränsad. I Japan föratses anpassningsproces­sema dra ut på tiden. Effektema av skuldsanering etc på hushållen kan visa sig bli större än beräknat. Företagens investeringar kan dämpas till en nivå mer i linje med övriga industriländer Nedgången i Tyskland riskerar att förlängas och fördjupas, vilket då håller tillbaka tillväxten i övriga delar av Europa. Handelspolitiska restriktioner, utebliven överenskommelse om liberalisering av världshandeln inom ramen för GATT etc kan också komma all verka hämmande på världsekonomin.

Det föreligger sålunda en viss risk att BNP-tillväxten i omvärlden blir lägre än vad som antagits i den redovisade kalkylen. Marknadstillväxten för Sveriges export skulle härmed dämpas påtagligt. I etl sådanl alternativt scenario kan den intemationella prisutvecklingen också antas bli lägre. Under normala omständigheter skulle då även räntenivåeraa tendera att sjunka, något som sannolikt skulle leda lill lägre räntor även i Sverige. Osäkerhet om takten i det europeiska samarbetets framtida utveckling, valutasystemens och den ekonomiska politikens utformning etc. kan emellertid föra med sig en utveckling med förhållandevis höga intemationella räntor, såväl nominella som reala. Delta skulle verka dämpande på tillväxten i omvärlden och även motverka en tillväxtstimule-rande räntenedgång i Sverige. Det kan heller inte uteslutas att en sådan osäkerhet tar sig uttryck i en ökad sparbenägenhet hos hushåll och företag, vilket verkar återhållande på efterfrågan och produk-lionslillväxten.

En kvantifiering av dessa risker i termer av BNP-tillväxt etc är givetvis myckel vansklig. Med utgångspunkt från de riskfaktorer som berörts ovan kan det emellertid bedömas rimligt att räkna med att den årliga BNP-fillväxten i OECD-området kan bli åtminstone 1/2% lägre under kalkylperioden än vad som antagits i den i föregående kapitel redovisade kalkylen.

... drabbas Sverige hårt

Om den intemationella ekonomin skulle utvecklas i enlighet med de farhågor som skisseras ovan kan följdema för den svenska ekonomin bli allvarliga. Två av de viktigaste föratsättningaraa för grandkalkylens återhämtning kan i ett sådant scenario äventyras. Om marknadstillväxten

139

för svensk export blir väsentligt lägre riskerar exportexpansionen att bli    Prop. 1992/93:150 för svag för att kunna ge den inhemska ekonomin nödvändig draghjälp.    Bilaga 1.1 Om den svenska räntenedgängen dessutom uteblir kan de finansiella obalansema komma att ge upphov till betydligt slörre skadeverkningar på den reala ekonomin än vad som föratsätts i grandkalkylen.

Den konkurrensutsatta sektorns andel av ekonomin är inte tillräckligt stor för all i sig själv trots kraftig tillväxt kunna pressa ned den totala arbetslösheten i någon högre grad. Emellertid spelar exporten en viktig roll i det återhämtningsförlopp för hela ekonomin som skisseras i grandkalkylen. Under åren 1994 och 1995 ökar exporten med totalt drygt 17%. Denna expansion får direkta följdverkningar för den inhemska ekonomin genom ökade investeringar, inkomster och sysselsättning. Genom att exportexpansionen dämpar arbetslösheten ger den också upphov till en ökad optimism och framtidstro hos hushållen. Därigenom bidrar den i hög grad lill alt hushållens sparkvot vänder nedåt och därigenom till en ökad privat konsumtion. Denna konsumlionsefterfrågan är i sin tur en föratsättning för att invesieringstillväxten i de skyddade sektorerna ska ta fart. Om världsmarknadstillväxten de närmaste åren skulle bli avsevärt lägre samlidigl som svensk export inte förmår återvinna marknadsandelar i högre utsträckning än vad som föratsätts i grandkaJkylen blir exportuppgången alltför svag för att kunna fungera som en sådan tillväxtmotor

En viktig fråga vad gäller möjligheteraa till en kraftig expansion är hur avgörande själva tillväxten av våra exportmarknader är i den nuvarande situationen. Förbättringen av det relativa kostnadsläget för den svenska industrin föratsätts bli mycket kraftig. Man kan hävda att möjligheteraa att vinna andelar på den befintliga marknaden bör vara mycket stora i en sådan situation. Storleken på de marginaltillskoll som bestäms av marknadstillväxten skulle då inte behöva vara så viktiga för exportutveck­lingen. Stora delar av svensk exportindustri arbetar emellertid på marknader där det existerar avsevärda Irögheter när det gäller möjlig­hetema att med priskonkurrens erövra nya kunder Långa kontraktstider, traditionellt etablerade kundrelationer etc. förhindrar snabba växlingar från en leverantör till en annan. I sådana avseenden är rörligheten sannolikt större vid en expansiv utveckling med många nyetablerade företag. Därigenom skulle det gå lättare att snabbt vinna marknadsandelar vid en hög marknadstillväxt. Den svenska ekonomins känslighet för variationer i världsmarknadstillväxten skulle då vara extra stor i den nuvarande situationen.

Ovanstående diskussion har främst berört de direkta följdema av en långsammare världmarknadstillväxt. Det intemationella hotscenario som diskuteras ovan innebär också fortsatta finansiella stömingar med högre räntenivåer och större räntemarginaler gentemot hushåll och företag. En sådan utveckling skulle för svensk del bli extra problematisk. Grandkal­kylens konsumtions- och investeringsbeteende baseras på en gradvis sjunkande räntenivå. En bestående hög ränta skulle iimebära fortsatt press nedåt på tillgångsprisema. För hushållens del skulle främst lägre bostadspriser ge upphov till ytterligare behov av skuldkonsolidering.

140

Därmed skulle hushållssparandet öka och den privata konsumtionen bli    Prop. 1992/93:150

lägre.

Bilaga 1.1

Fallande priser på företagens tillgångar skulle också minska deras belåningsutrymme och därigenom hämma investeringama. Därtill kommer att färre investeringsprojekt blir lönsamma vid en högre räntenivå. Ovanstående scenario accentuerar också de risker för störningar i det finansiella systemet som diskuteras i kapitel 13.2.

Slutsatsen blir att ett scenario för den interaationella ekonomin med lägre tillväxt och högre räntor skulle få mycket negativa konsekvenser för den svenska ekonomin. Exporten räcker i ett sådant fall inle till som motor i ett återhämtningsförlopp. De inhemska anpassningsproblemen som finns i ekonomin fördjupas. Arbetslösheten riskerar att permanentas på en mycket hög nivå och saneringen av statsfinanseraa skjuts på framtiden.

13.2  Utdragna anpassningsprocesser på de finansiella marknaderna

1 kalkylen över den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1998 har an­tagits att de stora obalanser som karaktäriserat det svenska finansiella systemet kommer att klinga av under de närmaste åren. Några kraftiga begränsningar av kreditutbudet antas således inte föreligga på lite längre sikt. Hushållens och företagens efterfrågan på krediter under senare delen av 1990-lalet antas inte i någon högre grad hämmas av fortsatt försiktig­het och en vilja att ytteriigare konsolidera sin ställning. Båda dessa villkor måste vara uppfyllda för att den kalkylerade tillväxten skall uppnås. Erfarenheter från andra länder pekar dock på att an­passningsprocessen kan komma att ta ännu längre tid. Ett exempel är USA, där motsvarande process hämmade tillväxten under lång tid, trots en mycket expansiv penningpolitik. Om de finansiella störningama blir mer långvariga uppstår allvarliga effekter på den reala ekonomin. I detta avsnitt diskuteras riskema för en mer utdragen anpassning, där både utbud och efterfrågan på krediter utvecklas svagt under en längre period.

Krisens nuläge

I samband med avregleringen av kreditmarknadema expanderade både företag och hushåll sin skuldsättning. Den ökade tillgängligheten på krediter utnyttjades i stor utsträckning till alt investera i olika typer av fastigheter, såväl bostäder som kommersiella lokaler Prisema drevs därmed upp, vilket ökade säkerhetemas värde och möjliggjorde ytter­ligare skuldsättning. En prisbubbla uppstod för framför allt kommersiella fastigheter och flerbostadshus, se diagram 13:1.

141

Diagram 13:1   Prisutvecklingen på olika fastighetstyper

Index 1981=100 360

320

280 240 200 160 120 1 80

I Kommersiella fastigheter | / ""-.

I FlerfomlljsfastigheteFl

I Industrifastigheter \

1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992

Anm.: Egna hem 1992 utveckling under loppet av året Källa: Statistiska centralbyrån

När föratsättningama förändrades, bl.a. genom lägre tillväxt, sänkt inflationstakt och som en följd av skattereformen minskad skattelättnad för ränteutgifter, vändes prisuppgången i sin motsats.

Många fastighetsköp hade genomförts med myckel låga krav på direktavkastning. I kalkylen låg ofta en förväntan om fortsatt prisupp­gång, vilket genom försäljningar skulle trygga företagets likviditet. Övergången från prisuppgång till prisfall förändrade radikalt förastätt-ningama för dessa fastighetsköp, både soliditets- och likviditetsmässigt. Följden har blivit alt en mängd fastighetsrelaterade företag gått omkull. Bankemas kreditförluster har ökat dramatiskt och uppgick enligt Finansinspektionen till ca 70 mdr. kr 1992. Av dessa kreditförluster är nära 50% fastighetsrelaterade medan övriga förluster främst beror på lågkonjunkturens effekter inom andra branscher Trots en i många fall god intjäningsförmåga slår nu många banker inför akuta insol­vensproblem. Staten ligger f.n. i förhandlingar angående stödåtgärder gällande Gota bank, SE-banken, Sparbanken Sverige samt Föreningsban­ken. Hittills har stödinsatsema uppgått till ca 44 mdr kr, vilket motsvarar ca 3 % av BNP. Staten har dock gjort garantiåtaganden på ytterligare ca 30 mdr kr

Effekter på den reala ekonomin: Kreditefterfrågan

Den hittills kraftigaste reala effekten av krisen är att byggandet i olika former avtagit avsevärt. Förklaringen är att lägre fastighetspriser gör byggande olönsamt eftersom det då oftast är billigare att köpa befintliga byggnader än att bygga nytt. Bostadsinvesteringama minskade förra året med 6,5% och beräknas rasa med ytteriigare 57% t.o.m. 1994.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

142

Prognosen för byggnadsinvesteringaraa totalt lyder på en minskning Prop. 1992/93:150 med 13 resp. 15% i år och nästa år Från 1991 fill 1994 väntas minsk- Bilaga 1.1 ningen av byggnadsinvesteringaraa ha givit ett negativt bidrag till BNP på ca 3,5 procentenheter Att fallet blivit så stort beror även på att byggnadsinvesteringaraa var mycket höga före nedgången, vilket var en konsekvens av de dåvarande höga prisema. Detta visar vilka problem den reala ekonomin utsätts för vid stora prisfall på ekonomiskt centrala tillgångsmarknader

En annan effekt på den reala ekonomin av prisfallet på bostäder och andra tillgångar är den sjunkande efterfrågan från hushåll och företag som beror på minskade förmögenhelsvärden. För hushållens del påverkar detta både konsumtion och investeringar genom alt hushållen blivit fattigare samt genom minskade möjligheter att utöka sina krediter Egnahemsprisema har t.o.m. 4:e kvartalet 1992 i genomsnitt sjunkit med ca 15% sedan toppnivån 1991. I vissa regioner har prisfallet varit mer dramatiskt än så. I många fall är marknadsvärdet på huset t.o.m. lägre än skulden, vilket eliminerar möjligheten till ökad belåning samt skapar starka incitament för amorteringar. Sjunkande tillgånspriser har på detta och många andra sätt medverkat till konsumtionen föll med nästan 2% i fjol. De allt lägre fastighetspriserna har även drabbat många företag och bidragit till minskade investeringar, både genom att nyinvesteringar blivit olönsamma jämfört med att köpa befintliga tillgångar och genom allmänt sjunkande soliditet.

Kreditutbud

Frågan om det föreligger en överdriven återhållsamhet med alt låna ut, sk credit cranch, har länge varit föremål för en het debatt. Vissa undersökningar har gjorts, men resultaten har inte kunnat ge någon entydig bild. Helt klart är att bankeraa med tiden blivit restriktivare i sin utlåning. Detta är naturligt eftersom oförsiktig utlåning var en viktig orsak lill de problem som nu drabbat finanssektora. Denna anpassning av bankemas riskbenägenhet är därför i granden positiv. Frågan är dock om utlåningen blivit så restriktiv att i granden lönsamma projekt stoppas, eller t.o.m. all långsiktigt livskraftiga företag går omkull. Som redan konstaterats är frågan svår att besvara, men med tanke på de uppenbara svårigheter som är kopplade till riskbedönming förefaller del inle troligt att denna nu plötsligt skulle vara optimal. En viss överreaktion från bankernas sida kan i detta perspektiv inte uteslutas.

Kreditulbudets utveckling beror dock inle bara på bankeraas vilja att låna ut, utan också på deras faktiska möjligheter I dagsläget står många banker inför akuta insolvensproblem. En direkt följd av detta är att bankeraas uilåningsmöjligheter starkt begränsats. I vilken mån detta påverkat den reala ekonomin är inte uppenbart, med tanke på den mycket svaga investeringseflerfrågan som råder p.g.a. lågkonjunkturen. En bidragande orsak lill alt den efterfrågade kreditvolymen är så låg är att utlåningsräntoraa, särskilt de reala räntoraa efter skatt, är mycket höga. Förklaring till detta är bl.a. att banker och bostadsinslitut ökat sina

10 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

143

marginaler mellan in- och utlåning, vilket i sin tur är en konsekvens av Prop. 1992/93:150 de ökade kreditförlusteraa i kombination med bristfällig konkurrens. Bilaga 1.1 Enligt Riksbankens beräkningar uppgick den genomsnittliga skillnaden mellan bankemas in- och utlåningsräntor per den 31 december 1992 till 7,4 procentenheter De höga marginalema verkar dämpande på investe­ringar och konsumtion och utgör ytterligare ett exempel på hur den finansiella krisen återverkat på den reala ekonomin.

En mer utdragen kris

De problem som nu vidlåder de finansiella marknadema är inte unika för Sverige. Liknande förlopp med kraftiga prisuppgångar följda av prisfall och soliditetsproblem samt därav följande låga investeringar och återhållsam konsumtion, har drabbat t.ex. USA, Canada, Storbritannien, Norge och Finland. Erfarenheter från dessa länder antyder att det kan ta avsevärd tid innan effekterna på den reala ekonomin klingar ul. Hur ser risken för ett mer utdraget förlopp ut för Sveriges del?

De finansiella instituten

Kredittillgången riskerar att utgöra en tillväxtrestriktion under kalkyl­perioden, dels som en följd av begränsad kapitalbas i banker och andra finansiella institut, dels p.g.a bestående höga räntemarginaler mellan in-och utlåning. Bankemas intjäningsförmåga kommer troligen att behöva ligga högt under en relativt lång lid framöver Hur lång period detta gäller är mycket ovisst, då det till stor del styrs av hur de framtida kreditförlustema utvecklas, vilket i sin tur beror på tillgångsprisema. Det är inte omöjligt att det stöd bankema erhåller från staten kommer att ställa krav på den framtida intjäningsförmåga. Följaktligen föreligger del en risk för att räntemarginalema kommer att fortsätta att ligga på en historiskt sett hög nivå, samtidigt som tillväxten av kapitalbasen hämmas som en konsekvens av tidigare och tillkommande kreditföriuster Dessa problem kan' i viss mån dämpas som en följd av den intemationellt integrerade kapitalmarknaden. In- och utlåning kan i större utsträckning komma att ske via utlandet samtidigt som utländska banker kan etablera sig i Sverige, t.ex. genom uppköp av hela eller delar av befinfliga banker Utländskt kapital kan då bidra till den svenska kreditförsörj­ningen samtidigt som räntemarginalema reduceras genom ökad konkur­rens.

Företagen

Skulduppbyggnaden inom icke-finansiella företag har medfört en ökad sårbarhet med avseende på utlåningsräntoma. Företagens skuldsättning har ökat från drygt 70% av BNP 1985 till drygt 100% under 1990-1991. Ökningen av lånen i svenska kronor, vilket motsvarar ungefär hälften av den totala uppgången, avsåg till ca 50% fastighetsföretag.

144

Diagram 13:2    Icke finansiella företags skulder samt reala och finansiella     Prop.  1992/93:150

tillgångar i relation till BNP

Bilaga 1  1

%

0 Reala tillg

å

ngar

0 Finansiella tillg

å

ngar

180

160

140

120

100

80

60

40

20

1981

1983

1985

1987

1989

1991

Anm.: I reala tillgångar ingår kommersiella-, industri samt flerbostadsfastigheter Skulder är exklusive Svensa koncernskulder, Svenska handelskrediter samt övriga skulder.  Finansiella tillgängar är exklusive Svenska koncernfordringar. Svenska handelskrediter, tillgängar i utlandet samt övriga tillgängar. Källa: Statistiska centralbyrån

Som framgår av diagram 13:2 medförde den påtagliga prisuppgången på fastighetsmarknaden under slutet av 1980-talet att de icke-finansiella företagens nettoförmögenhet (d.v.s. skillnaden mellan de två översta kurvoma) ökade trots höjd skuldsättningsgrad. I och med all prisema på kommersiella fastigheter och flerbostadshus fallit snabbi ser dock företagens nuvarande situation betydligt sämre ut än 1991. Hårdast har fastighetsrelaterade företag drabbats, men även andra förelag har fått en betydande obalans mellan tillgångar och skulder

145

Diagram 13:3 Icke finansiella företags ränteutgiftsnetto i relation till rörelsere­sultat efter avskrivningar

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Anm.: SNI 1-9 exklusive fastighetsbolag och statliga affärsverk Källa: Statistiska centralbyrån

Diagram 13:3 demonstrerar hur nettoräntekostnaden utvecklats för icke-finansiella företag exkl. fastighetsförvaltning och statliga affärsverk. Som synes upptar räntekostnaden en allt slörre andel av resultatet. Detta har ökat företagens sårbarhet och därmed incitamenten att dra ned skuldsättningen. Genom att de reala tillgångama samtidigt minskat i värde förstärks incitamenten till skuldminskningar. En ekonomisk återhämtning i enlighet med kalkylen ställer krav på förhållandevis höga investeringar, bl.a. i K-sektom. För att möjliggöra detta måste utlånings­räntoraa sjunka och lönsamheten öka. 1 detta perspektiv framstår risken i framtiden som relativt olika för exportförelag respeklive hemma­marknadsorienterade företag. Exportföretagen beräknas förbättra sin lönsamhet avsevärt under de närmaste åren, vilket underlättar investe-ringsmöjlighetema. Dessa relativt stora företag har också bättre möjligheler än småföretagen att finna finansiering utomlands.

Risken är större för att de hemmamarknadsorienterade företagen kommer att hålla tillbaka sina investeringar under kalkylperioden. Dels bidrar en svag inhemsk efterfrågan till att lönsamheten inte förbättras på sainma sätt som i exportföretagen, dels har framför ellt de mindre hem­mamarknadsföretagen inte samma möjligheter alt finna alteraativ finansiering vid sidan av bankeraa. Om dagens höga marginaler mellan in- och utlåning skulle bli bestående innebär del en allvarlig restriktion för investeringar inom hemmamarknadsföretagen samt för hushållens investeringar i bl.a. bostäder och andra varaktiga konsumtionsvaror Ett eventuellt fortsatt fall i fastighetsprisema skulle dessutom yllerligare skärpa kraven på skuldavveckling. En sådan konsolidering skulle dämpa investeringsincitamenien för småföretagen än mer Med tanke på att

146

prisuppgången under 1980-talet bidrog till att företagens fastighetsinnehav    Prop. 1992/93:150 genomsnittligt ökade nära 5 gånger i värde bör fallhöjden från toppnivån    Bilaga 1.1 vara avsevärd. I vilken mån denna process kommer all fortsätta är dock svårt att avgöra.

Hushållen

De svenska hushållens skuldsättning ökade kraftigt i samband med kreditmarknadens avreglering. Under 1980-talel som helhet har dock skuldsättningen i t.ex Storbritannien ha ökat betydligt mer Relateras de svenska hushållens skuldstock till disponibel inkomst visar det sig dessutom aii denna kvot redan kommit ned till nivån före kredit­marknadens avreglering. Detta har åstadkommits genom den remarkabla sparkvotshöjning som hushållen genomfört sedan 1989. Sett ur denna synvinkel verkar sålunda hushållens skuldproblem inte vara speciellt allvarligt i Sverige. Kostnaden för skulden är dock mer betungande nu än tidigare, vilket till en del har att göra med att ränteavdragen minskade i värde genom skattereformen. Detta innebär i sin tur att det krävs en fortsatt amortering av hushållens skuldstock. Med det finansiella sparande som grandkalkylen bygger på finns det dock ett ordentligt utrymme för fortsatta amorteringar.

Diagram 13:4   Hushållens nettoförmögenhet i relation till disponibel inkomst

% 400

350 300 250-H 200 150 100 50

 Finansiell nettof

ö

rm

ö

genhet 0 Sm

å

hus och bostadsr

ä

tter 0 B

ö

rsaktier och fondandelar

1970       1974      1978       1982

1986

1990      1994      1998

Anm.: Förmögenhetsutvecklingen' 1993-1998 är grundad på sparande enligt kalkyl samt antagande om au aktie- och bostadstillgångar utvecklas som disponibel inkomst. Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1 diagram 13:4 visas hur hushållens nettoförmögenhetskvot beräknas utvecklas, under föratsättning att bostads- och aktieförmögenheten följer disponibelinkomstutvecklingen från år 1993 till år 1998. Från dagens nivå ökar hushållens netloförmögenhetskvot kontinuerligt för all 1998 ligga på en historiskt sett mycket hög nivå.  En kämfråga i detta

147

sammanhang är naturligtvis hur priserna för egnahem och bostadsrätter    Prop. 1992/93:150

utvecklas. Genom att bostädema utgör ca hälften av hushållssektoms    Bilaga 1.1

totala tillgångar ger prisfluktuationer stora genomslag på hushållens

samlade   förmögenhet.   En   genomsnittlig  prisförändring   med   10%

motsvarar en förändring av hushållssektorns nettoförmögenheten med ca

120 mdr kr Ett fortsatt prisfall skulle därmed kunna få en uppdragande

effekt på sparkvoten.  Om hushållen ändrar sitt finansiella sparande

följande  år med  t.ex.   1/10  av nämnda förmögenhetsförändring  så

motsvarar dessa 12 mdr. kr en konsumtionsändring på ca 1,6%, som i

sin tur kan ändra BNP med ca 0,5%. Fortsatta prisfall för egnahem och

bostadsrätter, liksom en kanske lika trolig återhämtning, kan således få

betydelsefulla effekter för konsumtions- och produktionsutvecklingen. Att

prognosticera bostadspriseraas fortsatta utveckling är mycket svårt, men

erfarenheter från andra sektorer och länder kan ge en viss ledning i

analysen.

Som framgick ur diagram 13:1 var prisuppgången på småhus under 1980-talet inte lika markant som för kommersiella fastigheter och flerbostadshus. Detta innebär att del lotala prisfallet på hushållens tillgångar sannolikt inle kommer att bli lika kraftigt som för fastighets­företagen. Vidare har bostadspriseraa redan fallit relativt mycket i jämförelse med många andra länder I både Storbritannien och USA har de genomsnitfliga prisema nätt och jämnt sjunkit i nominella tal, medan priseraa i Norge har fallit mer I Norge har dessutom prisema gått ned under en följd av år, vilket sammanfallit med en mycket svag utveckling av den privata kosumtionen. Också i jämförelse med Norge måste dock den svenska anpassningen anses ha varit relativt hastig, även om den totala prissänkningen för Norges del varit något större. En tolkning av detta skulle kunna vara att den svenska prisnedgången till stor del redan har inträffat. En annan tolkning är alt obalansen i Sverige är större än i Norge.

Prisutvecklingen på bostäder beror bl.a. på ränteläget och i synnerhet realräntan efter skatt som under senare år höjts markant. Ökningen förklaras av skattereformen, vilken meförde lägre skattelättnad för utgiflsräntor, den hastiga nedväxlingen av inflationen saml en höjning av det nomiella ränteläget. Med den stabilt låga inflationslakt som antagits i kalkylen kan fortsatt höga räntor leda till förhållandevis låga fastig­hetspriser, även framdeles. I sammanhanget kan del vara på sin plats att konstatera att en sänkning av det allmänna ränteläget i framtiden knappast kommer att höja hushållens disponibla inkomst efter ränteutgifter, i och med den förväntade kraftiga ökningen av hushållens räntebärande tillgångar En ändring av räntan kommer i stället att påverka hushållens konsumtion och investeringar främst via effekter på tillgångspriser

Bostadspriseraas förändring beror även på hushållens framtids­förväntningar, som i sin tur påverkas av den ekonomiska utvecklingen i allmänhet och av arbetslösheten i synnerhet. Ökad oro för den framtida inkomstutvecklingen gör hushållen mer sparbenägna, vilket under senare lid visat sig genom höjd sparkvot och fallande huspriser

148

Diagram 13:5 Hushällen nettosparkvot i olika länder.

Andel av disponibel inkomst

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992  1994

Anm.: Uppgifter för Finland; Finlands finansdepartement. Prognos för Sverige; Finansdepartementet. Övriga uppgifter OECD.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån. Finansdepartementet och Finlands finansde­partement.

Diagram 13:6  Arbetslösheten i olika länder

Andel av arbetskraften

1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992

1994

Anm.: Uppgifter för Finland 1992-1994; Finlands finansdepartement. Prognos för Sverige; Finansdepartementet. Övriga uppgifter OECD.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån. Finansdepartementet och Finlands finansde­partement.

149

Som framgår i diagram 13:5 och 13:6 är samvariationen mellan Prop. 1992/93:150 arbetslöshet och sparkvot påtaglig även i andra länder Både arbetslöshet Bilaga 1.1 och tillväxt väntas i Sverige stabiliseras nästa år, men sysselsättningen väntas sjunka även 1994. Det finns följaktligen en risk att vändningen i husprisema dröjer På samma sätt påverkas fastighetspriseraa och därmed kreditförlustemas framtida utveckling av t.ex. den intemationella efterfrågan.

Sammanfattande slutsatser

Det finns en inte obetydlig risk för alt den finansiella krisen kommer att medföra en svagare efterfrågan och därmed en långsammare återhämtning än vad som antagils i kalkylen. Fortsalt höga räntemarginaler mellan in-och utlåning kan komma att utgöra en broms på framför allt hemma­marknadsorienterade företags investeringsmöjligheter utöver vad som beaktats i kalkylen. 1980-talets explosiva utvecklingen av prisema på fastighetsmarknaden skapade en avsevärd fallhöjd i tillgångsvärdena. Kombinationen av höga marknadsräntor och svag efterfrågan riskerar att hålla nere efterfrågan på bl.a. lokaler. Fortsatt sjunkande fastighetspriser skulle då öka bankemas kreditförluster Företagens lånemöjligheter begränsas därmed ännu mer, både genom ytterligare fallande säkerheter och rena kapitalrestriktioner i bankema. Investeringaraa inom framför allt småföretag riskerar därför att bli mindre än beräknat.

På hushållssidan var inte prisuppgången lika dramatisk under 1980-lalet, vilket borgar för att nedgången heller inte borde behöva bli lika allvarlig. I ett intemationellt perspektiv har hushållens anpassning både vad gäller skuldkvot och huspriser varit mycket hastig, vilket skulle kunna innebära att anpassningstiden blir kortare än i andra länder Det fortsatt svaga arbetsmarknadsläget hotar dock all pressa upp hushållens sparkvot, vilket i ett kort och medelfristigt perspektiv skulle få mycket negativa följder för den samlade efterfrågan.

Utvecklingen kan emellertid också bli mer fördelaktig en i kalkylen. Fastighetsprisema har kanske redan anpassats fuUt ut. Sjunkande räntor och ökande produktion kan leda lill stigande fastighetspriser, väsenlligt lägre kreditförluster och därmed förbättrad kreditförsörjning. Därav följande investeringar och konsumtion bidrar till en ytterligare ökning av fastighetspriser och tillväxt, varför återhämtningen av ekonomin kan komma att ske snabbare än i kalkylen.

13.3  En sämre fungerande arbetsmarknad

I kapitel 12 redovisades ett scenario för den ekonomiska utvecklingen fram till år 1998. Den för svenska förhållanden höga arbetslösheten under perioden irmebär en dämpad pris- och löneökningslakt. Utifrån den beräknade nivån på arbetslösheten tyder traditionella ekonometriska skattningar på en i allmänhet ännu lägre löneökningstaki än vad som antas i denna kalkyl. Dessa skattningar är dock grandade på statistiska samband som uppskattats för en period med betydligt lägre arbetslöshet.

150

I kalkylen ingår en effekt av all löneökningamas känslighet för föränd­ringar i arbetslösheten sannolikt avlar vid högre arbetslöshetsnivåer

Det finns emellertid skäl att peka på risken att lönerna stiger mer än scenariets antagande om en genomsnittlig årlig ökning på 4-5%. Dessutom kan lönebildningen visa sig vara mindre flexibel.

Den rörliga växelkursen kan medföra all sambanden mellan löne- och sysselsättningsutveckling blir mindre tydligt för parteraa. Det finns betydande risker för en snabbare lönestegringstakt i framför allt den konkurrensutsatta sektorn, som dessutom kan spridas till övriga inhemska sektorer med både en snabbare inflationstakt och en högre arbetslöshet som följd.

Om en högre arbetslöshetsnivå etableras under en längre period och en växande del av de arbetslösa permanent hamnar utanför den reguljära arbetsmarknaden finns det en risk för att löneökningamas känslighet för arbetslösheten minskar i ännu större utsträckning än vad som antas i kalkylen. Löneökningama riskerar då all tillta redan vid en förhållandevis hög arbetslöshet.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

och löneutveckling i Sverige

Diagram 13:7  Arbetslöshet-Årlig procentuell förändring

13

11

9

7

15

/

\

Timl

ö

n (v

ä

nster)

......................................................... /

V--     

~/\

/

/                            1

1 {

.r,..,

'-'"'

--

\

\

...

Arbetsl

ö

shet 1 (h

ö

ger)          |

\

1976     1978     1980     1982     1984     1986     1988     1990

1992

Anm.: Arbetslösheten är justerad  hela perioden  för au anpassas till den nya

definitionen som gäller fr.o.m. januari 1993.

Källa: Statsistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Den låga inflationstakten tillsammans med nominallönestelheter kan begränsa möjligheterna till nödvändiga relativlöneförskjutningar och därmed försvåra omallokeringen av arbetskraft från den skyddade till den konkurrensutsatta sektom. Det kan dessutom fiimas en uppdämd önskan från vissa grapper att återställa eller förändra lönerelationer efter en period av centrala avtal, vilket kan leda till en högre genomsnittlig löneökning.

151

Lönebildning under nya villkor

Prop. 1992/93:150

Bilaea 1.1 Övergången från fast till rörlig växelkurs i Sverige borde inle förändra

de spelregler som gäller för lönebildningen. Arbetsmarknadens parter

måste också under rörlig växelkurs ta hänsyn till den traditionella

avvägningen mellan löne- och sysselsättningsutveckling.

Vid fast växelkurs finns det starka och lätt påvisbara skäl för den konkurrensutsatta sektom all hålla tillbaka löneökningarna så att dess konkurrenskraft inte försämras. De svenska pris- och löneökningama kan på sikt inte överstiga omvärldens. Det utrymme som finns för löneök­ningar fastställs ytterst av produktivitetstillväxten. Löneutvecklingen bestäms sedan utifrån efterfrågan och utbud av arbetskraft. Höga nominella löneökningar leder till förlorade marknadsandelar om företagen inte motverkar kostnadsökningama med en minskad vinstmarginal, vilket på sikt är ohållbart. En minskad efterfrågan på svenska produkter orsakat av ett för högt kostnadsläge för med sig produktionsneddragningar och leder till utslagning av företag, kapital och arbetskraft.

Vid en helt rörlig växelkurs finns det ingen sådan direkt och automatisk dämpande mekanism i den konkurrensutsatta sektom. Om de nominella lönerna överstiger produktivitetsutvecklingen kan det kompenseras av en motsvarande korrigering av växelkursen. Prisstabilitet har emellertid fastställts som det övergripande målet för både finans- och pen­ningpolitik. Riksbanken kan därmed bemöta en "för hög" löneökning -som tolkas som en icke-önskvärd inflationsimpuls - med att höja den korta räntan och på så vis motverka en depreciering. Även vid en rörlig växelkurs kommer sålunda för höga löneökningar att medföra en dämpning av den inhemska aktivitetsnivån. I jämförelse med ett läge med en fast växelkurs blir den kontraktiva effekten i dagsläget mer omedelbar.

Om inle arbetsmarknadens parter uppfattar den ekonomiska politiken som trovärdig kan de utgå från att en ofördelaktig kostnadsutveckling korrigeras via växelkursen. Då kan löneutvecklingen komma att överstiga det utrymme som genereras genom produktivitetsförbättringar Det kan inte heller uteslutas att den konkurrensutsatta sektoms löneutvecklingen sprids till andra sektorer Om Riksbanken reagerar på löneutvecklingen med att höja räntenivån uppstår en dämpande effekt på aktivitetsnivån, tillväxten minskar och arbetslösheten stiger Därmed ökar riskerna för långtidsarbetslöshet och utslagning. Om å andra sidan Riksbanken inle vidtar några åtgärder kommer en okontrollerad löneutveckling sannolikt medföra att kronans värde sjunker och inflationen tar fart, vilket på lite längre sikt kan driva upp marknadsräntoraa med motsvarande effekter för ekonomin.

Hög arbetslöshet och samtidigt höga löneökningar

1 kalkylen över utvecklingen av Sveriges ekonomi i ell medelfristigt perspektiv antas all arbetsmarknadens funktionsförmåga inte försämras påtagligt. Detta kan dock ifrågasättas med tanke på de höga arbets­löshetsnivåer som föratses vinder prognosperioden. Hög och bestående arbetslöshet kan leda lill att tillväxtföratsällningarna begränsas.

152

Diagram 13:8  Arbetslöshet inom EG 1972-1991

Andel av arbetskraften

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1972       1975       1978 

Källor: OECD, Economic Outlook

Mot bakgrand av utvecklingen i Västeuropa, se diagrammet ovan, finns elt antal hypoteser om vilka faktorer som hindrar arbetslösheten att återgå till tidigare långsiktiga jämviktsnivå efter en stöming i ekonomin.

Trögheter i realkapitalets storlek kan vara en förklaring. Kapital­stocken ökar långsammare, eller minskar, vid en konjunkturaedgång eller störaing i ekonomin. Det tar sedan tid att återappbygga kapitalet. En brist på realkapital kan därför uppstå när konjunkturen vänder uppåt. Kapacitetstaket nås innan den arbetskraft som friställts i den tidigare nedgången åter har absorberats.

Del kan också uppkomma en humankapitalbrist genom alt personer som varit arbetslösa länge förlorar en del av sin kompetens.

Långtidsarbetslöshet kan verka passiviserande såtillvida att de arbetssökande slutar all söka arbete. Därmed uteblir den nedpressande effekten på lönebildningen. Ersättningsnivåer och ersätlningstider vid arbetslöshet torde inverka på incitamenten att aktivt söka arbete.

Höga kostnader för att anställa och avskeda personal tenderar att konservera den aktuella sysselsättningsnivån. Dessutom finns risk för att trygghetslagarna verkar hindrande för rörligheten på arbetsmarknaden.

Insider-outsider teorin bygger också på att kostnadema för att anställa och avskeda personal är höga. De som är sysselsatta kan pressa upp sina löner i en konjunkturappgång utan att förlora sina jobb, istället för att genom återhållsamma lönekrav underlätta för de som står utanför arbetsmarknaden att komma in.

Sverige har vid intemationella jämförelser historiskt visat sig ha en mycket väl fungerande arbetsmarknad, med en hög grad av flexibilitet. Med  ledning av hypotesema ovan kan del dock inte uteslutas att

153

arbetslösheten inte kommer sjunka, eller framför aUt kommer att ha en Prop. 1992/93:150 för lönebildningen ogynnsam sammansättning i riktning mot slörre andel Bilaga 1.1 långtidsarbetslösa, till följd av större utslagning av kapital och arbets­kraft. Överhettningstendenser kan då uppkomma relativt tidigt i en ekonomisk uppgångsfas. En situation kan etableras med en kvarvarande förhållandevis hög arbetslöshet och samtidigt höga löneökningar. Det innebär att den BNP-tillväxt som föratsätts i kalkylen inte kan realiseras p.g.a. den ekonomiska åtstramning som då blir nödvändig för alt uppfylla inflationsmålet, varvid ekonomins reala utveckling blir allmänt svagare samtidigt som det krävs ännu mera omfattande beslut om nya budgetför­stärkningar för att sanera de offentliga finansema.

Relativlöner

Inledningsvis betonades att den allmänna lönenivån inte får öka i alltför snabb takt om en hög sysselsättning ska kunna säkras. Relativlönerna är emellertid också viktiga. Löneslrakturen måste ge en rimlig balans mellan utbud och efterfrågan på olika delarbetsmarknader

En alltför rigid lönestraktur riskerar att ge upphov till långsiktiga samhällsekonomiska skadeverkningar Löneslrakturen måste ge en rimlig jämvikt mellan utbud och efterfrågan på olika delarbetsmarknader för att inte leda till produktionsbortfall genom outnyttjade resurser t.ex. i form av en bestående hög ungdomsarbetslöshet, en bestående hög regional arbetslöshet eller förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl. Lönebild­ningen måsle underlätta en väl fungerande omfördelning av arbetskraft och sysselsättningstillfällen. Både arbetskraft och företag måste ha motiv alt utvecklas och söka sig till expansiva delar av ekonomin. Val av utbildning, yrke, bransch, bostadsort etc försvåras om lönebildningen ger otydliga eller felaktiga signaler

Intemationellt sett har Sverige en platt lönestraktur Det fanns en tendens till ökad lönespridning under 1980-talel som dock bröts i samband med den s.k. Rehnbergsöverenskommelsen. Uppgörelsen innebar en relativt dämpad löneutveckling, men samtidigt medförde avtalens konstraktion små möjligheter till förändrade relativlöner mellan branscher och individer

Scenariot pekar på en fortsatt förhållandevis låg löneökningstakt fram till och med 1998. Även om detta är ett nödvändigt steg för ökad tillväxt så kan det försvåra erforderliga justeringar av relativlöner, vilket medför alt löneslrakturen på sikt utgörs etl orosmoment.

Historiskt sett har Sverige karakteriserats av relativt stela nominallöner och det har dessutom varit en stor följsamhet mellan olika avtalsområden. Della medförde under 1980-talet att den konkurrensutsatta sektora drabbades av arbetskraftsbrist. Trots 1980-talets höga inflation var det således inte möjligt att få lill stånd nödvändiga relativlöneförändringar.

Den utveckling som skisseras i scenariot ställer dock andra krav. I en ekonomi med en låg inflationstakt kan relativlöneförskjutningar mellan olika grapper och branscher innebära nominallönesänkningar för vissa kategorier En nödvändig expansion av den konkurrensutsatta sektorn kan

154

dock försvåras om inflationsnedväxlingen karakteriseras av nominella    Prop. 1992/93:150 stelheter och löneföljsamhet. Drivkrafterna till överflyttning av arbets-    Bilaga 1.1 kraft till den konkurrensutsatta sektom blir då för små. Därmed hotas den exportledda tillväxtuppgång som skisseras i scenariot.

Nominallönestelheter kan också på sikt påverka den allmärma lönenivån i inflationsdrivande riktning. Krav på att återställa eller förbättra nödvändiga relativlönepositioner kan öka konkurrensen mellan olika grapper och resultera i en löne-löne-spiral med väl kända effekter på lönenivån. Den svenska lönebildningen har tidigare haft stora inslag av relalivlönekonkurrens och del finns en risk för en likartad utveckling när arbetsmarknadsläget börjar lätta.

I en ekonomi med låg inflation får också antalel förhandlingsnivåer större betydelse. Organiseras lönebildningen liksom tidigare i två eller tre förhandlingsnivåer kan det krävas nominella lönesänkningar på central nivå för att uppnå en återhållsam reallöneutveckling. Olika former av låglönepotter medför dessutom spänningar i förhållande till en mer marknadskonform lönesättning. Erfarenhetema från 1980-talet visar all centrala låglönesatsningar drev upp den allmänna lönenivån och försvårade en effektiv resursallokering.

Sammanfattning

Sammanfattningsvis kan det konstateras att den bild som tecknas i kalkylen med en dämpad pris- och löneökningstakt föratsätter en väl fungerande arbetsmarknad. Det finns dock en del osäkerhetsfaktorer som kan orsaka en mindre gynnsam utveckling. Snabbare löneökningar än de 4-5% som skisseras i kalkylen kan inträffa, vilket i så fall dämpar tillväxten och driver upp arbetslösheten. Risken ökar för utslagning och långtidsarbetslöshet, vilket är det ur välfärdssynpunkt allvarligaste problemet. Det är också osäkert om arbetsmarknaden kan hantera de redan höga arbetslöshetsnivåer som finns i kalkylen. Med en låg inflationslakt försvåras dessutom den relativlöneutveckling som krävs för att kunna allokera arbetskraft effektivt.

13.4 Kan K-sektorn expandera tillräckligt?

Ett av målen i den ekonomiska politiken är att främja en exportledd tillväxt av den svenska ekonomin. Det är den s.k. konkurrensutsatta sektom som via ökad export ska stimulera tillväxten samtidigt som den skyddade sektoms andel av ekonomin hålls tillbaka. Problemet är att K-sektom krympt och är för liten i utgångsläget för att varaktigt kunna generera den önskvärda expansionen. Det är avgörande all investeringar i sektom tar fart för att en god tillväxt ska vara möjlig. Frågan är om det kan ske tillräckligt snabbi.

Ett av de främsta skälen till varför K-sektom bör expandera är att ökade exportintäkter kan finansiera en motsvarande ökning i importen. Sverige är i hög grad beroende av import på en rad viktiga områden, t.ex. energiförsörjningen, livsmedel och insatsvaror i produktionen. Importinnehållet i slutlig användning uppgår lill ca 27% för offentlig

155

konsumtion, ca 23% för privat konsumtion, 38% för brattoinvesteringar    Prop. 1992/93:150 och ca 36% för export. Importens andel av BNP uppgick år 1970 till    Bilaga 1.1 25 %, 1980 till 31 % och 1990 till 30%. Under innevarande lågkonjunktur har andelen fallit lill 26%.

Del bör påpekas att expansionen inom K-sektom inte är ett självända­mål utan beror på utvecklingen i importefterfrågan. Dessutom bör K-sektorns tillväxt ses mot bakgrand av om det ger den största samhälls­ekonomiska avkastningen. Här sker en avvägning mellan valet av den import som blir möjlig genom exporten och den altemativa konsumtion som kan komma till stånd om istället den skyddade sektom expanderar.

Konkurrensutsatta sektorer

Svensk ekonomi kan delas in i en konkurrensutsatt varaproducerande sektor och en skyddad vara- och tjänsteproducerande sektor, se tabell 13.1. Denna indelning svarar mot den som gjordes i Långtidsutred­ningen 1992 (SOU 1992:19). I denna uppdelning har det inte gåft aft sortera ut konkurrensutsatt tjänstesektor

Utmärkande för K-sektom är att den är utsatt för konkurrens från utländska producenter och är starkt exportorienlerad. Den möter också konkurrens från utländska konkurrenter på hemmamarknaden. I det följande kommer vi använda Långtidsutredningens definition av K-sektom, som delas upp i kapitalinlensiv, arbetsintensiv och kunskaps­intensiv varaproduklion.

K-sektoms utveckling från 1980-talet

Ett utmärkande drag i utvecklingen av den svenska produktionens straktur på 1980-lalel var alt K-sektom expanderade efter devalveringama 1981/1982. Tillväxttakten inom K-sektom under perioden 1982-1986 uppgick i genomsnitt till nära 5% per år För de skyddade sektorema inom näringslivet totalt låg tillväxttakten omkring 2%. Under överhett­ningsåren 1986-1988 avtog däremot tillväxttakten betydligt för K-sektorn, särskilt för den kunskapsintensiva produktionen. Den skyddade sektorn inom näringslivet började istället expandera, se tabell 13.1.

Den avtagande tillväxttakten inom K-sektom under andra hälften av 1980-talet kan delvis förklaras av de flaskhalsar som uppstod i produk­tionen. Flera branscher nådde ett så högt kapacitetsutnyttjande att det var svårt att möta efterfrågan med ökad produkfion. Denna kapacitetsbrist orsakade en stor del av industrins marknadsandelsförluster mot slutet av överhettningsperioden.

Under perioden 1988-1991 minskade produktionen inom samfliga tre delsektorer av K-sektom, och särskilt för den kapitalintensiva produk­tionen. För K-sektom totalt minskade förädlingsvärdet i volym med i genomsnitt 1,5% per år Tillväxttakten inom de skyddade sektoreraa inom näringslivet dämpades, men produktionen steg med drygt 1 % per år Den offentliga produktionen, dvs. förädlingsvärdet för statliga och kommunala myndigheter, steg med 1,4% per år, ungefär som den genomsnittliga tillväxttakten perioden 1982-1986. Nedgången inom K-

156

sektom speglar hur lågkonjunkturen särskilt drabbat denna sektor Utvecklingen förklaras också av K-sektoms försämrade konkurrenskraft och lönsamhet, som medfört kraftiga effekter på produktionstillväxten.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

Tabell 13:1   Produktionens tillväxt

Förädlingsvärde till producentpris

Tillväxt'

Procent

per år

1982-

1986-

1988-

1986

1988

1991

Kapitalintensiv produktion

5,8

3,3

-2,5

Gruvor

7,7

-2,2

-4,0

Pappers- och massaind.

6,8

6,7

-2,4

Baskemisk- och plastind.

2,2

4,6

-3,9

Raffinaderier

20,0

-5,2

4,0

Järn- och stålverk

2,5

4,3

-3,7

Dryckesvaruind. m.m.

3,4

-1,3

-2,6

Kunskapsintensiv produktion

4,9

2,1

-0,8

Maskinind.

7,2

-0,5

-2,6

Elektroind.

7,1

6,9

3,4

Transportmedelsind.

4,7

2,0

-7,2

Varv

-12,7

-26,6

9,4

Instrumentvaruind.

6,7

2,4

9,6

Annan kemisk ind.

0,4

8,1

5,8

Arbetsintensiv produktion

3,8

3,2

-1,8

Konkurrensutsatt livsmedelsind.

3,0

2,9

-1,8

Sågverk m.m.

0,6

-0,2

4,2

Träfiberind. m.m.

2,6

4,4

-0,4

Gummivaror

3,5

0,5

-11,7

Plastvaror

3,4

5,6

-3,0

Metallvaror

6,0

5,7

-1,3

Textil- och konfektionsind.

1,3

-3,1

-7,7

Annan tillverkningsind.

7,8

1,6

-1,4

Summa K-sektorn

4,8

2,7

-1,5

Skyddad varuproduktion

Skyddad livsmedelsind. Trävaruind.

-0,3

0,7

-1,7

2,7

6,7

-0,3

Grafisk ind.

1,2

0,7

-1,9

Jord- och stenvaruind.

1,1

4,2

-2,0

Jord- och skogsbruk samt fiske

1,6

-3,5

3,2

Byggnadsindustri

1,4

2,9

1,2

Övrig produktion, näringslivet

Bostäder och energi

2,1

1,0

0,4

Övriga privata tjänster

2,7

6,2

2,0

Summa skyddade sektorer i

näringslivet

2,2

3,7

1,3

Offentlig produktion

1,5

0,9

1,4

Hela ekonomin

2,6

2,8

0,8

' 1985 års fasta priser.

Exkl. sågverk. Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

157

Minskande produktionskapacitet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1 Ett fall i efterfrågan inleddes mot slutet av 1990. Under nedgångsfasen

t.o.m. fjärde kvartalet 1992 har industriproduktionen minskat med ca 16%. Därmed har fallet varit kraftigare än under motsvarande nedgångs­fas i början av 1980-talet, då industriproduktionen sjönk med 9%.

Det finns flera tecken på att industrins produktionsbas under in­nevarande lågkonjunktur minskal mer än i lidigare nedgångar. Det är emellertid svårt att göra noggranna beräkningar av omfattningen. Sannolikt har dock utslagningen av industrikapacitet varit kraftigare nu jämfört med konjunkturfallel i början av 1980-talet. En grov uppskattning av hur slor utslagningen varit är skillnaden mellan förändringen i produktionen och kapacitetsulnyttjandet under nedgångsfasen. Måttet visar att ca 6% av industrins kapacitet slagils ut mellan tredje kvartalet

1990 och fjärde kvartalet 1992. Utslagningen under motsvarande

nedgångsfas i början av 1980-talel uppskattas till endast ca 1%>.

I vilken omfattning K-sektom krympt kan illustreras med hur dess andel av förädlingsvärdet för hela ekonomin utvecklats. Mellan 1975 och

1991   hade andelen minskat med drygt 7 procentenheter till knappt 17%,

se tabell 13:2. Mellan 1980 och 1985 skedde en lilen uppgång, men

andelen var ändå betydligt mindre än i millen av 1970-lalet. I tabell 13:2

framgår också att det framför allt är den kunskapsintensiva varaproduk­

tionen som krympt. Den skyddade industriproduktionens andel har också

minskat, men inte i lika stor omfattning som K-sektoms andel. De

skyddade sektorernas andel totalt sett har ökat, från drygt 56% 1975 till

lite över 59% 1991. Den offentliga produktionens andel har också växt,

från nära 20% 1975 till 24% 1991.

158

Tabell 13:2   Produktionens andel av det totala förädlingsvärdet

Förädlingsvärde till producentpris, löpande priser

1975

1980

1985

1991

Kapitalintensiv produktion

6,0

4,7

5,1

4,0

Gruvor

0,9

0,4

0,5

0,3

Pappers- och massaind.

2,1

1,4

1,7

1,2

Baskemisk- och plastind.

0,8

0,8

0,8

0,7

Raffinaderier

0,1

0,3

0,4

0,7

Järn- och stålverk

1,7

1,6

1,4

0,8

Dryckesvaruind. m.m.

0,3

0,2

0,3

0,4

Kunskapsintensiv produktion

11,0

8,9

10,2

7,9

Maskinind.

3,9

3,2

3,5

2,8

Elektroind.

2,5

2,0

2,1

1,4

Transportmedelsind.

2,5

2,1

2,9

2,2

Varv

1,0

0,5

0,4

0,2

Instrumentvaruind.

0,3

0,3

0,5

0,5

Annan kemisk ind.

0,7

0,9

0,9

0,9

Arbetsintensiv produktion

7,0

5,7

5,5

4,8

Konkurrensutsatt livsmedelsind.

0,8

0,5

0,7

0,7

Sågverk m.m.

0,7

0,9

0,6

0,4

Träfiberind. m.m.

0,4

0,4

0,5

0,4

Gummivaror

0,3

0,3

0,3

0,2

Plastvaror

0,3

0,4

0,4

0,4

Metallvaror

2,9

2,3

2,2

2,1

Textil- och konfektionsind.

1,3

0,8

0,7

0,4

Annan tillverkningsind.

0,3

0,1

0,2

0,2

Summa K-sektorn

24,0

19,2

20,7

16,7

Skyddad varuproduktion

18,9

16,1

14,9

15,0

Skyddad livsmedelsind.

1,8

1,2

1,2

1,2

Trävaruind.'

1,5

1,1

1,0

1,2

Grafisk ind.

1,5

1,7

1,5

1,6

Jord- och stenvaruind.

1,0

0,8

0,7

0,7

Jord- och skogsbruk samt fiske

4,8

3,8

3,7

2,5

Byggnadsind.

8,3

7,6

6,7

7,7

Övrig produktion, näringslivet

Bostäder och energi

10,8

12,1

13,3

15,1

Privata tjänster

26,7

27,2

27,2

29,2

Summa skyddade sektorer i näringslivet

56,4

55,4

55,3

59,3

Staten

5,6

6,8

5,3

5,2

Kommunerna

14,0

18,6

18,6

18,8

Summa offentlig produktion

19,6

25,4

23,9

24,0

Hela ekonomin

100,0

100,0

100,0

100,0

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

' Exkl. sågverk.

Anm.: P.g.a avrundning summerar inte alltid delarna till totalen.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

En arman tänkbar indikator på utslagningen av produktionskapacitet får man genom att studera det historiska sambandet mellan kapitalstockens förändring och utvecklingen av produktionen och kapacitetsutnyttjandet. Förändringen av kapitalstocken motsvaras av nettoinvesteringar, dvs. bmttoinvesteringar minskat med förslitning. Under lågkonjunkturen har skillnaden ökat mellan kapitalstockens storlek och produktionsnivån vid fullt kapacitetsutnyttjande. Mellan 1988 och 1992 växte kapitalstocken

11 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

159

med 8%. Samtidigt var den möjliga produktionen vid fullt kapacitetsut-    Prop. 1992/93:150 nyttjande  ungefär   oförändrad.   Kapilalkvoten   vid   fullt   kapacitetsut-    Bilaga 1.1 nyttjande, dvs. kapitalstocken dividerad med den möjliga industriproduk­tionen vid fullt kapacitetsutnyttjande, har därför ökat, tabell 13:3.

Tabell 13:3  Produktionen, kapitalstocken och kapacitetsutnyttjandet i in­dustrin

Miljarder kr. 1985 års priser

1987

1988

1989

1990

1991

1992

Kapitalstock'

329

341

357

368

371

369

Produktion

197

203

205

204

194

188

Kapitalkvot'

1,7

1,7

1,7

1,8

1,9

2,0

Kapacitetsutnyttjande''

87,8

89,1

89,3

87,7

83,9

81,7

Möjlig produktion

vid fullt

kapacitetsutnyttjande

225

228

230

233

232

230

Kapitalkvot vid fullt

kapacitetsutnyttjande-'

1,5

1,5

1,6

1,6

1,6

1,6

' Kapitalstocken enligt Konjunkturinstitutets beräkningar.

Förädlingsvärdet till producentpris. ' Kapitalstocken dividerad med förädlingsvärdet. ' Procent.

Anm.: Med industrin avses gruvor och tillverkningsindustri. Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Den växande kapitalkvoten kan bero på att Konjunkturinstitutets beräkningar överskallar kapitalstockens verkliga storlek. Det är mer troligt att den faktiska utslagningen av kapital har varit snabbare än de historiska avskrivningstakter som antas, vilket är sannolikt särskilt under lågkonjunkturer Enligt Konjunkturinstitutets beräkningar var kapital­stockens storlek 1992 ca 370 miljarder kr i 1985 års prisnivå. Ett annat säll all beräkna kapitalstockens storlek är att utgå från att kapitalkvoten vid fullt kapacitetsutnyttjande borde vara ungefär oförändrad över tiden. 1988 var kapilalkvoten vid fullt kapacitetsutnyttjande 1,5. För att få samma relation 1992 hade det bara krävts en kapitalstock på ca 345 miljarder kr

Jämförelsen indikerar alt ca 7% av industrins produktionskapital kan ha försvunnit på grand av en snabbare utslagning. Det skulle då krävas investeringar för ca 25 miljarder kr i 1985 års prisnivå eller ca 30 miljarder kr i 1992 års penningvärde för att ersätta det industrikapital som har slagits ut under lågkonjunkturen. Della belopp ligger alltså utöver de investeringar som krävs för att upprätthålla den nuvarande kapitalstockens storlek.

Investeringar av denna omfattning innebär betydande resursanspråk. 30 miljarder kr motsvarar ca 2% av BNP. Under 1980-talet växte BNP med i genomsnitt 2% per år De resurser som krävs för investeringar på 30 miljarder kr motsvarar därför den genomsnittliga produktionstillväxten i hela ekonomin under ett år på 1980-talet.

160

Industrins investeringsbehov under 1990-talet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1 När industrins investeringsbehov ska bedömas spelar del stor roll vilka

antaganden som görs om utrymmet för produktionsökningar med den befintliga kapitalstocken. Etl fallande kapacitetsutnyttjande skapar en produktionspotential, som sedan ger utrymme för en snabb produk­tionsökning när industriproduktionen återhämtar sig. Efter en lid når dock allt fler företag sitt kapacitelslak och ytterligare produktionsökningar kräver investeringar

En rimlig uppskattning är att industriproduktionen med dagens kapital­stock kan öka ca 8% från 1992 års nivå. Enligt Konjunkturinstitutets beräkningar ökade kapitalslocken med 8% mellan 1988 och 1992. Samtidigt minskade produktionen med drygt 7%. Under lågkonjunkturen har därför kapitalkvoten ökal från 1,7 till 2,0 (tabell 13:3). Enligt diskussionen ovan är det dock troligt att kapitalslockens storlek är överskattad. Den alternativa kalkylen tydde på en kapitalstock rant 345 miljarder kr 1992, vilket ger en kapitalkvot på drygt 1,8. Antar man sedan att den långsiktiga nivån på kapitalkvoten bör vara ca 1,7, som den var under slutet av 1980-lalel, borde industriproduktionen kunna öka med ca 8% till drygt 200 miljarder kr med dagens kapitalstock.

Behovet av investeringar vid en given lidpunkt kan indelas i två komponenter En komponent behövs för alt underhålla den befintliga kapitalstocken, dvs. för att ersätta det kapital som förslits varje år Den andra komponenten behövs för att anpassa kapitalstocken lill förändringar i industriproduktionen. Skulle industriproduktionen under 1990-talet stagnera vid 1992 års nivå blir denna komponent negativ, eftersom kapitalslocken i utgångslägel beräknas ge utrymme för en produktionsnivå som är ca 8% högre än 1992 års nivå. På samma sätt skulle en produk­tionsökning med 8% irmebära att denna komponent blir oförändrad, dvs. del skulle inle fordras investeringar utöver de som krävs för att under­hålla den befintliga kapitalstocken.

Om vi anlar all den faktiska kapitalslocken idag har ett värde av 425 miljarder kr (345 miljarder kr i 1985 års prisnivå) och att förslitningen torde motsvara ca 8% per år, vilket är den förslitningslakt Kon­junkturinstitutet använder sig av, krävs det investeringar lill elt värde av ca 34 miljarder kr per år för att underhålla den nuvarande kapitalslocken (tabell 13:4).

Ökar produktionen med 20% fram till 1998 måste kapitalstocken växa. Det innebär ett investeringsbehov på ca 9 miljarder kr per år för att anpassa kapitalstocken lill den högre nivån. Det totala in­vesteringsbehovet blir då ca 43 miljarder kr per år mellan 1992 och 1998. Sammanlagt krävs investeringar i industrin för ca 260 miljarder kr fram till 1998. Beräknat på samma säll skulle en produktionsökning med 30% förutsätta investeringar för ca 300 miljarder kr fram till 1998.

161

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1 

Tabell 13:4 Investeringsbehovet i industrin vid olika nivåer på industriproduktionen

1992 års priser. Miljarder kr.

Ärligt investeringsbehov om industri­produktionen 1998 överstiger nivån 1992 med:

0%

10%

20%

30%

40%

Nödvändiga investeringar för att underhälla 1992 års kapitalstock

Investeringar för au anpassa kapitalstocken till den nya produktionsnivån

Summa årligt investeringsbehov mellan 1992 och 1998

Summa årligt investeringsbehov i procent av 1992 ärs BNP

31,5

-4,5

27

1,9

34

35

2,5

34

43

3,0

34

17

51

3,6

34

24

58

4,1

Källa: Finansdepartementet.

I huvudkalkylen i kapitel 12 beräknas industrins investeringar till i genomsnitt ca 50 miljarder kr per år i 1992 års priser mellan 1992 och 1998. Det innebär sammanlagt investeringar för ca 300 miljarder kr 1 kalkylen ökar industrins produktion med 30% mellan 1992 och 1998, vilket är i överensstämmelse med uppskattningama av investerings­behovet i detta kapitel (tabell 13:4). Prognosen innebär att den industri­kapacitet som tidigare slagits ut under lågkonjunkturen mer än väl återskapas. Investeringsbehovet hade blivit ca fem miljarder kr mindre per år (1992-års peimingvärde) om inte induslrikapacitet slagits ut enligt den tidigare redovisade beräkningen.

Behovet av kapital för nyinvesteringar

På medellång sikt väntas den internationella konjunkturen återhämta sig, världsmarknadstillväxten bli gynnsammare och svensk export öka starkt. Industrins konkurrenskraft har förbättrats markant, både till följd av kronans depreciering och andra faktorer som arbelsgivaravgiflssänkningen och en snabbare produktivitetstillväxt än i konkurrentländerna. Därmed gynnas en expansion inom K-sektom. Lönsamheten inom sektorn bedöms öka kraftigt då företagen antas utnyttja en stor del av utrymmet som deprecieringen av kronan ger för prisökningar och en förbättring av vinstmarginalerna.

I den kalkyl som presenteras i kapitel 12 ökar vinsteraa snabbt i de icke-finansiella företagen mellan 1991 och 1993, för all sedan stabilisera sig på en jämn och hög nivå. Vinstnivån, mätt som brattovinstens andel av förädlingsvärdet i de icke-finansiella företagen, blir fro.m. 1993 högre än någon gång tidigare under de senasie decenniema. Vinsterna i det svenska näringslivet har enligt OECD:s uppgifier sedan 1970 varit

162

lägre än för OECD-området i genomsnitt (tabell 13:5). Stafistiken är emellertid mycket osäker Den stora skillnaden i vinstnivå mellan Sverige och OECD kan ändå ses som en indikator på att lönsamheten varit lägre i Sverige än i OECD. Kapitalets ökade rörlighet mellan länderaa innebär att detta inte längre är hållbart. För att det skall vara attraktivt att investera i Sverige krävs nu att den förväntade avkastningen är lika hög som i utlandet. Investeringaraa riktas annars mot andra länder och därmed permanentas de senaste årens nedgång i produktionen.

Tabell 13:5  Avkastning på arbetande kapital i näringslivet

Procent

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1970-1980

1980-1990

Sverige OECD

9,1 14,9

10,6 15,2

Källa: Industriförbundet (1992), Det ekonomiska läget - industrikrisen i Sverige.

Ett bestående positivt finansiellt sparande i de icke-finansiella förelagen tyder på att graden av egenfinansierade investeringar blir högt, om huvudkalkylen förverkligas. Den goda vinstnivån och fallande bosladsin­vesteringar fram till 1996 medför att det finansiella sparandet förblir positivt även när industrins investeringar börjar alt växa. För industri­företagen ökar investeringama från 34 miljarder kr 1992 till 64 miljarder kr 1998 i 1992 års penningvärde, dvs. nästan en dubblering. Investe­ringama som andel av industrins förädlingsvärde ökar långsammare (diagram 13:9). Invesieringsandelens ökningstakt ter sig rimlig mot bakgrand av den höga vinstnivån.

Diagram 13:9   Industrins bruttoinvesteringar 1980-1998

Andel av industrin förädlingsvärde i löpande priser

1980   1982   1984   1986   1988   1990   1992   1994   1996   1998 Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

12 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.1

163

Slutsatsen av denna genomgång är all en invesleringsökning av den Prop. 1992/93:150 omfattning som är nödvändig för en balanserad utveckling av svensk Bilaga 1.1 ekonomi under 1990-talet bör vara möjlig att uppnå. Utvecklingen av efterfrågan, kapacitetsutnyttjande och vinster inom K-sektora tyder på detla. En föratsättning är dock all banker och andra kreditgivare inle för en så restriktiv utlåningspolilik att den exteraa kreditförsörjningen hämmas.

En uppbyggnad av kapitalstocken är dock inte enbart en fråga om kvantitet utan också om kvalitet. Under så kort tid som fram till 1998 hinner ingen omfattande strakturomvandling ske inom industrin. Det är i allt väsentligt de befintliga företagen som måste svara för nyinveste­ringar och varianter på redan existerande produkter som ska tillgodose den intemationella och inhemska efterfrågan. Delta ställer stora krav på industrins flexibilitet och expansionsförmåga.

164

14  Möjligheter till högre tillväxt under 1990-taIet    Prop. 1992/93:150

Starkare draghjälp från omvärlden än vad som ligger till grand för huvudkalkylen är en extem faktor som kan innebära att utvecklingen blir gynnsammare än beräknat. Del ligger dock utanför den ekonomiska politikens kontroll.

Det finns emellertid också en rad inhemska och därmed påverkbara faktorer som kan motivera en mer positiv bedönming av den framtida utvecklingen. Prognoser och scenarier tenderar att bli präglade av de förhållanden som råder när de görs. Det leder ofta till att förändrings­kraften i ekonomin underskattas. Erfarenheten visar att såväl nedgångar som uppgångar i ekonomin blivit kraftigare än förväntat. Osäkerheten kring den svenska ekonomins förmåga till återhämtning är särskilt stor med hänsyn till att föratsättningama i viktiga avseende förändrats till följd av den dramatiska förändringen av industrins konkurrenskraft, en ökad integration med omväriden och en rad reformer som syftat till alt förbättra ekonomins funktionssätt.

14.1 Svensk export kan 

ö

ka snabbare 

ä

n ber

ä

knat

Huvudkalkylen bygger på en ganska försiktig bedömning av marknadsan­delsutvecklingen för svensk export under prognosperioden 1993-1998. En alternativ och mer gynnsam utvecklingsväg kan vara möjlig. Företagen kan komma att sänka relativprisema ytterligare de närmaste åren. Ex­porten kan därmed få en extra skjuls när den intemationella efterfrågan åter tar fart.

Industrins konkurrenskraft har nu avsevärt förbättrats till följd av deprecieringen av kronan, sänkningen av arbetsgivaravgiftema i januari 1993 och en starkare produktivitetstillväxt inom industrin än i kon­kurrenlländeraa. Deprecieringen i förhållande till ecun uppgick i slutet av mars till ca 20% sedan kronans knytning till ecun släpptes. Deprecie­ringen kan jämföras med den sammanlagda devalveringen av kronan åren

1981   och 1982, som uppgick fill ca 25%.

Industrins intemationella konkurrenskraft förbättras emellertid mer under prognosperioden 1993-1994 än i samband med devalveringama i början av 1980-talet. Det beror på att lönekostnadema, men framför allt produktiviteten inom industrin utvecklar sig gynnsammare relativt konkurrentiändema jämfört med den tidigare perioden.

I förhållande till Sveriges 14 viktigaste konkurrentländer inom OECD beräknas industrins arbetskostnad per producerad enhet minska med omkring 23% åren 1993-1994. I samband med devalveringaraa 1981 och

1982   föll industrins relativa enhetsarbetskostnader med sammanlagt drygt

21%, räknat på årsgenomsnitt. Det innebär att det relativa kostnadsläget

blir lägre 1993-1994 än 1983.

Förbättringen i industrins konkurrenskraft kan delas in i delkomponen­terna relativ lönekostnad, produktivitet samt effektiv växelkurs. Av konkurrenskraftsförbältringens storlek perioden 1993-1994 på totalt ca 23% bidrar den effektiva växelkursutvecklingen med hela 17 procenten­heter  Det näst största bidraget kommer från den relativa produk-

165

tivitetstillväxten med 4,6 procentenheter Den relativa lönekostnaden bidrar därmed i mindre utsträckning, se diagram 14:1 (en ökning i diagrammet motsvarar en förbättring i relativ enhetsarbetskostnad). Motsvarande uppdelning för perioden 1982-1983 visar att bidraget från växelkursutvecklingen då var dominerande och bidrog med 20,7 procentenheter av den totala konkurrenskraftsökningen med drygt 21%. Strax efter devalveringen 1981 sänkte företagen relativpriset för exporten av bearbetade varor med 8%. Därefter höjdes relativpriset successivt och tredje kvartalet 1982 återstod drygt hälften av den ursprangliga sänkningen. Det innebär att knappt hälften av 1981 års devalvering utnyttjades till en relativprissänkning. Relativpriset sjönk ytterligare med nästan 11% Qärde kvartalet 1982, dvs. med drygt 2/3 av de 16% som devalveringen i oktober 1982 uppgick till. Därpå följde tre kvartal med relativprishöjningar. Relativprissänkningen efter 1982 års devalvering stannade därmed vid lite över hälften av devalveringsutrym­met. De svenska relativa exportpriserna för bearbetade varor var för helåret 1981 i genomsnitt oförändrade, föll 1982 med 5% och med drygt 3 1/2% 1983. År 1984 steg åter relativpriset. Den sammantagna rela­tivprissänkningen i samband med de två devalveringama begränsades sålunda fill drygt 8%.

Diagram 14:1   Relativ ULC uppdelad på delkomponenter

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

1982-83

1993-94

Källor: Statistiska centralbyrån, OECD och Finansdepartementet

Relativprissänkningen åren 1993-1994 har i huvudkalkylen beräknats till 10 1/2%. För perioden närmast därefter 1995-1998 antas oförändrade relativpriser, trots att kronan från och med 1995 antas apprecieras kon-kurrenlvägt med 1,5% per år (Rent tekniskt antas'växelkurseraa i genomsnitt för mars ligga kvar t.o.m. 1994. Därefter antas kronan appre­cieras mot konkurrentvalutoma med 1,5% per år). Mätt i nationella

166

valutor antas således de svenska prisema öka något långsammare än i    Prop. 1992/93:150

konkurrentländerna under kalkylperioden.

Bilaga 1.1

Relativprissänkningen 1993-1994 antas leda till att marknadsandelen för bearbetade varor till 14 OECD-länder växer med totalt 14% under hela prognosperioden fram till 1998. Det innebär att mer än hälften av den sammanlagda andelsförlusten under perioden 1984-1992 på drygt 22% återtas.

Företagens prisbeteende antas alltså skilja sig från perioden i början av 1980-talet, eftersom relativpriset hålls oförändrat på medellång sikt. Under perioden 1984-1989 steg relativpriset däremot med i genomsnitt drygt 2 % per år Företagen beräknas i år ta ut något mindre än hälften av utrymmet som kronans depreciering ger till en relativprissänkning (sedan de ökade kostnadema för importerade insatsvaror räknats bort). Den återstående delen används till en marginalförstärkning. Orsaken till detta baseras på efterfrågeläget. Då del råder överkapacitet och fallande internationell efierfrågan för viktiga exportvaror anses en relativpris­sänkning ge mindre effekter på marknadsandelar och export volym. Därför väljer företagen att ta ul en större andel i en marginalförbällring. Förhoppningen är all den kraftiga vinstförstärkningen lämnar utrymme för fortsatta marknadsandelsvinster, antingen genom ytterligare relativ­prissänkningar längre fram eller annan typ av konkurrenskraflsför-bättring, som t.ex. investeringar i produktutveckling, service, marknads­föring etc. Antagandet om oförändrade relativpriser under 1995-1998 är följaktligen försiktigt och naturligtvis mycket osäkert.

Mol bakgrand av den relativt kraftiga marginalförstärkning som ligger i prognosen kan det finnas utrymme för ytterligare relativprissänkningar efter 1994, då den intemationella efierfrågan återhämtat sig. En relativ­prissänkning kan då ge större effekt på exportvolymen än i början av prognosperioden. Industrins andelsvinster på exportmarknaden skulle i så fall bli ännu högre än beräknat enligt huvudkalkylen. Om vi istället antar alt relativpriset för exporten av bearbetade varor faller med en procent per år under 1995-1998 skulle exporten öka drygt 5% snabbare under perioden jämfört med huvudkalkylen. Därmed skulle industrin så gott som återta de tidigare andelsförlusteraa på OECD-marknaden. Mark­nadsandelen skulle alltså växa med totalt 20% under 1993-1998 mot 14% enligt huvudkalkylen.

I denna altemativa beräkning antas samma marknadstillväxt som i huvudkalkylen. Exporten kan dock komma att växa ännu snabbare om marknadstillväxten blir gynnsammare än beräknat. Importtillväxten för bearbetade varor på OECD-marknaden har beräknats uppgå till totalt 33% för prognosperioden 1993-1998. Det är en relativt svag ökning jämfört med lidigare uppgångsfaser i den internationella konjunkturen. Motsvarande tillväxt under högkonjunkturen 1983-1988 var nästan dubbelt så stor och uppgick till 60%.

167

Tabell 14:1 Exportmarknadstillväxt, relativpris, marknadsandel och export av     Prop.  1992/93:150

bearbetade varor till 14 OECD-länder

p...        ...

Procentuell förändring

Bilaga 1.1

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Exportmarknadstillväxt

1,5

4,4

6,0

6,2

5,8

5,6

Relativpris

-10,0

-0,6

0,0

0,0

0,0

0,0

Marknadsandel, volym

3,0

7,6

1,9

0,9

0,0

0,0

Exportvolym

4,5

12,3

8,0

7,2

5,8

5,6

Alternativ beräkning:

Exportmarknadstillväxt Relativpris Marknadsandel Exportvolym

1,5

-10,0

3,0

4,5

4,4 -0,6

7,6 12,3

6,0

-1,0

2,4

8,5

6,2 -1,0 2,2 8,5

5,8

-1,0

1,8

7,7

5,6

-1,0

1,8

7,5

Anm:  Exportmarknadstillväxt avser en sammanvägning  av  importökningen av bearbetade varor i olika länder. Som vikter har använts ländernas andelar som mottagare av svensk export av bearbetade varor. Källa: Finansdepartementet.

Att Ökningstakten nu antas bli lägre förklaras bl.a. av att OECD-länder, som t.ex. Japan, Tyskland, Belgien och Nederländerna, ligger sent i konjunkturcykeln. Detta påverkar de länder som är starkt beroende av export till dessa marknader Den interaationella lågkonjunkturen väntas därmed bli mer utdragen. Problemen med den höga skuldsätt­ningen, både inom offentlig och privat sektor, kommer sannolikt fitmas kvar på medellång sikt och hämma konsumtion och investeringar. Stora statliga budgetunderskott i flera länder utgör en restriktion för finanspol­itiken, då den ekonomiska politiken inriktas på offentliga besparingar för att minska underskotlen. Det finns även en skillnad i efterfrågesamman­sättning de närmaste åren jämfört med 1980-lalel. Ett exempel är efter­frågan på bilar, som kan väntas bli svagare, åtminstone inledningsvis, jämfört med uppgången på 1980-talet.

Det kan emellertid inle uteslutas att uppsvinget i världsekonomin får en mer "normal" karaktär än beräknat. Om skuldkonsolideringen i de anglosaxiska och de nordiska länderna snart är avklarad och om realräntoma i Europa snabbt faller, skapas gynnsamma tillväxtföratsätt-ningar. Den positiva utväxlingen på den svenska ekonomin av ell sådanl förlopp kan bli mycket stor med tanke på industrins starka konkurrens­situation och den i utgångsläget omfattande outnyttjade produk­tionskapaciteten.

14.2  Strukturreformer kan ge högre tillväxt

Ekonomins institutionella villkor, dvs. lagstiftning och avtal m.m. spelar en viktig roll för föratsättningama för ekonomisk tillväxt och hur snabbt ekonomins straktur anpassas till förändringar i efterfrågan och priser Under lång tid har ekonomer riklat kritik mot olika slags regleringar och

168

mot skattesystemet för att dessa hämmat ekonomins anpassnings- och    Prop. 1992/93:150 tillväxtförmåga. Under de senaste åren har det dock skett betydande    Bilaga 1.1 förändringar av de institutionella förhållandena och ytterligare reformer har beslutats eller aviserats. Dessa förändringar bör, åtminstone på sikt, ha slor betydelse för den ekonomiska utvecklingen och deras effekt under kalkylperioden kan ha underskattats.

PotentieU och faktiskt tillväxt

Kalkylen i huvudaltemativet innebär att BNP-tillväxlen blir ca 3 % per år under perioden 1994-1998. Jämfört med de senasie två decenniema är det en förhållandevis hög tillväxt. Men det är i nivå med genomsnittet för perioden 1950-1990. Det är också i nivå med prognosen för BNP-tillväxten i OECD-området.

Kalkylen bygger på föratsättningen att den underliggande eller potentiella BNP-tillväxlen, dvs. den långsikliga tillväxt som är möjlig att uppnå om resursema utnyttjas fullt ut, uppgår till ca 2% per år Den myckel svaga utvecklingen de senaste åren, med etl BNP-fall på nära 5 1/2% under perioden 1990-93, har skapat ett relativt stort gap mellan potentiell och faktisk produktion. Detta gap ger utrymme för en snabbare tillväxttakt än den potentiella. Huvudaltemativet bygger på att halva detta gap kommer all hämtas in under kalkylperioden.

Den ekonomiska tillväxten kan i huvudaltemativet ha underskattats i två olika avseenden. Dels finns föratsättningar att den potentiella tillväxten blir högre än vad som antagils. Dels kan det ske en snabbare återhämtning inom ramen för den antagna potentiella tillväxten.

Del finns ett samspel mellan faktisk och potentiell BNP-tillväxt. Ju större gapet är mellan den faktiska produktionen och den som är möjlig att uppnå, desto starkare är rimligen drivkrafterna för en produk­tionstillväxt eftersom kostnaden att öka produktionen då är låga. Med högre potentiell tillväxt ges också ett större utrymme för efterfrågeökning ulan alt detta leder lill inflationstendenser Det är därför rimligt all räkna med att om den potentiella BNP-tillväxten underskattats innebär del också en underskattning av den faktiska tillväxten.

Under de senasie åren har elt viktigt mål för den ekonomiska politiken varit att på olika sätt stärka ekonomins anpassningsförmåga och förbättra dess funktionssätt. Det har genomförts och planeras att genomföras en rad åtgärder som har det primära syftet alt stärka föratsättningaraa för ekonomisk tillväxt. Dessa förändringar har beaktats i huvudkalkylen. Men effekteraa är svårbedömda och betydelsen av reformeraa kan ha underskattats.

Dessa reformer kan innebära all den svenska ekonomin kommer att visa sig ha en bättre konkurrenskraft och förmåga till anpassning än vad som ligger bakom huvudscenariets kalkyler Men det är främst effektema på den långsiktiga potentiella tillväxten som, till följd av att reformeraa ger nya föratsättningar, kan ha underskattats.

Under perioden 1950-1975 ökade BNP med i genomsnitt över 3 1/2% per år Den genomsnittliga tillväxten har under perioden efter 1975, då

169

tillväxttakten varit lägre i de flesta industriländer, har uppgått till 1,7%    Prop. 1992/93:150

per år Inom t.ex. EG-området har den varit ca 2 1/2% per år under    Bilaga 1.1

samma period. Mot den bakgranden är en långsiktig tillväxt på 2% ett

relativt försiktigt anlagande. Om svensk ekonomi till följd av de reformer

som genomförts och planeras i framtiden kommer att fungera bättre än

tidigare borde det därför finnas föratsättningar för en högre potentiell

tillväxt.

Om den potentiella tillväxten istället för antagna 2% skulle uppgå till 2 1/2% per år räknat från 1991 innebär detta, givet att halva gapet gentemot potentiell produktion kan hämtas in, att tillväxten under perioden 1994-1998 kan uppgå till ca 4% per år

Strukturella reformer

I politiska reformer har hänsynen till samhällsekonomin traditionellt varit en restriktion på vilken omfattning och inriktning reformema kunnat få. Under de senasie åren har emellertid genomförts och aviserats en rad reformer där samhällsekonomiska överväganden varit en viktig utgångs­punkt och ett huvudsyfte varit att förbättra ekonomins funktionssätt. Genom att stimulera arbete, sparande och investeringar och att genom bättre fungerande marknader effektivisera allokeringen av resurser, skulle det skapas föratsättningar för en högre tillväxt. Flera av dessa reformer har effekt redan nu eller kommer att få effekt under kalkylperioden.

Skattereformen 1990-91 innebar en omfattande omläggning av beskatt­ningen. Den innehöll två huvudsakliga element, dels breddades skat­tebaseraa och i gengäld sänktes skattesatseraa, dels gjordes beskattningen mer likformig mellan olika slags inkomster, konsumtion och investe­ringar.

Skaltereformen innebar en påtaglig förbättring av de ekonomiska incitamenten för arbete. Ersättningen efter skatt för yllerligare arbets­insatser ökade relativt sett mycket kraftigt. Detta skedde med ett i stort sett oförändrat totalt skatteuttag på hushållens inkomster, varför den arbetsslimulerande effekten renodlades. Dessa förändringar i beskatt­ningen av arbetsinkomster har potentiellt mycket stora effekter på arbetsutbudet. Studier i anslutning till reformen tydde på att arbetsutbudet på lång sikt skulle stiga med ca 5% till följd av reformen. (Detta enbart reformeffekteraa, andra faktorer kan verka i motsatt riktning.)

Den positiva effekten på arbetsutbudet har helt dolts av lågkonjunk­turen. Den svaga efterfrågan på arbetskraft har hållit tillbaka arbetsut­budet, som istället minskat med drygt 3% sedan 1990. Med den fortsatt höga arbetslösheten i huvudkalkylen sker det en relativt måttlig ökning av arbetsutbudet under resten av 1990-talel, en uppgång med drygt 1 1/2% räknat i arbetstimmar fram till 1998. Om effekterna av skattere­formen är korrekt bedömda kommer det under 1990-talet således att finnas ett stort potentiellt arbetsutbud. Detta har betydelse för den ekonomiska tillväxten. Även om det sker en viss permanentning av arbetslösheten (hysteresis-effekt) finns del likväl en potential för snabb sysselsättningstiUväxt. Därmed hålls också inflationstendenserna tillbaka.

170

Del finns ur arbetsmarknadssynvinkel utrymme för en snabb efterfråge-    Prop. 1992/93:150

tillväxt.

Bilaga 1.1

Skattereformen innebar också stora förändringar i företagsbeskattningen som bl.a. innebar all intera och extern finansiering fick mer likartade skattevillkor och att skattesystemets snedvridande effekter mellan olika typer av investeringar reducerades. Även efter skallereformen har genomförts en rad ytterligare skattesänkningar med syfte att minska skattebelastningen för förelagande, bl.a. har förmögenhetsskatten på arbetande kapital slopats. De ekonomiska effektema av reformerad företagsbeskattning är mycket svåra att bedöma. Det kan dock konsta­teras att beskattningen på investeringar i Sverige nu är lägre än i många andra länder I takt med att den intemationella integrationen på kapital­marknaden vidareutvecklas kan della få en stor betydelse för den svenska invesleringsulvecklingen.

Konkurrens förbättrar tillväxtföratsätlningaraa på flera olika säll. För det första innebär konkurrens att pris- och marknadsmekanismen får större genomslag och därmed en mer effektiv resursallokering i ekonomin. För det andra pressar konkurrens till en effektivare resurs­användning. Resurser frigörs som kan komma till användning på annat håll. För det tredje leder konkurrens till förnyelse genom att kraven på anpassning till konsumenten och att ta tillvara innovationer skärps.

Föratsättningama för större konkurrens har förbättrats i flera avseen­den. Ett flertal marknader har eller kommer all avregleras och därmed öppnas för konkurrens. Del gäller t.ex. flyget, post- och telekom­munikationer och elmarknaden. Konkurrenslagstiftningen skärps i och med den nya konkurrenslagen som införs från 1 juli 1993. Den iimebär bl.a. att flera konkurrenshämmande åtgärder blir direkt förbjudna. EES-avlalet kommer att medföra att en större del av ekonomin öppnas för internationell konkurrens. Formema för offentlig upphandling förändras, så alt derma i ökad utsträckning måste ske i konkurrens.

De kortsiktiga effekterna av ökad konkurrens är svårbedömda, eftersom effektiviseringen till viss del uppvägs av en utslagning och omstrakture­ring. På längre sikt är effektema entydigt positiva. Studier bl.a. för produklivilelsdelegationen visade all marknader som är utsatta för hög grad av konkurrens har en påtagligt högre produktivitetstillväxt än mer skyddade marknader

Investeringama i infrastruktur har reducerats under det senaste decenniet. Den andel av BNP som sätts av lill investeringar i främst kommunikationer har varit nästan hälften så stor som i andra länder En effektiv infrastraktur innebär lägre transportkostnader, vilket i sin tur möjliggör att utnyttja skalfördelar och kompensera för Sveriges naturliga lägesnackdelar Infrastrakturinvesteringar tenderar också att stimulera till innovationer

1 en proposition till riksdagen har regeringen föreslagit elt omfattande program för infrastrakturinvesteringar under resterande del av 1990-talet. Detta kan komma att få både direkta och indirekta lillväxlstimule-rande effekter

171

Socialförsäkringama har förändrats i viktiga avseenden och är föremål Prop. 1992/93:150 för fortsalt översyn. Den allmänna inriktningen på dessa reformer är att Bilaga 1.1 ersättningsnivåema reduceras och sambandet mellan socialförsäkringsav­gifter och förmåner stärks. Det ger ökade incitament för arbete. Skalteinnehållet i avgiften reduceras och därmed också skattekilen för arbetsinkomster Det ekonomiska utfallet av arbete förbättras jämfört med ersättning från försäkringen.

Reformeringen av socialförsäkringama är också en viktig del i saneringen av statsfinansema. Så länge det råder osäkerhet huravida den långsiktiga budgetutvecklingen är under kontroll påverkar detta ränte­nivån och därmed investeringarna. Nedskärningar inom socialförsäk­ringaraa bidrar till att öka förtroendet för den svenska valutan och möjliggör en lägre räntenivå. Elt ökat företroende i detta avseende för den svenska ekonomin kan därför ses som ett bidrag lill en högre potentiell tillväxt genom att skapa ett bättre investeringsklimat. I huvudkalkylen är nu beslutade förändringar beaktade, liksom aviserade besparingar Fortsatta reformer av pensionssystem, sjuk- och föräldraför­säkring kan dock innebära att det långsiktiga strakturella budgetunder­skottet reduceras mer än vad kalkylen indikerar och därmed bidrar till att ytterligare stärka förtroendet för den svenska ekonomin.

Hur reformeraa verkar på lång sikt återstår att se, men de skapar en potential för högre tillväxt. Hur stor denna är går inte att säga. Om analysen av och kritiken mot tidigare regleringar, skattesystem m.m. var korrekt kan den potentialen vara myckel slor De mycket kraftiga, och ofta underskattade, anpassningseffektema av reformeraa som nu visar sig tyder på att ekonomiska faktorer spelar en stor roll för hushållens och företagens beslutsfattande. De förhållandevis kraftiga förändringar som skelt av de ekonomiska fömtsättningarna bör därför på sikt ha stor betydelse för tillväxten. Osäkerheten gäller främst om dessa effekter hinner påverka utvecklingen under 1990-talet.

179

2

2

13

18 18 23

30 31 35

39 39

42

46

51 52 55 56

60 60 63

69 69

72

77 77 79 80 83 85

Innehåll

1    Inledning

1.1   Utveckling 1993-1994

1:2   Den svenska ekonomin i ett medelfristigt perpektiv

2    Internationell utveckUng

2.1

Sammanfattande översikt

2.2

Länderöversikter

3    Utrikeshandel

3:1   Export och import 3:2   Bytesbalans

4    Industri

4.1

Produktion och konkurrenskraft

4.2

Lönsamhet

5

Näringslivets tjänster

6

Arbetsmarknad

6.1

Sysselsättning

6.2

Utbud av arbetskraft

6.3

Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder

7    Löner och konsumentpriser

7.1  Löner

7.2  Konsumentpriser

8    Hushållens ekonomi och privat konsumtion

8.1

Hushållens inkomster

8.2

Privat konsumtion och sparande

9   Investeringar

9.1

Näringslivets investeringar

9.2

Offentliga investeringar

9.3

Bostadsinvesteringar

9.4

Byggnadsverksamhet

9.5  Lagerinvesteringar

10 Den offentUg sektorn

92 93 94

10.1

Den konsoliderade offentliga sektom

10.2

Statens finanser

10.3

Socialförsäkringssektorns finanser

10.4

Kommunemas finanser

10.5 Konjunkturjustering av den offenfliga sektoms sparande      96

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.1

11

Kapitalmarknaden

11.1

IntemationeU ränte- och valutautveckling

11.2

Den svenska ränte- och valutakursutvecklingen

11.3

Finanskrisen

11.4

Utvecklingen på aktiemarknaden

100 101 103 106 111

173

12 UtveckUngen av svensk ekonomi i ett medelfristigt                          Prop. 1992/93:150

perpektiv

114    Bilaga 1.1

12:1 Inledning

114

12:2 Föratsättningar och antaganden

115

12:3 Utgångsläget

116

12:4 En kalkyl för perioden 1995-1998

117

13 Hot mot en balanserad utveckling av svensk ekonomi

138

13:1 En sämre internationell utveckling

138

13:2 Utdragna anpassningsprocesser på de finansiella

marknaderna

141

13:3 En sämre fungerande arbetsmarknad

150

13:4 Kan K-sektorn expandera tillräckligt?

155

14 MöjUgheter till högre tillväxt under 1990-talet

165

14:1 Svensk export kan öka snabbare än beräknat

165

14:2 Strakturreformer kan ge högre tillväxt

168

174

Tabeller

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.1

1:1

Intemationella föratsättningar

5

1:2

Löner och priser

6

1:3

Försörjningsbalans

8

1:4

Bidrag lill BNP-tillväxlen

9

1:5

Nyckeltal

10

1:6

Sparande

11

1:7

Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal

15

1:8

FinansieUt sparande 1992-1998

17

2:1

Brattonationalproduktens utveckling i vissa OECD-länder

18

2:2

Den konsoliderade offentliga sektoms finansiella sparande

20

2:3

Konsumentprisernas utveckling i vissa OECD-länder

22

3:1

Exportmarknadstillväxt, relativa priser, marknadsandelar

och export av bearbetade varor

32

3:2

Importvägd efterfrågan på bearbetade varor

34

3:3

Export och import av varor

35

3:4

Bytesbalans

36

4:1

Nyckeltal för industrin

40

4:2

Industrins rörliga kostnader och produktpriser per

producerad enhet, marginaler samt brattoöverskottsandel

44

5:1

Utrikeshandel med tjänster netto

48

6:1

Arbetsmarknad

52

6:2

Produktion och sysselsättning i limmar

54

6:3

Relativa arbetskraftstal för olika åldersgrapper

55

6:4

Procentuell förändring av arbelskraflsutbudet

56

6:5

Relativ arbetslöshet i olika åldrar

57

6:6

Antal personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

59

7:1

Timlöner och arbetskraftskostnader

61

7:2

Konsumentpriser

65

7:3

"Underliggande" inflationstakt

67

8:1

Hushållssektoms disponibla inkomster, konsumtion och

sparande

69

8:2

Hushållens inkomster

70

8:3

Inkomstöverföringar från offentlig sektor till hushåll

71

9:1

Bratioinvesteringar efter näringsgren

77

9:2

Bratioinvesteringar i näringslivet

78

9:3

Offentliga investeringar

79

9:4

Bostadsinvesteringar

82

9:5

Byggnadsverksamhet

84

9:6

Lagervolymförändring

85

10:1

Den offenlliga sektorns inkomster och utgifter

89

10:2

Skattekvoten

91

10:3

Real förändring av den offentliga sektoras inkomster och

utgifter

92

10:4

Statens inkomster och utgifter

93

10:5

Socialförsäkringssektoras inkomster och utgifter

94

10:6

Kommunernas inkomster och utgifter

95

175

10:7   Den offenfliga sektorns finanser, konjunkturjusterat

97    Prop. 1992/93:150

10:8    Den offenfliga sektorns finansiella sparande

97    Bilaga 1.1

12:1    Utvecklingen i OECD 1992-1998

118

12:2   Försörjningsbalansen och vissa nyckeltal

120

12:3    Industrin och utrikeshandeln

123

12:4    Investeringar

125

12:5   Konsumtionen

128

12:6   Arbetskraftens produktivitet

129

12:7   Arbetsmarknaden

131

12:8   Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och

sparande 1992-1998

132

12:9   Företagens inkomster 1992-1998

134

12:10 Den offenfliga sektoms inkomster och utgifter 1992-1998      135

13:1    Produktionens tillväxt

157

13:2   Produktionens andel av del totala förädlingsvärdet

159

13:3    Produktionen, kapitalstocken och kapacitetsutnytljandet

i industrin

160

13:4    Investeringsbehovet i industrin vid olika nivåer på

industriproduktionen

162

13:5   Avkastning på arbetande kapital i näringslivet

163

14:1    Exportmarknadstillväxt, relativpris, marknadsandel och

export av bearbetade varor tUl 14 OECD-länder

168

176

Diagram

Prop. 1992/93:150

BUaga 1.1

1:1     K-respektive S-sektorns produktion 1981-1994

2

1:2      SEK: effektiv växelkurs 1980-1992

4

1:3     BNP och produktiviteten i Sverige 1981-1994

9

1:4     Finansiellt sparande i privat- och offentlig sektor

samt bytesbalans som andel av BNP 1980-1994

11

1:5 Faktisk och potentiell BNP i Sverige 1985-1994

12

3:1 Sveriges varaexport lill några viktiga marknader 1988-1992 30

3:2     Marknadsandel och relativpris för Sveriges export

av bearbetade varor lill 14 OECD-länder

33

3:3     Sveriges bytesbalans uppdelad på handels- och

tjänstebalans samt netto av transfereringar totalt

som andel av BNP

37

4:1 Produktion och kapacitetsutnyttjande i industrin

39

4:2     Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige

relativt 14 OECD-länder 1980-1994

42

4:3 Industrins brattomarginal 1980-1994

43

5:1      Arbetade timmar i privat tjänstesektor. Säsongsrensade data.    47

5:2     Varsel om uppsägning inom privat tjänstesektor

50

6:1 Anlal varsel samt anlal nyanmälda lediga platser

51

6:2     Öppet arbetslösa samt personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder

58

7:1 NomineU limlön inom industrin

62

7:2     Hushållens prisförväntningar de konunande 12 månadema      64

7:3     Industrins prisförväniningar det kommande kvartalet

64

7:4     Prisutvecklingen i Sverige

66

7:5     Konsumentpriser

68

8:1 Privatkonsumtion

72

8:2     Hushållens skuldkvot utgiflsräntor i relation till

disponibel inkomst

73

8:3      Hushållens nettoförmögenhet i relation till disponibel

inkomst

74

8:4 Hushållens sparkvot

76

9:1     Procentuell förändring av investeringar och produktion

i näringslivet

79

9:2     Antal outhyrda lägenheter respektive antal påbörjade

lägenheter

81

9:3     Bosladsinvesteringar

83

9:4     Byggnadsinvesteringar per sektor 1970-1994

84

9:5     BNP-utveckling och lagerbidrag

86

9:6     Lagerinvesteringar

87

10:1    Den offentliga sektoras finansiella sparande 1970-1994

88

10:2   Den offentliga sektoras finansiella nettoställning

90

11:1    6-månaders Euromarknadsräntor 1991-1993

101

11:2    10-åriga obligationsräntor 1991-1993

102

11:3    Ränteutvecklingen 1989-1993

103

11:4   Växelkurser i kronor 1991-1993

105

177

11:5

Bankeraas kreditförluster och resultat

106    Prop. 1992/93:150

11:6

Utlåningsvolym 1986-1993

108    Bilaga 1.1

11:7

Bostadsränlor 1989-1993

111

11:8

Börsutvecklingen 1991-1993

112

12:1

Sveriges export, jämförelse 1980-lalel och 1990-talet

122

12:2

K och S-sektom till 1998

124

12:3

BNP-tillväxten och dess användning 1982-1998

125

12:4

Invesleringskvol samt bratlosparande 1970-1998

126

12:5

Bratioinvesteringar (LP) samt brattoinvesteringar

exklusive bostäder (FP)

127

12:6

BNP-tillväxten och arbetslöshet

130

12:7

Hushållens sparkvot 1980-1998

133

12:8

Den offentliga sektorns finansiella nettoställning

136

12:9

Finansiellt sparande 1980-1998

137

13:1

Prisutveckling på olika fastighelslyper

142

13:2

Icke finansiella förelags skulder saml reala och

finansiella tillgångar i relation lill BNP

145

13:3

Icke finansiella företags ränteutgiftsnetto i relation

till rörelse- resultat efter avskrivningar

146

13:4

Hushållens nettoförmögenhet i relation till disponibel

inkomst

147

13:5

Hushållens nettosparkvot i olika länder

149

13:6

Arbetslösheten i olika länder

149

13:7

Arbetslöshels- och löneutveckling i Sverige

151

13:8

Arbetslöshet inom EG 1972-1991

153

13:9

Industrins brattoinvesteringar 1980-1998

163

14:1

Relativ ULC uppdelad på delkomponenter

166

gotab   43617, Slockholm 1993

178

Bilaga 1.2

Långsiktig konsekvenskalkyl för perioden 1993/94 1997/98

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.2

Långsiktig konsekvenskalkyl för

SSaT''""

perioden 1993/94 - 1997/98

Förord

Den långsiktiga konsekvenskaUcylen (LK) for perioden 1993/94 -1997/98 som här presenteras består av två delar, dels en huvudtext dels en appendixdeL

I huvudtexten redovisas en samlad konsekvensberäkning av den offentliga sektoms inkomster och utgifter utifrån vissa antaganden om den ekononuska utvecklingen. Huvudtexten är uppdelad i separata kapitel for respektive del i offentlig sektors redovisning dvs. statsbudgeten, övriga staten, AP-fonden och kommunema. I kapitel 6 görs även en redovisning av statens samlade utgifter på olika områden. I appendixdelen redovisas utgiftsutvecklingen på respektive fäckdepartement.

LK:ns inriktning varierar år från år i syfte att belysa och analysera aktuella frågeställningar. Ett viktigt syfte med LK:n är att tjäna som imderlag inför beslut som rör den offentliga sektoms utveckling.

Framställningen bygger på material från feckdepartement, olika verk och institutioner. Finansdepartementets ekonomiska avdelning svarar för de bedömningar av den ekonomiska utvecklingen som ligger till grund för LK-beräkningama. LK:n har utarbetats inom finansdepartementets budgetavdelning.

Stockholm i april 1993

Inga-Britt Ahlenius Budgetchef

Innehåll:

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2

Långsiktig konsekvenskalkyl för perioden 1993/94 - 1997/98

Sammanfettning   ............................................... 

1

1       Den långsiktiga konsekvenskalkylen 1993/94-1997/98 ...

8

1.1

Inledning   ............................................ 

8

1.2

Beräkningsmetod   ................................. 

9

1.3

Samhällsekonomisk bakgrund..................... 

10

2       Statsbudgetens utveckling............................ 

15

2.1 Budgetsaido........................................... 

15

2.1.2 Konjimktunensat saldot.................... 

17

2.2 Statsbudgetens inkomster 1986/87-1997/98 

18

2.2.1

Inkomstutveckling för budgetåren 1986/87-1993/94  

19

2.2.2

Utveckling 1993/94-1997/98, LK-perioden ...

20

2.2.3

Konjimkturrensad inkomstnivå............. 

24

2.3 Utgiftsutvecklign för budgetåren 1986/87-1997/98   . .

26

2.3.2

Historisk utveckling........................... 

26

2.3.3

LK-perioden 1993/94-1997/98............. 

27

2.3.4

Utgiftsstyrande fektorer.................... 

29

2.3.5

Utgifteraa fördelade på realekonomiska kategorier   

30

2.3.6

Konsumtion..................................... 

32

2.3.7

Investeringar................................... 

32

2.3.8

Transfereringar................................ 

32

2.3.9

Den konjunkturrensade utgiftsnivån    . 

34

3       Statens inkomster och utgifter utanför statsbudgeten

exkl. AP-fonden imder LK-perioden   ............... 

35

3.1

Arbetsmarknadsfonden............................. 

36

3.2

Delpensionsfonden................................... 

37

3.3

Arbetsgivaravgifter   ............................... 

38

4       Statens tillgångar och skulder   ..................... 

39

4.1 Statens lånebehov och skuld..................... 

39

4.1.1 Statsskuldens utveckling under LK-perioden   ..

40

4.2 Förmögenhetsutveckling........................... 

42

5       AP-fonden................................................. 

46

Prop. 1992/93:150

6        Statens utgifter fördelade på områdoi......... 

47      Bilaga 1.2

6.1

Ålderspensioner................................... 

49

6.2

Arbetsmarknadspolitik.......................... 

51

6.3

Sjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring och

delpension   ........................................ 

55

6.4

Bidrag från staten till kommimsektom.... 

57

6.5

Barafemiljer   ....................................... 

60

6.6

Utbildning och forskning........................ 

63

6.7

Försvar   ............................................. 

67

6.8

Bostadsförsörjning............................... 

69

6.9

Rättsväsendet inkl. skatt och tull m.m.... 

70

6.10

Komminikationer.    ............................. 

73

6.11

Interaationellt bistånd......................... 

75

6.12

Invandring.......................................... 

77

6.13

Näringsliv och jordbruk    ..................... 

79

6.14

Vård och omsoig................................. 

81

6.15

Central förvaltning.............................. 

82

6.16

Fritidsverksamhet och kultur................ 

83

6.17

Utrikesförvaltning och internationell samverkan   ...

84

6.18

Samhällsplanering och regionalutveckling   

87

6.19

Miljöskydd, naturvård och energi.......... 

88

6.20

Övriga utgifter.................................... 

90

7

Budgeteffekter av EG-medlemskap............. 

91

8

Den kommunala sektom............................ 

93

8.1........................................................... Finansiellt sparande åren 1993/94-1997/98          

93

8.1.1 Inkomster och utgifter år 1991    ... 

94

8.2........................................................... Inkomster           

95

8.2.1

Skatteinkomster............................ 

95

8.2.2

Statsbidrag................................... 

96

8.2.3

Inkomster åien 1993/94-1997/98... 

97

8.3........................................................... Utgifter    

98

8.3.1 Utgifter åren 1993/94-1997/98   .. 

99

8.4

Strukturella och konjimkturbetingade underskott ....

100

8.5

Tillgångar och skulder........................... 

101

9

Offentliga sektoms finansiella sparande   ... 

103

10

Känslighetsanalys..................................... 

107

Appendix, departementens verksamhetsområden       

110

Långsiktig konsekvenskalkyl för perioden 1993/94-1997/98

Sammanfattning

Samhällsekonomisk utveckling

Beräkningama i årets långsiktiga konsekvenskalkyl (LK) omfettar perioden 1993/94 - 1997/98 och är på sedvanligt sett gjorda utifrån vissa antaganden om den ekonomiska utvecklingen. Utgångspunkten för antagandena är att den svenska ekonomin befinner sig mitt i efter­krigstidens djupaste lågkonjunktur och att det sker en kraftig uppgång i den svenska ekonomin under hela LK-perioden. Utveckling baserar sig på dels en uppgång i den interaationella ekonomin vilket ger dragkraft åt en inhemsk återhämtning under LK-perioden, dels ökande marknadsan­delar för svensk exportindustri bl.a. till följd av deprecieringen av den svenska kronan. Beräkningama i LK:n grundar sig därmed på en genomgående gynnsam ekonomisk utveckling under hela perioden.

Diagram 1  Utvecklingen av viktiga ekonomiska antaganden %

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

BNP-fillväxten antas stiga från ca - 2 % 1992 till ca 3% per år tmder perioden 1995-98. Antalet personer utanför den egentliga arbetsmarkna­den sjunker långsamt, från drygt 14 % 1994 ner till ca 11 % 1998. Löne-och prisutvecklingstakten ligger på historiskt sett låga nivåer, 4,3 % resp.

2.4

% under slutet av perioden. Den privata konsumtionen ökar med ca

2.5

% per år tmder tidsperioden 1995-1998. Den reala räntenivån antas sjunka men förblir hög jämfört med nivån tmder 70- och 80-tal. Real­räntans betydelse för beräkningsresultaten är jämfört med tidigaie års betydligt högre eftersom statsskulden både i nivå och som andel av BNP är avsevärt större. För ekonomin som helhet har därmed betydelsen av en låg nivå på realräntan ökat kraftigt, eftersom realräntan efter skatt är högre för den privata sektom i det nya skattesystemet än i det gamla.

Beräkningsförutsättningar

Utgångspunkten i LK:n är att beräkna utgifter och inkomster till följd av fettade beslut och gjorda åtaganden. På följande punkter bör det dock särskilt poängteras att inga slutgiltiga beslut är fettade, men att effektema är beaktade i kalkylen. Detta gäller för förslagen i finansplanen om:

-

budgetförstärkningar på ca 10 miljarder kronor per budgetår fr.o.m. budgetåret 1994/95,

-

realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion,

Däratöver har i beräkningama bl.a. fömtsätts att:

-

utgiftsökningar och inkomstbortfeU till följd av ett eventuellt med­lemsskap i EG finansieras inom ramen för befintliga resurser.

-

inga ytterligare utgifter uppstår för insatser i det finansiella systemet.

Beräkningsresultat

För 1993/94 beräknas statsbudgetens underskott uppgå till ca 190 miljarder kr eller till 12,9 % av BNP. Under perioden kommer både det konjunkturrensade och det konjunkturberoende underskottet att minska. Den sammantagna inkomst- och utgiftsutvecklingen innebär att statsbud­getens underskott successivt minskar till ca 70 miljarder kr vid slutet av perioden. Underskottet mätt som andel av BNP minskar till ca 3,9%.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Diagram 2 Statsbudgetens underskott

Mdr kr O

Kr/innev

å

nare O

-25000

-240

1993/94        1994/95

1995/96        1996/97

1997/98

Trots antaganden om en mycket gynnsam ekonomisk utveckling är underskottet slutåret fortferande betydande och stotsbudgetens utgifter består till allt större del av ränteutgifter för stotsskulden.

Det konjunkturrensade saldot förbättras tmder LK-perioden framför allt genom besparingsprogrammet. Den konjunkturbetingade delen av underskottet minskar främst beroende på sjunkande arbetslöshet och en hög tillväxt i ekonomin.

Statsbudgetens inkomster, netto ökar under LK-perioden med ca 75 miljarder kronor, eller i genomsnitt 4,9 % per år i löpande priser vilket motsvarar 2,5 % per år i festo priser. Ökningen förklaras av stigande inkomster från samtliga skatteområden. Inkomstema är i stort sett konstanto i förhållande till BNP. Stotsbudgetens skatteinkomster beräknade som andel av BNP, skattekvoten, stiger något från ca 25 % till ca 26 % under LK-perioden, vilket kan jämföras med budgetåret 1989/90 då skattekvoten uppgick till 33 %. Att kvoten inte stiger snabbare förklaras främst av att tillväxten i BNP är baserad på export och investeringar och inte på konsumtion vilket skulle öka stotens inkomster.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Underskott Inkomster

60000 50000 40000 30000 20000 10000 O

R

ä

ntor

rmm

Utgifter

Diagram 3  Statsbudgetens utveckling 1993/94 - 1997/98

kr/innev

å

nare

-190

Mdr kr 600t-

-138

-104

500 400 300+ 200 

lOOt O

69

I

I

-155

I

|:

1993/94      1994/95       1995/96     1996/97      1997/98

Statsbudgetens utgifter, netto inkl ränteutgifter minskar rmder LK-perioden med ca 45 miljarder kronor, eller i genomsnitt 2,2 % per år i löpande priser vilket motsvarar ca 5,7 % i festo priser. Nedgången beror främst på de besparingar som är aviserade i finansplanen och antogandet om minskade utgifter för arbetsmarknadspolitiska insatser. Nedgången beror även på att utgiftema för räntebidrag minskar till följd av an­teganden om minskande bostedsbyggande och sjunkande räntenivåer tmder perioden samt antoganden om minskade utgifter för asyl- och flyktingmottegning. Stetsbudgetens utgifter i feste priser exkl. stots-skuldräntor sjimker med i genomsnitt 7,5 % per år imder tidsperioden 1993/94-1997/98. Ränteutgiftema för stotsskulden ökar dock med i genomsnitt 1,4 % per år tmder LK-perioden. Den låga ökningstakten beror främst på antegandet om sjunkande räntenivå.

Inkomster och uifter utanför statsbudgeten exkl AP-fonden

Stetens inkomster och utgifter utanför stetsbudgeten exkl. AP-systemet går med betydande underskott tmder hela LK-perioden. Underskottet beror främst på ett betydande tmderskott i arbetsmarknadsfonden vilket är en konsekvens av det svaga sambandet mellan inkomster och utgifter. Antegandet om en sjurikande arbetslöshet tmder LK-perioden gör att underskottet minskar men är trots dette slutåret fortferande mycket stort.

För 1993/94 beräknas underskottet för stetens inkomster och utgifter utanför stetsbudgeten exkl. AP-fonden uppgå till ca 40 miljarder kr. eller till ca 2,8 % av BNP. Underskottet minskar något till ca 35 miljarder lo- vid slutet av LK-perioden eller som andel av BNP till ca 2,1 %. De ackumulerade underskotten i fondema är betydande. Gränsema mellan vad som belaster stotsbudgeten och vad som ligger utanför har varierat mellan budgetåren vilket gör en historisk analys svår.

Statsskuldens utveckling

Stotsskuldens utveckling styrs av nivån på den stotiiga upplåningen. Upplåningsbehovet består i princip av imderskottet i stotsbudgeten, korrigerat för vissa poster som påverkar upplåningen, underskottet i stotens verksamhet utanför stotsbudgeten t.ex. Arbetsmarknadsfondens underskott och övrig upplåning via Riksgäldskontoret, t.ex. för studielån och investeringar i infrastruktur.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Diagram 4  Stotsskuldens utveckling 1992/93 - 1997/98

Mdr kr

2.500T

kr/innev

å

nare

2.000

1.500

1.000-

500--

92/93       93/94

95/96       96/97

Under LK-perioden sker en kraftig ökning av stotskulden från en nivå på ca 970 miljarder kr efter budgetåret 1992/93 till ca 2 000 miljarder kr efter budgetåret 1997/98. Uttryckt som procent av BNP ökar stotsskulden från 69 % till 109 %.

AP-fondens utveckling under LK-perioden

I AP-fonden ökar utgiftema snabbare än inkomstema framför allt beroende på att lönesumman utvecklas i långsammare takt än ATP-utbetolningama. Under hela perioden kommer fondens utgifter att överstiga avgiftsinkomstema. Som följd av detto försämras AP-fondens finansiella sparande med ca 13 miljarder kr under perioden. Fondens löpande avgiftsinkomster täcker således inte de löpande utgiftema utan avkastningen från fonden kapitol tas i anspråk. Fondstyrkan (hur länge fonden kan täcka utgiftema) feller under perioden från 5,1 år till 4,9 år.

Den kommunala sektom

Beräkningama bygger på finansplanens krav på realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion.

Under år 1993/94 försämras det finansiella sparandet något, men är fortfarande positivt. Under resten av LK-perioden uppvisar kommunsek­torn ett negativt finansiellt sparande på mellan 5-16 miljarder kronor. Det är framförallt från åren 1993/94 till 1995/96 som det sker en kraftig försämring. Till stor del förklaras försänuingen av skatteinkomstemas utveckling. Jämfört med steten har kommunsektom en förhållandevis sterk finansiell ställning.

Diagram S Den kommunala sektoms inkomster och utgifter,

löpande priser (mdkr)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Mdr kr 500r-

40a-300-200-100-

+2

-11

-15

-11

kr/innev

å

nare

50000    Underskott

Inkomster

40000    

ö

vSott

30000      ISÄ''

20000

10000

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

Summan av skatteinkomster och stetsbidrag till konununsektom i förhållande till BNP sjunker från ca 22% år 1993/94 till ca 20% år 1997/98. Nedgången förklaras dels av den effekt som det nya systemet för utbetelningar av skatteinkomster fär vid en nedväxling av löne- och prisökningstakten och dels av de förväntode ekonomiska regleringama mellan stoten och kommunsektom. Samtidigt bedöms stotsbidragen utvecklas restriktivt under LK-perioden vilket svarar för en del av minskningen.

Givet att det kommunala skatteuttoget inte höjs och att de stotiiga överföringama till kommunsektom utvecklas restriktivt blir slutsatsen att den kommimala sektom står inför betydande krav på anpassning av utgiftsnivån till det finansiella utrymmet.

Även de kommunala utgiftemas andel av BNP sjunker från en topp på ca 26% år 1993/94 till ca 23 % år 1997/98.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Den konsoliderade offentliga sektom

Det finansiella sparandet i den offentliga sektom förbättras från -13,4 % av BNP 1993/94 till -5,2 % av BNP 1997/98. Huvuddelen av under­skottet utgörs under hela perioden främst av de fortsatt stora underskotten i stotsbudgeten. Stotsbudgetens utveckling svarar dock för den förbättring som sker i den samlade offentliga sektoms finansiella sparande. Det finansiella sparande i kommuner och i AP-fonden försämras under hela LK-perioden.

Diagram 6 Offentlig sektors utgiftsnivå och finansiering

I % av BNP                                                           i % av BNP

80i                Finansiellt underskott   Total utgiftsniv

å

    pSO

1992/93       1993/94       1994/95       1995/96       1996/97       1997/98

För den offentliga sektorn ökar inkomstema i förhållande till BNP under LK-perioden. Skattekvoten i offentlig sektor ligger i stort sett konstant under perioden på ca 49 %. De offentliga utgiftemas andel av BNP sjunker under perioden från ca 70 % till ca 60 %.

Känslighetskalkyl

Som en känslighetskalkyl redovisas ett scenario där ett antol för­ändringar i de ekonomiska fömtsättningama gjorts gentemot huvud­altemativet. Förändringama som vidtogits är i huvudsak följande:

-

inget besparingsprogram på 10 miljarder per budgetår

-

ej realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion.

Till följd av förändringama revideras antogandebilden för den ekonomiska utvecklingen. Finanspolitiken blir i detto scenario betydligt mer expansiv. Till en början leder utvecklingen till en högre BNP-tillväxt genom en totolt sett storkare konsumtionsutveckling. Efterhand blir de negativa effektema allt tydligare. Det allt större offentliga upplåningsbe­hovet medför ett tryck uppåt på räntenivåema. Inflationsimpulsema blir också större än i huvudaltemativet vilket ställer krav på en mer restriktiv penningpolitik vilket motverkar en räntesänkning. Denna utveckling leder på sikt till lägre export och investeringsvolym och därmed lägre BNP-tillväxt. Skillnaden i genomsnittlig BNP-tillväxt blir dock inte så stor eftersom de negativa konsekvensema för den reala ekonomin endast i begränsad omfattning hinner to sig uttryck under kalkylperioden.

Beräkningsresultat i känslighetsaltemativet

Den sammantogna inkomst- och utgiftsutvecklingen innebär att statsbud­getens saldo visar på ett underskott på ca 135 miljarder kronor slutåret i LK-perioden. Utvecklingen leder även till att stotens upplåningsbehov ligger på i genomsnitt ca 200 mdr per år med en minskning i slutet av perioden. De stora upplåningsbehovet beror främst på de stora negativa primärsaldot och att den därmed högre stotsskulden, ca 2 200 miljarder kr slutåret, ger högre utgifter för stotsskuldräntor än i huvudscenariet. Därtill kommer ett större underskott i arbetsmarknadsfonden.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Diagram 7 Budgetsaido i huvudaltemativ och i känslighetsaltemativ

I % av BNP 0%

K

ä

nslietsall

Huyudall

K-alti%av BNP

H-alt i % av BNP

1993/94        1994/95        1995/96        1996/97        1997/98

Offentliga sektoms underskott blir betydligt svagare i känslighetsalter­nativet utifrån dessa förutsättningar. För att få kontroll över utgiftsutveck­lingen och skuldtillväxten kräver detto scenario att betydligt kraftfullare åtgärder än i huvudscenariet måste vidtas i ett senare skede.

1  Den långsiktiga konsekvenskalkylen

pop- 

1992/93 :150

1993/94 -1997/98

" '

l.l  Inledning

Den långsiktiga konsekvenskalkylen (LK) är ett av regeringens underlag inför beslut om utformningen av en långsiktig utgiftsstrategi. Beräk­ningama i den långsiktiga konsekvenskalkylen visar bl.a. hur stor del av samhällets resurser som - givet redan fettode beslut - konuner att tas i anspråk av stoten och kommunema och därmed hela den offentliga sektom under perioden 1993/94 - 1997/98.

1 årets LK beskrivs i kapitel 6 utvecklingen för stotens utgifter inom olika områden under perioden 1987/88 - 1997/98.

Beräkningsförutsättningar

Utgångspunkten för LKn är att beräkna utgifter och inkomster till följd av fettede beslut och gjorda åtoganden. På följande punkter bör det dock särskilt poängteras att stotsmaktema ännu inte fettot några slutgiltiga beslut, men att effektema likväl är beaktade i kalkylen. Detto gäller för förslagen i finansplanen om:

-

budgetförstärkningar, i 1993/94 års prisnivå, på 10 miljarder kronor per budgetår fr.o.m. budgetåren 1994/95 - 1996/97 och 15 miljarder kr. budgetåret 1997/98.

-

realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion.

I beräkningaraa har kravet på realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion behandlats på följande sätt:

-      En generell neddragning av stotens utgifter, för den stotiiga för­

valtningen inkl. försvaret. Neddragningen är gjord med 0,5 mdr kr

1994/95, 1 mdr kr 1995/96, 1,5 mdr kr 96/97 och 2 mdr kr 1997/98.

I övrigt gäller för beräkningarna under LK-perioden att:

-

Utgiftsökningar och inkomstbortfeU till följd av ett eventuellt med­lemskap i EG fömtsätts finansieras inom ramen för befintliga resurser.

-

Nominellt oförändrade generella stotsbidrag till konununsektom.

-

Ingen hänsyn har togits till den tillfälliga stotsbudgetförsvagning på 4,2 miljarder kr som den ej utförda regleringen avseende det sänkto grundavdraget för kommunsektom iimebär för budgetåren 1993/94 och 1994/95.

-

Inga ytterligare utgifter är beräknade för insatser i det finansiella systemet.

-

östeuropaprogrammet bibehålls även efter 1994/95.

Prop. 1992/93:150

-

Utgifter för flerårsprogram som t.ex. forskning ligger kvar på oför-    Bilaga 1.2 ändrad real nivå efter programmets slut.

-

En förväntod nedgång i arbetslösheten i slutet av perioden har omsatts i en minskning av resursema för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Be­räkningama avseende arbetsmarknadsfonden är konsistento med denna utveckling.

-

Barnbidragen är ej värdesäkrade och har därför inte räknate upp med prisutvecklingen.

-

Infrastrukturinvesteringar på ca 10 mdr kr per år finansieras via lån i Riksgäldskontoret.

-

Antogandet om ränteutvecklingen påverkar beräkningama av stots-skuldräntor fr o m 1994/95. För 1992/93 och 1993/94 gäller stopp­räntan vid beräkningstillfället.

1.2 Beräkningsmetod

Beräkningarna i LKn är gjorda utifrån vissa antoganden om den ekon­omiska utveckling. Dessa redovisas i avsnitt 1.3. I prognosen för den samhällsekonomiska utvecklingen ingår en bedömning av den offentliga sektoms utveckling. Dette är nödvändigt för att kunna to fram prognoser för BNP, inflation, löneutveckling ete.

För LK-perioden är beräkningama i festo priser räknade i 1993/94 års prisnivå om inget annat anges. Detto gäller även för den historiska perioden.

I de diagram där utgifter och inkomster har satts i relation till befolkningen har en genomsnittlig folkmängd på 8,8 milj under LK-perioden använts genomgående.

Inkomster

Inkomstberäkningarna baseras på rikstevisionsverkets (RRV) beräkningar med utgångspunkt i den ekonomiska utveckling som redovisas i tobell 1.1 och 10.1.

Den inkomstnivå vid vilken skyldighet föreligger för fysiska personer att betola stotlig inkomstskatt skrivs upp med utvecklingen av konsument­prisindex plus två procentenheter från och med inkomståret 1995.

Beräkningama av inkomstskatter för juridislca personer baseras på bl.a. antoganden om bruttodriftsöverskott, exkl egna hem, i industrin och privatkonsumtionens påverkan på detaljhandeln.

Den kommunala utdebiteringen, d.v.s. kommunalskatten, antas vara oförändrad under LK-perioden.

utgifter

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Utgångspunkten är att beräkna utgifter till följd av redan fettode beslut

och gjorda åtoganden. En konsekvens av beräkningsmetoden är att många

anslag antas ha realt oförändrad nivå under perioden.

Transfereringama antas utvecklas i enlighet med beräkningen av volymförändringar. För dessa anslag har den demografiska utvecklingen stor betydelse, t.ex. antalet födda bam och antalet pensionärer.

Vissa utgifter för investeringar har under budgetåret 1993/94 till stora delar lyfts ur stotsbudgeten. Förändringen innebär ingen förbättring av stotens finansiella situation. Upplåningbehovet är oförändrat. Däremot belastas stotsbudgeten enbart med utgifter för räntor och avskrivningar och kan därmed redovisa ett minskat underskott. Denna "saidoför­bättring" uppgår till ca 10 miljarder kronor för budgetåret 1993/94.

Vissa inkomst- och utgiftsförändringar redovisas som tillkommande utgiftsbehov, netto. Antolet sjukdagar (inom sjukförsäkringssystemet) antas under LK-perioden ligga kvar på 1994 års nivå, 13,1 dagar.

Beräkningen av stotsskuldräntor för budgetåret 1993/94 grundas på gällande räntenivåer vid beräkningstillfället. För perioden därefter baseras ränteberäkningama på antegen räntenivå. I beräkningarna antas netto­upplåningen i utlandet vara oförändrad. Uppräkningen av utgiftema från feste till löpande priser har gjorts enligt de anteganden om pris- och löneutvecklingen som redovisas i tebellema 1.1 och 10.1.

1.3  Samhällsekonomisk bakgrund

Den offentliga sektoms finansiella utveckling bestäms dels av beslut om förändringar i de offentliga systemen, dels av den samhällsonomiska utvecklingen.

Det finns en rad kopplingar mellan samhällsekonomin och offentliga utgifter och inkomster. Skatteinkomstema bestäms ytterst av den ekonomiska tillväxten. Lönesumman, dvs sysselsättning och löneutveck­ling är jämte den private konsumtionen den viktigaste skattebasen. En större andel löner och privat konsumtion i BNP ger därför på kort sikt ökade skatteinkomster, men innebär samtidigt att vinstandel och resurser till investeringar pressas tillbaka vilket på sikt reducerar BNP-tillväxten.

Ekonomisk tillväxt ger den offentliga sektom ökade reala inkomster. De offentliga utgiftema följer till stor del prisutvecklingen, men påverkas inte direkt av ökade realinkomster. Istället leder en högre tillväxt via ökad sysselsättning till lägre utgifter för t.ex. arbetsmarknadsåtgärder och arbetslöshetsunderstöd. I Sveriges ekonomiska situation med nrcket stora offentliga underskott i kombination med ett högt skattetryck bör utgiftskvoten minska. En sänkt utgiftskvot kan inte förväntas komma till stånd enbart genom en god tillväxt utan kräver också sänkt ambitionsnivå på många områden.

På kort sikt bestäms BNP-utvecklingen i hög grad av den samlade efterfrågan i ekonomin. Ökade offentliga utgifter leder då till ökad efterfrågan och därmed, i situationer med ledig kapacitet i ekonomin, till högre produktion. Ett stort budgetunderskott verkar dock kontraktivt

10

genom att det tenderar att driva upp ränteläget i ekonomin och därigenom Prop. 1992/93:150 hämma den private efterfrågan. På lång sikt är produktivitetsutvecklingen Bilaga 1.2 och arbetskraftsutbudet avgörande fektorer för den ekonomiska tillväxten. Produktivitetens långsiktiga utveckling bestäms av ett konlicerat samspel mellan storleken på kapitelstocken, utbildningsnivån och den tekniska utvecklmgen. Även institutionella förhållanden såsom marknads­strukturer och ägandeförhållanden har stor befydelse för den ekonomiska utvecklingen. Den ekonomiska politiken påverkar dessa tillväxtfektorer.

Intemationella ftirutsättningar

Den ekonomiska utvecklingen i omvärlden bedöms bli gynnsam under kalkylperioden. När de kontraktiva effektema av de finansiella obalanser­na i de anglosaxiska ländema och av den tyska återföreningen ebbat ut väntas den intemationella ekonomin komma in i en mer normal tillväxt­bana. Avregleringar och en ökad integration bör möjliggöra en BNP-tillväxt pä 2,5 - 3 % årligen under perioden 1994-1998. Handeln av varor mellan ländema kan då väntas öka i en takt av närmare 6% årligen. In­flationsbekämpningen kan förväntas ha fortsatt hög prioritet i den ekono­miska politiken, varför konsumentprisökningama bedöms till ca 3 % per år.

Det finns en rad hotbilder mot denna utveckling. Spänningama på det handelspolitiska området fycks ha tilltegit den senaste tiden. En ut­veckling med betydande protektionistiska sfömingar mellan de stora handelsblocken EG, USA och Japan kan därför inte uteslutas. Dessutom kan de anpassningprocesser som nu pågår i många länder visa sig mer utdragna än beräknat. En aiman fera för tillväxten är om realräntoma i Europa etebleras på en alltför hög nivå till följd av det stora kapitalbehov som föreligger i Öst- och Centraleuropa.

Utgångsläget och utvecklingen 1993-94

Den svenska ekonomin befiimer sig nu mitt i efterkrigstidens djupaste lågkonjunkhu-. Under 1993 minskar BNP för tredje året i rad. BNP-nivån 1993 är därmed nästan 5% lägre än 1990 års nivå. Nedgången i den svenska ekonomin har varit betydligt allvarligare än i omvärlden. Omställningsprocessen har varit kraftigare och de tidigare grundlagda obalansema i ekonomin större än i andra länder.

Överhettningen i svensk ekonomi under 1980-tolets sisto år ledde till en kostnadsexplosion och därmed kraftigt försvagad konkurrenskraft. Den försto fesen av nedgången kännetecknades därför av en exportnedgång som förstärktes av den intemationella konjunkturavmattningen. Efterhand har emellertid hemmamarknaden alltmer förvagats. Det kraftigt ökade hushållssparandet, raset i bostadsbyggandet samt snabbt fellande investeringar i näringslivet är de avgörande fektorema bakom detto. Finanskrisen och de exceptionellt höga realräntoma har tillsammans med fellande priser på ett flertal tillgångsmarknader bidragit till och förstärkt deima utveckling. Parallellt med försvagningen av henunamarknaden har dock fömtsättningama för export och konkurrensutsatt sektor successivt

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.2

11

förbättrats. Denna utveckling har självfellet förstärkts dramatiskt av den    Prop. 1992/93:150

kraftiga deprecieringen av kronan.

Bilaga 1.2

De närmaste åren kommer därför att kännetecknas av två motsatte tendenser i ekonomin. Den konkurrensutsatto sektom expanderar gradvis medan den skyddade sektom pressas tillbaka av fellande efterfrågan och svag lönsamhet. 1993 väntas exporttillväxten bli sä kraftig som 5%. Den inhemska efterfrågan väntas dock fella med över 4 procent. En ex­ceptionellt svag inkomstutveckling för hushållen samt fortsatt kraftigt fell i bostodsbyggandet bidrar till detto. BNP fömtsätts därför ininska med 1,7%. Nästo år fömtses en ännu starkare exporttillväxt, ca 9%. Fallet i den inhemska efterfrågan väntas då bli befydligt mindre än i år varför en tillväxt i BNP på drygt 1 % bör vara möjlig. En så svag tillväxt är dock inte tillräcklig för att förbättra situationen på arbetsmarknaden. Den öpnna arbetslösheten hålls dock tillbaka genom ökade arbets­marknadspolitiska satsningar.

Utvecklingen 1995-1998

Mot bakgrund av de snabba förändringar som den svenska ekonomin genomgår ter sig varje scenario över utvecklingen på medellång sikt som mycket osäkert. Varaktigheten av de anpassningsprocesser som pågår i ekonomin är avgörande för hur återhämtningsförloppet kommer att gestolto sig. Den flytande valutan ändrar också påtogligt möjlighetema aft fömtse utvecklingen. I det scenario som ligger till grund för huvud­kalkylen i LK:n utvecklas den svenska ekonomin i inånga avseenden gynnsamt under perioden 1995-1998. BNP ökar med ca 3 % i genomsnitt under perioden. Inflationstakten överstiger inte under något år 2,5 procent. Arbetslösheten feller succesivt from 1995 även om nivån under hela perioden förblir hög jämfört med tidigare.

Tabell 1.1 Nyckeltel för den ekonomiska utvecklingen 1992-98

Procentuell förändring

från föregående år

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

BNP, volym

-1,7

-1,7

1,2

3,1

3,2

2,9

2,8

Export, volym

2,0

5.0

9.0

7,0

6.5

6.0

6,0

Timlön

3.5

3,0

3.5

4,1

4.1

4.6

4,7

Utbetald lönesumma

0,5

-1,5

2.8

5,0

5.5

6.2

6,1

KPI (årsgenomsnitt)

2.4

5,5

3.5

2,2

2.3

2.5

2,5

Arbetslöshet, nivå

5,3

6.9

7,0

6,8

6.4

5.8

5,3

Arbetsmarknads-

politiska åtgärder, nivå

3,8

5.7

7,1

6.8

6.3

5.8

5.3

Källa: Finansdepartementet

Sett frän produktionssidan råder ingen tvekan om att en tillväxt av denna storlek är möjlig. Kapacitetsutnyttjandet är i utgångsläget extremt lågt. En rad reformer har också genomförts som skapar fömtsättningama för en god utveckling av produktivitet och arbetskraftsutbud. Ekonomins underliggande produktionsförmåga kan därför förväntas växa med minst 2% under senare delen av 1990-tolet. Till dette kommer en gradvis

12

normalisering av kapacitetsutnyttjandet.

Prop. 1992/93:150

Den avgörande frågan är emellertid om det kan genereras en efter- Bilaga 1.2 frågan på svensk produktion som gör att denna tillväxtpotential kan utnyttjas. En fömtsättning för kalkylen är att det besparingsprogram för den offentliga sektom som annonserades i 1993 års finansplan genomförs. Detto innebär beslut om ytterligare budgetförstärkningar på 10 miljarder kronor per år i festo priser samt realt oförändrade konsumtionsutgifter, vilket innebär att den offentliga konsumtionen måste ininska med 1% årligen.

Eftersom den totala konsumtionen på detto sätt hålls tillbaka krävs en kraftig expansion av export och investeringar för att tillväxten ska bli så pass hög som 3% i genomsnitt. Huvudkalkylen iimebär att en sådan expansion blir möjlig. Nödvändiga fömtsättningar är dock bl.a. den goda intemationella tillväxten samt en väl fimgerande arbetsmarknad som gör att låga nominella löneökningar och därmed låg inflation kan kombineras med den höga tillväxten.

Jämförelse med 1980-talet skillnader och likheter

Dagens ekonomiska läge påminner i vissa avseenden om situationen i början på 1980-talet. Även då var de offenfliga underskotten stora. Stotens budgeftmderskott uppgick t.ex. 1982 till ca 13% av BNP. Detto underskott eliminerades emellertid påfellande snabbt under loppet av 1980-tolet. Det finns en dock rad fektorer som gör att man inte kan förvänto sig samma snabba budgetkonsolidering under 1990-tolet. Inkomstema ökade snabbt under 1980-talet. Den kraftiga inflationen i kombination med det gamla skattesystemets höga progressivitet bidrog i hög grad till detto. Skillnaden gentemot bedömningama för 1990-talet är därvidlag stor. Inflationen var i genomsnitt ca 7 % under perioden 1982 till 1990 jämfört med beräknade ca 3 % för perioden 1992 till 1998. Detto innebär också att nominella BNP ökade mycket snabbare under 1980-tolet även om den reala tillväxten snarast var lägre. Mer avgörande för utvecklingen av budgetsaldot är emellertid sammansättningen av BNP-tillväxten. Andra delen av 1980-tolet kännetecknades av att den privato konsumtionen expanderade kraftigt. Detto berodde delvis på att av­regleringen av kreditmarknaden möjliggjorde en mycket hög lånefinansie­rad konsumtion. Den stora konsumtionsboomen var dock också en följd av höga löneökningar vilket också innebar att löneandelen i ekonomin ökade kraftigt pä bekostnad av vinstandelen. När de tunga skattebaserna expanderar på dette sätt medför det förstås att stetsinkomstema ökar på kort sikt. På lång sikt hämmas emellertid fillväxtmöjlighetema genom försämrad lönsamhet, fellande investeringar samt minskat utrymme för export.

13

Diagram 1.1 Utvecklingen under 1981 -1998 iOr vissa parametrar

Procent

14t

Utveckling nominell l

ö

nesumma

\

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Real BNP-utveckling

1981     1983     1985     1987     1989     1991     1993     1995     1997

* Arbetslöshet som öppen arbetlöshet ochpersoner i arbetsmarknadspolitiska åtgärder som andel av arbetskraften

Skillnaden gentemot 1990-talet är som kan utläsas i diagramet här påteglig. Utvecklingen som den fömtsätts under LK-perioden känneteck­nas av en mycket måttlig konsumtionsökning medan istället investeringar och export håller uppe tillväxten. Löneökningama är måttliga under hela perioden även om de tilltar något i slutet av perioden samtidigt som näringslivets lönsamhet gradvis normaliseras.

På utgiftssidan iimebär scenariot att kostnadema för arbetslöshets­understöd och arbetsmarknadspolitik förblir hög under hela LK-perioden. Nivån på arbetslösheten kommer under 1990-talet att ligga betydligt högre än på 1980-telet. Någon snabb nedgång från de rekordhöga nivån 1994 kan inte förväntas trots den relativt starka tillväxten. Anledningen till dette är flera. Goda fömtsättningar för en hög produktivitetstillväxt när ekonomin tar fert gör att behovet av nyanställningar begränsas. En stor gmpp latent arbetssökande som väntar på att träda in på arbets­marknaden har skapats under den djupa lågkonjunkturen. Därtill kominer troligtvis vissa skadeverkningar på arbetsmarknadens funktionsätt av den höga arbetslösheten.

Realräntan väntas vara fortsatt hög under 1990-talet. Även om nivån inte är nämnvärt högre än imder 1980-talet blir verkningama allvarligare eftersom stetsskulden som andel av BNP nu når betydligt högre nivåer. Därtill kommer att realräntan efter skatt nu är betydligt högre än i det gamla skattesystemet.

14

2  Statsbudgetens utveckling

2.1  Budgetsaido

Under budgetåren 1986/87 - 1988/89 gick stotebudgeten från underskott till överskott. Denna utveckling förklaras firamför allt av en snabb inkomstökning 1988/89 och 1989/90 samt att investeringar lyftes ut från stetsbudgeten för att bl.a. finansieras via Riksgäldskontoret. Till följd av saidoförbättringen minskade även utgiftema för stetsskuldräntor.

Under perioden 1989/90 till 1992/93 försämrades budgeten återigen kraftigt. Denna försämring kan delvis förklaras av den sämre kon­junkturen samt den finansiella krisen som lett till stora utgiftsökningar för insatser i bankväsendet.

Diagram 2.1 Budgetsaldots utveckling 1986/87 - 1997/98. Miljarder kronor och som procent av BNP

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Mdr kr

Budgetsaido i mdkr

i % av BNP

-240

1986/87      1988/89       1990/91       1992/93      1994/95      1996/97

Under LK-periden sker en viss återhämtning av underskottet från ca 190 miljarder kronor 1993/94 till ca 70 miljarder kronor 1997/98. Under­skottet är dock fortferande betydande 1997/98. Förbättringen under LK-perioden förklaras främst av:

-

finansplanens besparingsprogram som för slutåret 1997/98 fördelats med 20 miljarder som skatteökningar och 25 miljarder som totela utgiftsminskningar,

-

att inga ytterligare utgifter för insatser i det finansiella systemet är beräknade under LK-perioden,

-

successivt minskade utgifter för arbetemarknadspolitiska insatser,

-

kraftigt minskande utgifter för asyl- och flyktingmottegning,

-

anteganden om sjunkande räntenivå och hög tillväxttakt under LK-perioden.

Stetsbudgetens underskott är som störst det förste året i LK-perioden, (1993/94), för att sedan förbättras successivt under LK-perioden. Trots den höga tillväxttakten kvarstår dock ett betydande underskott på ca 70 miljarder kronor slutåret 1997/98.

15

Diagram 2.2   Inkomster och utgifter brutto 1986/87 tiU 1997/98, i miljarder    Prop. 1992/93:150

kronor, löpande priser

Bilaga 1.2

Mdr kr

650i---------------------------------------------------------- 

300 86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 92/93 93/94 94/95 95/96 96/97 97/98

Fram till och med budgetåret 1989/90 följdes utgifter och inkomster åt, dvs budgetsaldot låg i stort sett kring noll. Från och med budgetåret 1990/91 fortsatte utgiftema att öka medan inkomstema låg kvar på en relativt oförändrad nivå i löpande priser, dvs en realt sett fållande inkomstutveckling. Utgiftsökningen förklaras delvis av aft en stor del ov stetens utgifter styrs av automatik vilket innebär att de följer inflationen (se vidare kapitel 2.3.4). Ökad inflation leder därmed automatiskt till ökade utgifter. Att inkomstema faller beror på skattereformen i kom­bination med en allt svagare konjunktumtveckling. Budgetåren 1992/93 och 1993/94 är skillnaden mellan inkomster och utgifter som störst vilket även innebär att budgetunderskottet är som sförst under dessa år. Mot slutet av LK-perioden närmar sig inkomstema återigen utgiftsnivån. Dette förklaras av en fömtsatt stramare finanspolitik som dels minskar ut­giftsnivån dels ökar skatteinkomsterna samt en hög tillväxttakt som gör att inkomstema utvecklas gynnsamt.

Diagram 2.3   Inkomster och utgifter brutto 1986/87 till 1997/98, i miljarder kronor feste priser Mdr kr

700

Utgifter, brutto

350

86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 92/93 93/94 94/95 95/96 96/97 97/98

16

Utvecklingen för utgifts- och inkomstnivån i feste priser följer den i    Prop. 1992/93:150 löpande priser. Vad som är värt att notera är att stetens utgifter i slutet    Bilaga 1.2 av LK-perioden sjunker realt sett, vilket beror på den stramare finans­politiken samt de realt fellande generella stetebidragen till kommunema.

Tabell 2.1 Budgetsaido 1986/87 - 1996/97. Miljarder kronor, löpande priser

Budgetår    Inkomster -netto

Utgifter netto exkl. stats-skuld­räntor

Stats-skuld­räntor

Budget­saido

Saldo som andel av BNP

Utfall

1986/87 1987/88 1988/89 1989/90 1990/91 1991/92

320,1 332,6 367,7 401,5 403,5 397,7

271,5 283,3 296,4 334,4 377,0 418,5

63,8 53,4 53,2 63,7 61,0 60,0

-15,2 -4,1 18,1 3,4 -34,5 -80,8

-1,6% -0,4% 1,6% 0,3% -2,5% -5,6%

Nuvarande

1992/93 1993/94

beräkmng

375 346

492 442

73 95

-190 -191

-13,1% -12,9%

1994/95 1995/96 1996/97 1997/98

366 383 403

422

423 408 394 381

99

113 113 111

-156 -139 -105 -70

-10,1% -8,9% -6,1% -3,9%

Källa: Finansdepartementet

2.1.2 Konjunkturrensat saldo

Det konjunkturrensade saldot förbättras under LK-perioden framför allt p.g.a. finansplanens besparingsprogram. Mot slutet av LK-perioden närmar sig det konjunkturrensade saldot det totala saldot som en följd av ett successivt ökat kapacitetsutnyttjande.

Diagram 2.4 Det konjunkturrensade saldot 1993/94 - 1997/98 MUjarder kronor och som andel av BNP

Mdr kr

-240

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

17

2.2  Statsbudgetens inkomster 1986/97 - 1997/98

Stetsbudgetens inkomster indelas i skatter, inkomster av stetens verksam­het, inkonister av försåld egendom, återbetelning av lån samt kalkyl­mässiga inkomster. Skatteinkomstema utgörs av fysiska och juridiska personers inkomstskatter, lagstedgade socialavgifter, skatt på egendom samt skatt på varor och tjänster. På stetsbudgetens inkomsteida redovisas 85% av utgiftema för föräldra- och sjukförsäkringen samt de totala utgiftema för arbeteskadeförsäkringen. Utgiftema för dessa försäkringar, som redovisas på stetebudgeten, uppgår till 56 miljarder kronor 1993/94. Inkomstema redovisas fortsättningsvis bmtto, om inget annat uppges. Alla utgifter redovisas under utgiftsavsnittet, 2.3.

På kort sikt leder hög nominell pris- och löneökningstakt till snabbt stigande inkomster, även om den reala tillväxten är låg. På lång sikt är det utvecklingen av produktivitet och sselsättning som avgör den ekonomiska tillväxten och därmed utvecklingen av inkomstema.

Prop. 1991/92:150 Bilaga 1.2

Diagram 2.5   Stetsbudgetens skatteinkomster,brutto, och övriga inkomster i huvudaltemativet i faste priser, 1993/94-1997/98

Miljarder kr     

ö

vriga inkomster                                              i % av BNP

800-r-------------- y------------------- 

ö

T.iL-:Ti7vrrK,K---------- r40%

600-

30%

400--ii--;

-20%

200-

10%

.

.

    r

>

-#./

or     q,'     q,--     qr     

»

Budgetåret 1993/94 beräknas skattema utgöra ca 90 % av stetebud-getens inkomster. Stetebudgetens inkomster, brutto, ökar med i genom­snitt 5% per år i löpande priser och med 2% i feste priser mellan 1993/94 och 1997/98. Den relativt låga ökningstakten förklaras till störste del av antegandet om låga pris- och löneökningar.

Skattemas andel av BNP, stetebudgetens skattekvot, stiger något under perioden och uppgår till 26% av BNP 1997/98. Skattekvoten skulle ökat ytterligare om det inte var så att BNP-tillväxten uppnås genom att svensk export utvecklas framgångsrikt samtidigt som investeringsvolymen ökar. Dessa faktorer bidrar inte på kort sikt direkt till stetens skatteinkomster i samma utsträckning som t.ex. den private konsumtionen i det korta perspektivet gör. Skattekvotens ökning förklaras av att finansplanens

18

program för budgetförstärkning lagte in som en skattehöjning med 20    Prop. 1991/92:150 miljarder   kronor   under   perioden.   Skattekvoten,   exklusive   denna    Bilaga 1.2 budgetförstärkning stiger något över LK-perioden.

Diagram 2.6 Statsbudgetens skatteinkomster, fiista priser 1986/87-1997/98

Mdr kr

Juridiska personers inkomstskatt Fysiska personers inkomstskatt 

Ö

vriga inkomster

Skatt p

å

 egendom

# 

Uppdelningen på inkomster och utgifter f5r inkomsttitlarna fysiska och juridiska personers inkomstskatt är preliminära för 1991/92.

Källor: Riksrevisionsverket och Finansdepartementet

2.2.1 Inkomstutyecklingen för budgetåren 1986/87 -1993/94

Mellan 1986/87 och 1993/94 har stetebudgetens bmttoinkomster ökat med 123 miljarder kronor i löpande priser. Dette motsvarar en genomsnittlig ökningstakt på knappt 2 % per år i löpande priser. I feste priser MIer in­komsten, bmtto, med 109 miljarder kronor, vilket motsvarar en genomsnittlig inkomstmmskning på 4% per år under perioden. En viktig förklaring till de minskande inkomstema är det försämrade konjunkhirlä-get under senare delen av perioden. De inkomstekategorier som ökar under perioden är egendomsskattema och mervärdesskatten.

Egendomsskattema ökar med i genomsnift 9% per år i löpande priser och med 3% i feste priser mellan 1986/87 och 1993/94. Ökmngen förklaras bl.a. av att inkomstema från fåstigheteskatt överförs från kommunema till steten fr.o.m. 1987 samt av att såväl stämpelskatten som den tillfålliga omsättningsskatten på värdepapper höjte under perioden. Mervärdesskatten ökade mellan 1986/87 och 1993/94 med i genomsnitt 7 % per år i löpande priser och 1 % per år i fäste priser. Dette förklaras, föratom av en snabb ökning av den private konsumtionen under andra hälften av 1980-telet även av den breddning av merväideskattebasen som var en del av skattereformen samt höjningen av mervärdesskatten.

Mellan 1990/91 och 1993/94 minskar bmttoinkomstema med ca 80 miljarder kronor i löpande priser och med 146 miljarder kionor i fäste

19

priser. Minskningen beror på ökad arbetslöshet, ökat sparande, om-    Prop. 1991/92:150 läggning  av  systemet  för utbetelning  av  kommunalskatt,   minskade    Bilaga 1.2 arbetegivaravgifter, nettobudgetering av mervärdesskatten samt skattere­formen.

Stetebudgetens skatteinkomster mätt som andel av BNP minskade från 32% till 25% under perioden 1986/87 till 1993/94. Av denna nedgång på 7 procentenheter svarade de ökade kommunalskatteutbetalningama för en betydande del. Kommunalskatteutbetalningama ökade med i genomsnitt 9% under perioden medan skatteinkomsterna, bmtto, ökade med i genomsnitt 2% under perioden. Den stora ökningen av utbetelningama kan bl.a. förklaras av det nya systemet för kommunalskatteutbetelningar. Resterande del av skatteinkomstomas nedgång, som andel av BNP, förklaras bl.a. av hushållens ökande sparande.

2.2.2 Utveckling 1993/94-1997/98, LK-perioden

Budgetåret 1993/94 minskar inkomstema, bmtto, med 38 miljarder kronor, främst till följd av att skatteutjämningsavgift och avräkningsskatt samt bamomsorgs- och utbildningsavgiften slopas. Vidare sänks arbete-givaravgiftema. Dessutom bortfeUer stora engängsinkomster. Stetebud­getens samlade bmttoinkomster beräknas under LK-perioden öka med 84 miljarder kronor eller i genomsnitt 5 % per år, i löpande priser. 1 fäste priser ökar bmttoinkomsten med 39 miljarder kronor vilket innebär en genomsnittlig ökning på 2 % per år under LK-perioden. Fysiska personers inkomstekatt beräknas öka med 22 miljarder kronor, i feste priser mellan 1993/94 och 1997/98 vilket motsvarar drygt hälften av den totala inkomstökningen. Juridiska personers inkomstekatt beräknas öka med drygt 6 miljarder kronor i fäste priser under samma tid. Inkomster av lagstedgade socialavgifter, bmtto, svarar för ca 14 miljarder kronor, vilket motsvarar nära en två femtedelar av den totela inkomstökningen. Inkomstema av mervärdesskatt beräknas öka med 6 miljarder kronor och skatt på egendom med 3 miljarder kronor i feste priser. Inkomstema av övriga indirekte skatter beräknas minska med ca 6 miljarder kronor under LK-perioden, liksom inkomster av stetens verksainhet.

Stetebudgetens totela skatteinkomster, bmtto, beräknas öka med 63 miljarder kronor eller i genomsnitt 4% per år i löpande priser under LK-perioden. BNP ökar under samma period med i genomsnitt 3 % per år. Dänned beräknas stetebudgetens skattekvot öka med en procentenhet fiån 25% 1993/94 till 26% 1997/98. Höjningen förklaras av finansplanens program för budgetförstärkning som i beräkningarna delvis är inlagda som en skatteökningen på 20 miljarder kronor under perioden.

Fysiska personers inkomstskatt

Inkomstema av fysiska personers inkomstekatt är främst beroende av den nominella löneutvecklingen.

Inkomstgränsen över vilken stetlig skatt utgår är reallöneskyddad med två procentenheter med undanteg för 1993 och 1994, då reallöneskyddet tillfälligt är borttaget. En högre reallönetillväxt än 2% ökar det reala

20

skatteutteget genom att fler personer träffes av den högre skattesatsen    Prop. 1991/92:150 ovanför inkomstgränsen.  Under perioden överstiger den årliga real-    Bilaga 1.2 löneökningen 2% från 1995 och fram till 1998.

Fysiska personers inkomstekatt består av två delar, stetlig och kommunal skatt. Dessa uppbärs tillsammans, nettot av uppbörd och kommunalskatteutbetelningar redovisas över stetebudgeten. Den 1 januari 1993 ändrades systemet för utbetelning av kommunalskatten för borgerliga kommuner och landsting vilket ökar utbetalningama och minskar inkomstema på titeln fysiska personers inkomstekatt tmder en övergångsperiod. I det gamla systemet sker utbetalning av kommunalskatt till kommunema i två steg. Ett givet år utbetalas ett förskott till kommimema, som baseras på den beskattningsbara inkomsten två år tidigare. Två år efter förskotteutbetalningen slutregleras kommunalskat­ten. Dette innebär att stetebudgetens redovisning av fysiska personers inkomstekatt avser ett nettobelopp av bl.a. uppbörd av stetlig och kommunal skatt samt föiskotteutbetelning och slutreglering av kommunal skatt. Nettobeloppet på stetebudgeten blir därmed också beroende av nominell löneutveckling två till fyra år tidigare. Med det nya systemet fir kommunema kommunalskattemedlen som baseras på en prognos, samma år som den preliminära inkomstekatten betalas in. Införandet av det nya korrununalskattesystemet och slutevräkning av det gamla systemet ger en periodiseringseffekt som ökar kommunalskatteutbetelningama för 1993/94 och 1994/95. År 1995 beräknas det nya systemet löpa fiillt ut. Den tidigare tvååriga eftersläpningen av kommunalskatteutbetelningama upphör 1995.

Nettoinkomsten av fysiska personers inkomstekatt ökar med 21 miljarder kronor i läste priser under LK-perioden, från 11 miljarder kronor 1993/94 till 32 miljarder kronor 1997/98. Under perioden ökar inkomstekattens andel av stetebudgetens brattoinkomst från 3 % 1993/93 till 7 % 1997/98. Ökningen beror dels på att bmttouppbörden ökar kraftigt till följd av en reallöneutveckling som överstiger reallöneskyddete 2%, samtidigt som utbetelningama av kommunalskatt ökar till följd av den högre löneökningstakten två år tidigare samt slutevräkningen av det gamla kommunalskattesystemet i början av LK-perioden. Ytterligare för­klaringar är att kapitelskatten, netto, ökar över tidsperioden, vilket är en följd av den ökade sparkvoter i hushållssektom.

Juridiska personers inkomstskatt

Inkomstema av juridiska personers inkomstekatt beror främst på vinsten efter bokslutedispositioner i näringslivet. I LK-beräkningama baseras utvecklingen av inkomsterna från juridiska personers inkomstekatt på anteganden om bl.a. utvecklingen av driftsöverskottet i företegen, brutto, (exkl. egna hem) och privatkonsumtion, som påverkar detaljhandeln. Dessa inkomster är i hög grad beroende av den ekonomiska utvecklingen. Under inkomstgrappen juridiska personers inkomstekatt redovisas även effekter av upplösning av företegens reserver, s.k. avskattning, och beskattning av tjänstegrapplivförsäkringar. Avskattningen beräknas till

21

4,2 miljaider kronor för 1993 och 4,4 miljaider kronor 1994. Av-    Prop. 1991/92:150

skattningen av företegens reserver upphör 1995.

Bilaga 1.2

Budgetåret 1993/94 beräknas juridiska personers inkomstekatt, netto, uppgå till 24 miljarder kronor och utgöra ca 6% av stetebudgetens brattoinkomster. Inkomstekattens andel av stetebudgetens brattoinkomster är i stort sett oförändrad över perioden. Inkomstema av juridiska personers inkomstekatt beräknas under LK-perioden öka med 6 miljarder kronor i feste priser eller i genomsnitt 6 % per år.

Ökningen under LK-perioden kan delvis förklaras av att antegandet om att driftsöverskottet ökar, dvs. företegens förluster minskar under LK-perioden.

Lagstadgade sociala avgifter

De lagstedgade sociala avgiftema följer, vid oförändrat avgiftsutteg, lönesummans utveckling. Denna beror på timlön och sysselsättnings­graden i ekonomin. Socialavgiftsinkomstema styrs således i mycket hög grad av den nominella och reala tillväxten i ekonomin. Det totela avgiftsutteget framgår av tebell 2.2.

TabeU 2.2 Lagstedgade socialavgifter

Procent av avgiftsunderlag                        Avgiftsuttag

Avgiftsuttag

Antaget 1994-1998

Avgifter vilka helt redovisas pä statsbudgeten

Fblkpensionsavgift                                   7,45 Utbi dningsavgift'                                      0,31 Särskild löneskatt                                 21,85

5,66 17.69

5,66 17,69

Avgifter vilka nettoredovisas på statsbudgeten

Sjukförsäkringsavgift                             7,80 Arbetsskadeförsäkringsavgift                  1,20

8,27 1.38

8,43 1,38

Avgifter vilka ej redovisas på statsbudgeten

ATP-avgift                                              13,00 Delpensionsavgift*                                  0,20 Arbetsmarknadsavgift                              2,12 Lönegarantiavgift                                    0,20 Arbetarskyddsavgift                                 0,17 Avgift för sjöfolks pensionering              1,20

13,00 0,20 2,12 0,20 0.17 1,20

13,00 0,20 2,12 0,20

1,20

Summa                                            34,83

31,00

31,1(>

'Vuxenutbildningsavgift uppgår till 0,31 % fr.o.m. 1 juli 1992. 1 jan 1993 tas avgiften bort.

Särskild löneskatt utgär pä passiv näringsverksamhet, för lön och aktiv näringsverk­samhet efter 65 ärs älder samt för arbetsgivares pensionspremier.Ingär inte i "summan".

Sjukförsäkringsavgiften höjs från 8,27% till 8,43% 1 januari 1994. ''Arbetsskadeförsäkringsavgiftuppgårtill0,9% t.o.m. 30 juni 1992. 1,2% Ijuli 1992 t.o.m. 31 december 1992. 1,38% fr.o.m. 1 januari 1993.

'Delpensionsavgift uppgår till 0,50% t.o.m. 30 juni 1992 fr.o.m. 1 juli 1992 sänks avgiften till 0,20%.

Avgift för sjöfolks pensionering betalas endast ov arbetsgivare som sysselsätter sjömansskattepliktig personal. Ingår inte i "summa".

Källor: Riksrevisionsverket och Finansdepartementet

22

En knapp tredjedel av avgiftsinkomsterna redovisas på stetebudgeten.    Prop. 1991/92:150 Resten redovisas direkt till fonder utanför stetebudgeten. Den störste av    Bilaga 1.2 dessa är AP-fonden. Sjukförsäkrings- och arbeteskadeavgiftema redovisas netto på stetebudgetens inkomsteida, dvs med avdrag för de utgifter som de avses finansiera. Dette betyder att underskott kan uppstå på respektive inkomsttitel om utgifterna överstiger avgiftsinkomstema.

Stetebudgetens inkomster av lagstedgade socialavgifter beräknas uppgå till 110 miljarder kronor bratto budgetåret 1993/94. De utgör därmed drygt en Qärdedel av stetebudgetens inkomster. I beloppet ingår en överföring från arbetemarknadsfonden om knappt sex miljaider kronor per år, avsedd att bidra till finansieringen av utbildningsbidragen inom arbetemarknadsutbildningen. De på stetebudgeten redovisade utgiftema för arbeteskade-, sjuk- och föräldraförsäkringen redovisas under avsnittet om stetebudgetens utgifter.

Under LK-perioden beräknas inkomstema av lagstadgade sociala avgifter, bmtto, öka med ca 14 miljarder kronor i fäste priser eller i genomsnitt 3% per år. De soiala avgiftemas andel av bmttoinkomsten uppgår till ca 27 % och är relativt konstant över LK-perioden.

Skatt på egendom

Skatt på egendom utgörs av skatt på iäst egendom, förmögenheteskatt, arvs- och gåvoskatt samt stämpelskatt. Under budgetåret 1993/94 beräknas dessa skatter inbringa 25 miljarder kronor. Under LK-perioden beräknas inkomstema av dessa skatter ökar med 3 miljarder kronor i feste priser eller i genomsnitt 3 % per år. Utvecklingen förklaras av ökade inkomster från fästigheteskatten som ökar dels till följd av den rallande taxeringen samt av antegandena om festighetemas värde under LK-perioden.

Mervärdesskatt

Inkomstema från mervärdesskatt styrs främst av den private konsumtio­nens utveckling. Därmed är de i hög grad beroende av den ekonoiniska utvecklingen. Mervärdesskatt utgår med 25% på konsumtionen av de fleste varor och tjänster. För livsmedel, inrikes transporter samt hotell och resteurangtjänster höjdes mervärdesskatten från 1 januari 1993 från 18% till 21%

Budgetåret 1993/94 beräknas inkomstema av mervärdesskatt uppgå till 116 miljarder kronor. Under LK-perioden beräknas inkomstema av mervärdesskatt öka med 6 miljarder kronor i fäste priser eller 1 % per år. I löpande priser ökar inkomstema från mervärdesskatten med 4% och följer i stort sett privatkonsumtionens utveckling under LK-perioden. Inkomstemas andel av stetebudgetens brattoinkomster är relativt konstant över perioden och uppgår till 28%.

23

övriga indirekta skatter

Flertelet av de övriga indirekte skattema utgår med läste belopp för viss volym eller per enhet. Dette innebär att beskattningen realt sett minskar vid prisökningar. Under LK-perioden beräknas inkomstema av övriga indirekte skatter minska med 6 miljarder kronor i feste priser eller i genomsnitt 2 % per år.

Övriga inkomster

Övriga inkomster består av inkomster från stetens verksainhet (bl.a. rörelseöverskott, ränteinkomster, inkomster av stetens aktier och offentligrätteliga avgifter), inkomster av försåld egendom och åter­betelning av lån m.m. Dessa inkomster utgör tillsammans 42 miljarder kronor eller drygt 10 % av stetebudgetens bmttoinkomster 1993/94. Under LK-perioden beräknas dessa inkomster minska med 7 miljarder kronor eller i genomsnitt 4% per år. Det beror dels på stora inkomstbortfeU i början av perioden då bl.a. ränteinkomster och amortering avseende stetelån till affärsverk som bolagiseras bortfeUer samt att ränteinkomster­na minskar till följd av att lån amorteras av under perioden.

2.2.3 Koivjunkturrensad inkomstnivå

Diagram 2.7 Stetsbudgetens bruttoinkomster i huvudaltemativet och det koiijunkturrensade altemativet, 1993/94-1997/98

Prop. 1991/92:150 Bilaga 1.2

Mdr kr

Konjunkturrensat alternativ: inkomsternas andel av BNP Huvudalternativ: inkomsternas andel av BNP

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

Huvudalternativ Konjunklurrensat alternativ

Vif

å

W                                                  [

I

Den konjunkturrensade inkomstnivån, bratto, uppgår till 429 miljarder kronor 1993/94. Jämfört med huvudaltemativet är det en justering med 27 miljarder kronor i löpande priser 1993/94. År 1997/98 uppgår in­komstjusteringen till 19 miljarder kronor. I det konjunkturrensade altemativet ökar inkomstema, bratto, med i genomsnitt 4% per år mellan 1993/94 och 1997/98 mot 5% i huvudaltemativet. Förändringen jämfört med huvudaltemativet beror till störste del på beräkningsföratsätt-

24

ningama. Lönesumman, privatkonsumtionen och BNP ligger på en lägre    Prop. 1991/92:150 nivå i det konjunkturrensade beräkningsaltemativet än i huvudaltemativet    Bilaga 1.2 mot slutet av LK-perioden. År 1997/98 uppgår det konjunkturrensade underskottet till ca 23 miljarder kronor.

25

2.3 Statsbudgetens utgifter

Under budgetåret 1993/94 beräknas stetebudgetens utgifter uppgå till ca 593 miljarder kronor. Av dessa utgifter redovisas 85 % av sjukför-säkringssystemete utgifter samt de totala utgiftema för arbeteskadeförsäk­ringen på stetebudgetens inkomsteida. Sammanlagt uppgår dessa utgifter till ca 56 miljarder kronor. Framställningen i det följande avser statsbud­getens bruttoutgifter, dvs inklusive utgifter som redovisas på inkomst­sidan, såvida inte annat anges.

2.3.1 Uiftsutveckling för budgetåren 1986/87 -1996/97

Diagram 2.8 Stetsbudgetens utgifter, brutto, 1986/87 - 97/98

Miljarder kronor, fasta priser

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Miljarder kr 800t

i % av BNP

600

400-

200

1987/88    1989/90    1991/92    1993/94    1995/96    1997/98

Utgiftsnivån i feste priser kommer enligt LK-beräkningama att nå sin topp under innevarande budgetår; ca 630 miljarder kronor inklusive räntor på steteskulden och utgiftema på inkomsteidan. Också utgiftskvo­ten kommer att vara som högst 1992/93. Utgiftemas andel av BNP sjunker under hela LK-perioden från toppnoteringen ca 44 %, till ca 31 % 1997/98.1 utvecklingen inkluderas det besparingsprogiam som regeringen presenterat i finansplanen.

2.3.2 Historisk utveckling

Stetebudgetens utgifter inkl. steteskuldräntor ökade med ca 0,7% per år i faste priser under perioden 1986/87-1991/92. Ränteutgiftema föll under samma tidsperiod realt med i genomsmtt 7,7% per år. De minskande ränteutgiftema beror på successivt förbättrade stetsfinanser under senare delen av 80-telet.

I början av 90-telet ökar budgetunderskottet återigen. Budgetåret 1991/92 uppgick underskottet till 80 miljarder kronor.

26

Stetebudgetens utgifter exkl. stetsskuldräntor ökade realt under perioden    Prop. 1992/93:150 1986/87 - 1991/92 med i genomsnitt ca 2,2% per år. Den reala BNP-    Bilaga 1.2 tillväxten var samtidigt i genomsnitt 0,8% per år. För utgiftskvoten, stetsbudgetens utgifter som andel av BNP, innebar det att den var relativt konstant under perioden ca 40% för både 1986/87 och 1991/92.

De utgifter som har ökat mest är utgifter för räntebidrag till bostäder, bidrag till kommuner för flyktingar, försvaret, intemationellt utveck­lingssamarbete, utgifter för sjukförsäkringen samt utgifter för arbete­skadeförsäkringen. Vidare har utgiftema för bambidrag ökat samt utgiftema för arbetemarknadspolitiska åtgärder. Ökningen av de arbete­marknadspolitiska åtgärderna inträffer framför allt under 1991/92.

Att utgiftema totelt sett inte ökat mer förklaras delvis av att ut­giftsminskningar skett inom vissa områden. Vidare har vissa affärsverks investeringsanslag lyfts ut från stetebudgeten och företegsstöden har successivt dragite ner. Slutligen har utgiftema för steteskuldräntor minskat.

För innevarande budgetår beräknas utgiftsnivån uppgå till ca 630 miljarder kronor, varav 73 miljarder kronor är räntor på steteskulden. De störste utgiftsökningama under 1992/93 är utgifter för insatser i det fmansiella systemet samt utgifter för arbetemarknadspolitiska åtgärder.

2.3.3 LK-perioden 1993/94 -1997/98

Under LK-perioden, dvs 1993/94 - 1997/98, beräknas stetebudgetens utgifter exkl. steteskuldräntor minska med i genomsnitt 7,5% per år i feste priser, vilket innebär att utgiftsnivån sjunker med ca 90 miljarder kronor i 93/94-års penningvärde 1997/98 jämfört med 1993/94. En väsentlig förklaring till att utgiftema minskar totelt sett sammanhänger med att kalkylema inkluderar det besparingsprogram som regeringen presenterat i finansplanen. Det minskar utgiftsnivån med 25 miljarder kronor 1997/98. Utgiftema exkl. besparingama sjunker med i goiomsnitt 5,7%.

En annan viktig förklaring till utgifteminskningen är att bostedssubven-tionema minskar kraftigt under LK-perioden. Räntebidragen och investe­ringsbidragen minskar sammanlagt med drygt 15 miljarder kronor i feste priser under LK-perioden. Denna nedgång beror dels på tidigare beslut angående en omläggning av räntebidragssystemet samt föreslagna besparingar i det befintliga systemet, dels på beräkningsfömtsättningama. Således antas en minskning i lägenhetebyggandet samt en sjunkande räntenivå under LK-perioden. Beräkningama utgår från att investerings­bidraget successivt avskaffes fro.m. 1 januari 1993.

Utgiftema minskar vidare realt till följd av att de generella stete­bidragen till kommunsektom är nominellt oförändrade under LK-perioden. Utgiftema för flyktingmottegningen sjunker under LK-perioden p.g.a. anteganden om att flyktingtillströmningen kommer att avte under perioden.

Inom Socialdepartementete område ökar utgiftema för bambidrag nominellt, vilket beror på att antelet bidragstegare under LK-perioden

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150Bil. 1.2

27

ökar. Realt sett sjunker utgiftema för bambidrag pga att dessa inte är realt värdesäkrade. Inom Utbildningsdepartementete omräde ökar utgiftema till följd av ökat antel högskoleplatser. Mellan 1993/94 och 1994/95 sjunker däremot utgiftema kraftigt pga att antelet utbildnings-plateer som föreslagite i syfte att förbättra situationen på arbetemarknaden under 1993/94 feller bort 1994/95. Delar av det s.k. arbetemarknadspoli­tiska åtgärdpaketet förs över till Arbetemarknadsdepartementet fir.o.m. 1994/95 där de successivt awecklas i takt med att arbetelösheten sjunker. På grund av de fortsatt stora underskotten i stetebudgeten under LK-perioden ökar steteskulden varje år och därmed även utgiftema för steteskuldräntor. Dessa beräknas öka från 95 miljarder kronor budgetåret 1993/94 till 111 miljarder kronor 1997/98, vilket motsvarar en årlig genomsnittlig ökning med 4%. Som jämförelse kan nämnas att den genomsnittliga ökningstakten för BNP under sainma tidsperiod uppgår till 5,3% och att steteskulden ökar med 5%. Räntan på femåriga stete-obligationer antas sjunka från ca 8% till ca 6,5% under LK-perioden vilket iimebär att utgiftema för steteskuldräntoma skulle ha varit ännu högre om nuvarande räntenivå skulle bestå under hela LK-perioden.

Diagram 2.9 Utgifter för stetsskuldräntor. Miljarder kronor, löpande priser

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Miljarder kr 120r-

Valutakurs differenser

Räntor på län I utländsk valuta

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

Källa; Riksgäldskontoret

I löpande priser beräknas stetebudgetens totala utgifter minska med i genomsnitt 1,6% per år. Den genomsnitfliga ökningstakten för BNP beräknas bli 5 %.

En konsekvens av att utgiftema ökar långsanunare än BNP är att stete­budgetens utgiftskvot minskar. Under budgetåret 1993/94 beräknas utgiftemas andel av BNP uppgå tiU 40% och mmska till 31% 1997/98. Den störste orsaken till den utgiftsutvecklingen är finansplanens besparingsprogram som minskar utgiftema med 25 miljarder 1997/98, samtidigt som anteganden om en relativt långsam pris- och löneök­ningstakt under perioden leder till att utgiftsnivån i de prisindexerade

28

systemen utvecklas långsamt. Dette medför således att indexbundna träns- Prop. 1992/93:150 fereringar som pensioner, sjukförsäkring och arbeteskador ökar relativt Bilaga 1.2 långsamt. Den del av besparingsprogrammet som definierate som utgiftsminskningar har schablonmässigt fördelate på hushållstrans­fereringar. Hushållstransfereringama exklusive besparingspaketet beräknas under LK-perioden utvecklas med en genomsnittlig ökningstakt på -2,2%.

2.3.4 Utgiftsstyrande faktorer

Diagram 2.10 Utgiftsstyrande faktorer 1993/94 respektive 1997/98

(43,9%)                                           (438./,)

'''''

°

>\  Mk,            /        (17,8%)

(16,0%)

(18,7%)

(22,7%)

(19,7%)

m Besluted automatik   11 Kompens, enl. praxis n Separata beslut        Fullst

ä

ndig automatik

Närmare 45% av utgiftema på stetebudgeten, vilket 1993/94 motsvarar 260 miljarder kronor, styrs av automatiskt verkande regelsystem. Dessa utgifter ökar automatiskt i takt med t.en. inflation, räntenivå eller volym, om inga nya politiska beslut fettas. Exempel på stora utgifter, vilka styrs av sådan automatik, är sjukförsäkringen, pensionema och räntebidragen till bostäder. Dessa utgifter kan sägas vara föremål för beslutad auto­matik.

Därtill kommer ca 17 % eller 103 miljarder kronor för verksamheter som i efterhand kompenseras enligt praxis för historisk prisutveckling. Till denna kategori hänförs främst utgifter för den stetliga förvaltningen.

Utgifter för räntor på statsskulden svarar för drygt 16% och beräknas uppgå till 95 miljarder kronor. Dessa utgifter styrs av den historiska utvecklingen av stetebudgetens saldo, vilket avspeglas i steteskulden, samt av räntenivån. Ungefär 135 miljarder kronor eller ca 23% av stete­budgetens utgifter bestäms av separata beslut. De två störste utgifts-postema i denna kategori är allmänna bambidrag och utgifter för arbetemarknadspolitiska åtgärder. Utgiftema för arbetemarknadspolitiska åtgärder minskar under LK-perioden vilket fär till följd att andelen separate beslut minskar mellan 1993/94 och 1997/98. Dessutom feller barabidragen realt p.g.a. att dessa ej skrivs upp med inflationen.

Sammanfettningsvis kan sägas att endast en liten del av utgiftema styrs genom separate beslut, medan merparten endast kan påverkas genom ändringar i befintliga regelsystem. Huvuddelen av utgiftema bestäms av

29

pris- och löneutvecklingen. Dette innebär att en ekonomisk utveckling    Prop. 1992/93:150 med hög BNP-tillväxt och måttliga pris- och löneökningar ger en långsam    Bilaga 1.2 ökning av steteutgiftema och fellande stetlig utgiftskvot.

2.3.5 Utgiftema fördelade på realekonomiska kategorier

I följande avsnitt görs en uppdelning av utgiftema i realekonomiska kategorier. Det innebär att utgiftema delas upp på konsumtion, invester­ingar, transfereringar och steteskuldräntor. Utgifterna inkluderar utgifter på inkomsteidan. Utgiftema i tillkommande utgiftsbehov realfördelas också enligt samma princip som används för övriga utgifter. Upp­delningen som görs stämmer i stort sett överens med det intemationella nationalräkenskapssystemet SNA (System of National Accounte).

30

Diagram 2.11 Realekonomisk fSrdelning f5r de totela utgiftema f5r budgetåren; 1986/87, 1993/94 och 1997/98. Miljarder kronor, fasta priser

Miljarder kr 70O

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

R

ä

ntor

Övriga frans-

Utlandstransf

Xotnraunlcansf

hushåljstransf

Investering + 

ö

vr Konsumtion

1986/87

1993/94

1997/98

De kategorier som har ökat mest under perioden är utgifter för konsumtion och transfereringar till hushåll. Noteras kan att utgiftema för investeringar har sjunkit markant under perioden från 23 miljarder 1986/87 till 13 miljarder 1997/98. Till en väsentlig del förklaras dette av att vissa affärsverksinvesteringar förte ut från budgeten för att i stället beläste stetens lånebehov i Rgk. Övriga transfereringar minskar också kraftigt vilket förklaras av att utgiftema för räntebidrag och investerings­bidrag sjunker under LK-perioden. I tebeUen har finansplanens be­sparingsprogram om 25 miljarder kronor i nivå 1997/98 schablonmässigt lagte in under rabriken hushållstransfereringar.

Tabell 2.3 Realekonomisk fördelning av stetsbudgetens utgifter

Miljarder kronor, fasta priser (fp)

1993/94         Genomsnittlig procentuell

förändring per år

1993/94 -

1997/98 fp

Konsumtion

144,8

-1,7

Investeringar

8,6

-4,3

Transfereringar till husliåll

186,7

-i .2

varav redov. på ink. sidan

40,6

Transf till kommunerna

73,4

-10,1

Transf till utlandet

14,3

7.7

Övriga transfereringar

73,6

-8,8

Stats skuldräntor

95,0

1,4

Övriga utgifter

2,7

21,6

Summa utgifter

599,0

-3,6

Finansplanens program om utgiftsnedslcärningar har i sin helliet fördelats på hushållstransfereringar  Inklusive tillkommande utgiftsbehov

Källor: Finansdepartementet, Rilcsrevisionsverket och Riksgäldskontoret

31

2.3.6 Konsumtion

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Utgiftema för stetlig konsumtion beräknas 1993/94 uöra ca en Qärdedel

av stetebudgetens utgifter. Konsumtionsutgifterna består av löner och andra utgifter framför allt för stetlig förvaltning, försvaret och högskolan. Under perioden 1986/87 - 1990/91 ökade den stefliga konsumtionen med i medeltel 2,6% per år realt. De konsumtionsutgifter som ökat mest avser drift av vägar och jämvägar, arbetemarknadsutbildning samt utgifter för förläggningskostnader för flyktingar.

Under perioden 1993/94 - 1997/98 beräknas de stetliga konsumtions-utgiftema i fäste priser minska med i genomsnitt 1,7% per år dels till följd av att finansplanens krav på realt oförändrad konsumtion i offentlig sektor lagte in i beräkningama dels på att utgiftema för arbetemarknads­politiska åtgärder som under 1993/94 utgörs av utbildningsåtgärder till stor del bortfeUer 1994/95.

2.3.7 Investeringar

Investeringsutgiftema beräknas 1993/94 utgöra drygt 1% av stete­budgetens utgifter. Endast de av stetens egna investeringar som finan­sieras över stetebudgeten redovisas i denna kategori. Investeringar som finansieras över stetebudgeten och som går till andra sektorer i ekonomin redovisas som transfereringar till respektive sektor. Utgifter för byggna­der och anläggningar samt materielinköp för civila ändamål betraktas som investeringar.

De investeringar som finansieras över stetebudgeten har tidigare främst bestått av investeringar i vägar och jämvägar. Från och med 1993/94 lyfts infrastrukturinvesteringar om ca 4,5 nuljarder kronor ut från stetebudgeten för att finansieras via lån i Riksgäldskontoret. Investering­araa inom affärsverken uppgår till omkring 15 miljarder kronor. Dessa finansieras inte över stetebudgeten utan via Riksgäldskontorete upplåning.

Investeringama minskade under perioden 1986/87 - 1990/91 i feste priser med i genomsnitt -8,9% per år. Att investeringama minskat förklaras av främst två finansieringstekniska förändringar. Stetens vatten­fellsverks investeringsanslag lyftes av från stetebudgeten 1988/89. Vidare avvecklades byggnadsstyrelsens investeringsanslag fr.o.m budgetåret 1990/91. De sistnämnda investeringama finansieras numera genom lån i Riksgäldskontoret. Från och med budgetåret 1992/93 finansierar även de stetliga myndighetema sina investeringar för förvaltningsändamål via lån i riksgäldskontoret. Sammanlagt innebär de tekniska förändringama att endast en mindre del av stetens anskaffningsutgifter för investeringar redovisas över stetebudgeten.

2.3.8 Transfereringar

De sammanlagda transfereringama beräknas 1993/94 uppgå till knappt två tredjedelar av stetebudgetens utgifter. Transfereringama går främst tiU hushåU, kommuner, företeg och som bistånd till utlandet. Under budgetåren 1986/87 - 1991/92 minskade utgiftema för företegs-

32

stöd samtidigt som transfereringama till hushåU ökade kraftigt. De hus­hållstransfereringar som ökat mest är utgifter för sjukförsäkring, arbeteskadeförsäkring och studiemedel. Räntebidrag till bostäder, vilka klassificeras som transfereringar till företeg, ökade också relativt kraftigt.

Hushållstransfereringar svarar för knappt hälften av stetsbudgetens transfereringsutgifter. De störste hushållstransfereringama på stete­budgeten är folkpensioner, sjuk- och föräldrapenning, allmänna bam­bidrag, arbetsskadeersättningar och studiestöd. De utgiftsminskningar som aimonserate i besparingsprogrammet har i LK-beräkningama schablon­mässigt fördelate på hushållstransfereringar.

Hushållstransfereringama sjunker i fäste priser under LK-perioden, främst på grund besparingsprogrammet med 5,2%. Om den under­liggande utvecklingen beräknas d.v.s. utan att inkludera besparingspro­grammet så kommer hushållstransfereringama att minska med i genom­snitt 1,5%.

Utgiftema för pensioner minskar från 1993/94 till 1997/98 dels pga regeringens förslag i prop 1992/93:155 om bl.a. höjd pensionsålder, dels p.g.a. ökade intjänandepoäng i ATP-systemet vilket minskar utgiftema för folkpensionen. Dette ökar dock i sin tur utgiftema inom ATP-systemet som ligger utanför stetebudgeten.

Sedan 1990 har sjukfrånvaron minskat, vilket till en del förklaras av lägre ersättningsnivåer men också reflekterar ett sämre arbetemarknadslä­ge. Sedan 1992 har ett nytt begrepp införte. Istället för det gamla sjuktelet används nu sjukpenningtelet som motsvarighet till sjuktelet. Med anledning av den samordning som skett mellan sjukförsäkring- och arbeteskadeförsäkringen är sjukpenningtelet inte direkt jämförbart med det gamla sjuktelet. Sjukpenningtelet som legat till grund för LK-beräk­ningama är 13,1 dagar/år.

Diagram 2.12 TVansfereringar till hushåll uppdelat på folkpensioner, sjukför-penning, föräldrapenning och arbetsskadeersättningar. Miljarder laonor, löpande

priser

Arbetsskadef 

ö

rs

ä

kri ng

Miljarder kr

140r------------------------------ 

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

120: 100

80

60

40

20

F

ö

r

ä

ldraf

ö

rs

å

knng Sjukf

ö

rs

ä

kring

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

Källor: Finansdepartementet, Riksrevisionsverket och Riksgäldskontoret

1997/98

33

Transfereringar till kommuner, minskar under LK-perioden realt med    Prop. 1992/93:150 ca 10,1 % per år. De minskade reala utgiftema sammanhänger till störste    Bilaga 1.2 delen med att de generella stetebidragen till kommunsektorn antas vara nominellt oförändrade under perioden, dvs realt sjunkande.

jyansfereringar till utlandet består huvudsakligen av anslag till ut­vecklingsbistånd. I samband med uppgörelsen med Socialdemokraterna hösten 1992, gick regeringen tillfälligt ifrån målet om att biståndsramen skall utgöra en procent av BNI.

Övriga transfereringar minskar kraftigt i fäste priser. Det förklaras till störste delen av antegandet om minskat bostadsbyggande, samt de besparingar som genomförts i och med övergången till ett nytt räntebi­dragssystem, vilket medför kraftigt minskade utgifter för ränte- och investeringsbidrag.

Statsskuldräntorna ökar med 1,4% beroende på att de stora under­skotten i stetens budget under perioden leder till en kraftig ökning av steteskulden under LK-perioden.

2.3.9 Den koi\junkturrensade utgiftsnivån

Den konjunkturrensade utgiftsnivån exkl. räntor sjunker under LK-perioden från 558 miljarder kronor till 517 miljarder kronor. Det beror framför allt på besparingsprogrammet från finansplanen. Mot slutet av LK-perioden närmar sig stmkturaltemativete utgiftsnivå huvudalternati­vets pga huvudaltemativete högre tillväxttakt. Steteskuldräntoma antas enligt den metod som används vara samma som de i huvudaltemativet och ökar således med i genomsnitt 4 % under perioden.

34

3  Statens inkomster och utgifter utanför statsbudgeten exkl. AP-fonden under LK-perioden

LK-beräkningama avser i förste hand stetebudgeten. Då kalkylema skall ligga till grund för regeringens långsiktiga utgiftsstrategi för hela den offentliga sektom måste beräkningama också uteträckas till att omfette även övriga delar av den offentliga sektom. Stetens utgifter och inkomster utanför stetsbudgeten är en del av hela den offenflig sektom. En sammanställning och konsolidering av offenflig sektor, ger en heltäckande bild av de offentliga finansema och den offentliga sektoms resursanspråk.

I dette avsnitt redovisas utvecklingen för övriga steten dvs. arbetemar­knadsfonden, delpensionsfonden, arbeteskadefonden och arbetelivsfonden. AP-fonden redovisas i avsnitt 5.

Diagram 3.1 FinansieUt sparande i fonder som ingår i Övriga stetens saldo 1986/87-1997/98, löpande priser

Mdr kr

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

30

Arbetsmarknadsfonden

Delpensionsfonden

/

L

ö

negarantifonden

-50

»

>

  / ,# #' 

Källor: Riksrevisionsverket och Finansdepartementet

Diagrammet visar att det framför allt är arbetemarknadsfonden som går med betydande underskott. Resterande fonder är i stort sett i balans i slutet av LK-perioden. Arbetemarknadsfonden belaster steteskulden och sparandet i offentlig sektor. Arbetemarknadsfondens underskott mot slutet av perioden är ett resultet av den höga arbetelösheten.

Det finansiella sparandet i arbeteskadefonden förbättras under perioden. Det är ett resultet av att arbeteskadesjukpenningen slopas. Ersättning utgår fr.o.m. den 1 juli 1993 enligt sjukförsäkringens regler. Lönegaran­tifonden används för att finansiera den stetliga lönegarantin vid konkur­ser. Fonden har ett underskott under förste delen av 1990-telet. Delpen­sionsfondens finansiella sparande är i stort sett oförändrat över LK-perioden,

35

3.1  Arbetsmarknadsfonden

Enligt de beräkningsförateättningar som ligger till grund för LK-kalkylen, huvudaltemativ, ökar den öppna arbetelösheten successivt från 5,3 % år 1992 till 7,0% år 1994. Därefter vänder utvecklingen och år 1998 är den öppna arbetelösheten tillbaka på 5,3%. Beräkningama bygger också på att 5,8% av arbetekraften omfettas av olika arbetemarknadspolitiska åtgärder år 1993 och 7,0% år 1994. Därefter minskar åtgärdema i takt med arbetelösheten. År 1998 omfettas 5,3% av arbetekraften av arbet-marknadspolitiksa åtgärder. I känslighetsaltemativet är tillväxten lägre och arbetelöshetenivån något högre än i huvudalternativet i slutet av perioden.

Diagram 3.2 Arbetsmarknadsfondens finansieUa sparande inklusive ränte, löpande priser

Miljoner kronor

O,----------- ---------------------------------------------------------------------------------------------- 

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

-10000

Huvudalternativ

K

ä

nslig hets alternativ

-20000

-5000O

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

Det fmansiella sparandet är negativt och fortsätter aft försämras under LK-perioden. Försämringen förklaras till stor del av ökade ränteutgifter.

Diagram 3.3  Arbetemarknadsfondens inkomster och utgifter 1993/94-1997/98, 

löpande priser

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

36

Av diagram 3.3 framgår att arbetemarknadsfondens inkomster inte har    Prop. 1992/93:150 en koppling till utgiftemas utveckling. Merparten av utgiftema, dvs.    Bilaga 1.2 arbetelösheteersättningen, följer arbetelösheten utveckling. Inkomstema ökar däremot i stort sett i takt med lönesununan, dvs. underlaget för arbetegivaravgiftema.   Arbetemarknadsfonden belastas också av vissa utgifter för arbetemarknadspolitiska åtgärder.

Arbetemarknadsfondens utgifter finansieras dels med arbetegivarav­gifter, dels de försäkrades egenavgifter.

Arbetegivaravgiftema uppgår till 2,12% av avgiftsunderlaget. Från avgiften kan arbetegivama dra sina utgifter för utbildningsvikariat. Budgetåret 1993/94 beräknas arbetegivama finansiera drygt 20% av utgiftema.

Den genomsnitfliga finansieringsavgiften, dvs. de försäkrades avgifter, uppgår till ca 30 kronor per månad. Budgetåret 1993/94 beräknas finansieringsavgiften finansiera inindre än 3% av de totela utgiftema. Arbetemarknadsfondens utgifter finansieras till 23 % av arbetemarknadens parter. Underskottet, 77 % av utgiftema, finansieras via stetens upplåning via Riksgäldskontoret.

Skillnaden mellan inkomster och utgifter beräknas uppgå till ca 34 miljarder kronor, exklusive ränte, vid utgången av budgetåret 1993/94. Skillnadema mellan fondens inkomster och utgifter minskar något under den kommande femårsperioden. Utvecklingen skulle vara mer positiv om inte fonden belastedes av räntor på den rörliga krediten. Räntoma ökar successivt och motsvarar budgetåret 1997/98 28% av fondens utgifter, exklusive räntor. Olika arbetemarknadspolitiska åtgärder motsvarar ytterligare ca 25 %.

För att uppnå balans i fonden skulle utgiftema behöva minska med 75%. För att uppnå en så stor besparing krävs emellertid mycket genomgripande åtgärder. Som exempel kan nämnas att dagersättningen skulle behöva sänkas till ungefär samma nivå som det kontante arbete-marknadsstödet. Altemativt skulle personkretsen och kvalifikationskraven behöva begränsas radikalt. Om balans skall uppnås genom ökade inkomster skulle dessa på kort sikt behöva tredubblas.

3.2 Delpensionsfonden

Delpensionsförsäkringen finansieras med arbetegivaravgifter, som för innevarande år uppgår till 0,20% av avgiftsunderlaget. Regeringen föreslog i årete budgetproposition vissa inskränkningar i rätten till delpension. Riksdagen avslog dock förslaget. Som ett resultet av bl.a. dette kommer det finansiella sparandet i fonden att minska kraftigt. Fondens ränteinkomster, tillsammans med avgiftsinkomstema, täcker emellertid delpensionsutbetelningama under år 1993. Fr.o.m. 1994 kommer fondkapitelet emellertid att tas i anspråk för löpande utbetel­ningar, dvs. utgiftema överstiger de totela inkomstema.

37

Diagram3.4Delpensionsfondensutgifterochinkomster 1991-1998,löpandepriser     Prop. 1992/93:150

BUaga 1.2

Miljarder kronor

3,5t

----------------------------------------------------- 

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Den kraftiga minskningen av ränteinkomstema mellan åren 1993 och 1994 förklaras till övervägande del av att 8,3 miljarder kronor av delpen­sionsfondens tillgångar överförs tUl arbeteskadefonden under budgetåret 1992/92. Dette innebär att det ackumulerade underskottet i arbete­skadefonden kommer att reduceras.

3.3 Arbetsgivaravgifter

De inkomster som inte redovisas på stetebudgeten består främst av arbetegivaravgifter samt AP-fondens ränteinkomster. AP-fonden redovisas i avsnitt 5. Avgiftsinkomstemas utveckling styrs, vid oförändrat avgiftsutteg, av lönesummans utveckling. Lönesumman beror av timlön och sysselsättning i ekonomin. Utvecklingen av inkomster från arbete­givaravgifter är således i hög grad beroende av tillväxten i ekonomin.

Inkomstema från arbetegivaravgiftema ökar med i genomsnitt 5,3 % per år under LK-perioden och följer därmed i stort sett lönesummans utveciding.

Även arbetelöshetsförsäkringen finansieras i huvudsak genom arbete­givaravgiften, som för närvarande uppgår till 2,12% av lönesununan. Däratöver betelar arbetelöshetekassomas medlemmar en avgift som för närvarande utgör ca 3 % av arbetelösheteförsäkringens utgifter.

38

4  Statens tillgångar och skulder

Prop. 1992/93:150

4.1  Statens lånebehov och skuld

Steteskuldsförändringen under en given tidsperiod är lika med det totala, tillkommande lånebehov som steten har att finansiera samt de effekter av de   tillfälliga   bokföringstransaktionerna   av   dispositiv   karaktär   som Riksgäldskontoret vidter och som påverkar steteskuldens storlek. Statens lånebehov bestäms av följande fektorer:

-stetens budgetsaido

-kassamässiga korrigeringar

-Riksgäldskontorete utlåningsverksamhet

-finansiering av underskott i fonder som ligger utanför stetebudgeten

Stetens negativa budgetsaido är den viktigaste orsaken tUI uppkomsten av lånebehovet. Det är emellertid inte det redovisade budgetutfellet baserat på inkomst/utgiftsmässiga principer som är relevant för att fastställa upplåningsbehovet utan i stället dess kassamässiga motsvarighet, dvs utfellet på stetsverkete checkräkning i Riksbanken. Skillnaden meUan redovisat budgetutfell och rörelsema på stetsverkete checkräkning betecknas kassamässiga korrigeringar. Dessa korrigeringar kan i allmänhet endast göras i efterhand när utfellen är kända. I prognosper­spektivet antes att de kassamässiga flödena är lika med budgetsaldot.

Riksgäldskontoret bedriver en omfettande utlåningsverksamhet till affärsverk och myndigheter. Som exempel på sådan utlåning kan nämnas myndighetemas lån för investeringar i anläggningstillgångar för för­valtningsändamål och utlåning till CSN för studielån. Bankstödsnämnden skall te upp lån i Riksgäldskontoret för vidare utlåning till nödlidande banker. Affärsverk och myndigheter kommer under de närmaste åren te upp stora lån för investeringar i infiastruktur. Riksgäldskontorete utlåningsverksamhet påverkar inte stetebudgeten, men däremot lånebeho-vete storlek.

Som följd av ökad arbetelöshet, beroende på det försämrade kon­junkturläget, har undeiskott i arbetemarknadsfonden uppstått vilket medför ett upplåningsbehov. Dette upplåningsbehov beräknas till 16 miljarder kronor för budgetåret 1992/93 och 37 miljarder kronor för budgetåret 1993/94. På grund av det försämrade konjunkturläget har även underskott i lönegarantifonden uppstått. I dette fell sammanhänger underskottet med ett ökat antel konkurser.

Det beräknade totela upplåningsbehovet uppgår till ca 235 miljarder kronor 1992/93 och till ca 255 miljarder 1993/94.

Statsskuldens forändring påverkas, utöver av lånebehovet, av trans­aktioner av dispositiv karaktär som Riksgäldskontoret gör. Dessa transaktioner, eller skulddispositioner, uppstår ofta p.g.a tidsförskjut­ningar mellan de kassamässiga betelningar som stetsskulden ger upphov till och deras redovisning. Som exempel kan nämnas utbetelningar och regleringar av förskott för inlösen av obligationer och premieobligation­svinster.   Valuteomvärderingar utgör  en  annan betydelsefull  del  av

39

skulddispositionema. Valutaskulden värderas löpande till aktuella valutakurser samtidigt som avräkningen mot stetebudgeten enbart avser de realiserade valutedifferensema.

Stetens valutaskuld ökade under hösten 1992, då Riksbanken i två omgångar begärde att Riksgäldskontoret skulle te upp lån i ufländsk valute för Riksbankens räkning. Syftet med upplåningen var dels att stärka valutereserven, dels att underlätte svenska bankers finansiering i ufländsk valute. Den förste omgången lån uppgick till ca 13 miljarder ecu, vilket vid dåvarande valutakurser motsvarade ca 100 miljarder kronor. Den andra omgången lån uppgick till ca 15 miljarder ecu, vilket motsvarade, med dåvarande valutakurser ca 110 miljarder kronor. Valutelånenormen avskaffedes genom riksdagsbeslut den 16 december 1992.

Med anledning av att den svenska kronan har deprecierate, ökar valuteskulden. Dette återspeglas i beräkiung av skulddispositionema.

4.1.1 Statsskuldens utveckling under LK-perioden

Under LK-perioden sker en kraftig ökning av steteskulden från ca 1 250 miljarder kronor vid utgången av 1993/94 till drygt 1 950 miljarder kronor 1997/98. Dette förklaras i huvudsak av de stora underskotten i stetebudgeten. Budgetåret 1996/97 kommer, enligt beräkningama i LK-kalkylen, steteskulden att överstiga BNP. Dessutom kommer samma år räntoma på steteskulden att överstiga underskottet i stetebudgeten, dvs. stetebudgeten kommer att uppvisa ett överskott i finansieringen av de verkliga steteutgiftema, dvs ett positivt s.k. primärsaldo.

Diagram 4.1  Stetsskuldens utveckling 92/93 - 97/98. MiUarder kronor, löpande priser

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Mdr kr 2.50O

% av BNP

2.000

1.500-

i.ooa-

500

92/93

93/94       94/95       95/96       96/97       97/98

40

Försämringen av de offentliga finansema och den därav följande    Prop. 1992/93:150 skulduppbyggnaden   innebär   potentiellt   högre   skatter   på   framtida    Bilaga 1.2 generationer.

Om steten skall kunna amortera av på steteskulden, för att på så sätt minska denna börda måste skillnaden mellan stetens inkomster och stetens utgifter exkl. räntor överstiga utgiftema för räntor på steteskulden.

Ett mått som används pä stetens skuldbörda är skuldkvoten, dvs förhållandet mellan skuldstocken och BNP. Under LK-perioden beräknas skuldkvoten öka från ca 80% 1993/94 till ca 110% 1997/98.

Vid en analys av utvecklingen uppstår frågan; om och när blir stetsskulden en övermäktig börda att bära? Flera synsätt kan anföras. I Nya villkor för ekonomi och politik, (SOU, 1993:16), (Ekonomikommis­sionen) konsteteras att ett av problemen med en snabbt växande steteskuld är att handlingsfriheten i finanspolitiken avter, p.g.a. att en stor del av stetens inkomster vid en hög skuldbörda går till att betela räntor. Det konsteteras att det är önskvärt att stebilisera stetens skuld så att den inte växer snabbare än BNP. Om steteskulden inte stebiliseras kommer skuldkvoten in i en "exploderande" bana och steteskulden bli ohanterlig. Ekonomikommissionens slutsatser är att skuldkvoten bör stebiliseras. EG:s konvergenskrav iimebär en skuldkvot om maximalt 60%.

Ur analytisk synpunkt kan det vara intressant att dela upp en förändring i skuldkvoten mellan två faktorer. Nämligen den del som beror på utvecklingen av det primära budgetsaldot och den del som beror på skillnaden mellan realränte och BNP-tillväxt. I det här kapitlet (4.1.1) likställs det primära budgetsaldot med det primära lånebehovet, dvs stetens lånebehov exkl. räntor på steteskulden.

En förändring av primärsaldot slår direkt igenom som en förändring av skuldkvoten allt annat lika p.g.a. att täljaren förändras samtidigt som nämnaren är konstant. Förändringar i realräntenivån påverkar stetens skuldstock på så sätt att kostnaden för upplåningen förändras ett ev budgetunderskott måste lånefinansieras till den aktuella realräntan, d.v.s. även här så förändras täljaren samtidigt som nämnaren förblir konstant. Slutligen påverkar BNP-tillväxten direkt skuldkvoten genom att nämnaren varierar i storlek. BNP-tiUväxten påverkar även indirekt skuldkvoten genom att skatteinkomstema påverkas av BNP-tillväxten. Vid en låg BNP-tillväxt växer skatteinkomstema långsamt. Dänned försämras bud­getsaldot, vilket i sin tur försämrar skuldkvoten.

En mer ingående diskussion om utvecklingen av skuldkvoten kräver att vissa anteganden görs angående primärbudgetunderskottete utveckling. Vid antegandet om att primärsaldot sätte till noll nås följande resultet: om realräntan överstiger tillväxttakten sä kommer skuldkvoten att öka. Då det omvända förhållandet råder d.v.s. att tillväxttakten överstiger realräntan kommer skuldkvoten att sjunka. En på förhand given differens mellan realräntan och BNP-tillväxten fär dessutom en större effekt på skuld­kvoten ju högre skuldkvoten är i utgångsläget.

Det krävs alltså ett visst förhållande mellan realränte och tUlväxt för att s.k. långsiktig hållbarhet (susteinability) ska uppnås, d.v.s. för att stete­skuldens tillväxt skall kunna kontrolleras.

41

Lk-kalkylen visar att primärsaldot närmar sig noll mot slutet av Prop. 1992/93:150 perioden. Realräntan kommer i början av LK-perioden, dvs fram till Bilaga 1.2 1995/96, att överstiga BNP-tillväxten. Om primärsaldot är negativt och om realräntan överstiger tillväxten innebär med tidigare nänmda resonemang att skuldkvoten ökar. Skuldkvoten stiger från ca 80% till ca 100%. En stor del av ökningstakten fär dock tillskrivas primärbud-getunderskottet. Den senare delen av LK-perioden hinner tillväxttakten upp realräntan och mot slutet överstiger tillväxten realräntan. Under samma period sjunker primärbudgetunderskottet. Dessa fektorer bidrar till att hejda steteskuldens snabba utveckling. Tidsperspektivet är dock inte tillräckligt långt för att skuldkvoten ska kunna sjunka. Däremot avter ökningstakten och den genomsnitfliga ökningstakten för de siste åren blir ca 3%.

Resultetet av beräkningama visar att trote den relativt ljusa utveck­lingen med en snabb ökningstakt av BNP samt den gynnsamma ut­vecklingen på räntemarknaden som föratspås konuner skuldkvoten att fortsatte stiga under hela LK-perioden. Ökningstakten av skuldkvoten avter dock mot slutet av LK-perioden och vid en förlängning ov LK-perspektivet är det möjligt att utvecklingen skulle kunna stebiliseras.

4.2 Förmögenhetsutveckling

I bilaga 1 till årete budgetproposition gjordes i särskilda frågor en beräkning av den stefliga verksamhetens effekter pä stetens förmögenhet. För att i ett längre perspektiv knyte an till den redovisningen görs här liknande beräkningar med utgångspunkt i RRVs årsbokslut för steten 1991/92. Årsbokslutet är i sin nuvarande utformning inte fullständigt. RRV har för avsikt att till bokslutet för 1993/94 ha ett betydligt bättre underlag samt utvecklat en modell för att presentera en fullständig årsredovisning för steten. Ur RRVs årsbokslut har värden till nukostnad har använte. Det innebär att beräkningama baseras på nyanskafiiiings-värde och omfetter vissa tillgångar (t.ex. vägar) som ännu inte bokförs av myndighetema.

Utvecklingen av stetens tillgångar, skulder och nettoförmögenhet visas i diagram 4.2.1. För att beräkna tillgångama har varje års investeringar och utlåning lagte till de tillgångar som RRV har beräknat för 1991/92 samtidigt som avskrivningar på tidigare investeringar och återbetelning av lån dragite bort. Skuldutvecklingen har erhållite genom ackumulering av stetens upplåningsbehov, främst till följd av stetebudgetens saldo. Hur nettoförmögenheten utvecklas beror sedan sammantaget pä det årliga resultetet i stetens och kan utläsas som skillnad mellan steplama i diagrammet.

42

Diagram 4.2 Stetens tillgångar och skulder 1986/87-1997/98

Miljarder kr 2400T

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 92/93 93/94 94/95 95/96 96/97 97/98

Nettoförmögenheten har i förste hand påverkate av hur budgetsaldot utvecklate. De investeringar som aviserate inför LK-perioden motverkar särskilt inledningsvis, om än förhållandevis marginellt, minskningen av nettoförmögenheten.

Av vikt för det fortsatte upplåningsbehovet är vilken avkastning tillgångama ger eller kan förväntas ge till steten. Här måste en awägning ske mellan å ena sidan altemativet att behåUa en tillgång och å andra sidan altemativet att vid en viss tidpunkt sälja den för att istället kunna minska kostnadema för steteskulden.

Av nedanstående diagram framgår att avkastningen på stetens tillgångar beräknas sjunka under LK-perioden. De investeringar som planeras de närmaste åren är dock till stor del i infrastruktur, vilka inte ger någon avkastning direkt in i stetebudgeten. Att t.ex. vägar inkluderas bland tillgångama gör av sanuna skäl även att avkastningen ligger på en något lägre nivå.

Även om om hänsyn tas till att steten har vissa tillgångar som inte är avsedda att ge avkastnig in i budgeten, kan det konsteteras att avkast­ningnivån är låg. Ett sätt att höja den är att steten säljer sådana tillgångar som ger låg avkastmng och som inte av andra skäl bör vara en stetlig angelägenhet.

Enligt prop. 1991/92:69 om privatisering av stetligt ägda företeg skall 34 stetligt ägda företeg säljas. Regeringen har riksdagens bemyndigande att genomföra privatiseringsarbetet. Ägaransvaret för de olika stetliga företegen är fördelat mellan ett antal departement som också har ansvaret för att genomföra privatiseringama inom sina resp områden.

Näringsdepartementet är huvudman för såväl det störste antelet berörda företeg som för de störste kommersiella företagen. Näringsministem har ett speciellt koordineringsansvar för regeringens privatiseringsprogram.

I budgetpropositionen 1993 har (bilaga 13, sid 36 ff) har en redo­visning av verksamheten lämnate. Den tidigare angivna målsättningen att utförsäljningen ska inriktas på en volym av ca 10 miljarder kronor per år kvarstår.

4 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.2

43

Diagram 4.3 Avkastning på stetens tiUgångar 198Ä/87-1997/98

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

1-

86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 92/93 93/94 94/95 95/96 96/97 97/98

44

5  AP-fonden

Den svaga utvecklingen av avgifteunderlaget för ATP-avgifter i kom­bination med allt högre ATP-pensioner för nytillkommande pensionärer gör att ATP-systemete utgifter ökar väsentligt snabbare än inkomstema. Trots en gynnsam demografisk utveciding under 1990-tolet kommer allt större delar av AP-fondens ränteinkomster att tas i anspråk för de löpande pensionsutbetelningama. Under budgetåret 1993/94 beräknas avgiftsinkomstema täcka endast ca 80% av de totela ATP-utgiftema; resterande ca 20% av utgiftema finansieras med fondens kapitelavkast­ning. Som ett resultet av dette minskar AP-fondens finansiella sparande kraftigt under LK-perioden.

AP-fondens inkomster och utgifter under LK-perioden redovisas i diagram 5.1. Den vänstra stepeln för resp. budgetår visar totala utgifter för ATP-pensioner, medan den högra stepeln visar AP-fondens inkomster fördelade på avgifter och räntor. Ökningstekten i pensionsutbetelningama avter svagt efter budgetåret 1991/92, till följd av beslutode regelförän­dringar i form av reducerade pensionsutbetelningar och höjd pensionsål­der. Figuren visar tydligt hur ATP-systemete avgiftsfinansieringsgrad avter. Under LK-perioden klarar emellertid ATP-systemet de löpande pensionsutbetelningama, genom te i anspråk allt större delar av AP-fondens ränteinkomster. På längre sikt kommer dock ATP-systemet att vara ohållbart till följd av systemete beroende av den ekonomiska tillväxten.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Diagram 5.1  AP-fondens inkomster och utgifter Göpande priser)

Mdr kr 160t

kr/inv. 18000

92/93      93/94       94/95        95/96     96/97

Utgifter Avgiftsinkomster Avkastning

97/98

Under 1980-telet var AP-fondens andel av BNP relativt konstant främst till följd av ett relativt högt finansiellt sparande. Mellan 1989 och 1994 ökar andelen kraftigt, vilket primärt förklaras av en mycket svag BNP-utveckling. Efter 1994 avter andelen till följd av en ökning i BNP-tillväxten och ökande utgifter.

45

Diagram 5.2 AP-fondens kapitelutveckling i procent av BNP

Fondkapital

I % av BNP

40,--------------------------------------------------------- 

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

36--

32-

2&

24

20-

16-

12-

82

84

86

88

90

92

94

96

AP-fondens fondstyrka anger storleken på de löpande pensionsutbe­telningama i relation till fondens storlek. Fondstyrkan avter trendmässigt under hela LK-perioden. I början av perioden täcker fondens tillgångar pensionsutbetelningar för ca 7,5 år framåt. År 1997 beräknas fondens tillgångar klara utbetebiingar för knappt 5 år framåt. Mot slutet av perioden planar den fellande trenden ut något.

Diagram 5.3 Fondstyrkan i AP-fonden

82

84

86

88

90

92

94

96

46

6 Statens utgifter fördelade efter ändamålsområden  Pop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 I kapitlet redovisas stetens och socialförsäkringssektorns utgifter, exklusive räntor på steteskulden, fördelade efter olika ändamål. In­delningen i ändamålsområden är gjord i syfte att visa stetens utgifter för olika verksamheter och följer inte den rådande departementeindelningen. Redovisningen omfetter utgiftsutvecklingen under perioden 1987/88 -1997/98 samt en närmare analys av utvecklingen under LK-perioden.

Utgiftema redovisas i 1993/94 års prisnivå och utgiftsstruktur. Vissa tekniska anpassningar har varit nödvändiga att göra för att uppnå jämför­barhet mellan utgiftema för respektive ändamål under perioden. Den mest genomgripande förändringen består i att föra över de tidigare specialdesti­nerade stetebidragen till det nya utjämningsbidraget från steten till kommunema. En ändamålsfördelning av stetebudgetens utgifter ger inte en komplett bild av resursfördelningen per sektor. I skattelagstiftningen fmns många olika typer av avvikelser som fyller samma fimktion som en transferering från budgetens utgiftsida. Momsbefrielse av dagstidningar är exempel på ett sådant undanteg. Om momsbefrielsen slopades, vilket skulle ge ökade skatteintäkter om cirka 1,6 miljarder kronor, och ett lika stort bidrag betelades ut från stetebudgetens utgiftsida skulle dagspressens situation vara oförändrad. Åtgärden skulle innebära en mer öppen redovisning och underlätte regeringens och riksdagens arbete när det gäller prioriteringar av olika utgifter. Vidare försvåras jämnförelsen mellan de olika ändamålen beroende på om utgiftema är skattepliktiga eller ej. Inom finansdepartementet pågår ett arbete med att kartlägga och beräkna effektema av skatteawikelser samt beräkna utgiftema exkl. skatt. Dette arbete beräknas vara klart under hösten 1993. Stetens utgifter för olika ändamål inkluderar förutom utgifter som redovisas på anslag även utgifter som redovisas på inkomsttitel samt utgifter som helt redovisas utanför stetebudgeten t.ex. delpension och ATP.

Diagram (.1 Stetens utgifter fördelade på ändamålsområden

Arbetsmarknadspol 15 

°

o _

,/' '       , 'p          "\ 

Å

lderspensioner23%

Sjuk/arbetss. f

ö

rs. f

ö

rtidspens. 13 %

BIdr. till kommun 8%   \        ...s

É

i llW 

Ö

vriga omr

å

den

Barnfamiljer 7 %m'     Wk/   Kommunikation 4%

«

.       

»»»»««

     R

ä

ttsv, skatt och tull 4 % Utbildn/FoU 6 y7''m..__

F

ö

rsvar 5 %   Bostadsf. 5%

47

Stetens och socialförsäkringssektoras utgifter för sociala ändamål svarar för ca 45 % av dessa sektorers totela utgifter 1993/94. De störste utgiftsområdena är pensioner och femiljestöd samt ersättningar vid sjukdom, arbeteskada och förtidspension. Stetens utgifter för arbete-marknadsåtgärder uppgår till 15 % av de totela utgiftema.

Utgiftema förväntas i genomsnitt öka med 7 % i fäste priser under perioden 1987/88 - 1997/98. Under den förste delen av perioden, fram till år 1993/94, ökade utgiftema med i genomsnitt 17 %, medan utgiftema beräknas minska med i genomsnitt 9 % under återstoden av perioden.

I nedanstående sammanställning visas ändamålområdenas utgiftsutveck­ling fördelade efter ökning respektive minskning under perioden 1987/88 -1998/98.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

TabeU 6.1 Utgiftsutvecklingen 1987/88 - 1997/98 i faste priser

Områden med utgiftsöicning,

Omr&den med utgiftsminskning,

procentuell förändring

procentuell förändring

Arbetsmarknadspolitik

-fl23

Näringsliv och jordbruk

-55

Invandring

-1-34

Vård och omsorg

-30

Barnfamiljer

-f28

Statsbidrag till kommunsektorn*

-29

Milskydd, naturvård m.m.

-1-23

Bostadsförsörjning

-24

Rättsväsende m.m.

-f22

Samhällsplanering m.m.

-19

Utbildning och forskning

-1-18

Central fÖrvalUiing

-12

Fritidsverksamhet och kultur

-I-I8

Sjuk- och aibetsskadeförsäkr. m.m.

-11

Kommunikationer

-fl7

Försvar

-7

Ålderspensioner

+ 12

Internationellt biständ

-3

Utrikesförvaltning m.m.

-fl2

* En effekt av omläggningen av den kommunala ekonomin

Under LK-perioden (1993/94 - 1997/98) är det ett fatal områden som beräknas få en utgiftsökning. Kommunikationsområdet beräknas fä den störste ökningen med 15 % i real utgiftsökning, inklusive lån i Riks­gäldskontoret (RGK-lån). Stetens utgifter för sjukdom och arbeteskada förväntas också öka med 2 %, liksom utgiftema för ålderspension som ökar med 1 % under samma period. De onu'åden som beräknas få den störste utgiftsminskningen är bostadsförsörjning, invandring, näringsliv och jordbruk och arbetemarknadsåtgärder. Inom dessa områden minskar utgiftema realt med i storleksordningen 20-50 %.

Utgiftsutvecklingen inom respektive område beror framförallt på de politiska prioriteringar som görs under perioden. Pä vissa områden är det dock endast regelverk och demografiska förändringar, s.k. automatik, som styr utgiftema, utan att politiska beslut fettas.

Ändamålsonu-ådena är i de följande avsnitten redovisade efter fellande utgiftsandel. Måttet utgiftsandel anger ändamålsområdete storlek i procent av stetens och socialförsäkringssektoms totala utgifter 1993/94.

48

6.1  Ålderspensioner

Under ändamålet ålderspensioner redovisas folkpensioner, inklusive tilläggsförmåner, ATP samt delpension. Ändamålet inkluderar endast utgifter för ålderspensioner. Förtidspensioner redovisas under ändamålet Sjuk- och arbetsskadeförsäkring. De totela utgiftema för ålderspensioner beräknas uppgå till ca 147 miljarder kronor under budgetåret 1993/94, vilket utgör ca 22 % av stetens och socialförsäkringssektoms totela utgifter.

Diagram 6.2 Utefter för ålderspensioner

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

i % av utg. 30,0%

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Pensionsutgiftema styrs huvudsakligen av antalet pensionärer, de totela ATP-poängen och den allmänna prisutveckligen.

Utgiftema för pensionssystemet konuner de närmaste åren i förste hand att öka på grund av att nytillkommande pensionärer har allt högre ATP-poäng. Den genomsnittliga pensionspoängen för ATP stiger viUcet, föratom ökade utgifter totelt, innebär en förskjutning av utgiftema från stetebudgeten till AP-fonden. I takt med att de totela ATP-utgiftema ökar minskar foUqiensionsutgiftema till följd av att delar av foUq)ensionen reduceras proportionellt mot ATP.

Under LK-perioden ökar antalet nytillkommande pensionärer mycket svagt. På längre sikt kommer däremot det totela antelet pensionärer att öka kraftigt. När de stora 40-telskullama pensioneras efter år 2005 kommer påfrestningama på pensionssystemet att bli stora. Hur stora påfrestningama på pensionssystemet blir beror i hög grad på den reala tillväxten i ekonomin. En allt större andel pensionärer i kombination med låg tillväxt innebär att dagens pensionssystem blir ohållbart på sikt.

49

Problemen med dagens pensionssystan

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Dagens pensionsystem är behäftot med ett antel allvarliga brister. Ett

problem är systemete svaga följsamhet till den samhällsekonomiska

utvecklingen. Systemet är sterkt beroende av ekonomisk tillväxt. I ett

perspektiv med låg tillväxt av avgiftsunderlaget i kombination med

demografiska förskjutningar, där den förvärvsarbetande befolkningens

relativa andel sjunker, kommer pensionssystemet att utsättas för stora

påfrestningar.

Ytterligare ett problem med dagens pensionssystem är dess svaga samband mellan avgifter och förmåner. Ett större inslag av försäkrings-mässighet i pensionssystemet skulle ininska skattekilama i ekonomin och därmed sannolikt bidra till bl.a. ett ökat arbetekraftsutbud.

Vidare ger dagens system mycket svaga incitement till långsiktigt sparande.

En parlamenteriskt sammansatt arbetegrapp har bl.a mot bakgrund av ovan angivna skäl fått i uppdrag att lämna förslag till ett nytt pensions­system. Arbetegrappen har redovisat en skiss till ett reformerat pensions­system som bl.a. innebär ett tydligare samband mellan avgifter och förmåner. Ett genomarbetet förslag förväntas föreligga under våren 1993.

Föreslagna ätgärder

I syfte att redan nu minska belastningarna på pensionssystemet har regeringen presenterat förslag om successivt höjd pensionsålder samt om förändarde ersättningsnivåer i delpensionsföisäkringen. Vidare gäller fno.m. år 1993 reducerade ersättningsnivåer för flertelet pensionsför­måner. Riksdagen har emellertid nyligen avvisat förslaget om förändrade ersättningsnivåer i delpensionsförsäkringen. Dette innebär en ökning av utgiftema med ca 2 100 miljoner kronor (i löpande priser) vid LK-periodens slut relativt regeringens förslag.

50

6.2  Arbetsmarknadspolitik

Under ändamålet redovisas de arbetemarknadspolitiska åtgärder som fmansieras över stetebudgeten, bidrag till Samhall AB, utgiftema för arbeteförmedlingar, arbetemarknadsinstitut, länsarbetsnämnder och AMS. Här ingår också utgifter för arbetsmarknadspolitiska åtgärder som fmansieras av arbetemarknadsfonden liksom fondens utgifter för arbetslösheteersättning, kontant arbetemarknadsstöd och permitteringslön. Vidare ingår de utgifter som belastar lönegarantifonden, arbetemiljöfon-den och arbetelivsfonden.

De totela utgiftema beräknas uppgå till ca 100 miljarder kronor bud­getåret 1993/94, viUcet motsvarar drygt 15 % av stetens totala utgifter. När också de ca 6 miljarder kronor som budgetåret 1993/94 tillfälligt avsätts för utbildningsändamål räknas in, ökar andelen till drygt 16 %. Andamålet är därmed det näst störste. Ungefär tre Värdedelar av utgiftema avser transfereringar till hushåll.

Utgiftema beräknas realt seft minska med ca 20 % under perioden, i takt med att arbetslösheten minskar. Andamålete andel av de totela utgiftema sjunker till ca 14 % i slutet av perioden.

Diagram 6.3  Stetens utgifter f9r arbetsmarknadspolitik

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i nrxdkr 120--

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96      97/98

Målet för arbetemarknadspolitiken är att förbättra arbetemarknadens funktionsförmåga genom att öka rörligheten och anpassningen på arbetemarknaden och därmed motverka inflation. Arbetemarknads­politiken skall också motverka konjunkturbetingad arbetelöshet på grund av dess sociala och samhällsekonomiska kostnader på kort och lång sikt. 1 takt med att arbetelösheten minskar måste omfettningen på de arbete­marknadspolitiska åtgärdema dias ner.

De konjunkturberoende arbetemarknadspolitiska åtgärdema beräknas omfatte 5,8 % av arbetekraften år 1993 och 7,0 % år 1994. Därtill finns åtgärder som riktas till arbetehandikappade, vilket motsvarar ytterligare ca 1,9 % av arbetekraften. De extraresurser som regeringen föreslår för

51

budgetåret  1993/94 mom utbildningsområdet motsvarar ca 2  %  av    Prop. 1992/93:150 arbetekraften. Sammanteget innebär dette att totelt ca 11 % av arbete-    Bilaga 1.2 kraften, ca 475 000 sysselsatte, konuner att omfettas av olika arbete­marknadspolitiska åtgärder.

TabeU 6.2  Antel personer i olika former av arbetsmarknadspolitiska åtgirder inkl extra utbildningspteteer budgetåret 1993/94.

Ätgärder

Personer

Miljoner

per månad

kr 1993/94

Arbetsmarknadsutbildning

- upphandlad

42 100

9 218

- reguljär (exkl. platskostnad)

16 200

1 491

Ungdomspraktik

100 000

7 894

Rekryteringsstöd/beredskapsarbete

41 900

5 363

Företagsutbildning

28 000

2 650

Övriga konjunktur-

beroende åtgärder

12 800

1774

S:a arbetsmarknadsdepartementet

241000

28 390

Utbildningsvikariat

20 000

3 508

Arbetsl ivsutveckl ing

50 000

5 473

S:a arbetsmarknadsfonden

70 000

8 981

Gymnasieutbildning

40 000

1 463

Komvux

33 000

2 565

Folkbildning

13 000

923

Högskola

3000

162

Extra vuxenstudiestöd

(11 800)

813

S:a utbildningsdepartementet

89 000

5 926

Lönebidrag och offentligt-

skyddat arbete

47 000

6 956

Sysselsättning vid Samhall

28 500

4 934

S:a arbetshandikappade

75 500

11890

Simuna

475 500

55 187

Den öppna arbetelösheten beräknas uppgå till ca 7 % budgetåret 1993/94. LK-kalkylen redovisar normalt konsekvenser av fettade beslut. En strikt tillämpning av denna princip skulle innebära att de arbetemarknads­politiska åtgärdema ligger kvar på en oförändrat hög nivå under LK-perioden. En sådan tillämpning av LK-tekniken ger emellertid en orealistisk utvecklmg av den öppna arbetelösheten i förhållande till den totela arbetelöshetens utveckling. 1 LK-kaUcylen ingår därför som en beräkningsfömtsättning att de konjunkturberoende åtgärdema utvecklas i takt med den öppna arbetelösheten.

Beräkningen innebär att de reala resurser som avsatte för arbete­marknadspolitiska åtgärder (inkl. insatsema inom utbildningsdepartemen­tet) minskar med ca 17 % under femårsperioden. Dessutom minskar utgiftema i arbetemarknadsfonden med ca 16 % under perioden.

För att åstedkomma långsiktig tiUväxt bör samhällete resurser i förste hand sateas på ordinarie utbildnings- och kompetenshöjande insatser och tillväxtbefrämjande investeringar. Även de arbetemarknadspolitiska åtgärdema bör ha en sådan inriktning.

Av de totelt ca 100 miljarder kronor som steten beräknas betala ut 1993/94 till följd av arbetelöshet kan ca 20 % anses ha en tillväxtbefräm­jande inriktning.  I dette inräknas i förste hand åtgärder inom ut-

52

bildningsområdet, dvs. utgifter för arbetemarknadsutbildning, företogs-    Prop. 1992/93:150 utbildning och utbildningsbidrag till dem som studerar och också den    Bilaga 1.2 extra sateningen inom den ordinarie utbildningen budgetåret 1993/94. Det är nästan lika mycket som kommunemas utgifter för gymnasieskola och vuxenutbildning.

Ungefär hälften av stetens utgifter för ändamålet arbetemarknadspolitik m.m. avser passivt kontantetöd som t.ex. arbetelöshetsersättning, kontant arbetsmarknadsstöd och ersättning från lönegarantin. Drygt 13 % avser ersättning vid aktiviteter såsom ungdomspraktik och arbetelivsutveckling. Av återstående utgifter avser merparten stetebidrag till stetliga, kommu­nala och private arbetegivare vid anställning av bl.a. beredskapsarbetare och arbetehandikappade.

Riksdagen har ställt sig bakom regeringens förslag (prop. 1992/93:100 bU. 11 bet. 1992/93:AU19, rskr. 1992/93:258) att begränsa arbete-löshetsersättningen till 80 % av tidigare lön. Personer som sysselsatte i beredskapsarbete erhåller avtelsenlig lön, utbildning är kompetenshöjande och arbetelivsutveckling och ungdomspraktik ger de arbetelösa möjlighet till ett fäste på den ordinarie arbetsmarknaden. Dessa åtgärder kvalifice­rar också för fortsatt arbetelöshetsersättning. Det ger incitement för den enskilde att söka arbete och delte i olika arbetemarknadspolitiska åtgärder. I takt med att möjlighetema att erhålla arbete på den ordinarie arbetsmarknaden ökar bör regelsystemen ses över.

Möjlighetema att omfördela befintliga resurser är stora. De arbete­marknadspolitiska insateeraa måste ha en sådan utformning att arbete­kraften inte låses fäst i åtgärder eller sektorer utan står till arbets­marknadens förfogande när efterfrågan ökar. En föratsättning för dette är att åtgärderaa skall vara möjliga att avslute snabbt.

Flertelet av de arbetemarknadspolitiska åtgärdema är tidsbegränsade till sex månader. Undanteg gäller för arbetehandikappade där lönebidrag kan beviljas upp till fyra år och förlängas därefter. Även anställning vid Samhall är av längre varaktighet. Vissa begränsade möjligheter till förlängning finns inom övriga åtgärder. Rent teoretiskt skulle de tidsbegränsade arbetemarknadspolitiska medlen kunna dras in under loppet av ett år, i takt med att enskilda individer sluter i åtgärd. Regelsystemet ger således den önskvärda flexibiliteten på individnivå.

Dette är emellertid inte tillräckligt. Det är ininst lika viktigt att åtgärdemas sammansättning och inrikning successivt ses över så att de anpassas efter rådande konjunkturläge.

53

De arbetemarknadspolitiska åtgärdema styrs allt mer över från offentlig    Prop. 1992/93:150 sektor till näringslivet. Någon fiiUständig uppföljning av hur åtgärdema    Bilaga 1.2 fördelas på olika näringsgrenar finns inte men gjorda imdersökningar indikerar följande utfell.

Offenfligt     Näringslivet      Övriga

Ungdomspraktik

35 %

58

%

7 %

Beredskapsarb/rekryt.stöd

52 %

48

%

Utbildningsvikariat

79 %

20

%

1 %

Lönebidrag

30 %

30

%

40 %

I årete kompletteringsproposition föreslås vissa regeländringar bl.a. i syfte att i än högre grad styra åtgärdema till näringslivet. Det gäller bl.a. beredskapsarbeten där stetebidraget till stetliga myndigheter föreslås minskas från 100 % fill 65 %, vilket innebär att subventionen i stort blir den samma som vid beredskapsarbeten/rekryteringsstöd i näringslivet. Vidare tillkommer 20 000 plateer i företegsutbildning, vilka är förbe­hållna näringslivet.

54

6.3 Sjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring och förtidspension   Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Under   ändamålet   redovisas   socialförsäkrmgsfönnåner   vid   ohälsa.

Följande förmåner utges enligt sjukförsäkringen, arbeteskadeförsäkringen

och förtidspensioneringen.

*     dagersättningar (sjukpenning, rehabiliteringsersättning och närstående­

penning) och livränte till följd av arbeteskada.

*     kostnadsersättningar och bidrag (prisnedssättning eller kostnadsbefrielse

på läkemedel, subvention av tandvård, ersättningar till sjukvårdshuvud­

männen m.m.)

"* förtidspension (folkpension, pensionstUlskott, kommunalt bostedstillägg och allmän tilläggspension)

Stetens och socialförsäkringens utgifter för ohälsa uppgår till ca 85 miljarder kronor under budgetåret 1993/94, vilket motsvarar ca 13 % av stetens och socialförsäkringssektoms totala utgifter.

Diagram 6.4 Utgifter för sjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring och förtids­pension

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

i % av utg. 20%

87/88

89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Föreslagna och genomförda förändringar

Ett antel förändringar har genomförte eller föreslagite som påverkar utvecklingen av utgiftema för ohälsa.

-

En ökad självrisk för de försäkrade har införte i sjukförsäkringen i form av en karensdag och sänkte ersättningsnivåer.

-

En självrisk har införts för arbetsgivare i sjukförsäkringen i form av sjuklön under de inledande 14 dagarna i en sjukperiod.

-

En allmän sjukförsäkringsavgift har införts.

-

Egenavgiftema för läkemedel och tandvård har höjte.

-

Arbeteskadebegreppet har skärpte.

-

Förslag har lagte om en fullständig samordning av arbeteskadesjuk-

55

penning och sjukpenning enligt sjukförsäkringen.

Prop. 1992/93:150

- Insateeraa för rehabilitering har ökat.

Bilaga 1.2

De utgiftsstyrande faktorerna för ersättningama inom sjuk- och arbete-skadeförsäkringen är löneutvecklingen och antalet förvärvsarbetande. Utgiftsutvecklingen för läkemedel och tandvård beror bl.a på pris- och volymökningar samt att nya och dyrare preparat tas i bruk i snabb takt.

Sjukersättning

År 1992 infördes sjuklön. Det sjuktal som används för att beräkna sjukpenningutgifteraa omfettar endast de dagar när sjukpenning utbetelas. Dagar med sjuklön ingår inte. Mot bakgrund av de pågående för­ändringama i sjukförsäkringen utgår kalkylen firån att sjuktelet ligger kvar på 1993/94 års nivå under hela LK-perioden.

Regeringen har nyligen förelagt riksdagen ett förslag (prop. 1992/93:178) om fullständig samordning av sjukpenning och arbete-skadesjukpenning. Förslaget föreslås träda i kraft den 1 juli 1993. Det innebär att arbeteskadesjukpenningen slopas och att samtliga utgifter för sjukpenning i framtiden kommer att beläste sjukförsäkringen. Besparingen uppgår på sikt till 1 700 iniljoner kronor (1993/94 års prisnivå). Övergångsvis kommer dock arbeteskadeförsäkringen att belastas med sjukpenningkostaader som avser sjukdomsfell som inträffet före den 1 juli 1993.

Förmånema inom sjukförsäkringen skall enligt nuvarande regler finansieras med stetebidrag och avgifter, medan arbeteskadeförsäkringen helt och hållet skall finansieras med arbetegivaravgifter. Under senare delen av 1980-telet har avgiftema emellertid inte täckt de lagreglerade delama av utgiftema för sjuk- och arbeteskadeförsäkringen, vilket har inneburit att steten via underskottsfinansiering fått täcka mellanskillnaden. Budgetåret 1990/91 gick sjukförsäkringen med drygt 4 miljarder kronor i underskott. Sedan 1991/92 går sjukförsäkringen däremot med överskott. Arbeteskadeförsäkringen har sedan år 1987 uppvisat ett årligt underskott som vid utgången av år 1992 uppgår till ett ackumulerat underskott på drygt 26 miljarder kronor. Beslutede och föreslagna åtgärder inom arbeteskadeförsäkringen beräknas successivt förbättra avgiftstäcknings­graden i systemet och bidra till att på sikt reducera det ackumulerade imderskottet i arbeteskadefonden.

En allmän sjukförsäkringsavgift avseende inkoinst av anställning och annat förvärvsarbete, har fr.o.m. den 1 januari 1993 införte i sjukför­säkringen. Nettoinkomsten från avgiften konuner redovisningsmässigt att tillföras sjukförsäkringen budgetåret 1994/95 och beräknas uppgå till ca 4 miljarder kr.

Regeringen konuner senare denna dag att beslute om direktiv till en beredning att lämna förslag till en ny ordning för sjuk- och arbete­skadeförsäkringen som innebär att försäkringama flyttas ut ur stetebud­geten. Beredningen skall bl.a. överväga om förtidspensioneringen bör ingå i den nya ordningen.

56

6.4 Bidrag från staten till kommunsektorn

Under ändamålet redovisas generella stetebidrag mellan steten cKh kommimsektom. De störste av dessa är det stetliga utjämningsbidraget till kommuner och skatteutjämningsbidraget till landsting.

De totela utgiftema för bidrag från steten till kommunsektom beräknas uppgå till ca 50 miljarder kronor budgetåret 1993/94, vilket motsvarar knappt 8 % av stetens totela utgifter. I feste priser minskar bidragen i genomsnitt med 3,3 % per år under perioden 1987/88 - 1997/98. Flukftiationema mellan åren 1990/91 - 1993/94 beror firamföraUt på tillkomsten av avräkningsskatten, förändringaraa av skatteutjämningsav­giftema och övergången till ett nytt stefligt utjänmingsbidrag till kommuner.

I beräkningama har det stetliga utjämningsbidraget till kommunema antegite ligga på nominellt oförändrad nivå med undantag för regleringar med hänsyn till finansieringsprincipen (prop. 1991/92:150 del 

II, 

bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345) under LK-perioden 1993/94 -1997/98. Detsamma gäller skatteutjämningsbidraget till landstingen.

Diagram 6.5 Stetens utgifter för bidrag från steten till kommunsektora

(miljarder kronor i 1993/94 äis prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Utg. i mdkr 80

60

40

20

II 

Utgifter i miljarder kronor

i % av utg.

6%

1-4%

2%

, , .. 1      L..|..j     i . v . )v . 1     [

- . vj      I v l -p     h- . YM      [ ,V | V .l     h- . y . - . i      l ::-f

r0% 87/88       89/90       91/92       93/94       95/96      97/98

Statligt uämningsbidrag till konununer

Riksdagen beslutede den 9 juni 1992 om ett nytt stetligt utjämningsbidrag till kommuner (prop. 1991/92:150 del II, bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345). Förändringen trädde i kraft den 1 januari 1993.

Tolv av de tidigare specialdestinerade stetebidragen, bl.a. bidragen till skola och barnomsorg samt skatteutjämningsbidraget, extra skatteutjäm­ningsbidraget och bidrag med anledning av avskaffandet av den kommu­nala företegsbeskattningen, avskaffedes och ersattes av ett nytt generellt stetsbidrag till kommunema fr.o.m. år 1993. Även skatteutjänmingsav-giftema och avräkningsskatten avskaffedes fr.o.m. år 1993 för att randgången av pengar mellan steten och kommuner skulle upphöra.

Ett viktigt syfte med utjämningsbidraget är att skapa mer likvärdiga

57

ekonomiska   förutsättningar   mellan   kommunema.    Bidraget   är   ett    Prop. 1992/93:150 komplement till kommunemas skatteinkomster CKh är inte kopplat till den    Bilaga 1.2 verksamhet som den enskilda kommunen bedriver. Det nya utjämnings­bidraget består av tre delar:

-      ett bidrag för utjämning av konununemas skatteinkomster upp

till en generell garantinivå, uttryckt i procent av en

uppräknad medelskattekraft för bidragsåret,

' tillägg till respektive avdrag från bidraget på gnmd av opåverkbara skillnader i strukturella förhållanden (grundas på ett strukturkostnadsindex) samt

- tillägg för befolkningsminskning

Det nya systemet har gette en utformning som innebär att riksdagen i princip fastetäller en bidragsram med utgångspunkt i finansierings­principen och vad som bedöms vara förenligt med det samhällseko­nomiska utrymmet för den kommunala sektom. Det innebär att i stort sett all automatik i stetebidragen har upphört.

Särskilda övergångsregler gäller för utjämningsbidraget åren 1993 och 1994. Övergångsreglema innebär att ingen kommun skall år 1993, till följd av det nya stetebidragssystemet, vinna eller förlora bidrag över­stigande 1,5 % av kommunemas beräknade sammantegna inkomster av skatt och bidrag enligt ett s.k. referensaltemativ (prop. 1991/92:150 del 

II, 

bet.l991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345). För år 1994 fir skilhiaden mellan bidraget för år 1994 och utbetelt utjämningsbidrag år 1993 uppgå till högst 3 % av summan av de beräknade skatteinkomstema år 1994 och utbetelt utjämningsbidrag år 1993. De huvudsakliga motiven för övergångsreglema är dels att undvika alltför stora förändringar i enskilda kommuners bidrag, dels att åstedkomma en successiv infasning av det nya bidragssystemet.

Kritik har framkommit mot strukturkostnadsindexet. En mer ingående analys görs därför för att utveckla grunder och metoder för utjämning av strakturella skillnader inom ramen för det nya stetebidragssystemet. En särskild utredare har tillkallate för att vidareutveckla systemet för strakturatjämning. Den särskilde utredaren beräknas lägga fram förslag i juni 1993. Ändringama i systemet avses träda i kraft den 1 januari 1995.

Skatteuämningsbidrag till landsting

Skatteutjänmingsbidrag ges till landsting i syfte att utjämna skattekraft och garantera medborgama likvärdig service oavsett i vilket landsting man bor. Varje landstings skattekraft anges i procent av medelskattekraf-ten och omfetter följande delar:

-

grundgaranti,

-

tillägg eller avdrag för åldersstrukturens inverkan på landstingete kostnader för sjukvård,

58

- tillägg för befoUcnmgsminsknmg.

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Skatteutjämningsbidraget till landsting ändrades i vissa delar fr.o.m. år 1993. Vissa smärre justeringar av systemet gjordes bl.a. genom att en renodlad landstingskommunal åldersfektor tillänq)as för de landstingsfria kommunema. Vidare görs numera ett tillägg för befolkningsminskning om folkmängden under den senaste femårsperioden har minskat med över två procent av folkmängden vid femårsperiodens början.

Skatteutjämningsbidraget följer automafiskt skatteunderlagete förändring eftersom det är knutet till medelskattekraften.

Tidigare har en skatteutjämningsavgift tegite ut för att neutralisera ökningen av bidraget och under år 1993 kvarstår för dette syfte en reducerad skatteutjämningsavgift. Val av långsiktig metod för att neutralisera ökningen av kostnaderna i skatteutjämningssystemet framöver är ännu ej klart. Tillsvidare hålls därför bidraget i beräkningama nomineUt oförändrat under perioden.

5 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil 1.2

59

6.5 Bamiamiljer

Under ändamålet bamfemiljer redovisas stetens direkte ekonoiniska stöd till bamfemiljer. Stödet utgörs främst av allmänna bambidrag inkl. fler­bamstillägg, föräldraförsäkring, bidragsförskott, bostadsbidrag, bampen­sioner samt vårdbidrag för bam med funktionshinder. Vidare finns ett särskilt stöd fill ensamstående adoptivföräldrar samt ett bidrag till omkostnader vid adoption av bam från utlandet. Stetens direkte stöd till bamfemiljer beräknas uppgå till ca 49 miljarder kronor under budgetåret 1993/94, vilket utgör ca 7 % av stetens och socialförsäkringssektoms totela utgifter.

Diagram 6.6 Utgifter för ekonomiskt stöd till barnfamiljer

(miljarder kronor i 1993/94 ärs prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr 60

i % av utg.

y8,0%

"I...... 

I '...... f ....... I ....... ; ...... 1 ..... )

"  " ' V"  "T"  '"V"   ' " I "

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Det övergripande målet med det ekonomiska stödet till bamfemiljer är att ge en ekonomisk grundtrygghet under perioder då de har hög för­sörjningsbörda och relativt låga inkomster. Familjer med bam är generellt sett unga och har ofte relativt låga inkomster i kombination med höga levnadsomkostnader. En utgångspunkt vid utformningen av systemen har därmed varit att utjämna inkomster över livscykeln.

Stetens del av det ekonomiska stödet till bamfemiljer omfettas dels av direkt ekonomiskt stöd till bamfamiljer, dels bidrag till kommunerna. Ett antel specialdestinerade stetebidrag såsom exempelvis bidrag till bar­nomsorgen har tegite bort och utgör numera en del av det generella stetebidraget. Vid fördelning av det generella stetebidraget beaktas emellertid bl a andelen bamfemiljer m.m. (se även avsnitt 6.4 Bidrag från staten lill kommunsektorn). En del av stetebidraget till kommunema kan därför sägas utgöra ett indirekt stöd fill bamfemiljeraa.

Det direkte ekonoiniska stödet till barnfamiljer beräknas uppgå till ca 16% av statens totala utgifter för transfereringar till hushållen under budgetåret 1993/94. Den beräknade utveckligen över LK-perioden fram­går av följande sammanställning.

60

Utgifteraa för de familjepolitiska stöden styrs av en mängd olika iåkto-    Prop. 1992/93:150 rer. Demografisk utveckling och den allmänna pris- och löneutvecklingen    Bilaga 1.2 är de fektorer som har störst betydelse för utgiftsutveckligen. Dämtöver har politiska beslut beträffande konstruktionen av stödsystemens regelverk en avgörande betydelse för kostnadsutvecklingen av de familjepolitiska stöden.

Bostadsbidrag

Utgiftema för bostadsbidragen styrs främst av löne- och bostadskost­nadsutvecklingen. Bidragen är inkomstprövade och utgörs huvudsakligen av tvä komponenter, dels en icke bostadskostnadsberoende del som utgår till bamfemiljer och kan ses som ett behovsprövat bambidrag, dels en del som är beroende av bostedskostnad.

Mellan budgetåren 1993/94 och 1994/95 minskar utgiftema för bostedsbidrag kraftigt. Denna minskning förklaras av att steten engångs­vis betelar ut bostedsbidrag för ett (x:h ett halvt verksamhetsår under budgetåret 1993/94. Effekten uppstår engångsvis till följd av förändrade betelningsströmmar.

Regeringen har nyligen presenterat ett förslag om nya regler för bos­tedsbidragen fr.o.m. den 1 januari 1994. Förslaget innebär att steten övertar hela kostnadsansvaret för bostadsbidragen. Idag svarar steten och kommunema för hälften var av kostnadema. Förslaget iimebär en ökad stetlig kostnad för bostedsbidragssystemet. Samtidigt görs emellertid motsvarande indragning av stetebidraget till kommunerna, vilket iimebär att stetens totela utgifter, i princip, blir oförändrade.

Bambidrag

Utgiftema för de allmänna bambidragen styrs av det totala antalet bam, antelet bam i varje femilj och bidragete storlek. Bidragete storlek fest­ställs av stetemakteraa genom särskilda beslut.

Under LK-perioden beräknas antelet bam med bambidrag öka med ca 80 000 bam. Utgiftema för bambidragen minskar realt med i genomsnitt ca 230 miljoner kronor/år under LK-perioden. Minskningen förklaras av att bambidragen beräknas ligga på nominellt oförändrat belopp per bam under LK-perioden.

Föräldraförsäkring

Utgiftema för försäkringen styrs huvudsakligen av antelet födda bam, löneutvecklingen, basbeloppete storlek samt ersättningens nivå. Föräldra­försäkringen ersätter inkomstbortfeU vid bams födelse och vid vård av sjukt bam.

Utgiftema minskar svagt under LK-perioden, vilket främst förklaras av att antelet födda bam beräknas minska under perioden.

Bidragsförskott

Bidragsförskott lämnas för bam under 18 år, vars föräldrar lever åtekilda.

61

Bidragsförskott lämnas med 40 % av basbeloppet. Utgiftema för bidrags-    Prop. 1992/93:150 förskott styrs av antelet bamföräldrar som lever åtekilda, den under-    Bilaga 1.2 hållsskyldiges betelningsförmåga samt basbeloppete storlek.

Dagens system för bidragsförskott innehåller allvarliga brister, vilket bl.a Underhållsbidragskommittén pekade på i sitt betänkande (SOU 1990:8). En arbetsgrapp inom regeringskansliet presenterade under 1992 ett förslag fill reformerat bidragsförskottesystem (Ds 1992:53). Remissbe-handligen av förslaget visade på ett negativt mottagande och resulterade därför inte till några förändringar i systemet.

Utgifteraa beräknas minska med 335 miljoner kronor mellan bud­getåren 1993/94 och 1994/95, vilket förklaras av att en del av utgiften för bidragsförskott integreras inom ramen för bostadsbidragssystemet. För LK-perioden i övrigt ökar utgiftema svagt, vilket förklaras av att det totela antalet bam med föräldrar som lever åtekilda beräknas öka under perioden.

62

6.6 Utbildning och forskning

Under ändamålet redovisas stetens stöd till utbildning (K;h forskning, dvs. grundskola, gynmasieskola, folkbildning, grundläggande högskoleut­bildning samt forskning och forskaratbildning. Utgifteraa uppgår fill sammanlagt ca 41 miljarder kronor viUcet motsvarar ca 6 % av stetens totela utgifter.

De  tidigare skolstetebidragen  som tillförte utjämningsbidraget  till kommuneraa ingår ej i beräkningen.

Diagram 6.7 Stetens utgifter för utbildning och forskning

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr

i % av utg.

87/88       89/90       91/92       93/94      95/96      97/98

Utgifteraa för utbildning och forskning har ökat under senare år och fortsätter att öka. Den engångsvisa ökningen under 1993/94 förklaras av särskilda arbetemarknadsinsateer. Utgiftsökningen under LK-perioden beror främst på fler högskoleplatser. De ökade utgifterna uttrycker stete-maktemas prioritering av dette ändamåls betydelse för tillväxt och arbetsmarknad.

Skolväsendet

Under de senaste åren har en betydande decentralisering skett inom skolväsendet. Syftet har varit att göra skolan mer mål- och resultetorien­terad. Regering och riksdag fastetäller de nationella målen för skolan, bl.a. genom skollag och läroplaner. Kommunema har frihet att själva beslute om sin skoloiganisation. Enligt skoUagen skall kommunen ante en skolplan, av vilken skall framgå de åtgärder som kommunen avser vidte föf att uppnå de nationella målen. 1 skoUagen regleras kommuner­nas skyldighet att anordna utbildning.

Från och med den 1 januari 1993 ingår bidraget till det konununala offentliga skolväsendet (sektorsbidraget) cx;h bidraget till undervisning av invandrare i svenska språket i det stefliga utjämningsbidraget fill kommuneraa. Därmed har kommunema full frihet att själva avgöra hur stor del av kommunens  resurser som skall  satsas på kommunens

63

skolväsende avseende såväl grundskola, gymnasieskola som vuxenut­bildning.

I snitt har stetens bidrag täckt ca 45 % av de totela kostnadema för grundskolan. Kostnadema påverkas bl.a. av elevutvecklingen. Prog­nosema för elevutvecklingen under 1990-telet visar på en ökning av antelet elever i grundskoleåldern.

Målsättningen för gymnasieskolan är att aUa imgdomar skall genomgå en treårig gymnasieutbildning. Kommunen är skyldig att erbjuda varje 16-19-åring plate i antingen sin egen eller någon annan kommuns gym­nasieskola. Utbildningen i gymnasieskolan utgörs av nationella, specialut­formade eller individuella program. En reformering av gymnasieskolan i denna riktning inleddes fr.o.m. läsåret 1992/93 och skaU vara fullt genomförd läsåret 1995/96 (prop. 1990/91:85, bet. 1990/91 :UbU16, rskr. 1991/92:356). Utvecklingen går i rikbiing mot en alU mer kursutformad gymnasieskola. Antelet 16-19-åringar ftam fill år 2000 samt en prognos över elevutvecklingen framgår av följande diagram.

Diagram 6.8 Antelet 16-19-åringar samt en prognos över elevutvecklingen i gymnasieskolan

SOOOOOt

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

.

lii Prognos antal elever Extra insatser 

Källa: Statens skolverk

Ej I gymnasieutb.

Utgiftema för studiehjälp har för budgetåret 1993/94 beräknate tUI ca 2,1 miljarder kronor. Av dessa kostnader svarar studiebidraget för ca 95 %. Studiebidraget är beloppsmässigt samordnat med det allmänna bam­bidraget, för närvarande 750 kronor per månad, och kommer fr.o.m. budgetåret 1993/94 att utgå endast under 10 månader per år. Kostnadema för studiebidraget är således avgörande vad gäller anslagete utveckling. Denna utgift är i sin tur beroende av antelet elever på gymnasial nivå. Under perioden beräknas antelet elever successivt stiga till ca 340 000 elever budgetåret 1997/98, vilket medför en utgiftshöjning på ca 230 miljoner kronor.

Den kommunala vuxenutbildningen (komvux) består sedan den 1 juli 1991 av grundläggande vuxenutbildning och gymnasial vuxenutbildning

64

samt påbyggnadsutbildning. Hösten 1992 shiderade 129 000 elever i    Prop- 1992/93:150

komvux.

BUaga 1.2

Enligt riksdagens beslut är kommunema fr.o.m. läsåret 1992/93 skyldiga att betela bidrag till fristående skolor godkända för vanlig skolplikt. I prop. 1992/93:230 om valfrihet i skolan har regeringen lämnat förslag om bl.a. stetebidrag till fristående skolor över grundskole­nivån samt om rätten för föräldrar och elever att välja skola inom det konununala skolväsendet.

Från och med budgetåret 1991/92 infördes ett nytt system för stetebidrag iiA folkhögskolor och studieförbund. Det nya systemet innebär en övergång från regelstyrning till målstyrning. Regering (x;h riksdag har festetällt målen för den stetebidragsberättigade delen av foUcbildningen. Stetebidraget ges till Folkbildningsrådet som ett samlat finansiellt stöd till folkbildningen. Det ankonuner på Folkbildningsrådet att fördela anvisade medel mellan studieförbund och foUchögskolor.

Utbildningsavgiften, som finansierade utgifter för vuxenstudiestöd m.m., upphörde den 1 januari 1993. Det innebär att vuxenstudiestödet i forteättningen fmansieras över stetebudgeten. För budgetåret 1993/94 har 1 078 miljoner kronor anvisate för vuxenstudiestöd.

Grundläggande högskoleutbildning

Ett nytt resurstilldelningssystem för grundläggande högskoleutbildning föreslås tillämpas fr.o.m. budgetåret 1993/94. Det innebär att resurstill­delningen kommer att baseras på presterade resultet istället för som hittills på antelet planerade nybörjarplatser. För varje universitet och högskola kommer en resursram att anges för all grundutbildning. För budgetåret 1993/94 föreslås den grundläggande högskoleutbildningen inom Utbildningsdepartementete område erhålla 6 968 iniljoner kronor, exkl. anslag till lokalkostnader (x;h särskilda resurser för inredning och utrastning.

För budgetåret 1992/93 beslutedes om en nivåhöjning under tre år av antelet nybörjarplateer med 4000. Däratöver tilUcom som en engångs-satening 2000 nybörjarplatser under vårterminen 1993 och läsåret 1993/94. Tidigare beslutede nivåökningar av nybörjarplatser får konsekvenser även under 1993/94.

Ökningaraa under de därpå följande åren under LK-perioden är en följd av tidigare beslutede volymökningar av antelet studenter, samt en fierårsplan för kvaliteteförstärkningar.

I slutet av budgetperioden 1993/94 - 1995/96 beräknas resurser för en förlängning av förskollärar- och fritidspedagogutbildningama motsvarande knappt 1100 helårsstudenter. Samtidigt sker inom ram en omstrukturering av utbildningsutbudet som iimebär en förstärkning av framförallt civilingenjörsutbildningaraa och en minskning av förskollärar- och fritidspedagogutbildningama.

Studiemedelskostnaderna är beroende av antelet studiemedelstegare, den andel av maximibeloppet för studiemedel som de studerande fektiskt utnyttjar (utnyttjandegrad), nivån på upplåningsräntan i Riksgäldskonto-

65

ret, basbeloppete storlek, den ackumulerade skuldstocki, hur stora    Prop. 1992/93:150 återbetelningama blir samt hur stora avskrivningar ov redan beviljade lån    Bilaga 1.2 som måste göras.

Studiemedlen består av bidrag och lån. Utgiftema för bidrag beräknas öka succesivt från 3 457 iniljoner kronor under budgetåret 1993/94 till ca 4 057 miljoner kronor under budgetåret 1997/98, dvs. med ca 600 miljoner kronor på grund av ökat antal nybörjarplatser i högskolan samt vissa gjorda anteganden om en årlig uppräkning av basbeloppet. I feste priser blir ökningen ca 175 miljoner kronor.

Skuldstocken avseende lånedelen för budgetåret 1993/94 beräknas uppgå till ca 21 miljarder kronor. Mot slutet av långtidsperioden beräknas skuldstocken uppgå till ca 45 miljarder kronor. Dette medför en kraftig ökning av kostnadema för CSN:s ränteutgifter till Riksgäldskontoret. Utöver skuldstockens storlek påverkas anslaget i hög grad av Riks­gäldskontorete utiåningsränte. Varje procentenhete förändring av denna ränte innebär vid slutet av perioden en ökning eller minskning med ca 450 miljoner kronor.

Forskning och forskarutbildning

I prop. 1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg föreslås för treårsperioden 1993/94 - 1995/96 bl.a. förstärkningar av forskarat­bildningen och forskningsstödjande åtgärder vid de inindre och medel­stora högskoloraa. Vissa omfördelningar bör göras i syfte att finansiera nya uppgifter och ökade kostnader för intemationellt samarbete. Anslagen inom Utbildningsdepartementete område föreslås för budgetåret 1993/94 uppgå till 8 218 iniljoner kronor. Totalt beiäknas forskmngsanslagen under samtliga departement (exkl. Försvarsdepartementet) till ca 12 500 miljoner kronor.

Lokalförsörjning m.m.

Lokalförsörjningsansvaret åvilar fr.o.m 1 juli 1993 varje universitet och högskola. Anslagstilldelningen för lokaler (ca 3 000 iniljoner kronor) föreslås för budgetåret 1993/94 ske inom ett system med särskilda medelstillskott som får användas tillsammans med andra medel hög­skoloma disponerar. Den fortsatte utvecklingen av lokalkosbiadema under perioden följer av dimensioneringsförändringi av den grund­läggande högskoleutbildningen (x;h av gjorda beslut om förbättrad lokalstandard.

Särskilda insatser

Säiskilda arbetemarknadspolitiskt och utbildningspolitiskt motiverade insatser föreslås under 1993/94 med sammanlagt 5 926 iniljoner kronor. Åtgärderaa omfettar ökade resurser tUl komvux, gynmasieskolor, folkbildning samt universitet och högskolor med tiUhörande studiestöd. För budgetåren 1994/95 och 1995/96 föreslås vardera 162 miljoner kronor (umversitet och högskolor).

66

6.7 Försvar

I ändamålet föisvar ingår all verksamhet inom totelförsvaret, dvs. totelförsvarete militära och civila del som finansieras över stetebudgeten. Utgifteraa uppgår till ca 40 miljarder kronor vilket utgör ca 6 % av stetens totela utgifter 1993/94.

Diagram 6.9 Stetens utgifter för fSrsvaret

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr 60

i % av utg. 

-T 8,0%

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96      97/98

Utformningen och inriktningen av 1992 års totalförsvaisbeslut avsåg att reparera den obalans som under senare år uppstått för det militära försvaret mellan angivna uppgifter och tilldelade resurser och mellan kvalitet och kvantitet. Ett återställande av en långsiktigt stebil balans i dessa avseenden krävde såväl en viss resursförstärkning som en omformulering av föisvarete mål och uppgifter. Dessutom krävdes en omfettande omstruktureringsprocess. I dette ingick att tillskapa och säkerställa ett utrymme för kvalitetehöjande åtgärder i den framtida organisationen.

Såsom framgick av 1992 års försvarsbeslutsproposition (prop. 1991/92: 102) och vilket understryks ytterligare i 1993 års budgetproposition finns några klara identifierbara föratsättningar för ett genomförande av det långsiktiga försvarsbeslutet. Föratom det stetsekonomiska åtagandet enligt försvarsbeslutet är det vidare av vikt att de i föisvarsbeslutet initierade förändringama kan fullföljas i den omfettning och takt som föratsatte. Enligt föisvatsbeslutet skall anslagen för anskaffiiing av materiel räknas upp med en teknikikktor om 1,5 % per år, föratom kompensation enligt försvarsprisindex. Teknikfektom är ämnad att i rimlig omfettning säkerställa planerad materielanskaffiiing. Till dette skall läggas be­sparingar enligt 1992 års stebiUseringsproposition som innebär en stegvis upptrappning till en årlig besparing om 1,2 miljarder fr.o.m. 1996/97 för totelförsvaret.

1992 års försvarsbeslut och 1993 års budgetproposition iimebär för­ändringar inom gnmdoiganisationen med nedläggningar och sam­lokalisering av ett antal förband.

67

Vidare mnebär 1992 års försvarsbeslut och 1993 års budgetproposition Prop. 1992/93:150 en omfettande omstrukturering av lednings- och myndighetestrukturen Bilaga 1.2 inom den militära delen av totelförsvaret. Myndighetema inom nuvarande huvudprogram 1-4, dvs. armén, marinen, flygvapnet cx;h operativ ledning, konuner fr.o.m. den 1 juli 1994 att utgöra en myndighet. Förändringama innebär att antalet anställda kommer att ininska med ca 4 000 civila och ca 1 500 yrkesofficerare t.o.m. 1996/97.

Regeringen har dessutom lämnat förslag till riksdagen om verksamheten vid flera av de s.k. gemensamma myndighetema samt om Civilbefäl­havama. Förslagen innebär att dessa myndigheter awecklas, bolagiseras eller slås samman. Utredningen om lednings- och myndighetsoiganisatio-nen för försvaret (LEMO) kommer under 1993 att lämna förslag till regeringen om den civila lednings- och myndighetestrukturen och om verksamheten vid försvarete materielverk m.fl.

I december 1992 har tvä utredningar lämnat betänkanden rörande frivilliga försvarsorganisationer och totalförsvarsplikt. Betänkandena, som för närvarande remissbehandlas, rör både den militära och den civila delen av totelförsvaret.

68

6.8 Bostadsförsörjning

Stetens åteganden inom området omfetter stöd i form av räntesubventio­ner för ny- och ombyggnad av bostäder, det s.k. RBF-stödet för underhåll och reparation av bostäder samt ett antel äldre stödformer, däribland investeringsbidrag och tilläggslån, som är under aweckling. I fråga om de stödformer som är under aweckling återstår fort&rande en del utbetelningar viUca ger anslagseffekt under perioden. Utgiftema utgör ca 5 % av stetens totela utgifter 1993/94.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Diagram 6.10 Stetens utgifter för bostedsfSrsOijning

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Utg. i mdkr

50t-

........... 

i % av utg.

404--------- 

i % av utg. 6,0%

Stöd i form av räntesubventioner för ny- och ombyggnad av bostäder svarar för huvuddelen av stetens utgifter på dette område. Det är främst räntenivåer, bostedsbyggandete omfettning samt produktionskostnademas storlek som påverkar stetens kostnader för stödet. Det kraftigt ökade bostedsbyggandet under senare delen av 1980-telet i förening med höga byggkostnader har lett till att stetens kostnader för stödet har ökat kraftigt under senare år.

Från och med den 1 januari 1993 gäller nya regler för stetens stöd vid ny- och ombyggnad av bostäder. Underlaget för beräkning av subven­tionens storlek bestäms vid nybyggnad utifrån antelet kvadratmeter och ett på förhand låstetällt schablonbelopp per kvadratmeter. På basis av dette underlag beräknas ett räntebelopp genom att underlaget mul­tipliceras med en räntesate, den s.k. subventionsräntan. Den bestäms med ledning av marknadsräntan på bostedsobligationer med en återstående löptid av fem år. Räntesubventionen lämnas med en viss andel av dette räntebelopp. Vid ombyggnad beräknas underlaget i förste hand med ledning av fektiska kostnader. Underlaget fär dock inte överstiga 80 % av bidragsunderlaget för en motsvarande nybyggnad.

Det nya systemet är i övrigt så konstmerat att bidragsandelen minskar -föratom för varje nytt år av bidragstiden - för varje ny årgång av ny-eller ombyggnad. Härigenom kommer stetens kostnader för stödet att ininska under LK-perioden. Utgiftema minskar även vid höga pro­duktionsvolymer och produktionskostnader.

69

6.9 Rättsväsendet inkl. skatt och tull m.m.

Ändamålsområdet omfetter bl.a. polisväsendet, åklagarväsendet, domstolsväsendet, kriminalvården, rättehjälpen, skatteförvaltningen, ex­ekutionsväsendet och tullväsendet. De totela utgiftema för ändamålet uppgår till ca 27 miljarder kronor vilket motsvarar ca 4 % av stetens utgifter.

Diagram 6.11  Stetens utgifter fSr rfittsvSsendet inkl. skatt och tull

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr 40

i % av utg. 5,0%

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

0,0%

Utgiftema har ökat kontinuerligt de senaste åren. Riksdagen har med anledning av regeringens proposition om åtgärder för att stebilisera den svenska ekonomin beslutet att sammanlagt 500 miljoner kronor ska sparas inom området.

En eventuell EG anpassning ställer krav på anpassning av svensk lagstiftning med EG-lagstiftning. EG-parollen om "de fyra frihetema", avreglering av tullväsende inom den gemensanuna marknaden m.m., kommer att stäUa krav på rättsvårdande myndigheter att utveckla (x;h anpassa sina oiganisationer och arbetemetoder till nya förutsättningar.

Övergripande mål

Verksaniheten inom ändamålsområdet är grundläggande för den enskildes rättesäkerhet och rättetrygghet. Det är rättestetens uppgift att tillgodose den enskildes självklara krav på rättetrygghet, dvs. trygghet för liv, hälsa, integritet och egendom. Rättesäkerheten ställer krav på bl.a. likformighet och föratsebarhet i normgivning och rättetillämpning. Rättetryggheten uppnås främst genom effektivitet i brottebekänningen. Det öveigripande målet för verksamheten är således att förbättra och förstärka den enskildes rättesäkerhet och rättetrygghet.

Polisen

Regeringen har i 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 3) föreslagit att besparingen på 500 miljoner kronor inom Justitiedeparte-

70

mentete område skall tas ut på polisväsendet och fördelas med 150    Prop. 1992/93:150 miljoner kronor på 1993/94 och 175 iniljoner kronor på vardera av de    Bilaga 1.2 nästföljande budgetåren.

Riksdagen har tidigare fettet beslut om att öka antegningen av aspiranter till Polishögskolan. I LK-kalkylen har beräknate ett successivt tillskott av medel för polislöner i takt med att antalet utexaminerade poliser från polishögskolan ökar t.o.m. budgetåret 1996/97.

Åklagare och Domstol

Två utredningar. Domstolsutredningen och Åklagaratredningen, har föreslagit ganska betydande förändringar av domstols- och åklagarväsen­dena. Det gäller såväl arbeteuppgifter som arbetesätt. Domstolsutred­ningens förslag har berörts i årete budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 3). Förslagen i övrigt bereds inom Justitiedepartementet.

Det finns viktiga fektorer inom andra departementsområden som påverkar utgiftsnivån för rättsväsendet, för domstolarna exempelvis antelet socialtjänstemål, psykiatrimål och socialförsäkringsmål.

Sedan rättehjälpslagen trädde i kraft år 1972 har stetens utgifter för rättehjälp successivt ökat kraftigt. Flera försök har gjorte för att dämpa kostnadsutvecklingen dock utan större framgång. Rättehjälpskostnadema har sedan budgetåret 1989/90 ökat från 350 miljoner kronor i anvisade medel (utfell 493 miljoner kronor) till 815 miljoner kronor i anvisade medel för budgetåret 1993/94. Riksdagen har fettet beslut i enlighet med regeringens förslag i prop. 1992/93:109 om ändring i rättehjälpslagen m.m. om besparingar på ca 15 iniljoner kronor.

Kriminalvärden

Beläggningen vid kriminalvårdsanstaltema har under innevarande' budgetår ökat kraftigt. Sedan augusti 1992 har beläggningssituationen vid ansteltema varit mycket ansträngd och dessa har därefter i det närmaste varit fullbelagda. Beläggningen vid häktena har med nägot undanteg ökat stedigt under åren 1987 - 1992. Under innevarande budgetår har belägg­ningssituationen också vid häktena blivit alltmer ansträngd. Dessa har under långa perioder varit fullbelagda och vid flera tillfällen t.o.m. överbelagda. Till följd av denna volymökning behöver kriminalvården ett tillskott av såväl anstalte- som häktesplatser.

Den nuvarande obligatoriska halvtidsfrigivningen avskaffes den 1 juli 1993. De nya reglema om villkorlig frigivning innebär i huvudsak en återgång till det system som gällde före den 1 juli 1983. Villkorlig frigivning skall nu kunna ske först efter att två tredjedelar av strafftiden, dock ininst två månader, har avtjänate. Reglema är fekultetiva, vilket iimebär att en prövning av den villkorliga frigivningen skall göras i varje enskilt fell. De ändrade reglerna medför en ökad belastning på kriminal­vården.

71

Skatteförvaltningen

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Inom skatteförvaltningen finns det 24 skattemyndigheter, en i varje län,

med Riksskatteverket (RSV) som chefemyndighet och central för­valtningsmyndighet. Fr.o.m. den Ijuli 1993, svarar skattemyndighetema för alla beskattningsuppgifter inom landet utom såvitt gäller arvsskatt och fordonsskatt. Sedan den 1 juli 1991 handhar skattemyndighetema också folkbokföringen.

Genom rationaliseringar, utveckling av ADB-stöd samt införande av en ny organisation för skatteväsendet, kommer resursbehovet att minska med ca 250 miljoner kronor under LK-periodens tre förste år. I dette arbete utgör de ytterligare förenklingar i deklarationsförferandet som riksdagen nyligen beslutet om en viktig del. En utgångspunkt vid beräkningen av anslagen har vidare varit att den som betelar in skatt i fortsättningen skall svara för avgiften för betelningsförmedlingen. Denna kostnad har hitfills steten svarat för.

Exekutionsväsendet

Inom exekutionsväsendet finns 24 kronofogdemyndigheter, med RSV som chefsmyndighet och central förvaltningsmyndighet. Utöver verkställighet enligt utsökningsbalken m.fl. förfettningar svarar kronofogdemyn­dighetema bl.a. för handläggningen av mål om betelningsföreläggande och handräckning (summarisk process). Vissa av kronofogdeinyndigheter-na är också tillsynsmyndighet i konkurs.

Mängden av mål och ärenden inom kronofogdemyndighetemas verksamheteområde har de senaste åren ökat kraftigt. Det finns f.n. inget som tyder på att den utvecklingen skulle vara på väg att brytas. För både innevarande budgetår och budgetåret 1993/94 har kronofogdemyndig­hetema fått visst medelstillskott för att möte denna utveckling.

Tullverket

Tullverksamheten har genomgått ett omfettande fömyelse- och föränd-, ringsarbete. Sedan den 1 november 1992 är Tullens omfettande datasy­stem i full drift, med undanteg för vissa delsystem. I budgetpropositionen 1991/92 uppställdes ett besparingskrav på totelt 300 miljoner kronor under en femåisperiod för tulldatasystemete finansiering. De besparingar som redovisas i LK-kalkylen är planerade besparingar för att finansiera tulldatasystemet.

72

6.10 Kommunikationer

Ändamålsområdet omfetter drift- och underhåll av vägar och jämvägar, bidrag till post- och telekommunikationer samt till sjöfart- cx:h luftfert. Totelt uppgår utgiftema på stetebudgeten till ca 15,6 miljaider kronor år 1993/94, däratöver tillkommer en utökad låneram i Riksgäldskontoret på ca 10,5 miljarder kronor. Totelt motsvarar resursema över 4 % av stetens utgifter. Drift- och underhåll av vägar och jämvägar utgör 54 % av området. Investeringar i vägar och jämvägar har hittills huvudsakligen finansierate genom anslag på stetebudgeten.

Diagram 6.12 Stetens utgifter fdr kommunikationer

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utgifter i mdl 40t-

i % av utg. 

t5%

30-

87/88

89/90        91/92

93/94

95/96

97/98

Stetens utgifter för investeringar på kommunikationsområdet har stigit kraftigt på senare år. Regeringen har i sin proposition om investeringar i infrastruktur m.m. (1992/93:176) lämnat förslag om inriktning och finansiering av framtida investeringar i trafikens infrastruktur. In­vesteringama föreslås finansieras genom att lån tas upp i Riksgäldskonto­ret. För att finansiera räntor och amorteringar av upptegna lån inrättas ett särskilt anslag för kapitalkostnadema för investeringama på stetebudgeten för 1993/94.

Övergången till en lånefinsiering innebär en temporär förbättring av stetsbudgetens saldo. I den takt investeringama sker kommer denna effekt att successivt ininska. Kapitelkostnadsanslaget beräknas uppgå till 1,4 miljarder kronor 1993/94 och till 5 miljarder 1997/98. Dessa utgifter kommer att ingå som en del av stetens totela ränteutgifter tUl följd av upplåningsbehovet för att täcka budgetunderskottet. Budgetåret 1997/98 beräknas stetens totela ränteutgifter uppgå till ca 100 miljarder kronor.

Det nya finansieringssystemet innebär inte att det skapas något realt utrymme som gör det möjligt att öka investeringama i samhället. Även finansiering via anslag innebär, i den mån inte steteinkomstema räcker till, att lån upptas i Riksgäldskontoret. En omläggning till lånefinansiering innebär dock flera fördelar. Med lånefinansiering kommer de faktiska ränte-   och   amorteringskostnaderaa   för   investeringar   i   vägar-   (x;h

73

jämvägar att tydliggöras på stetebudgeten. Idag ingår kostnadema som    Prop. 1992/93:150 steten har för infrastrakturinvesteringar med ett okänt belopp i de totela    Bilaga 1.2 räntekostnadema för steteupplåningen inom anslaget Räntor på stete­skulden.   Lånefinansieringen iimebär vidare att en periodisering av anskaffhingsutgiftema görs pä stetebudgeten i stället för att dessa till fiillo får täckas med anslag det aktuella budgetåret.

I propositionen föreslås att en planeringsram för perioden 1994 - 2003 inrättas på 88 miljarder kronor. Därtill kommer finansieringen av 10 miljarder kronor för sådana projekt som redan har beslutete inom den av riksdagen tidigare beslutade planeringsramen om 20 miljarder kronor. Planeringsramen skall fördelas med 32 miljaider kronor för investeringar i stomjämvägar, med 40 miljaider kronor för investeringar i riksvägar, med 9 miljarder kronor för investeringar i länstrafikanläggningar och med 7 miljarder kronor för bärighetsåtgärder på vägar.

Den långsiktiga inriktningen för väginvesteringama planeras för ekonomisk tillväxt och ökad trafiksäkerhet med hänsyn tegen till miljö och regional balans. Jämvägsinvesteringama inriktas mot ökad till­gänglighet och bättre miljö.

Mot bakgrund av rådande arbetemarknadssituation och bovet av att snabbt göra ett antel strategiska infrastruktursateningar föreslås att utbyggnaden av infrastrukturen påskyndas. Därför läggs en stor del av investeringama i början av tioårsperioden.

För budgetåren 1993/94 - 1995/96 beräknas det totala lånebehovet till 36 miljarder kronor. Härtill skall läggas tidigare lånskulder om 6 miljarder kronor. Därmed uppgår låneramen för pericxlen 1993/94 -1995/96 till 42 miljarder kronor. Låneramen för budgetåret 1993/94 uppgår till 16,5 miljarder kronor varav 6 miljarder kronor avser tidigare låneskulder.

Kapitelkostnaderaa för budgetåret 1993/94 beräknas till 1 353 miljoner kronor varav drygt 480 iniljoner kronor avser kapitalkostnader för tidigare upptegna lån.

TabeU 6.3 Lånebehav budgetåren 1993/94 -1995/96

(miljoner kronor i 1993/94 års prisnivå)

1993/94

1994/95

1995/96

Banverkets skuld på grund

4 800

11 300

17 600

av planeringsram

Vägverkets skuld på grund

5 720

12 600

18 400

av planeringsram

Tidigare låneskulder

6 000

6 000

6 000

Ackumulerad skuld för

investeringar

16 520

29 900

42 000

74

6.11  Intemationellt bistånd

Ändamålsområdet omfettar biståndsramen, samarbetet med Central- och Östeuropa och Sveriges andel av EFTA:s fond för ekonomisk och social utjämning inom ramen för EES-avtalet. Biståndsramen utgör nämiare 98 % av området. Totelt uppgår ändamålsområdet till ca 13,2 miljarder kronor år 1993/94, vilket motsvarar ca 2 % av stetens utgifter. Bistånds­ramen är föreinål för en besparing som innebär ett temporärt avsteg från 1 %-målet. Under LK-perioden sker en successiv ökning som innebär att 1%-inålet uppnås 1997/98. Samarbetet med Central- och Östeuropa grundar sig på beslut om en ram som sträcker sig t.o.m. budgetåret 1994/95. Vid beräkningen av LK-kalkylen har fömtsatte att denna förlängs under hela LK-perioden.

Diagram 6.13  Stetens utgifter för internationellt bistånd

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr

25

I % av utg

20-

i % av utg.

y3,0%

87/88       89/90       91/92       93/94      95/96      97/98

0,0%

I enlighet med de åtgärder för att stebilisera svensk ekonomi som regeringen tidigare aviserat föreslås i proposition 1992/93: 100 bil. 4 en besparing på 1 500 miljoner kronor. Biståndsramen är därmed budgeterad att utgöra 0,93 % av BNI eller 12 960 iniljoner kronor. För budgetåret 1993/94 fördelas ramen enligt regeringens förslag med 24% till bidrag till intemationella biståndsprogram, 52 % till utvecklingssam­arbete genom SIDA samt 14 % till andra biståndsprogram bl.a. u-krediter, forskningsstöd, näringslivsbiständ, stöd tUl ekonomiska reformprogram, skuldlättnadsåtgärder och projektbistånd tiU vissa länder. För administration av biståndet beräknas 3,3 % av totelramen.

För det svenska biståndet kvarstår de kriterier som särskilt betonades i föregående års budgetproposition. Det innebär att mottagarländernas agerande avseende demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, utveckling av marknadsekonomi och effektivitet i biståndet har betydelse för fördelningen av biståndsmedlen.

Både vad gäller bilateralt och multilateralt bistånd är effektiviteten i biståndet en prioriterad fråga som bl.a. konuner till uttiyck i pågående utredningar   liksom  i   utredningar   som  regeringen  ämnar   tillsätte.

6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.2

75

Utvärderingssekretariatet som sterter under våren 1993 är ytterligare ett    Prop. 1992/93:150

viktigt uttryck för strävanden att förstärka biståndete effektivitet.

Bilaga 1.2

Som medlem i EG kan Sverige bedömas komma att bidra med omkring 2 miljarder kronor till EGrs olika biståndsprogram. Grovt räknat skulle hälften utgöras av utbetelningar till European Development Fund, genom vilken biståndet under Lomé-konventionen finansieras. Dessa bidrag skulle enligt nuvarande ordning betalas ut över den svenska stetebud­geten.

EG:s övriga bistånd finansieras över EG:s ordinarie budget. Den del av dette bidrag som avser u-landsbistånd fömtses bli finansierad med medel inom biståndsramen.

Samarbetet med Central- och Östeuropa

Samarbetet med ländema i Central- och Östeuropa baserar sig på ett treårigt program uppgående till sammanlagt 3 miljarder kronor under perioden 1992/93 - 1994/95.

Treärsprogrammet baseras på övertygelsen att främjandet av stebil demokrati, ett ekonomiskt system baserat på marknadsekonomi CKh en förbättrad miljö i de central- och östeuropeiska ländema är av störste betydelse både för dessa steter själva CKh för hela Europa. I denna utveckling behöver de central- cxh östeuropeiska ländema omvärldens stöd.

I enlighet med riksdagens beslut koncentreras det bilaterala stödet till länderaa i vårt eget närområde, dvs. de Baltiska stetema. Polen och nordvästra Ryssland. Samarbetet med övriga länder löper huvudsakligen via multUaterala kanaler.

Kunskapsöverföring är den främste stödformen i det bilaterala samarbetet. Genom SWEDECORP och det på nordiskt initiativ upp­rättede baltiska investeringsprogrammet lämnas även stöd till små- cxh medelstora företegs verksamhet i Baltikum.

Regeringen har föreslagit en exportkreditgarantiram om 1 miljard kronor för att främja en utvidgad handel med ländema i Central- och Östeuropa. Ramen avser Baltikum men kan även användas för Ryssland.

Sverige deltar aktivt i det muUilaterala samarbetet till stöd för ländema i Central- och Östeuropa. Här kan främst nämnas den s.k. G 24-grappen, OECD, Europarådet, Världsbanken (IBRD) och den europeiska återapp-byggnads- och utvecklingsbanken (EBRD).

Såsom framgår av ovanstående finns beslut om en ram för samarbetet med Central- och Östeuropa tfll och med budgetåret 1994/95. Ett fortsatt samarbete därefter föratsätter nya politiska beslut, baserade på be­dömningar av den då rådande situationen i regionen.

76

6.12 Invandring

De huvudsakliga verksamhetsområdena är tillståndsprövning avseende invandring och medborgarskap, överföring av flyktingar till Sverige, mottegande av asylsökande och flyktingar och åtgärder för invandrares långsiktiga integration i det svenska samhället.

De totela steteutgiftema för området uppgår budgetåret 1993/94 till ca 11,8 miljarder kronor, vilket motsvarar ca 1,8 % av stetens totela utgifter.

Under LK-perioden beräknas stetens utgifter för invandring minska med i genomsnitt 20 % årligen, för att budgetåret 1997/98 uppgå tUl ca 5,3 miljarder kronor, vilket motsvarar ca 0,9 % av stetens totela utgifter.

Diagram 6.14 Stetens utgifter för invandring

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr

87/88       89/90       91/92       93/94      95/96      97/98

Utgiftema på invandringsområdet består främst av inkvartering av och försörjningsstöd till asylsökande under den tid deras asylsökningar prövas samt stetebidrag till kommunema för mottegande av flyktingar. Dessa utgifter styrs främst av antalet asylsökande, asylprövningstiden samt beviljat antel uppehållstillstånd.

Den grundläggande utgiftetyrande fektom är tillströmningen av asylsökande. Korteiktigt är möjlighetema att styra asyltillströmningen begränsade (x;h kan endast ske genom t ex viseringsplikt och "signaler" om viUca kategorier som beviljas uppehållstillstånd i Sverige. Långsiktigt kan stymingen ske genom ändrad invandringspolitik CKh intemationella överenskommelser.

Från en nivå på 5 000 - 10 000 personer per år i början av 1980-telet ökade antelet asylsökande successivt under senare delen av 1980-telet CKh uppgick budgetåret 1989/90 till 38 700 personer. Under budgetåret 1990/91 sjönk antelet asylsökande till 20 500 för att under 1991/92 åter stiga kraftigt till 54 500 som en följd av händelseraa i f d Jugoslavien.

Under innevarande budgetårs förste nio månader har 62 500 personer sökt asyl i Sverige. Av dessa kom över 80 % från f d Jugoslavien. Vid månadsskiftet mars/april månad bcxlde 83 300 personer i invandrarverkete

77

förläggningar. En trolig utveckling för iimevarande budgetår är att det    Prop. 1992/93:150

kommer totelt ca 70 000 - 80 000 asylsökande till Sverige.

Bilaga 1.2

I årete budgetproposition antogs för anslagsberäkningama avseende budgetåret 1993/94 en inströmningsvolym om 30 000 asylsökande. Beräkningama i LK-kalkylen baseras för hela pericxlen på en årlig inströmmning av 30 000 asylsökande.

Konstnadema för Invandrarverkete förläggningsverksamhet påverkas, föratom av antelet asylsökande, bl.a. av handläggningstidema i asyl­processen, formen av boende vid föriäggningama, kapacitetsutnyttjande och innehåUet i verksamheten. Enligt Riksrevisionsverket, som på regeringens uppdrag genomfört en granskning av Invandrarverkete upphandling av förläggningskapacitet, bör en betydande kostnadseffektiv-isering kunna åstadkommas. Dette skulle påverka utgiftsutvecklingen under LK-perioden.

Förhållandevis få asylsökande medges för närvarande uppehållstillstånd. Dette gör att behovet av platser för kommunplaceringar av flyktingar inte är så stort. Översynen av mottegandet av asylsökande och flyktingar (SOU 1992:133) remissbehandlas under våren 1993, med sikte på en pro­position till riksdagen senare under 1993 som möjliggör att förändringar kan genomföras den 1 januari 1994. Förslagen om förändringar kan fä stor betydelse för utgiftsutvecklingen under LK-perioden, främst vad avser förläggningskostnadema.

En översyn av invandrar-, invandrings- (x:h flyktingpolitiken (Dir 1993:1) påbörjas under våren 1993. Översynen skall vara slutförd senast den 1 mars 1994 i den del som avser de invandrarpolitiska frågoma. Vad avser invandrings- och flyktingpolitiken skall arbetet vara avslutet den 1 mais 1995. Resultetet av översynen kan komma att fä stor betydelse för kostnadsutvecklingen under senare delen av planeringsperioden.

78

6.13 Näringsliv och jordbruk

Stetens utgifter inom dette område går främst till olika former av branschstöd, främst inom jordbrukssektom. Under det senaste året har betydande belopp utgått till att stödja det finansieUa systemet. Under LK-perioden är inga ytterligare utgifter inlagda för insatser i det finansiella systemet. I övrigt ingår i ändamålsområdet bl.a. små företegsutveckling och bransch- och konsumentetödjande myndigheter. Utgiftema utgör ca 1,5 % av stetens totela utgifter 1993/94.

Diagram 6.15 Stetens utgifter f9r näringsliv- och jordbruk

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr 40

TT n I i

Utgifter i miljarder kronor

_i__ '   .   '__ '   .   '__ L

I  '    '    I  "     '   I   '    ""f"     1 ""     I' "    '"V

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Utgiftema har de senaste åren dominerate av stödet till det finansiella systemet och utgifter för omställningen av jordbruket.

Det är regeringens mål att med hjälp av lagstiftning och generella regler i stället för stetliga bidrag (Kh subventioner skapa föratsättningar för ett effektivt fimgerande näringsliv. 1 huvudsak skall regleringar accepteras bara om de leder till effektivisering av marknaderna. Stetligt ägande och branschstöd skall awecklas så långt det är möjligt.

Huvudfrågan för jordbrukspolitiken är att under de kommande åren reformera den svenska jordbruks- och livsmedelspolitiken cxh anpassa politiken till medlemskap i EG och resultetet av ett eventuellt GATT-avtel.

Regeringens förslag om en ny skogspolitik innebär en betydande avreglering och en ökad frihet för skogsägama. Det stetliga ekonomiska stödet till skogsbruket föreslås minska kraftigt och huvudsakligen lämnas till ädellövskogsbmk och vissa natur- (x;h kulturvårdsåtgärder. Skogssty­relsens (Kh skogsvårdsstyrelsemas oiganisation rationaliseras CKh anpassas till den nya skogspolitiken CKh myndighetemas sektorsansvar för miljöfrågoma markeras tydligt.

Riksdagen beslutede våren 1990 om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. 327). Omstälhiingen av jordbruket genomförs med siktet inställt mot en bättre balans mellan pnxluktion (Kh efterfrågan inom landet samtidigt med en satening på alteraativ till dagens livsme-

79

delsproduktion.

Prop. 1992/93:150

En effektiv näringspolitik kräver läste (Kh tydliga spelregler som ger Bilaga 1.2 konkurrens på lika villkor och möjligheter för nya företeg att komma in på marknaden. Den 1 juli 1993 träder en ny skärpt konkurrenslag i kraft, som innehåller förbud mot konkurrensbegränsande samarbete (Kh miss­bruk av dominerande ställning samt regler om kontroU av företegsför­värv. Den nya lagen innebär principiellt stora förändringar i den svenslca konkurrensrätten. Lagen (Kh de tillämpningsföreskrifter till den i form av gmppundanteg som regeringen utfärdar kommer successivt att följas upp. Ett omfettande avregleringsarbete kommer att bedrivas framöver. Arbetet berör ett flertel samhällssektorer. Ytterligare initiativ kommer att att tas till avreglering på nya områden (Kh genomförda reformer kommer att följas upp.

Konsumentpolitiken ses för närvarande över av en parlamenterisk kommitté, KonsumentpoUtiska kommittén. I uppdraget ingår att överväga konsumentpolitikens framtida inriktning, omfettning (Kh organisation. Utredningsarbetet skall avslutas under hösten 1993.

Konsekvenserna av en EG-anpassning

Sverige sikter på en fiiUständig integrering med £G:s gemensamma jordbrukspolitik från den dag Sverige blir mecUem. Ambitionen bör därvid vara att inga övergångsåtgärder skall behöva tillämpas sedan Sverige har blivit medlem samt att övriga konkurrensbegränsande åtgärder undanröjs, i båda fellen på basis av ömsesidighet.

Jordbruket (Kh fisket hålls i stort sett utanför den integrationspiocess som blir följden av ett EES-avtel. Ett EG-medlemskap kommer däremot att medföra stora förändringar med bl.a. anpassning till £G:s regelverk och deltegande i EGrs omfettande system. GATT:s Umguayranda har på jordbruksområdet som mål att leda tUl ett avtel om successiv sänkning av stödet till jordbruket. Genom att sänka handelssnedvridande exportstöd och gränsskydd är avsikten att få en stebilare (Kh mer livskraftig världsmarknad för jordbmkete råvaror.

Enligt riksdagens beslut i behandlingen av EES-avtalet skall öppna system för provning och kontroU införas både för områden som regleras av EG-direktiv och för sådana som regleras nationellt. Det innebär konkurrens mellan kompetensprövande aktörer, som utför provning (Kh certifiering på affärsmässig bas. Utöver kompetensprövningen är marknadskontroUen ett stefligt åliggande. Enligt en nyligen genomförd utredning måste marknadskontroUen i Sverige förstärkas på inånga om­råden. Omslutningen i svensk marknadskontroU kan på några års sikt komma att uppgä till något hundratal miljoner kronor. Huvuddelen bör kunna finansieras genom avgifter.

80

6.14 Vård och omsorg

Under ändamålet redovisas stetens utgifter för vård och omsoig. I huvudsak består dessa av vissa bidrag till hälso- och sjukvården, äldre-och handikappomsorgen samt missbrukar- (Kh ungdomsvården. Stetens utgifter inom dette område uppgår till ca 8,0 miljarder kronor under bud­getåret 1993/94, vilket motsvarar ca 1,2 % av stetens totela utgifter.

Stetens utgifter inom dette ändamål utgör endast en Uten del av de samlade utgiftema inom ändamålet då ansvaret för vård och omsorg i förste hand är en kommunal angelägenhet. Vidare har de specialdestinera­de stetsbidragen i stor uteträckning slopate i samband med den om­läggning av stetens bidrag till kommunsektorn som skett år 1993.

Diagram 6.16 Stetens utgifter för vård och omsorg

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i mdkr 14i-

1 % av utg. 2,0%

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Föreslagna förändringar

Regeringen har nyligen förelagt riksdagen förslag om en handikappreform (prop. 1992/93:159). Genom denna träder den 1 januari 1994 en ny rättighetelag i kraft, som ger funktionshindrade rätt tUl olika insatser, bl.a. till biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till sådan assistans. Reformens merkostnad är ca 1 600 miljoner kronor.

Regeringen har också föreslagit riksdagen att ett husläkarsystem mförs (prop. 1992/93:160). Det föreslås vara utbyggt till utgången av år 1995. För sjukvårdshuvudmännens kostnader under genomförandetiden föreslås ett stimulansbidrag från steten med totelt 600 miljoner kronor.

81

6.15 Central förvaltning

1 området ingår främst utgifter för kungliga hov- (Kh slottestetema. Riksdagen, regeringskansliet, sametinget, stebsmyndighetema och länsstyrelsema.

De totela utgiftema för central förvaltning uppgår till ca 5,0 miljarder kronor under budgetåret 1993/94, viUcet utgör ca 0,8 % av stetens totola utgifter.

Diagram 6.17 Stetens utgifter f9r central fSrvaltning

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

utg. i PTKdkr 10-r

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

Utgiftema inom dette ändamål har miskat under de senaste åren. An­ledningen är främst att anslaget för ADB-investeringar via Stetekontoret har upphört, samt de besparingar som gjorte inom förvaltningen.

Inom länsstyrelsernas områden pågår ett stort antel stefliga utredningar som i större eller inindre uteträckning berör verksamheterna inom länsstyrelsema. Den viktigaste är den parlamentariska Regionberedningen som har i uppdrag att utforma förslag om den offenfliga verksamhetens uppbyggnad (Kh inledning på regional nivå. Resultetet av arbetet skall redovisas senast den 1 mars 1994. Det är således inte möjligt att nu i verksamhetemässiga termer bedöma hur Regionberedningens förslag (Kh annat utredningsarbete kan komina att påverka länsstyrelsemas uppgifter och utgiftsbehov.

82

6.16 Fritidsverksamhet och kultur

Inom ändamålsområdet för fritidsverksamhet (Kh kultur anslås medel tUl kultur- och medieverksamhet, idrott, folkrörelser och kooperationen samt ungdomsfrågor.

De totela steteutgiftema för ändamålsområdet uppgår budgetåret 1993/94 till ca 4,8 miljarder kronor, viUcet motsvarar ca 0,7 % av stetens totela utgifter.

Diagram 6.18 Stetens utgifter fOr firitidsverksamhet och kultur

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

i % av utg.

89/90

93/94

97/98

Stetens utgifter till ändamålet har ökat stadigt under de senaste åren. Den genomsnitfliga reala ökningen uppgår till ca 6 % åriigen.

Under LK-perioden förändras inte stetens utgifter realt sett, mer än marginellt.

Ett stort antel anslag inom området avser förvaltningskostnader. I övrigt består utgiftema bl.a. av produktionsstöd, konstnärsstöd (Kh aimat verksamhetestöd på kultur- och medieområdet, bidrag till oiganisationer och till olika anläggningar för idrott (Kh friluftsliv inom idrottsområdet, bidrag till bl.a. allmänna samlingslokaler inom folkrörelseområdet, stöd till kooperativ utveckling samt till bam- och ungdomsverksamheten.

De totela steteutgiftema för kultur- och medieverksamheten beräknas för budgetåret 1993/94 uppgå tUl 3,9 miljarder kronor. Den av riksdagen begärda pariamenteriska kommitten (Dir 1993:24) med huvuduppgift att utvärdera 1974 års kulturpolitiska beslut har tillsatte. Uppdraget skaU vara slutfört under 1994.

83

6.17 Utrikesförvaltningen och intemationell samverkan

Inom ändamålsområdet för utrikesförvaltning (Kh intemationell sam­verkan anslås medel till Utrikesdepartementet m.m., Sveriges bidrag till intemationella organisationer infomiation om Sverige i utlandet (Kh europeisk integration m.m. Totelt har ca 3,1 miljarder kronor budgeterate för dette ändamålsomräde budgetår 1993/94, viket innebär att det utgör ca 0,5 % av stetebudgetens utgifter. Utgiftema minskar något under perioden dels till följd av nedläggning av utlandsmyndigheter, dels till följd av att vissa investeringar avslutas.

Diagram 6.19 Stetens utgifter för utrikesförvaltningen ocb intemationell samverkan

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

i%

utg. i mdkr 5

4 3

2-

V-

i % av utg.

-M: Utgifter i miljarder kronor

f

'    ' '' V'     '' T" '    '"V

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

av utg. -0,6%

-0,5%

-0,4%

-0,3%

-0,2%

-0,1%

0,0%

Utgiftema för utiandsmyndighetema, inkl. specialattachéer m.m. uppgår under budgetåret 1993/94 till 2 229 miljoner kronor, varav 1 598 miljoner feller under UD:s huvudtitel.

I fest penningvärde har utgiftema för utrikesförvaltningen stigit under den senaste tioårsperioden.

Av UD:s förvaltningsanslag utgör ca 40 % löner (Kh ca 30 % hyror för kanslilokaler, residens (Kh bostäder för utlandsstetionerad personal samt inventerier. Resterande del utgörs av övriga förvaltningskostnader

Utrikesrepresentetionen består av 108 beskickningar och konsulat, sju delegationer och 425 honorärkonsulat. Under de senaste tre budgetåren har tio utlandsmyndigheter lagte ned (Kh nio nya upprättete. Per den 1 juli 1993 kommer ytterligare tio utlandsmyndigheter att ersättas med altemativ representetion.

Handläggningen av utiänningsärenden tar oförändrat i anspråk stora resurser vid uflandsmyndighetema. Dette kommer särskilt till uttryck i en kraftig ökning av ärenden som rör uppehållstillstånd på grund av anknytning. Antelet UAT-ärenden (uppehålls- (Kh arbetetillstånd) ökade under femårsperioden 1987-1991 med 133 %.

Viseringsverksamheten ställer liksom tidigare år krav på stora arbetein-

84

sateer från utlandsmyndighetemas sida.   Antelet viseringsansökningar    Prop. 1992/93:150 ökade under perioden 1987 tUl 1991 med 35 %. En ökad delegermg från    Bilaga 1.2 Stetens invandrarverk till utiandsmyndighetema av handläggningen av viseringsärenden  har  ägt  ram under   1992  i  syfte  att  effektivisera ärendehanteringen.   Personalåtgången  för utiänningsärenden var   133 årsarbetekrafter år 1991 jämfört med 124 år 1989.

Intemationella organisationer

640 miljoner kronor eller ca 16 % av de anvisade medlen under Utrikes­departementet, exklusive internationellt utvecklingssamarbete, avser bidrag till vissa internationella organisationer. Däratöver anvisas 407 miljoner kronor budgetåret 1993/94 för fredsbevarande verksamhet.

Det störste enskilda bidraget under budgetåret 1992/93 går till Nordiska ministerrådet (35 %). En stor post (18 %) utgör bidrag till FN:s reguljära budget och Sveriges obligatoriska kostnader för FN:s fredsbevarande operationer.

Sveriges obligatoriska bidrag till respektive oiganisations budget uttexeras enligt en särskild fördelningsnyckel.

I samband med £SK:s ministerrådsmöte i StcKkholm i december 1992 övertog Sverige ordförandeskapet i ESK för en period på 11-12 månader. Därefter kommer Sverige att ingå i ESK:s s.k. trojka i ytterligare cirka ett år. Sverige har därmed tegit på sig ett stort ansvar för att leda cKh utveckla oiganisationens mångskiftande (Kh växande verksamhet.

Europeisk integration

Förhandlingar om ett svenskt medlemskap i EG/EU inleddes den 1 februari 1993 (Kh beräknas pågå under hela året med sikte på inträde år 1995. I LK-kalkylen har dock ingen hänsyn tegite till de utgiftsök-mngar/inkomstbortfell som följer av medlemskapet. Däremot ingår i dette område medel för förhandlingaraa (Kh förberedelser för medlemskapet, liksom för insatser för infonnation till allmänheten inför den planerade folkomröstningen. De senare uppgår till 50 miljoner kronor vart CKh ett av budgetåren 1992/93 och 1993/94.

Avtelet mellan EFTA-ländema CKh EG om det europeiska ekonomiska samarbeteområdet, EES, avses träda ikraft den 1 juli 1993. Avtelet ger upphov till kostnader för steten inom dette ändamålsomräde dels i form av kostnader för gemensamma EFTA- (Kh EES-institutioner, dels i form av kostnader för s.k. programsamarbete (Kh olika administrationskost­nader. Kostnadema för EFTA:s fond för regional cKh scKial utjämning redovisas under ändamålsområdet Intemationellt bistånd.

Information om Sverige i utiandet

Området infomiation om Sverige i uflandet innefetter Svenska Institutet (46% av resursema), radioprogramverksamheten för uflandet (42% av resursema) (Kh övrig infomiation om Sverige i uflandet.

85

Anslagen för Sverige-information beräknas under treårsperi(xien Prop. 1992/93:150 1991/92 - 1993/94 mmska med ca 26 miljoner kronor. Anslagsutveck- Bilaga 1.2 lingen för området under LK-perioden påverkas av Sveriges Rundradios byte av sändare. Den av Svensk Rundradion AB föreslagna investerings­planen framgår av prop. 1992/93:100 bil. 4 sid. 199. Under 1995 tilUcommer ett belopp beräknat till 2 miljoner kronor för destruktion av miljögiftet PCB i samband med skrotning av de uttjänte kortvågssändama i slutet av 1994.

86

6.18  Samhällsplanering och regional utveckling

Stetens utgifter inom dette ändamål omfettar dels utgiftema för festig-hetedate och lantmäteri, dels de direkte regionalpolitiska anslagen. Utgiftema uppgår budgetåret 1993/94 till ca 3,1 miljarder kronor vilket motsvarar ca 0,5 % av stetens totela utgifter. Stetens utgifter är i stort oförändrade över LK-perioden.

Diagram 6.20   Stetens utgifter för samhällsplanering och regional utveckling

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

4--3--2-1--

utg. i mdkr

i % av utg. 0,8%

0,6% 0,4% 0,2% 0,0%

i % av utg.

s   Esg   1553  

I Utgifter i miljarder kronor

87/88       89/90       91/92       93/94      95/96      97/98

Lantmäteriverksamheten omfettar ikstighetebildning, mätningsverksamhet och allmän kartläggning. Ca 70 % av verksamheten är avgiftsfinansierad. Centralnämnden för festighetsdate har ansvaret för fåstighetdatereformen som beräknas vara avslutad 1995. Det ADB-baserade systemet ersätter de manuella festighete- (Kh inskrivningsregistren.

De regionalpolitiska stöden omfettar medel för lokaliseringsbidrag, utvecklingsbidrag, lokaliseringslån, sysselsättningsbidrag, nedsatte socialavgifter, transportetöd, regionala utvecklingsinsatser (Kh särskilda regionalpolitiska infrastrakturåtgärder. Under de senaste åren har en för­skjutning skett från direkt företegsstöd till åtgärder för att förbättra de allmänna föratsättningaraa för näringslivet. Det bör noteras att de åtgärder som betalas med medel från de regionalpolitiska anslagen, endast är en liten del av de åtgärder som sammantegna formar villkoren för regional balans. Mänga sektorer har betydelse därvid, t.ex. kommunika­tion, utbildning, forskning, stetebidragsystem m.m.

87

6.19 Miljöskydd, naturvård och energi

Regeringen har i budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100 bil. 15) redovisat sin miljöpolitiska strategi. En av regeringens viktigaste uppgifter är aft främja en långsiktig cKh hållbar utveckling mot eft samhälle med frisk luft och rent vatten, levande hav, sjöar och skogar. Under dette ändamål inkluderas även eneigiområdet då utvecklingen av fömybara eneigislag är en viktig del i denna strategi. Ändamålsområdete utgifter uppgår till ca 2,4 miljarder kronor vilket motsvarar ca 0,4 % av stetens totela utgifter för budgetåret 1993/94.

Diagram 6.21  Stetens utgifter för miljöskydd, naturvård och energi

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

-n-li

Utgifter i miljarder kronor

.j I   1 mm mm mm mm

87/88       89/90       91/92       93/94       95/96       97/98

0,0%

Stetens utgifter för olika bidrag inom området har ökat kraftigt de senaste åren. Utgiftema sjunker dock mot slutet av LK-perioden främst genom att vissa program avslutas.

Miljöskydd

Vid FN:s konferens om miljö (Kh utveckling i Rio de Janeiro våren 1992 (UNCED) undertecknades en ramkonvention om bl.a. klimatfrågor. Syftet med konventionen är att begränsa uteläppen av växthusgaser framför allt koldioxid. Försumingen fortsätter att vara ett stort problem i Sverige, dock måste den övervägande delen av uteläppsminskningama vidtes i Central- och Östeuropa. Ett nytt svavelprotokoll förbereds för undertecknande under år 1993 där utgångspunkten bör vara att åtgärder kan vidtas på ett kostaadseffektivt och rättvist sätt.

I april 1992 undertecknade miljöministrama i ländema runt Östersjön en deklaration om ett åtgärdsprogram för att återställa Östersjön i ekologisk balans. Den totala kostnaden för åtgärdsprogrammet beräknas till ca 150 miljarder kronor. I kompletteringspropositionen våren 1992 (prop. 1991/92:150) aviserades en årlig avsättning på 500 iniljoner kronor att användas dels för stöd till fömybara eneigislag (Kh dels för miljö- och kärasäkerhetsåtgäider i Östersjöområdet.

88

Regeringen har beslutet utreda hur Sverige kan uppfylla intemationella    Prop. 1992/93:150 miljökonventioner genom att fä tillgodoräkna sig uteläppsminskningar vid    Bilaga 1.2 åtgärder i andra länder som helt eller delvis finansieras med svenska medel. Sådana åtgärder kan i vissa fell kan vara den kostnadseffektivaste lösningen.

För stöd till åtgärder för sanering (Kh återställning av miljöskadade områden har riksdagen beslutet om ett femårigt program som löper t.o.m. budgetåret 1995/96. Miljöövervakningen byggs successivt ut på nationell och regional nivå. På intemationell nivå blir satellitövervakning allt viktigare.

Naturvård

En konvention om biologisk mångfeld undertecknades (Kkså vid UNCED, regeringen avser att under år 1993 lägga en proposition där man föreslår att ratificera konventionen samt lägga fram en strategi för svensk naturvärd.

Riksdagen har inom ramen för beslutet om den nya livsmedelspolitiken fettet beslut om stöd till landskapsvårdande åtgärder. Stetens naturvårds­verk har regeringens uppdrag att utvärdera behovet av resurser för det fortsatte arbetet. Även OmstäUningskommissionen (Jo 1991:07) utreder formeraa för och omfettningen av fortsatt stöd till landskapsvårdande åtgärder och i awaktan på bl.a. dette har inget belopp tegite upp efter budgetåret 1993/94.

Eneigi

Väsentiiga inslag i energipolitiken är att, med beaktande av gnmd­läggande miljökrav, främja utvecklingen av energimarknader som präglas av ökad konkurrens (Kh effektivitet. Andra viktiga uppgifter inom eneigiområdet är uppfyllandet av Sveriges åteganden inom det in­temationella energisamarbetet, bl.a. inom lEA, (Kh den harmoniserings­process som krävs genom EES-avtalet (Kh inför ett medlemskap i EG.

Energi- och miljöskatteraas nivåer (Kh strukturer bör vara anpassade bl.a. till den utveckling på dessa områden som pågår inom EG. Ett steg mot en sådan anpassning togs under året då skattenivån för industrin sänktes (Kh nedsättningsreglema för den elintensiva industrin och växthusnäringen avskaffedes. Samtidigt höjdes skattenivån för övriga förbrukare. En översyn av kraftvärmebeskattningen kommer att genom­föras under år 1993.

Den mest framträdande arbeteuppgiften inom energiområdet de närmaste åren är omstruktureringen av elmarknaden i syfte att öka konkurrensen (Kh effektiviteten. Ett förste steg har redan tegite med bolagiseringen av Vattenfell (Kh överförandet av storkraftnätet med utlandsförbindelseraa till Affärsverket svenska kraftnät. En översyn av ellagen pågår.

En anpassning måste ske till de EG-regler som tegite in i EES-avtelet. En översyn av Sveriges beredskapslagring av olja skall genomföras under budgetåret 1993/94.

89

6.20 Övriga utgifter

Inom området har utgifterna för täckande av meratgifter till följd av stetliga löneavtel historiskt sett varit en dominerad post. Bidrag till politiska partier, Stetehälsan (Kh till Svenska kyrkan samt beräknade meratgifter till följd av minskade reservationer på vissa anslag är andra utgifter inom området. Utgiftema utgör ca 0,2 % av stetens totela utgifter 1993/94.

Diagram 6.22  Stetens utgifter för de övriga utgiftema

(miljarder kronor i 1993/94 års prisnivå)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Utg. i mdkr

Kl

87/88       89/90       91/92

.n.r

Utgifter i miljarder kronor

i

'  ' "V"   ' "I" '  '-r 

93/94      95/96      97/98

av utg.

-0,6% 0,5% 0,4%

-0,3%

-0,2% 0,1% 0,0%

Utgiftema var under slutet av 80-telet stora till följd av den höga löne­ökningstakten. Utgifterna under området feller under LK-pericxlen till följd av ändrade principer för budgetering av ramanslag för förvaltnings­kostnader samt förändrad finansiering av Stetehälsan.

Frågor om Svenska kyrkans framtida ställning, oiganisation (Kh ekonomi utreds av Kyrkobere

I samband med det fortsatte arbetet i kyrkstetsfrågan kommer (Kkså de fria trosamfundens ställning att övervägas. Frågan om det stetliga stödet till de fria trosamfunden kommer (Kkså att prövas i samband med en allmän översyn av det stetliga stödet till folkrörelsema.

90

7 Budgeteffekter av EG-medlemskap

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 Sverige ansökte 1991 om mecUemskap i de europeiska gemenskapema,

EG, och förhandlar för närvarande om en anslutning. Med nuvarande

tidsplaner skulle Sverige kunna vara mecUem i EG år 1995. Ett svenskt

medlemskap i EG påverkar därmed utvecklingen under den pericxi den

långsiktiga konsekvensanalysen beskriver. De budgeteffekter som kan

föratses i form av ökade utgifter har dcKk inte beaktete i kalkylen.

Ett svenskt EG-medlemskap ger upphov tUl ett antal budgetkonsekven­ser, dels i form av svenska utbetelningar till gemenskapsåteganden, dels i form av inhemska anpassningsåtgärder. Utbetalningarna till EG utgörs främst av det svenska bidraget till gemenskapsbudgeten CKh Europeiska utvecklingsfonden (EDF) samt inbetelningen till Europeiska Investerings­banken (EIB). De ekonomiskt mest betydelsefiilla inhemska anpassnings­åtgärdema är anpassningen på skattesidan, framför allt av de indirekte skatteraa.

Beräkningama av budgeteffektema av EG-medlemskap grundar sig därför framför allt på dessa poster. I beräkningama antas Sverige vara medlem av EG år 1995. Beräkningarna utgår vidare tekniskt frän den förateättningen att Sverige redan från dette förste år betelar fiillt bidrag.

Beräkningama avser endast finansiella flöden till (Kh från den svenska ekonomin, inkl. stetsbudgeten, (Kh tar inte hänsyn till positiva sam­hällsekonomiska effekter av en EG-integration.

Utbetelningama och de inhemska anpassningsåtgärderaa skiljer sig åt så till vida att de förste festetälls i förhandlingama med gemenskapens nuvarande medlemsländer och/eller följer av EG:s regelverk, medan anpassningsåtgärdema till huvuddelen följer av intema svenska beslut. Dessa beslut grundar sig på en bedömning av vilka krav i formell eller reell bemärkelse medlemskapet ställer, bl.a. effekteraa av gränshandelns omfettning. Det finns alltså vad gäller anpassningsåtgärderaa ett större utrymme för interaa svenska avvägningar och bedömningar.

Som medlem av EG kommer Sverige att delte i finansieringen av EG:s budget. Både budgetens omfettning cKh grundema för uttaxeringen från medlemsländema lades för perioden 1993-99 fåst i den budgetuppgörelse som träffedes vid ministerrådsmötet i Edinbuigh år 1992. För svensk del skulle dette innebära att vi år 1995 skulle kunna antas betela ett bidrag till EG-budgeten om ca 20 miljarder kronor.

Inbetalningen till EIB cKh bidraget till EDF skulle mot bakgrund av en jämförelse grundad på den svenska ekonomins storlek i jämförelse med EG-medlemsländema kunna uppskattas till totelt ca 2 miljarder kronor år 1995.

Med de beräkningsmässiga föratsättningama som angete ovan kan de totela utbetelningama från stetebudgeten alltså beräknas till ca 22 miljarder kronor i löpande priser 1995. Bidragen kan förväntas öka över LK-perioden beroende dels på en real tillväxt för EG-budgeten, dels på att den s.k. BNI-baserade avgiften enligt Edinburgh-uppgörelsen ökar i betydelse vilket för svensk del CKkså innebär ökat bidrag.

7 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 Bil. 1.2

91

Anpassningen av indirekte skatter ger budgeteffekter genom att den Prop. 1992/93:150 leder till ett inkomstbortfeU för stetebudgeten. Vissa av anpassningama Bilaga 1.2 är formella, dvs EG:s regelverk medför krav på förändringar av de svenska skattema. Dessa anpassningar ger såväl positiva som negativa budgeteffekter (bland de positiva kan nämnas breddning av momsbasen) med resultet att nettoeffekten är av liten omfettning. De reella an­passningama kan ge mera omfettande effekter som d(Kk varierar kraftigt beroende på vilka anteganden som görs vad gäller gränshandeln (Kh undanteg från EG:s regler på alkoholomrädet samt inte ininst vilken politisk awägning som görs.

Medlemskapet innebär cKkså att vi fär en överföring av resurser från EG-budgeten till den svenska ekonomin. Det s.k. återflödet kan beräknas till 8-11 miljarder kronor 1995 (Kh utgår till övervägande delen som stöd till jordbrukssektom (Kh regionalpolitiken. Återflödet är alltså riktet vad gäller ändamål/mottegare cKh kan därför inte bli föremål för svensk budgetprövning och utgör därmed inte heller en finansiering av bidraget till EG. Vissa besparingar i den svenska budgeten borde dcKk kunna göras till följd av återflödet från gemenskapsbudgeten.

92

8  Den kommunala sektorn

Den kommunala sektom omfetter olika typer av kommuner: borgerliga kommuner, landsting och kyrkliga kommimer, dvs. församlingar, pastorat och andra kyrkliga samfälligheter. Till sektom räknas även den verksam­het som bedrivs i samarbete mellan kommuner eller landsting i form av kommunalförbund. Landstingens verksamhet har, framförallt under 1960-telet, byggte ut i snabbare takt än kommunernas. Därmed har lands­tingens andel av den kommunala sektom ökat från ungefär 1/8 under 1950-telet till dagens andel på ca 1/3.

8.1  Finansiellt sparande åren 1993/94 - 1997/98

Efter att ha uppvisat ett underskott på mellan 5-8 miljarder kronor per år mellan åren 1985 ckU 1990 förbättrades den kommunala sektoms finansiella sparande under år 1991. Denna positiva effekt förstärks under åren 1992 och 1993 då ett finansiellt överskott på mellan 8-9 miljarder kronor uppstår. De posifiva resulteten är emellertid tillfälliga och förklaras till störste delen av den nedväxling av pris- (Kh löneöknings-takten som ägde ram under år 1991 i kombination med ökade skatteintäk­ter till följd av den tvååriga eftersläpningen i det gamla systemet för utbetelning av kommunalskattemedel. I diagram 8.1 redovisas den kommunala sektoras finansiella sparande åren 1993/94 - 1997/98 enligt LK:n.

Diagram 8.1  Den kommunala sektoms finansiella sparande i löpande priser

(miljarder kronor)

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

kr/innev

å

nare

5   50000     Underskott

Inkomster

40000     övkott

30000        1S£'

20000

10000

1993/94

1994/95

1995/96

1996/97

1997/98

Källa: Finansdepartementet

Beräkningen bygger på finansplanens krav på realt oförändrade utgifter för offenflig konsumfion. Under år 1993/94 försämras det finansiella sparandet något, men är fortferande positivt. Under resten av LK-perioden uppvisar kommunsektom ett negativt finansiellt sparande på mellan 5-16 miljarder kronor. Det är framförallt från åren 1993/94 till

93

1995/96 som det sker en kraftig försämring. Till stor del förklaras försämringen av skatteinkomstemas utveckling.

Kommunsektoras inkomster ökar med i genomsnitt 1,8 % per år under LK-perioden vilket kan jämföras med stetens brattoinkomstökning på 4,9 % per år under motsvarande pericxi.

Försämringen av det finansiella sparandet motsvaras inte av en ökad uppbyggnad av den kommunala sektoms reala tillgångar. Realinvestering-araa ökar något under LK-pericxlen men inte lika snabbt som det finansiella sparandet försämras. Fortferande är dcKk investeringarna under hela LK-perioden större än det finansiella sparandeunderskottet, dvs. brattosparandet är positivt.

Givet att det kommunala skatteutteget inte höjs (Kh att de stetliga överföringarna till kommuneraa utvecklas restriktivt blir slutsatsen att den konimunala sektom står inför betydande krav på anpassning. En möjlighet är att effektivisera (Kh rationalisera cKh på så sätt öka produktiviteten i den kommunala verksamheten CKh därigenom ininska kostnadema. I dette sammanhang kan en viss ökning av de konimunala avgifterna fungera som ett instrament för att minska efterfrågan på (Kh därmed (Kkså omfettningen av den konimunala verksamheten. Enbart höjda avgifter utan att utgiftema minskar kan dock i praktiken jämställas med ökat skatteutteg om medborgama inte har någon möjlighet att anpassa efterfrågan. Dessutom blir kommimsektom tvungen att i större uteträckning ifrågasatte det offentliga engagemanget (Kh helt eller delvis aweckla vissa kommunala verksamheter.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

8.1.1   Inkomster och utgifter år 1991

I diagram 8.2 redovisas den konimunala sektoms inkomster cKh utgifter år 1991.

Diagram 8.2  Den kommunala sektorns inkomster ocli utgifter år 1991'

Inkomster 427 miljarder kronor

Utgifter 427 miljarder kronor

ivgifter, bidn

3h ersattningaK15%

Statsbidrag 15%

Upp­l

å

ning 3%

Ö

vrigt 8%

Skatteut­j

ä

mningsbidrag 5%

K

ö

pta tj

ä

nster 16%

Ö

vrigt 17%

nskilda f

ö

retag B%

Matrial 7%

Källa: Kommunernas finanser 1991, SCB och Finansdepartementet

' Uppgifterna inkluderar affärsdrivande verksamhet. Däremot ingår inte verksamhet som bedrivs av kommunägda bolag.

94

Drygt hälften av sektoms totala inkomster, 232 miljarder kronor, Prop. 1992/93:150 kommer från kommunalskatten. Stetebidrag i form av skatteutjäninings- Bilaga 1.2 bidrag (Kh specialdestinerade bidrag svarade för en femtedel av inkomsterna. Det bör understrykas att även dessa finansieras med skatter. Av den konimunala sektoms utgifter utgörs drygt hälften ov personalut­gifter, dvs. löner (Kh arbetegivaravgifter. Inköp av material (Kh tjänster svarar för 23 % av utgiftema.

8.2 Inkomster

Ikbell 8.1  Den kommunala sektorns inkomster år 1992 (miljarder kronor)

Inkomster

395

Skatter

269

Transfereringar

79

Allmänna stetebidrag

9

Specialdestinerade stetebidrag

72

Bidrag från scKialförsäkring

14

Avräkningsskatt

-16

Räntor

6

Övriga inkomster

41

8.2.1 Skatteinkomster

Kommunemas CKh landstingens inkomster bestäms främst av skatteinkom­sternas utveckling (skatteunderlag (Kh utdebitering) (Kh stetebidrag. Pro­portionema meUan inkomstkällorna skiljer sig något mellan kommuner (Kh landsting. Den störste inkomstkällan är skatteinkomstema som svarar för två tredjedelar av kommimemas, fyra femtedelar av landstingens (Kh tre Värdedelar av de kyrkliga kommunernas inkomster. Underlaget för skatteinkomsterna utgörs till ca 80 % av den samlade lönesumman (Kh transfereringar knutna till denna (t.ex. sjukpenning). Resterande del utgörs i huvudsak av pensioner. Den kommunala sektoms inkomster är således nära knuma till hur löner CKh sysselsättning utvecklas. Steten sköter uppbörd (Kh taxering av alla skatteinkomster dvs. även de kommunala. Steten betelar enligt särskilda regler ut skattemedlen till kommuner, landsting (Kh kyrkliga kommuner. Av diagram 8.3 framgår hur kommunalskattemedel och skatteutjämningsbidrag används för att finansiera olika kommunala verksamheter.

 Uppgifterna bygger på nationalräkenskapema. Det innebär att utgiftema och inkomsterna i affärsdrivande verksamhet inte ingår i omslutningen. Däremot ingär driftöverskott frän och subventioner till affärsdrivande verksamhet. I national­räkenskaperna avräknas även försäljning och avgifter t.ex. inom barnomsorg frän utgiftema. Som en följd av dette är såväl utgifterna som inkomter enligt national­räkenskapema lägre än de kommuner och landsting i sina räkenskaper.

95

Diagram 8.3 Den skattefinansierade delen av den kommunala sektoms driftkost­nader år 1991 för olika verksamheter.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Social verksamhet 20%

H

ä

lso- och sjukv

å

rd 37%

Utbildning 13%

Fritid och kultur 6%

Ö

vrigt 13%

Kommunikationer 5% Administration 6%

Källa: Kommunernas finanser 1991, SCB

8.2.2 Statsbidrag

Transfereringar från stet och scKialförsäkring tiU den kommunala sektom uppgick år 1992 till 79 miljarder kronor och svarade därmed för 20 % av sektoms inkomster. Även dessa finansieras med skatter. Sammanteget uppgick därmed skattinkomstemas andel av den konimunala sektoms inkonister tiU 88 %.

Ett nytt stetebidragssystem för kommunerna har införts fr.o.m. år 1993. Tolv av de tidigare specialdestinerade stetebidragen, bl.a. bidragen tiU skola och bamomsorg avskaffedes och ersattes av ett nytt utjämnings­bidrag till kommuner. Även skatteutjämningsavgiftema CKh avräknings­skatten avskaffedes för att rundgängen mellan steten och kommuner skulle upphöra. Det nya systemet har givite en utformning som innebär att riksdagen festetäller en bidragsram med utgångspunkt i vad som bedöms vara förenligt med det samhällsekonomiska utrymmet för den kommunala sektom.

För landstingen avvecklades sex specialdestinerade bidrag. Avräknings­skatten avvecklades och skatteutjänmingsavgiften reducerades. Effektema av dessa förändringar kvittedes mot ramen för vissa ersättningar till sj ukvårdshu vudmännen.

Dessutom infördes den s.k. finansieringsprincipen. Principen innebär att om steten vill ge kommuner och landsting nya uppgifter, aweckla uppgifter eller ändra ambitionsnivåer eller regler för befintliga åteganden bör stetemakteraa anvisa hur de skall finansieras. Finansieringsprincipen innebär  CKkså  att  stetebidragen  bör  ininska om kommunsektora  i

' Uppgifterna inkluderar affärsdrivande verksamhet. Däremot ingår inte verksamhet som bedrivs av kommunägda bolag.

96

framtiden fråntes skyldigheter eller om de till följd av regeländringar får    Prop. 1992/93:150

möjlighet att bedriva en effektivare verksamhet.

Bilaga 1.2

8.2.3 Inkomster åren 1993/94 -1997/98

I beräkningarna av den kommunala sektoms skatteinkomster har det antegite att den genomsnittliga kommunala utdebiteringen ligger oförändrad på 31,04 kronor per skattekrona under hela kalkylpericxlen. Skatteinkomsterna har reducerate med anledning av de förväntade ekonomiska regleringama mellan steten och kommunsektora till följd av finansieringsprincipen.

De förväntade effektema av förändringama avseende kommunala bostadstillägg till folkpension (KBT), bostedsbidrag och handikapp­omsorgen har beaktete. Förändringama har dock inte antegite påverka kommunernas finansiella sparande. 1 beräkningama har det stetliga utjänmingsbidraget till kommunerna antagite ligga på nominellt oför­ändrad nivå under LK-perioden 1993/94 - 1997/98 efter erforderiiga regleringar med hänsyn till finansieringsprincipen. Detsamma gäller skatteutjämningsbidraget till landstingen.

I löpande priser ökar skattinkomster (Kh stetebidrag till kommunsektom med i genomsnitt 1,7 % per år under LK-perioden.

Summan av skatteinkomster och stetsbidrag till kommunsektom i för­hållande till BNP sjunker från 22 % år 1993/94 till 20 % år 1997/98. Dette innebär att den ökning som noterades under 90-telete förste år nu bryts. Nedgången förklaras dels av den effekt som det nya systemet för utbetalningar av skatteinkomster får vid en nedväxling av löne- (Kh prisökningstakten (Kh dels av de förväntede ekonoiniska regleringama mellan steten (Kh kommunsektora. Samtidigt bedöms stetebidragen utvecklas restriktivt under LK-perioden vilket svarar för en del av minskningen.

Transfereringama från stet CKh scKialförsäkring har minskat i betydelse under 1980-telet. Med de bedömningar som görs i den långsiktiga konsekvenskalkylen kommer denna utveckling att fortsatte. I början av 1980-talet utgjorde de 30 % av inkomsterna, jämfört med 20 % år 1992. År 1997/98 beräknas transfereringama utgöra 13 % av den kommunala sektoms totela inkomster.

Övriga inkomster som framförallt utgöis av kapitelförslitning, drifts­överskott från affärsdrivande verk och kommunsektoms intema trans­fereringar m.m. beräknas öka med i genomsnitt 2,1 % per år under pericxlen. Många av dessa poster återfinns även på utgiftssidan t.. de sektorsintema transfereringaraa (Kh kapitelförslitningen vilket gör att de till stor del kan betraktas som interna poster som inte påverkar det finansiella sparandet.

97

8.3   Utgifter

Prop. 1992/93:150

A

Bilaga 1.2

TabeU 8.2 Den kommunala sektoms utgifter år 1992

(miljarder kronor)

Utgifter

386

Konsumtion

284

Löner

222

Försäljning

-23

Övriga kostnader

84

Investeringar

22

Brattoinvesteringar

28

Nettoköp av festigheter

-6

Transfereringar

80

Transfereringar till hushåll

35

Övriga transfereringar

45

Finansiellt sparande

9

Den kommunala sektoms totala utgifter motsvarar ungefär 27 % av BNP (1992). Den övervägande delen av utgiftema avser kommunal konsum­tion, framförallt inom utbildning, vård (Kh omsoig. Av diagram 8.4 framgår hur utgiftema fördelar sig på olika typer av verksamheter.

Diagram 8.4 Den kommunala sektoms utgifter fördeted på olika verksamheteom-rådenårl991*

Social verksamhet 1               ~~~--\ H

ä

lso- och sjukv

å

rd 26%

Utbildning 16% BBnp    P    Energi, vatten

mBBBr

Å

k                   W    och avfall 6%

Fritid och kultur 4% 

X 

BH                 /   

Ö

vrigt 18%

Administration 7%

Kommunikationer 4%

Källa: Kommunernas finanser 1991, SCB

* Uppgifterna bygger på nationalräkenskaperna. Det innebär att utgifteraa och inkomsterna i affärsdrivande verksamhet inte ingår i omslutningen. Däremot ingår driftöverskott från och subventioner till affärsdrivande verksamhet. I national­räkenskaperna avräknas även försäljning och avgifter t.ex. inom barnomsorg från utgifterna. Som en följd av detta är säväl utgifterna som inkomter enligt national­räkenskaperna lägre än de kommuner och landsting i sina räkenskaper.  Uppgifterna inkluderar affärsdrivande verksamhet. Däremot ingår inte verksamhet som bedrivs av kommunägda bolag.

98

Huvuddelen av utgiftema för konsumtion består av löner och arbete-    Prop. 1992/93:150 givaravgifter, vilka normalt ökar i snabbare takt än prisema. Utgiftema    Bilaga 1.2 för den kommunala konsumtionen tenderar därför att växa snabbare än nominell BNP även om den reala tiUväxten är densamma för båda. Dessutom ingär förbrukning av material cKh kapitelförslitning i begreppet kommunal konsumtion. Från den kommunala konsumtionen dras inkom­ster från försäljning av varor (Kh tjänster samt avgifter för tjänster.

Transfereringaraa från kommunsektom omfettar bl.a. bostedsbidrag, KBT, socialbidrag m.m. till hushållen cKh subventioner till företegen samt ränteutgifter. De påverkas delvis av den samhällsekonomiska utvecklingen, bl.a. genom att en sämre inkomstutveckling för hushållen medför en ökning i antalet bidragssökanden vid givna bidragsnormer.

8.3.1 Utgifter åren 1993/94 -1997/98

Beräkningen bygger på finansplanens mål om realt oförändrade utgifter för offentiig konsumtion. Dette innebär att utgiftema för den offentligt skattefinansierade konsumtionen fär öka högst i takt med den allmänna prisutvecklingen så som den mate i förhållande till prisutvecklingen på brattonationalprodukten.

Eftersom merparten av utgiftema för kommunal konsumtion utgörs av löner, ökar enligt antegandena de resurser i form av arbetekraft CKh insatsvaror som används i produktionen av kommunal konsumtion mer i pris än BNP-deflatom. För pericxlen fram tUl år 1998 ökar ett vägt kommunalt prisindex (ca 80 % löner och 20 % priser) varje år ca 1 % snabbare än BNP-deflatom. För att de skattefinansierade utgiftema för kommunal konsumtion skall vara realt oförändrade krävs då att volymen för de resurser som används för skattefinansierad offentlig konsumtion minskar med lika mycket som det relativa priset ökar, dvs. med 1 % per år.

Kommun- resp. landstingsförbundet räknar med att demografiska för­ändringar samt medicinsk teknisk utveckling leder till en årlig ökning av behovet av kommunala tjänster med 1 % för kommunema CKh 1,5 % för landstingen. En årlig minskning av insatsvolymen med 1 % skulle således kräva ärliga besparingar motsvarande 2 % för konununema CKh 2,5 % för landstingen.

Det skall tilläggas att produktivitetsökningar, avgiftsökningar CKh sänkningar av den relativa lönen medför att den fektiska kommunala konsumtionen inte behöver påverkas lika mycket. I löpande priser ökar konsumtionen i genomsnitt med 2,5 % per år under LK-pericxien.

Den kommunala sektoms investeringar antas förbli realt, dvs. volym­mässigt oförändrade under hela LK-pericxien. Kostnaden per enhet antas följa prisutvecklingen. Dette skall jämföras med utvecklingen under 1980-telet då investeringama uppvisade en mycket svag utveckling med nominella minskningar vissa år.

99

Den kommimala sektoms utgifter för transfereringar till hushåll (Kh Prop. 1992/93:150 företeg utvecklades under 1980-telet i takt med övriga konimunala Bilaga 1.2 utgifter. Under LK-perioden antas dessa transfereringar växa i takt med prisutvecklingen, utom vad gäller de förväntade effektema av för­ändringaraa avseende KBT, bostedsbidrag (Kh handikappreformen samt vissa förändringar pä grund av ekonomiska regleringar mellan steten (Kh kommunsektorn. Förändringaraa antas d(Kk inte påverka kommuneraas finansiella sparande.

De konimunala utgifteraas andel av BNP sjunker från en topp på 26 % år 1993/94 till 23 % år 1997/98. Under 1970-tolet ökade de kommunala utgiftema snabbare än BNP. De kommunala utgiftemas andel av BNP steg från 22 % år 1970 till 27 % år 1980. Under 1980-telet begränsades den kommunala utgifteexpansionen och andelen reducerades till 25 % år 1991, trote att volymtillväxten för den kommunala konsumtionen översteg den reala BNP-tillväxten. En viktig förklaring till dette är att det relativa priset för den kommunala konsumtionen reducerades. Under LK-perioden föratees en forteatt minskning av de konimunala utgiftemas andel av BNR

8.4 Strukturella och konjunkturbetingade underskott

Flera strukturella faktorer påverkar kommunemas ekonomi de närmaste åren. De åldersrelaterade behoven ökar. Enligt Kommunförbundete baskalkyl, som presenterades som ett underlag till Långtidsutredningen -92, innebär utvecklingen av folkmängden CKh fördelningen på ålders­grapper att anspråken på konimunala tjänster ökar med drygt 1 % om året under 1990-telet. Med hänsyn till det ekonomiska målet om realt oförändrade utgifter för offenflig konsumtion motsvarar det årliga ökningar av de kommunala insatsema med ca 4 miljarder kronor.

Strukturella faktorer som påverkar landstingete ekonomi är enligt Landstingsförbundet främst ökad efterfrågan på hälso- (Kh sjukvård. Ökningen beror dels på att antelet äldre ökar, dels på att utvecklingen inom medicintekniken möjliggör fler insatser inom vården. I landstingens bilaga till Långtidsutre

1.5 % per år fram till sekelskiftet vilket tillsammans med kravet på realt

oförändrad offentlig konsumtion motsvaras av årliga ökningar med drygt

2 miljarder kronor.

Under LK-perioden skulle dette således innebära en minskning av den kommunala konsumtionen med ca 30 miljarder kronor.

Till de viktigare effektema av lågkonjunkturen hör att kommunemas och landstingens skatteinkomster minskar.

100

En annan effekt av den försämrade konjunkhiren är att transfereringsut-    Prop. 1992/93:150 giftema ökar. Den mest kostnadskrävande ökningen avser scKialbidragen.    Bilaga 1.2 Även kommuneraas kostnader för bostadsbidrag CKh KBT påverkas såväl av konjunkturen som nertrappningen av bostedssubventioner.

8.5 Tillgångar och skulder

Tabell 8.3 Balansräkning för den kommunala sektora år

1991*

(miljarder kronor)

Tillgångar

361

Omsättningstillgångar

66

Likvida medel

19

Stetsbidragsfordringar

14

Övriga kortfristiga fordringar

33

Anläggningstillgångar

295

Fastigheter (Kh anläggningar

237

Fordon, maskiner CKh inventerier

26

Övriga anläggningstillgångar

32

Skulder och eget kapital

361

Kortfristiga skulder

63

Långfristiga skulder

122

Eget kapitel

176

Källa: Kommunernas finanser 1991, SCB

Kommunsektorns soliditet dvs. hur stor del av tillgångaraa som finans­ierate med eget kapitel uppgick år 1991 till ca 49 %. Soliditeten varierar dock mellan kommuner, landsting cKh kyrkokommuner. Lägst belåning av tillgångaraa har kyrkokommunerna där soliditeten år 1991 uppgick till ca 88 % och högst belåning av tillgångaraa har landstingen som uppvisar en soliditet år 1991 på ca 43 %.

För närvarande pågår en omfettande korrigering av kommuneraas och landstingens redovisning genom att allt fler redovisar pensionsskulden som en långfristig skuld. Pensionsskulden utgör värdet av kommunemas och landstingens beräknade framtida åtaganden både till nuvarande (Kh framtida pensionärer. För att täcka ökningen av pensionsskulden (Kh för att investeringar skall finansieras utan att öka nettoupplåningen krävs ett finansiellt sparande som är positivt. Det innebär att kommunsektom för

'' Uppgifterna inkluderar affärsdrivande verksamhet. Däremot ingår inte vericsamhet som bedrivs av kommunägda bolag.

101

att tacka sina kostnader för pensionsskulden enligt Kommun- resp.    Prop. 1992/93:150 Landstingsförbundet bör ha ett positivt finansiellt sparande på minst 6    Bilaga 1.2 miljarder kronor om året för att inte minska kommunsektoms egna kapitel.

102

9  Offentliga sektorns finansiella sparande

Prop. 1992/93:150

,    .

Bilaga 1.2

Med den konsoliderade offentliga sektom menas steten, AP-fonden, (Kh

kommunsektom (kommuner, landsting, kyrkokommuner (Kh kommunal­förbund). Steten omfetter fömtom stetsbudgeten cKkså vissa fonder som redovisas utanför budgeten och benämns övriga steten. De samlade offenfliga utgiftema beräknas 1993/94 uppgå till 70% av BNP. Av dessa svarar steten för 38%, den konimunala sektom för ca 26% medan resterande 7 % utgörs av utgifter för ATP-systemet. Regeringens och riksdagens beslutsfettande är inte avgränsat enbart till stetebudgeten. Gränsema mellan delsektorema är inte för alltid givna -både finansierings- CKh verksamhetsansvar har över tiden ändrate. Som exempel kan nämnas förstetligandet av den kommunala polisen under 1960-telet och den överflyttning av arbetegivaransvaret för lärare från steten till kommunerna som skedde 1991. Skatter (Kh avgifter flyttas också mellan delsektorema. Dette gäller t.ex. awecklingen av den kommimala företegsbeskattningen och festighetebeskattningen. Ytterligare exempel utgör växlingen av inkomster av arbetegivaravgifter med två procentenheter från stetebudgeten till AP-fonden fr.o.m. den 1 januari 1990. I denna LK-kalkyl är förändringar av stetebidragsystemet till kommuneraa ett aktuellt exempel på överföringar inom den offentliga sektom.

LK-beräkningama avser i förste hand stetebudgeten men ska också ligga till grund för regeringens långsiktiga utgiftsstrategi för hela den offentliga sektom. En samlad analys av hela den konsoliderade offentliga sektora är därför nödvändig för att ge en heltäckande bild av den fmansiella situationen och de resursanspråk som den offentliga sektom ställer.

Finansiellt sparande i staten

Stetens finansiella sparande består av budgetsaldot, korrigerat för vissa inkomster och utgifter som inte påverkar det finansiella sparandet, samt arbetsmarknadsfondens finansiella netto. Därtill kommer också det finansiella sparandet i delpensionsfonden, lönegaranti fonden samt arbetslivsfonden.

Budgetåret 1993/94 beräknas det finansiella sparandet i steten uppgå till -224 miljarder kronor eller -15,1% av BNP. Sparandeunderskottet i arbetemarknadsfonden har ökat kraftigt under budgetåret 1993/94 och uppgår till nämiare 37 miljarder kronor. Till följd av det stora antalet konkurser i lågkonjunkturens spår uppvisar lönegarantifonden ett sparandeunderskott om 4,5 miljarder kronor. Resterande del förklaras av budgetunderskottet.

Under LK-perioden förbättras det finansiella sparandet i steten med 124 miljarder kronor och underskottet slutåret 1997/1998 uppgår därmed till 100 miljarder kronor eller 5,5% av BNP. Stetens budgetsaido förbättras med ca 120 miljarder kronor. Trote den minskande arbetelösheten beräknas sparandet i arbetemarknadsfonden försämras med ca 4 miljarder och därmed överstiger underskottet 40 miljarder kronor budgetåret

103

1997/98. Dette beror på snabbt stigande ränteutgifter. Det finansiella    Prop. 1992/93:150

sparandet i lönegarantifonden är dette år i balans.

Bilaga 1.2

Finansiellt sparande i AP-fonden

Den svaga reallöneutvecklingen under slutet av 1980-talet iimebar att pensionsutbetelningama ökade snabbare än de inbetoida ATP-avgiftema. En följd av dette var att ränteinkomstema togs i anspråk för de löpande pensionsutgiftema. För att förstärka ATP-systemet höjdes ATP-avgiften med två procentenheter till 13,0% den 1 januari 1990. Trote dette forteätter skillnaden mellan avgifter och utbetelningar att öka under hela LK-perioden och uppgår 1997/98 till ca 26 miljarder kronor. I (Kh med att ATP-systemete avgiftsfinansieringsgrad successivt avtar måste en allt större del av ränteinkomstema tas i anspråk till pensionsutbetelningama. Under LK-perioden kan ATP-systemet på dette sätt bibehålla ett positivt fmansieUt sparande. Till dette bidrar cKkså att antelet nytillkonma pensionärer ökar mycket svagt under pericxlen. På längre sikt ställs dcKk ATP-systemet inför stora påfrestningar. Under näste årtionde kommer det totela antelet pensionärer att öka kraftigt. För att inte systemet ska bli ohållbart krävs då en mycket sterk ekonomisk tillväxt. Avsaknaden av koppling mellan pensionsutbetelningar (Kh samhällsekonomisk utveckling är i dette perspektiv allvarligt.

Det fmansieUa sparandet under LK-perioden minskar från 26 miljarder 1993/94 till endast 13 miljarder 1997/98. Därmed ger AP-fonden ett negativt bidrag till återhämtningen av den offentliga sektorns sparande.

Finansiellt sparande i kommunerna

Efter att ha uppvisat en underskott 5-8 miljarder kronor per år under perioden 1985 till 1990 förbättrades den kommunala sektoms finansiella sparande under 1991. Denna positiva tendens förstärks under åren 1992 och 1993 då ett finansiellt överskott på ca 8 miljarder föratses. Denna uppgång är dock tillfällig (Kh förklaras till sförste delen av den ned­växling av pris- och löneökningsakten som ägde ram under år 1991 i kombinationmed ökade skatteintäkter till följd av den tvååriga efter­släpningen i det gamla systemet för utbetelning av kommunala skatteme­del.

Under 1993/94 försvagas det finansiella sparandet något, men är fortferande positivt. Under resten av LK-pericxien peri(xien uppvisar kommunsektora ett negativt finansiellt sparande på mellan 5 (Kh 16 miljarder kronor. Det är under åren 1994/95 och 1995/96 som sparandet försämras medan en viss återhämtning sker under periodens siste år. Till stor del förklaras förloppet av skatteintäkteraas utveckling.

Finansiella sparande i offentliga sektom

Budgetåret 1993/94 beräknas den offenfliga sektoras sammantegna inkonister uppgå till 57% av BNP medan utgifterna uppgår till hela 70,5% av BNP. Den offentliga sektora uppvisar därmed ett underskott

104

i finansiellt sparande som överstiger 13% av BNP. Försämringen har varit mycket snabb och dramatisk. Så sent som 1990 uppvisades ett överskott på ca 4 % av BNP.

Under LK-perioden förbättras det finansiella sparandet sucessivt när tillväxten i ekonomin ter fert och kapaciteteutnyttjandet ökar. Trote dette är underskotten betydande även slutåret 1997/98 då underskottet i det finansiella sparandet utgör 5,2 % av BNP.

Diagram 9.1 Finansieringen av den konsoliderade offentliga sektoms finansiella sparande

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

% av BNP 80t ----- 

Underskott

Ö

vriga inkomster ii Skatter och avgifter n 

Ö

vriga utgifter

M Konsumtion + inv. M Hush

å

llstransf

1Ö93/94 ' 1994/95    1995/96

996/97    1997/98

Utgifterna minskar tämligen kraftigt under LK-perioden. De totela utgiftema feller från drygt 70% av BNP 1993/94 tiU ca drygt 60% 1997/98. Konsumtionen hålls tillbaka genom restriktionen på kommuner­na samtidigt som transfereringsutgiftema minskar. Transfereringsminsk­ningen kan till stor del förklaras av det besparingsprogram som som regeringen aviserade i finansplanen, men också av kraftigt minskade bostedssubventioner.

Förbättringen av det finansiella sparandet begränsas i viss mån av att även inkomsterna minskar under perioden som andel av BNP. Skattekvo­ten är i huvudsak oförändrad under LK-perioden. De makrcKkonomiska anteganden som ligger till grund för kalkylen skulle vid en oförändrad ekonomisk politik ge upphov till en minskad skattekvot. I beräkningama har dock en del av regeringens besparingsprogram behandlate som skattehöjningar, vilket gör att skattekvoten t.o.m. ökar något. Nedgången i inkomstkvot beror istället på att ränteintäkteraa från AP-fonden minskar, samt en viss nedgång av de s.k. övriga inkomsterna.

Hela LK-perioden kännetecknas allteå av kraftiga underskott i det offenfliga sparandet. Dänned försämras den finansiella nettoförmögen­heten i offentlig sektor kraftigt. I cKh med de överskott som genererades

105

under slutet av  1980-talet hade den offenfliga sektom en finansiell    Prop. 1992/93:150 nettofordran på 3,8% av BNP vid utgången av budgetåret 1991/92. De    Bilaga 1.2 stora underskotten under perioden därefter innebär att nettoskulden vid slutet av perioden uppgår till ca 50% av BNP.

Diagram 9.2 Offentliga sektoras finansiella nettoförmögenhet Miljarder kr och % av BNP

% av BNP 10]

Miljarder kr 200

-1000

91/92       92/93       93/94       94/95       95/96       96/97

97/98

106

10 Känslighetsanalys för perioden 1993/94 -1997/98

Som en känslighetekalkyl redovisas ett scenario där ett antel förändringar i de ekonomiska förateättningaraa gjorts gentemot huvudalteraativet. Förändringaraa som vidtegite är i huvudsak följande:

-

inget besparingsprogram under LK-perioden,

-

ej realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion.

Till följd av dessa förändringar revideras antegandebilden för den ekonomiska utvecklingen för perioden 1995 - 1998. Finanspolitiken är i känslighetealteraativet betydligt expansivare. Till en början leder dette till en högre BNP-tillväxt genom en starkare totel konsumtionsutveckling. Efterhand blir de negativa effekteraa allt tydligare. Det allt större offenfliga upplåningsbehovet medför eft tryck uppåt på räntenivåeraa. Inflationsimpulseraa blir också större än i huvudalteraativet vilket ställer krav på en mer restriktiv penningpolitik vilket förstärker ränteuppgången. Denna utveckling leder på sikt till lägre export cKh investeringar och därmed lägre BNP-tillväxt. Skillnaden i genomsnittlig BNP-tillväxt blir dock inte så stor under LK-perioden men kan på sikt bli betydande. De negativa konsekvenseraa för den reala ekonomin hinner endast i begränsad omfettning te sig uttryck under kalkylpericxlen.

TabeU 10.1 Nyckeltel för den ekonomiska utvecklingen 1992 - 1998

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

Procentuell förändring

från föregående år

1995

1996

1997

1998

H-alt  K-alt

Halt K-alt

H-alt

K-alt

H-alt K-alt

BNP, volym

3,1    3.5

3,2    3,5

2.9

2,2

2,8   2.0

Export, volym

7,6    6,5

6,7    5,5

5.6

4.0

5,4   4.0

Timlön

4.1    5,2

4,1    5,2

4.6

4,5

4.7   4.5

Utbetald lönesumma

5,0    6,5

5,5    6,9

6,2

5.3

6,1   5.1

KPI (ärsgenomsnitt)

2,2    3.3

2,3    3,3

2,5

2,5

2,5   2,5

ArbeUlöshet, nivä

6,8    6,5

6,3    5,9

5,8

5.8

5,3   5,7

Arbetsmarknads-

politiska åtgärder

6,8    6,6

6,3    6,0

5.8

5.8

5,3   5.7

Källa: Finansdepartementet

Beräkningsresultat i känslighetsaltemativet

Den sammantegna inkomst- och utgiftsutvecklingen iimebär att statsbud­getens saldo visar på ett underskott på ca 135 miljarder kronor slutåret i LK-perioden. Jämfört med huvudalteraativet är saldot ca 65 miljarder lägre främst beroende på uteblivet besparingsprogram cKh högre räntekostnader.

8 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.2

107

Diagram 10.1 Budgeteaido i huvudaltemativ och i känslighetsaltemativ

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

I % av BNP 0%

-2% -4%

K

ä

nsjighelsalt

Huvudalt

K-alt i %av BNP

-6%

H-alt i % av BNP

-8%

-10%

-12%

1993/94       1994/95       1995/96        1996/97       1997/98

Utvecklingen i känslighetekalkylen leder till att stetens upplåningsbehov ligger på i genomsnitt ca 200 mdr per år med en minskning i slutet av perioden. Det stora upplåningsbehovet beror främst på det stora negativa primärsaldot och att den därmed högre steteskulden ger högre utgifter för steteskuldräntor än i huvudscenariet samt ett större underskott i arbete­marknadsfonden.

Statsskuldens utveckling

Steteskulden ökar i relation till huvudaltemativet med ytterligare ca 200 mdr under perioden. Steteskuldens snabba ökning under perioden leder till att stetens beroende av det allmänna ränteläget ökar betydligt. Det högre ränteläget i känslighetekalkylen står för en stor del av de totela utgiftsökningama i slutet av LK-perioden. Skuldens storlek gör således i sig att den relativa betydelsen av en låg räntenivå ökar jäinfört med andra faktor i ekonomin vad gäller ambitionen att uppnå en långsiktig och stebil utveckling.

Offentlig sektors finansiella sparande

I känslighetealteraativet ökar AP-fondens inkomster snabbare jämfört med huvudalteraativet till följd av en högre löneökningstakt. Utbe­telningama ökar inte i motsvarande uteträckning. Som en följd av dette förbättras AP-fondens finansiella sparande jämfört med huvudaltenativet med ca 12 mdr kr under budgetåret 1997/98.

Det finansiella sparandet i den kommunala sektoms utvecklas sämre i känsUghetealtemativet än huvudaltemativet. I början av perioden blir det finansiella sparandet i stort sett lika negativt i bägge scenariema för att därefter försämras i känslighetsaltemativet. För budgetåret 1997/98 beräknas underskottet i löpande priser vara ca 8 miljarder kronor större än i huvudscenariet. Skillnaden förklaras främst av att inflationen ökar snabbare än i huvudaltemativet, vilket innebär en snabbare ökning av de pris- och löneindexerade utgifteraa. Dessutom ökar utgifteraa eftersom någon restriktion inte lagte på den kommunala konsumtionen i be-

108

räkningarna. Även inkomsteraa ökar något i känslighetscenariet p.g.a.    Prop. 1992/93:150 högre pris- och löneökningar. I övrigt är likheten mellan scenarieraa stor.    Bilaga 1.2

För den offentliga sektorn iimebär känslighetsalteraativet att det finans­iella sparandet i den offentliga sektora förbättras något, från -13,4 % av BNP 1993/94 till -9,7 % av BNP 1997/98 men underskottet är betydligt högre än i huvudaltemativet. Huvuddelen av underskottet utgörs under perioden främst av de stora underskotten i stetebudgeten. Det finansiella sparande i kommuner och i AP-fonden försämras under hela LK-perioden.

De större underskotten i offentlig sektor leder till ökad upplåning vilket medför ännu högre utgifter för steteskuldräntor än i huvudscenariet. Vid givna restriktioner för utgiftsutvecklingen medför utveckling att betydligt kraftfullare åtgärder än i huvudscenariet måste vidtas i ett senare skede för att minska de offenfliga utgiftema CKh skuldtillväxten.

Slutord

Beräkningaraa i årete långsiktiga konsekvenskalkyl visar historiskt sett stora underskott för det finansiella sparandet i offenflig sektor under hela LK-perioden. Trote att en förbättring sker under pericxlen är underskottet fortferande betydande trote mycket positiva anteganden i beräkningen bl.a. en gynnsam interaationell utveckling under perioden, en snabb återhämtning för den svenska ekonomin med en tillväxt per år på ca 3 %, sjunkande realräntor och betydande besparingar i de offentiiga utgifteraa.

Känslighetekalkylen visar på att negativa förändringar av de ekonomis­ka parametraraa gentemot huvudkalkylen snabbt kan ge en utveckling där stetens flnansiella situation blir långsiktigt ohållbar.

Steteskulden som andel av BNP ökar under hela LK-perioden (Kh är slutåret uppe i ca 110 % av BNP. Offenflig sektors sparandet är negativt men förbättras i huvudkalkylen. Den offentliga sektora har vid perioden slut en stor negativ finansiell förmögenhet - den sförste i mcxiera tid -vilket innebär att den nu levande generationen lämnar över större skulder än tillgångar i offentlig sektor till kommande generationer.

109

APPENDIX

Departementens verksamhetsområden

I följande appendix ges en beskrivning av den reala utvecklingen inom de olika departementens verksamheteområden samt de utgiftsstyrande fektoreraa.

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-

Genomsnittlig

prognos

procentuell förändring per år

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97   97/98      93/94 - 97/98

1.  Justitiedepartementet

18 879

19 140

19 539

19 694

19 804

20 055

1,2%

2.   Utrikesdepartementet

17 535

16 102

15 890

14 583

14 251

13 901

-3,6%

3.  Försvarsdepartementet

39 086

38 903

38 717

38 937

38 560

38 560

-0.2%

4.   Socialdepartementet

114 185

126 567

123 741

122 156 120 037

117 761

-1,8%

5.   Kommunikationsdepartementet

25 530

15 617

16 547

16 793

17 670

17 895

3,5%

6.   Finansdepartementet

109 795

97 073

86 953

80 530

74 880

69 435

-8,0%

7.   Utbildningsdepartementet

53 398

38 573

33 437

33 544

33 754

33 915

-3,2%

8.   Jordbruksdepartementet

8 870

7004

6 103

5 071

4 795

4 805

-9.0%

9.   Arbetsmarknadsdepartementet

48 853

47 210

52 200

50 093

47 482

45 047

-1,2%

10. Kulturdepartementet

15 291

15 900

11 256

10 030

9 358

9 356

-12.4%

11. Näringsdepartementet

4 734

4 259

4 197

4 169

3 966

3 951

-1,9%

12. Civildepartementet

2 352

2 228

2251

2 246

2 246

2 246

0,2%

13. Miljö- och natur-

resursdepartementet

2 181

2 259

1 715

1 698

1 673

1 673

-7,2%

14. Övrigt

96 788

101 932

95 238

94 826

79 142

60 981

-12,1%

Summa utgifter

557 477

532 767

507 784

494 370 467 618

439 581

-4,7%

i 1993/94 års prisnivå

Källor:  Riksrevisionsverket, Finansdepartementet och respektive departement. *   1992/93 års prisnivå.

110

II. 

Justitiedepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-prognos

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97   97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

Polisväsendet Domstols- och Kriminalvård Allmänna val Övrigt

åldagarväsendet

18 879    19 140

10 862    10 884

3 068      3 081

3 294      3 626

3           30

1 652      I 519

19 539

10 885

3 074

3 825

188

1567

19 694

10 926

3    070

4    095

6 1 597

19 804 20 055

10 969 10 969

3   070   3 070

4   112   4 091

31       191

1 622    1 734

1,2%

0,2%

-0,1%

3,1%

3,2%

Källor:  Riksrevisionsverket och Justitiedepartementet * 1992/93 års prisnivå

Utgiftsstyrande faktorer

Den totela utgiftsnivån för myndigheterna inom rättsväsendet styrs primärt av mål- tx;h ärendeutvecklingen. Brotteutvecklingen, anmälda brott, mängden mål och dess svårighetegrad är typiska exempel på utgiftsstyrande faktorer. Rättsväsendet styrs cx:kså i stor uteträckning av fektorer som direkt eller indirekt regleras av lagar (x;h förordningar. Myndigheter inom polis-, åklagar-, domstolsväsendet (xh inom kriminal­vården förfogar över mer än 90 % av Justitiedepartementete totela resurser. Verksamheten är mycket personalintensiv vilket innebär att löneutvecklingen har stor betydelse för den totela utgiftsnivån.

111

III.  utrikesdepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

RRV-

Genomsnittlig

prognos

procentuell

förändring per är 92/93»   93/94      94/95    95/96      96/97   97/98      93/94-97/98

Totete utgifter

17 535    16102    15 890 14 583    14 251 13 901

-3,6%

Källor: Riksrevisionsverket och Utrikesdepartementet * 1992/93 års prisnivå

Utgiftsstyrande faktorer

Inom Utrikesdepartementete verksamhetsområde utgör interaationellt utvecklingssamarbete den störste enskilda utgiftsposten. 75% av det samlade anslaget under tredje huvudtiteln föreslås 1993/94 gå till bistånd till tredje världen. Inklusive Östeuropabiståndet utgör andelen 80%. Biståndsramen uppgår enligt förslag i propositionen 1992/93:100 bil 4 till 12 960 miljoner kronor. Dette utgör drygt 0,9% av beräknade BNI. Sänkningen av biståndsramen är temporär (x;h så snart Sveriges ekonomi det tillåter skall biståndet åter utgöra 1% av BNI. För LK-peri(xlen innebär dette att biståndet successivt ökar för att 1997/98 åter utgöra 1 % av BNI. Från ramen avräknas vissa asylkostnader (x:h vissa kostnader inom andra huvudtitlar.

Utrikesdepartementete förvaltningskostnader, 9,9% av departemente­ramen, styrs främst av pris- (xh löneutvecklingen men (x;kså av kronkursens utveckling, då en stor del av verksamheten sker utomlands. Ca 74% av förvaltningskostnaderna, eller 981 000 kr, avsåg budgetåret 1991/92 direkte kostnader för de 115 svenska utiandsmyndigheteraa.

Många av Utrikesdepartementete anslag har tillkommit för att finansiera Sveriges deltegande i interaationella oiganisationer. I de fleste fåll avser dessa anslag obligatoriska bidrag till respektive oiganisations budget, vilka uttaxeras enligt en på förhand fiistetälld fördelningsnyckel. Utvecklingen av de olika organisationernas budgetar blir dänned en viktig utgiftestyrande faktor. Bidragen uttaxeras i normal&llet i annan valute än svenska kronor, vilket innebär att även kronans kurs är en viktig sädan faktor.

112

IV.  

Försvarsdepartementet

Prop. 1992/93:150

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

°

RRV-

Genomsnittlig

prognos

procentuell

förändring per år 92/93*   93/94      94/95    95/96      96/97   97/98      93/94-97/98

Totela utgifter

39 086   38 903   38 717 38 937   38 560 38 560   *    -0,2%

Källor:  Riksrevisionsverket och Försvarsdartementet

 1992/93 ärs prisnivå.

** Enligt de beräkningsnormer som används i LKn blir utgiftema 38 560 miljoner kronor budgetaret 1997/93.

(I enlighet med planeringsramen i 1S>92 års försvarsbeslut blir utgiftema 38 787 miljoner kronor.)

Utgiftsstyrande faktorer

Utgifterna styrs av femåriga försvarsbeslut. Budgetåret 1993/94 är det andra året i försvarsbeslutsperioden (x:h regeringen föreslår i prop. 1992/93:100, bil. 5 att totelförsvarete militära del tilldelas 35 986,8 miljoner kronor. För totelförsvarete civila del föreslås en ekonomisk ram om 2091 miljoner kronor för budgetåret 1993/94. 1992 års stebUiserings-proposition (prop. 1992/93:50) mnebär att anslagen inom totalförsvaret kommer att reduceras med 200 miljoner kronor budgetåret 1994/95 (x;h ytterligare 600 iniljoner kronor budgetåret 1996/97. Därmed reduceras totelförsvaret anslag med 1,2 miljarder kronor per år fr.o.m budgetåret 1996/97.

Såsom en metod att i rimlig omfattning säkerställa planerad materielan­skaffning räknas anslaget för materielanskaffiiing årligen upp med 1,5 %. Denna uppräkning sker uföver sedvanlig pris- (xh löneuppräkning.

Priskompensationssystemet har ändrate för att te hänsyn till prisutveck­lingen på de olika typer av varor (Kh tjänster som försvaret utnyttjar. Förändringen innebär bl.a. att ett försvarsspeciflkt löneindex cxh ett anpassat index för inhemsk materiel används. Vidare kan regeringen numera själv beslute om viktningen av de olika delindex som ingär i för­svarsprisindex.

113

v.    Socialdepartementet

Prop. Bilaga

1992/93:150 1.2

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

RRV-

Genomsnittlig

piognos

procentuell

förändring per år

92/93*

93/94

94/95

95/%

96/97   97/98      93/94-97/98

Totela utgifter

114 185

126 567

123 741

122 156 120 037 117 761

-1,8%

därav:

Socialdepartementet m.m.

121

133

135

135

135

135

0,0%

Familjer och barn

27 043

33 032

29 767

29 256

28 735

28 214

-3,9%

Ekonomisk trygghet vid

sjukdom, handikapp och älderdom

78 962

81 456

81 150

80 618

79 409

78 040

-6,5%

Hälso- och sjukvärd

2 979

1 820

1 401

1 401

1 201

1 201

-9,9%

Omsorg om äldre och handikappade

:   2 328

3 418

4 669

4 174

4 013

3 655

1,7%

Socialt behandlingsarbete.

alkohol- och narkotikapolitik

521

520

520

520

520

520

0,0%

Mynd. under socialdepartementet

2 232

6 169

6 082

6 035

6 007

5 979

-0,8%

Jämställdhetefrågor

0

17

17

17

17

17

0,0%

Källor: Riksrevisionsverket och Socialdepartementet * 1992/93 års prisnivå.

Utgifteutvecklingen på femte huvudtiteln speglar endast delvis ut­vecklingen inom socialdepartementete verksamhetsområde. För att fä en fullständig bild av utgiftsutvecklingen måste redovisningen konqiletteras med den del av socialförsäkringssektoras utgifter som inte redovisas på stetebudgetens utgiftesida. Dessa utgifter redovisas dels på stetebudgetens inkomsteida - 85 % av utgifteraa för sjuk- och föräldraförsäkring och för ersättning vid närståendevård samt 100% av arbeteskadeförsäkringens utgifter, dels utanför stetebudgeten - allmän tilläggspension (x;h delpen­sion.

Stetens och socialförsäkringssektorns utgifter i miljoner kronor, 1993/94 års prisnivå

93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Statebudgetens utgifter

126 566

123 740

122 155

120 036

117 761

Utgifter pä inkomsteidan

55 511

55 574

56 601

57 766

59 001

Al män tilläggspension

104 485

107 659

110 868

113 402

115 585

Delpension

2 477

2 539

2 574

2 602

2 647

Sununa

289 039

289 512

292 198

293 806

294 994

* 85 % av utgifterna för sjuk- och föräldraförsäkringen och för ersättning vid närståendevård samt 100 % av utgifterna för arbetsskadeförsäkringen.

Huvuddelen av socialdepartementete utgifter på drygt 289 miljarder budgetåret 1993/94 utgörs av transfereringar till hushållen. Beräknad utgifteutveckling under LK-peri(xlen för de sförste transfereringaraa framgär av följande sammanställning.

114

Prop.

1992/93:150

Bilaga

> 1.2

utgiftsutvecklingen fSr de störste transfereringama i miljoaer

kronor, 1993/94 års prisnivå

93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Barnbidrag

17 000

16 768

16 567

16 326

16 082

Bostadsbidrag

8 560

5 794

5 471

5 129

4 777

Föräldraförsäkring

18 391

18 706

18 981

19 552

20 206

Sjukförsäkring

35 692

37 616

39 463

40 540

41 469

Arbeteskadeförsäkring

9 522

7 681

6 905

6 668

6 556

Förtidspension (inkl. ATP)

35 839

37 601

38 805

39 565

40 085

Ålders- och efterlevande

pensioner inkl. ATP)

137 811

138 806

140 312

141 191

141 934

"KBT"

6 700

6 700

6 700

6 700

6 700

Summa

269 515

269 672

273 204

275 671

277 809

Utgiftsstyrande faktorer

För flertelet transfereringar till hushållen garanteras en viss följsamhet i utbetelningaraa relativt inflationen (x;h löneutvecklingen. Basbeloppete storlek styr t.ex. utgiftsnivån för pensionsförmånerna medan utgifteraa för sjuk- och föräldraförsäkring främst styrs av löneutvecklingen. Häratöver utgör befolkningsutvecklingen den mest betydande utgiftspå­verkande faktorn. Utvecklingen på arbetemarknaden är ytterligare en annan faktor som påverkar utgifteraa inom den scxiala sektora.

Socialförsäkringens finansiering

Finansieringen av s(x;ialförsäkringsförniånerna varierar. De olika förmåner som ryms inom sjukförsäkringen cxh folkpensionsförsäkringen fmansieras av socialavgifter cxh av stetliga medel. Förmåner inom sjukförsäkringen skall enligt gällande regler endast till 85 prcKent finansieras med scxialavgifter. För fblkpensionsfönnånerna ftnns ingen bestämmelse om hur stor andel av utgifteraa som skall finansieras via avgifter.

Den allmänna tilläggspensionen, arbeteskadeförsäkringen (Kh delpen­sionsföisäkringen skall finansieras med S(x;ialavgifter, samt i före­kommande Ml med fondkapitelete avkastning. De kommunala bostadstUl-äggen till pensionärer finansieras för närvarande dels av kommunala medel, dels av skattemedel.

I de fåll avgiftsinkomsteraa inte täcker den avsedda andelen av utgifteraa täcks underskottet löpande via skattefinansiering. Budgetåret 1990/91 gick sjukförsäkringen med drygt 4 miljarder kronor i underskott. Sedan år 1987 har arbeteskadeförsäkringen uppvisat ett årligt imderskott som vid utgången av år 1992 uppgår till ett ackumulerat underskott på drygt 26 miljarder kronor. Beslutade cx;h föreslagna åtgärder inom arbeteskadeförsäkringen beräknas, vid oförändrat avgiftsutteg, successivt leda till löpande överskott, vilket därmed kan reducera det ackumulerade underskottet i arbeteskadefonden.

9 Riksdagen 1992/93. I saml. Nr 150 BiL 1.2

115

VI.  

Kommunikationsdepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-prognos

92/93*  93/94

94/95    95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

Vägar

Järnvägar

Kapitalkostnader

Sjö/Luftfart

Övrigt

för infralån

25 530    15 617

9 700      7 372

5 270      3 730

-      1 353 

660         457

9 900  '> 2 705

16 547 16 793

7 298    7 300 3 730   3 730

" 2 615    3 950 457       458

2) 2 447' 1 355

17 670

7 312

3      729

4      805

 458

'1366

17 895

7 305

3 723

5 025

459

' 1 383

3,5%

-0,2%

0,0%

38,8%

0,1%

'     -15,4%

Källor: Riksrevisionsverket och Kommunikationsdepartementet

* Fr.o.m kalenderäret 1993 ingår vissa statsbidrag till kommunerna i det nya generella statsbidragssystemet.

' Forskning, kollektivtraftk underhåll för sysselsättning, investeringar i trafikens infrastruktur.

' Forskning, kollektivtrafik, underhåll för sysselsättning.

'' Fr.o.m 93/94 finansieras alla investeringar i vägar och jämvägar med län. Ränta och amortering sker via

särskilt anslag.

Utgiftsstyrande faktorer

Inom kommunikationsdepartementete område är det framför allt regeringens prioritering av infrastrukturen samt avreglering cKh bolagisering av affärsverken, som de närmaste åren konuner att vara de viktigaste utgiftsstyrande faktoreraa.

De utgifter inom kommunikationsdepartementete område som relateras till infrastrukturen har kommit att öka i oinfattning. Konsumtionsut-gifteraa avser huvudsakligen drift av stetiiga vägar. Investeringsutgifteraa avser främst väg- cxh järavägsinvesteringar.

Under åren 1991 cx;h 1992 har beslut finttete om stora investeringar i vägar och järnvägar. Investeringarna har ökat till en andel av (>a 1 % av BNP under 1992/93.

Regeringen har nyligen lagt fram en proposition om investeringar i infrastruktur m.m. (1992/93:176). I denna förslås dels ett nytt finans­ieringssystem för investeringar i vägar, jämvägar CKh kollektivtrafikan­läggningar, dels en långsiktig inriktning för utbyggnad av väg- och järavägsnätet. Fr.o.m. budgetåret 1993/94 föreslås investeringaraa finasieras genom att lån tas upp i Riksgäldskontoret. För att finansiera räntor och amorteringar inrättas ett särskilt anslag för kapitalkostnaderaa för investeringaraa på stetsbudgeten.

En planeringsram för pericxlen 1994-2003 föreslås inrättas på 88 miljarder kronor. Därtill kommer finansieringen av 10 miljarder kronor för sådana projekt som redan beslutete inom den av riksdagen tidigaie beslutede planeringsramen om 20 miljarder kronor. Ordinarie investering­ar samt investeringar som redan idag finansieras med lån såsom eldrifts-och teleanläggningar vid järavägen samt utbyggnaden av Grödingebanan ligger idag på 4,8 miljarder per år. Det innebär 40 miljarder kronor i nya investeringar luder planeringsperioden.

116

Mot bakgrund av rådande arbersmarknadssituation cx;h behovet av att    Prop. 1992/93:150 snabbt göra ett antel strategiska infrastruktursatsningar föreslås att en stor    Bilaga 1.2 del av investeringarna läggs i början av tioårspericxlen.

För budgetåren 1993/94-1995/96 beräknas det totala lånebehovet till 36 miljarder kronor. Härtill skall läggas tidigare låneskulder om 6 miljarder kronor. Därmed uppgår låneramen för pericxlen 1993/94-1995/96 till 42 miljarder kronor.

De stora satsningaraa som nu sker på investeringar i infrastrukturen kommer framdeles att medföra ett ökat krav på imderhållsinsatser Underhållet av bl.a. vägar är för övrigt redan i dagsläget eftersatt.

Utgifteraa de närmaste åren påverkas bl a av avtalsbundna bidrag till länsjäravägar CKh bidrag till inlandsbanan. Vidare kan stetens köp av interregional järavägstrafik komma att upphandlas för längre pericxler än ett år. Stödet till Gotiandstrafiken är till stor del bundet genom avtel.

De system för bidrag till enskilda, företeg cx;h kommuner som tidigare fiinnite inom kommunikationsdepartementete område, har till stora delar överförte till andra departementsområden. Arbetet med bolagisering av affärsverk cx;h avreglering kan dcKk innebära att nya anslag behöver inrättas för att täcka kostnader för stetens särskilda åteganden som t ex vad gäller försvar, handikapp cxh regionalpolitik.

117

VII.  Finansdepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.2 

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

RRV-

Genomsnittlig

prognos

procentuell

förändring per år 92/93*   93/94      94/95    95/96      96/97   97/98      93/94 - 97/98

Totela utgifter

109 795    97 073    86 953 80 530    74 880 69 435

-8,0%

därav:

Bidrag och ersättningar till

kommunerna

36 340    48 103    45 272 44 324    43 035 41 536

-3,6%

Bostadsförsörjning

39 401    34 703    28 385 22 926    18 646 14 670

-19,4%

Källor:  Riksrevisionsverket och Finansdepartementet * 1992/93 års prisnivå.

Utgiftsstyrande faktorer

Utgifteraa inom Finansdepartementete område domineras av transfere­ringar till bostedsbyggandet CKh kommunerna. Stetens utgifter för räntebidrag och investeringsbidrag påverkas främst av räntenivåer, ny-cx:h ombyggandete omfattning samt produktionskostnadernas omikttning och utveckling. Utgifteraa består huvudsakligen av transfereringar till ägare av flerbostedshus och småhus. Transfereringar till kommuneraa utgår i form av skatteutjämningsbidrag. Bidragete utveckling påverkas av skattesateändringar och utvecklingen av skatteimderlaget totelt sett. Konsumtionsutgifteraa utgörs bl.a. av löneutgifter för framförallt skatteförvaltning och tullväsendet. Dessa utgifter styrs främst av löne-och prisutvecklingen.

118

VIII.  Utbildningsdepartementet

Prop. 1992/93:150 BUaga 1.2

Miljoner kronor 1993/94 ärs prisnivå

RRV-prognos

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

53 398

38 573

33 437

33 544

33 754

33 915

-3,2%

Det offentliga skolväsendet'

24 272

1 596

1 595

1595

1595

1595

0,0%

Grundläggande högskole­utbildning m.m.

6 274

6 968

7 211

7 299

7 436

7 438

1,6%

Forskning och forskarutbildning Studiestöd

7 148 10 385

8    218

9    743

8 247 10 040

8 250 10 281

8 250 10 484

8 250 10 681

0,1% 2,3%

Lokalförsörjning mm

3 228

4 032

4 083

3 858

3 890

3 852

-1,2%

Övrigt

2 091

2090

2 099

2 099

2 099

2 099

0,1%

Särskilda insatser

-

5 926

162

162

0

0

Källor:    Riksrevisionsverket och Utbildningsdepartementet

 1992/93 års prisnivå.

' Fr.o.m. kalenderäret 1993 ingår vissa statsbidrag i utjämningsbidraget till kommunerna.

 Beloppen för 1992/93 har justerats så att anslagsstrukturen motsvarar den som gäller för budgetåret 1993/94.

Utgiftsstyrande faktorer

En stor del av kostnadsutvecklingen för verksamheteraa inom Ut­bildningsdepartementete område - t.ex. grundläggande högskoleut­bildning, forskning och folkbildning - är beroende av pris- cx;h lö­neutvecklingen.

Under LK-perioden sker dessutom en ökning av anslagen till den grandläggande högskoleutbildningen som beror på fattede beslut om ökat antel utbildningsplateer. Vidare har beslut tegite om kvalitetsförstärk­ningar av den högre utbildningen. Dimensioneringsförändringaraa påverkar även ersättningen för lokalkostnader.

Vidare föreslås i prop. 1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg för treårsperioden 1993/94 - 1995/96 bl.a. förstärkningar av forskaratbildningen och forskningsstödjande åtgärder vid de mindre cx;h medelstora högskoloraa.

Inom studiestödsomrädet styrs utgiftsutvecklingen av flera olika faktorer såsom antelet studiestödstagare, utnyttjandegrad cx;h nivån på de olika studiestöden. Antelet studiestödstegare på gymnasienivå är främst beroende av den demografiska utvecklingen. Inom det övriga utbildnings­väsendet är antelet studiestödstegare huvudsakligen en följd av ut-bildningaraas dimensionering. Viktiga utgifts&ktorer för studielånen är även den ackumulerade skuldstcxkens storlek cx;h Riksgäldskontorete utiåningsränte. En procentenhete förändring av denna ränte vid slutet av LK-perioden innebär en förändring av anslagsbelastningen med ca 450 miljoner kronor. Bidragen till det konimunala offentiiga skolväsendet (sektorsbidraget) och undervisning av invandrare i svenska språket ingår sedan 1 januari 1993 i det stetiiga utjänmingsbidraget till kommuneraa. De specialdestinerade bidragen till särskolor cx;h särvux har awecklate och ingår numera i de totela bidragen till landstingen.

119

IX.  

Jordbruksdepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-prognos

92/93»   93/94      94/95    95/96

Genomsnittlig procentuell förändring per är 96/97   97/98      93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

8 870

7004

6103

5 071

4 795

4 805

-9,0%

Jordbruk och trädgårdsnäring

Livsmedel

Utbildning och forskning

Biobränslen

5 306 646

1 313 329

3 853 626

1 272 276

2960 656

1 280 276

1 900 686

1 288 276

1 853

716

1 295

51

1 853

746

1 303

51

-16,7% 4,5% 0,6%

-34,4%

Källor:  Riksrevisionsverket och Jordbruksdepartementet 

*  1992/93 års prisnivå

Utgiftsstyrande faktorer

Utgifteraa består till över hälften av transfereringar, främst stöd till jordbruksföreteg i samband med reformeringen av jordbrukspolitiken. Konsumtionsutgifteraa avser förvaltningskostnader, av vilka Lantbruks-universitetete kostnader utgör en stor del. De tekniska fitktorer som är styrande för utgifteraas utveckling är framför allt löne- CKh prisutveck­lingen. Under perioden 1993/94-1997/98 beräknas transfereringaraa till jordbruks- och skogsägare minska främst till följd av det livsmedels­politiska beslutet inkl. företegs- cx;h branchstöd, med ca 0,7 miljarder kronor från ca 4,4 miljarder kronor till ca 3,6 miljarder kronor. Antalet heltidsjordbr samt jordbruk med ett arbetebehov överstigande 16 000 timmar med mer än 5 ha åker uppgår till ca 37 000, medan antelet deltidsjordbrukare uppgår till ca 39 000.

Utgiftsutvecklingen styrs inom Jordbruksdepartementete område främst av de kommande årens är arbete med en refonnering av den svenska jordbruks- och livsmedelspolitiken samt anpassning av politiken till med­lemskap i EG och resultetet av ett eventueUt GATT-avtel. Skyddet av svenskt jordbruk cx:h livsmedelsindustri består nu i huvudsak av ett gränsskydd. Ett EG-medlemskap kommer däremot att medföra stora förändringar med bl.a. anpassnings av de svenska regler till EG:s regelverk cx;h deltegande i EG:s om&ttande finansieringssystem. Trote en utveckling mot avsevärt ökad användning av bidrag över stetebudgeten kommer marknadinterventioner cKh exporteubventioner med stor sannolikhet även fortsättningen att vara viktiga instrament i en reformerad CAP. Samtidigt fär struktur-, regional- (x;h miljörelaterade utgifter ökad betydelse.

GATT:s Uraguayrunda har på jordbruksområdet som mål att leda till ett avtel om successiv sänkning av stödet till jordbruket. Genom att sänka handelssnedvridande exportstöd cxh gränsskydd är avsikten att fä en stebilare cx;h mer livskraftig världsmarknad för jordbmkete råvaror.

120

X.  

Arbetsmarknadsdepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-

prognos

92/93*  93/94

94/95    95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totete utgifter därav:

Arbetsmarknad m.m Arbetslivsfrågor Regional utveckling

48 853    47 210

29 683    31283

13 703    13 278

2 382      2 570

52 200 50 093

36 368 34 432 13 177 13 052

2 577    2 532

47 482

31 996

12 927

2 482

45 047

29 560

12 927 2 482

-1,2%

-1,4% -0,7% -0,9%

Källor: Rilcsrevisionsverket och Arbetsmarknadsdepartementet * 1992/93 års prisnivå.

DärtiU har av bl.a. arbetemarknadspolitiska skäl, särskilda medel avsatte inom andra departement budgetåret 1993/94. Inom t.ex. Utbildnings­departementet avsatte 5 926 miljoner kronor extra av hänsyn till läget på arbetemarknaden. Fr.o.m. budgetåret 1994/95 redovisas Utbildnings­departementete extra resurser under Arbetemarknadsdepartementet, vilket förklarar ökningen mellan de två budgetåren i tebeUen ovan.

Utgiftsstyrande fektorer

Nästan hela Arbetemarknadsdepartementete utgifter (97 %) regleras av reservationsanslag eller ramanslag. Det iimebär att det krävs nya ställningsteganden CKh beslut för att utgifteraa skall öka eller minska. Om hänsyn också tes till arbetsmarknadsfondens totala utgifter sjunker andelen reservationsanslag cx;h ramanslag till diygt 50 %. Belastningen på arbetemarknadsfonden är i hög grad konjunkturkänslig, liksom efter­frågan på de arbetemarknadspolitiska åtgärderaa.

Den beräknade utvecklingen av utgifteraa under LK-perioden bygger på att den öppna arbetelösheten sjunker från 7 % budgetåret 1993/94 tUl 5,5 % budgetåret 1997/98. Fr.o.m. år 1994 beräknas 5,3 % av arbete­kraften omfettas av olika arbetemarknadspolitiska åtgärder. I kapitel 6 redovisas en sammanställning av olika arbetemarknadspolitiska åtgärder 1993/94.

Utgifteraa för de konjunkturberoende arbetsmarkrutdspolitiska åtgärderaa far inte överstiga anvisade medel på ett reservationsanslag vars storlek främst grundar sig på arbetslöshetens utveckling. Kostnaden för olilca arbetemarknadspolitiska åtgärderaa varierar. Sammansättningen av åtgärderaa påverkar därför det totela antelet personer som kan erbjudas en åtgärd. Utgifteraa för de olika åtgärderaa påverkas bl.a. av den allmänna löneutvecklingen, nivån på arbetelöshetsersättningen cx;h upphandlingsförterandet av arbetemarknadsutbildning.

Arbetslöshetsförsäkringens utgifter bestäms framför allt av arbete­lösheten bland kassamedlemmaraa. Även omfattningen på vissa ar­betsmarknadspolitiska åtgärder påverkar den direkte belastningen på

121

fonden. Det gäller t.ex. arbetelivsutveckling, utbildningsvikariat och ut-    Prop. 1992/93:150 bildningsbidrag för arbetelösa. Utgifteraa påverkas vidare av löneutveck-    Bilaga 1.2 lingen och sammansättningen av grappen arbetelösa.

RUcsdagen har beslutet (prop. 1992/93:100, bU. 11 bet. 1992/93: AU19, rskr. 1992/93:258) att kontant arbetemarknadsstöd och den högste dagersättningen i arbetelöshetekassan inte längre skall räknas upp auto­matiskt.[REDACTED_EFTERNAMN] 1 juli 1993 sänks cxkså ersättningen till den som är arbetelös så att ersättningen högst motsvarar 80 % av tidigare inkoinst. Utredningen om en obligatorisk arbetelöshetsförsäkring kommer att föreslå ytterligare förändringar.

Utgifteraa under rabriken Arbetslivsfrågor avser i försto hand sys-selsättningsåtgärder riktede till arbetehandikappade. Även här bestäms utgifteraa av politiska beslut, men löneutvecklingen CKh sam­mansättningen av de arbetelösa är av betydelse för hur inånga personer som kan få sysselsättning inom ramen för anvisade medel. Ut­gifteminskningen under pericxlen beror på ett successivt minskat stöd till SamhaU.

Cirka 60 % av de utgifter som avsatte för regional utveckling uppförs som reservationsanslag. Det gäller bl.a. lokaliseringsbidrag, utveck­lingsbidrag och särskilda regionalpolitiska infrastrukturåtgärder. Transportetöd, sysselsättningsbidrag cx;h nedsatte scx;ialavgifter styrs av konjunkturen. Den minskade belastningen under pericxlen beror på beslutede regeländringar vad gäller de nedsatte scKialavgifteraa. Utfallet av de pågående förhandlingarna om medlemskap i EG kan påverka ut­vecklingen cx:h inriktningen på de regionalpolitiska stöden.

122

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

XI.   

Kulturdepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

RRV-prognos

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totala utgifter därav:

Kultur och massmedia Invandring

15 291    15 900

3 977      4 042 11196    11801

11256

4 032 7 166

10 030

4    035

5    937

9 358

4     035

5     265

9 356

4    035

5    263

-12,4%

-0,1% -18,3%

Källor:  Riksrevisionsverket och Kulturdepartementet * 1992/93 års prisnivå.

Utgiftsstyrande fektorer

Ett stort antel anslag inom Kulturdepartementete område avser för­valtningskostnader och dessa styrs främst av löne- och prisutvecklingen. I övrigt består utgifteraa bl a av pnxluktionsstöd, konstnärsstöd cx:h annat verksamhetestöd på kultur- och medieområdet samt på invandringsom­rådet av inkvarteringar cx:h försörjningsstöd till asylsökande samt stetebidrag till kommuneraa för mottegande av flyktingar. Dessa utgifter styrs främst av antelet asylsökande, asylprövningstiden samt beviljat antel uppehållstillstånd.

Utvecklingen av antalet asylsökande

Under innevarande budgetära förste nio månader har 62 500 peisoner sökt asyl i Sverige. Av dessa kom över 80% från f d Jugoslavien. Vid månadsskiftet mars/april bodde 83 300 personer i invandrarverkete för­läggningar. En trolig utveckling för innevarande budgetår är att det kommer totelt ca 70 000 - 80 000 asylsökande till Sverige.

I årete budgetproposition antogs för anslagsberäkningaraa avseende budgetåret 1993/94 en inströmningsvolym om 30 000 asylsökande. Beräkningaraa bör under såväl näste budgetår som under resterande del av LK-pericxlen baseras på ett antegande om ca 30 000 asylsökande per budgetår.

Kulturdepartementete minskade utgiftsbelastning under LK-pericxlen förklaras nästen helt av att inströmningen av antelet asylsökande antes sjunka jämfört med innevarande budgetår och av att handläggningstideraa i asylprocessen dänned antas ininska successivt.

123

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

XII.   Näringsdepartementet

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

RRV-prognos

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totela utgifter

därav:                                             4 734     4 259

Forskning och utveckling                      2 418      2 144 Energi                                                      622         958

4 197

2 152 958

4 169

2 152 958

3 966

2 152 771

3 951

2 152 771

-1,9%

0,1% -5,3%

Källor:  Riksrevisionsverket och Näringsdepartementet * 1992/93 års prisnivå

Utgiftsstyrande fektorer

De utgiftsstyrande tektoreraa inom Näringsdepartementet är främst pris-och löneutvecklingen. Utgifteraa styrs cx:kså till stor del via särskilda politiska beslut. Regeringen har den 22 februari 1993 i prop. 1992/93:170 om forskning för kimskap cx;h framsteg lagt förslag till stetliga sateningar på Näringsdepartementete område om drygt 2 miljarder kronor för industri- och näringslivsinrikted FoU. Propositionen iimebär att utgifteraa för FoU-området ökar med ca 150 miljoner kronor.

Sverige delter i EG:s ramprogram för industrieU teknisk FoU. EG fmansierar som regel halva kostnaden för projekten tx:h den andra halvan fmansieras av projektet deltegaren. VUlkoren för svenskt deltegande kommer att förändras då EES-avtelet träder i kraft. För FoU-området blir de direkte kostnaderaa, i form av avgifter till EG, i storleksordningen 500 iniljoner kronor årligen när fullt deltagande uppnåtte.

Den störste delen av sateningarna på rymdverksamhet görs inom europeiskt samarbete genom deltegande i European Space Agency (ESA). ESA:s samarbeteprogram omfetter grundforskning, praktiska tillämpningar och utveckling av rymdtransportsystem. Sverige har i interaationella avtel åtegit sig utgifter på över 2 miljarder kronor under de närmaste åren.

Enligt riksdagens beslut i behandlingen av EES-avtelet skall öppna system för provning cx;h kontroll införas både för områden som regleras av EG-direktiv cx:h för sådana som regleras nationellt. Det innebär konkurrens mellan kompetensprövade aktörer, som utför provning cx:h certifiering på affärsmässig bas. Uföver kontensprövningen är marknadskontroUen ett stetiigt åliggande. Utgifteraa för svensk mark­nadskontroU kan på några års sikt komma att öka betydligt.

Inom energirområdet styrs utgiftema i stor uteträckning av de beslut som fattedes av riksdagen våren 1991 som en följd av den s.k. energi­överenskommelsen. Beslutet innebar bl.a. att ekonomiska ramar festetälldes för program för omställning cx:h utveckling av energisystemet t.o.m. budgetåret 1995/96. Programmen avser åtgärder för effektivare energianvändning, insateer för ny energiteknik och stöd till investeringar i anläggningar för produktion av föraybar energi.

124

XIII.   Civildepart

Miljoner kronor 1993/94 års

emeni

prisnivå

tet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-

prognos

92/93»   93/94

94/95    95/96

96/97

Genomsnittlig procentuell förändring per år 97/98      93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

Länsstyrelserna

2 352     2 228

1 798      1 742

2 251   2 246

1 770    1 765

2 246

1 765

2 246             0,2% 1 765            0,3%

Källor:  Riksrevisionsverket och Civildepartementet * 1992/93 års prisnivå.

Utgiftsstyrande fektorer

Flertalet anslag som Civildepartementet svarar för på stetebudgetens utgiftssida avser förvaltningskostnader för myndigheteraa. Pris- tx;h löneutvecklingen är således en faktor av avgörande betydelse för kostnadsutvecklingen inom departementete område.

Inom länstyrelseraas områden pågår ett stort antel stetliga utredningar som i större eller inindre utsträckning berör verksamheteraa inom länsstyrelseraa. Den viktigaste är den parlamenteriska Regionberedningen som har i uppdrag att utforma förslag om den offentliga verksamhetens uppbyggnad CK;h indelning på regional nivå. Resultetet av arbetet skall redovisas senast den 1 mars 1994. Det är således inte möjligt att nu i verksamhetemässiga termer bedöma hur Regionberedningens förslag cx:h annat utredningsarbete kan komma att påverka länsstyreleraas uppgifter och utgiftsbehov.

125

XIV.  Miljö

Miljoner kronor

- och naturresursdepartementet

1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-prognos

92/93*   93/94

94/95

95/96

96/97

97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totela utgifter därav:

Miljövård

Strålskydd, kärnsäkerhet

Fastighetsdata och lantmäteri

2 181    2 259

1 402     1 504 252       228 527        527

1715

972 221 522

1698

972 221 505

1673

952 221 500

1673

952 221 500

-7,2%

-10,8% -0,8% -1,3%

Källor:  Riksrevisionsverket och Miljö- och naturresursdepartementet * 1992/93 års prisnivå.

Utgiftsstyrande fektorer

Huvuddelen av utgifteraa på denna huvudtitel avser konsumtion, som i sin tur till störste delen består av löner. De sförste övriga utgifteraa är investeringar i mark för naturvård, bidrag för kalkning av försurade sjöar, ersättning för landskapsvårdande åtgärder samt åtgärder för att uppfylla interaationella åteganden.

En del av de stetliga utgifterna inom Miljö- cx:h naturresursdepartemen-tete verksamheteområde är avgiftefinansierade cx:h redovisas inte i tebeUen ovan.

Regeringen har i budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100 bU. 15) redovisat sin miljöpolitiska strategi. En av regeringens viktigaste uppgifter är att forma en långsiktig cx:h hållbar utveckling mot ett samhälle med frisk luft och rent vatten, levande hav, sjöar cx;h skogar.

126

XV.  

övrigt

Miljoner kronor 1993/94 års prisnivå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.2

RRV-prognos

92/93*   93/94      94/95    95/96      96/97   97/98

Genomsnittlig procentuell förändring per år 93/94 - 97/98

Totete utgifter därav:

Riksdagen m.m.

Räntor på statsskulden m.m.

Tillkommande utgiftsbehov m.m.

96 788 101 932    95 238   94 826    79 142  60 981      -12,1%

788

932

932

932

932   932

0,0%

85 000

95 000

96 300

107 500

104 900 100 600

4,3%

11000

6000

-1994

-13 606

-26 690-40 551

Källor:  Finansdepartementet och Riksgäldskontoret * 1992/93 års prisnivå

I dette avsnitt redovisas verksamhete- och utgiftsområden i stetebudgeten som ej ingår i den depaitementsvisa redovisningen. Dessa områden är kungliga hov- cx:h slottestetema, riksdagen cx:h dess myndigheter, räntor på steteskulden m.m. samt beräknat tillkommande utgiftebehov m.m.

127

gotab   43612, Stockholm 1993

Bilaga 1.3

Utdrag ur

Riksrevisionsverkets reviderade inkomst­beräkningar för budgetåret 1993/94

1 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 Bil. 1.3

REGERINGEN

Prop. 1992/93:150

FINANSDEPARTEMENTET

Bilaga 1.3

Riksrevisionsverkets reviderade inkomstberäkning för budgetåret 1993/94

Riksrevisionsverket (RRV) skall enligt sin instruktion varje år till regeringen lämna en reviderad beräkning av statsbudgetens inkomster för det kom­mande budgetåret, avsedd som underlag för inkomstberäkningen i komplet­teringspropositionen. RRV redovisar med denna skrivelse nya beräkningar av inkomsterna för budgetåret 1993/94 på de större inkomsttitlarna samt vissa speciellt konjunkturkänsliga inkomsttitlar. 1 anslutning till beräkning­arna har även utfallet för budgetåret 1992/93 bedömts. Underlag för beräk­ningarna har inhämtats från berörda myndigheter. För beräkningarna av in­komstskatterna har dessutom uppgifter utnyttjats dels frän RRVs taxerings-statistiska undersökning avseende inkomståret 1991, dels frän RRVs aktie­bolagsenkät.

I beräkningarna har hänsyn kunnat tas till riksdagsbeslut samt propositio­ner och andra regeringsbeslut som förelåg den 19 mars 1993.

Här presenteras en sammanfattning av beräkningsresultaten. I den av RRV utgivna publikationen Inkomstberäkningen våren 1993 lämnas kom­mentarer till förändringar för vissa titlar avseende budgetåret 1993/94, där RRV nu föroidar förändringar. För att underlätta jämförelse med progno­serna i den reviderade nationalbudgeten presenteras i bilaga 1 också beräk­ningsresultaten kalenderårsvis för åren 1992-1994.

RRVs inkomstberäkning från hösten 1992 finns utgiven i en separat pub­likation och kan tillsammans med den av RRV utgivna Inkomstliggaren an­vändas som ett komplement till den nu presenterade reviderade inkomstbe­räkningen. Inkomstliggaren innehåller utförliga beskrivningar av vilka in­komster som hänför sig till de olika inkomsttitlarna och vilka bestämmelser som gäller för dessa.

Överdirektör Arne[REDACTED_EFTERNAMN] har beslutat i detta ärende i närvaro av direktör Gert[REDACTED_EFTERNAMN], revisionsdirektör Georg[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningsdirektör Jör­gen[REDACTED_EFTERNAMN], byrådirektör Nikolaos Chryssanthou, revisor Peter Håkans­son, revisor Jens Swahn, byråassistent Catarina Frank-Lundkvist, byråassis­tent Maj-Britt Medjaoui och föredragande, avdelningsdirektör Birgitta Hallstenen

Stockholm den 20 april 1993

Ame[REDACTED_EFTERNAMN]

Birgitta Halistener

! Riksdagen 1992/93. I samL Nr 150 BiL 1.3

1. SAMMANFATTNING

Förutsättningar

Riksrevisionsverkets (RRV) förslag till reviderad beräkning av statsbudge­tens inkomster för budgetåret 1993/94 och den nu gjorda beräkningen av in­komsterna för budgetåret 1992/93 grundas på den ekonomiska politik som har kommit till uttryck i beslut av statsmakterna eller i förslag som har lagts fram av regeringen i propositioner som av oss är kända. Förutom de institu­tionella förutsättningarna är bedömningen av konjunkturutvecklingen bety­delsefull för beräkningen av statsbudgetens inkomster. RRV har därför haft kontakt med Finansdepartementet under det pågående arbetet med den re­viderade nationalbudgeten för år 1993 och med Konjunkturinstitutet. På grundval härav har RRV utgått från följande grundläggande antaganden för beräkningarna:

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

Förändr.

Förändr.

Förändr.

jfr. med

jfr. med

jfr. med

budget-

budget-

budget-

1992

prop.

1993

prop.

1994

prop.

Utbetald lönesumma'

0,5

-0,4

-2,0

-1,8

2,9

-0,2

Pensioner

7,4

0,7

2,8

-0,4

3,7

-0,6

Konsumentprisindex

årsmedehal'

2,4

0,1

5,6

0,4

3,2

0,4

Privat konsumtion.

löpande priser'

0,6

-0,3

2,0

-0,3

3,2

-0,1

Privat konsumtion.

fasta priser'

-1,9

-0,8

,0

-0,8

-0,5

-0,5

Bostadslåneränta

11,35

0,0

10,7

0,0

8,65

-1,45

Basbelopp, kr.

33 700

0

34 400

0

35 300

-700

' Procentuell förändring från föregående år

I föreliggande beräkningar har hänsyn tagits till följande propositioner, regeringsbeslut och skrivelser:

1992/93:100

Finansplanen

1992/93:155

om höjd pensionsålder

1992/93:159

Stöd och service till vissa funktionshindrade

1992/93:166

om vissa punktskattefrågor

1992/93:168

om reserabatter för studerande m.m.

1992/93:174

om administrationen av bostadsbidragen till barnfamil-

jer m.m.

1992/93:178

om vissa socialförsäkringsfrågor

1992/93:183

om vissa frågor rörande jordbruket och trädgårdsnä-

ringen

1992/93:187

om individuellt pensionssparande

1992/93 Fiu:10        Den ekonomiska politiken och budgetregleringen m.m.

Vidare grundas beräkningarna nu på aktuellare uppgifter för inkomstskat­terna. RRV har även genomfört en enkät bland svenska aktiebolag under februari månad för att förbättra underlaget för beräkningen av juridiska per­soners inkomstskatt.

Statsbudgetens totala inkomster budgetåret 1993/94

Prop   1992/93'150

Enligt de nu reviderade beräkningarna uppgår statsbudgetens inkomster till     Bilaga 1.3 343,1 mdkr. Det är 15,2 mdkr mindre än vad som beräknades i budgetpropo­sitionen. De största förändringarna på inkomsttitlar kommenteras under av­snittet utveckling av inkomsterna.

STATSBUDGETENS INKOMSTER 

Budget

å

ret 1993/94

Ö

vriga inkomster     Fysiska pers. ink. 13%

Socialavgifter 16%

Ö

vrig skatt p

å

   /'

varor        '

22%       \

Juridiska pers.ink. 7%

Skatt p

å

 egendom 7%

Merv

ä

rdesskatt 33%

Totalt 343 miljarder kr.

Bruttoredovisning av statsbudgetens inkomster

På de flesta inkomsttitlar på statsbudgeten redovisas endast inkomster. På ett mindre antal titlar redovisas även utgifter. För dessa titlar sker en nettore­dovisning, dvs. saldot av inkomster och utgifter tas upp pä statsbudgetens inkomstsida. I tabell 1 finns en sammanställning av bruttobeloppen budget­åren 1992/93 och 1993/94. I RRVs prognosarbete ingår att för dessa titlar bedöma utvecklingen av bruttobeloppen för såväl inkomster som utgifter.

Prop.

1992/93:150

Bilaga 1.3

Tabell 1.

Bruttoredovisning av i

statsbudgetens inkomster budgetåren

1992/93-1993/94 (mkr)

Inkomst-

Inkomster (brutto)

Utgifter (brutto)

Inkomster

på .stats-

huvudgn

jpp

budgeten ( 1992/93

netto)

1992/93

1993/94

1992/93

1993/94

1993/94

1000

Skatter

902 416

886 261

582 920

580 662

319 496

305 599

varav

1100* Skatt på

inkomst

351900

359 996

316 363

323 607

35 537

36 389

1200* Lagstadgade

socialavgifter

230 316

206 502

165 432

152 055

64 884

54 447

1400 Skatt på

varor och

tjänster

287 237

295 118

101 125

105 000

186 112

190 118

2000

Inkomst av sta-

tens verksamhet

43 906

28186

0

0

43 906

28 186

3000

Inkomster av för-

såld egendom

4 358

1

0

0

4 358

1

4000

Återbetalning av

lån

5 686

6115

0

0

5 686

6115

5000

Kalkylmässiga

inkomster

22 938

24 093

22102

20 885

836

3 208

varav 5200* Statliga

pensionsavgifter.

netto

21315

21604

22 102

20 885

-787

719

Summa

979 303

944 656

605 022

601 547

374 281

343 109

' Omföringar mellan statsbudgetens inkomsttitlar är exkluderade.

Den största differensen mellan brutto- och nettoredovisningen finns på in­komsttypen 1000 Skatter. Inkomsterna på huvudgruppen 1100 består till största delen av preliminärskatter (statlig och kommunal inkomstskatt m.m.). Utgifterna utgörs bl.a. av utbetalningar av kommunalskattemedel och överskjutande skatt. För huvudgrupp 1100 beräknas bruttoinkomsterna öka med 2,3 % mellan budgetåren 1992/93 och 1993/94. Bruttoutgifterna be­räknas öka med 2,3 % för budgetåret 1993/94.

Inkomsterna inom huvudgruppen 1200 består i huvudsak av arbetsgivar­avgifter. 1 bruttoredovisningen ingår såväl ATP-avgifter som övriga arbetsgi­varavgifter som överförs till fonder eller konton utanför statsbudgeten. Ut­gifterna utgörs av utbetalningar till ATP-systemet och olika fonderingar inom den statliga sektorn. Vidare utbetalas sjukförsäkringsavgiftens andel av sjukförsäkringens kostnader. Bruttoinkomsterna för huvudgruppen 1200 beräknas minska med 10,3 % mellan budgetåren 1992/93 och 1993/94. Detta beror bl.a. på sänkningen av folkpensionsavgiften, barnomsorgsavgiften och utbildningsavgiften fr.o.m. år 1993 med sammanlagt 4,3 procentenheter. I inkomsterna för budgetåret 1992/93 ingår överföringen från Delpensionsfon­den till arbetsskadeavgiften (8 300 mkr). Utgifterna beräknas minska med 8,1 %. Fr.o.m. budgetåret 1993/94 bruttoredovisas Försäkringskassornas ut­gifter under anslaget på statsbudgetens utgiftssida. 1 beloppet för budgetåret 1992/93 för utgifterna under huvudgruppen 1200 ingår 3,6 mdkr för försäk­ringskassornas utgifter.

Bruttoinkomsterna på huvudgruppen 1400 beräknas till 287,2 mdkr för budgetåret 1992/93 och bruttoutgifterna till 101,1 mdkr församma år. Brut­toutgifterna   utgör   återbetalningar  av   mervärdesskatt.   För  budgetåret

1993/94 beräknas bruttoinkomsterna öka med 2,7% och bruttoutgifterna     Prop. 1992/93:150

öka med 3,8 % jämfört med budgetåret 1992/93.

Bilaga 1.3

Utveckling av inkomsterna

Statsbudgetens inkomster för budgetåret 1992/93 beräknas till 374,3 mdkr vilket är 6,9 mdkr mindre än vad som beräknades i budgetpropositionen. För budgetåret 1993/94 minskar inkomsterna med 15,2 mdkr i förhållande till budgetpropositionen och beräknas därmed uppgä till totalt 343,1 mdkr.

I efterföljande tablå redovisas de inkomsttitlar som har de största föränd­ringarna för budgetåren 1992/93 och 1993/94 mellan beräkningarna till bud­getpropositionen och RRVs nuvarande beräkning (mkr). Orsakerna till dessa förändringar beskrivs i det följande.

1992/93

Förändr.

1993/94

Förändr.

Enligt

jfr. med

Enligt

jfr. med

RRV

budget­prop.

RRV

budget­prop.

Totala Inkomster

374 281

-6 947

343 109

-15 243

Fysiska personer

3 458

-4 872

7 522

- 4 920

Juridiska personer

20 228

1760

18 004

857

Socialavgifter

64 884

-2411

54 447

- 9 362

Skatt på egendom

25 177

-477

24 585

-792

Mervärdesskatt

115 850

-750

114 500

- 2000

Återbetalning av lån för

bostadsbyggande

2 700

-1800

3 000

0

Statliga pensionsavgifter,

netto

-787

350

719

1649

Övriga inkomster

142 771

1254

120 332

-675

Fysiska personers inkomstskatt

Nettot på titeln Fysiska personers inkomstskatt beräknas för budgetåret 1992/93 till 3,5 mdkr, vilket är en minskning med 4,9 mkr jämfört med bud­getpropositionen.

För budgetåret 1993/94 beräknas nettot på titlen till 7,5 mdkr, vilket är en minskning med 4,9 mdkr jämfört med budgetpropositionen.

I tablån nedan redovisas en analys av orsakerna till förändringarna för budgetåren 1992/93 och 1993/94 (mdkr).

1992/93

1993/94

Antaganden Utfallskorrigering Modelljusteringar Regler

1,3

-0,5

1,0

-1,6

1,9

-0,5

0,8

-0,8

Med antaganden menas förändringar I de antaganden om den ekonomiska utvecklingen som RRV bygger sina beräkningar pä. Förändringar av löne­summan är här av central betydelse. Tablån på sidan 3 redogör för hur anta­gandena förändrats.

Antagandeförändringen står för en stor del av den totala förändringen     Prop. 1992/93:150 1992/93. Denna andel minskar 1993/94, vilket delvis beror på antaganden om     Bilaga 1.3 minskade ränteutgifter.

Utfallskorrigeringar består av korrigeringar med hänsyn till debiterad pre­liminär F-skatt (tidigare B-skatt) för inkomståret 1993. Den debiterade skat­ten har skrivits ner på grundval av uppgifter från RSV.

Under posten Modelljusteringar ligger ett byte av modell och urval som skedde i februari 1993. Skattereformen 1991 innebar en helt ny struktur pä beskattningen av fysiska personer. Modell-/urvalsbytet visar att beskatt­ningsbar förvärvsinkomst överskattades i den gamla modellen.

Regler avser det s.k. ROT- programmet (1992/93:FiU10) samt de skatte­lättnader för egna företagare som angavs i budgetpropositionen (1992/93:100).

Juridiska personers inkomstskatt

Nettot på titeln Juridiska personers inkomstskatt beräknas för budgetåret 1992/93 till 20,2 mdkr. Det är en ökning med cirka 1,8 mdkr jämfört med budgetpropositionen. För budgetåret 1993/94 beräknas nettot på titeln till 18 mdkr, vilket är en ökning med 857 mkr jämfört med budgetpropositionen.

I tablån nedan redovisas en analys av orsakerna till förändringarna för budgetåren 1992/93 och 1993/94 (mdkr).

1992/93

1993/94

Utfallskorrigering                                        1,6

Modelljustering                                         -0,6

-0,4

Regler                                                          0,8

1,2

Utfallskorrigeringen utgär frän RSVs preliminära redovisningar av in- el­ler utbetalda skatter t.o.m. februari månad. Den största enskilda posten ut­görs av den utbetalda överskjutande skatten i december 1992.

I modelljusteringar ingär effekter av att en ny beräkningsmodell har an­vänts sedan januari 1993. Modellen bygger på förändrade beskattningsun­derlag och nya framskrivningskoefficienter.

Regler består av två komponenter, dels felaktigt redovisade regelföränd­ringar i budgetprop. (1992/93:100), dels föreslagna regelförändringar om ändrad beskattning av livförsäkringsbolagen enligt prop. 1992/93:197.

Lagstadgade socialavgifter

Inkomsterna av lagstadgade socialavgifter, netto beräknas uppgå till 64,9 mdkr under budgetåret 1992/93 och till 54,4 mdkr under budgetåret 1993/94. 1 förhållande till budgetpropositionen innebär detta en minskning med 2,4 mdkr för budgetåret 1992/93 och med 9,4 mdkr för budgetåret 1993/94. Minskningen beror bl.a. pä lägre antaganden om lönesummans utveckling och pä högre utgifter för den allmänna försäkringen under inkomsttiteln Sjukförsäkringsavgift, netto.

Det senare beror främst på att sjuktalet beräknas bli högre än vad som

tidigare antagits. Sjuktalet definieras som antal under året ersatta sjukpen-

6

ningdagar per sjukförsäkrad. I budgetpropositionen togs 4 721 mkr upp på     Prop. 1992/93:150 inkomsttiteln Allmän sjukförsäkringsavgift för budgetåret 1993/94. Denna     Bilaga 1.3 avgift uppbärs i samband med inkomstskatten och omförs först budgetåret 1994/95 till denna inkomsttitel.

Skatt pä egendom

Inkomster av skatt på egendom beräknas till totalt 25,2 mdkr för budgetåret 1992/93 och till 24,6 mdkr för budgetåret 1993/94. Det är en minskning med 0,5 resp. 0,8 mdkr jämfört med budgetpropositionen.

Mervärdesskatt

Den beloppsmässigt största inkomsttiteln under Skatt på varor och tjänster är Mervärdesskatt. Inkomsterna av mervärdesskatt har räknats ned med 0,8 mdkr för budgetåret 1992/93. För budgetåret 1993/94 har inkomsterna av mervärdesskatt räknats ned med 2,0 mdkr jämfört med budgetpropositio­nen. Nedjusteringar har gjorts bl.a. till följd av utfall för 1992 och ändrade antaganden för den privata konsumtionen och maskin- och byggnadsinveste­ringar.

Återbetalning av lån för bostadsbyggande

Återbetalningarna av län för bostadsbyggande beräknas till 2 700 mkr för budgetåret 1992/93. Detta är 1 800 mkr mindre än i budgetpropositionen. Orsaken är att inlösen av anslagsfinansierade län tenderar att minska avse­värt beroende på läget pä finans- och fastighetsmarknaden.

För budgetåret 1993/94 beräknas inkomsterna till 3 000 mkr vilket är oför­ändrat i förhållande till budgetpropositionen.

Statliga pensionsavgifter, netto

Nettot pä titeln Statliga pensionsavgifter beräknas öka med 350 mkr för bud­getåret 1992/93 och med 1 649 mkr för budgetåret 1993/94. Frän denna in­komsttitel omförs statliga myndigheters socialavgifter till inkomsthuvud­gruppen 1200 Lagstadgade socialavgifter. Av budgettekniska skäl beräkna­des dessa avgifter i budgetpropositionen enligt de avgiftssatser som gällde före sänkningen av folkpensionsavgiften, barnomsorgsavgiften och utbild­ningsavgiften.

I tabell 2 nedan redovisas RRVs förnyade beräkning jämfört med budget­propositionen pä samtliga inkomsttitlar.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

Tabell 2 Jämförelse mellan inkomster enligt budgetpropositionen och RRVs beräkning för budgetåren 1992/93 och 1993/94 (tkr)

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt          Enligt          Ökning ()    Enligt          Enligt          Ökning ()

budgetpro-   RRVs          Minskning   budgetpro-  RRVs          Minskning

position        beräkning    (-

-)              position       beräkning    (-

-)

1000 Skatter:

326 144 300

319 495 984

-6 648 316

322 596 615

305 598 892 -

-16 997 723

1100 Skatt på inkomst:

38 569 000

35 537 000

-3 032 000

40 561000

36 389 200 -

- 4171800

1110 Fysiska personers inkomst-

skall:

8330 000

3 458000

-4 872 000

12 442 000

7522 000

-4 920000

1111 Fysiska personers inkomst-

skatt

8 330 000

3 458 000

-4 872 000

12 442 000

7 522 000

-4 920 000

1120 Juridiska personers in-

komstskatt:

24 568 000

26 328000

1760 000

22 441 000

23 088200

647200

1121 Juridiska personers in-

komstskatt

18 468 000

20 228 000

1760 000

17148 000

18 004 000

856 000

1122 Avskattning av företagens

reserver

5 000 000

5 000 000

0

4 143 000

3 934 200

-208 800

1123 Beskattning av tjänste-

gruppliv

1 100 000

1100 000

0

1 150 000

1 150 000

0

1130 Ofördelbara inkomst-

skaller:

2 215 000

2 215 000

0

2 270000

2 281000

11000

1131 Ofördelbara inkomst-

skatter

2 215 000

2 215 000

0

2 270 000

2 281000

11000

1140 övriga inkomstskatter:

3 456 000

3 536 000

80 000

3 408 000

3 498 000

90 000

1141 Kupongskatt

420 000

500 000

80 000

360 000

450 000

90 000

1142 Utskiftningsskatt och er-

sättningsskatt

58 000

58 000

0

0

0

1143 Bevillningsavgift

5 000

5 000

0

5 000

5 000

0

1144 Lotteriskatt

2 973 000

2 973 000

0

3 043 000

3 043 000

0

1200 Lagstadgade socialavgifter:

67 295 000

64 884 000

-2 411000

63 809 000

54 447 000

-9 362 000

1211 Folkpensionsavgift

43 940 000

43 008 000

-932 000

39 212 000

36 464 000

-2 748 000

1221 Sjukfrsäkringsavgift, netto

-410 000

-1441000

-1031000

11209 000

6 597 000

-4 612 000

1222 Allmän sjukförsäkringsav-

gift

0

0

0

4 721 000

0

-4 721 000

1231 Barnomsorgsavgift

8 780 000

8 511000

-269 000

1 496 000

400 000

-1096 000

1241 Utbildningsavgift

1 143 000

1 103 000

-40 000

152 000

0

-152 000

1251 Övriga socialavgifter, netto

7 371000

7 081000

-290 000

1509 000

3 764 000

2 255 000

1271 Inkomster av arbetsgivar-

avgifter till arbetarskydds-

verkets och arbetsmiljöinsi

tutets verksamhet

416 000

502 000

86 000

276 000

552 000

276 000

1281 Allmän löneavgift

213 000

173 000

-40 000

0

0

0

1291 Särskild löneskatt

5 842 000

5 947 000

105 000

5 234 000

6 670 000

1 436 000

1300 Skatt på egendom:

25 654 000

25 176 684

-477 316

25 377 000

24 585 077

-791 923

1310 Skatt på fast egendom:

16570 000

16537684

'32 316

16267000

16 654 077

387077

1311 Skogsvårdsavgifter

429 000

425 000

-4 000

107 000

106 000

-1000

1312 Faslighetsskatt

16 141 000

16112 684

-28 316

16 160 000

16 548 077

388 077

1320 FörmögenhetsskaU:

2 509 000

2 509 000

0

2235 000

1106 000

-1129000

1321 Fysiska personers förmö-

genhetsskatt

2 447 000

2 447 000

0

2170 000

1 041 000

-1 129 000

1322 Juridiska personers förmö-

genhetsskatt

62 000

62 000

0

65 000

65 000

0

1330 Arvsskatt och gåvoskatt:

1375 000

/ 375 000

0

; 375 000

1 375 000

0

1331 Arvsskatt

1 100 000

1100 000

0

1100 000

1100 000

0

1332 Gåvoskatt

275 000

275 000

0

275 000

275 000

0

64 000 200000

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt          Enligt          Ökning ()    Enligt          Enligt          Ökning ()

budgetpro-   RRVs          Minskning   budgetpro-   RRVs          Minskning

position       beräkning    (-

-)              position       beräkning    (-

-)

1340 Övrig skan pä egendom:

5 200000

4 755 000

-445 000

5 500 000

5 450000

-50 000

1341 Stämpelskatt

5 200 000

4 755 000

-445 000

5 500 000

5 450 000

-50 000

1400 Skatt på varor och tjänster:

:   186 840 300

186112 300

-728 000

192 849 615

190 177 615

-2 672 000

1410 Allmänna försäljnings-

skatter:

116 600000

115 850000

-750000

116 500 000

114 500 000

-2 000 000

1411 Mervärdesskatt

116 600 000

115 850 000

-750 000

116 500 000

114 500 000

-2 000 000

1420,1430 Skatt på specifika

varor:

56 068300

56125 300

57 000

63 647500

63 145 500

-502 000

1421 Bensinskatt

20 600 000

20 600 000

0

23 600 000

23 600 000

0

1422 Särskilda varuskatter

675 000

675 000

0

150 000

0

-150 000

1423 Försäljningsskatt på motor-

fordon

1 315 000

1315 000

0

1580 000

1580 000

0

1424 Tobaksskatt

7 027 000

7 200 000

173 000

8 265 000

8 000 000

-265 000

1425 Skatt på spritdrycker

6 060 000

5 900 000

-160 000

6 000 000

5 990 000

-10 000

1426 Skatt på vin

3 130 000

2 920 000

-210 000

3 220 000

3100 000

-120 000

1427 Skatt på malt- och läske-

drycker

2 676 000

2 690000

14 000

2 655 000

2 698 000

43 000

1428 Energiskatt

13 245 000

13 500 000

255 000

17 037 000

17 037 000

0

1429 Särskild avgift pä svavelhal-

tigt bränsle

500

500

0

500

500

0

1431 Särskild skatt på elektrisk

kraft från kärnkraftverk

125 000

110 000

-15 000

140 000

140 000

0

1432 Kassettskatt

105 300

105 300

0

0

0

1433 Skatt på videobandspelare

75 500

75 500

0

0

0

1434 Skatt på viss elektrisk kraft

970 000

970 000

0

933 000

933 000

0

1435 Särskild skatt mot försur-

ning

1440 Överskott vid försäljning av varor med slatsmonopol:

1442 Systembolaget AB:s inle­vererade överskott

1450

Skatt på tjänster:

1451

Reseskatt

1452

Skatt på annonser och reklam

1454 Skatt på spel

1460

Skan på vägtrafik:

1461

Fordonsskatt

1462

Kilometerskau

1470

Skatt på import:

1471

Tullmedel

1480

Övriga skatter på varor och tjänster:

1481

Övriga skatter pä varor och tjänster

1500 Avräkningsskatt

1511 Avräkningsskatt

2000 Inkomster av statens verk­samhet:

2100 Rörelseöverskott:

2110 Affärsverkens inlevererade överskott:

64 000

67 000

67 000 200 000

200 000

200 000

200 000

200 000

0

200 000

200 000

0

1 462 000

; 412 000

-50000

/ 442 000

1257000

-185 000

350 000

300 000

-50 000

310 000

125 000

-185 000

1 002 000

1 002 000

0

1 012 000

1012 000

0

110000

110000

0

120000

120000

0

7175 000

7175 000

0

5 455 000

5 455 000

0

4 050 000

4 050 000

0

4 120 000

4 120 000

0

3 125 000

3 125 000

0

1 335 000

1 335 000

0

4 990 000

4 990 000

0

5185115

5185 115

0

4 990 000

4 990 000

0

5 185 115

5185 115

0

360 000

360 000

7 786 000

7 786 000

345 000

15 000

420 000

435 000

435 000

O

O

15 000

15 000

345 000

7 786 000

7 786 000

420 000

15 000

O

O

43 128 477    43 906 085 11601192    11927 254

2 449593     2 347385

777 608    27 992 967    28 186 278 326 062    11595 399    11569 636

-102 208     1548 994     1406 616

193 311

-25 763

-142378

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

budgetpro-   RRVs position       beräkning

Ökning O    Enligt

Enligt

Ökning ()

Minskning   budgetpro-   RRVs

Minskning

(-)

position       beräkning    (-)

2111

Postverkets inlevererade överskott

2112

Televerkets inlevererade överskott

2113

Statens järnvägars inleve­rerade överskott

2114

Luftfartsverkets inlevere­rade överskott

2116

Affärsverket svenska kraft­näts inlevererade utdelning

2117

Domänverkets inlevere­rade överskott

2118

Sjöfartsverkets inlevere­rade överskott

2119

Affärsverket svenska kraft­näts inleverans av motsva­righet till statlig skatt

2120

Övriga myndigheters inle­vererade överskott:

2123

Inlevererat överskott av ut­hyrning av ADB-utrust­ning

2124

Inlevererat överskott av Riksgäldskontorets garantiverksamhet

2130

Riksbankens inlevererade överskott:

2131

Riksbankens inlevererade överskott

2150

Överskott från spelverk-samliet:

2151

Tipsmedel

2152

Lotterimedel

2200 Överskott av statens fastig­hetsförvaltning:

2210 Överskott av faslighelsför­valling:

2214 Överskott av byggnadssty­relsens verksamhet

2300 Ränteinkomster:

2310,2320 Räntor på näringslån:

2314 Ränteinkomster på lån till fiskerinäringen

2316 Ränteinkomster på vat­tenkraftslän

2318 Ränteinkomster på statens lån till den mindre skepps­farten

2321

Ränteinkomster pä skogs­väglån

2322

Räntor pä övriga närings­lån, Kammarkollegiet

50 344

50 149

-195

49 388

49134

-254

1 000 000

850 000

-150 000

1 000 000

850 000

-150 000

0

0

0

0

0

0

183 000

180 404

-2 596

185 000

177 529

-7 471

175 000

175 000

0

193 000

194 600

1600

900 000

938 066

38 066

0

0

0

51070

50 966

-104

50 425

50153

-272

90179

102 800

12 621

71 181

85 200

14 019

322 699

278299

-44 400

179000

179 000

0

138 699

138 699

184 000

139 600

-44 400

179 000

179 000

0

7000 000

7300 000

300 000

7 

900 000

7 

900 000

0

1

000 000

7 300 000

300 000

1

900 000

1 

900 000

0

; 

828 900

1 096 800

732 100

2 

001 570

1 190 500

811070

172 670 

93 700 78 970

1967405

1 198 700

768 705

2 084 020

1 232 400

851620

116 615 

33 700 82 915

1 850 000

1850 000

0

500 000

500 000

0

1850000

1850000

0

500 000

500000

0

1 850 000

1 850 000

0

500 000

500 000

0

7 875 580

158845

8 382 460

158845

506 880

0

5 463 822

150295

5 505 727 

150540

41905

245

11327

11327

0

11455

11455

0

122

122

0

113

113

0

1 100

1 100

0

800

800

0

12

12

0

9

9

0

94 436

94 436

0

87 345

87 345

0

10

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt          El

iligt          Ökning 0    Enligt          Enligt          Ökning ()

budgetpro-   RRVs           Minskning    budgetpro-   RRVs           Minskning

position        beräkning    (-

-)               position        beräkning    (-)

2323 Räntor pä övriga närings-

lån, Statens jordbruksverk

1500

1500

0

1500

1500

0

2325 Räntor på Postverkets

statslån

50 348

50 348

0

49 073

49 318

245

2330 Räntor på bostadslån:

4 908100

5302100

394000

4 030890

4 091885

60 995

2332 Ränteinkomster pä län för

bostadsbyggande

4 906 000

5 300 000

394 000

4 029 000

4 090 000

61000

2333 Ränteinkomster på lån för

bostadsförsörjning tör

mindre bemedlade barn-

rika familjer

100

100

0

90

85

-5

2334 Räntor på övriga bostads-

län. Boverket

2 000

2 000

0

1800

1800

0

2340 Räntor på studielån:

18 640

18 640

0

18340

15140

-3 200

2341 Ränteinkomster på statens

län för universitetsstudier

och garantilån för stude-

rande

140

140

0

140

140

0

2342 Ränteinkomster på all-

männa studielån

18 500

18 500

0

18 200

15 000

-3 200

2350 Räntor på energisparlån:

216 000

250 000

34 000

166 000

156 000

-10000

2351 Räntor på energisparlän

216 000

250 000

34 000

166 000

156 000

-10 000

2360 Räntor på medel avsatta lill

pensioner:

7000

7000

0

7000

7 000

0

2361 Räntor på medel avsatta till

folkpensionering

7 000

7 000

0

7 000

7 000

0

2370 Räntor på beredskapslag-

ring:

590132

643 582

53 450

647523

644393

-3130

2371 Räntor på beredskapslag-

ring och förrädsanlägg-

ningar

590 132

643 582

53 450

647 523

644 393

-3 130

2380,2390 Övriga ränteinkoms-

ter: __

1976 863

2 002 293

25 430

443 774

440 769

-3 005

2383 Ränteinkomster på statens

bosättningslån

200

100

-100

0

0

0

2385 Ränteinkomster pä lån för

studentkärslokaler

60

60

0

60

60

0

2386 Ränteinkomster på län för

allmänna samlingslokaler

13 000

11000

-2 000

12 000

9 000

-3 000

2389 Ränteinkomster på lån för

inventarier i vissa special-

bostäder

50

50

0

50

45

-5

2391 Ränteinkomster på mark

förvärv för jordbrukets ra-

tionalisering

700

700

0

700

700

0

2392 Räntor pä intressemedel

4 283

4 283

0

4 283

4 283

0

2394 Övriga ränteinkomster

255 570

255 570

0

249 681

249 681

0

2395 Räntor pä särskilda räk-

ningar i Riksbanken

500 000

527 530

27 530

177 000

177 000

0

2396 Ränteinkomster på det av

byggnadsstyrelsen förval-

tade kapitalet

1 203 000

1 203 000

0

0

0

0

2400 Aktieutdelning:

2410

Inkomster av statens aklier:

2411

Inkomster av statens aktier

2 218 000  2 218 000

2 218 000     2218 000 

2 218 000  2 218 000

O  2 328 000  2 328 000

O     2 328 000     2 328 000 

O  2 328 000  2 328 000

11

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

Ökning ()    Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-   RRVs

Minskning   budgetpro-   RRVs

Minskning

position       beräkning    (-)

position       beräkning    (-)

-110 000 O

-7 850

61287 O O

15 607

O

-6 000

O O O

O

-29 100

O

O

200 -76 792

O

O

-39 300

-37 492

84 615

182 300 674 008

914 693

554 000

360 643

50

16 036 1404 -126

2500 Offentligrättsliga avgifter:

2511 Expeditions-och ansök­ningsavgifter

2522 Avgifter för granskning av-filmer och videogram

2527

Avgifter för statskontroll av krigsmaterieltillverkningen

2528

Avgifter vid bergsstaten

2529

Avgifter vid patent- och re­gistreringsväsendet

2531

Avgifter för registrering i förenings- m.fl. register

2532

Avgifter vid kronofogde­myndigheterna

2534

Vissa avgifter för registre­ring av körkort och motor­fordon

2535

Avgifter för statliga garan­tier

2536

Lotteriavgifter

2537

Miljöskyddsavgift

2538

Miljöavgift på bekämp­ningsmedel och handels­gödsel

2539

Täktavgift

2541

Avgifter vid Tullverket

2542

Patientavgifter vid tandlä­karutbildningen

2543     Skatteutjämningsavgift

2545 Närradioavgifter

2547

Avgifter för Telestyrelsens verksamhet

2548

Avgifter för Finansinspek­tionens verksamhet

2549

Avgifter för provning vid riksprovplats

2551

Avgifter från kärnkraftver­ken

2552

Övriga offentligrättsliga av­gifter

2600 Försäljningsinkomster:

2611 Inkomster vid kriminal­vården

2624

Inkomster av uppbörd av felparkeringsavgifter

2625

Utförsäljning av bered­skapslager

2626

Inkomster vid Banverket

2700 Böter m.m.:

2711

Restavgifter och dröjsmåls­avgifter

2712

Bötesmedel

2713

Vattenföroreningsavgift

10 790111 10 714 255

1 134 138  1 024 138

7 500

1 5 212

9 900

38 550

7 500

1

5 212

9 900 38 550

189 382

25 910

1600

89 060

181 532

87197

1600

89 060

151 329 35 227 73 700

5 000

8 759 000

4 608

3 873

91000

8 475

166 936

35 227 67 700

5 000

8 759 000

4 608

3 873

61900

8 475

2 462 1219 715

154 184   154 184

2 662 1 142 923

202 000   202 000

84 615

221 600 711500

897 379

537 964

359 239

176

1 182 538  1 055 538 7 500    7 500

75 856  5119 235  5 007 055  -112180

127 000 O

1 6 205

9 900

19 050

905 000

196 029

182 909

1605

89 060

151 091 40 767 75 500

5 000

1 396 000

4 608

3 485 107 000

3 727

159 895

572 365 1211615

210 000

84 615

150 000 767 000

1 6 205

9 900

19 050

905 000

-14 497

O O O

181532

182 909

1605

89 060

15 259

O

-2 500

O O O

O

-10 500

O

12 058

15 000 110 525

O

O

187 000 -76 475

-71 176

-83 327

12 277

-126

166 350 40 767 73 000

5 000

1 396 000

4 608

3 485

96 500

3 727

171 953

587 365 1 322 140

210 000

84 615

337 000 690 525

17 314  1 094 896  1 023 720

730 327

364 393

176

647 000

376 670

50

12

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

Ökning ()    Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-   RRVs

Minskning   budgetpro-   RRVs

Minskning

position       beräkning    ()

position       beräkning    ()

6 676 500

6 756 500

80 000

680 000

930 000

250 000

6 676 500

6 756 500

80 000

680 000

930 000

250 000

4 357 500

4 357 500

0

1000

1000

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

0

1000

1000

0

1000

1000

0

1000

1000

0

1000

1000

0

4 356 500

4 356 500

0

0

0

0

31500

31500

0

0

0

0

4 325 000

4 325 000

0

0

0

0

7 582 735

5 686 161

-1896 574

6160 896

6114 806

-46 090

125 031

128 367

3 336

125 361

128 641

3 280

0

0

0

0

0

0

30527

30527

0

30853

30 853

0

30 527

30 527

0

30 853

30 853

0

94 504

97840

3 336

94508

97 788

3280

182

182

0

268

268

0

2 600

2 600

0

2 600

2 600

0

38

38

0

37

37

0

88 164

88 220

56

88 083

88 083

0

2800 Övriga inkomster av statens verksamhet:

2811 Övriga inkomster av sta­tens verksamhet

3000 Inkomster av försåld egen­dom:

3100 Inkomster av försålda bygg­nader och maskiner:

3110 Affärsverkens inkomster av försålda fastigheter och ma­skiner:

3113 Statens järnvägars inkoms­ter av försålda fastigheter och maskiner

3120 Statliga myndigheters in­komster av försålda bygg­nader och maskiner:

3124 Statskontorets inkomster av försålda datorer m.m.

3200 Övriga inkomster av mark-försäljning:

3211 Övriga inkomster av mark­försäljning

3300 Övriga inkomster av försåld egendom:

3311

Inkomster av statens gruv­egendom

3312

Övriga inkomster av för­såld egendom

4000 Återbetalning av lån:

4100 Återbetalning av närings­lån:

4110 Återbetalning av industri­lån:

4120 Återbetalning av jordbruks­lån:

4123 Återbetalning av lån till fiskerinäringen

4130

Återbetalning av övriga nä­ringslån:

4131

Återbetalning av vatten­kraftslån

4133 Återbetalning av statens lån till den mindre skepps­farten

4135

Återbetalning av skogsväg­län

4136

Återbetalning av övriga nä­ringslån, Kammarkollegiet

4137

Återbetalning av övriga nä­ringslän. Statens jord­bruksverk

1800

1800

O

1800

1800

13

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

ökning ()    Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-   RRVs

Minskning   budgetpro-   RRVs

Minskning

position       beräkning    (-)

position       beräkning    (-)

4138 Återbetalning av tidigare

infriade statliga garantier

1720

5 000

3 280

1720

5 000

3 280

4200 Återbetalning av bostadslån

m.m.:

4 502 280      2 702 400   -1799 880     3 002 060      3 002150

90

4212

Återbetalning av lån för bo­stadsbyggande

4 500 000     2 700 000   -1800 000      3 000 000      3 000 000

O

4213

Återbetalning av län för bo­stadsförsörjning för mindre bemedlade barnrika

familjer

380

500

120

360

450

90

4214                                  Återbetalning av övriga bo­

stadslån. Boverket

1900

1900

O

1700

1700

O

4300 Återbetalning av studielån:       2 525 110      2 475 140       -49 970      2 610 110      2 610 140

30

4311     Återbetalning av statens

län för universitetsstudier

110

140

30

110

140

30

4312     Återbetalning av allmänna

studielän

4 000

4 000

O

4 000

4 000

O

4313                             Återbetalning av studieme­

del

2 521000     2 471000       -50 000     2 606 000     2 606 000

O

4400 Återbetalning av energi­

sparlån:

300 000        250 000       -50 000        300 000        250 000        -50 000

4411 Återbetalning av energi­

sparlån

300 000        250 000       -50 000        300 000        250 000       -50 000

4500 Återbetalning av övriga lån:

130 314

130 254

-60        123 365

123 875

510

4514     Återbetalning av lån för

studentkärslokaler

200

230

30

180

180

O

4515

Återbetalning av lån för all­männa samlingslokaler

7 000

7 000

O

6 500

7 000

500

4516

Återbetalning av utgivna

startlån och bidrag

5 000

5 000

O

5 000

5 000

O

4517                                  Återbetalning från Portu­

galfonden

5 500

5 500

O

5 500

5 500

O

4519 Återbetalning av statens

bosättningslän

300

150

-150

O

O

O

4521 Återbetalning av lån för in­

ventarier i vissa specialbo­

städer

90

150

60

80

90

10

4525     Återbetalning av län för

svenska FN-styrkor

50 000

50 000

O

45 000

45 000

O

4526                                       Återbetalning av övriga lån

62224

62 224

O

61105

61105

O

5000 Kalkylmässiga inkomster:

14 990        835 672        820 682      1 600 034      3 208 034      1 608 000

5100 Avskrivningar och amorte­

ringar:

1100 490      1571172        470 682      2 530 034      2 489 034       -41000

5110 Affärsverkens avskriv­

ningar och amorteringar:

0

0

0

0

0

0

5113 Statens järnvägars avskriv­

ningar

0

0

0

0

0

0

5120

Avskrivningar på faslighe­ter:

210000        210000

OOOO

5121

Avskrivningar på fastighe­ter

210 000        210 000

OOOO

14

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.3

1992/93

1993/94

Inkomsttitel

Enligt

Enligt

Ökning ()    Enligt

Enligt

Ökning ()

budgetpro-   RRVs

Minskning   budgetpro-   RRVs

Minskning

position       beräkning    (-)

position       beräkning    (-)

5130    Uppdragsmyndigheters

komplemenlkoslnader:

150000        200000

50 000        167 760        167 760

5131          Uppdragsmyndigheters m.fl.

komplementkostnader

5140 Övriga avskrivningar: 5143 Avskrivningar på ADB-

150 000 740 490

200 000 ; 161172

50000 420 682

167 760 2 562274

167 760 2 321274

0 -41 000

utrustning 5144 Avskrivningar pä förråds-anläggningar för civilt to­talförsvar

727 190 13 300

1 147 872 13 300

420 682 0

2 349 374 12 900

2 308 374 12 900

-41 000 0

5200 Statliga pensionsavgifter, netto:

5211 Statliga pensionsavgifter, netto

-1137 000

-1137 000

-787 000

-787 000

350 000

350 000

-930 000

-930 000

719 000

719 000

1649 000

1649 000

5300 Statliga avgifter:

51500

51500

0

0

0

0

5311 Avgifter för företagshälso­

vård

51500

51500

O

O

O

O

SUMMA INKOMSTER

381 228 002 374 281 402   -6 946 600 358 351 512 343 109 010 -15 242 502

15

gotab   43571, Stockholm 1993

Bilaga 1.4

Beräkningar för anslaget räntor på statsskulden, m.m.. budgetåret 1993/94

1 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 1.4

Beräkningar för anslaget räntor på statsskulden

°p- 

1992/93:150

Bilaga 1.4

m.m.

Inledning

I regeringens proposition 1992/93:100 med forslag till statsbudget for budgetåret 1993/94 upptogs imder utgiftsanslaget XVI. Räntor på statsskulden, m.m. ett - efter samråd med Riksgäldskontoret - preliminärt beräknat belopp på 95 000 000 000 kr. I bilaga 17 till budgetpro­positionen 1993 angående Räntor på statsskulden, m.m. erinrades om att imder senare år förslaget i budgetpropositionema reviderats i komplette­ringspropositionema och att avsikten därför var att återkomma till riksdagen i kompletteringspropostionen med förslag till beräkning av anslag för statsskuldräntoma avseende budgetåret 1993/94.

Riksgäldskontoret har överlämnat förslag till beräkmng av anslaget Räntor på statsskulden, m.m. budgetåret 1993/94. Samtidigt har Riks-gäldskonotet lämnat en översikt över utvecklingen av ränteutgifter för statsskulden, m.m. under några år bakåt i tiden samt en fömyad beräkning av dessa utgifter för innevarande budgetår.

Ränteutgifter för statsskulden, m m 1987/88 - 1991/92

TabeU 1. Ränteutgifter för statsskulden, m.m.

Miljaider kronor

Budgetår

1987/88

1988/89

1989/90

1990/91

1991/92

Räntor pä län

i svenska Icronor

48,8

45,1

53,5

57,8

59,8

Räntor pä län

i utländsk valuta

9.8

8,3

8,6

7.3

6.7

Valutadifferenser

(netto)

-5,0

-0,3

2.3

-0.3

0,6

Inkomsträntor

-0,7

-0,7

-1.6

-3.5

-4.0

Övrigt

0.5

0,8

0,9

-0,3

-3,1

Siunma

53,4

53,2

63,7

61.0

60,0

Från mitten av 1970-talet ökade statsskulden kraftigt år för år under en tioårsperiod till 609,2 miljarder kronor vid slutet av budgetåret 1986/87. Fr.o.m. budgetåret 1985/86 avtog dock ökningstakten och under 1987/88-1989/90 minskade statsskulden successivt till 582,5 miljarder kronor. Därefter har statsskulden åter ökat till 711,0 miljarder kronor vid utgången av budgetåret 1991/92, vilket motsvarar ca 50 % av BNR Budgetåret 1984/85 motsvarade statsskulden 68 % av BNP och minskade därefter kontinuerligt som andel av BNP ner till ca 45 % 1990/91.

Räntoma på statsskulden m.m. (netto) ökade kraftigt firån 1970-talets slut och var som högst budgetåret 1984/85 med 75,2 miljarder kronor motsvarande 23 % av statsbudgetens totala utgifter. Därefter minskade ränteutgifternas m.m. andel av de totala utgiftema och 1991/92 utgjorde de 12,5 % motsvarande 60,0 miljarder kronor.

Den största utgiftsposten inom anslaget Räntor på statsskulden, m.m. utgörs av ränteutgiftema. En annan stor post är realiserade valutadifferen-

ser. På anslaget redovisas också andra inkomster och utgifter, främst    Prop. 1992/93:150 ränteinkomster frän Riksgäldskontorets utlåningsverksamhet, uppkomna    Bilaga 1.4 kursvinster och kursförluster samt inkomster/utgifter firån över- resp. underkurs vid emissioner.

I tabell 1 redovisas ränteutgiftema för statsskulden, m.m. under de senast förflutna fem budgetåren. Ränteutgiftema för lån i svenska kronor har ökat successivt. Nwlgången under 1988/89 beror på att en om­läggning av redovisningen av räntor på statsskuldväxlar medförde en engångseffekt av minskade ränteutgifter med 6,9 miljarder kronor. Räntoma på lån i utländsk valuta minskade i takt med minskad valutaup­plåning.

Som framgår av tabellen har förändringen av de totala utgiftema för statsskulden även varit beroende av utvecklingen av realiserade valutadif­ferenser uppkomna i samband med inlösen och amortering av lån i utländsk valuta. Under de i tabellen redovisade senaste fem budgetåren har valutadifferensema svängt mellan valutaförlust (netto) med 2,3 miljarder kronor och valutavinst (netto) med 5,0 miljarder kronor. Budgetåret 1991/92 redovisades valutaförlust på 0,6 miljarder kronor.

Trots kraftigt ökat lånebehov under budgetåren 1990/91 och 1991/92 minskade de totala ränteutgiftema m.m. för statsskulden. Detta förklaras av att Riksgäldskontoret under senare år ökat kreditgivningen till affärsverk, myndigheter och statliga bolag och därmed också fått ökade ränteinkomster. Under 1991/92 uppstod också stora inkomster i form av överkurs vid obligationsemissioner (uppgäld). Vidare minskade ränteut­giftema genom att Riksbankens rekvisitioner av statsskuldväxlar i december 1991 medförde en onq>eriodisering av ränteutgifter, netto, från budgetåret 1991/92 till 1992/93. Därtill kommer att ränteläget föll budgetåret 1991/92 jämfört med 1990/91.

Ränteutgifter m.m. 1992/93 och 1993/94

Anslaget Räntor på statsskulden, m.m. har i statsbudgeten för budgetåret 1992/93 upptagits till 69,0 miljarder kronor och i budgetpropositionen 1993 har för budgetåret 1993/94 upptagits ett beräknat belopp av 95,0 miljarder kronor. De senaste årens relativt kraftiga stegring beror främst på stigande budgetunderskott och på en alltmer om&ttande kreditgivning från Riksgäldskontorets sida. I tabell 2 redovisas inkomst- och utgiftsstat för i statsbudgeten för 1992/93 upptaget belopp och nu reviderad beräkning samt förslag avseende budgetåret 1993/94.

Tabell 2. Beräknade räntor pä statsskulden, m.m.

Tusental kionor

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.4

Enligt stats­budgeten 1992/93

Reviderad beräkning 1992/93

Förslag 1993/94

Utgifter

Räntor på lån i svenska kionor       71360 000 Räntor på lån i utländsk valuta         5 500 000 Valutaförluster                                     500 000 Underkurs vid emissioner (kapitalrabatter)                                              1 Kursförluster                                                  1 Dositioner på lån i utländsk valuta              1

68 425 000 17 800 000 38 400 000

2 500 000

2 500 000

25 000

75 465 000 24 700 000 11300 000

1 1 1

Stunma utgifter

77 360 003

129 650 000

111 465 003

Inkomster

Räntor på lån i svenska kronor

Räntor på lån i utländsk valuta

Yalutavinster

Överkurs vid emission

(uppgäld)

Kursvinster

Preskriberade obligationer

kuponger och vinster

7 300 000 400 000 600 000

1 1

60 001

7 200 000

400 000

36 500 000

7 500 000 5000 000

50 000

15 000 000

400 000

1000 000

1 1

65 001

Siunma inkomster

8 360 003

56 650 000

16 465 003

Summa nettoutgifler

69 000 000

73 000 000

95 000 000

Budgetåret 1992/93

En fömyad beräkning av anslaget räntor på statsskulden, m.m. visar att utgiftema för innevarande budgetår blir större än vad som angetts i statsbudgeten, 73,0 miljarder kronor mot i statsbudgeten 69,0 miljarder kronor.

Ökningen av anslagsbelastningen sammanhänger främst med ett ökat länebehov. Riksgäldskontoret har, på Riksbankens begäran, med början i september 1992 i två omgångai- genomfört en om&ttande upplåning i utländsk valuta för Riksbankens räkmng. Denna syftade dels till att förstärka valutareserven som ett led i försvaret av den &sta växelkursen och dels till att underlätta svenska bankers finansiering i utländsk valuta. Valutaskulden ökade från 51 miljarder kronor vid utgången av augusti 1992 till 304 miljarder kronor vid utgången av mars 1993. Av ökningen utgörs 50 miljarder kronor av uppskrivning av skulden till följd av deprecieringen. Influtet belopp till följd av valutaupplåningen uppgår således till 203 miljarder kronor. Valutalånenormen har slopats under innevarande budgetår, vilket har möj liggort att den första omgången upplåning motsvarande 100 miljarder kronor har kunnat användas för att minska upplåningen på den inhemska marknaden medan den resterande delen av valutalikvidema placerats på särskilt räntebärande inlåningskonto i Riksbanken.

Framförallt till följd av dessa förhållanden beräknas räntoma för lån i svenska kronor minska med netto 2,8 miljarder kronor i förhållande till upptaget belopp i statsbudgeten. Faktorer som verkat i motsatt riktning

är den höga räntenivån under en stor del av hösten 1992 samt rekvisitio-    Prop. 1992/93:150 ner av statsskuldväxlar från Riksbankens sida till höga räntor i september    Bilaga 1.4 1992.

En annan betydande utgifts-/ inkomstpost i svenska kronor är under­kurser/överkurser i samband med emissioner av obligationer. Om kupongräntan på en obligation är lägre/högre än den ränta till vilken obligationen emitteras resulterar detta i en kompenserande under­kurs/överkurs på obligationen. En överkurs medför en omedelbar inkomst för Riksgäldskontoret. Å andra sidan kommer kontoret att under de följande åren av obligationens löptid att betala en högre löpande ränta än vad räntenivån vid emissionstillfallet motiverar. Hittills under budgetåret har emissionema av obligationer medfört betydande överkurser netto som tillförts anslaget som inkomster, varför beräkningen för budgetåret som helhet nu pekar på att överkurserna netto kommer att uppgå till 5 miljarder kronor.

Räntoma på lån i utländsk valuta beräknas öka med hela 12,3 miljarder kronor. Realiserade valutadifferenser beräknas nu resultera i en förlust på 1,9 miljarder netto. Tredubblingen av ränteutgiftema på län i utländsk valuta beror på den kraftiga ökningen av valutaskulden som ägt mm sedan september förra året samt den kraftiga deprecieringen av den svenska kronan de senaste fem månadema. Att valutaförlusterna (netto) beräknas uppgå till endast 1,9 miljarder kronor trots den kraftiga försvagningen av kronan beror på att Riksgäldskontoret under budgetåret väntas erhålla kompensation från Riksbanken för de valutaförluster som med nu gällande valutakurser uppstår i framtiden på den av Riksbanken begärda särskilda upplåningen för det svenska banksystemets räkning.

Den under hösten och vintem för Riksbankens räkning företagna upplåningen hade en mycket kort genomsnittlig räntebindningstid -mindre än 0,5 år. I syfte att dra upp skuldens genomsnittliga räntebind­ningstid i överensstämmelse med gällande ramar och riktlinjer för statens valutaskuld har kontoret avslutat ett stort antal valuta- och ränteswappar där kontoret huvudsakligen varit mottagare av en hst och betalare av en rörlig ränta. En stor del av de swappar som nu avslutats (med kontantbe­talningar till eller från kontoret) hade ursprungligen ingåtts för att dra nytta av en fömtsedd nedgång i det intemationella ränteläget. Med den nedgång i ränteläget som &ktiskt inträf&t under 1992 och hittills under 1993 har dessa swappar blivit utomordeatligt värdefulla för kontoret. Hittills har 92 swappar avslutats med kontantbetalningar. Resultatet har blivit att 3,0 miljarder kronor (netto) betalats in till kontoret. Samtidigt uppnåddes en betydande förlängning av skuldens genomsnittliga räntebindningstid från drygt 0,5 till ca 1 år.

Budgetåiet 1993/94

I 1993 års budgetproposition har anslaget Räntor på statsskulden, m.m. upptagits med ett beräknat belopp på 95,0 miljarder kronor. Medel för Riksgäldskontoret att anvisas på anslaget Räntor på statsskulden, m.m. för budgetåret 1993/94 beräknas nu till samma belopp som i budgetpro-

positionen. Specifikationen av beräkningama framgår av tabell 2.

Prop. 1992/93:150

Som beräkningsteknisk fömtsättning för räntekalkyleringen ligger ett    Bilaga 1.4 antaget nettoupplåningsbehov för budgetåret 1993/94 i storleksordningen 270 miljarder kronor. Kalkyleringen av räntor har skett utifrån räntenivån i början av april 1993.

Att det totala anslagsbeloppet beräknas till samma belopp som i budget­propositionen trots att lånebehovet har ökat sammanhänger bl.a. med den förlängning av statsskuldens löptid som nu sker. Därigenom minskar stocken av kortfristiga statsskuldväxlar till förmån för långfristiga obligationer. Effekten blir att en större del av räntebetalningama skjuts framåt i tiden, vilket allt annat lika minskar anslagsbelastningen under budgetåret 1993/94. Nedgången i marknadsräntoma sedan beräkningen till budgetpropositionen medverkar också till att den beräknade anslagsbe­lastningen hålls nere.

Omläggningen av upplåningen i riktning mot ökad andel valutaupplå­ning gör att ränteutgiftema netto i svenska kronor hålls på ungefar oförändrad nivå mellan budgetåren 1992/93 och 1993/94. Ränteutgiftema och ränteinkomstema bmtto i svenska kronor ökar däremot kraftigt till följd av en snabb expansion av kontorets kreditgivning, bl a till arbets­marknadsfonden.

Ränteutgiftema för lån i utländsk valuta beräknas till följd av den omfattande valutaupplåningen som skett stiga med ca 7 miljarder kronor mellan budgetåren. Valutaförlusterna netto beräknas öka med 8,4 miljarder kronor då deprecieringens effekter fär fiillt genomslag på resultatet under kommande budgetår.

Känslighetsanalys

SCatsskuldräntomas storlek är i hög grad beroende av räntenivån. Upplåningens inriktning på olika låneinstmment är också av betydelse. Kalkyleringen av räntorna avseende såväl budgetåret 1992/93 som budgetåret 1993/94 har skett utifrån räntenivån i början av april 1993.

För att belysa känsligheten i beräkningama kan det vara av intresse att något närmare redovisa effektema av ändrade antaganden om räntenivå m.m. En förändring i räntenivån slår givetvis inte omedelbart igenom på hela statsskulden utan enbart på lånefbrmer med rörlig ränta och på nyupplåning. Efter hand får den effekt på upplåning som sker för att omsätta för&llande lån med bunden ränta.

För skulden i svenska kronor inklusive utlåningen i svenska kronor medför en förändring i räntenivån med en procentenhet frän 1 juli 1993 inga större förändringar i ränteutgiftema netto för budgetåret 1993/94. Detta beror pä att det till följd av neddragningen av statsskuldväxelstock-en och den kvarvarande räntebärande inlåningen i Riksbanken orsakat av den om&ttande valutaupplåningen i stort sett råder balans mellan Riksgäldskontorets kortfristiga tillgångar och skulder. En ränteförändring påverkar därför inkomstema ungefar lika mycket som skuldema.

Vad beträf&r räntor för län i utländsk valuta skulle en ränteförändring med en procentenhet från 1 juli 1993 leda till att ränteutgiftema, under

i övrigt oförändrade förhållanden, förändras med ca 1,8 miljarder kronor    Prop. 1992/93:150

för budgetåret 1993/94.

Bilaga 1.4

En förändring av kronans värde med 1% medför en förändring av valutadifferensema, (netto), med ca 1 miljard kronor för budgetåret 1993/94.

gotab   43618, Stockholm 1993

Bilaga 1.5

Reviderat förslag till statsbudget för budgetåret 1993/94

1 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 1.5

Revi(Jerat förslag till statsbudget för budgetåret 1993/94

r Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 1.5

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Förändringar i förslaget till statsbudget budgetåret 1993/94     Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.5

Inkomster

Budget-

Senare

Summa

propositionen    ändringar       1000-tal kr. 1000-tal kr.        1000-tal kr.

Skatter

322 596 615

-   12 517 623

310 078 992

Inkomster av statens verksamhet

27 992 967

-I-      193 311

28 186 278

Inkomster av försåld egendom

1 000

O

1 000

Återbetalning av län

6 160 896

-          46 090

6 114 806

Kalkylmässiga inkomster

1 600 034

-I-      108 000

1 708 034

Summa

358 351 512

- 12 262 402

346 089 110

Underskott

191 222 261

537 311371

Förändringar i förslaget

till statsbudget budgetåret 1993/94     Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.5

Utgifter

Budget-

Senare

Summa

propositionen

ändringar

1000-tal kr.

1000-tal kr.

1000-tal kr.

Kungliga hov- och slottsstaterna

65 226

65 226

Justitiedepartementet

19 030 169

-)-

109 732

19 139 901

Utrikesdepartementet

16 103 498

-

1 635

16 101 863

Försvarsdepartementet

38 902 745

-

38 902 745

Socialdepartementet

117 721 443

-1-

8 845 268

126 566 711

Kommunikationsdepartementet

17 387 231

-

1 770 077

15 617 154

Finansdepartementet

96 871 154

-f

201 857

97 073 011

Utbildningsdepartementet

29 656 648

-1-

8 916 644

38 573 292

Jordbruksdepartementet

6 966 627

-1-

37 045

7 003 672

Arbetsmarknadsdepartementet

47 232 449

-

22 851

47 209 598

Kulturdepartementet

15 898 349

-t-

29 584

15 927 933

Näringsdepartementet

4 250 937

-1-

7 586

4 258 523

Civildepartementet

2 179 650

-1-

48 593

2 228 243

Miljö- och naturresurs-

departementet

2 064 371

-1-

194 150

2 258 521

Riksdagen och dess myndigheter

866 778

-1-

17 200

883 978

Räntor på statsskulden

95 000 000

-

95 000 000

Oförutsedda utgifter

1 000

-

1 000

Sununa:

Minskning av anslagsbehållningar

Beräknat tillkommande utgifts­behov, netto

Summa:

510 198 275

-t-16 613 096

526 811 371

4 500 000        O

4 500 000

6000000        O

6000000

520 698 275

-I-16 613 096

537 311 371

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Specifikation av statsbudgetens inkomster under budgetåret 1993/94

1993/94

Tusental kronor

1000 Skatter:

1100  Skatt pä inkomst:

1110  Fysiska personers inkomstskatt:

1111 Fysiska personers inkoinstskatt 1120 Juridiska personers inkomstskatt:

1121

Juridiska personers inkomstskatt

1122

Avskattning av företagens reserver

1123

Beskattning av tjänstegruppliv

1130  Ofördelbara inkomstskatter:

1131 Ofördelbara inkomstskatter

1140  Övriga inkomstskatter:

1141

Kupongskatt

1142

Utskiftningsskatt och ersättningsskatt

1143

Bevillningsavgift

1144

Lotterivinstskatt

1200   Lagstadgade socialavgifter:

1211 Folkpensionsavgift 1221 Sjukförsäkringsavgift, netto 1231  Barnomsorgsavgift 1241 ysnutbildningsavgift 1251 Övriga socialavgifter, netto 1271   Inkomster av arbetsgivaravgifter till arbetarskyddsverkets och arbets­miljöinsitutcts verksamhet 1291 Särskild löneskatt

1300   Skatt på egendom:

1310  Skatt på fast egendom:

1311

Skogsvärdsavgifter

1312

Fastighetsskatt

1320  Förmögenhetsskatt:

1321

Fysiska personers förmögenhetsskatt

1322

Juridiska personers förmögenhetsskatt

1330  Arvsskatt och gåvoskatt:

1331

Arvsskatt

1332

Gåvoskatt

1340  Övrig skatt på egendom: 1341 Stiimpelskatt

1400  Skatt pä varor och tjänster:

1410 Allmänna försäljningsskatter: 1411 Mervärdesskatt

1420, 1430 Skatt pä specifika varor:

1421

Bensinskatt

1422

Särskilda varuskatter

1423

Försäljningsskatt pä motorfordon

1424

Tobaksskatt

1425

Skatt på spritdrycker

1426

Skatt pä vin

10 542 000 

10 542 000

18 402 000 3 934 200 1 150 000

23 486 200

2 281 000

2 281000

450 000

0

5000

3 043 000

3 498 000

39 807 200

36 464 000

7 100 100

400 000

0

3 145 000

552 000 6 670 000

54 331 IOO

54 331 100

106 000 16 548 077

16 654 077

1 041 000 65 000

1 106 000

1 100 000 275 000

1 375 000

5 450 000

5 450 000

24 585 077

115 938 000 

115 938 000

23 600 000 O 1 580 000 8000 000 5 990 000 3 100 000

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1993/94

Tusental kronor

1427

Skatt pä malt- och läskedrycker

1428

Energiskatt

1429

Särskild avgift på svavelhaltigt bränslen

1431 Särskild skatt på elektrisk kraft från kärnkraftverk

1434

Skatt pä viss elektrisk kraft

1435

Särskild skatt mot försurning

1440   Överskott vid försäljning av varor med statsmonopol:

1442 Systembolaget AB:s inlevererade överskott

1450  Skau pä tjänster:

1451

Reseskatt

1452

Skatt på annonser och reklam

1453

Totalisatorskatt

1454

Skatt på spel

1460  Skatt pä vägtrafik:

1461

Fordonsskatt

1462

Kilometerskatt

1470  Skatt på import: 1471 Tullmedel

1480  Övriga skatter på varor och tjänster:

1481 Övriga skatter pä varor och tjänster

2 698 000 16 972 000

500

140 000 933 000 67 000 

63 080 500

200 000   

200 000

125 000 1 012 000 O 120 000 

1257 000

3 925 000

1 335 000 

5 260 000

5 185 115 

5 185 115

435 000   

435 000      

191 355 615 Summa skatter  310 078 992

2000 Inkomster av statens verksamhet: 2100  Rörekeöverskott:

2110 Affärsverkens inlevererade överskott:

2111

Postverkets inlevererade överskott

2112

Televerkets inlevererade överskott

2113

Statens järnvägars inlevererade överskott

2114

Luftfartsverkets inlevererade överskott

2116 Statens vattenfallsverks inlevererade utdelning

2118

Sjöfartsverkets inlevererade överskott

2119

Statens vattenfallsverks inleverans av motsvarighet till statlig sicatt

2120  Övriga myndigheters inlevererade överskott:

2123

Inlevererat överskott av uthyrning av ADB-utrustning

2124

Inlevererat överskott av Riksgäldskon­torets garantiverksamhet

49 134 850 000

0

177 529

194 600

50 153

85 200

1 406 616

0

179 000

179 000

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1992/93

Tusental kronor

2130  Riksbankens inlevererade överskott:

2131 Riksbankens inlevererade överskott

2150  Överskott från spelverksamhet:

2151         Tipsmedel

2152         Lotterimedel

7900 000

1 232 400 851 620

7900000 2 084 020          11569 636

2200  Överskott av statens fastighetsförvaltning:

2210  Överskon av ftistighetsflrvalttng:

2214 Överskott av Byggnadsstyrelsens

verksamhet

500 000        500 000

500 000

:n           11 455 113

800 9

87 345

1 500 49 318

0

150 540

4 090 000

85

1 800

4 091 885

2300  Ränteinkomster:

2J70, 2320 Räntor på näringslån:

2314 Ränleinkomsler på lån till fiskerinäringen 2316 Ränteinkomster på vattenkraftslän 2318 Ränteinkomster pä statens län till de mindre skeppsfarten

2321

Räntor på skogsväglån

2322

Riintor på övriga näringslån, Kammarkollegiet

2323

Räntor pä övriga näringslän, Lantbruksstyrelsen

2325 Räntor på postverkets statslän 2327 Räntor pä statens vattenfallsverks statslän

2330  Räntor på bostadslån:

2332

Ränteinkomster på län för bostads­byggande

2333

Ränteinkomster på lån lör bostads­försörjning för mindre bemedlad barnrika familjer

2334

Räntor pä övriga bostadslän. Bostadsstyrelsen

2340  Räntor på studielån:

2341

Ränteinkomster på statens lån for universitetsstudier och garantilån för studerande

140

2342

Ränteinkomster pä allmänna studielån                15 000

15 140

2350  Räntor på energisparlån:

2351 Räntor på energisparlän

____ 156 000

156 000

2360  Räntor på medel avsatta till pensioner: 2361 Räntor på medel avsatta till

folkpensionering

_____ 7 000

7 000

2370  Räntor på beredskapslagring:

2371 Räntor pä beredskiapslagring och

förrädsanläggningar

644 393

644 393

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1993/94

Tusental kronor

2380, 2390 Övriga ränteinkomster:

2383

Ränteinkomster pä statens bosättningslän

O

2384

Ränteinkomster på lån för kommunala markförvärv

O

2385

Ränteinkomster på lån för student­kårslokaler

60

2386

Ränteinkomster på lån för allmänna samlingslokaler

9 000

2389 Ränteinkomster på lån för inventarier

vissa specialbostäder

45

700

4 283

249 681

177 000

440 769

5 505 727

2 328 000

2 328 000

2 328 000

1 055 538

2391

Ränteinkomster på markförvärv för jordbrukets rationalisering

2392

Räntor pä intressemedel

2394

Övriga ränteinkomster

2395

Räntor på särskilda räkningar i Riksbanken

2400   Aktieutdelning:

2410  Inkomster av statens aktier:

2411 Inkomster av statens aktier

2500  Offentiigrättsliga avgifter:

2511 Expeditionsavgifter

2522        Avgifter för granskning av filmer och

videogram

7 500

2523                                                        Avgifter för särskild prövning och

fyllnadsprövning inom skolväsen

O

2527

Avgifter för statskontroll av krigs­materieltillverkningen

1

2528

Avgifter vid bergsstaten

6 205

2529

Avgifter vid patent- och registrering

väsendet

9 900

2531        Avgifter för registrering i förenings-

m.fl. register

19 050

2532                                                       Avgifter vid kronofogdemyndigheterna

905 000

2534

Vissa avgifter för registrering av kör­kort och motorfordon

181 532

2535

Avgifter för statliga garantier

182 909

2536

Lotteriavgifter

1 605

2537

Miljöskyddsavgift

89 060

2538

Miljöavgift pä bekämpningsmedel

och handelsgödsel

166 350

2539                                                        Täktavgift

40 767

2541

Avgifter vid Tullverket

73 000

2542

Iientavgifter vid tandläkarutbild­ningen

5 000

2543                                                     Skatteutjämningsavgift

1 396 000

2545 Närradioavgifter

4 608

2547        Avgifter för Telestyrelsens

verksamhet

3 485

2548        Avgifter för Finansinspektionens

verksamhet

96 500

2549                                                          Avgifter för provning vid riksprovplats

3 727

2551

Avgifter frän kärnkraftverken

171 953

2552

Offentlig rätuliga avgifter

587 365     5 007 055

S 007 055

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1993/94

Tusental kronor

2600   Försäljningsinkonister:

2611 Inkomster vid kriminlavården

210 000

84 615 337 000 690 525

i 322 140

1 322 140

647 000

376 670

50

1 023 720

1 023 720

930 000

930 000

930 000

ikomster av staten verksamhet

28 186 278

2624

Inkomster av uppbörd av felparkerings­avgifter

2625

Utförsäljning av beredskapslager

2626

Inkomster vid Banverket

2700  Böter m.m.:

2711

Restavgifter och dröjesmålsavgift

2712

Bötesmedel

2713

Vattenfororeningsavgift

2800  Övriga inkomster av statens verksamhet:

2811 Övriga inkomster av statens verk-samhemhet

3000 Inkomster av försåld egendom:

3100  Inkomster av försålda byggnader och maskiner:

3110 Affärsverkens inkomster av försålda fastigheter och maskiner:

3120  Statliga mynéUgheters inkomster av försålda byggnader och maskiner: 3124 Statslcontorets inkomster av försålda datorer m.m.

3200  övriga inkomster av markförsäljning:

3211 Övriga inkomster av markförsäljning      _ 1 000            1 000

1000

3300  Övriga inkomster av försåld egendom:

3311

Inkomster av statens gruvegendom

O

3312

Övriga inkomster av försåld egendoin

0                  0                        O

Summa inkomster av försåld egendom

1 000

4000 Återbetalning av lån:

4100  Återbetalning av näringslån:

4120 Återbetalning av jordbrukslån:

4123 Återbetalning av län till fiskeri­

näringen

30 853

30 853

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1993/94

Tusental kronor

4130 Återbetalning av övriga näringslån: 4131 Återbetalning av vattenkraftslån 4133 Återbetalning av statens lån till den mindre skeppsfarten

4135

Återbetalning av skogsväglån

4136

Återbetalning av övriga näringslän, Kammarkollegiet

4137

Återbetalning av övriga näringslän. Statens jordbruksverk

4138

Återbetalning av tidigare infriade statliga garantier

4200  Återbetalning av bostadslän m.m.:

4212

Återbetalning av lån för bostads­byggande

4213

Ateirbetalning av län för bostadsför­sörjning för mindre bemedlade barnrika familjer

4214

Återbetalning av övriga bostadslån. Boverket

4300  Återbetalning av studielån:

4311

Återbetalning av statens län för universitetsstudier

4312

Återbetalning av allmänna studielån

4313

Återbetalning av studiemedel

4400   Återbetalning av energisparlån:

4411 Återbetalning av energisparlån 4500   Återbetalning av övriga lån:

4514

Återbetalning av län för studentkårs-lokaler

4515

Återbetalning av lån för allmänna samlingslokaler

4516

Återbetalning av utgivna startlån och bidrag

4517        Återbetalning frän Portugal fonden

4519 Återbetalning av statens bosättningslån

4521 Återbetalning av lån för inventarier

vissa specialbostäder

4525

Återbetalning av län för svenska FN-styrkor

4526

Återbetalning av övriga län

268

2600 37

88 083

1 800

5000

97 788

3000 000

450

1 700

3 002 ISO

140

4000

2606 000

2 610 140

250 000

250 000

180

7000

5000

5 500

0

90

45 000 61 105

123 875

128 641

3 002 150

2 610 140

250 000

123 875

Summa återbetalning av län

6 114 806

5000 Kalkylmässiga inkomster:

5100  Avskrivningar och amorteringar:

5110 Affärsverkens avskrivningar och amorteringar:

5113 Statens järnvägars avskrivningar 5116 Statens vattenfallsverks amorteringar

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

1993/94

Tusental kronor

2 321 274

5120 Avskrivningar på fastigheter:

5121 Avskrivningar på fastigheter

5130   Uppdragsmyndigheters komplement-kostnader:

5131 Uppdragsmyndigheters m.fl. komp­lementkostnader

5140  Övriga avskrivningar:

5143

Avskrivningar pä ADB-utrustning

5144

Avskrivningar pä förrådsanläggningar för civilt totalförsvar

5200  Statliga pensionsavgifter, netto:

5211 Statliga pensionsavgifter, netto

167 760

167 760

2 308 374 12 900

-781000

-781000

Summa kalkylmässiga inkomster

2 489 034

-781 000 1 708 034

STATSBUDGETENS TOTALA INKOMSTER       346 089 110

10

Specifikation av förändringar i utgiftsanslag för budgetåret     Prop

. 1992/93:150

1993/94 i förhållande till förslagen i

budgetpropositionen       Bilaga 1.5

lOOO-tal kr.

Huvudtitel, anslag

Beräknat

Senare förslag eller beslut

Förändring

belopp

Ökning (+)

budget-

Propositio-

Anslags-

Minskning(-)

proposi-

nens eller

belopp

tionen

skrivelsens nummer

//. Justitiedeparletnemet

Framtidsstudier, långsiktig analys m.m..

reservationsanslag

12 432

170

11 636

796

Domstolarna m.m., ramanslag

2 445 640

150,174

2 458 440

-1-      12 800

Kriminalvården, ramanslag

3 298 089

150

3 394 485

-(-     96 396

Brottsförebyggande rådet:

Förvaltningskostnader, _/orWagianj/ög

14 361

170

0

14 361

Utveckl ingskostnader, reservationsanslag

4 823

170

0

4 823

Brottsförebyggande rådet, ramanslag

0

170

20 516

+     20 516

Sumina

5 775 345

5 885 077

-1    109 732

37 150

35 515

1 635

///. Utrikesdeparttnentet

Bidrag till Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut (SIPRI),

21310

170

21 810

-1-

500

15 840

170

10 205

-

5 635

0

170

3 500

-t-

3 500

reser vationsanslag

Forskningsverksamhet för rustningsbegränsning

och nedrustning, anslag

Forskningsverksamhet av särskild utrikes-

och säkerhetspolitisk betydelse,

reservationsanslag

Summa

V   Socialdepartementet

Socialdepartementet, ramanslag

Utredningar, utveckling, samverkan m.m.

ratnanslag

Bostadsbidrag, förslagsanslag

Bidrag till föräldraförsäkringen,

förslagsanstag

Bidrag till sjukiörsäiiTmgen,förslagsanslag

Bidrag till husläkarsystemen m.m.,

reservationsanslag

Vissa statsbidrag inom handikappområdet,

reservationsanslag

Kostnader för statlig assistansersättning,

förslagsanslag

Riksförsäkringsverket, ramanslag

Socialstyrelsen, ratnanslag

Smittskyddsinstitutet, ramansanslag

Statens institut för psykosocial

miljömedicin, ratnanslag

Bammiljörådet, ramanslag

Socialvetenskapliga forskningsrådet:

Forskningsmedel, reservationsanslag

56 239

3 400

52 839

77 933 2 300 000

« 174

78 970 8 560 000

-1- 1037 -1-6 260 000

2 750 000 4 649 000

159 150,178

2 759 500 5 353 000

-i- 9 500 -t-   704 000

0

160

200 000

-1-200 000

0

159

332 500

-1-   332 500

0

604 806

316 395

62 117

159

159,174

159

150

1 200 000

627 806

321 895

80 561

-l-l 200 000 + 23 000 t- 5 500 +      18 444

5 741 5 199

170 173

6 943 6 586

-1- 1 202 +       1 387

79 175

170

7 565

86 740

Regeringsbeslut 11 dec 1992

11

1000-tal  kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat     Senare förslag eller beslut belopp

budget­proposi­tionen

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

5600

55 000

1

6 576

10 556

Socialvetenskapliga forskningsrådet:

Förvaltning, ramanslag

O

Teckning av aktier i SBL Vaccin Aktiebolag,

förslagsanslag

O

Avveckling av Statens bakteriologiska

laboratorium, förslagsanslag

O

Jämställdhetsombudsmannen m.m., ramanslag

O

Särskilda jämställdhetsåtgärder, reservationsanslag

O

Summa

10 903 205

170 150 150

-I-       5600

-(-     55 000

-I-

1

-I-       6 576

_______        -t-      10 556

19 748 473        -1-8 845 268

VI. 

Kommunikationsdepartementet

Kostnader förenade med statens ägande i SOS

Alarmering AB, reservationsanslag

O

Östersjösamarbetet om trafik och

miljö, reservationsanslag

O

Kostnader för avveckling av styrelsen för riksfärdtjänst,

förslagsanslag

O

Byggande av riksvägar, reservationsanslag

1 556 500

Byggande av länstrafikanläggningar,

reservationsanslag

925 400

Vägverket: Särskilda bärighetshöjande

ätgärder, reservationsanslag

707 300

Drift och vidmakthållande av statliga

järnvägar, reservationsanslag

2 825 656

Nyinvesteringar i stomjämvägar,

reservationsanslag

I 392 087

Ersättning till banverket för vissa

kApilalkosiniider, förslagsanslag

368 000

Tiikslärdliånst, JSrslagsanslag

113 300

Bidrag till Statens väg- och trafikinstitut,

ratnanslag

61 129

Transportforskningsberedningen,

ratnanslag

44 006

Bidrag till forskning om el- och hybrid­

fordon, reservationsanslag

O

Telestyrelsen, ramanslag                                                 20 000

Telestyrelsen: Upphandling av särskilda sammhälls

åtaganden, reservationsanslag

O

Kapitalkostnader avseende lån till investeringar

i vägar, järnvägar och kollektivtrafik-

anläggningar, förslagsanslag

O

Underhållsåtgärder för sysselsättning och

tillväxt, reservationsanslag

O

Summa

8 013 378

200

179

150 176

176

176

176

176

176 150

170

170

179 200

200

176 150

140 000

15 000

20 500 O

O

O

2 861 656

O

O

72 500

33 639

119 006

9000 195 000

224 000

1 353 000 1 200 000

6 243 301

-(-    140 000 -I-      15 000

-I-     20 500

-  1 556 500

-

925 400

-

707 300 -t-     36 000

-  1 392 087

-    368 000

40 800

27 490 -f     75 000

9000 175 000

-I-   224 000

+1 353 000

-l-l 200 000 - 1 770 077

* Regeringsbeslut 11 dec 1992

12

1000-tal kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens nummer

Förändring Ökning (-f) Minskning(-)

VII. Finansdepartementet

 Konjunkturinstitutet, ramanslag

 Statistiska centralbyrån:

 Statistik, register och prognoser, ramanslag

 Boverket: Förvaltningskostnader, ramanslag

 Länsbostadsnämnderna, förslagsanslag

 Vissa investeringar m.m., reservationsanslag

 Statligt utjämningsbidrag till kommuner,

 förslagsanslag

Län till kommuner, reservationsanslag

Bidrag till EFTA:s fond för ekonomisk och social

utjämning, förslagsanslag

Summa

VIII.       Utbildningsdepartementet

 Stöd för utveckling av skolväsendet,

 reservationsanslag

Forskning inom skolväsendet, reservationsanslag Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet, förslagsanslag Bidrag till folkbildningen Bidrag till vissa handikappåtgärder inom folkbildningen

Grundläggande högskoleutbildning samt vissa andra ändamål inom högskoleområdet Universitetet i Uppsala: Grundutbildning, reservationsanslag Lunds universitet: Grundutbildning, reservarionsanslag

Universitetet i Göteborg: Grundutbildning, reservationsanslag

Stockholms universitetet: Grundutbildning, reservarionsanslag

Universitetet i Umeå: Grundutbildning, reservarionsanslag

Universitetet i Linköping: Grundutbildning, reservationsanslag

Karolinska Institutet: Grundutbildning, reservationsanslag Tekniska högskolan i Stockholm: Grundutbildning, reservationsanslag Chalmers Tekniska högskola: Grundutbildning, reservationsanslag Högskolan i Luleå: Grundutbildning, reservationsanslag Danshögskolan: Grundutbildning, reservationsanslag

Dramatiska Institutet: Grundutbildning, reservationsanslag

170

163

24 733

24 896

435 033

144 787

126 066

0

182 172 172 150

420 080

144 000

83 000

800 000

-1-

14 953

787

43 066

800 000

40 200 500 0

150 150

39 041000 350 000

- 1

-1-

159 500 350 000

lal

270 000

225_

540 000

+_

270 000

41 201 119

41 402 976

-1-

201 857

55 613

g           

24 812

158 170

71 613 26 117

+

16 000 1305

42 839 I 917 543

194,150 150

1   994 849

2   456 463

-l-l 952 010 -1- 538 920

45 117

159

53 867

-1-

8 750

8 346 985

169

0

- 8 346 985

0

169

534 514

-1-

534 514

0

169

875 718

-1-

875 718

0

169

640 573

+

640 573

0

169

421 437

+

421 437

0

169

460 296

-1-

460 296

0

169

388 224

-!-

388 224

0

169

271 130

+

271 130

0

169

384 510

-t-

384 510

0

169

306 683

-1-

306 683

0

169

209 141

-1-

209 141

0

169

10 393

-t-

10 393

0

169

30 705

-1-

30 705

13

lOOO-ial kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut      Förändring

-----------------------       Ökning (+)

Propositio-        Anslags-        Minskning(-)

belopp

nens eller

skrivelsens

nummer

-I-

-t-

-I--I--I--I--I--I--I--I--I-

Grafiska institutet och institutet för

högre kommunikations- och reklamutbildning:

Grundutbildning, reservarionsanslag

Högskolan i Borås: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Falun/Borlänge: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Gävle/Sandviken: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Halmstad: Grundutbildning,

reser vationsanslag

Högskolan i Jönköping: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Kalmar: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Karlskrona/Ronneby: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Karlstad: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Kristianstad: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Skövde: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan för lärarutbildning i Stockholm:

Grundutbildning, reservationsanslag

Högskolan i Trollhättan/Uddevalla:

Grundutbildning, reservationsanslag

Högskolan i Växjö: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskolan i Örebro: Grundutbildning,

reservationsanslag

Högskoleutbildning på Gotland:

Grundutbildning, reservationsanslag

Idrottshögskolan i Stockholm: Grundutbildning,

reservationsanslag

Konstfack: Grundutbildning, reservationsanslag

Konsthögskolan: Grundutbildning, reservationsanslag

Mitthögskolan: Grundutbildning, reservationsanslag

Musikhögskolan i Stockholm: Grundutbildning,

reservationsanslag

Mälardalens högskola: Grundutbildning,

reservationsanslag

Operaliögskolan i Stockholm: Grundutbildning,

reservationsanslag

Teaterhögskolan i Stockholm: Grundutbildning,

reservationsanslag

Bidrag till kommunal högskoleutbildning m.m.,

reservationsanslag

Kanslersämbetet, reservationsanslag

Verket för högskoleservice, ramanslag

Överklagandenämnden för högskolan, ramanslag

Rädet för grundläggande högskoleutbildning,

reservationsanslag

Vissa särskilda utgifter inom universitet

och högskolor m.m., reservationsanslag

Europeisk utbildningssamverkan, ramanslag

O O O

o

o

o

o

o

o

o

o

o

o

o

o

o

o o o o

o

o

o

o

o o o o

o o

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169

169 169 169 169

169

169

169

169

169 169 169 169

169

169,150 169

6 092

71 816

97 065

95 509

54 234

88 331

110311 41 438

174 184 73 416

43 452

228 454

38 627 121 634 142 975

11 570

16 676

44     496

20 669

182 923

46 178

106 005

7      676

11 226

284 660

26 000

69 452

3 182

40 908

240 589

47     545

6 092 71 816 97 065 95 509 54 234 88 331

110311 41 438

174 184 73 416 43 452

-I--I--I--I-

-I- 228 454

38 627 121 634 142 975

11 570

-I-  16 676 

+     

44 496

20 669 182 923

-i-

46 178

-I-

106 005

-(-

7 676

-I-

11 226

-I-

284 660

-I-

26 000

-I-

69 452

+

3 182

-H

40 908

-I-

240 589

-I-

47 545

14

lOOO-tal kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-(-) Minskning(-)

0

169

1

-1-

1

17

170

0

- 7 039 137

0

170

667 809

-t-

667 809

0

170

720 782

-)-

720 782

0

170

502 262

-1-

502 262

0

170

534 253

+

534 253

0

170

407 368

-1-

407 368

0

170

231 766

-1-

231 766

0

170

344 378

¥

344 378

0

170

303 211

-(-

303 211

0

170

257 296

-1-

257 296

0

170

117 269

-1-

117 269

0

170

13 292

+

13 292

0

170

106 235

+

106 235

0

170

308 516

-i-

308 516

0

170

1 446 778

-1-1 446 778

0 0

170 170

83 006 8 936

+ +

83 006 8 936

0

170

208 004

-H

208 004

0

170

6 963

+

6 963

0

170

357 797

-1-

357 797

0

170

12 485

-1-

12 485

0

170

508 447

-f-

508 447

0

170

17 236

-(-

17 236

0

170

228 677

-(-

228 677

0 0

170 170

7 330 41 925

-1--1-

7 330 41 925

0 0

170 170

7 795 445 895

-t-

7 795 445 895

Kostnader för Universitets- och högskoleämbetets,

Forskningsrädsnämden och Utrustningsnämndens

för universitet och högskolor awecklingsorganisation,

förslaganslag

Forskning och forskarutbildning inom

högskolan samt vissa andra forskningsändamål

7 039 137

Univerisitetet i Uppsala: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Universitetet i Lund: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Universitetet i Göteborg: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Universitetet i Stockholm: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Universitetet i Umeå: Forskning och

forskarutbilning, reservationsanslag

Universitetet i Linköping: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Karolinska Institutet: Forskning och

forskarutbildning, reservationsanslag

Tekniska högskolan i Stockholm: Forskning

och forskarutbildning, reservationsanslag

Chalmers tekniska högskola: Forskning

och forskarutbildning, reservationsanslag

Högskolan i Luleä: Forskning och

forskarutbildn Ing, reservationsanslag

Konstnärligt utvecklingsarbete vid

vissa högslcoleenheter, reservationsanslag

Forskningsstödjande åtgärder vid mindre

och medelstora högskolor, reservarionsanslag

Vissa särskilda utgifter for

forskningsändamål, reservarionsanslag

Vissa ersättningar fÖr klinisk utbildning

och forskning, förslagsanslag

Forskningsrådsnämnden: Forskning och

forskningsinformation, reservationsanslag

Forskningsrädsnämden: Förvaltning, ramanslag

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet:

Forskning, reservationsanslag

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet:

Förvaltning, ramanslag

Medicinska forskningsrådet: Forskning,

reservationsanslag

Medicinska forskningsrådet: Förvaltning,

ramanslag

Naturvetenskapliga forskningsrådet:

Forskning, reservationsanslag

Naturvetetnskapliga forskningsrådet:

Förvaltning, ramanslag

Teknikvetenskapliga forskningsrådet:

Forskning, reservarionsanslag

Teknikvetenskapliga forskningsrådet:

Förvaltning, ramanslag

Rymdforskning, reservarionsanslag

Rädet för forskning om universitet och

högskolor, reservationsanslag

Europeisk forskningssamverkan, ramanslag

15

lOOO-tal kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-)-) Minskning(-)

Kungl. biblioteket, ramanslag

Statens psykologisk-pedagogiska bibliotek,

ramanslag

Arkivet för ljud och bild, ramanslag

Institutet för rymdfysik, ramanslag

Polarforskning, ramanslag

Vissa bidrag till forskningsverksamhet,

reservarionsanslag

Medel för dyrbar vetenskaplig utrustning,

reservarionsanslag

Centrala studiestödsnämnden m.m., ramanslag

Studiehjälp m.m., förslagsanslag

Studiemedel m.m., förslagsanslag

Viixenstudiestöd m.m., reservationsanslag

Timersättning vid vissa vuxenutbildningar,

förslagsanslag

Inredning ocli utrustning av lokaler vid

högskoleenheterna m.m., reservarionsanslag

Lokalkostnader m.m. vid universitet

och högskolor m.m.

Inredning och utrustning av lokaler m.m.

vid universitet och högskolor m.m.

Summa

170

90 728

90 728

0 0 0 0

170 170 170 170

5 992 21 100 37 824 20 588

-f--1--t--1-

5 992 21 100 37 824 20 588

0

170

35 678

-t-

35 678

0

159 610

2 086 780

6 130 000

1 078 600

170 150 194,150 150 150

110 000 170 610

2   350 780

 6 389 095

3    867 535

-1- 110 000 -1-  11 000 -1-264 000 -1- 259 095

-1-2 788 935

71 925

159

76 925

-1-

5000

872 600

169

836 500

-

36 100

0

169,170

2 986 537

-2 

986 537

0

169,170

209 075

-1-

209 075

27 871 561

36 788 205

-18 916 644

IX. 

Jordbruksdepartementet

Stöd till jordbruket och livsmedelsindustrin

1 norra Sverige, förslagsanslag

Skogsvårdsorganisationen: Myndighetsuppgifter,

ramanslag

Bidrag till skogsvärd m.m.,förslagsanslag

Stöd till byggande av skogsvägar, förslagsanslag

Främjande av skogsvård m.m., reservarionsanslag

Insatser för skogsbruket, reservationsanslag

Isbrytarhjälp åt fiskarbefolkningen, ri/agianj/aj

Bidrag till flskets rationalisering m.m.,

förslagsanslag

Lån till fiskerinäringen, reservarionsanslag

Täckande av förluster vid statlig kreditgaranti

till fiske, förslaganslag

Prisreglerande åtgärder på fiskets omräde,

förslagansanslag

Särskilda insatser för fisket, förslagsanslag

Livsmedelsstatistik, förslagsanslag

Sveriges lantbruksuniversitet, ramanslag

Lokalkostnader m.m. vid Sveriges lantbrukuniversitet,

förslaganslag

Inredning och utrustning av lokaler vid Sveriges

lantbruksuniversitet m.m., reservationsanslag

Skogs- och jordbrukets forskningsråd,

reservarionsanslag

955 000

183

16 000

971 000

310 080

142 492

39 962

14 868

0

1

226 226 226 226 226 184

275 305

90 000

6000

0

99 000

0

-t-

34 775 52 492 33 962 14 868 99 000 1

9 388 40 000

184 184

0 0

_

9 388 40 000

1

184

0

-

1

1 0

11 514 627 975

184 184 182 170

0

26 391

21 434

984 246

-t--1--1-

1

26 391

9 920

356 271

295 336

170

0

-

295 336

33 700

170

7 700

-

26 000

169 680

170

0

_

169 680

16

lOOO-tal kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-(-) Minskning(-)

-I-

Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Forskning,

reservarionsanslag

O

Skogs- och jordbrukets forskningsråd:

Förvaltningkostnader, ramanslag

O

Stöd till kollektiv forskning, reservationsanslag            101 200

Bidrag till Skogs- och lantbruksakademien,

förslagsanslag

772

Bioenergiforskning, reservarionsanslag

__ 

     48 930

Summa

2 800 900

170

170 170

170 170,179

185 552

6 129 88 000

811 76 377

2 837 945

-I-   185 552

-I-       6 129 13 200

39

27 447

37 045

X.  

Arbetsmarknadsdepartementet

Arbetsmarknadsdepartementet, ramanslag

Utredningar m.m., reservarionsanslag

Arbetsmarknadspolitiska ätgärder,

reservarionsanslag

Arbetsmiljöinstitutet, ramanslag

Yrkesinriktad rehabilitering : Utbildningsbidrag,

förslagsanslag

Särskilda ätgärder för arbetshandikappade,

reservarionsanslag

Arbetslivscentrum, förslaganslag

Lokaliseringslän, reservarionsanslag

Summa

42 524 17 220

28 448 611 172 252

570 017

6 386 203

O

______ O

35 636 827

150 150

150 170

150

150 170 150

43 344 12 220

28 389 655 177 745

O

6 956 220

34 791

_______ 1

35 613 976

-t-    820 5000

+ 226 044 -I-  5 493

-  570 017

-I- 570 017

-I- 34 791

+______ 1

22 851

-I-

+ 

-1-

XI.

Kulturdepartementet

Kulturdepartementet, ramanslag                                      42 386

Utredningar m.m., ramanslag

13 300

Kulturmiljövård, reservarionsanslag                                70 213

Forsknings- och utvecklingsinsater inom kulturområdet,

reservationsanslag                                                           30 855

Styrelsen för lokalradiotiUständ, ramanslag

O

Utlänningsnämnden, raittanslag                                       51 550

Jämställdhetsombudsmannen m.m., ramanslag

6 576

Särskilda jämställdhetsätgärder, reservationsanslag  10 556

Summa

225 436

rskr. 197 rskr. 197 rskr.253

170 150

150

»

38 986

12 263 95 213

35 778

2 100

70 680

O

_____ O

255 020

3 400

1 037

+  25 000

4 923 2 100

19 130 6 576

10 556

29 584

170

184 966

0 0

222 000

170 170 179

10 000

6000

237 000

-f -f 

+

10 000

6000

15 000

0

179

95 000

+

95 000

0

753 348

36 150

0

179 170 170 170

50 000

575 548

0

358 000

-1-

50 000 177 800

36 150 358 000

XII. Näringsdepartementet Särskilda insatser inom industriforsknings­systemet, reservationsanslag Konkurrensforskning, reservationsanslag Insatser för ny energiteknik, reservationsanslag Åtgärder för energieffektiviseringar m.m. i bl.a. Östeuropa och Baltikum, reservationsanslag Insatser för utbyggnad av fjärrvärmenäten, reservationsanslag

Teknisk forskning och utveckling, reservarionsanslag   753 348

Materialteknisk forskning, reservarionsanslag

Informationsteknologi, reservarionsanslag

Teknikvetenskapliga forskningsrådet,

reservarionsanslag

184 966

Regeringsbeslut 11 dec 1992

17

lOOO-tal kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.5

Huvudtitel, anslag

Beräknat belopp budget­proposi­tionen

Senare förslag eller beslut

Anslags­belopp

Propositio­nens eller skrivelsens

Förändring Ökning (-I-) Minskning(-)

170 170 170

170 170 170

170 170 170

170 170

170

170

170

170

-I-

-1-

150 170

3 000    rskr. 187

Rymdstyrelsen: Förvaltningskostnader, ramanslag

O

Nationell rymdverksamhet, reservationsanslag

58 287

Europeiskt rymdsamarbete m.m., ramanslag

447 439

Forskning för ett avfalltssnålt samhälle:

Miljöanpassad produktutveckling, reservarionsanslag     24 607

Energiforskning, reservationsanslag

280 764

Byggnadsforskning, reservationsanslag

178 200

Statens råd för byggnadsforskning:

Förvaltningskostnader, reservationsanslag

O

Byggforskning, reservationsanslag

O

Stöd till experimentbyggande, reservarionsanslag

10 000

Särskilda awecklingskostnader för Statens institut

för byggnadsforskning, _/0ri/agiani/a

O

Statens institut för byggnadsforskning, förslagsanslag

1

Bidrag till Statens institut för byggnadsforskning,

reservarionsanslag

53 625

Statens institut för byggnadsforskning: Utrustning,

reservarionsanslag

810

Avgifter till vissa internationella FoU-organisationer,

ramanslag

544

Statens provningsanstalt: Uppdragsverksamhet,

förslagsanslag

______ 1

Summa

2 250 742

XIII. Civildepartementet

Länstyrelserna m.m. ramanslag

1 693 900

Konsumentforskning, reservationsanslag

1 939

Bidrag till kvinnoorganisationernas centrala

verksamhet, reservarionsanslag

Summa

1 698 839

5 700

54 300

450 100

O

220 800

O

19 885

174 000

O

1 O

O

O

1 994

O

2 258 328

1 741 900

2

100

3

432 1 747 432

5 700 3 987 2 661

24 607

59 964

178 200

19 885

174 000

10 000

1 1

53 625

810

1 450

____ 1_

7 586

-I-

48 000

-1-

161

-I-

432

-I-

48 593

22 643 135 445 151 783

25 000

17 199

27 643 190 445 159 372

12 000

32 760

122 500

2 700 547 420

179 226 170

170

170

179

179

1 200 353 270

175 400 f

ö

rs.RFK 3  192 600

192 600

175 400

136 943 172

153 556 268

XIV. Miljö- och naturresursdepartementet

Utredningar m.m., reservarionsanslag

Investeringar inom miljöområdet, reservarionsanslag

Miljöforskning, reservationsanslag

Stockholms intemationella miljöinstitut,

reservarionsanslag

Forskning för en kretsloppsanpassad samhälls

utveckling: Avfallshantering, reservationsanslag

Miljöinsatser i Östersjöregionen,

reservarionsanslag

Bidrag till internationellt samarbetet kring

den byggda miljön m.m., reservarionsanslag

Summa

XV. 

Riksdagen och dess myndigheter Riksdagens byggnader m.m., reservationsanslag

Summa

Sununa fdr

ä

ndringar

+ 

-)-

-I-

5000

55 000

7 589

13 000

15 561

122 500

1 500

-I-

+ 194 150

-t-  17 200 +  17 200

+ 

16 613 096

gotab  43619, Slockholm 1993

18

Lagförslag

1 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 1.6

Bilaga 1.6

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1987:519) om Riksrevisionsverkets granskning av statliga aktiebolag och stiftelser;

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1987:519) om Rilcsrevi-sionsverkets granskning av statliga aktiebolag och stiftelser' skall ha följande lydelse. Lagen kommer därför att ha följande lydelse från och med den dag då denna lag träder i krafl.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 1.6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Riksrevisionsverket får granska den verksamhet som staten bedri­ver i form av aktiebolag eller stif­telse, om verksamheten är regle­rad i lag eller någon annan för­fattning eller om staten som ägare eller genom tillskott av anslags­medel eller genom avtal eller på något annat sätt har ett bestäm­mande inflytatide över verksam­heten.

Riksrevisionsverket får granska den verksamhet som bedrivs i följ­ande aktiebolag och stiftelser.

Aktiebolag

Aktiebolaget Statens anläggnings­provning

Aktiebolaget Svensk Bilprovning

Aktiebolaget Tipstjänst

Aktiebolaget Trav och Galopp

Aktiebolaget Vin- & Spritcentralen

Apoteksbolaget Aktiebolag

Kungliga Dramatiska teatem Aktiebolag

Kimgliga teatem Aktiebolag

Radiotjänst i Kinma Aktiebolag

Samhall Aktiebolag och de dotter--bolag som ingår i Samhallgruppen

SEMKO, Svenska Elektriska Materialkontrollanstalten Aktiebolag

Statens Bostadsfinansierings-aktiebolag, SBAB

Swedish Geotechnical Systems Aktiebolag

Swedish National Road Consulting Aktiebolag

Svensk AvfaUskonvertering Aktiebolag (SAKAB)

Svensk Kämbränslehantering Aktiebolag

Svensk Rimdradio AB

Svenska Penninglotteriet Aktiebolag

' Lagen omtryckt 1990:423.  Senaste lydelse 1993:152.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1992/93:150

Bilaga 1.6

Systembolaget Aktiebolag

V.T.I. Utveckling Aktiebolag

Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag

AMU-Gruppen AB och de dotter­bolag som ingår i AMU-gruppen

Stiftelser

Fonden för industriellt samarbete med u-länder

Fonden för industriellt utvecklingsarbete (Industrifonden)

Stiftelsen för framtidsstudier

Stiftelsen Nordiska Museet

Stiftelsen Riksutställningar

Stiftelsen Statshälsan

Stiftelsen Svenska Institutet

Stiftelsen Sveriges teknisk­vetenskapliga attachéverksamhet

Stiftelsen Sveriges tekniska museum

Svenska rikskonserter

Sveriges turistråd

Trygghetsstiftelsen

2§ De aktiebolag och stiftelser som De aktiebolag och stiftelser som nämns i 1 § är skyldiga att på be- Riksrevisionsverket granskar enligt gäran av Riksrevisionsverket lämna 1 § är skyldiga att på begäran av verket de upplysningar som behövs Riksrevisionsverket läinna verket om den granskade verksamheten.      de upplysningar som behövs om

den granskade verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 1993.

gotab   43620, Slockholm 1993

Justitiedepartementet

1 Riksdagen 1992/93 1 samL Nr 150 BiL 2

Bilaga 2

Justitiedepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 2 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Justitiedepartementets verksamhetsområde

Andra huvudtiteln

A.  Justitiedepartementet m.m.

A 1. Statsrådsberedningen

Under deima anslagsrubrik har riksdagen beslutat (prop. 1992/93:1(H), bilaga 3, 1992/93:JuU20, rskr. 224) att för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 49 224 000 kr. Motsvarande anslag till alla övriga departement är av riksdagen numera anvisade som ramanslag. Enligt min uppfettning skulle det vara ändamålsenligt om även anslaget till Statsrådsberedningen fördes upp i statsbudgeten för nästa budgetår som ett ramanslag.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att det av riksdagen för budgetåret 1993/94 beslutade förslags­anslaget Statsrådsberedningen i stället anvisas med anslags­beteckningen ramanslag.

A 2.  Justitiedepartementet

Under denna anslagsmbrik har riksdagen beslutat (prop. 1992/93:100, bilaga 3, 1992/93:JuU20, rskr. 224) att för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 63 229 000 kr. Motsvarande anslag till alla övriga departement är av riksdagen numera anvisade som ramanslag. Enligt min

uppfettning   skulle  det  vara  ändamålsenligt  om  även   anslaget  till    Prop. 1992/93:150 Justitiedepartementet fördes upp i statsbudgeten för nästa budgetår som    Bilaga 2 ett ramanslag.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att det av riksdagen för budgetåret 1993/94 beslutade förslags­anslaget Justitiedepartementet i stället anvisas med anslags­beteckningen ramanslag.

A3.   Utredningar m.m.

Under deima anslagsmbrik har riksdagen beslutat (prop. 1992/93:100, bilaga 3, 1992/93:JuU20, rskr. 224) att för budgetåret 1993/94 anvisa ett reservationsanslag på 30 200 000 kr. Motsvarande anslag till alla övriga departement är av riksdagen numera anvisade som ramanslag. Enligt min uppfettning skulle det vara ändamålsenligt om även anslaget till Utredningar m.m. fördes upp i statsbudgeten för nästa budgetår som ett ramanslag.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att det av riksdagen för budgetåret 1993/94 beslutade reservations­anslaget Utredningar m.m. i stället anvisas med anslagsbeteckningen ramanslag.

D. Domstolsväsendet m.m. D 2. Domstolama m.m.

I min anmälan till prop. 1992/93:100 anförde jag bl.a. att det inom Socialdepartementets område på tre områden förekom lagstiftningsarbete som skulle medföra ökade kostnader för domstolsväsendet. Jag syftade då på lagstiftningen rörande stöd och service till vissa funktions-handikappade, ändrade regler om bostadsbidrag och ett lagförslag rörande bostadsanpassningsbidrag som redan hade förelagts riksdagen i prop. 1992/93:58. Jag fömtskickade vidare att frågor rörande de kostnads­ökningar för domstolsväsendet som lagstiftningen skulle föranleda, sammanlagt 22,2 miljoner kronor per år, av tekniska skäl skulle för budgetåret 1993/94 behandlas först i den nu aktuella kompletteringspropositionen. I lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. föreskrivs att

ett beslut av en kommim i en fråga som regleras i lagen skall kunna    Prop. 1992/93:150 överklagas till länsrätt. Lagen har trätt i kraft den 1 januari  1993.    Bilaga 2 Kostnaden för den ökade måltillströmning hos de allmänna förvaltnings­domstolama som förväntas bli följden av lagregeln har beräknats till 3 miljoner kronor per år. Hela detta belopp bör nu tillföras anslaget Domstolsväsendet m.m.

I prop. 1992/93:159 föreslås bl.a. en ny lag om stöd och service till vissa funktionshindrade, en ny lag om assistansersättning och ändringar i vissa redan befintliga lagar. Förslagen iimebär att nya måltyper kommer att tillföras främst de allmänna förvaltningsdomstolama. Kostnadema härför är beräknade till 14 miljoner kronor per år (prop. 1992/93:159 s. 160). De föreslagna nya reglema är avsedda att träda i kraft den 1 januari 1994. Därför bör för budgetåret 1993/94 halva beloppet, eller 7 iniljoner kronor, tillföras anslaget Domstolama m.m.

Vad gäller reformen om bostadsbidrag har frågoma om ökade kostnader för domstolsväsendet redan behandlats i prop. 1992/93:174.

Mot bakgrund av vad jag nu har anfört bör imder detta anslag begäras ytterligare 10 miljoner kronor för budgetåret 1993/94.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under ramanslaget Domstolarna m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa 10 000 (XK) kr. utöver vad som har föreslagits i prop. 1992/93:100 bilaga 3.

E. Kriminalvården

E 2. Kriminalvården

Inledning

Till 1993 års budgetproposition (1992/93:100 bilaga 3) anmälde jag att beläggningssituationen vid anstalter och häkten var relativt svårbedömd och att det sannolikt skulle finnas anledning för mig att återkomma till regeringen med fömyade prognoser vad avser beläggningsutvecklingen inom kriminalvården.

Härtill kommer att riksdagen den 25 mars i år har beslutat om ändrade regler beträffende villkorlig frigivning, vilka träder i kraft den 1 juli 1993. Riksdagen har i samband därmed gett regeringen i uppdrag att under våren återkomma i kompletteringspropositionen med förslag till budgetreglering och att samtidigt presentera en långsiktig konsekvens­analys för riksdagen.

Med hänvisning härtill återkommer jag nu med en ny bedömning av resursbehovet för kriminalvården under budgetåret 1993/94 och de därpå närmast följande budgetåren.

Beläggningssituationen m.m.

Prop. 1992/93:150

Bilaga 2 Under senare år, t.o.m. budgetåret 1991/92, har beläggningen vid kriminalvårdsanstaltema legat på en konstant nivå på omkring 3 600 intagna. I medeltal har närmare 90 % av de tillgängliga platsema (ca 4 000) varit belagda. Under innevarande budgetår har det emellertid skett en kraftig volymökning. Sedan augusti 1992 har beläggnings­situationen vid anstaltema således varit mycket ansträngd och anstaltema har sedan dess i det närmaste varit fullbelagda.

Det fmns flera fektorer som kan förklara beläggningsutvecklingen. Brottsförebyggande rådet (BRÅ) har i en rapport Fängelsedomar 1975-1992 (BRÅ-rapport 1992:5) analyserat utvecklingen av fängelsedomar imder senare år. Av rapporten framgår bl.a. att den totalt utdömda fängelsestrafftiden år 1992 ökat med uppskattningsvis 14 procent jämfört med är 1991. Detta kan enligt BRÅ bl.a. förklaras av att antalet åtalspunkter i varje brottmålsdom genomsnittligt har ökat. Härtill kommer att de genomsnittligt utdömda fängelsestrafftidema kontinuerligt också har ökat under de senaste åren. Vidare framgår av statistiken att både andelen och antalet intagna som efter beslut av Kriminalvårdsnänmden avtjänar två tredjedelar av strafftiden ökat under det senaste budgetåret.

Antalet långtidsdömda ökar dessutom stadigt, vilket leder till en ökad belastning på den slutna anstaltsorganisationen. Tabellen nedan visar antalet inskrivna i kriminalvårdsanstalt fördelade efter strafftider den 1 oktober 1991 respektive 1992.

Strafftid

Inskrivna den 1 oktober

1991

1992

Förändring

354

364

+   10

2 mån 

475

494

+   19

4 män 

1 656

1 752

+   96

2 år eller mer

1 446

1 696

+ 250

Summa:

3 931

4 306

+ 375

Beläggningen vid häktena har med något undantag ökat stadigt under åren 1987-1992. Under innevarande budgetår har beläggningssituationen vid häktena blivit alltmer ansträngd. Dessa har under långa perioder varit fullbelagda och vid flera tillfällen t.o.m. överbelagda. Antalet häktade personer har mellan budgetåren 1985/86 och 1991/92 ökat med över 50 procent. Denna ökning har fortsatt under iimevarande budgetår.

Medelantalet inskrivna häktade budgetåren 1985/86 -1991/92 samt prognos f5r budgetåret 1992/93

Antal

Prop.1992/93:150 Bilaga 2

110O

1000

900

800

700

600

85/86

86/87

87/88

88/89

89/90

90/91

91/92

92/93

Budget

å

r

Vid regeringens bedömning av beläggningssituationen i samband med beredningsarbetet inför budgetpropositionen hösten 1992 hade den kraftiga volymökningen just inträffet. Situationen var vid den tidpunkten då synnerligen svårbedömd. De fördjupade analyser som gjorts av utvecklingen därefter visar att det framför allt är de långtidsdömda som står för volymökningen. En närliggande slutsats av dessa analyser skulle kuima vara att vi står inför en fortsatt volymökning de närmaste åren. En rad faktorer bidrar dock samtidigt till att den fortsatta beläggnings-utvecklingen fortferande är svår att fömtse. Den månadsvisa statistiken över beläggningen tyder dock på en minskad ökningstakt och en möjlig stabilisering av beläggningen på en ny högre nivå.

Mot bakgrund av bl.a. detta och för att kunna göra en samlad bedömning av vilka krav som kommer att ställas på kriminalpolitiken i framtiden har regeringen gett BRÅ i uppdrag att i samverkan med Rikspolisstyrelsen och Kriminalvårdsstyrelsen utarbeta en framtids- och omvärldsanalys avseende det kriminalpolitiska verksamhetsoinrådet. Analysen kommer att ge underlag för fortsatta och mer långsiktiga överväganden inom regeringskansliet när det gäller reformarbetet inom kriminalpolitikens område. Regeringen bör i 1994 års budgetproposition redovisa en plan med förslag till långsiktigt verkande åtgärder mot brottsligheten i samhället. Det finns då också anledning för mig att återkomma till frågan om beläggningsutvecklingen inom kriminalvården och de resursbehov som föranleds av denna.

Jag vill i sammanhanget erinra om att jag längre fram kommer att redovisa min syn på betänkandet Grovt rattfylleri och Sjöfylleri (SOU 1992:131) som för närvarande remissbehandlas. I betänkandet föreslås bl.a. en utvidgad användning av fängelsestraffet.

Härtill kommer att Straffsystemkommittén (Ju 1992:07, dir. 1992:47)

senare  i  år kommer att  redovisa  delförslag  som  tar sikte på en    Prop. 1992/93:150 reformering av påföljdssystemet, bl.a. innefettande reglema för villkorlig    Bilaga 2 frigivmng.  Det  finns alltså skäl  för  mig  att i  olika sammanhang återkomma i frågor som gäller den framtida belastningen och stmkturen inom anstaltsorganisationen.

Ändrade regler om villkorlig frigivning

I propositionen (1992/93:4) om villkorlig frigivning, m.m. föreslog regeringen att den obligatoriska halvtidsfrigivningen skulle avskaffes fr. o. m. den 1 juli 1993 genom en huvudsaklig återgång till de regler som gällde före den 1 juli 1983. Propositionen behandlades av justitieut­skottet i betänkandet 1992/93:JuUll. Vid kammarbehandlingen den 10 december 1992 beslutade riksdagen att återförvisa ärendet till utskottet för ytterligare beredning. Vid den fömyade behandlingen godtog justitieutskottet (bet. 1992/93:JuU19) i huvudsak regeringens förslag med den ändringen att villkorlig frigivning inte får ske förrän verkställigheten har pågått i ininst två månader. Riksdagen beslutade i enlighet med utskottet (rskr. 1992/93:223). De nya reglema träder i kraft den 1 juli 1993.

Riksdagens beslut beträffende minimitiden för villkorlig frigivning innebär enligt mina beräkningar att den dagliga beläggningen - utöver det platsbehov som uppkommer till följd av propositionen - ökar med ytterligare 210 intagna vid kriminalvårdsanstaltema. Sammantaget innebär riksdagens beslut om ändrade regler beträffande villkorlig frigivning att den dagliga beläggningen ökar med omkring 510 intagna.

Resursfrågor

Reformen om villkorlig frigivning och behovet av platser till följd därav måste som jag nyss har redovisat ses i samband med den redan höga och ansträngda beläggningssituationen, som under vissa perioder har inneburit att det inte funnits tillräckligt med platser på anstalter och häkten.

I sammanhanget är det av vikt att framhålla att den höga beläggningsnivån också försvårar differentiering av de intagna. För att det skall vara möjligt att differentiera de intagna krävs att det finns ett visst överskott av platser i anstaltsorganisationen. De intagna, vars brottslighet varierar, är olika både i fråga om personliga egenskaper och vad gäller t.ex. rymningsbenägenhet, ferUghet, kriminell identifikation och missbruk. Detta innebär att alla intagna inte kan placeras på alla anstalter. En alltför hög beläggningsnivå försvårar också utplacering från häkten till anstalter av dömda personer med lagakraftvunna domar.

Justitieutskottet har vid ett antal tillfällen uttalat att beläggningsnivån bör vara omkring 85 procent för att möjliggöra önskvärd differentiering av olika intagna samtidigt med ett gott resursutnyttjande (jfr bl.a. bet. 1992/93:JuU19).

Jag gör i dag den bedömningen att det behövs omkring 360 nya anstaltsplatser till följd av den redan inträffede beläggningsökningen och

för att kunna möjliggöra den önskvärda differentieringen i enlighet med    Prop. 1992/93:150 riksdagens riktlinjer för kriminalvården. Dessa platser bör dessutom i    Bilaga 2 huvudsak vara slutna och med relativt hög säkerhetsgrad,  eftersom ökningen   av   anstaltsplatser   framför   allt   hänför   sig   till   gmppen långtidsdömda.

Dämtöver tillkommer ett behov av ytterligare anstaltsplatser till följd av de ändrade reglema om villkorlig frigivning. Totalt beräknas reformen medföra att platsbehovet ökar med omkring 580 med hänsyn tagen till den önskvärda differentieringen.

Reformen om villkorlig frigivning tillsammans med beläggnings-ökningen beräknas således medföra ett behov av tillskott med ca 940 anstaltsplatser. Byggnadsprojekt är beslutade eller påbörjade för omkring 325 nya anstaltsplatser. Bland annat beslutade regeringen i november förra året om tillbyggnader av paviljonger med totalt 192 slutna platser vid sex befintliga anstalter.

Enligt den planering som nu pågår inom departementet och vid Kriminalvårdsstyrelsen kommer platsbehovet i huvudsak att kunna tillgodoses genom om- och tillbyggnader av det nuvarande anstalts­beståndet. Den långsiktiga planeringen omfettar även uppförande av någon eller några nya anstalter. Utbyggnaden av anstaltsorganisationen kommer dock inte att kunna ske i takt med det successivt ökade behovet av platser. Under om- och tillbyggnadsperioden kan det därför komma att behövas provisoriska lösningar.

Beträffande häktessituationen gör jag bedömningen att häktesorganisationen behöver ett tillskott av ca 60 platser utöver vad som redan har beslutats. Platsbehovet kan tillgodoses genom ombyggnader och utökningar av befintliga häkten samt genom att häktesplatser som enligt tidigare planering skulle läggas ned tills vidare behålls.

Den totala merkostnaden till följd av det redovisade platstillskottet avseende anstalter och häkten kan under budgetåren 1993/94 - 1997/98, i förhållande till de bedömningar som har redovisats i 1993 års budgetproposition, beräknas till följande. Jag erinrar dock om att jag nyss har nämnt att det finns skäl för mig att vid senare tillfällen återkomma till dessa mer långsiktiga frågor.

Förändring till (i tusental kronor)

1993/94

1994/95        1995/96        1996/97    1997/98

E 2. Kriminalvården

96 396

176 152        261679

20 535

Kostnaderna till följd av reformen om villkorlig frigivning finansieras genom omprioriteringar och rationaliseringar inom Justitiedepartementets verksamhetsområde. Det redovisade platsbehovet för budgetåret 1993/94 kan dock inte finansieras inom den ekonomiska ram som har angivits för kriminalvården i 1993 års budgetproposition. Kriminalvården behöver

1* Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bd. 2

med anledning härav tillskjutas ytteriigare medel för budgetåret 1993/94.    ProP-1992/93:150

Bilaga 2

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under ramanslaget Kriminalvården för budgetåret 1993/94 anvisa 96 396 000 kr. utöver vad som har föreslagits i prop. 1992/93:100 bilaga 3.

Effektivare distribution av författningssamlingarna

Från anslaget Svensk förfettningssamling betalas bl.a. den kostnadsfria tilldelning av Svensk förfettningssamling (SFS) som regleras i 7 § författningssamlingsförordningen (1976:725), den s.k. frilistan. 1 budgetpropositionen beräknades anslaget till 10 112 000 kr.

I promemorian Effektivare distribution av förfettningssamlingama (Ds 1993:21) föreslås att den kostnadsfria tilldelningen av SFS tas bort för domstolar och andra myndigheter från årsskiftet 1993/94. De skall i fortsättningen själva betala för alla abonnemang och lösnummer som de beställer. Motsvarande ändringar föreslås i fråga om de förfettnings­samlingar som centrala myndigheter under regeringen ger ut, länens förfettningssamlingar och Svenska kyrkans förfettningssamling. Förslaget remissbehandlas för närvarande. Det kan genomföras genom att regeringen beslutar ändringar i förfettningssamlingsförordningen.

I promemorian behandlas däremot inte frågan om konsekvensändringar i de regler om en frilista som finns i lagen (1982:1255) om förfettnings­samlingar för Riksdagens förvaltningskontor och Riksbanken och som har utformats efter mönster av vad som gäller för SFS enligt förfettnings-samlingsförordningen. Det ankommer på riksdagen att göra de ändringar som här kan vara motiverade.

Promemorieförslaget syftar till att stimulera till en så kostnadseffektiv distribution av förfettningssamlingama som möjligt. Om förslaget genomförs kommer större delen av SFS-anslaget att sparas in. Kostnader flyttas dock över på dem som i dag har gratis abonnemang.

De flesta frilisteabonnenter har endast ett frilisteabonnemang. För var och en av dessa mottagare innebär förslaget en kostnadsökning som motsvarar abonnemangspriset. Abonnemangspriset för år 1993 är 660 kr. Priset för kommande år är beroende av en upphandling som Justitiedepartementet har påbörjat. Upphandlingen gäller ett nytt avtal om förlags- och tryckeritjänster för utgivningen av SFS.

Mottagare med många frilisteabonnemang finns framför allt inom rättsväsendet. För att kompensera dem kommer enligt förslaget delar av SFS-anslaget att behöva föras över till berörda myndigheter. Sedan remissbehandlingen är klar avser jag att återkomma till regeringen med förslag om hur detta skall göras och vilka övergångslösningar som kan behövas i väntan på att myndighetemas abonnemangskostnader kan

beaktas  vid  beräkningen  av   myndighetemas   anslag   för  budgetåret    Prop. 1992/93:150

1994/95.

Bilaga 2

Hemställan

Jag hemställer

att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om effektivare distribution av förfettningssamlingama.

gotab 43610, Siockhoim 1993

Försvarsdepartementet

1 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 Bil. 3

Bilaga 3

Försvarsdepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993. Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Försvarsdepartementets verksamhetsområde

Lokalisering av försvarets internationella centrum m.m.

1. Ärendet och dess beredning

Svea ingenjörregemente (Ing 1) och Försvarets FN-skola är i dag lokaU­serade till Almnäs i Södertälje.

Riksdagen beslutade hösten 1989 (prop. 1989/90:9, bet. 1989/90:FöU3, rskr. 1989/90:87) bl.a. att Ing 1 skuUe flytta från Almnäs till Strängnäs och där samlokaliseras med Södermanlands rege­mente (P 10/Fo 43), att Försvarets FN-skola också skulle flytta från Almnäs och samlokaliseras med Svea livgarde (I 1/Fo 44) i Upplands-Bro och att ett tmppslagcentmm för ingenjörtmppema skulle inrättas vid Göta ingenjörregemente (Ing 2) i Eksjö.

Våren 1991 beslutade riksdagen på nytt i ärendet (bet. 1990/91 :FöU8, rskr. 1990/91:285) sedan regeringen föreslagit (prop. 1990/91:102) att Ing 1 skulle läggas ned. Riksdagens beslut innebar dock - med awikelse firån regeringens förslag - att en regementsledning, liksom Ahnnäsetab-lissementet, skulle behållas i avvaktan på en samlad bedömning av gmndorganisationen i 1992 års försvarsbeslut.

Genom 1992 års försvarsbeslut (prop. 1991/92:102, bet. 1991/92:FöU12, rskr. 1991/92:337) beslutades att Ing 1 skaU läggas ned senast den 30 juni 1994 och etablissementet avvecklas. Vidare

beslutades att Försvarets FN-skola skulle omlokaliseras till Upplands-Bro (Kungsängen) och slås samman med FN-avdelningen hos Chefen för armén till ett FN-centmm.

Skälen för beslutet var främst att Försvarets FN-skola behöver stöd i fråga om utbildning och förrådslokaler. Detta stöd skulle komma att upphöra i och med att ingenjörsutbildningen flyttade. En utgångspunkt för beslutet var också att uftildningsvolymen i Kungsängen skulle vara av samma omfattning som den varit på Almnäs.

Regeringen beslutade den 10 december 1992 att FN-centmm fir.o.m. den 1 januari 1993 skall benämnas försvarets intemationella centmm (SFS 1992:1161).

I en skrivelse till regeringen den 2 november 1992 har en projekt-gmpp (Försvar för Fred) genom Rolf[REDACTED_EFTERNAMN] - mot bakgmnd av att Västgöta flygflottilj (F 6) i Karlsborg skall avvecklas - föreslagit att ett intemationellt läddningscenter inrättas bestående av bl.a. försvarets in­temationella centmm, och att detta lokaliseras till F 6:s område.

Med hänsyn till att Sveriges engagemang i fredsfirämjande insatser bedöms komma att öka har det bUvit nödvändigt att närmare undersöka om de fömtsättningar som låg till gmnd för beslutet att lokalisera för­svarets intemationella centmm till Kungsängen alltjämt är giltiga.

Försvarsdepartementet uppdrog därför den 19 mars 1993 till en sär­skild utredningsman (generallöjtnanten Gustaf Welin) att utreda firågan om försvarets intemationella centmms framtida lokalisering.

Utredningsuppdraget redovisades till Försvarsdepartementet den 31 mars 1993.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län, Karlsborgs kommun m.fl. har den 14 april 1993 redovisat en förstudie avseende inrättandet av ett intematio­neUt räddningscenter på F 6:s område.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 3

2. Lokalisering av försvarets intemationella centrum m.m. till Almnäs

Mitt förslag: Försvarets intemationella centmm lokaliseras till Alm­näs senast den 31 december 1993. Delar av ingenjörsutbildningen bibehålls på Almnäs, men Svea livgarde I 1/Fo 44 ges det övergri­pande ansvaret för stödproduktionen.  

Utredarens förslag: Överenstämmer med mitt förslag vad avser lokali­seringen av försvarets internationella centmm.

Skälen för mitt förslag: Sverige bidrar i dag med ca 1200 personer i skilda intemationella fredsfrämjande insatser.

I lagen (1992:1153) om väpnad styrkas tjänstgöring utomlands anges att högst 3000 personer ur utlandsstyrkan samtidigt får tjänstgöra utomlands i väpnad tjänst. Detta antal kan räcka för fredsbevarande operationer. Om

svenska förband dämtöver skall kunna delta i fredsframtvingande operatio-    Prop. 1992/93:150

ner torde, enligt min mening, denna siffra behöva höjas.

Bilaga 3

Vid en normal belastning kan utbildning av förband för fredsfrämjande insatser bedrivas i Kungsängen inom ramen för nu planerade investeringar.

Det kan fömtses att utbildningsbehovet vid försvarets intemationella centmm, beroende bl.a. på den intemationella utvecklingen och Sveriges ambitioner, kan komma att variera inom relativt vida ramar. I de översikt­liga beräkningar som redovisas i utredningen uppgår utbildningsomfånget till mellan 11080 och 15600 manveckor per år.

Detta kan innefatta bl.a. två till tre 600-mans bataljoner som ställs till FN och/eller ESK:s förfoganden för fredsbevarande insatser samt en årlig omsättning av 8-10 kompanier i en styrka om ca 5000 man som hålls i beredskap för fredsframtvingande operationer.

Hur Sveriges ambitioner när det gäller att medverka i fredsfrämjande operationer kommer att vara på längre sikt är svårt att fömtse. En lokalise­ring av försvarets intemationella centrum som starkt inskränker handlings­friheten för framtiden bör emellertid enligt min mening undvikas.

När det gäller valet av lokaliseringsort kan jag till att börja med instäm­ma i utredarens uppfattning avseende en tänkt lokalisering av verksam­heten till Karlsborg. Utredaren anför att mot en lokalisering till Karlsborg talar att det är mindre lämpligt att flytta försvarets intemationella centmm till en plats som ligger relativt långt från samverkande parter i Stockholms­området. Vidare anför utredaren bl.a. att det i Karlsborgsområdet saknas erfarenhet och infrastmktur vad gäller utbildning av förband för fredsbe-främjande insatser och att det kan vara svårt att rekrytera de befattnings­havare som behövs till verksamheten. Av de skäl som nu nämns anserjag att försvarets intemationella centmm inte bör lokaliseras till F 6:s område i Karlsborg.

När det sedan gäller frågan om en lokalisering till I l/Fo 44 i Kungs­ängen kan konstateras att regementet har ett stort ansvar för produktion av prioriterade krigsförband. Regementets kaserner och övningsfält har en bra kapacitet, men konkurrens kan komma att uppstå mellan regementet och försvarets intemationella centmm om dessa resurser.

Om Sverige kommer att öka sina insatser för fredsfrämjande insatser,    . räcker inte nuvarande resurser i Kungsängen till. En utbyggnad krävs då, vilket medför ytterligare investeringskostnader.

Investeringskostnaderna i Kungsängen för en samlokalisering av för­svarets intemationella centmm är i dag beräknade till 29,5 miljoner kro­nor. Om ytterligare en kasern erfordras, ökar kostnadema med 20 iniljoner kronor till 49,5 miljoner kronor. Ytterligare investeringskostnader kan tillkomma för skjutbanor och utökning av övningsfält.

Om även utbildning av utiändsk personal skall genomföras i en ökad omfettning jämfört med i dag och denna personal mer regelbundet kommer att vistas vid försvarets intemationella centmm, kan detta på ett besväran­de sätt komma i konflikt med den prioriterade verksamheten vid I 1/Fo 44.

Det nu anförda talar enligt min mening med viss styrka mot en lokalise­ring till Kungsängen.

Jag konstaterar, i likhet med utredaren, att det i stället finns flera för-

3

delar med att lokalisera försvarets internationella centrum till Almnäs.

Bl.a. finns det goda fömtsättningar att utan omfettande konkurrens med    Prop. 1992/93:150 annan förbandsproduktion bedriva utbildning för både svenska och utiänds-    Bilaga 3 ka förband för fredsfrämjande operationer.

Jag bedömer vidare att kraven i framtiden kan komma att öka när det gäller att organisera och utbilda svenska förband för fredsfirämjande in­satser. Handlingsfrihet finns att - utan större investeringskostnader - utöka denna utbildningsverksamhet på Almnäs.

Den tidigare beslutade awecklingen av Ing 1 innebär att delar av ingen­jörsutbildningen skall flyttas till Strängnäs. Den planerade investeringen är 36 miljoner kronor. Genom att tills vidare bibehålla denna utbildning på Almnäs kan investeringen undvikas.

I likhet med utredaren anser jag att de utbildningsanordningar som flnns på Almnäsfältet hade behövt ianspråktas för viss utbildning av Mellersta militärområdets ingenjörsföiband under 1990-talet, även om flyttningen till Stiängnäs hade fullföljts. Den utbildning som ingenjörsförbanden kommer att bedriva på Almnäsfältet är dock inte av en sådan omfettning att den bedöms komma att konkurera med försvarets intemationella centmms verksamhet vad gäller övningsfältets utnyttjande. Att tills vidare bibehålla utbildningen på Almnäs av den utbildningsenhet som skulle flyttat till Strängnäs synes därför även av detta skäl rationellt. Ledningen bör dock ske från I 1/Fo 44 i Kungsängen. Om det framtida utbildningsbehovet för försvarets intemationella centmm kommer att öka i stor omfettning, kan detta dock medföra att utbildningen av ingenjörsförband fär flyttas vid en senare tidpunkt.

Södra Mälarbanan kommer i sin nya sträckning att beröra den nordöstra delen av övnings- och skjutfältet i Almnäs. Jag anser dock inte att detta förhållande kommer att påverka kapaciteten när det gäller utbildning av förband för fredsfrämjande uppgifter. Vissa åtgärder behöver dock vidtas med anledning av banans dragning bl.a. undergångar vid jämvägen. Kost­nadema för dessa åtgärder kommer att belasta Banverket.

Hämtöver finner jag fördelar med att lokalisera ytterligare verksamhet till Almnäs för att nedbringa driftskostnaderna. Utredaren föreslår bl.a. att förrådshållning av ett antal krigsförband och förrådsställning av två FN-bataljoner flyttas till Almnäs. Jag avser att återkomma till regeringen med kompletterande förslag på verksamheter som bör lokaliseras till Almnäs.

Som framgår av årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bilaga 5 s. 162 och bilaga 4 s. 56) har regeringen föreslagit att medel för FN-verk­samhet fr.o.m. budgetåret 1993/94 skall tas upp under anslag på tredje huvudtiteln i stället för som hittills på fjärde huvudtiteln (anslag under littera L).

Den föreslagna lokaliseringen av försvarets intemationella centmm

kommer inte i sig att förändra nuvarande omfettning av uppdragen enligt

FN-anslagen. Den ger dock handlingsfrihet att, om så beslutas, utöka

verksamheten. Behovet av medel för eventuella ombyggnader och flyttning

ryms under fjärde huvudtitelns anslag B 3. Arméförband: Anskaffning av

anläggningar. Kostnadema för ingenjörsutbildningen som samlokaliseras

med försvarets intemationella centmm belastar anslaget B 1. Arméförband:

Ledning och förbandsverksamhet, inom fjärde huvudtiteln.

4

3. Hemställan

Prop. 1992/93:150

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att godkänna vad jag

°

anfört om lokalisering av försvarets intemationella centmm och av fortsatt utbildning av ingenjörsförband vid Almnäs m.m.

gotab  43600, Stockholm 1993

Socialdepartementet

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 BiL 4

Bilaga 4

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1992/93:150 Bilaga 4

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser socialdepartementets verksamhetsområde

1 Bidrag för vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen m.m.

1.1 Förslag

Mitt förslag: För bidrag till vissa ersättningar från sjukförsäk­ringen till sjukvårdshuvudmännen fastställs en utgiftsram på totalt 2 703 miljoner kronor för år 1994. Samtidigt ges sjukvårdshuvud­männen det direkta kostnadsansvaret för och övertar administratio­nen av ersättningen till försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster från försäkringskassoma.

1.2 Utgångspunkter

Riksdagen beslutade våren 1992 om betydande förändringar i statsbi­dragssystemen för bl.a. landstingen fr.o.m. år 1993. Detta skedde i enlighet med vad regeringen föreslagit i kompletteringspropositionen för 1992/93 (prop. 1991/92:150 del 

II). 

Syftet var att minska randgången av transfereringar mellan statlig och kommunal sektor. För landstingens del har detta för år 1993 inneburit att avräkningsskatten avskaffats samt att skatteutjämningsavgiften reducerats till 0,40 kronor per skattekrona. I fråga om bidraget till vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen fast­ställdes en utgiftsram på 6 995 miljoner kronor av riksdagen för år 1993. För år 1994 har regeringen för avsikt att föreslå riksdagen att slopa skatteutjämningsavgiften på 0,40 kronor. Efter reducering med 1 500 miljoner kronor, som motsvarar den tillfälliga återbetalningen år 1993, återstår en total utgiftsram på ca 2 700 miljoner kronor att fördela mellan sjukvårdshuvudmännen.

För att kunna avveckla skatteutjämningsavgiften fr.o.m. år 1994 och därmed skapa en ström av pengar enbart från staten till landstingen konstaterade jag i min anmälan till Qolårets kompletteringsproposition

att en översyn måste göras av systemet med ersättningar till sjukvårds-        Prop. 1992/93:150 huvudmännen m.m. i syfte att finna en ny utformning av systemet. I        Bilaga 4 denna översyn skulle sambanden mellan den allmänna sjukförsäkringen och hälso- och sjukvården särskilt belysas.

Villkoren för översynsarbetet har under året efter hand klarlagts, främst genom att regeringen nyligen förelagt riksdagen ett förslag om införande av ett nationellt husläkarsystem för vilket sjukvårdshuvud­männen avses få finansieringsansvaret. Vidare har en översyn företagits av läkarvårdstaxan med utgångspunkt i att ett system med husläkare införs över hela landet. Översynens förslag, som innebär betydande förbättringar och förenklingar av taxan, har remissbehandlats och bereds för närvarande inom Socialdepartementet. Jag återkommer senare till detta förslag.

En aiman viktig utgångspunkt är att regeringen i regeringsförklaringen uttalat sin avsikt att successivt införa fri etableringsrätt för läkare. Ett första steg är den etableringsfrihet som har föreslagits för husläkare i den för riksdagen nyligen förelagda propositionen om husläkare m.m. (prop. 1992/93:160). För att kunna gå vidare med etableringsfrihet för övriga privatpraktiserande läkare krävs system som dels gör det möjligt för sjukvårdshuvudmännen att leva upp till sitt planeringsansvar, dels garanterar de privata vårdgivama en möjlighet att driva sin verksamhet på i huvudsak samma villkor som de offentligt verksamma vårdgivama. Sjukvårdshuvudmännen måste också ha en reell möjlighet att kontrollera hälso- och sjukvårdens kostnadsutveckling.

1.3   Ersättning till privatpraktiserande läkare och

sjukgymnaster

Den nuvarande konstraktionen av ersättningssystemet för försäkringsan­slutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster iimebär att försäk­ringskassan vid utbetalning av allmän sjukvårdsersättning till resp. sjuk­vårdshuvudman skall frånräkna det belopp som motsvarar under närmast föregående år utbetalade försäkringsersättningar till de försäkringsanslut­na vårdgivare som var verksamma inom resp. sjukvårdshuvudmans geografiska område. De ersättningar på sanunanlagt 1 725 miljoner kronor som försäkringskassoraa utbetalade till försäkringsanslutna läkare och sjukgymnaster under år 1992 avräknas således mot den allmänna sjukvårdsersättning som kassoraa utbetalar till sjukvårdshuvudmännen under år 1993 på sammanlagt 5 006 miljoner kronor. Av detta följer att sjukvårdshuvudmäimen i realiteten har hela finansieringsansvaret för nämnda privata vårdgivare även om administrationen av ersättnings­systemet handhas av försäkringskassoma.

1.4   Översynen av läkarvårdstaxan

Regeringen beslutade i mars förra året om en översyn av läkarvårds-taxan med utgångspunkt i att ett system med husläkare införs över hela landet senast fr.o.m. år 1995. I direktiven angavs att taxan skall ut-

formas så att specialistläkamas insatser inriktas mot sådana undersök-        Prop. 1992/93:150

ningar och behandlingar som ligger inom deras speciella kompetensom-        Bilaga 4

rade. Utformningen av taxemodellen skall underlätta för privatpraktiker

att i framtiden bedriva en kvalificerad mottagningsverksamhet. Vidare

ingick att se över vissa bestämmelser som den särskilda taxan för läkare

fyllda 66 år, begränsningen av försäkringsersättningen till 6 000 besök

per kalenderår samt vikariats- och sanktionsregler.

Översynen har redovisats i ett betänkande Arvoden för privatpraktise­rande läkare (SOU 1992:118). I detta föreslås en ersättningsmodell som är uppbyggd på tre arvodesgmpper med utgångspunkt i ett s.k. normal­arvode. Detta är ett enhetligt arvode för den huvudsakliga delen av en läkares verksamhet. Enklare undersökningar eller behandlingar som utförs av läkare själv eller under dennes överinseende ersätts med ett lägre arvode, s.k. enkelt arvode. De åtgärder som av tidsmässiga eller kostnadsmässiga skäl inte ryms inom normalarvodet föreslås ersättas med ett högre s.k. särskilt arvode. För att skapa föratsättningar för att i förväg bättre kunna bedöma storleken av kostnaden för den försäkrings­anslutna privatläkarvården föreslås att en gräns i form av ett ekonomiskt tak införs för varje specialitet under ett år. När summan av arvodena under ett kalenderår når detta tak utbetalas ingen läkarvårdsersättning för återstoden av året. Undantag kan dock göras med sjukvårdshuvud­mannens medgivande.

Vidare föreslås att en åldersgräns på 70 år införs för anslutning till försäkringen och att den särskilda taxan för läkare fyllda 66 år av­skaffas. Ändrade vikariats- och sanktionsregler förordas också samt att kassoma skall få författningsenlig rätt att ta del av en ansluten läkares patientjoumaler.

Remissvaren visar att den föreslagna ersättningsmodellen mottagits positivt även om olika synpunkter vad gäller de föreslagna nivåema på beräknade normalarvoden och frågan om de särskilda arvodena har framförts. Övriga förslag från utredningen tillstyrks också av en majori­tet av remissinstansema. Förslaget om kassans rätt att få ta del av an­sluten läkares patientjouraal stöds av flertalet remissinstanser men med vissa förbehåll.

Från främst sjukvårdshuvudmännens sida betonas det angelägna i att huvudmännen för att kunna leva upp till sitt ansvar enligt HSL i fråga om uppföljning och kvalitetskontroll övertar administrationen av den försäkringsanslutna privatvården. Som ytterligare ett skäl för detta an­förs att sjukvårdshuvudmännen har byggt upp administrativa resurser för de icke försäkringsanslutna privata vårdgivare de har vårdavtal med.

1.5 Överväganden och förslag

Mot bakgmnd av det som anförts finner jag ätt finansieringsansvaret och därmed administrationen för de nu försäkringsanslutna läkama och sjuk­gymnasteraa bör föras över till sjukvårdshuvudmännen vid ingången av år 1994. En sådan förändring ligger i linje inte bara med hälso- och sjukvårdslagens intentioner utan även med regeringens ambitioner att

tydliggöra kostnadsansvar, att renodla betalningsströnunar inom offent-        Prop. 1992/93:150 ligt finansierad verksamhet och att genom stärkt konkurrens skapa ökad        Bilaga 4 valfrihet för medborgama. Genom en sådan förändring skapas föratsätt­ningar för en enhetlig och effektiv uppföljning av hela den öppna vården ifråga om kvalitet, effektivitet och produktivitet samt resursutnyttjande i stort.

Jag gör också den bedömningen att införandet av en ändrad ersätt­ningsmodell - i huvudsak enligt vad som föreslagits - skapar goda fömt­sättningar för en avveckling av nuvarande etableringsbegränsningar för specialistläkare den 1 januari 1994. En avreglering av vad gäller privat­praktiserande läkares anslutning till det offentliga ersättningssystemet innebär - tillsammans med ett genomförande av förslaget till ett natio­nellt husläkarsystem - att betydelsefiilla steg tas mot att bl.a. åstadkom­ma ett breddat vårdutbud och en ökad valfrihet för patienten. Detta är viktiga mål i regeringens hälso- och sjukvårdspolitik. En motsvarande avreglering bör även övervägas för de privatpraktiserande sjukgymnas­tema.

Regeringen bör efter sommaren kunna återkomma till riksdagen med ett mer detaljerat förslag om hur dessa förändringar skall genomföras och vilken reglermg som krävs för detta samt hur en effektiv kostnads­kontroll skall kunna åstadkommas. De förändringar som jag syftar på skall kunna utformas på ett sådant sätt att de dels ger den enskilde pati­enten valfrihet i sitt vårdsökande, dels inom vissa givna ramar medger en fri etablering av privatpraktiserande specialistläkare. Jag vill i an­slutning härtill understryka vikten av att systemförändringen sker med beaktande av vad som anges i hälso- och sjukvårdslagen, bl.a. att vården skall ges på lika villkor för hela befolkningen.

Det ändrade systemet måste dessutom ge finansiären, dvs. sjukvårds­huvudmännen, möjligheter att fömtse och kontrollera kostnaderaa för den specialiserade läkarvården och de privatpraktiserande sjukgymnas­tema. Jag vill vidare framhålla att i ett förändrat system skall de nu­varande försäkringsanslutna privatpraktiserande läkama och sjukgym­nasteraa tillförsäkras fortsatt verksamhet genom sjukvårdshuvudmäimens försorg.

Jag har för avsikt att föreslå regeringen att Riksförsäkringsverket ges i uppdrag att med utgångspunkt i det nyss redovisade utredningsförslaget till ändrad läkarvårdstaxa utarbeta ett förslag till en ny läkarvårdstaxa.

Som jag tidigare har redovisat avräknas ersättningen till försäkrings­anslutna läkare och sjukgymnaster mot den allmänna sjukvårdsersätt­ningen med ett års eftersläpning. Det innebär att utbetalda ersättningar till vårdgivaraa för år 1993 inte kommer att kunna avräknas på sedvan­ligt sätt under år 1994. Med hänsyn till att sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1994 avses överta det direkta kostnadsansvaret för dessa vårdgivares verksamhet anser jag att någon avräkning av beloppet inte skall ske.

Ett landstingskommunalt övertagande av det direkta kostnadsansvaret för ersättningama till nämnda privata vårdgivare föranleder vissa konsekvensändringar i AFL. Dessa liksom resultatet av överläggningar-

na med företrädare för sjukvårdshuvudmännen om den närmare fördel-        Prop. 1992/93:150 ningen av utgiftsramen för år 1994 får redovisas för riksdagen vid det        Bilaga 4 senare tillfallet.

Avslutningsvis vill jag erinra om det utredningsarbete som pågår inom den kommitté (HSU 2000) med uppdrag att dels analysera hälso- och sjukvårdens resursbehov fram till år 2000, dels överväga hur hälso- och sjukvården bör finansieras och organiseras på den övergripande sam­hällsnivån (dir. 1992:30). Vad jag här har föreslagit får självfallet inte vara något hinder för utredningens överväganden och förslag.

2 Smittskyddsinstitutet m.m.

2.1   Riksdagens beslut

Riksdagen har med anledning av regeringens proposition om ett natio­nellt smittskyddsinstitut m.m. bl.a. godkänt att Statens smittskyddsinsti­tut inrättas med de arbetsuppgifter och den organisation som angetts i propositionen och att Statens bakteriologiska laboratorium (SBL) av­vecklas i enlighet med vad som anförts i propositionen (prop. 1992/93:46, bet. 1992/93:SoU7, rskr. 1992/93:86).

Riksdagen har beträffande bildandet av ett aktiebolag för nuvarande vaccintillverkning m.m. vid SBL givit regeringen till känna vad social­utskottet anfört om att ett slutligt ställningstagande kan ske först sedan de ekonomiska villkoren för bildandet av bolaget har redovisats för riksdagen. Utskottet har emellertid tillstyrkt att aktiebolaget bildas och om möjligt övertar vaccinproduktionen den 1 juli 1993.

Riksdagen har också antagit lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472) som innebär att anmälningspliktiga sjukdomar skall anmälas till Statens smittskyddsinstitut fr.o.m. den 1 juli 1993 i stället för till SBL.

2.2 Smittskyddsinstitutet

2.2.1 Inriktningen av verksamheten

Smittskyddsinstitutets uppgifter har beskrivits närmare i betänkandet Smittskyddsinstitutet - ny organisation för Sveriges nationella smitt­skyddsfunktioner (SOU 1992:29). Förslagen i propositionen om ett nationellt smittskyddsinstitut m.m. bygger bl.a. på detta förslag.

Regeringen har den 15 oktober 1992 bemyndigat mig att tillkalla en organisationskommitté för Statens smittskyddsinstitut för att utföra för­beredelsearbetet. Organisationskommittén tillkallades den 10 november 1992 och har länmat förslag till instmktion för Smittskyddsinstitutet. På grand val av förslaget har regeringen den 18 febraari 1993 utfärdat för­ordningen (1993:110) med instmktion för Smittskyddsinstitutet, som träder i kraft den 1 juli 1993.

Smittskyddsinstitutet (SMI) skall enligt instmktionen vara en central

Prop. 1992/93:150

förvaltningsmyndighet med uppgift att bevaka det epidemiologiska läget

Bilaga 4

i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och att främja skyd­det mot sådana sjukdomar.

SMI skall särskilt

-

följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och intematio­nellt i fråga om smittsamma sjukdomar och skyddet mot dessa,

-

lämna Socialstyrelsen och andra berörda information om det epide­miologiska läget och föreslå åtgärder som detta kan föranleda,

-

övervaka att landet försörjs med vacciner och andra ämnen som skyd­dar mot smitta,

-

ta initiativ till åtgärder som medför ett gott skydd i landet mot smitt­samma sjukdomar, även i kris och krig,

-

upprätthålla kompetens att utföra diagnostiska undersökningar av unik natur som ett led i landets smittskydd,

-

upprätthålla ett för landets smittskydd relevant förråd av bakterier, viras och andra ämnen,

-

svara för kvalitetsstöd och kvalitetskontroll över landets mikrobiolo­giska och infektionsimmunologiska diagnostik,

-

bedriva forskning,  metodutveckling samt utbildning inom smitt­skyddsområdet,

-

delta i intemationellt samarbete inom smittskyddsområdet,

-

stödja och samordna bekämpning av sjukhusinfektioner.

2.2.2 Medelsram för verksamheten

Organisationskommittén har haft i uppdrag att bl.a. utarbeta förslag beträffande SMLs anslagsfinansierade verksamhet för budgetåret 1993/94 med utgångspunkt från en total resursram om högst 75 miljoner kronor.

Regeringen har i propositionen 1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg bl.a. erinrat om att tre professurer i smittskydd med in­riktning mot särskilt klinisk immunologi, särskilt klinisk parasitologi respektive särskilt klinisk virologi inrättades vid Karolinska institutet (KI) den 1 juli 1990. Innehavaraa av professurema skulle tillika vara avdelningsföreståndare vid SBL. Medel för professurema beräknades under anslag som disponerades av KI. Regeringen redovisade bl.a. ett förslag om att ytterligare tre professurer skulle inrättas i smittskydd med inriktning särskilt mot bakteriologi, epidemiologi respektive vaccinforsk­ning och kombineras med tjänster vid SMI. Regeringen har därvid ut­talat att de bästa föratsättningaraa för att finna former för hur sam­arbetet mellan KI och SMI bör byggas upp finns lokalt och i en dialog mellan myndighetema. Regeringen avsåg att återkomma till medels-frågoraa.

Jag kommer i det följande att beräkna, utöver nämnda resursram om ca 75 miljoner kronor, ett medelsbehov på ca 5 miljoner kronor som avser det utökade samarbetet med KI. Jag återkommer i det följande till denna anslagsfråga.

2.2.3 Organisationskommitténs överväganden

Prop. 1992/93:150

Bilaga 4 I sina överväganden, som redovisats i överlämnade promemorior, har

organisationskominittén utgått från SMI;s huvudsakliga arbetsuppgifter

och bedömt hur dessa bör påverka myndighetens organisation och

dimensionering.

SMI skall följa den infektionsepidemiologiska situationen nationellt och interaationellt saml bl.a. registrera, bearbeta och analysera de inkomna uppgifteraa. Socialstyrelsen, som har det övergripande ansvaret för landets smittskydd, och andra berörda skall informeras om det epidemio­logiska läget. SMI skall föreslå behövliga åtgärder. SMI kommer också att lämna Folkhälsoinstitutet vetenskapligt underlag för folkhälsoarbetet. Kontaktema med och informationen till hälso- och sjukvården anser kommittén vara av stor betydelse. SMI skall också samarbeta med WHO och EG. SMI bör vidare inom sina ekonomiska ramar delta i det inter­nationella forsknings- och utvecklingsarbetet genom kontakter med inter­nationella vetenskapliga organisationer.

SMI bör på grandval av kunskaper om vacciners tillförlitlighet och verkningssätt övervaka att Sverige har en god försörjning i fråga om effektiva vacciner och immunoglobuliner m.m. SMI bör också ägna särskild uppmärksamhet åt immunitetsstudier för att säkerställa ett gott vaccinskydd.

Staten bör alltjämt ha ett ansvar för att viss särpräglad och unik . diagnostik skall kunna utföras centralt. När sådan diagnostik utförs vid SMI skall det vara mot full kostnadstäckning.

Inom det försvarsmedicinska området bör SMI:s insatser syfta till att ge möjlighet till skydd mot epidemier under krigs- och beredskapsför­hållanden. Det medicinska hotet från biologiska stridsmedel bör bevakas i samarbete med Försvarets forskningsanstalt.

SMLs verksamhet bör också inriktas på referensfunktioner gentemot landets kliniskt-mikrobiologiska laboratorier. Nya diagnostiska metoder behöver utvecklas och utvärderas i samarbete med infektionsläkare och mikrobiologer. Karaktärisering och typbestämning av mikroorganismer samt verifikation av epidemiologiskt viktiga diagnoser, som är en be­tydelsefull del av smittskyddsarbetet, bör utföras vid SMI. Typning för att kartlägga smittvägar bör enligt kommittén som regel vara avgiftsfri under det att övrig typningsverksamhet bör.jämställas med särpräglad diagnostik. Kommittén betonar att ett adekvat nationellt referensförråd av sera, cellstammar och mikroorganismer bör finnas vid SMI.

SMI bör i samarbete med nationell och interaationell sakkunskap delta i kvalitetssäkring och samordning av landets mikrobiologiska verksam­het. Sålunda bör SMI i samråd med sjukvårdshuvudmännen och Svenska Läkaresällskapets sektion för medicinsk mikrobiologi initiera och delta i framtagandet av referensmetodik, minimikriterier och kvalitetssäkring för mikrobiologisk diagnostik.

Kommittén framhåller att den organisatoriska indelningen bör medge att nya uppgifter kan tillföras, uppgifter avvecklas och arbetsmetoder, förändras utan störande ingrepp i den övergripande organisationsstrak-

turen. Verksamhetsgrenar som har nära samband med varandra med Prop. 1992/93:150 avseende på innehåll eller förfaringssätt bör organisatoriskt hållas sam- Bilaga 4 man. Tillgång till hög kompetens har en avgörande betydelse för hur framgångsrikt SMI kommer att vara. En väsentlig utgångspunkt är enligt organisationskommittén att bygga upp organisationen kring professio­nella grapper. Detta bör enligt kommittén ge goda föratsättningar för en kunskapsutvecklande iniljö. Vidare bör enheter utformas, som har verk­samhetsansvar kopplat till ett ekonomiskt ansvar.

Kommittén anser också att en del av tillgängliga anslagsmedel bör reserveras för projektverksamhet.

SMLs operativa verksamheter bör enligt kommittén vara epidemiologi, bakteriologi, virologi, immunologi, paiasitologi, virologi, vaccinforsk­ning och försvarsmikrobiologi. Kommittén anser att epidemiologin har en central roll i SMLs verksamhet. Därför bör den bilda stommen i en huvudenhet. Vaccinforskningen bör enligt kommittén inordnas i samma huvudenhet. De laborativa verksamheteraa, som bör ha ett nära sam­arbete med varandra, bör enligt kommittén föras till en andra huvuden­het, i vilken även försvarsmikrobiologi bör ingå.

Organisationskommittén har lämnat ett förslag till en organisations­straktur för SMI i överensstämmelse med nämnda överväganden. Därvid föreslås att två rådgivande nämnder knyts till verkschefen, nämligen en epideminämnd och en centrallaboratorienämnd. Från kommittén har också under hand lämnats uppgiften att den tills vidare utgår från en basorganisation, som omfattar drygt hundratalet helårstjänster.

2.2.4 Lokaliseringen av Smittskyddsinstitutet

Den förra regeringen uppdrog i september 1991 åt Byggnadsstyrelsen att utarbeta en samordnad lokalförsörjningsplan för KI och SBL. Utgångs­punkten för arbetet skulle vara att åstadkomma en samlad lokallösning för KLs och SBL:s anslagsfinansierade verksamhet i Solna. Vidare skulle en plan för den framtida användningen av SBL-området upprättas, varvid eventuella möjligheter till avyttring av delar av området särskilt borde beaktas.

I propositionen om ett nationellt smittskyddsinstitut m.m. framhölls bl.a. att SMI avsågs, liksom bl.a. de övriga nordiska smittskyddsinstitu­ten, få sin tyngdpunkt i ett kvalificerat forsknings- och utvecklingsarbete inom smittskyddsområdet. Jag uttalade då att jag ansåg att de bästa betingelsema för detta arbete skulle ges om institutet fick möjlighet till ett nära samarbete med KI.

Socialutskottet framhöll att det bör ankomma på regeringen att besluta om den nya myndighetens lokalisering och att riksdagen inte borde föregripa organisationskommitténs bedömning om lämplig lokaliserings­ort. Utskottet utgick från att kommittén skulle beakta arbetsmarknads­utskottets uttalanden (yttr. 1990/91 :AU3y) om lokalisering av nya stat­liga myndigheter. Riksdagen biföll socialutskottets hemställan (prop. 1992/93:46, bet. 1992/93:SoU7, rskr. 1992/93:86).

Stockholms läns landsting har föreslagit att SMI föriäggs till Novum        Prop. 1992/93:150

forskningscentram vid Huddinge sjukhus.

Bilaga 4

Organisationskommittén för SMI har redovisat tre alteraativ till lokali­sering. Altemativen som redovisas är KLs campusområde i Solna, Novum forskningscentram i Huddinge och SBL:s nuvarande område i Solna. Enligt kommitténs uppfattning är en lokalisering till KLs område i Solna den mest fördelaktiga med avseende på smittskyddsverksam­hetens inriktning och omfattning.

Regeringen har i prop. 1992/93:170 Forskning för kunskap och fram­steg bl.a. behandlat KLs lokalfråga. I propositionen föreslås bl.a. ett åtgärdsprogram vad gäller KLs lokaler. Härigenom skulle erforderliga lokaler för SMI kunna frigöras.

2.2.5 Överväganden och förslag

Jag har i det föregående kortfattat redogjort för förslagen från Organisa­tionskommittén för Smittskyddsinstitutet. Jag anser att förslagen om Smittskyddsinstitutets organisation och dimensionering stämmer väl överens med den övergripande målsättningen för institutet och att de kan ligga till grand för det fortsatta arbetet.

Såsom socialutskottet har framhållit bör det ankomma på regeringen att besluta om den nya myndighetens lokalisering. Jag avser att inom kort återkomma till regeringen i fråga om lokaliseringen i ett annat samman­hang.

2.3 SBL Vaccin Aktiebolag

2.3.1 Organisationskommitténs uppdrag m.m.

Som jag tidigare nämnt har riksdagen beträffande bildandet av ett aktie­bolag för nuvarande vaccintillverkning m.m. vid SBL gett regeringen till känna vad socialutskottet anfört om att ett slutligt ställningstagande kan ske först sedan de ekonomiska villkoren för bildandet av bolaget har redovisats för riksdagen. Utskottet har emellertid tillstyrkt att aktie­bolaget bildas och om möjligt övertar vaccinproduktionen den 1 juli 1993.

Regeringen har den 15 oktober 1992 bemyndigat mig att tillkalla en organisationskommitté för bildandet av ett aktiebolag för produktion av vacciner m.m. Organisationskommittén tillkallades den 10 november 1992. I direktiven för kommittén uttalas att aktiebolaget åtminstone inledningsvis skall vara statligt.

Organisationskommittén har bl.a. haft i uppdrag att närmare klargöra dels vilket ekonomiskt underlag som aktiebolaget behöver för sin verk­samhet, såsom aktiekapital, medel till driften och medel till investe­ringar, dels vilka föratsättningar som krävs för att aktiebolagets framtida verksamhet skall uppvisa lönsamhet. Förslag om på vilket sätt pensions­åtagandena vid SBL borde infrias av aktiebolaget skulle också redovisas av kommittén.

Regeringen har den 17 december 1992 beslutat att bilda ett aktiebolag

Prop. 1992/93:150

med ett aktiekapital på 50 000 kronor. Bolaget får emellertid inte be-        Bilaga 4 driva rörelse förrän regeringens beslut föreligger med anledning av riksdagens beslut i de ekonomiska frågoraa. Bolaget har registrerats under namnet SBL Vaccin Aktiebolag i aktiebolagsregistret hos Patent-och registreringsverket.

Organisationskommittén har den 15 mars 1993 lämnat en rapport med förslag att ombilda SBL:s vaccinverksamhet till aktiebolag.

2.3.2 Organisationskommitténs förslag

Organisationskommittén redovisar en bedömning av förväntat utfall budgetåret 1992/93 för SBL:s vaccinverksamhet. Försäljningen beräknas uppgå till ca 260 miljoner kronor och resultatet (överskottet) till ca 18 miljoner kronor.

Kommittén föreslår att målsättningen skall vara att bygga upp ett inter­nationellt konkurrenskraftigt vaccinbolag. Kommittén menar att det finns ett framstående, interaationellt konkurrenskraftigt vaccinkunnande både hos extema, med SBL hopkopplade forskargmpper och inom SBL, vilket bör tas till vara. Bolaget föreslås få en strikt inriktning på human-vaccinprodukter.

Bolagets affärsidé bör enligt kommittén vara att utveckla, tillverka och försälja vacciner för i första hand offentliga skyddsympningsprogram på den nordiska marknaden, samt i samarbete med stora vaccinföretag även verka på den interaationella marknaden inom nischområden. Vidare skall bolaget sälja kompletterande importerade vaccinprodukter inom Sverige men på sikt även inom övriga Norden genom erhållande av agentur- och distributionsuppdrag.

Speciellt framhålls betydelsen av att vaccinbolaget får fortsätta att. bedriva den väl etablerade och kostnadseffektiva distributipnsverksam-heten till sjukvården.

Organisationskommittén har inte tagit slutlig ställning i frågan om den framtida lokaliseringen av vaccinbolaget. Fortsatt utvärdering av vissa huvudaltemativ pågår. En ny anläggning beräknas emellertid kunna tas i brak under första halvåret 1995.

Bolaget föreslås preliminärt få en organisation med ca 90 heltidsan­ställda. Bolagets ledning och styrelse har att besluta om den slutgiltiga organisationen.

Kommittén föreslår att full pensionsavsättning inklusive löneskatt görs i det kommande bokslutet för budgetåret 1992/93 för SBL. Totalt beräk­nas pensionsskulden uppgå till ca 15 miljoner kronor. Den avser perso­nal vid SBL som sannolikt blir anställda i bolaget. Kommittén fram­håller att vaccinverksamheten vid SBL under budgetåret 1992/93 be­döms, såsom framgår av det föregående, uppnå ett resultat som över­stiger den beräknade pensionsskulden.

Bolaget föratsätts överta vaccinverksamhetens tillgångar i form av bl .a. varalager, maskiner och inventarier samt pensionsskuld. I fråga om tillgångama föreslås att dessa i princip övertas till bokförda värden.

10

Kommittén anser dock att det fmns anledning att göra en försiktigare        Prop. 1992/93:150

värdering beträffande varalagret.

Bilaga 4

Bolaget har enligt kommittén ett i förhållande till verksamhetens om­fattning stort kapitalbehov, främst till följd av behovet av investeringar i en ny produktionsanläggning, betydande förestående förändringsinsat­ser samt behovet av ett relativt stort rörelsekapital på grand av långa tillverkningstider.

Organisationskommittén föreslår att bolaget tillförs ett aktiekapital på 55 miljoner kronor och att behovet av rörelsekredit löses initialt genom en etappvis betalning för de tillgångar som övertas från SBL. Med den av kommittén föreslagna kapitalstrakturen uppnås en soliditet på ca 50 procent. Det framtida kapitalbehovet bedöms kunna klaras utan ytter­ligare insatser från ägaren. Kommittén bedömer att bolaget efter ca fem år kommer att uppnå en för branschen normal vinstnivå.

Organisationskommittén ser inte något acceptabelt alteraativ till den föreslagna bolagiseringen. En avveckling av verksamheten skulle vara en utdragen process, som skulle medföra att interaationellt sett kon­kurrenskraftig vaccinkunskap inte tillvaratas, samtidigt som betydande avvecklingskostnader skulle uppstå.

2.3.3 Överväganden och förslag

Jag har redogjort för förslagen från Organisationskommittén för bildan­det av ett aktiebolag för produktion av vacciner m.m. Jag anser att för­slagen om SBL Vaccin AB och bolagets affärsidé kan ligga till gmnd för det fortsatta arbetet.

Jag är också beredd att förorda att full pensionsavsättning, då även avseende löneskatt, görs i nästa bokslut för SBL i enlighet med kom­mitténs förslag.

Jag tillstyrker vidare förslaget att bolaget tillförs ett aktiekapital på 55 miljoner kronor och att behovet av rörelsekredit löses initialt genom en etappvis betalning för de tillgångar som övertas från SBL.

Regeringen bör föreslå riksdagen att godkänna riktlinjema för de eko­nomiska villkoren för det slutliga bildandet av bolaget. Aktiebolaget har sedan att självständigt besluta om sin organisation och inriktningen av sin verksamhet.

2.4 Avvecklingen av SBL

Som jag nämnt i det föregående har riksdagen med anledning av prop. 1992/93:46 om ett nationellt smittskyddsinstitut m.m. bl.a. godkänt att SBL avvecklas i enlighet med vad som anförts i propositionen. SBL har ansvaret för derma avveckling fram till den 1 juli 1993.

Regeringen har emellertid den 15 oktober 1992 beslutat att en särskild kommitté för avveckling av verksamheten vid SBL skall tillkallas för att utföra det arbete som behövs för en avveckling av verksamheten vid SBL utöver det arbete som SBL ombesörjer för att avveckla laboratoriet. Kommittén bör bl.a. se till att bokslut upprättas för SBL och att slutlig

11

arkivläggning sker. Arkivfrågoma bör handläggas i samråd med Riks-        Prop. 1992/93:150

arkivet.

Bilaga 4

Jag föratser nu att det blir aktuellt med en särskild avvecklingsorgani­sation när det gäller SBL för tiden efter den 30 juni 1993. Jag har tills vidare förordnat en särskild utredningsman för att handlägga också de frågor som föranleds härav.

3 Anslagsfrågor Femte huvudtiteln

C. Ekonomisk trygghet vid sjukdom, handikapp och ålderdom

C 1. Bidrag till sjukförsäkringen

Regeringen har i budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100 bil. 6) beräknat de totala sjukförsäkringsutgifteraa bmtto till 30 991 miljoner kronor vilket motsvarar ett belopp på 4 649 miljoner kronor som före­slogs anvisas till Bidrag till sjukförsäkringen för budgetåret 1993/94. Därefter har regeringen genom prop. 1992/93:178 om vissa socialför­säkringsfrågor föreslagit att under anslaget anvisas ett belopp som är 750 miljoner kronor högre än vad som föreslagits i budgetpropositionen 1993.

Statsrådet Hömlund kommer att senare denna dag lägga fram vissa förslag om utbildningsbidrag som påverkar anslaget. Förslagen innebär att kostnadema för utbildningsbidragen ökar, samtidigt som utgiftema för sjukförsäkringen minskar i motsvarande mån. För sjukförsäkringen iimebär förslagen en utgiftsminskning på 306 miljoner kronor, vilket motsvarar 46 miljoner kronor på anslaget. Samtidigt innebär förslagen en ökning på inkomsttiteln 1221 Sjukförsäkringsavgift netto på drygt 250 miljoner kronor.

Den sammantagna effekten av vad jag anfört innebär en ökning av ifrågavarande anslag med 704 miljoner kronor, vilket medför att under anslaget kan anvisas ett belopp som är 46 miljoner kronor lägre än vad som tidigare har föreslagits riksdagen.

De beräknade utgiftema budgetåret 1993/94 för sjukförsäkringen upp­går till närmare 35 700 iniljoner kronor, varav 5 353 miljoner kronor kommer att belasta detta anslag.

12

G. Myndigheter under Socialdepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 4 G 5. Smittskyddsinstitutet

Nytt anslag (förslag)

80 561 000

Regeringen har i budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100 bil. 6) föreslagit riksdagen att under ett nytt anslag till Smittskyddsinstitutet för budgetåret 1993/94 beräkna ett ramanslag på 62 117 000 kronor i av­vaktan på en särskild proposition i ämnet.

Smittskyddsinstitutet skall börja sin verksamhet den 1 juli 1993. Insti­tutets övergripande mål skall vara att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och att främja skyddet mot sådana sjukdomar.

Jag föreslår att ett ramanslag begärs för budgetåret 1993/94 på 80 561 000 kronor till Smittskyddsinstitutets verksamhet. Resursbehovet har beräknats med utgångspunkt i de bedömningar och överväganden som jag har redovisat i det föregående.

Chefen för Finansdepartementet har i 1993 års budgetproposition redo­visat ett förslag om en generell räntebeläggning av statliga medelsflöden samt presenterat den modell som bör tillämpas. Smittskyddsinstitutet kommer att tillämpa denna modell. Institutet kommer därför att tilldelas ett räntekonto med kredit i Riksgäldskontoret. Medlen under ram­anslaget Smittskyddsinstitutet förs till detta konto.

G 19. Avveckling av Statens bakteriologiska laboratorium

Nytt anslag (förslag)

1 000

Somjag tidigare nämnt fömtser jag att det blir aktuellt med en särskild avvecklingsorganisation när det gäller SBL för tiden efter den 30 juni 1993.

Kostnaderaa för avvecklingen av SBL bör bestridas från ett nytt för­slagsanslag, Avveckling av Statens bakteriologiska laboratorium. Kost­nadema för avvecklingsorganisationen låter sig emellertid inte nu beräk­nas närmare.

Jag föreslår därför att anslaget tas upp med ett formellt belopp på 1 000 kronor.

Awecklingskostnadema finansieras genom omprioriteringar inom Socialdepartementets verksamhetsområde.

Regeringen bör i budgetpropositionen 1994 länma riksdagen en när­mare uppgift om vilken anslagsbelastning under detta anslag som kan bli aktuell under budgetåret 1993/94.

13

G 20. Teckning av aktier i SBL Vaccin Aktiebolag

Prop. 1992/93:150

Nytt anslag (förslag)

55 000 000

' *

Jag har i det föregående förordat att fiill pensionsavsättning, även avseende löneskatt, görs i bokslutet för budgetåret 1992/93 för SBL i enlighet med kommitténs förslag. Jag har också tillstyrkt att bolaget tillförs ett aktiekapital på 55 miljoner kronor och att behovet av rörelse­kredit löses initialt genom en etappvis betalning för de tillgångar som övertas från SBL.

För teckning av aktier i bolaget behövs ett särskilt anslag i statsbud­geten. Anslaget, som bör vara ett förslagsanslag, bör tas upp med det nominella teckningsbeloppet, 55 000 000 kronor. Belastningen på an­slaget kan dock förväntas bli lägre än detta belopp, eftersom emissions-likviden beräknas kunna till viss del kvittas mot statens överförda till­gångar till bolaget.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkäima riktlinjema för ändringar i systemet med ersätt­ningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. den 1 januari 1994 (avsnitt 1),

2.

godkänna den övergripande målsättningen för verksamheten inom ansvarsområdet för Smittskyddsinstitutet i enlighet med vad som förordats (avsnitt 2.2),

3.

godkänna riktlinjeraa för de ekonomiska villkoren för det slutliga bildandet av aktiebolaget SBL Vaccin Aktiebolag (avsnitt 2.3),

4.

med ändring av förslagen i dels prop. 1992/93:100 bil. 6, dels prop. 1992/93:178 till Bidrag till sjukförsäkringen för budget­året 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 5 353 000 000 kr,

5.

till Smittskyddsinstitutet för budgetåret 1993/94 anvisa ett ramanslag på 80 561 000 kr,

6.

till Aweckling av Statens bakteriologiska laboratorium för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 1 000 kr,

7.

till Teckning av aktier i SBL Vaccin Aktiebolag för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 55 000 000 kr.

gotab   43604, Stockholm 1993

14

Kommunikations­departementet

1 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 5

Bilaga 5

Kommunikationsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m. såvitt avser Kommunikationsdepartementets verksamhetsområde

Sjätte huvudtiteln

C.  Jämvägar

Förlängning av Statens järnvägars bemyndiganden

Sammanfattning av föredragandens förslag:

-

De befogenheter som affärsverket SJ har haft under perioden fr.o.m. år 1988 tm den 30 juni 1993 får gälla fi-am till den 1 juh 1994.

-

SJ:s upplåning i Riksgäldskontoret regleras med en ram på 7 miljarder kronor.

-

SJ-koncemens verksamhet inriktas på kämverksamheten.

Bakgrund

Genom 1988 års trafikpoUtiska beslut (prop. 1987/88:50 bil. 1, bet. 1987/88:TU19, rskr. 1987/88:260) lades gmnden för en ny ansvarsfördelning inom jämvägssektom. Avsikten var att genom den s.k. vägtrafikmodellen, där staten genom Banverket övertog ansvaret för infrastmkturen, stärka jämvägens konkurrenskraft och ge jämvägen möjhgheter att förstärka sin ställning som ett konkurrenskraftigt, miljövänligt och energisnålt transportmedel.

Riksdagens beslut inne&ttade bl.a. ett resultatkrav för SJ under den s.k. rekonstmktionsperioden 1988-1992. Under denna period erhöll SJ också vissa utvidgade befogenheter och verksamhetsfömtsättningar.

Genom 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 8, bet. 1990/91 :TU25, rskr. 1990/91:325) modifierades strategin för SJ-koncemen samtidigt som SJ:s vidgade befogenheter förlängdes att gälla t.o.m. den 30 juni 1993.

1* Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 BiL 5

I årets budgetproposition  (prop. 1992/93:100 bil. 7) redovisas  en    Prop. 1992/93:150 preliminär bedömning av SJ-koncemens verksamhetsutveckling under    Bilaga 5 perioden 1988-1992. En fortsatt analys av SJ:s ekonomiska fömtsätt­ningar på längre sikt Uksom av frågan om SJ:s framtida associationsform framstod då som nödvändig. Avsikten var att återkomma till dessa frågor under våren.

I februari 1993 avlämnades betänkandet Ökad konkurrens på jämvägen (SOU 1993:13). Betänkandet är föremål för överväganden inom rege­ringskansUet.

SJ:s befogenheter

E>e vidgade befogenheter som SJ gavs i samband med det trafikpoUtiska beslutet år 1988 syftade till att öka handlingsfriheten och möjUgheten att agera mer affärsmässigt. Riksdagens bemyndiganden var i korthet följande.

-

Regeringen bemyndigades av riksdagen att under rekonstmktions­perioden t.o.m. år 1992 godkänna avtal om försäljning av &st egendom från SJ inom den beloppsgräns som utskottet angett.

-

Regeringen bemyndigades av riksdagen att under rekonstmktions­perioden t.o.m. år 1992 fastställa beloppsgräns för försäljning av fåst egendom frän SJ som verket självt får besluta om.

-

Riksdagen godkände att SJ under rekonstmktionsperioden t.o.m. år 1992 tillfördes utdelning från AB Swedcarrier på det sätt som föreslagits i propositionen.

Riksdagen godkände att SJ:s överskottsmedel inte skulle inlevereras tiU statsbudgeten under rekonstmktionsperioden t.o.m år 1992.

-

Riksdagen vidgade under rekonstmktionsperioden t.o.m. år 1992 regeringens och SJ:s bemyndigande att besluta i organisationsfrågor till att omfatta avyttring av verksamhetsgrenar.

-

Regeringen bemyndigades av riksdagen att under rekonstmktions­perioden t.o.m. år 1992 godkänna aktieöverföringar meUan SJ och AB Swedcarrier i enUghet med vad som förordats i propositionen.

-

Riksdagen godkände att de regler som gällde för SJ vid det trafik­poUtiska beslutet år 1988, skuUe gäUa för SJ vid köp och försäljning av aktier, lån till dotterbolag och borgen för dotterbolag.

-

Regeringen bemyndigades av riksdagen att för år 1989 &stställa mål för SJ.

-

Riksdagen godkände att SJ fick låna och placera medel utanför Riksgäldskontoret. SJ gavs därigenom möjUghet att ta upp lån i Riksgäldskontoret eUer på marknaden om det var mer förmånUgt.

-

Riksdagen bemyndigade regeringen att festställa ram för SJ:s upp­låning.

- Riksdagen bemyndigade regeringen att besluta om vilka regler som skaU gäUa för SJ:s lån och placering av medel utanför Riksgäldskon­toret.

SJ har vidare bemyndigats att inom en av riksdagen beslutad ram Prop. 1992/93:150 avyttra dotterbolag i Swedcarrier-koncemen samt att försälja eUer upplåta Bilaga 5 tomträtt tiU fest egendom. År 1988 feststäUde riksdagen i det trafik­poUtiska beslutet (se bet. 1987/88 :TU 19 s. 70 och 82) ramen till 2,7 miljarder kronor. I samband med behandlingen av 1991 års budgetpro­position beslutade riksdagen att ramen skuUe utökas med ytterUgare 2,5 miljarder kronor.

Föredragandens överväganden

Det står numera klart att vissa ytterligare frågor kring formema för avreglering av jämvägstrafiken och efiFekten av avreglering på organisa­tionen av gemensamma funktioner inom jämvägssektom kvarstår att utreda. Jag tänker då närmast på trafikledning och tiUgången till festighe­ter såsom rangerbangårdar och stationsbyggnader. Det har även visat sig att behov föreUgger av en fördjupad analys av den framtida stmkturen för SJ mot bakgmnd av den ökade konkurrensen firån flyget och den fr.o.m. den 1 januari 1993 avreglerade långväga busstrafiken. Jag finner det av stor betydelse att SJ i sin tågverksamhet ges en sådan stmktur att framtida investeringar klaras med egengenererade medel. Kapitalstmktur och kapitalförsörjning inom det framtida SJ kräver därför ytterUgare analys.

Jag har tidigare meddelat min avsikt att föreslå att SJ ombildas tiU aktiebolag den 1 juU 1993. Av de skäl jag anfört ovan är det inte möjUgt för regeringen att återkomma tiU riksdagen med förslag tiU riktlinjer förrän tidigast under hösten år 1993. Jag föreslår därför att SJ får behålla de vidgade befogenheter som SJ har haft under rekonstmktionsperioden firam tiU den I juU 1994.

Ram for avyttring av fast egendom

Av den totala ram på 5,2 miljarder kronor som tilldelats SJ för avyttring av aktier och festigheter m.m., har ca 2,3 miljarder kronor utnyttjats. Jag gör bedömningen att denna redan godkända ram är av tiUräckhg omfett­ning även under förlängningsperioden och föreslår därför regeringen att föreslå riksdagen att godkänna att SJ:s möjUghet att avyttra tiUgångar i afiFårsverket och Swedcarrier-koncemen för högst 5,2 miljarder kronor, inkl. de 2,3 miljarder kronor som redan utnyttjats, förlängs att gäUa även under budgetåret 1993/94.

Ram för SJ:s upplåning i Riksgäldskontoret

SJ är det enda affärsverk vars upplåning i Riksgäldskontoret inte reglerats med en ram för högsta tiUåtna upplåning. SJ:s upplåning har i stäUet reglerats genom de krav på soliditet i affärsverk och koncem som be­slutats av riksdagen.

Vid utgången av år 1992 hade SJ lån i Riksgäldskontoret på ca 4,9    Prop. 1992/93:150 miljarder kronor och andra lån på ca 0,4 miljarder kronor. Att reglera    Bilaga 5 SJ:s upplåning i Riksgäldskontoret genom krav på soUditet har visat sig medföra vissa svårigheter. E>et är därför angeläget att SJ:s upplåning i Riksgäldskontoret regleras genom att en ram för upplåningen feststäUs.

Jag föreslår mot bakgmnd härav att en ram på 7 miljarder kronor införs för SJ:s upplåning i Riksgäldskontoret.

Anslagsfrågor

C 7. Ersättning till Statens jämvägar i samband med ut­delning från AB Swedcarrier

1991/92

Utgift

-

1992/93

Anslag

1 000

1993/94

Förslag

1 000

För att möjUggöra utdehung tiU SJ av medel som frigörs vid försäljning av tiUgångar inom Swedcarrierkoncemen, infördes i samband med det trafikpoUtiska beslutet år 1988 ett förslagsanslag. SJ har fått belasta anslaget med det belopp som utdelningen från AB Swedcarrier reduceras med på gmnd av skatt tiU följd av att AB Swedcarrier inte står i ett skattemässigt koncemförhållande tiU SJ. Jag anser att denna möjUghet skaU finnas även under budgetåret 1993/94. Mot bakgmnd härav föreslår jag att anslaget Ersättning tiU Statens jämvägar i samband med utdelning från AB Swedcarrier kvarstår under budgetåret 1993/94.

SJ:s förräntningskrav

Under den hittiUsvarande rekonstmktionsperioden har SJ inte haft något förräntningskrav från ägaren på investerat kapital. Staten har varken stäUt krav på marknadsmässig förräntning av det egna kapitalet eUer begärt utdelning utan i stäUet angivit ett resultatförbättringsmål. Jag bedömer att tidpunkten ännu inte är lämpUg att införa krav på SJ på marknadsmässig förräntning och utdelning. Jag avser att återkomma tiU regeringen med förslag tiU riksdagen om avkastning och utdehung i samband med att jag lämnar förslag om en ny inriktning för SJ.

SJ:s soliditetskrav

Vid utgången av år 1992 var soUditeten i affärsverket 31,3 % jämförd med kravet på 40 % och i koncemen var soUditeten 28,9 % jämförd med kravet på 35 %. SJ:s soUditet kommer att sjunka ytterUgare under den närmaste treårsperioden om inget görs till följd av att investeringar delvis måste finansieras med lån. Den försämrade soUditeten i förhållande till de krav som riksdagen feststäUt är otiUfredsstäUande. SJ står inför stora investeringar i järnvägsmateriel under senare delen av 1990-talet. Inför dessa utgifter bör en tiUfredsstäUande soUditet ha uppnåtts i SJ. Jag

bedömer mot bakgmnd härav att en fortsatt försämring av soUditeten inte    Prop. 1992/93:150

är godtagbar. Vid det arbete som bedrivs för en ny inriktning för SJ    Bilaga 5

avser jag att återkomma med förslag tiU rekonstruktion för att åter uppnå

en tiUfredsstäUande soUditet. Jag viU dock fiamhålla att det måste vara

en prioriterad uppgift för SJ:s ledning att arbeta för att de uppstäUda

soUditetskraven uppnås.

SJ:s fortsatta inriktning

I årets budgeroposition konstaterades att SJ-koncemen uppnått det resultatmål som ålagts den under rekonstruktionsperioden. EnUgt SJ:s senaste affärsplan pågår aUtjämt en omställning av verksamheten i fiåga om rationaUseringar och effektiviseringar av kapitalanvändningen inom SJ. En intensifiering av detta arbete är nödvändig för att kunna möta den konkurrens som väntas komma på en, som planeras fr.o.m. den I januari 1995, avreglerad marknad.

MöjUgheten att driva SJ med ett positivt resultat, efter omställning av verksamheten, bedöms som god. Konkurrenseffekter tiU följd av en avreglering av jämvägstrafiken kan dock komma att påverka resultatet negativt. Det starkt förbättrade resultatet sedan år 1988 räcker inte för att självfinansiera planerade nyinvesteringar. Utvecklingen på bl.a. festig­hetsmarknaden under de senaste åren har dämtöver inneburit svårigheter för SJ att finansiera sin verksamhet genom avyttring av tiUgångar. Samtidigt försvårar SJ:s stora festighetsinnehav en marknadsmässig avkastning i koncemen.

Jag anser det därför nödvändigt att SJ koncentrerar sin fortsatta inriktning tiU kämverksamheten, främst då jämvägstrafiken, och att SJ genom fortsatta rationaUseringar och kapitalfrigörelse uppnår en så god lönsamhet att nyinvesteringar möjUggörs inom ramen för det överskott som erhåUs från den löpande driften. Den frigörelse av kapital som härigenom kan åstadkommas utgör en väsentiig del av det förslag till kapitaUsering av SJ:s verksamhet som kommer att Ugga tiU gmnd för ett ställningstagande om en ny inriktning för SJ som regeringen bör åter­komma tiU riksdagen om tidigast under hösten år 1993.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen föreslår riksdagen att

1.   godkänna vad jag anfört om förlängning av SJ:s nuvarande be­

fogenheter tUI den I juh 1994,

2. godkänna vad jag anfört om SJ-koncemens inriktning,

3.   godkänna vad jag anfört om ram för SJ-koncemens upplåning

i Riksgäldskontoret,

4.   tiU Ersättning till Statens jämvägar i samband med utdelning

från AB Swedcarrier för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslags­

anslag på 1 000 kr.

E.   Luftfart

Regionalpoliliskt betingad flygtrafik mellan Östersund och Umeå

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

Mina bedömningar och mitt förslag:

-

Ett gmndläggande flygtrafikutbud bör tryggas mellan Östersund och Umeå.

-

En förhandUngsman bör ges i uppdrag att upphandla denna flygtrafik.

-

Kostnaden skaU belasta anslaget Köp av interregional person­trafik på jämväg för budgetåret 1993/94.

Bakgrund

Det svenska inrikesflyget avreglerades den 1 juU 1992. I regeringsbeslut den 29 april 1992 feststäUdes rikdinjer för bevUjande av trafiktillstånd. Dessa innebär bl.a. att någon ensamrätt inte skaU ges för flygbolag på mrikes linjer. Undantag från denna regel skaU dock kunna göras av regionalpoUtiska skäl.

I årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bU. 7) har regeringen uttalat att ett nationeUt flygnät har betydelse för att nå det av riksdagen uppstäUda målet att söka nå regional balans och en tiUfredsstäUande transportförsörjning och att samhäUets infrastmktur fömtsätter flygför­bindelser meUan vissa orter.

Regeringen föreslog därför bl.a. att bidraget till kommunala flygplatser i skogslänen tydUgare koncentreras tUl sådana flygplatser i Norrlands inland som har särskflt stor betydelse för trafikförsörjningen. Anslaget Bidrag tiU kommunala flygplatser m.m. föreslås fr.o.m. budgetåret 1993/94 utgå som ett rent driftstöd. Investeringar i kommunala flyg­platser föreslås inrymmas i länstrafikanläggningsanslaget.

I propositionen konstaterades vidare att Umeå genom tidigare riksdags­beslut fått en särskild ställning i sjukvårdssystemet och att det därför ansågs angeläget att fokusera det statUga intresset mot just trafiken Öster­sund-Umeå-Luleå. I propositionen aviserades också ett uppdrag tiU Luftfartsverket att bl.a. särskilt studera flygtrafikförsörjningen meUan dessa orter.

Utredningen

Regeringen gav den 11 febmari 1993 Luftfartsverket i uppdrag att i samråd med berörda intressenter studera effektema i Norrlands inland av flygmarknadens avreglering. Luftfartsverket skaU dels redovisa hur en effektiv flygtrafikförsörjning kan upprätthåUas mellan i första hand Östersund och Umeå, dels redovisa effektema av avregleringen i Norr-

lands inland och i Norrland som helhet. Den senare delen av uppdraget    Prop. 1992/93:150

skaU redovisas tiU regeringen senast den I juU 1993.

Bilaga 5

Luftfartsverket inkom den 15 mars 1993 tiU regeringen med en redovisning av uppdragets första del. I korthet anser verket att av­regleringen ännu inte medfört några påtagUga förändringar i avseende på linjesträckningar och priser. Med hänvisning tiU marknadssituationen och riksdagsmålen om trafik och regionalpoUtik anser verket att kraven pä den särskflda trafiken inom Norrland tiU regionsjukhuset i Umeå bör motivera statUga insatser för enhetUg trafik frän Kimna, GälUvare, Luleå, Östersund och SundsvaU tiU Umeå. Verket föreslår bl.a. att en sådan trafik bör upphandlas i konkurrens i enUghet med EG:s regler inom området. Verket föreslår vidare att en viss del av anslaget Köp av interregional persontrafik på jämväg skaU finansiera upphandlingen av regionalpoUtiskt motiverad flygtrafik. Kostnaden för det av Luftfarts­verket förordade flygnätet bedömer verket tiU i storleksordningen 25-50 nuljoner kronor.

Synpunkter på Luftfartsverkets rapport har under hand inhämtats från bl.a. Samverkansnämnden för Norrlandslandstingen som understmkit de standardkrav som föreUgger vid sjukvårdsresor.

Föredragandens överväganden

Riksdagen har som tidigare nämnts vid ett flertal tillfällen uttalat att staten har ett särskUt ansvar för att snabba och bra kommunikationer meUan Jämtiands län och regionsjukhuset i Umeå kan säkerstäUas.

I årets budgetproposition har jag uttalat att den inomnorrländska trafikförsörjningen i ett avseende har en särskild betydelse och det gäUer tiUgången tiU samhäUeUg service. En fömtsättning för omläggningen av Jämtiands läns regionsjukhustiUhörighet från Akademiska sjukhuset i Uppsala tiU regionsjukhuset i Umeå var också att staten kunde säkerställa en god trafikförsörjning meUan Östersund och Umeå.

Jag bedömer att det för närvarande med tanke på avståndet meUan Umeå och Östersund krävs en direkt flygförbindelse. Trafiken på derma sträcka har med hänsyn tiU sjukvårdens organisation en särstäUning som motiverar särskflda insatser för att trygga en flygförbindelse meUan Östersund och Umeå. Med utgångspunkt från Luftfiulsverkets rapport bedömer jag att det kan bU nödvändigt att staten genom upphandling säkrar en fortsatt flygtrafik meUan Östersund och Umeå. En sådan upphandling skaU ske i konkurrens meUan olika flygoperatörer.

För att säkerstäUa en god trafikförsörjning för patienter och övriga resenärer bör riktlinjen vara ett utbud på lägst två dubbelturer per dag. Vid bedömning av antalet turer skaU hänsyn också tas tiU det befintUga trafikutbudet och dess förmåga att tiUfredsstäUa nämnda behov. Vad gäUer valet av flygplansstandard bör operatörer godkända av Luftfarts­inspektionen för linjetrafik ha möjUghet att i sina anbud specificera de flygplanstyper och den eventueUa specialutmstning som operatören avser utnyttja. En fortsatt dialog om trafikstandard är emeUertid av intresse för aUa berörda intressenter. MöjUgheten att påverka trafikstandarden genom

lokal eUer  regional  samverkan bör därför prövas  i samband  med    Prop. 1992/93:150

upphandlingen.

Bilaga 5

Det bör utses en förhandlare som ges bemyndigande att ansvara för och administrera upphandling av flygtrafiken på sträckan Östersund-Umeå om denna inte kan drivas på företagsekonomiska villkor. Jag avser att inom kort begära regeringens bemyndigande att tillkalla en sådan förhandlare vars förslag tiU trafiklösning skaU underställas regeringen för god­kännande. Förhandlarens förslag tiU trafiklösning bör så långt som möjUgt vara regionalt förankrade.

Jag anser i likhet med Luftfertsverket att kostnaden för flygtrafik­upphandlingen, i avvaktan på Luftfartsverkets slutrapport, bör belasta anslaget Köp av interregional persontrafik på jämväg för budgetåret 1993/94. Beloppet bör med hänsyn tiU den föreslagna upphandlingen nu inte redovisas men kommer att understiga verkets kostnadsberäkning då mitt förslag endast omfettar upphandling av en delsträcka av det flygnät verket förordat.

För budgetåret 1993/94 har anslaget Köp av interregional persontrafik på jämväg i budgetpropositionen föreslagits anvisat med 511 miljoner kronor. Anslaget har av naturUga skäl beräknats med utgångspunkt i behoven för nämnda jämvägstrafik och skaU i första hand utnyttjas för dessa behov. Om flygtrafikupphandUngen inte kan rymmas inom anslaget bör regeringen återkomma tiU riksdagen under budgetåret 1993/94 i denna fråga.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen föreslår riksdagen att

1.   godkäima vad jag har anfört om statens ansvar för flygtrafik

mellan Östersund och Umeå,

2.   godkänna att sjätte huvudtitelns reservationsanslag Köp av

interregional persontrafik på Jämväg för budgetåret 1993/94 får

disponeras även för kosöiader för upphandling av flygtrafik på

sträckan Östersund-Umeå.

F.    Kollektivtrafik m.m.

Prop. 1992/93:150

Bilaga 5 

Kommunalisering av riksfardtjänsten

Avsnittets huvudsakliga innehåll

I enUghet med förslag i 1993 års budgetproposition (bU. 7) kommunaUse­ras riksfärdtjänsten fr.o.m. årsskiftet 1993/94. Fram tiU den tidpunkten åvilar huvudmannaskapet Styrelsen för riksfärdtjänst.

E>e gmndläggande målen för riksfardtjänsten Ugger fest. Det innebär att den som på gmnd av ett stort och varaktigt funktionshinder måste resa på ett särskflt kostsamt sätt bör vara berättigad tiU riksfärdtjänst och därmed kunna göra längre resor tiU normala kostnader.

KommunaUseringen bör kunna leda tiU effektiviseringar av verksam­heten genom bättre samordning med andra samhäUsbetalda resor. Besparingar bör också uppstå genom samordning av upphandlingen av taxiresor.

I förslaget tiU lag om kommunal riksfärdtjänst anges att kommunens beslut om riksfardtjänst skaU kunna överklagas hos länsrätten.

För första halvåret av budgetåret 1993/94 föreslås ett förslagsanslag på 72,5 mUjoner kronor. För andra halvåret av nämnda budgetår finansieras riksfärdtjänsten genom en ökning med 57,2 miljoner kronor av det StatUga utjämningsbidraget tiU kommuner. Därjämte föreslås att 20,5 nuljoner kronor anvisas för att täcka kosmader för avvecklingen av Styrelsen för riksfärdtjänst.

1       Inledning

1.1    Syftet med riksfärdänsten, nuvarande organisation

Riksfardtjänsten mrättades år 1980 som en försöksverksamhet. Den permanentades år 1984 varvid ansvaret lades på Transportrådet. Efter det att Transportrådet avvecklats vid årsskiftet 1991/92 Ugger ansvaret på ett tfllfalUgt inrättat organ. Styrelsen för riksfärdtjänst.

Syftet med riksfärdtjänsten är att ge svårt funktionshindrade möjUghet att göra längre resor inom landet tiU normala kosmader.

Riksfärdtjänstresor kan ske med flyg, tåg och andra allmänna kommu­nikationer samt med taxibUar eUer specialfordon tiU ett pris för resenären som är anpassat tiU normala reskosmader med tåg i andra klass. Dåvarande Transportrådet hade i uppgift att utfärda föreskrifter, fördela medelsramar tiU kommunema, betala ersättning för genomförda resor, informera och ge råd samt i vissa faU att träffa avtal med trafikföretag. Uppgiftema har övertagits av Styrelsen för riksfardtjänst.

Riksfardtjänsten bekostas med statUga medel som täcker resenärens reskosmader tiU den del de överstiger den s.k. egenavgiften. Det är emeUertid kommunen som på gmndval av ett statUgt regelverk beslutar om färdtjänsten. Besluten avser bl.a. utfärdande av tiUstånd att anUta riksfärdtjänst, vflket färdmedel som får användas, om ledsagare skaU få följa med utan kosmad, m.m.

1.2    Utveckling

Prop. 1992/93:150

Resandet inom riksfardtjänsten har successivt ökat. Antalet resenärer har

stigit firån 6 600 budgetåret 1981/82 tiU ca 22 500 budgetåret 1991/92. Totafe antalet resor per år har ökat ännu snabbare - från 10 600 tiU 49 300. Detta beror bl.a. på att resandet av ett förhållandevis Utet antal personer, som gör många resor per år, har ökat kraftigt. Däremot synes det inte längre ske någon ökning av det antal resenärer som använder sig av riksfardtjänsten, tvärtom har antalet successivt minskat mellan budgetåren 1989/90 och 1991/92.

När riksdagen är 1979 beslöt att mrätta en riksfardtjänst var avsikten att ekonomiskt stödja resor på längre avstånd. En stor del av resoma sker emeUertid på relativt korta avstånd. Sambandet med den kommunala färdtjänsten har därför bUvit aUt tydUgare.

En tredjedel av resoma sker således på avstånd under 10 rrul. En Qärdedel av resoma sker uteslutande inom ett och samma län. Samtidigt sker en utveckling inom den kommunala färdtjänsten som innebär att aUt fler resor företas över kommungränsema. I Stockhohns län är länet ett enda fardtjänstområde. I Östergötiands län finns sedan några år tillbaka en länsfärdtjänst som administreras av trafikhuvudmannen.

De StatUga utgifteraa för riksfardtjänsten har ökat från 12,5 miljoner kronor budgetåret 1981/82 tiU ca 124 miljoner kronor för budgetåret 1991/92. Riksdagen har i enlighet med ett förslag i 1992 års budgetpro­position beslutat om ett förslagsanslag på 113,3 miljoner kronor för budgetåret 1992/93. För budgetåret 1993/94 har Styrelsen för riks-färdtjänst begärt ett anslag på 139 miljoner kronor.

10

Tabell 1 Riksfärdtjänst 1981/82 - 1991/92 Utveckling av bidrag och resefrekvens

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

Bud­getår

Anslag mkr

Utgift mkr

Antal resor

Antal rese­närer

Bidrag per resa kr

Ärlig änd­ring av bi­drag per resa, pro­cent

Resor per legitime­rad för RFT

81/82

20,0

12,5

10 600

6600

1 179

1,61

82/83

20,0

20,4

17 800

10 060

1 146

-2,8

1,77

83/84

30,0

29,7

24 000

14 400

1238

8,0

1,67

84/85

37,7

39,0

28 600

16 100

1 364

10,2

1,78

85/86

48,0

46,8

31200

17 800

1 500

10,0

1,75

86/87

57,4

49,6

33 600

18 600

1476

-1,6

1,81

87/88

63,3

60,6

36 000

19 400

1683

14,0

1,86

88/89

62,4

72,7

43 800

23 844

1 660

- 1,4

1,84

89/90

66,4

88,2

46 900

24 401

1 881

13,3

1,92

90/91

96,5

105,3

48 900

23 110

2 153

14,5

2,12

91/92

96,5

124,1

49 300

22 480

2 517

16,9

2,19

Anm. Med resor avses i detta sanunanhang tur- och returresor

I regeringens proposition 1992/93:84 om organisationen av riks­fardtjänsten finns en omfattande beskrivning av riksdagens behandling av tidigare förslag om en kommunalisering av riksfärdtjänsten. Vid inte mindre än tre olika tiUfäUen hade riksdagen då uttalat sig för att verk­samheten bör kommunaUseras. Det organ som å statens vägnar skaU vara central myndighet för riksfardtjänsten har därför bara fått ett tiUfalUgt mandat. EnUgt riksdagens beslut hösten 1991 med anledning av rege­ringens proposition 1991/92:12 om vissa yrkestrafikfrågor och om riks­färdtjänsten (bet. 1991/92:TU3, rskr. 1991/92:46) skuUe Styrelsen för riksfardtjänst vara i verksamhet endast fram tiU kalenderårsskiftet 1992/93. I fömmämnda proposition 1992/93:84 om organisationen av riksfärdtjänsten uttalade föredragande statsrådet dock att en mera lämpUg tidpunkt var utgången av år 1993. Orsaken var att en kommunaUsering kräver en ganska lång förberedelsetid. Avtal behöver således träffas med trafikföretagen. AnbudsupphandUngen av taxitjänster tar också sin tid. Vidare behöver avtal träffas med dataföretag för hantering av de ekono­miska transaktioner som varje enskild resa med riksfardtjänsten ger upp­hov tiU.

1" Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 5

ll

Riksdagen har anslutit sig tiU förslaget att Styrelsen för riksfardtjänst SkaU finnas kvar ftm tifl årsskiftet 1993/94 (bet. 1992/93 :TU8, rskr. 1992/93:107).

Trafikutskottet firamhöU i sitt betänkande bl.a. att firågan om huvud­mannaskapet för riksfärdtjänsten boide beredas med omsorg för att säkerstäUa att svårt handikappade även fortsättningsvis kan göra längre resor inom landet tiU normafe kostnader samtidigt som möjUga effekti­viseringsvinster tiUvaratas. Utskottet hade inte något att erinra mot att tidpunkten för genomförandet av en kommunaUsering av riksfardtjänsten senarelades tiU kalenderårsskiftet 1993/94. Mot den bakgmnden avstyrkte utskottet en motion om att Styrelsen för riksfardtjänst borde permanentas.

I 1993 års budgetproposition (bfl. 7) föreslås att riksfardtjänsten bör kommunaUseras vid kalenderårsskiftet 1993/94. IDet anges också att närmare förslag om firamtida regler och villkor för verksamheten skaU föreläggas riksdagen under våren 1993.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

2       Överväganden och förslag

2.1    Huvudmannaskapet för riksfardtjänsten

Sanunanfattning av föredragandens förslag:

-

De gmndläggande målen för riksfardtjänsten ligger fast. Det innebär att den som på gmnd av ett stort och varaktigt funktions­hinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt skall vara berättigad till riksfärdtjänst och därmed kunna göra längre resor till normala kostnader. Resoma skall avse rekreation, fritidsverksamhet eller annan enskild angelägenhet.

-

Styrelsen för riksfardtjänst awecklas vid utgången av år 1993.

-

Riksfärdtjänsten kommunaliseras fr.o.m. den 1 januari 1994. En ny lag införs om kommunal riksfärdtjänst.

-

Kommunens beslut om riksfärdtjänst skall kunna överklagas hos länsrätten.

Ett av de viktigaste målen för trafikpoUtiken är att en gmndläggande transportförsörjning skaU finnas tiUgängUg för aUa i samhäUet. Det innebär att en tiUfredsstäUande transportförsörjning skaU kunna erbjudas även de trafikanter som har funktionshinder. Dessa skaU härigenom kunna delta i arbets- och samhäUsUv på samma vUlkor som andra med­borgare.

För funktionshindrade och äldre är kommunikationemas utformning särskflt viktig för möjUghetema att kunna delta i olika samhäUsaktivite­ter. Funktionshindrade har emeUertid inte samma möjUgheter att resa trots att de kan ha samma behov av och önskemål om detta som andra.

För vissa gmpper, bestående av ett begränsat antal personer, kommer det inom överskådUg tid - trots den ökande handikappanpassningen inom koUektivtrafiken - inte att vara möjligt att göra längre resor med

12

koUektiva färdmedel utan att det uppstår merkostnader för resenären. Prop. 1992/93:150 Nuvarande handikappanpassning har hittiUs i första hand varit inriktad på Bilaga 5 åtgärder som är tiU nytta för stora gmpper av funktionshindrade, dvs. för den helt övervägande majoriteten av den mfljon personer som är handUcappade i förflyttningssammanhang. Även om aUt fler funktions­hindrade kommer att kunna färdas med koUektiva färdmedel, bl.a. genom snabbtågens tillkomst, ökad användning av mUstolslyftar även i andra tåg än snabbtågen samt genom bussar med låga golv, behövs dämtöver ocksä särskflda transportlösningar. Det gäUer framför aUt dem som har grava orienteringssvårigheter, svåra rörelsehinder eUer är flerhandikappade och som därför har behov av enskfld service. Det kommer därför under över­skådUg tid att behövas särlösningar för dem som har mycket stora fiink­tionshinder vid resor. Tfll sådana nödvändiga lösningar hör riksfärdtjäns­ten.

De grundläggande målen fÖr riksfärdtjänsten bör enUgt min mening därför Ugga fest. Det innebär att följande mål bör gäUa:

-

Riksfärdtjänsten skaU vara tfll för dem som på gmnd av ett stort och varaktigt fiinktionshinder måste resa på ett särskflt kostsamt sätt.

-

Riksfärdtjänsten skafl göra det möjligt för dessa personer att göra längre resor inom landet tiU normala kosmader.

-

Resoma skaU avse rekreation, fritidsverksamhet eUer annan enskfld angelägenhet.

Med normala reskosmader avses liksom hittiUs genomsnittskosmader för resa med tåg i andra klass inkl. sittplatsbfljett samt kosmader för anslutningsresor. Jag återkommer längre firam tiU den närmare angivelsen av denna s.k. egenavgift.

Riksfardtjänsten får dock inte göra att handikappanpassning av de vanUga koUektiva färdmedlen framstår som mindre angelägen för trafikföretagen.

Vidare skafl riksfardtjänsten fungera kosmadseffektivt. Som ett led i denna strävan lägger jag nu fram förslag om kommunaUsering av riksfärdtjänsten.

EnUgt min bedömning kan en sådan överflytming av ansvaret mycket väl förenas med att de övergripande målen för riksfärdtjänsten kan tiUgodoses. En viss kontroU av att så blir faUet blir möjUg genom att överklagande av tiUståndsmyndighetens beslut skaU kunna göras hos länsrätten. Jag återkommer senare tiU den frågan.

I likhet med vad riksdagen uttalat med anledning av förslag i 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bU. 8, bet. 1990/91 :TU18, rskr. 1990/91:176) finner jag att en fördel med en kommunaUsering av riksfärdtjänsten är att beslut och kosmadsansvar kan läggas på sainma organ. För funktionshindrade som söker tiUstånd tiU riksfärdtjänst kan detta innebära ett förenklat resande med färre inblandade.

Det är utan tvekan så att det finns ett gmndläggande fel i nuvarande

system, som innebär att kommunema beslutar om riksfärdtjänstresoma,

medan staten står för den allra största delen av kosmadema. Riksdagens

13

ferhågor våren 1984, att en stor andel av riksfärdtjänsti-esoma skuUe

utgöras av taxiresor har besannats. Närmare 80 % av resoma sker    Prop. 1992/93:150 således med taxifordon eUer specialfordon vflket är en helt annorlunda    Bilaga 5 fördelning än vad som fömtsattes när riksfardtjänsten inrättades år 1980. TUl gmnd för detta sistnämnda riksdagsbeslut fenns ett antagande om att 80 % av resoma i stäUet skuUe ske med allmänna färdmedel.

Jag viU också hänvisa tiU att inte mindre än en Qärdedel av resoma med riksfardtjänsten sker inom länsgränsema. För denna del av resandet finns ett uppenbart samband inte bara med den kommunafe färdtjänsten utan ocksä med sjukresoma och den länsfärdtjänst som finns på några håU i landet. AUa dessa verksamheter syftar tifl att underlätta för handUcappade och äldre att förflytta sig men har hittiUs nästan aUtid varit organiserade var för sig på ett sådant sätt att det som regel inte skett någon samåkning i fordonen eUer ens några returtransporter, trots att resmålen kan vara desamma.

En mera övergripande och samordnande syn såväl på riks-, läns- och konmiunal färdtjänst som på sjukreseverksamheten bör kunna leda tiU rationaUseringsvinster, t.ex. i samband med upphandUng av trans­porttjänster från taxi och andra transportföretag. Inrättandet av modema, gemensamma beställnings- och samordningsenheter kan också medföra vinster, samtidigt som den enskildes kontakter för beställning av resor m.m. underlättas. Möjlighetema att påverka resandet i tid och mm och att åstadkomma returtransporter eller att öka samåkningen meUan olika resandekategorier är sannolikt inte obetydliga. E>etta har skett i en del län sedan ansvaret för sjukresoma överfördes tiU landstingen vid årsskiftet 1991/92. Redan nu kan konstateras stora kosmadssänkningar på detta område.

Genom ökad handUcappanpassning av färdmedel och terminaler och genom inrättande av s.k. servicelinjer bör, som erfarenhetema firån bl.a. Borås visar, kosmaderaa för funktionshindrade personers resor kunna minska. Sådana anpassningsåtgärder inom den koUektiva trafiken ingår som en betydelsefuU del i vad som bmkar benämnas normaliseringsprin­cipen för funktionshindrade. En integrering av deras resor i det normafe resmönstret har störst fömtsättningar att lyckas om ansvarsfrågoma samordnas. Genom att ansvaret för riksfardtjänsten överförs tiU kommunema kommer trafikhuvudmannen i länet att utsättas för ett starkare ekonomiskt tryck att vidta anpassningsåtgärder i trafikmedel och terminaler. Kosmadsökningen för riksfärdtjänsten bör härigenom kunna begränsas, samtidigt som man tar ett viktigt steg i riktning mot en normaUsering av funktionshindrades resor.

En nytillkommande omständighet som ökar behovet av samordning är avregleringen av taxi med bl.a. ett avskaffande av den av staten feststäUda maximitaxan som följd. E>etta innebär att en anbudsupphand­ling från olika samhäUsorgans sida av sådana taxitjänster som bekostas av samhäUet blir en nödvändighet. Utan någon form av anbudsupphand­Ung är det stor risk att taxikosmaderaa kan springa i höjden eftersom taxesättningen är fri.

När det gäUer resor med riksfärdtjänsten torde dock inte någon

regeU-ätt upphandUng av sådana resor, utförda av taxiföretag över hefe

14

landet, kunna genomföras av en central myndighet. Så har heUer inte

skett, även om en viss prispress gentemot taxiföretagen uppges ha Prop. 1992/93:150 förekommit. Med en överföring av ansvaret för riksfardtjänsten tiU Bilaga 5 kommunerna kommer däremot upphandlingen av taxiresor med riks­fardtjänsten att lokalt kunna samordnas med motsvarande upphandling för den kommunafe färdtjänsten. Genom överföringen av ansvaret för sjukresoma tiU landstingen skapas ytterUgare incitament för en sam­ordnad upphandling av taxitjänster i länen. Likheterna mellan de olika ansvarsområdena ökar vid en utbyggd länsfardtjänst med vilken en betydande andel av nuvarande riksfärdtjänstresenärer bör kunna färdas.

Med hänsyn tiU de stora kostnadsbesparingar som kan uppnås genom en bättre samordning av olika former av samhäUsbetalcfe resor finns det anledning att firån statens sida medverka tiU att ytterUgare kunskap tas fram. Ett projekt avseende beställningscentraler för samhäUsbetalda taxiresor har också initierats av regeringskansUet (Kommunikations­departementet) i samverkan med kommun- och landstingsförbunden och Svenslca taxiförbundet inom ramen för Transportforskningsberedningens program för persontransporter.

Sammanfattningsvis kvarstår den bedömningen som redovisats tiU riksdagen vid två olika tiUfäUen under år 1991, att det är stora fördelar förknippade med en kommunaUsering av riksfardtjänsten. Riksdagen har båda gångema anslutit sig till dessa bedömningar. Så har också skett vid ytteriigare tiUfällen, bl.a. vären 1992 (bet. 1991/92:TU14, bet. l99l/92:FiU29) varvid trafikutskottet och finansutskottet avstyrkt tvä motioner i vilka begärts att riksdagen skuUe uttala sig mot en kommunaU­sering av riksfärdtjänsten. Riksdagen har beslutat i enUghet med vad de båda utskotten hemställt (rskr. 1991/92:209 resp. 1991/92:345). Som tidigare nämnts avstyrkte riksdagen även hösten 1992 en motion om att Styrelsen för riksfärdtjänst borde permanentas (bet. 1992/93 :TU8, rskr. 1992/93:107). RUcsdagen har aUtså vid fyra oUka tiUfällen stäUt sig bakom principen om att riksfärdtjänsten bör kommunaUseras.

En kommunaUsering av riksfardtjänsten bör också enUgt 1993 års budgetproposition (bfl. 7) ske och då lämpUgen vid utgången av år 1993. Fram till dess Ugger myndighetsansvaret på Styrelsen för riksfärdtjänst. Tidpunkten är vald med hänsyn tiU att det kommunafe budgetåret omfattar ett kalenderår. Tidpunkten för kommunaUseringen medger en relativt god framförhållning med hänsyn tiU de avtal som kan behöva tecknas med bl.a. trafikföretagen.

Riksfärdtjänsten har hittflls varit reglerad enbart genom en bidragsför­ordning nämUgen förordningen (1989:340) om riksfardtjänst. En kommunaUsering av riksfärdtjänsten fömtsätter reglering genom feg. Lagstiftningen skaU ses som en markering firån statens sida av betydelsen av en bibehåUen riksfardtjänst.

Genom mitt förslag tiU lag om kommunal riksfärdtjänst ges en

skyldighet för kommunema att meddela tiUstånd för riksfärdtjänst på de

gmnder som anges. Fortsättningsvis skaU kommuneraa under eget ekono­

miskt ansvar också lämna ersätming för resa med riksfärdtjänst. Bidrag

skaU sålunda ges tiiU resekosmadema för personer som tiU följd av ett

stort och varaktigt ftinktionshinder måste resa på ett särskflt kostsamt

15

sätt.   Bidraget   skaU   motsvara   skillnaden   meUan   reskosUiaden   och

resenärens egenavgift. Denna avgift skaU liksom nu är feUet motsvara    Prop. 1992/93:150

normafe respriser i koUektivtrafiken på längre avstånd.

Bilaga 5

Begreppet normafe reskostnader har hittiUs haft en anknytning tiU kosmadema för resa med andra klass tåg. En såcfen prissättning av egenavgifter kommer emeUertid inte att vara möjUg efter en avreglering av tågtrafiken, något som kan komma att påbörjas redan under år 1994. SJ kommer därefter, beroende på marknadsförhållandena, att tiUämpa olika respriser på de bandelar där SJ svarar för persontrafiken. På andra bandelar, där andra jämvägsföretag är trafikansvariga, kan det antas att taxesättningen skfljer sig från t.ex. SJ-taxoma. Någon rikstaxa i form av en enda kflometertaxetabeU kommer således inte längre att finnas.

Det är emeUertid viktigt att egenavgiften även fortsättningsvis kan gmndas på vad som allmänt sett kan uppfettas som normafe reskostnader. En utgångspunkt bör då vara nuvarande föreskrifter (TPRFS 1990:12) om egenavgifter vid resor med riksfardtjänst. Redan i dessa föreskrifter har egenavgiftema feststäUts på ett schabloniserat sätt vid resa med flyg, taxi eUer specialfordon. Utgångspunkten är prissättningen för resa med andra klass tåg. Taxesättningen gmndas på riksdagens beslut våren 1989 med anledning av propositionen 1988/89:81 om riksfardtjänsten (bet. 1988/89:TU17, rskr. 1988/89:230).

Det får ankomma på regeringen att efter riksdagens beslut om kommunaUseringen av riksfardtjänsten men innan denna träder i kraft utfärda en förordning om egenavgifter vid resor med riksfardtjänst. Förordningen bör feststäUas efter samråd med Svenska kommunförbundet samt med Landstingsförbundet i den mån något landsting efter överens­kommelse med kommunema i länet svarar för att meddela tUlstånd tiU riksfärdtjänst. I förordningen bör anges den egenavgift som skaU tas ut. Det kan nämnas att ett liknande förfaringssätt tiUämpas för felparkerings­avgifter i enUghet med förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift och förordningen (1986:210) om felparkeringsavgifter i vissa feU.

Egenavgiftema skaU givetvis kunna ändras om förhåUandena sä påkaUar, t.ex. om taxesätmingen inom jämvägstrafiken aUmänt sett ändras. Ändringama bör ske efter samråd med Svenska kommunför­bundet och i förekommande faU också med Landstingsförbundet.

Om den som söker tiUstånd tiU riksfärdtjänst behöver ledsagare under resan, skaU tUlståndet omfatta även ledsagaren. E)enne skaU inte erlägga någon egenavgift. Det kan nämnas att en längre riksfärdtjänstresa med tåg eUer flyg och med ledsagare som regel kostar avsevärt mindre än en motsvarande resa med taxi eUer specialfordon utan ledsagare.

Med anledning av vad trafikutskottet anfört i sitt betänkande 1992/93 :TU8 om vUcten av att en resenär skaU kunna färdas med specialfordon, skaU kommunen självfallet kunna bevUja tiUstånd tiU ett sådant ressätt i det faU personens funktionshinder inte medger resa med nägot annat färdmedel, även om en ledsagare följer med.

TiUstånd tiU riksfardtjänst skaU kunna förenas med viUkor om färdsätt.

I detta begrepp lägger jag inte bara villkor om vflket färdmedel som får

användas utan också föreskrifter om samåkning i fordonen, om hur

beställningar av resor skaU göras m.m.

16

Beträffande vUUcoren i övrigt för att tiUstånd tiU riksfärdtjänst skaU Prop. 1992/93:150 kunna bevUjas viU jag göra ett förtydUgande. TiU de gmndläggande Bilaga 5 villkoren hör att en resa inte kan företas tiU normafe reskostnader. Vad som menas med norm enna omständighet är en nackdel som gäUer för samtUga medborgare i området. För de personer som har ett stort och varaktigt funktionshinder och som av den anledningen kan fä tiUstånd tifl riksfärdtjänst med t.ex. tåg kan tiUståndsgivningen i ett sådant fåU avse medgivande tiU anslutningsresa med taxi eUer specialfordon tiU en järnvägsstation och därifrån en Qärrtransport med tåg. Motsvarande förfarande kan gäUa om tUlståndet i stäUet avser resa med flyg. Kosmadskrävande direktresor med taxi kan på så sätt undvUcas.

Det bör erinras om att riksdagen, efter förslag i propositionen 1991/92:12 om vissa yrkestrafikfrågor och om riksfardtjänsten, beslutat att det skafl vara möjUgt att återkaUa ett tiUstånd för riksfärdtjänst om resenären gjort sig skyldig tfll allvarUga eUer upprepade överträdelser av de regler som gäUer för riksfärdtjänsten (bet. 1991/92:TU3, rskr. 1991/92:46). Det skaU också vara möjligt att avkorta gUtighetstiden för ett s.k. genereUt tUlstånd som sträcker sig över flera år, i det faU då uppenbarUgen ett felaktigt beslut fettats, t.ex. beträffande valet av färdmedel i förhållande tifl tillståndshavarens förflyttningsproblem. Bestämmelser härom bör tas in i förslaget tiU lag om kommunal riksfärdtjänst.

Vad gäUer möjlighetema för svårt funktionshindrade att efter en kommun

Det är ett känt fektum att koUektivtrafiken byggts ut betydUgt i länen

sedan början av 1980-talet då huvudmannaskapet infördes. Detta talar för

att standarden inom riksfärdtjänsten inte försämras efter en kommunaUse­

ring. Däremot kommer vericsamheten med aU säkerhet att effektiviseras

i och med att beslut och kosmadsansvar läggs på ett och samma organ.

Risken för överträdelser av de regler som gäUer för riksfärdtjänsten

kommer härigenom också att minska. Incitamenten för kommunema att

i ökad utsträckning bidra tiU att handikappanpassa koUektivtrafiken

kommer vidare att stärkas, något som i sin tur kan komma stora

17

handUcappgmpper tiU godo. En bätti'e hushåUning med offentiiga medel

kan aUtså uppnås och därmed också förbättrade resmöjUgheter för mera    Prop. 1992/93:150

svårt funktionshindrade personer.

Bilaga 5

Det kan dock inte uteslutas att det kan bU vissa skillnader kommunema emeUan vad gäUer villkoren för att resa med riksfärdtjänsten. IDet bör därför vara en statUg angelägenhet att fortsättningsvis ha en översikt över att skillnadema mellan kommunema i fräga om funktionshindrade per­soners fömtsättningar att använda sig av riksfardtjänsten inte blir aUtför stora. En sådan utvärdering bör genomföras (x:h vara klar under år 1996 med redovisning därefter för riksdagen. Jag återkommer strax tiU den frågan (avsrutt 4).

Jag bedömer det också som vUctigt att den som ansökt om tiUstånd tiiU riksfardtjänst cx:h som inte är nöjd med tiUståndsmyndighetens beslut, skaU ha möjUghet cut överklaga. Det kan gäUa beslutet som sådant, viUkor om färdsätt samt om ledsagare behövs för att genomföra resan.

För närvarande gäUer att överklagande kan ske hos Styrelsen för riksfärdtjänst. Antalet ärenden per år är ca 50 och gäUer i regel överklaganden rörande kommunens beslut om vilket slag av färdmedel som får användas. Med mitt förslag om kommunaUsering av riks­färdtjänsten kan denna tiUfäUigt inrättade myndighet avvecklas. Jag föreslår att kommunens beslut fortsättningsvis skaU kunna överklagas hos länsrätten.

Förslaget föranleder en ändring i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. I propositionen 1992/93:185 om tobakslag föreslår regeringen en ny, mera genereU lydelse av 14 §, som bör kunna träda i kraft den 1 juU 1993. Om det förslaget leder tiU lagstiftning kommer de nu aktueUa besluten att omfattas. Något förslag om ändring i lagen om allmänna förvalmingsdomstolar läggs därför inte fram nu.

Förvaltningsdomstolama får genom mitt förslag en ökad ärendebelast­ning och därmed ökade kosmader. Jag återkommer tiU finansierings-firågan längre fram i avsnittet (2.2) Anslagsfrågor.

En kommunaUsering av riksfärdtjänsten den 1 janu

En samordning på länsplanet i enUghet med HandUcapputredningens

förslag har, som jag ser det, många fördelar. Såsom utredrdngen

framhåUer fömtsätter ett genomförande dock ytterUgare konsekvensbe-

Ig

skrivningar och det kan därför sannolikt ta ganska lång tid innan man når

fiam tiU ett förverkUgande. Orsaken härtiU är att fyra oUka ansvarsom-    Prop. 1992/93:150 råden skuUe beröras av samordningen med därtiU hörande överföringar    Bilaga 5 av ekonomiska medel. En samordning i form av enbart en kommunaUse­ring av riksfärdtjänsten bör däremot kunna genomföras så snart som möjUgt, dvs. vid utgången av kalenderåret 1993.

Som jag tidigare nämnt bör i aUt väsentUgt de gmndläggande prin­cipema för riksfardtjänsten Ugga fest. Riksfärdtjänst bör definieras, liksom nu är feUet, som en resa mellan två kommuner. SärskUda regler gäUer emeUertid nu för Stockholms län. Detta hänger samman med att detta län är ett för kommunema gemensamt geografiskt område för den kommunala färdtjänsten. Efter legitimering av Stockholms läns landsting är det möjUgt för en person, bosatt i en kommun i detta län, att resa med den kommunala färdtjänsten inom hefe länet. Något behov av riksfärd­tjänst för resa inom länet finns aUtså inte.

Det får närmast ankomma på kommunema i Stockholms län att avgöra om de själva viU besluta om riksfärdtjänstresor eUer om de viU, efter överenskommelse med Stockholms läns landsting, överlåta legitimeringen tiU landstinget som redan i dag är det organ som meddelar tiUstånd för riksfärdtjänst tiU personer bosatta i länet.

Försfeget tiU lag om kommunal riksfardtjänst är så utformat att det skaU vara möjUgt för kommuner också i andra län i landet att överlåta legitimeringen tiU landstinget. Om samtiiga kommuner i ett län och landstinget i länet är överens om det, får detta då konsekvenser också för definitionen av begreppet riksfardtjänst enligt lagförslagets 3 § punkt 3.

2.2    Anslagsfrågor

I propositionen 1992/93:100 bU. 7 har regeringen föreslagit riksdagen att i avvaktan på särskUd proposition om kommunaUsering av riksfärdtjäns­ten, tiU Riksfärdtjänst för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 113 300 000 kronor.

Jag tar nu upp anslagsfrågan, avseende anslag F 1. Riksfardtjänst för första halvåret av budgetåret 1993/94 samt det belopp som, vid en kommunaUsering av riksfärdtjänsten, bör tiUgodoföras det statUga utjämningsbidraget tiU kommuner. Jag tar i detta sammanhang också upp förslag om ett särskilt anslag för att finansiera kosmadema för av­vecklingen av Styrelsen för riksfardtjänst.

F 1. Riksfärdtjänst

1991/92 Utgift 124 100 000 1992/93 Anslag 113 300 000 1993/94  Förslag       72 500 000

Anslagsframställning från Styrelsen för riksfärdtjänst

Framställningen gmndar sig på fömtsättningen att riksfärdtjänsten bedrivs under oförändrade former hela det aktueUa budgetåret.

Kosttiadema för verksamheten har aUt sedan riksfärdtjänsten mrättades år 1980 ökat mycket kraftigt. Under hefe 1980-talet ökade i stort sett samtUga variabler mom riksfardtjänsten, dvs. antalet resenärer, antalet resor, antalet resor per resenär och därmed också kostnadema. Ett första 0-endbrott inträffade under budgetåret 1990/91 genom att antalet resenärer minskade något. Antalet resor per resenär, liksom också statens bidrag per resa fortsätter emeUertid att öka.

En preliminär analys av resandet under budgetåret 1991/92 ger vid handen att antalet flygresor ökat kraftigt medan antalet tågresor minskat. Antalet taxiresor förefeUer inte ha förändrats i någon större omfettning.

För budgetåret 1992/93 beräknar styrelsen, vid vissa antaganden om fardmedelsfördelning och kosttiadsutveckling, att utfaUet blir ca 133 nuljoner kronor, dvs. en ökning med 7,2 % i förhåUande tiU utfeUet för budgetåret 1991/92.

För budgetåret 1993/94 fömtses inte några större förändringar i resmönstret. För samtiiga slag av transporter har antagits en prisökning med ca 3 %. På gmndval härav hemställer styrelsen att medel för verksamhetens genomförande anvisas genom ett förslagsanslag på 139 000 000 kronor.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

Föredragandens överväganden

Saimnanfattning av föredragandens förslag:

-

För riksfärdtjänst föreslås för andra halvåret 1993 ett förslagsanslag på 72 500 000 kronor.

-

Regeringen bemyndigas att ta i anspråk ett engångsbelopp på 200 000 kronor från anslaget F 1. Riksfärdtjänst för verksamhet hos de allmänna förvaltningsdomstolama.

-

För resten av budgetåret 1993/94 finansieras riksfärdtjänsten genom en ökning med 57 200 000 kronor av det statiiga utjämnings­bidraget till kommuner.

Styrelsens anslagsframställan innebär en fortsatt ökning av det statUga bidraget tfll riksfärdtjänsten. Det beror dels på att själva resandet antas öka, dels på en av styrelsen bedömd prisökning för resoma med 3 %.

Vad gäUer prisökningen har jag bedömt den som något för lågt beräk­nad med hänsyn tiU hur konsumentprisindex kan förväntas utvecklas under åren 1993 och 1994. Jag har för min del räknat med en öknmg med 4 % i genomsnitt för budgetåret 1993/94, vUket ger ett medelsbehov för budgetåret på 140,4 mUjoner kronor. Vid beräkning av anslaget bör beaktas höjmngen av mervärdesskatten med 3 %. Mitt beräknade ansfegsbelopp bör därför höjas tiU 144,6 nuljoner kronor.

Med hänsyn tiU att utbetalningama för verksamhetens bedrivande under tidigare budgetår fördelat sig jämnt över resp. år beräknar jag att medelsförbmkningen för perioden I juU-3l december 1993 bör uppgå tiU

20

halva beloppet, dvs. tiU 72,3 mUjoner kronor. Vid bestämningen av Prop. 1992/93:150 erforderUgt ansfegsbelopp bör emeUertid beaktas att förvaltningsdom- Bilaga 5 stolama får ökade kostnader genom mitt försfeg om att kommunens beslut om riksfardtjänst skaU kunna överkfegas hos länsrätten. Samtidigt försvinner de kosmader som Styrelsen för riksfardtjänst tidigare har haft för prövning av överklagningsärenden. Det rör sig självfcdlet inte om några stora kostnader per år men överföringen bör ändå regleras. Detta bör ske genom att regeringen bemyndigas att disponera ett engångsbelopp på 200 000 kronor från ansfeget F 1. Riksfardtjänst för att täcka kost­nader för de allmänna förvaltningsdomstolarnas verksamhet med riksfardtjänstinålen. I konsekvens härmed bör ansfeget F 1. RUcsfärdtjänst höjas med motsvarande belopp, dvs. tiU 72,5 mUjoner kronor. I denna fråga har jag samrått med chefen för Justitiedepartementet.

För finansiering av riksfärdtjänst under den andra hälften av budgetåret 1993/94 bör en utgångspunkt för erforderUgt belopp vara ett prognos­ticerat UtfaU för kalenderåret 1993 på 137 mUjoner kronor samt att kommunema enUgt 18 a § lagen (1990:576) om lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdesskatt får göra avdrag för ingående skatt. En reduktion har därför gjorts med 17,36 %, dvs. en minskning av beloppet tiU sammanlagt 113,2 miljoner kronor. Med en antagen kosmadsökning på 2,8 % för år 1994 bUr helårskosmaden 116,4 mUjoner kronor och för ett halvt år 58,2 mUjoner kronor.

Från detta belopp bör avräknas I miljon kronor tiU följd av att staten bör stå för de kosmader för resor med riksfärdtjänst för viUca tiUstånd meddefets före årsskiftet 1993/94 enUgt förordningen (1989:340) om riksfardtjänst men som äger mm fram t.o.m. utgången av januari månad 1994. Kosmadema för kommunema minskar emeUertid i motsvarande mån. Kosmadsneutraliteten meUan stat och kommun bibehålls därför i övergångsskedet men nyttan av kommande effektiviseringar i verksam­heten får kommunema tUlgodogöra sig. ErforderUgt medelsbelopp som bör tiUgodoföras det statUga utjämningsbidraget tUl kommuner blir aUtså 57,2 nuljoner kronor. Jag återkommer tiU frågan längre fram när jag behandlar förslagsanslaget Kosmader för avveckling av Styrelsen för riksfärdtjänst.

Mina nu gjorda beräkningar av medelsbehoven bygger på att reglema för riksfärdtjänsten är oförändrade i sin helhet. I ett hänseende har emeUertid utvecklingen gått i en riktning som medfört att kosmadema för verksamheten stigit kraftigt. Jag avser det mycket stora antal resor per år som ett Utet antal personer gör med riksfärdtjänsten.

Det antal resor som varje resenär genomsnittUgt gör har ökat år från år, från 1,61 tur- och rettirresor år 1981/82 tiU 2,19 tur- och returresor under år 1991/92. Det är firamför allt denna ökning i resfirekvensen som Ugger bakom den stora ökningen av de statUga utgiftema för riks­färdtjänsten, nämUgen firån 12,5 mUjoner kronor budgetåret 1981/82 tiU 124,1 nuljoner kronor under budgetåret 1991/92. Det antal resenärer som är berättigade tiU riksfardtjänst har däremot inte ökat i samma takt. I StäUet har en mmskning skett under senare år.

En resfirekvens på 2,19 ttir- och rettirresor per år kan vid första an-

21

bUcken synas som låg. Denna genomsnittssiffra innefettar emeUertid en

mycket stor spridning i antalet resor per person. De resenärer som gör Prop. 1992/93:150 högst en tur- och returresa per år utgör således inte mindre än två tredje- Bilaga 5 delar av det sammanlagcfe antalet resenärer med riksfardtjänst. Ett jäm­förelsevis Utet antal resenärer gör däremot många resor per år. Det kan beräknas att 500 personer gjorde mer än 10 tur- cx;h returresor under budgetåret 1991/92. Ungefär l(X) personer gjorde mer än 25 tur- och returresor per år. Det är dessa gmpper som ökar kraftigt i antal medan det sker en viss minskning i det antal personer som bara gör ett Utet antal resor.

Redan i samband med att riksfardtjänsten permanentades år 1984 var regering och riksdag medvetna om problemet med de högfrekventa resoma. Föredragande departementschefen uttafede i 1984 års budgetpro­position att erferenhetema från försöket med riksfärdtjänst gav vid handen att ett fåtal personer gör väldigt många resor per år. Någon tendens tiU avmattning i ökningstakten för riksfardtjänsten kunde då ännu inte skönjas.

Någon sådan avmattning har heUer inte senare skett. Den framtida utvecklmgen av de högfrekventa resoma bör därför följas noga. Jag återkommer strax tiU den frågan (avsnitt 4).

A 7. Kostnader för avveckling av Styrelsen för riksfärdtjänst m.m.

1993/94  Nytt anslag (förslag)

20 500 000

Om riksdagen bifaller regeringens förslag om en kommunalisering av riksfärdtjänsten följer därmed att Styrelsen för riksfardtjänst upphör vid kalenderårsskiftet 1993/94. Det är rimligt att staten står för kosmadema för de resor med riksfardtjänsten för vilka tiUstånd meddelats före årsskiftet enUgt förordningen (1989:340) om riksfärdtjänst, oavsett om dessa resor ägt mm före eller efter den tidpunkten, dock senast vid utgången av januari månad 1994.

Jag beräknar att 19,5 mUjoner kronor bör anvisas för statens ut­betalning av ersättning för resor av de slag jag nu nämnt. Vid beräk­ningen av beloppet har hänsyn tagits tiU att staten står för kosmadema för de resor för vilka tUlstånd meddelats före den 1 januari 1994 men som äger mm fram t.o.m. den 31 januari 1994.

Statens medverkan vid de nämnda utbetalningama fömtsätter en viss organisation för verksamheten. HärtiU kommer andra aktiviteter som hänger samman med avvecklingen av Styrelsen för riksfärdtjänst såsom arkivering m.m. Jag beräknar kosmaden för denna verksamhet tiU 1 miljon kronor. Anslaget som bör benämnas A 7. Kosmader för avveckling av Styrelsen för riksfärdtjänst m.m. bör vara ett förslags­anslag. Det bör i formeUt hänseende disponeras av en särskild kommitté som bör finnas under första halvåret 1994. Kommittén bör också disponera den delpost på 19,5 mUjoner kronor som jag nämnt i det föregående. Det sammanlagda medelsbehovet mom anslaget A 7. Kost-

nåder för avveckling av Styrelsen för riksfärdtjänst m.m. blir därmed    Prop. 1992/93:150

20,5 mUjoner kronor.

Bilaga 5

3       Överläggningar med kommunförbunden

Frågan om en kommunaUsering av riksfärdtjänsten har behandlats vid överläggningar med Svenska kommunförbundet cx;h med Landstingsför­bundet.

KoiTununförbundet delar uppfettningen att det finns ett gmndläggande fel i nuvarande system (x;h att därför besluts- och kosttiadsansvaret bör läggas på samma organ. Förbundet anser det dock inte vara en kommunal uppgift att orgaiusera en rikstäckande transportservice som omfettar hefe landet. IDet bör i första hand ankomma på staten att sköta sådana uppgifter. I synnerhet om man viU säkerställa att service och avgifter skaU vara lika i hefe landet.

Ett skäl tiU att kommunaUsera riksfardtjänsten anges vara att man därigenom skuUe kunna göra betydande rationaUseringsvinster. Genom att kommunema skuUe kunna påverka resandet i tid och mm skuUe sam-åkningen kunna öka betydUgt. Man har också framhåUit att riksfärdtjänst­resoma med taxi och specialfordon kan samordnas med den kommunala färdtjänsten och sjukresoma. Förbundet delar inte den uppfetmingen. Riksfärdtjänstresor med taxi är tiU sin karaktär sådana, att endast margineUa samordningsvinster kan uppnås.

Enda möjUgheten att reducera kosmadema för riksfärdtjänsten är enUgt förbundet att man har en restriktivare bedömning när det gäller riks­färdtjänstresor. Detta är dock inte i överensstämmelse med de gmnd­läggande målen för riksfardtjänsten som staten vid flera tiUfeUen tydligt markerat.

Landstingsförbundet har i överläggningama med staten hävdat, att riksfärdtjänst även fortsättningsvis bör vara en statiig uppgift. Eftersom riksfardtjänsten syftar tiU att ge människor möjligheter att resa över hela riket bör ansvaret för tiUstånd och kosmader vara statUgt av sainma skäl som ansvaret för den kommunala färdtjänsten för äldre och handUcappade Ugger på kommunen.

I förslaget tifl lag om kommunal riksfärdtjänst åläggs kommunema ansvaret för riksfardtjänst. Stockholms läns landsting anges emeUertid särskflt och av fegtexten liksom av motivtexten kan man få intrycket att landstinget fömtsätts även fortsättningsvis svara för riksfardtjänsten i Stockholms län. Landstingsförbundet anser - i likhet med vad som anförs i förslaget - att det är fel att en part svarar för finansieringen av resoma och att en annan svarar för tUlståndsgivningen. De medel som avsätts tiU riksfärdtjänst fömtsätts ingå i det statUga utjämningsbidraget tiU kommuner avseende kalenderåret 1994. Det blir aUtså konununema som får det ekonomiska ansvaret för riksfärdtjänsten och de bör därför också ha det verkstäUande ansvaret.

Landstingsförbundet anser dock, att såväl landsting som kommuner bör

ha betydande frihet att organisera riksfärdtjänsten - fömtsatt att den mot

23

bl.a. landstingens önskemål blir kommunaUserad. Lagen om kommunal riksfardtjänst bör därför innehåUa en sådan möjUghet.

Det förslag tiU feg om kommunal riksfardtjänst som de båcfe förbunden anfört synpunkter på översändes tiU förbunden i december 1992. Lagför­sfeget har därefter i viss mån modifierats med hänsyn tiU synpunktema. Det gäUer bl.a. möjUgheten för konununer i ett län att överlåta tiUstånds­givningen för riksfardtjänst tUl landstinget i länet.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 5

4       Uppföljning

Sammanfattning av föredragandens förslag: En utvärdering av kommunaUseringen av riksfärdtjänsten bör ske.

Jag har tidigare nämnt att staten bör stödja mcxleUprojekt av utveck­lingskaraktär när det gäUer att få en bättre samordning av samhäUsbetalda resor. Inom ramen för sitt program för persontransporter stödjer Transportforskningsberedningen (TFB) redan sådana projekt. Jag finner det emeUertid angeläget att TFB även i övrigt följer effektema av en kommunaUsering av riksfärdtjänsten. Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet medverkar i det samordningsprojekt som jag nyss nämnde.

En utvärdering av kommunaliseringen av riksfärdtjänsten bör, som nänmts, genomföras och vara klar år 1996 med redovisning därefter tiU riksdagen. Den framtida utvecklingen av resandet bör således följas noga CKh då inte minst utvecklingen av de mera högfrekventa resoma och effektema av dessa för kommunemas kosmader för riksfardtjänsten. Om utvecklingen så påkaUar bör regeringen överväga ändrad lagstiftning och också återkomma tiU riksdagen med nya beräkningar av kosmadsbelast-ningen för kommunema.

5       Upprättat lagförslag

I enUghet med vad jag nu har anfört har inom Kommunikationsdeparte­mentet upprättats förslag tiU lag om kommunal riksfärdtjänst.

Förslaget bör fogas tiU protokollet i detta ärende som bilaga 5.1.

Lagförslaget innehåller en bestämmelse som avser domstolamas rättskipningsuppgifter och hör därför tiU Lagrådets granskningsområde. Med hänsyn tiU frågans begränsade räckvidd anser jag att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

6      HemstäUan

Med hänvisning tiU vad jag nu har anfört hemstäUer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1. anta förslaget tiU lag om kommunal riksfardtjänst,

24

2.

godkänna vad jag anfört om de gmndläggande målen för    Prop. 1992/93:150 riksfärdtjänsten (avsnitt 2.1),

Bilaga 5

3.

gcxUcänna vad jag anfört om en avveckling av Styrelsen för riksfardtjänst vid utgången av år 1993 (avsnitt 2.1),

4.

tiU Riksfärdtjänst för försto halvåret av budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 72 5(X) 000 kr,

5.

medge att anslaget F 1. Riksfardtjänst används för att bekosto verksamhet hos de allmänna förvaltningsdomstolama (avsnitt 2.2),

6.

tiU Kostnader för avveckling av Styrelsen för riksfördtjänst m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 20 500 000 kr,

7.

godkänna vad jag anfört om en uppföljning av effektema av en kommunaUsering av riksfardtjänsten (avsnitt 4).

25

K    Övriga infrastrukturåtgärder

Prop. 1992/93:150

Bilaga 5 K 2.  Underhållsåtgärder för sysselsättning och tillväxt

1992/93  Ansfeg

3 700 000 000

1993/94  Försfeg

1 200 000 000

Bakgrund

Mot bakgmnd av det eftersatto underhåUet på stotUga vägar samt den rådande arbetslöshetssituationen beslutode rikscfegen år 1992 att anvisa ett reservationsanslag om totalt 3,7 mUjarder kronor för underhåUs­åtgärder för sysselsättning och tiUväxt i vägar och jämvägar.

Regeringen anmälde i propositionen om investeringar i trafikens infrastmktur m.m. (prop. 1992/93:176) att man avsåg att återkomma med försfeg om sysselsättningsfrämjande åtgärder som riktos mot uppmstning och förbättring av länsvägar och länsjämvägar.

KortsUctiga konjunkturberoende insatser bör göras som ett komplement tiU de långsiktiga och samlade insatser i uppmstningar och investeringar i det nationeUa och regionala transpormätet som presenterats i pro­positionen om investeringar i trafikens infrastmktur.

De långsUctiga investeringama i det nationeUa transpormätet ökar fömtsättningama för en god regional utveckling i hela landet. De särskUda medel för sysselsätmingsskapande åtgärder som jag nu föreslår bör avsättos för särskUda insatser på länsvägnätet, förstärker de positiva regionala effektema.

De medel som kommer att användas för särskUda insatser på länsväg­nätet ökar de positiva regionala effektema och stärker fömtsättningama för en positiv utveckling på landsbygden. Länsjämvägama spelar också en vUctig roU i den regionafe trafikförsörjningen. Erfarenhetema från olika delar av landet visar att det är möjUgt att ordna attraktiv person­trafik på många länsjämvägar. En sådan trafik bidrar tiU att stärka utvecklingskraften i städer och mindre orter längs banans sträckning.

Länsjämvägama fungerar ofta som mälarbanor för gcxlstransporter. I detto sammanhang bör banomas betydelse för den regionala utvecklingen uppmärksammas. Länsjämvägama är i många faU anslutande linjer tiU stomnätets godstrafik. Tunga systemtransporter, t.ex. massa och timmer, går firam på detta nät. En vUctig åtgärd är därför att höja bärigheten på detto nät för att undvUca ett högre sUtoge på vägama. Begränsningar i axeUast minskar även jämvägens konkurrensförmåga gentemot den tunga trafiken på vägama.

Ur godstransportsynvinkel är det värdefuUt med punktinsatser på

länsjämvägama. Många av dessa arbeten är av den typen att de väl

lämpar sig fiån sysselsättningssynpunkt. Exempel på sådana projekt som

snabbt kan komma igång är byggande av triangelspår i Bastuträsk och

26

Älvsbyn samt uppmstning av jämvägen meUan Stomman och Hoting.

Exempel på andra länsjämvägar där länsstyrelsema tidigare har anmält    Prop. 1992/93:150 särskUt intresse av investeringar är Blekinge Kustbana, Bohusbanan,    Bilaga 5 Stångådalsbanan,  Hargshamnsbanan  och Haparancfebanan vilken har föreslagits ingå i stomnätet. Det bör ankomma på resp. länsstyrelse att göra   nödvändiga   prioriteringar   och   bedömningar   av   det   framticfe trafikunderfeget.

Föredragandens överväganden

Jag gör bedömningen att satsningama på att snabbt utveckfe och förbättra länsjämvägama och länsvägama kräver flera olika insatser.

Regeringen har i propositionen om investeringar i trafikens infira-stmkmr föreslagit att fördelningen av medel tiU byggande av länstrafik­anläggningar görs så att särskflt omfattande insatser kan genomföras under de två kommande budgetåren.

För budgetåren 1993/94 och 1994/95 har därför föreslagits att den del av skuldsättningsramen för investeringar i vägar och jämvägar som är avsedd för byggande av länstrafikanläggningar höjs för att möjUggöra en tidigareläggning av investeringar i länstrafikanläggningar. För budgetåret 1993/94 har föreslagits att ramen höjs från 400 tiU totalt 870 nuljoner kronor. För budgetåret 1994/95 har en motsvarande höjning föreslagits från 800 tiU 1 330 mUjoner kronor.

Fömtom den föreslagna tidigareläggningen inom ramen för den totala planeringsramen för länstrafikanläggningar bör särskUda insatser göras för utvecklingen av infirastmkturen under budgetåren 1993/94 och 1994/95. IDessa särskUda msatser bör riktos mot uppmstning och underhåU av länsvägar och länsjämvägar. Medlen bör fördelas med hänsyn tfll uppmstningsbehovet och tiU arbetsmarknadsläget i länen. Vid fördelning av medlen bör också hänsyn tos tiU i vilka län övriga in­vesteringar i det regionala transpormätet är av jämförelsevis mindre omfattning. Det bör ankomma på regeringen att fördela medlen meUan länen. Hur medlen skaU användas beslutos sedan av länsstyrelsema.

Motivet för dessa särskUda insatser är det svåra arbetsmarknadsläget och det är därför viktigt att dessa investeringar inriktos mot projekt som kan påbörjas snabbt och där sysselsättningseffekten är hög.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört föreslår jag därför att tiU anslaget UnderhåUsåtgärder för sysselsättning och tiUväxt anvisas 1 200 mUjoner Icronor för budgetåret 1993/94. Med anledning av de bedömningar som kan göras av utvecklingen på arbetsmarknaden under de närmaste åren är det rimUgt att räkna med att det även under budgetåret 1994/95 kommer att vara nödvändigt med insatser av denna art.

De ökade kapitalkosmadema för den tidigare aviserade tidigarelägg­ningen av investeringar i länstrafikanläggningar bör betalas inom ramen för anslaget.

Även om de närmare bedömningaraa nu inte kan göras av omfattningen

längre fram, kan insatsema under nämnda tvåårspericxl komma att uppgå

tiU ca 2,5 mUjarder Icronor.

27

Sammanlagt innebär det att regeringen bedömer att länsstyrelsema    Prop. 1992/93:150 redan under budgetåret 1993/94 kommer att kunna disponera ca 2,4    Bilaga 5 mUjarder kronor för investeringar i länsvägar, länsjämvägar och andra länstrafikaifläggningar. Jag bedömer att motsvarande volym kommer att kunna upprätthållas även under budgetåret 1994/95.

Detto innebär att investeringsvolymen under dessa budgetår förstärks med ca 1,5 nuljarder kronor per år jämfört med en linjär fördehiing över tioårspericxlen.

I denna fråga har jag samrått med chefen för Art>etsinarknadsdeparte-mentet.

HemstäUan

Jag hemstäUer att regeringen föreslår riksdagen

att tiU Underhållsåtgärder för sysselsättning och tillväxt för bud­getåret 1993/94 anvisa ett reservationsanslag på 1 200 000 000 kr.

28

Förslag till

Prop. 1992/93:150

Lag om kommunal riksfardtjänst

' **   "

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ En kommun skaU på de villkor som anges i denna lag lämna ersätttung för reskosmader för personer som tUl följd av ett stort och varaktigt fiinktionshinder måste resa på ett särskUt kostsamt sätt.

2

i Riksfärdtjänst får anUtas av den som efter ansökan har fått tiUstånd tiU det. Frågor om tiUstånd prövas av kommunen eUer, efter överens­kommelse mellan en kommun cx;h ett landsting, landstuiget i det län där den sökande är folkbokförd (tiUståndsmyndigheten).

3

S    TiUstånd skaU meddefes under fömtsättning att

1.

resan tiU följd av den sökandes funktionshinder mte tiU normala reskosmader kan göras med aUmänna kommunikationer eUer mte kan göras utan ledsagare,

2.

ändamålet med resan är rekreation eUer fritidsverksamhet eUer någon annan enskUd angelägenhet,

3.   resan görs inom Sverige och från en kommun tiU en annan kommun

eUer, om samtUga kommuner i ett län överlåtit rätten att meddefe

tiUstånd tiU landstinget, resan görs tfll eUer från ett annat län,

4.    resan görs med allmänna kommunikationer, taxi eUer ett för

ändamålet särskflt anpassat fordon,

5.   resan inte av någon annan anledning bekostos av stoten, en kommun

eUer ett landsting.

4

§ Om den som söker tiflstånd till riksfärdtjänst behöver ledsagare under resan, skaU tUlståndet gäUa även ledsagaren.

5

§    TiUstånd tiU riksfärdtjänst får förenas med villkor om färdsätt.

6

§ Vid resa med riksfärdtjänsten skaU tiUståndshavaren betafe en avgift (egenavgift) som motsvarar normala reskosmader med allmänna färdmedel. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om dessa avgifter.

Ersättning för en riksfärdtjänstresa lämnas med ett belopp som motsvarar skillnaden meUan reskosmaden och avgiften. Ersättning för ledsagares resa skaU dock motsvara reskostnaden för denne. Ersättningen betalas ut tiU den som har utfört transporten eUer tiU den som har betalat transporten. Beslut om ersättning meddelas av tiUståndsmyndigheten.

7 § En tiUståndsmyndighet får återkaUa ett tiUstånd att anUto riks­

färdtjänst om fömtsättningama för tiUståndet mte längre finns eUer om

ändrade förhåUanden medför att tiUståndets vUlkor bör ändras. Ett tUl­

stånd får också återkaUas om tiUståndshavaren gjort sig skyldig tiU aUvar­

Uga eUer upprepade överträdelser av de föreskrifter som gäUer för riks­

färdtjänsten.

29

8 §    TUlståndsmyndighetens beslut enUgt denna lag får överklagas hos    Prop. 1992/93:150

länsrätten.

Bilaga 5.1

1.

Denna lag träder i kraft den 1 november 1993 och tUlämpas i fråga om resor som görs fir.o.m. den I januari 1994.

2.

Förordningen (1989:340) om riksfardtjänst och med stöd därav meddefede tiUstånd upphör att gälfe den 1 januari 1994. Förordningen tillämpas dock fortferande i fråga om resor för vilka tiUstånd har meddelats före den tidpunkten (x:h som görs före utgången av januari 1994.

30

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:150

Bilaga 5

C.  Jämvägar...................................................... 

.... 

1

Förlängning av Stotens jämvägars bemyndiganden. 

1

E.  Luftfert......................................................... 

6

RegionalpoUtiskt betingad flygtrafik meUan Östersund

och Umeå   ................................................... 

.... 

6

F.  KoUektivö-afik m.m......................................... 

9

KommunaUsering av riksfardtjänsten................... 

9

1   Inledning.................................................. 

.... 

9

1.1 Syftet med riksfärdtjänsten, nuvarande

organisation........................................ 

9

1.2 UtveckUng.......................................... 

10

2   Överväganden och försfeg........................... 

... 

12

2.1

Huvudmannaskapet för riksfärdtjänsten   .. 

.. 

12

2.2

Anslagsfirågor...................................... 

19

3

Överläggningar med kommunförbunden   ........ 

.. 

23

4

Uppföljning............................................... 

24

5

Upprättat lagförslag................................... 

24

6

HemstäUan............................................... 

24

K.  Övriga mfrastmkturåtgärder.............................. 

... 

26

K 2. Underhållsåtgärder för sysselsätming och tiUväxt    

26

Bilaga 5.1     Förslag tiU Lag om kommunal riksfärdtjänst     

29

31

gotab  43624, Stockholm 1993

Finansdepartementet

1 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 Bil. 6

Bilaga 6

Finansdepartementet

Pop-1992/93:150

Bilaga 6 Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 15 april 1993

Föredragande:   stotsrådet Limdgren såvitt avser avsnitt  1,  stotsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser övriga delar

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Finansdepartementets verksamhetsområde

1  Skattefrågor

1.1 Skattereduktion för reparationskostnader m.m. för bostadshus

1.1.1  Inledning

Förslag om att stimulera konjunkturen inom byggsektom genom av­dragsrätt eller skattereduktion för kostiiader för reparationer m.m. på bostodshus har framförts från flera håll under senare tid. Frågan om sådana stödåtgärder har också nyligen togits upp i riksdagen.

Fmansutskottet har i sma betänkanden 1992/93:FiU10 och FiU20 (mom. 4) föreslagit stimulanser till ökade reparationer, ombyggnader och tillbyggnader av fastigheter under åren 1993 och 1994 (ökad s.k. ROT-verksamhet). Fmansutskottet har fömtsatt att övriga utskott under våren 1993 lägger fram sina förslag till riksdagen om den närmare utform­ningen.

Vad gäller skatteområdet innebär fmansutskottets förslag att skatte­reduktion skall medges villaägare, bostodsrättsföreningar och ägare till andra bostodshus för kostnader för underhålls- och reparationsarbeten som utförs t.o.m. den 31 december 1994. Skattereduktion skall medges med 30 % av de direkto arbetskostnadema för åtgärder som utförts av företog registrerade till mervärdesskatt. Utskottets förslag innebär vidare att skattereduktion skall medges endast för arbetskostiiader som översti­ger 2 000 kr och med maximalt 10 000 kr per lägenhet.

Bostodsutskottet har i ett yttrande tUl skatteutskottet (1992/93 :BoU6y) anslutit sig till huvudlmjema i fmansutskottets förslag men har av bostodspolitiska skäl föreslagit vissa detaljändringar.

Skatteutskottet har i betänkandet 1992/93:SkU33 uttalat att det delar uppfettningen att en tillfällig stimulans av reparationer och annan reno­vering är väl motiverad men anser att riksdagens närmare ställningste-

gande till detaljutformningen bör anstå i awaktan på regeringens förslag i frågan. Vad skatteutskottet anfört har rikscfegen gett regeringen till känna.

Mot bakgmnd av bl.a. den diskussion som förekommit i riksdagen om stimulanser till byggsektom inom skattesystemets ram har under våren ett beredningsarbete rörande denna fråga företogits inom regeringskansliet. Ett förslag till sådana åtgärder efter i huvudsak de riktlinjer som kommit till uttryck i nämncfe utskottsbetänkanden har utorbetots inom Finansde­partementet. Jag kommer i det följande att presentera detto förslag.

Synpunkter på förslaget har under hand inhämtots från Riksskatte­verket, RSV. Ett utkast till förslag har överlämnats till Datainspektionen som under hand meddelat bl.a. att man anser det nödvändigt med en ändrmg i skatteregisterlagen (1980:343).

1.1.2  Förslagets allmänna utformmng.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: En skattereduktion medges för kostnader för repara­tioner m.m. på bostedshus som utförts under tiden den 15 februari 1993 - 31 december 1994.

Skattereduktionen medges efter särskild ansökan hos skattemyn­digheten. Den handläggs åtskild från inkomsttaxeringen.

Skälen för mitt förslag: Som anförts av bl.a. skatteutskottet är en tillfällig stimulans av reparationer och andra renoveringsåtgärder angelägen av konjunkturskäl. En metod för att uppnå denna stimulans är att medge avdrag vid inkomsttaxeringen eller ge en skattereduktion för kostaader för sådana åtgärder. Ett annat sätt att åstodkomma stimulans­effekten är att införa ett bidrag.

Mot att införa stimulansåtgärder av detto slag inom skattesystemets ram kan anföras både principiella och praktiska invändningar. För näringsfastigheter som beskattas konventionellt är utgifter för reparationer och ombyggnader m.m. avdragsgilla, antingen direkt eller i form av värdeminskningsavdrag. Vid innehav av småhus sker numera det löpande skatteuttoget i form av festighetsskatt. För det stora flertalet småhus, föreligger således ingen avdragsrätt för sådana utgifter, frånsett vid reavinstberäkningen. De kan emellertid anses beaktode genom nivån på fastighetsskatten som i praktiken innebär en schablonmässig inkomstbe­skattning.

En skatteminskning för utgifter av här aktuellt slag utöver vad som sker inom det ordinarie regelsystemet ligger således inte i linje med skattesystemets grundläggande principer. Med hänsyn till att det är fråga om en tidsbegränsad åtgärd har dock enligt min mening de principiella invändningama inte samma tyngd som om det varit fråga om ett per­manent inslag i skattesystemet.

En avdragsrätt vid sidan av vad som redan nu medges eller en skattereduktion för reparationer m.m. är också förhållandevis besvärlig

att hantera från administrativ synpunkt. För att inte inbjuda till fusk eller missbmk krävs ett tämligen omfettande uppgiftslämnande från de skattskyldiga och en relativt ingående kontroll från skattemyndigheternas sicfe.

Ett minst lika omfettande kontrollsystem skulle dock behövas i ett bidragssystem. Dessutom har skatteförvaltningen redan nu tillgång till uppgifter om festigheter och vilka som äger dessa. Mot ett bidragssystem tolar enligt min mening också att man då får en onödig "mndgång" av pengar mellan stoten och den enskilde. Jag anser därför att övervägande skäl tolar för att ge den aktuella stimulansen inom skattesystemets ram.

För att underlätto den adnunistrativa hanteringen bör handläggningen dock ske åtskild från inkomsttaxeringen genom en prövning i särskild ordning efter ansökan av fastighetsägaren. Av samma skäl bör kompen­sationen för utgiftema ges i form av en skattereduktion och inte i fonn av en avdragsrätt.

Syftet med stimulansen är att öka kapacitetsutay ttj andet inom byggsek­tom och att motverka arbetslösheten. Den bör av den anledningen vara begränsad till den tid då det kan bedömas särskilt angeläget med stimulansåtgärder. Jag delar i denna fråga i huvudsak den bedömning som gjorts av fmansutskottet, nämligen att åtgärder imder åren 1993 och 1994 bör omfettas av stimulansen. Beträffande år 1993 bör dock i viss utsträckning undantas sådana åtgärder som redan vidtogits. Tidsgränsen kan mot bakgmnd bl.a. av de uttalanden som gjorts i samband med riksdagsbehandlingen av frågan lämpligen sättos till den 15 februari.

I det följande skall jag närmare beskriva utformningen av skattereduk­tionen.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1.1.3  Förutsättningarna för skattereduktion

Mitt förslag: Skattereduktion skall medges ägare och vissa andra som vid fastighetstaxeringen jämställs med ägare, däribland den som innehar fastighet med tomträtt.

De arbeten som grundar rätt till skattereduktion skall ha utförts på byggnad som vid fastighetstaxeringen betecknas som småhus eller som hyreshus till den del den används för bostodsändamål.

Skälen för mitt förslag: Skattereduktion skall kunna erhållas av fastighetens ägare. Härvid bör man knyto an till de begrepp som finns i fkstighetstaxeringslagen (1979:1152) och som också används i lagen (1984:1052) om stoflig festighetsskatt. Med ägare bör i dette samman­hang således också anses den som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxerings-lagen skall likställas med ägare. Däribland finns tomträttshavare men däremot inte den som arrenderar eller hyr sin bosted eller innehar den med bostodsrätt.

De byggnader som bör komma i fråga för skattereduktionen är de som används för bostodsändamål. Även här är det lämpligt att knyto an till de definitioner som används vid fastighetstaxeringen och vid utteg av fastighetsskatt. Således bör avses dels såcfena byggnader som vid festig­hetstaxeringen betecknas som småhus, dels hyreshus till den del de avser värderingsenhet för bostäder.

För ägare av konventionellt beskattede hyreshus finns som jag nämnt tidigare redan nu möjlighet att få avdrag för kostaader för reparationer vid inkomsttaxeringen. För att uppnå önskad stimulanseffekt bör denna omständighet dock inte föranlecfe att de konventionellt beskattede hyreshusen undantas. Dessutom skulle en enligt min mening omotiverad olikformighet uppstå till nackdel för konventionellt beskattede fastigheter mot bakgrund av att man för schablonbeskattede fastigheter vid festställ­andet av schablonen har beaktet att avdrag inte medges för bl.a. reparationskostaader.

Det kan diskuteras om frilidsfastigheter bör omfettas av den föreslagna skattereduktionen. Vill man betona skattereduktionens anknytning till bosfedsförsörjningen finns det skäl att låte systemet omfette endast bostäder för permanentboende. Mot dette talar dock dels att det inte finns något entydigt begrepp som gör att man lätt kan urskilja fritidsfastigheter från sådana som används för permanentboende, dels att det ur stimulans-synpunkt inte fmns anledning att undante ägama till fritidsfestigheter från möjligheten att få skattereduktion.

Övervägande skäl talar således enligt min mening för att låte såväl konventionellt beskattede hyreshus som frilidsfastigheter omfettas av det här föreslagna systemet.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1.1.4  Underlaget för skattereduktionen

Mitt förslag: Underlaget för skattereduktionen skall vara fastig­hetsägarens kostaader för reparations- och underhållsarbeten samt utgifter för om- och tillbyggnad av bostedshus.

Utgifter för material skall inte ingå i underlaget.

I underlaget skall inte heller ingå sådana åtgärder för viUca beviljats stetligt räntebidrag, stefligt bidrag till åtgärder mot radon i egnahem eller stöd från stetens fond för fukt- och mögelskador.

Betalning för utfört arbete skall ha skett senast den 15 februari 1995

För att skattereduktion skall medges för arbeten som påbörjas den 1 april 1993 eller senare, skall arbetet vara utfört av näringsidkare som innehar F-skattebevis antingen när ersättningen för arbetet bestäms eller när den betalas ut.

Värdet av arbete som utförs av ägaren skall inte ingå i underlaget.

Skälen för mitt förslag: Såväl reparations- och underhållsarbeten som om- och tillbyggnader på bostodshus bör gruncfe rätt till skattereduktion.

Att begränsa underlaget till endast vissa av de nu nämnda åtgärdema    Prop. 1992/93:150 skulle lecfe till besvärliga avgränsningsproblem och kan inte heller anses    Bilaga 6 motiverat med hänsyn till syftet med skattereduktionen. Begränsningen till arbeten på bostedshus medför att markarbeten inte skall ingå i underlaget för skattereduktionen i annan mån än de avser ledningar m.m. i direkt anslutning till byggnad.

Eftersom skattereduktionen kommer att vara av förhållandevis begränsad storlek kan det inte antos att den skulle fl någon nämnvärd effekt när det gäller att stimulera till nybyggnad av bostedshus. Utgifter för att uppföra en ny byggnad bör ciärför inte ingå i underlaget.

För att förstärka skattereduktionens effekt vad gäller att skapa nya arbetstillfällen bör reduktion medges endast för arbetskostnader och inte för materialkostaader.

Det föreligger dock svårigheter att göra sistaämncfe avgränsning. Ett altemativ skulle kunna vara att försöka definiera vad som skall avses med arbetskostaad. Jag bedömer dock inte dette som en framkomlig väg, främst med hänsyn till att det kan diskuteras vad som skall ingå i arbetskostaaden. Skall t.ex., fömtom den direkte lönen till den som utfört arbetet, också inräknas bl.a. mervärdesskatt och arbetsgivarens pålägg för vinst m.m. Jag anser det inte heller lämpligt att schablonmässigt ange ett visst belopp per arbeted timme som skälig lönekostaad. Det skulle i många fell bli ncket svårt för skattenndighetema att bedöma om den angivna tidsåtgången är rimlig. För att uppnå den eftersträvade effekten förefaller det enklare att i stället undante utgifter för material inklusive därpå belöpande mervärdesskatt, samt ställa upp som krav att utgifter för inaterial specificeras på fåktaran eller motsvarande. Jag är medveten om att det kan föreligga vissa risker för att en del materialutgifter kan döljas genom att anges som arbete. Det bör dock ofte i regel vara möjligt för skattenyndigheten att göra en bedömning av om de materialutgifter som angetts i en fåktara förefaller skäliga med hänsyn till de åtgärder som vidtegits på byggnaden.

Genom att material undantes från underlaget kommer t.ex. den som reparerar sitt kök att kunna få skattereduktion för arbetskostnadema för att måla om köket och för att installera nya maskiner. Däremot erhålls ingen skattereduktion för inköp av nya maskiner eller för fSrg och tepeter.

För att dubbel kompensation inte skall utgå i vissa fell bör i underlaget för skattereduktionen inte ingå utgifter för åtgärder för vilka räntebidrag eller motsvarande utgått. Den som beviljats stöd enligt ombygg­nadslåneförordningen för bostäder (1986:693) eller förordningen (1991:1933) om stetligt räntebidrag för ny- och ombyggnad av bostäder för en vidtegen åtgärd bör således inte också erhålla skattereduktion. Detsamma bör gälla beträffande bidrag som utgått enligt förordningen (1988:372) om bidrag till åtgärder mot radon i egnahem samt stöd enligt förordningen (1985:1119) om den stetliga fonden för avhjälpande av ftikt-och mögelskador i småhus, m.m. Däremot bör räntestöd enligt förord­ningen (1983:974) om stetligt räntestöd vid förbättring av bostedshus inte utgöra hinder för skattereduktion.

För att utgöra grund för skattereduktion skall ett arbete enligt vad jag anfört tidigare vara utfört under tiden den 15 februari 1993 - 31 decem­ber 1994. Av kontrollskäl och för att hanteringen av ansökningar om skattereduktion inte skall bli alltför utdragen tidsmässigt bör också fastställas ett sisto cfetam då betalning för åtgärdema skall ha skett. Detto bör lämpligen kunna bestämmas till den 15 februari 1995.

De nya reglema om F-skattebevis har trätt i kraft den 1 april 1993. För att gynna seriösa företeg bör arbetet, om det påböijats den 1 april 1993 eller senare, för att ge rätt till skattereduktion vara utfört av näringsid­kare som innehar F-skattebevis antingen när ersättningen för arbetet bestäms eller när betalning sker. Härigenom uppnås också bättre kontroll­möjligheter samtidigt som anlitande av "svart" arbetskraft motverkas.

Arbete som utförs av fastighetsägaren bör inte grunda rätt till skatte­reduktion även om fömtsättningama härför i övrigt är uppfyllcfe. Det torde vara tveksamt om skattereduktionen verkligen kan anses ha någon stimulanseffekt i dessa fall. Dessutom uppstår tillämpningsvårigheter. En egenföretegare som utför arbeten på den egna villan får alltså ingen skattereduktion. Detsamma gäller för ett företog som med egna anställda utför t.ex. reparationer på företogets festigheter.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1.1.5  Skattereduktionens storlek

Mitt förslag: Skattereduktion medges endast om underlaget samman­teget uppgår till minst 2 000 kr.

För småhus medges skattereduktion med 30 % av imderlaget till den del dette sammanteget för tiden den 15 februari 1993 - 31 december 1994 inte överstiger 35 000 kr per taxeringsenhet.

För hyreshus skall skattereduktionen uppgå till 30 % av under­laget. Skattereduktion medges dock sammanteget under nämnda tid med högst 20 000 kr per taxeringsenhet eller ett belopp motsvarande tre gånger den fastighetsskatt som beräknats för kalenderåret 1993, om sistaämnda belopp är högre.

I fråga om småhus som ägs av bostedsföreteg som avses i 2 § 7 mom. förste stycket lagen om stetlig inkomstskatt far vad som gäller i fråga om hyreshus tillämpas om skattereduktionen därigenom blir högre.

Den maximala skattereduktion för en delägare till en fastighet skall utgöra så stor del av den totala skattereduktionen som svarar mot hans andel i fastigheten.

Skälen för mitt förslag: Av administrativa skäl bör skattereduktion komma ifråga endast om underlaget under den aktaella tiden sam­manteget uppgår till ett visst minste belopp. Dette kan skäligen be­stämmas till 2 000 kr.

Skattereduktion för småhus inklusive småhus på lantbmk bör medges med 30 % av underlaget till den del det sammanteget under tiden 15

febmari 1993 - 31 december 1994 mte överstiger 35 000 kr per taxe-    Prop. 1992/93:150 ringsenhet. Ett underlag om 35 000 kr ger således en skattereduktion på    Bilaga 6 10 500 kr.

För hyreshus bör dock frånsett minimibeloppet gälla andra gränser. Eftersom antalet lägenheter i ett hyreshus varierar även mellan hus med lika stor bostedsyte är det inte lämpligt att knyte an skattereduktionen till antalet lägenheter. Det kan dessutom ibland vara oklart vad som skall anses som en lägenhet, t.ex. i fråga om uthymingsmm med pentry, av­delade lägenheter m.m. Att knyte skattereduktionen till antal lägenheter kan således ge upphov till gränsdragningsproblem samtidigt som maximi­gränsen för skattereduktionen skulle kunna variera kraftigt mellan lika stora hus.

Enligt min mening är det lämpligare att i stället ha gränser som knyter an till den festighetsskatt som beräknats för festigheten. Härigenom undantes automatiskt lokaler eftersom festighetsskatt från och med år 1993 mte tes ut på lokaler.

Fastighetsskatten per kvadratmeter för villor varierar kraftigt mellan olika regioner. De regionala skillnadema är för hyreshusens del avsevärt mindre. Dette beror på att det nuvarande bruksvärdessystemet för hyror har lett till en relativt jämn hyresnivå i landet. Hyresnivån är i sin tar bestämmande för fastighetemas taxeringsvärden. Enligt tillgänglig StetistUc kan det beräknas att festighetsskatten per kvadratmeter i genomsnitt uppgår till ca 25 kr. En skattereduktion på 10 000 kr torde för en normalstor villa motsvara ungefär 75 kr per kvadratmeter. Skattereduktionen för hyreshus bör därför uppgå till högst tre gånger den festighetsskatt som beräknats för kalenderåret 1993 för att nivån i genomsnitt skall bli ungefär jämförbar med villaägamas. Dette motsvarar en skattereduktion på ca 5 600 kr för en lägenhet på 75 kvadratmeter vid angiven nivå på festighetsskatten.

Av förenklingsskäl bör reduktionen för hyreshus kopplas till den skatt som utgår för år 1993. För år 1994 sker en allmän fastighetstaxering av hyreshus. Under förste halvåret 1994 är det därför i många fäll oklart vilka taxeringsvärden som kommer att gälla för år 1994. Av samma skäl bör man även bortse från bmtet, förkortet eller förlängt räkenskapsår.

För att inte mindre hyreshus med låga taxeringsvärden skall missgyn­nas i förhållande till småhus bör dock ett altemativt tak för skattereduk­tionen på 20 000 kr per taxeringsenhet få tillämpas om det är förmånli­gare för festighetsägaren.

Nybyggcfe bostedshus betalar under en femårsperiod ingen festighets­skatt (3 § andra stycket lagen om steflig fastighetsskatt). Skattereduk­tionen för dessa kommer därför med den här föreslagna lösningen att högst kunna uppgå till 20 000 kr enligt altemativregeln. Med hänsyn till att reparationsbehovet för dessa byggnader kan antas vara ncket begrän­sat anser jag denna begränsning rimlig.

Även för hyreshus skall skattereduktionen uppgå till 30 % av under­laget.

Bostedsrättsföreningar kan äga småhus som upplåts med bostedsrätt. Dette medför att vid beräkning av skattereduktion samma regler kommer

att gälla för dessa som för övriga småhus. Eftersom småhus som ingår Prop. 1992/93:150 i en bostedsrättsförening tillsammans utgör en taxeringsenhet kan dette Bilaga 6 komma att innebära att en förening som exempelvis består av 100 småhus skulle få ett sammanlagt högste underlag om 35 

(XX) 

kr eller 350 kr per hus. För att undvika en sådan konsekvens bör enligt min mening i fråga om småhus som ägs av såcfent bosfedsföreteg som avses i 2 § 7 mom. försto stycket lagen (1947:576) om stetlig inkomstskatt reglema för hyreshus få tillämpas om skattereduktionen därigenom blir högre.

För det fåll att en festighet har flera ägare bör en proportionering av taket för skattereduktionen ske i förhållande till resp. ägares andel av fastigheten. Om två personer äger hälften var av ett småhus blir således det maximala underlaget för skattereduktion 17 500 kr för var och en av dem.

Det har vid bl.a. riksdagsbehandlingen av den nu aktaella frågan föreslagits att skattereduktionen skall medges enbart mot festighets­skatten. Om skattereduktion medges enbart mot den festighetsskatt som belöper på inkomståren 1993 och 1994 skulle dock stora gmpper av småhusägare få en maximal skattereduktion som är betydligt lägre än 10 500 kr, framför allt skulle det bli fallet utanför storstedsområdena. För att undvika denna effekt skulle det bli nödvändigt att tillåte avräkning mot festighetsskatten även för senare år. En sådan lösning skulle emellertid lecfe till betydande administrativa problem. Vidare blir stimulanseffekten av skattereduktionen avsevärt inindre om kompensation för åtgärder på festigheten ges flera år efter det att de vidtegits.

Av praktiska skäl bör därför skattereduktionen konstmeras som en allmän skattereduktion. En hänvisning till bestämmelsema härom i 2 § 4 mom. uppbördslagen (1953:272) bör därför införas i lagtexten. Dette umebär att skattereduktionen sker mot stetlig inkomstskatt, kommunal inkomstskatt och stetlig festighetsskatt.

Jag vill i sammanhanget framhålla att skattereduktionen inte påverkar det kommunala skatteunderlaget eftersom dette baseras på den beskatt­ningsbara förvärvsinkomsten.

För att skattemyndigheten skall kunna fette beslut i ärenden om skatte­reduktion krävs bl.a. att RSV tar fram nya cfetarutiner och underlag för fastighetsskatt. Dette innebär att skattemyndigheten först i slutet av 1993 kan börja fette beslut i dessa ärenden. Någon avräkning redan vid 1993 års taxering blir därför inte möjlig.

En besluted skattereduktion på gmndval av en ansökan som kommit in till skattemyndigheten senast den 28 februari 1994 bör avräknas vid 1994 års taxering cx:h besluted skattereduktion på gmndval av ansökan som kommit in därefter bör avräknas vid 1995 års taxering. Det blir häri­genom möjligt för fastighetsägaren att för arbeten som utförts under år 1993 och början av år 1994 i viss utsträckning fördela skattereduktionen mellan 1994 och 1995 års taxeringar, vilket kan ha betydelse för effekten av skattereduktionen.

En beviljad skattereduktion som inte kan utayttjas helt vid den taxering då den enligt bestämmelsema skall avräknas kan inte sparas till ett senare år.

Av praktiska och administrativa skäl bör skattereduktionen inte beaktas vid bestämmandet av preliminär F-skatt, särskild A-skatt, jämkning av preliminär skatt eller vid återbetelning av preliminär skatt som betelats med för högt belopp. Skattskyldig som betalar sjömansskatt bör dock ha rätt att få denna jämkad på gmnd av skattereduktion enligt de här före­slagna reglema på samma sätt som sker för skattereduktion på gmnd av underskott av kapital.

1.1.6.  Ansökan

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: En ansökan om skattereduktion skall vara skriftlig och ges in till skattemyndigheten.

Ansökan skall innehålla uppgifter om sökandens personnummer eller organisationsnummer, fastighetens beteckning, sökandens andel i fastigheten, vilka arbeten som utförts på fastigheten och när dessa utförts, underlaget för yrkad skattereduktion, organisation- eller personnummer för den som utfört arbetet, försäkran att räntebidrag eller motsvarande inte beviljats för det arbete som utförts samt, om fastigheten förvärvats under något av åren 1993 och 1994, uppgift om förvärvet och vem fastigheten förvärvats från.

Till ansökan skall fogas kopia av faktara eller liknande av vilken framgår vilket arbete som utförts, utgiften för arbetet och eventaella utgifter för material samt uppgift om när arbetet betelts.

Om räntebidrag eller liknande beviljats efter det att en ansökan om skattereduktion lämnats in skall sökanden inom en månad från den dag stödet beviljades anmäla dette till skattemyndigheten.

Ansökan om skattereduktion skall ha kommit in till skattemyn­digheten senast den 28 februari 1995.

Skälen för mitt förslag: En ansökan om skattereduktion skall vara skriftlig och lämnas in till skattemyndigheten. Ansökan bör kunna lämnas in till vilken skattemyndighet som helst. Om sedan samfliga skatte­myndigheter i landet eller endast ett begränsat antel skall handlägga ärenden om skattereduktion är en fråga som det bör ankomma på RSV att avgöra.

En ansökan måste för att kunna läggas till grund för ett beslut om skattereduktion innehålla uppgifter om sökandens personnummer eller organisationsnummer, festighetens beteckning, sökandens andel i fastig­heten, vilka arbeten som utförts på festigheten och när dessa utförts, underlaget för skattereduktionen, organisations- eller personnummer för den som utfört arbetet samt försäkran att räntebidrag eller liknande inte beviljats för det arbete för vilken skattereduktion yrkas.

Om en festighet har överlåtits under år 1993 eller år 1994 behövs också uppgift om dette och om vem fastigheten förvärvats från. Dessa uppgifter är nämligen inte med säkerhet tillgängliga för skattemyn­digheten på annat sätt.

Har en festighet bytt ägare under den här aktaella tiden kan det finnas flera personer som uppfyller kraven för skattereduktion. Det kan enligt min menuig fömtsattes att det normalt i samband med överlåtelsen av fastigheten klaras ut i vad mån skattereduktion skall utnyttjas av den tidigare eller nye ägaren. Det bör dock finnas en regel som klargör vad som skall gälla i denna situation. Av enkeUietsskäl bör i sådana fell den som först ansöker om reduktion medges reduktionen, givetvis under för­utsättning att kraven i övrigt är uppfyllda. Om hela reduktionen inte utayttjas genom den förste ansökningen får natarligtvis den som söker senare utayttja återstoden. Skulle båcfe ansökningama komma in samtidigt är det enligt min mening skäligt att fördela skattereduktionen mellan sökandena i förhållande till storleken av sökandenas underlag för skattereduktion.

Till ansökan bör av kontrollskäl fogas kopia av fåktara eller liknande av vilken framgår vilket arbete som utförts. Av fåktaran bör också framgå eventaella utgifter för material. Framgår inte det sistnämnda får sökanden på annat sätt visa vad som belöper på material. Till ansökan skall också fogas uppgift om när arbetet betalts.

Om en festighetsägare efter det att ansökan lämnats in till skattemyn-digheten beviljats räntebidrag m.m. för den åtgärd för vilken skattereduk­tion sökts skall han inom en månad anmäla dette till skattenndigheten. Skattertyndigheten får cfe möjlighet att ompröva sitt beslut med beaktande av de nya fåkte som tilUcommit i ärendet.

Handelsbolag är inte egna skattesubjekt. Beskattning sker i stället hos delägama i bolaget. För att det skall bli möjligt att tillgodoföra delägare i ett handelsbolag som äger en festighet skattereduktion enligt den här föreslagna ordningen bör det krävas att det i ansökningen anges hur skattereduktionen skall fördelas mellan delägama i bolaget.

En ansökan får prövas av skattenyndigheten så snart underlaget uppgår till minst 2 000 kr. För att kunna uppnå en effektiv hantering av ärendena och för att inte skattemyndighetema skall behöva handlägga alltför många ansökningar där underlaget är mycket lågt bör, sedan beslut fettets i det förste ärendet, någon ny ansökan inte fa prövas av skatte­myndigheten förrän efter utgången av år 1994 om inte ytterligare utgifter på minst 1 000 kr som utgör underlag för skattereduktion uppkommit.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1.1.7  Beslut om skattereduktion

Mitt förslag: Beslut i ärenden om skattereduktion fattes av den eller de skattemyndigheter RSV bestämmer.

Skattemyndighetens beslut får överklagas av sökanden till länsrätt inom tre veckor från det han fått del av beslutet.

Vid handläggning av ärende om skattereduktion skall de uppgifter som skall finnas med i ansökan fa tillföras skatteregistret. Även uppgifter om besluted skattereduktion skall få tillföras skatteregistret.

10

Skälen för mitt förslag: Ett beslut i ärende om skattereduktion fettes sedan en fullständig ansökan kommit in till skattenndigheten. För att uppnå bäste möjliga effektivitet vid handläggningen bör det som jag tidigare nämnt ankomma på RSV att beslute om vilken eller vilka skatte-nndigheter som skall handlägga ärenden om skattereduktion enligt den här föreslagna lagen. Sökanden skall dock oavsett dette kunna lämna in sin ansökan till den skattenndighet som han finner lämpligast.

Sökande som är missnöjd med skattemyndighetens beslut i ett ärende om skattereduktion skall kunna överklaga dette hos länsrätt inom tre veckor från det att han fått del av beslutet. RSV skall kunna överklaga skattemyndighetens beslut inom tre veckor från cfegen för beslutet.

Det allmännas talan i dessa ärenden skall i länsrätt och kammarrätt föras av skatteixyndigheten. I Regeringsrätten bör det allmännas talan föras av RSV.

I övrigt bör förvaltningslagens (1986:223) regler gälla för hand­läggningen av ansökningama.

För att uppnå en effektiv handläggning av ärenden om skattereduktion och för att få en fimgerande kontrollmöjlighet bör skatteregistret vid handläggning av dessa ärenden få tillföras dels de uppgifter som skall finnas med i ansökan om skattereduktion, dels uppgifter om besluted skattereduktion.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1.1.8 Omprövning och strafTansvar

Mitt förslag: Beslut om skattereduktion skall kunna rättas om det blivit felaktigt till följd av skattemyndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. Omprövning av skatte­myndighetens beslut skall kunna ske om det är uppenbart oriktigt på gmnd av nya omständigheter eller av någon annan anledning, om sökanden lämnat oriktig uppgift eller, efter det att beslut om skattereduktion meddelats, beviljats räntebidrag eller annat stöd som utesluter rätt till skattereduktion.

Omprövning skall kunna ske intill utgången av femte kalenderåret efter utgången av det då beslutet om skattereduktion meddelades.

Den som vid ansökan om skattereduktion uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift som är ägnad att lecfe till skatte­reduktion med för högt belopp skall dömas till böter eller fängelse i högst sex månader om inte gämingen är belagd med straff i brottsbalken.

Skälen för mitt förslag: Om ett beslut om skattereduktion blivit felaktigt till följd av felräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende kan det rättes enligt reglema i 26 § förvaltningslagen (1986:223). Omprövning kan också ske enligt reglema i 27 § förvaltningslagen. Har skattereduktion beviljats med för högt belopp på gmnd av att sökanden lämnat oriktig uppgift bör beslutet också kunna omprövas. Detsamma bör

11

gälla om det efter det att ansökan om skattereduktion beviljats också beviljas sådant stöd som avses i 2 § andra stycket andra meningen.

Sådan omprövning bör kunna företas intill utgängen av femte kalender­året efter det år då beslutet om skattereduktion meddelades.

Att vid ansökan om skattereduktion uppsåtligen eller av grov oaktsam­het lämna oriktig uppgift som är ägnad att lecfe till skattereduktion med för högt belopp bör enligt min mening beläggas med straffansvar. Sökande som gjort sig skyldig till dette bör dömas till böter eller fängelse i högst sex månader om inte gämingen är belagd med straff i brottsbalken.

Reglema om skattetillägg i taxeringslagen (1990:324) blir inte tillämp­liga i ärenden som handläggs enligt denna lag med hänsyn till att det inte kan anses vara fråga om taxering.

1.1.9  Ikraftträdande

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: De föreslagna reglema skall träcfe i kraft den 1 juli 1993.

Skälen för mitt förslag: Det är av stimulansskäl angeläget att åtgärder som ger rätt till skattereduktion enligt denna lag kommer i gång så snabbt som möjligt. De föreslagna reglema bör därför träcfe i kraft den 1 juli 1993 men i enlighet med vad jag tidigare anfört omfette åtgärder som företegits fr.o.m. den 15 februari 1993.

1.1.10  Statsfinansiefla effekter

Avgörande för de finansiella effektema är i vilken utsträckning den föreslagna skattereduktionen kan bidra till att höja aktivitetsnivån i byggsektom. Dette kan huvudsakligen ske på tre sätt.

För det förste uppkommer incitament att tidigarelägga vissa reparatio­ner. Dämtöver kan vissa arbeten som i dag utförs i egen regi eller med anlitande av "svart" arbetskraft komina att utföras av näringsidkare eller företeg vars arbetskostaader enligt dette förslag medför skattereduktion. I dessa fåll kommer de direkte kostaadema för det allmänna, i form av medgivna skattereduktioner, mer än väl att balanseras av indirekte effekter som förstärker den offenfliga sektoms sparande. Dette blir resultetet av kombinationen av hög privat medfinansiering och ökade skattemtäkter/minskade offenfliga utgifter. De indirekte effektema består av ökade intäkter av mervärdesskatt, ökad inkomstskatt och socialavgifter samt minskade utgifter i form av utbetald arbetslöshetsersättning.

Det är förenat med betycfende svårigheter att bedöma storleken på den aktivitetshöjning som skattereduktionen framkallar. Vad gäller substita-tion av arbeten som i annat fall skulle ha utförts i egen regi eller med "svart" arbetskraft med anlitande av F-skatteskatteregistrerade närings­idkare innebär skattereduktionen ett väsenfligt förbättrat konkurrensläge för den senare gmppen. Skattereduktionen är dock lägre än den samman-

12

lagda skatten på de utförda åtgärdema. Den mest betydelsefulla effekten    Prop. 1992/93:150

torde i stället bli tidigareläggning av åtgärder som i annat fåll skulle ha    Bilaga 6

utförts senare. Nivån på tidigareläggningen är givetvis svår att bedöma.

Det förefaller sannolikt att tidigareläggningen kan ge en ökning med 35-

50 % i förhållande till de åtgärder som tidigare planerats för 1993 och

1994. I det följande redovisas de offentligfinansiella effektema vid en

ökning med 50 %. Inom parentes anges resultet om ökningen stannar vid

35 %.

Den höjda aktivitetsnivån under dessa år kan beräknas ge en positiv nettobudgeteffekt för den konsoliderade offenfliga sektom på 3,6 (2,7) miljarder kr (varav 3,1 (2,2) miljarder kr på grund av tidigareläggning) för vart och ett av åren 1993 och 1994.

Budgeteffekten av en höjd aktivitetsnivå skall emellertid reduceras med den kostaad som uppkommer genom att skattereduktion även medges för åtgärder som skulle genomförts oavsett denna. Reduktionen kan beräknas uppgå till 3,6 miljarder kr för vart och ett av åren 1993 och 1994. Tillsammans med tidigareläggningseffekter m.m. ger dette ett budget-neutralt utfell för den konsoliderade offenfliga sektom (vid den lägre tidigareläggningseffekten ett budgetbortfell på 0,9 miljarder kr per år). Sysselsätttungseffekten kan beräknas till 23 000 - 28 000 (15 000 -20 000) årsarbeten för vart och ett av de två åren.

För stetsbudgeten iimebär förslaget en budgetförstärkning på 1,2 (0,5) miljarder kr för budgetåret 93/94, en budgetförsvagning med 2,9 (3,1) miljarder kr för budgetåret 94/95 och en budgetförsvagning med 4,2 (3,7) miljarder kr för budgetåret 95/96. Hänsyn måste dock tas till effekter i form av minskade utbetalningar av arbetslöshetsersättning, som redovisas utanför stetsbudgeten, och som minskar stetens upplånings­behov med 2,9 (2,2) miljarder kr per år för åren 1993 och 1994. Om man ser till den sammantegna effekten på det totala upplåningsbehovet och därvid beaktar effekter såväl på som utanför stetsbudgeten är åt­gärden neutral (vid en lägre tidigarcläggningseffekt ökar upplånings­behovet sett över hela perioden med 2,2 miljarder kr).

En skattereduktion av dette slag borde beaktes vid reavinstberäkningen vid avyttringen av fastigheter genom en reduktion av anskaffningskost­naden. Av adminstrativa skäl är emellertid en sådan korrigering inte möjlig. Därigenom kommer intäktema från framtida reavinstbeskattning att bli lägre än vid den principiellt riktiga justeringen.

Vid bedömningen av effektema för den offentliga sektom har fömtsätts att antalet sysselsatte i byggsektom inte faller när skattereduktionen tes bort efter år 1994. I annat fåll kommer tidigareläggningen endast att medföra en omfördelning i tiden av åtgäider. Nettokostaaden för det all­männa kommer då att öka markant genom negativa budgeteffekter under senare år. Den tillkommande budgetkostaaden uppgår till 80-90 % av de tidigare redovisade tidigareläggningseffekteraa.

13

pekter för skatteförvalmingen

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6 Genomförandet av förslaget kräver ganska omfettande information till

allmänheten. Kostnader uppkommer för annonsering samt framtegning

och distribution av informationsmaterial m.m. Vidare måste ADB-stöd

utvecklas för administrationen av skattereduktionen. Arbetet innefettar

skapande av transaktionsprogram och kontrollfiler m.m.

Personalkostaadema för att hantera bestämmelsema är helt beroende av mängden ansökningar och dessas kvalitet. Med hänsyn till osäker­heten om antalet ansökningar och tiden för dessa anserjag att regeringen längre fram bör kunna beslute om merutgift för att täcka kostaadema för administrationen av skattereduktionen. Regeringen bör också kunna besl­ute om memtgift avseende de genomförandekostaader som uppkommer innevarande budgetår.

För övriga myndigheter t.ex. förvaltningsdomstolama, utgår jag från att det merarbete som förslaget kan orsaka är försumbart.

1.1.11 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom Finansdepartementet upprättets förslag till

1.    lag om skattereduktion för reparationskostaader m.m. för bo­

stodshus.

2. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343).

1 § skatteregisterlagen föreslås också ändrad i prop. 1992/93:198.

Förslagen är av den beskaffenheten att Lagrådets yttrande bör inhäm­tos. Med hänn till det besvärliga läget på arbetsmarknaden är det mycket angeläget att genom stimulansåtgärder söka minska arbetslös­heten. Sysselsättningseffekten av de här föreslagna åtgärdema kan som jag tidigare redogjort för beräknas till 23 000 - 28 000 årsarbeten för vart och ett av de två åren. För att den eftersträvade stimulanseffekten skall uppnås måste emellertid rikscfegen fette beslut rörande förslaget under innevarande riksmöte. Dette skulle enligt min bedömning inte bli möjligt om Lagrådets yttrande först inhämtas. Ett remissförfarande skulle därför fördröja lagstiftningsfrågomas behandling så att avsevärt men skulle uppkomma. Det är därför inte möjligt att låte Lagrådet yttra sig över lagförslaget.

Förslagen bör fogas till protokollet i dette ärendet som bilaga 6.1.

1.2    Vissa frågor om inbetalning av skatt och arbetsgivaravgifter

1.2.1  Andra betalningsförmedlare än Postgirot

Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. Is. 132 ff) föreslagit att det stetliga betalningssystemet skall utvecklas så att betalningar till och från steten kan förmedlas av både Postgirot och banksystemet. Målet är att ett utvecklat betalningssystem skall tes i drift

14

den 1 juli 1993. Genomförandet av ett utvecklat stetligt betalningssystem    Prop. 1992/93:150

innebär att Postgirots ensamrätt till stetliga betalningar upphör.

Bilaga 6

På skatteområdet gäller att det i ett antal lagar finns bestämmelser om att inbetalning av skatt skall göras till ett särskilt postgirokonto, i vissa fell kallat skattepostgirokonto. Dessa bestämmelser bör nu ändras så att det även på skatteområdet blir möjligt att göra inbetalning till andra konton än postgirokonton.

1.2.2   Avgiftsfriheten vid inbetalning

Inbetalning av skatt och arbetsgivaravgifter sker i dag utan kostaad för inbetalaren. Betalningsförmedlaren ter i stället ut kostaaden av steten. Enligt min mening finns det inte skäl att behålla denna ordning. I samband med att Postgirots ensamrätt till förmedling av stefliga betalningar upphör bör man i stället anslute till vad som gäller i allmänhet i fråga om in- och utbetalningar, dvs. att det är den som gör betalningen, inte mottegaren, som svarar för kostaaden för betal­ningsförmedlingen. Härigenom kommer också olika förmedlare att gentemot inbetalama kunna konkurrera i fråga om såväl priser som andra vilUcor som är knutaa till betalningstjänstema.

Mina förslag föranleder ändring i 53 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 52 och 57 §§ uppbördslagen (1953:272), 14 § 1 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt, 44 § lagen (1968:430) om mervärde­skatt, 19 § kupongskattelagen (1970:624), 5 kap. 2 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, 58 § fordonsskattelagen (1988:327) och 8 § lagen (1990:676) om skatt på ränte på skogskon-tomedel m.m.

Lagändringama bör, både vad gäller möjligheten att använda andra konton än postgirokonton och slopandet av avgiftsfriheten, träcfe i kraft den 1 juli 1993.

1.2.3   Upprättade lagförslag

1        enlighet med vad jag nu anfört har inom Finansdepartementet upprättets

förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

2.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3.

lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt,

4.

lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

5.

lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

6.

lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och pris-regleringsavgi fter,

7.

lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

8.

feg om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränte på skogskon­tomedel m.m.

Förslagen är av sådan beskaffenhet att Lagrådete hörande skulle sakna betydelse. Något yttrande från Lagrådet över förslagen har därför inte uihämtets.

Förslagen bör fogas till protokollet i dette ärende som bilaga 6.2.

2 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 6

15

1.3 Utbyggnad av skattemyndighetemas kontroll-

Prop. 1992/93:150

verksamhet m.m.

Bilaga 6

Bland de förslag till budgetförstärkningar som Ekonomikommissionen lagt fram finns ett förslag om effektivare skatteindrivning, som leder till att i demokratisk ordning beslutede skatter i ökad utsträckning faktiskt betalas in. Kommissionen gör bedömningen att dette kan ge en budgetför­stärkning på ca 10 miljarder kronor.

Kommissionens förslag tar främst sikte på den ekonomiska brottslighet som medför att årligen stora belopp undandras beskattning. Det är alltså i förste hand en utbyggnad av skattekontrollen som kommissionen förordar.

Jag delar kommissionens uppfettning att åtgärder bör vidtes för att inte en betydande omsättning ostört skall kunna äga rum utan att skatter och avgifter som stetsmaktema beslutet om tas ut. Ökade kontrollinsatser ger inte bara direkte intäkteökningar i de fåll där felaktigheter upptäcks, utan har också en viktig preventiv effekt. Åtgärdema är vidare angelägna för att förbättra konkurrenssituationen för seriösa företeg, något som indirekt också ger ökade skattemtäkter.

Vad gäller inriktningen av insateema gör jag följande bedömning.

Särskild uppmärksamhet bör ägnas kontrollverksamheten på mervärdes­skattens område. Det finns tydliga tecken på att det rådande kon­junktarläget har lett till ett starkt ökat intresse av att genom oegentlighe­ter i redovisningen av mervärdesskatt komma över likvida medel. För att försvåra missbruk av mervärdesskattesystemet krävs ökade kontrollinsat­ser såväl vid registreringen av skattekyldiga som vid behandlingen av s.k. negativa deklarationer, dvs. deklarationer som, om de följdes, skulle föranlecfe en utbetelning till den skattekyldige. Dette är det område där en förstärkt kontroll har de störste fömtsättningama att ge omedelbara effekter I form av ökade nettointäkter av skatt.

Det finns emellertid även andra områden där man redan på kort sUct kan räkna med ett gott utfell av ökade insateer. Såcfena områden är granskningen under det löpande taxeringsarbetet av såväl företegs- som löntegardeklarationer och utbyggnad av verksamheten med ur­valsrevisioner. Vidare finns det skal att intensifiera uppföljningen av att större belopp betelas vid den ordinarie uppbörden, så att indriv­ningsåtgärder vid bristande betalning kan sättes in snabbare än för närvarande.

Som en förste åtgärd för att förstärka skattekontrollen anser jag att regeringen bör kunna medge skattemyndighetema memtgift budgetåret 1993/94 i storleksordningen 20 iniljoner kronor för särskilcfe insateer vad gäller mervärdesskatt.

Jag avser att längre fram återkomma till regeringen med förslag om ytterligare insateer för att förstärka skattekontrollen i enlighet med vad jag nu har anfört. För att kronofogdemyndighetema skall kunna ägna tillräcklig kraft åt indrivningen av beloppen avser jag att i det samman­hanget också föreslä en viss förstärkning hos dessa myndigheter. Mm bedömning är att man med en total resursinsate I storleksordningen 200

16

miljoner kronor per år fram till år 1998 bör kunna öka skattemtäktema    Prop. 1992/93:150 med bortåt 4 miljarder kronor per år. Jag anser allteå att det finns skäl    Bilaga 6 att göra en något mera försiktig bedömning av vad som kan uppnås med en rimlig resursinsate än den som kommissionen redovisat.

Slutligen vill jag understryka vikten av att resultetet av insatsema följs upp noga och att dessa längre fram kan göras till föremål för en samlad utvärdering. Jag utgår från att Riksskatteverket vidtar de åtgärder som behövs för att dette skall kunna ske.

1.4 HemstäUan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen att ante förslagen till

1.

lag   om   skattereduktion   för   reparationskostaader   m.m.   för bostedshus,

2.

lag om ändring i skatteregisteriagen (1980:343),

3.

lag om ändring I lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

4.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

5.

lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt,

6.

lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

7.

lag om ändring I kupongskattelagen (1970:624),

8.

lag om ändring I lagen (1984:151) om punktekatter och pris­rcgleringsavgifter,

9.

lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

10.

lag om ändring I lagen (1990:676) om skatt på ränte på skogskon­tomedel m.m.,

dels bereder riksdagen tillfälle

att te del av vad jag har anfört om utbyggnad av skattemyn-dighetemas kontrollverksamhet m.m.

17

2 Statens upplåning i utländsk valuta

Prop- 1992/93:150

Bilaga 6 Med anledning av riksdagens beslut att avskaffe valutalånenormen behövs nya riktlinjer för den stetliga valuteupplåningen. Riksdagen har begärt att regeringen skall återkomma med en analys av stetlig valuteupplåning och förslag tifl nya rUctiinjer (bet. 1992/93:FiUl, rskr. 1992/93:134). Regeringen angav i årets finansplan att stetens valuteupplåning forteätt­ningsvis bör bedrivas med någon form av handlingsregel. Jag har redovisat ett förslag till nya riktlmjer i den reviderade finansplanen. I det följande ges en bakgmnd och analys av frågan.

2.1  Bakgrund

År 1984 eteblerades den s.k. utlandslånenormen som innebar att steten åtog sig att inte nettolåna i utlandet för att fmansiera stetliga budgetan­derskott. Efter awecklingen av valutaregleringen i juli 1989 preciserades normen till att gälla stetlig upplåning i ufländsk valute och fick beteck­ningen valutalånenormen.

Växande budgetunderskott under andra hälften av 1970-talet medförde ett ökat stetligt upplåningsbehov vilket inledningsvis finansierades med inhemsk upplåning. Samtidigt behövde ökade underskott i bytesbalansen fmansieras i utlandet genom privat utlandsupplåning. År 1977 började steten delte i valuteupplåningen för att mildra den åtetramande effekt på den Inhemska kreditmarknaden som annars befårades uppstå.

Under perioden fram till 1983 var den stetliga utlandsupplåningen omfettande och översteg vissa år underskottet i bytesbalansen. Då uflandslånenormen infördes 1984 uppgick den stefliga uflandsskulden till ca 130 miljarder kronor, vilket utgjorde ungefär 1/4 av den totala steteskulden.

Syftet med utlandslånenormen var att lägga fest en trovärdig ram för penning- och valutepolitiken och att verka återhållande på den stetliga utgiftsexpansionen. För att försvara den fåste växelkursen var pen­ningpolitiken tvungen att vara tillräckligt stram för att den private sektoms valutetransaktioner skulle hållas i balans. Ett underskott i bytesbalansen måste således finansieras med ett privat kapitelinflöde, vilket var liktydigt med att valuteflödena balanserade över tiden. Den högre inhemska räntenivå som krävdes för att stimulera den private sektom att fmansiera eventaella underskott väntedes bidra till att bromsa den inhemska efterfrågan och stimulera sparandet. Den högre räntenivån var även ämnad att signalera behovet av en finanspolitisk åtstramning.

Den private sektoms skuldsättning, framför allt i utländsk valute, ökade betydligt under slutet av 1980-talet. Skuldtillväxten I ufländsk valute var särskilt snabb åren direkt efter valutaregleringens avskaffande 1989. De icke-finansiella förctegens skulder i utländsk valute ökade från en andel på drygt 20 % av deras totela skulder vid ingången av 1989 till ca 35 % vid utgången av 1990. Den kraftigt växande skulden i ufländsk valute innebar en ökad valuteexponering, i den mån den inte motsvarades av ökade tillgångar i utländsk valute. Sedan valutaregleringen avskaffete

18

ökade också ufländska placerares exponering I kronor till följd av    Prop. 1992/93:150

omfettande köp av svenska värdepapper.

Bilaga 6

Diagram 2.1 Stetens och den private sektoms skuld i utländsk valute, brutto

Miljarder kr 700

I Prival I 1

I

Statlig I

m

..  I

I

i

600 500 400 300 200 100

m.

m.

m

11

1980  1982  1984  1986  1988  1990  1992

Anm.: Den privata sektorn har även tillgångar i utländsk valuta. Dessa redovisas inte i diagrammet. Den privata sektorns skuld utgör säledes bruttoskulden.

Under andra hälften av 1980-talet nettoamorterade steten delar av skulden i ufländsk valute. Under dessa år bedrevs en förhållandevis stram penningpolitik i syfte att motverka överhettningen i ekonomin. Pfcriodvis hölls således räntan uppe på en högre nivå än vad som behövdes för att uppnå balans I valuteflödena. Genom att nettoamortera på steteskulden i utländsk valute understöddes den penningpolitiska inriktningen. Även under 1990 och 1991 nettoamorterade steten på den stetliga valuteskul­den.

Det finns flera förklaringar till den ökade private upplåningen i ufländsk valute. En kraftig ökning av tillgångama i utländsk valuto, i form av direkto investeringar och köp av ufländska aktier, gav ett ökat behov av finansiering i utländsk valute. Direktinvesteringar och finansie­ring av dessa i utländsk valute var tillåtaa även innan valuteregleringen avskaffedes 1989. Ull dette kom de ökade bytesbalansunderskotten mot slutet av 1980-talet.

I och med awecklingen av valutaregleringen blev det lättare att affärsmässigt utayttja skillnader i räntenivå mellan Sverige och omvärl­den. För att utayttja skillnaden mellan svenska och utländska räntor kan aktörer t.ex. låna i utländsk valute och placera i svenska räntebärande tillgångar. Aktörerna tar därmed på sig risken att den svenska kronan försvagas, varvid det blir dyrare att betala tillbaka lånet i utländsk valute. Riskema i såcfena transaktioner ökar med längre löptid och de är därför normalt korteiktiga. Under slutet av 1980-talet och i början av 1990-telet ökade omfettningen av denna typ av transaktioner betydligt. Med en

19

betydande räntedifferens mot uflandet och en liten sannolikhet för en devalvering av den svenska kronan var de förväntede vinstema stora. De omfettande transaktionema av den här karaktären medförde att en mycket stor stock av kortfristigt och lättrörligt kapital byggdes upp. Kom­binationen av en allt större stock av lättrörligt kapitel och en tydligare obalans i den svenska ekonomin ökade risken för omfettande valuteutflö­den. Aktörema ställde därmed allt högre krav på kompensation för risken att den svenska kronan skulle depreciera/devalveras, vilket tvingade Riksbanken att hålla en stor räntedifferens mot utlandet.

Diagram 2.2 Upplåningsbehov i utlandet

Miljarder kr 140-

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

120 100 80 60 40 20 O

J

1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992

Anm.: I diagrammet används den s.k. underliggande balansen ("basic balance") för att mäta upplåningsbehovet. Med detta begrepp avses flöden som åtminstone på kort sikt inte är nämnvärt räntekänsliga. Bytesbalansen, nettot av direkta investeringar och portföljaktier brukar räknas till dessa. För balans i valutaflödena måste ett utflöde i den underliggande balansen därför kompenseras med ett inflöde av räntekänsligt kapital.

Under sommaren 1992 uppstod en betydande oro inom EG:s växelkurs­samarbete ERM. Oron hade sin gmnd i en ökad osäkerhet om den fortsatte processen mot en ekonomisk och monetär union samt ökade spekulationer om justeringar i de festetällda växelkursema orsakade av en lång period av olikartod realekonomisk utveckling i flera länder anslutaa till ERM. Valutooron under hösten tvingade flera länder inom ERM att devalvera sina valutor och Italien och Storbritannien lämnade ERM. Även valutoma I de nordiska länder som inte var anslutaa till ERM uteattes för devalveringsförväntningar och den finska centralbanken tvingades redan i början av september att överge den feste växelkursen. Obalansema i den svenska ekonomin, bl.a. i form av växande budgetan­derskott och stigande arbetelöshet, ledde till att oron i omvärlden fick ett starkt genomslag i Sverige. Valutetarbulensema resulterade I omfettande valuteutflöden.

20

Som ett led i försvaret av den feste växelkursen tog Riksgäldskontoret i september 1992 upp lån i ufländsk valute för Riksbankens räkning. Enligt lagen (1988:1387) om stetens upplåning fär steten te upp lån för att tillgodose Riksbankens behov av valutareserv. Samtidigt lånade Riksbanken även på egen hand. Syftet med upplåningen var att stärka valutareserven. Upplåningen via Riksgäldskontoret uppgick i en förste omgång till motsvarande ca 13 miljarder ecu, vilket vid dåvarande valutakurser motsvarade ca 100 miljarder kronor. Motvärdet i svenska kronor av lånen för Riksbankens räkning fick dock i enlighet med valutalånenormen inte använcfes för budgetfinansiering utan placerades på konto i Riksbanken.

I slutet av september beslutedes att Riksgäldskontoret i en andra omgång upplåning skulle låna upp ytterligare medel motsvarande 15 miljarder ecu, eller vid dåvarande valutakurser ca 110 miljarder kronor, för Riksbankens räkning. Syftet var denna gång dels att stärka valutare­serven och dels att underlätte svenska bankers finansiering i ufländsk valute eftersom utländska banker var mycket återhållsamma med lån till svenska banker. De svenska bankemas egna möjligheter till valutefinan­siering har därefter förbättrate samtidigt som intresset att låna i utländsk valute minskat betydligt och behovet av deponerade medel från Riksban­ken har avtegit. Som mest deponerades knappt 60 miljarder kronor I svenska banker.

Diagram 2.3 Andelen valutelån i stetsskulden

Procent 100-

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

1978

1981

1984

1987

1990

1993

Anm.: Sista observationen avser mars 1993.

Det stetliga budgetanderskottet har, trote förbudet att låna i ufländsk valute, ökat betydligt under de senaste åren. I och med valutarcglerlngens avskaffande kunde utländska placerare bidra till finansieringen av budgetanderskottet genom att köpa stetspapper utgivna i svenska kronor. Normen kom därför efter den 1 juni 1989 att avse lån i utiändsk valute.

21

Den omfettande uppbyggnaden av private valutepositioner som följde av    Prop. 1992/93:150 de  växande  budgetunderskotten   och  valutalånenormen  utgjorde   en    Bilaga 6 potential för stora valuteflöden.  Under valuteoron hösten  1992 tog Riksgäldskontoret upp lån i utländsk valute för Riksbankens räkning. Lånen togs upp I syfte att stärka valutareserven och för att försvara den fåste växelkursen.

Valutelånenormen avskaffedes genom riksdagsbeslut den 16 december 1992 (bet. 1992/93:FIU1, rskr. 1992/93:134). Efter valutalånenormens avskaffande beslutede regeringen, efter samråd med Riksbanken, att Riksgäldskontoret kunde använda motvärdet i svenska kronor av den förste omgången upplånmg, motsvarande ca 100 miljarder kronor, för budgetfinansiering. Dette Innebär att upplåningen I kronor har kunnat dras ned.

Stetens valuteskuld, Inklusive upplåningen för Riksbankens räkning, uppgår till totalt drygt 300 miljarder kronor, vilket motsvarar knappt 1/3 av den totela stetsskulden.

2.2  Statlig upplåning i utländsk valuta

För en öppen ekonomi som den svenska uppstår ett nettoupplåningsbehov gentemot utlandet om landets Inkomster Inte täcker utgiftema, d.v.s. om landete finansiella sparande - bytesbalanssaldot - är negativt. Ett negativt finansiellt sparande innebär således att det inhemska sparandet är otillräckligt för att finansiera landete investeringar.

Om den offentliga sektoms finansiella sparande är i balans över konjunktarcykeln uppstår ett långsiktigt upplåningsbehov i uflandet enbart till följd av variationer i balansen mellan det private sparandet och de private Investeringama. Under de senaste decenniema har emellertid den offentliga sektoms finansiella sparande varit negativt och under vissa perioder uppvisat ncket stora underskott. Ett offentligt budgetunderskott kompenseras till viss del av en ökning av det private sparandet eftersom en del av de högre mkotnstema som kommer den private sektom till del sparas cfe stetens budget underbalanseras. Det ökade private sparandet kan emellertid inte i allmänhet förväntas kompensera det offentliga sparandeunderskottet fullt ut, även om dette för närvarande är fållet. Ett offentligt budgetanderskott kan å andra sidan orsakas av att det privato sparandet av någon anledning ökar. Ett högre privat sparande kan nämligen medföra minskande skatteintäkter om den ekonomiska aktivitetsnivån faller då det private sparandet ökar. Det kan därför konsteteras att det inte på något enkelt sätt går att hänföra ett upplåningsbehov i utlandet till underskott i den ena av dessa sektorer, eftersom det fmns ett samband mellan det finansiella sparandet i den private respektive den offenfliga sektom.

Med fria kapitalrörelser är det i princip meningslöst att ställa frågan om vilken sektor som står för landets uflandsupplånlng. Stet eller företeg som söker finansiering på kapitalmarknaden i form av emissioner av räntebärande värdepapper eller aktier väljer nämligen encfest I vilken valute som fmansieringen skall ske. Om långivaren eller placeraren i

22

slutänden är svensk eller utländsk avgörs av vem som köper de utgivna    Prop. 1992/93:150

värdepapperen.

Bilaga 6

Sluteateen av ovanstående är att det inte på ett meningsfullt sätt går att hänföra landets totala nettoupplåningsbehov till någon särskild sektors upplåningsbehov eller att bestämma vilken sektor som bör stå för denna upplåning. Den fråga som bör bil föremål för ett ställningstegande för stetens del är i stället i vilka valutor som steten skall finansiera sitt fmansiella sparandeunderskott. Denna fråga måste analyseras ur flera perspektiv. Den stetliga valuteupplåningen är vidare en del av stete-skuldspolitUcen och måste således bedömas ur ett stetefmansiellt perspek­tiv där stetens kostaader och risktegande är avgörande. De makroekono­miska frågestälhiingama är viUcen roll steten skall ha i dette sammanhang och hur politUcens trovärdighet påverkas av olUca upplåningsstrategier. En ytterligare fråga är här hur benägenheten att begränsa budgetanderskotten och motverka inflationen påverkas av stetlig valuteupplåning. Slutligen måste effektema på penning- och valutepolltUcen bedömas. Den stefliga valuteupplåningen får inte försvåra uppnåendet av penningpolitikens prisstebiliseringsmål.

Ur ett stetsskuldspolitiskt perspektiv finns det flera skäl som telar för upplåning i andra valutor än kronor. En spridning av upplåningen på flera valutor medför att lånebehovet i varje enskild valute minskar. Att steten har fler altemativ för sm upplånmg kan medföra att antalet möjliga långivare ökar. Vissa gmpper av långivare kan ha satt upp gränser för sin uflåning i svenska kronor och möjligheten att erbjuda placeringar i ufländsk valute kan därmed utgöra ett altemativ. Sådana altemativ kan i princip även tänkas öka intresset hos ufländska investerare för räntebärande värdepapper utgivna i kronor av svenska steten och t.o.m. för andra svenska låntegare. Spridningen av upplåningen på flera valutor kan därför liksom spridningen på låneinstmment och löptider bidra till lägre upplåningskostaader.

Ett annat skäl för valuteupplåning är att stotens skattemtäkter visser­ligen levereras i kronor men mte till sin storlek är bestämda 1 kronor. Skatten är normalt bestämd som en viss andel av en skattebas, t.ex. lön, förctogsvlnster eller kapitalinkomster. Dessa skattebaser beror av storleken på landets inkomster som i sin tar är beroende av hur mycket av den svenska produktionen som utlandet köper och hur mycket som efterfrågas mom landet. Stetens åteganden i form av framtida räntebetel­ningar och amorteringar på steteskulden är således beroende av landete inkomstatvecklmg och dänned beroende av landets inkomster i både ufländsk valute och kronor. Dette talar för att en spridning av stetens upplåning på flera valutor totalt sett minskar stetens fmansiella risktegan­de.

Steten har däremot mte några nämnvärda tillgångar i utländsk valute, bortsett från Riksbankens valutareserv. Ur dette perspektiv innebär valuteupplåning att steten utsätter sig för ökade valutakursrisker. I den mån valutereserven räknas in bland stetens tillgångar motsvaras en del av skulden 1 utländsk valute för Riksgäldskontoret av tillgångar i utländsk valute i valutareserven. I vilken mån den del av valuteskulden som

23

motsvaras av valutareserven utgör en valutakursrisk bestäms av hur väl    Prop. 1992/93:150

dessa motsvarar varandra med hänsyn till val av valutor.

Bilaga 6

Eftersom utländska långivares benägenhet att läinna lån till svenska låntegare är begränsad, kan en omfettande stetlig upplåning i utländsk valute till viss del tränga ut privat upplåning från de intemationella kapitalmarknadema. Dette innebär att landete totela valuteupplåning sannolikt inte ökar proportionellt mot stetens valuteupplåning. För närvarande tränger emellertid inte den stetliga valuteupplåningen undan den private valuteupplånlngen eftersom de private aktöremas efterfrågan på valutalån har mmskat. Det bör dock understrykas att en omfettande stetlig upplåning I utländsk valute kan leda till att förtroendet för steten som låntegare minskar och att upplåningskostaadema därmed stiger. Valuteupplåning utgör således ingen outtömlig källa för finansiering av stetsutgifter.

En steteskuldspolitisk aspekt på valuteupplåningen är att fömteägbarhet i stetens upplåning, såväl i kronor som i utländsk valute, bidrar till att minska osäkerheten på marknadema och bör på sikt medföra lägre upplånlngskostnader. Valuteupplånlngen bör således Inte normalt bli föreinål för alltför stora kast, även om det kan vara värdefullt med en viss flexibilitet även på kortare sikt 1 valuteupplånlngen.

Utöver de steteskuldspolitiska aspektema bör stetens valuteupplåning utformas så att inte den ekonomiska politikens trovärdighet påverkas negativt. En handlingsregel för valuteupplåningen bör bidra till eller åtminstone inte motverka ansträngningama att få ned budgetanderskotten. Dette var det viktigaste skälet till den tidigare valutalånenormen. Denna norm innebar, åtminstone implicit, att stetens skuld i ufländsk valute på sikt skulle försvinna helt. En handlingsregel som tog sikte på att hålla en fest eller en högste andel av stetsskulden i utländsk valute skulle delvis få samma återhållande effekt på finanspolitiken eftersom växande budgetanderskott encfest till en viss del skulle kunna finansieras i utländsk valute.

I andra länder är normer för valuteupplåning vanliga. Dessa är dock i allmänhet inte så explicit formulerade som den tidigare svenska valutalånenormen. I de länder där stetlig valuteupplåning förekommer, eller har förekommit, motiveras upplåningen i huvudsak med att enbart inhemsk upplåning skulle lecfe till en alltför stor belastning på den inhemska marknaden samt att upplåningen i utlandet endast kan ske i utländsk valuto. Behovet av upplåning i utländsk valufe blir cfe beroende av en bedömning av i vilken grad den inhemska marknaden klarar av att fmansiera det uppkomna lånebehovet samt i vilken grad utländska långivare är benägna att ge lån i inhemsk valute. En sådan användning av valuteupplånlngen är emellertid inte tillfredsställande av trovärdighete­skäl.

Valuteupplåning bör Inte användas för att försöka te bort pris- och ränteeffekter av en obalanserad ekonomisk utveckling eller nationella sparandeunderskott. Sådana pris- och ränteeffekter är en viktig del av det signalsystem som behövs för att styra den private sektoms ekonomiska beslut och väglecfe den ekonomiska politiken. Stetlig valuteupplåning som

24

en del i en passiv anpassning till eu obalanserad ekonomisk utveckling    Prop. 1992/93:150

kan förhindra snarare än bidra till ett uppnående av ekonomisk balans.    Bilaga 6

Erfarenhetema från det sena 1970-talet och tidiga 1980-talet telar för att

stetlig valuteupplåning inte bör användas för att kontinuerligt kompensera

en alltför expansiv ekonomisk politik. Problemen och den nödvändiga

anpassningen skjute då encfest på framtiden. Valuteupplåning kan Inte

ersatte målmedvetaa åtgärder för att begränsa budgetunderskottet.

Upplåning I ufländsk valute kan, vilket även påpekate i Ekonomikom­missionens betänkande (SOU 1993:16), bidra till att minska incitamenten att inflatera bort steteskulden eftersom realvärdet av stetsskulden I utländsk valute ej beror av den inhemska inflationen. Upplåning i utländsk valute skulle därmed kunna bidra till att dämpa inflationsför­väntningama. Lägre inflationsförväntningar bidrar till att investeramas kompensation för befårad inflation blir lägre och därmed sjunker de nominella räntoma och stotens upplåningskostaader minskar. Ur dessa perspektiv kan således en ökad valuteupplåning bidra till lägre kostaader.

Slutligen måste en handlingsregel för stotens upplåning i uUändsk valuto utformas med hänsyn till effektema på pennings och valutopolitiken. Då stoten lånar i ufländsk valuto placeras denna I Riksbankens valutareserv och Riksgäldskontoret erhåller motsvarande tillgångar i kronor. När Riksgäldskontoret använder dessa tillgångar för budgetfinansiering ökar likviditeten i ekonomin vilket, allt annat lika, medför att räntenivån feller. Likviditeteökningen elimineras emellertid normalt av Riksbanken med marknadsoperationer. Om Riksbanken väljer att använcfe valutoupplånlngen för att stärka kronan genom att sälja valutan på marknaden uppstår däremot Ingen likvidltetehöjande effekt. Riksgäidskontoret kan då dra ned på kronupplåningen utan att Riksbanken behöver kompensera detto med marknadsoperationer.

En omfettande stotlig upplåning I utländsk valuto i ett läge då det inte finns några penning- och valutopolitiska skäl att använda stotlig valuto­upplåning för att bygga upp valutareserven eller för att stärka kronan skulle däremot tynga penningpolitiken i och med att upplåningens likviditetspåverkande effekter hela tiden måste pareras av Riksbanken. Även om de penningpolitiska målen inte skulle hotos av stotlig valuteupplåning bör de stetsskuldspolitiska skälen för valuteupplånlngen i ett sådan läge vägas mot de peimingpolitiska nackdelama. Ett skäl till att tillåte en viss flexibilitet i den stetliga valuteupplåningen, och inte binda den till exempelvis en fest andel av steteskulden eller ett givet belopp, är således bl.a. att en stetlig valuteupplåning bör utformas så att de penning- och valutepolitiska målen inte motverkas. Det är således angeläget att besluten om stetlig upplåning i utländsk valute tes med beaktende av penningpolitikens inriktning. Beslut om valuteupplåning bör därför fettes efter samråd med Riksbanken.

I nuvarande läge finns ingen målkonflikt mellan stetlig upplåning i utländsk valute och penning- och valutepolitikens inrUctning utan valuteupplånlngen ligger i linje med penningpolitikens mål, dvs. att väma penningvärdet. Efter att Riksbanken tvingate överge den feste växelkursen har  den  svenska kronan kraftigt  försvagate.   Övergången  till  rörlig

25

växelkurs har medfört att valutarisken ökat. Dette påverkar i hög grad Prop. 1992/93:150 svenska låntegares upplåning i utländsk valute och utländska Investerares Bilaga 6 placeringar i svenska kronor. Tillsammans med en minskad räntedifferens mot utlandet har aktöremas strävan att minska valuteexponeringen bidragit till kronans försvagning. Betahilngsbalansstetistiken visar att mycket omfettande valuteutflöden orsakate av svenska företegs neddrag­ning av skuldsättningen I utländsk valute.

En alltför stor depreciering av kronkursen leder till att möjligheten att försvara penningvärdet försämras. Genom att säkerställa att inflations­målet uppnås kan möjlighetema till en stebil och uthållig ekonomisk tillväxt förbättras. För närvarande förbättrar en stetlig valuteupplåning penning- och valutepolitikens möjligheter att motverka en försvagning av kronans värde. Riksbanken kan sälja en del av den valute som steten lånar för att stebilisera och stärka kronan eller använda den för att stärka valutareserven.

2.3  Den framtida statliga upplåningen i utländsk valuta

Steten har i nuläget en skuld i utländsk valute på drygt 300 miljarder kronor, vilket motsvarar knappt 1/3 av den totala steteskulden. Jag har i rikscfegen den 10 mars tillkännagett att det är regeringens uppfettning att ytterligare utländsk valute motsvarande 50 miljarder kronor, netto, bör lånas upp inom de kommande 9-12 månaderna. Denna ytterligare upplåning ligger väl I linje med penning- och valutepolitikens inriktning. Med denna storlek på valuteupplånlngen sjunker andelen ufländsk valute av den totala steteskulden något under den nämnda perioden, jämfört med idag.

Med början hösten 1992, innan riksdagen beslöt att avskaffe valu­talånenormen, har Riksgäldskontoret i två omgångar lånat upp utländsk valute för Riksbankens räkning. Valutalånenormen hindrade att medlen från dessa lån användes för finansiering av steteutgifter. Medlen från den förste låneomgången kunde vid årsskiftet, efter riksdagens beslut att avskaffe valutelånenormen, använcfes av Riksgäldskontoret för fman­siering av budgetunderskott. Att steten skall kunna låna i ufländsk valute stöds i nuläget av de skäl jag redogjort för. I linje med dette och i den mån det Inte möter penrung- och valutepolitiska hinder bör medlen från den andra omgången upplåning på samma sätt få använcfes av Riksgälds­kontoret för budgetfinansiering.

En stetlig valuteupplåning bör te hänsyn till penningpolitikens inriktning samt till det totala lånebehovete utveckling, vilket Innebär att valuteupplåningen bör ha viss flexibilitet. Behovet av flexibilitet medför att det är olämpligt att på längre tid binda upplåningen till ett givet belopp eller en fest andel av stetsskulden.

Stetens upplåning i utländsk valute bör dock inte bedrivas utan någon form av handlingsregel. En sådan bör vara att huvuddelen av upplåningen även fortsättningsvis skall ske i kronor. Dette bör ge en tillräcklig långsiktig handlingsregel för valuteupplåningens storlek och medför även att en långsiktigt disciplinerande effekt av att ha en begränsad möjlighet

26

till valuteupplåning behålls. Denna långsiktiga handlingsregel tillgodoser    Prop. 1992/93:150

även behovet av flexibilitet.

Bilaga 6

Samtidigt bidrar en handlingsregel till att öka fömtsägbarheten för den stetliga upplåningen, såväl i utländsk valute som i kronor. Det är viktigt att alltför stora kast i upplåningen undviks. Kraven på mer korteiktig fömteägbarhet, främst från de långivare som bidrar till finansieringen av stetens lånebehov, kan mötas genom att regeringen mer precist an­nonserar stetens valuteupplåning för en kortare period. Dette kan exempelvis ske i samband med att regeringen redovisar för rikscfegen hur den stetliga valuteupplåningen utvecklas.

En stetlig valuteupplåning bör beakte den förefe penningpolitiken, vilket fömteätter att regeringens beslut om stetlig valuteupplåning fettas efter samråd med Riksbanken.

2.4 Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder rikscfegen tillfälle att te del av vad jag har anfört om stetens upplåning i utländsk valute.

27

3    Sverige och EMU

Prop- 1992/93:150

Bilaga 6 Riksdagen har hemställt om en redogörelse av regeringens analysarbete vad gäller Sverige och det ekonomiska och monetära samarbetet i Europa (bet. 1991/92:FiU30 mom. 3, rskr. 1991/92:350).

Tjänstemän i Finansdepartementet (Intemationella avdelningen) har utarbetet en rapport om det ekonomisk-politiska samarbetet inom EG efter Maastricht och följdema för Sverige (Ds 1992:116). En redogörelse för analysarbetet har färdigställte mom den Intemationelfe avdelningen med utgångspunkt i den nämncfe rapporten och med tyngdpunkt på de krav som ställs på medlemsländema vid övergången till EMU:s slutfas och vidare på möjliga följder av att Sverige deltar respektive står utanför samarbetet. Jag hänvisar till redogörelsen. Redogörelsen bör bifogas protokollet i detto ärende som bilaga 6.3.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder rikscfegen tillfälle att te del av vad jag nu anfört om Sverige och EMU.

28

4  Personalkonsekvenser vid strukturförändringar      °p- 1992/93:150

Bilaga 6 

4.1  Allmänt

I min anmälan till förra årete kompletteringsproposition (prop. 1991/92: 150 Bilaga 1:5) redogjorde jag för de bedömningar som gjorts inom rege­ringskansliet beträffande de personalkonsekvenser som blir en följd av pågående stmktarförändringar inom stetsförvaltningen. Bedömningama avsåg våren 1992 och de närmaste tre budgetåren. Bedömningama var mycket grova på gmnd av många osäkra faktorer, bl.a. pågående organi­sationsutredningar.

Jag redogjorde vicfere för det stetliga trygghetesystemets mål och huvuddragen i det stetliga tryggheteavtalet som disponeras av de centrala partema. De centrala partema avsatte i 1992 åra avtalsrörelse ytterligare medel för tryggheteåtgärder.

I min anmälan till årete budgetproposition anmälde jag att jag avsåg att återkomma med en samlad bild av de personalpolitiska konsekvensema av förslagen i årete budgetproposition.

Inom regeringskansliet har nu en uppföljning av de personalkonse­kvenser som redovisades 1992 gjorts. Vidare har en bedömning gjorte av de personalkonsekvenser som blir en följd av förslagen i årete budget­proposition och de andra propositioner som förelagts rikscfegen under våren. Hänsyn har också tegits till eventaellt nya myndigheter och ar­betetillfällen för att få en heltäckande bild. Bedömningama av per-sonalkonsekvensema kommer även i år att vara grova eftersom det finns många osäkra faktorer.

Trygghetsstiftelsen är den organisation som enligt det stetliga trygghets­avtalet bistår dem som är övertaliga (försäkringskasseområdet omfettes inte av avtalet). Enligt vad jag Inhämtat från Trygghetsstiftelsen hade, per den 30 mars 1993, 23 765 personer registrerate som uppsagda sedan starten i april 1990. Antalet uppsagda under tiden 1 juli 1992 - 30 mars 1993 uppgick tifl 9 517.

Steten hade ca 360 000 anstallcfe den 1 september 1992. Under budgetåren 1993/94-1995/96 beräknas överslagsmässigt ca 13 000 stetsanställcfe komma att avgå med ålderspension. Dette antel kan komma att öka bl.a. till följd av att arbetstegare kan avgå tidigare med pension eller pensionsersättning motsvarande pension enligt övergångsbestämmel­ser i pensionsavtalet och bestämmelser i tryggheteavtalet.

Enligt de beräkningar som redovisas i det följande riskerar mellan 23 000 och 24 000 personer att bli övertaliga under våren 1993 och de tre närmaste budgetåren. Hur många av dem som verkligen blir arbete­lösa går för närvarande inte att närmare bedöma. Ansvaret för att genomföra stmktarförändringar vilar på myndighetema och deras ledningar. Enligt det stetliga trygghetssystemet har arbetsgivaren ett betydande ansvar. Det fömteätte att arbetegivaren arbetar effektivt med tryggheteåtgärdema och cfervid använder trygghetssystemets möjligheter och resurser så att arbetelöshet så långt som möjligt undviks.

29

4.2 Vissa finansieringsfrågor i samband med bolagsbildning   Prop. 1992/93:150

Bilaga 6 Steten har i allt större uteträckning beslutet om att överföra verksamhet

som bedrivs av niyndigheter till andra associationsformer genom bildande av bolag och stiftelser. Regeringen redovisade i kompletteringsproposi­tionen 1992 riktlinjer för överlåtelse av pensionsåtegandena i samband med överföring av stetlig verksamhet till en annan associationsform. De nybildade bolagen bör även utfäste sig att reglera tiygghetsfrågoma för stetligt anställda som övergår till anställning hos bolagen.

I förhandlingama mellan steten och bolagen bör därför tiygghets­frågoma för dem som anställs av bolagen särskilt uppmärksammas. Bolagen bör utfäste sig att avsatte medel för tiyggheteåtgärder så att de anställda kan omfettes av ett nytt trygghetesystem utan karenstider eller att avsatte reserver så att det stetliga systemet kan tillämpas till dess de anstallcfe kan omfettes av det nya systemet.

En steteanställd som erbjuds anställning I ett bolag i samband med bolagsbildning men som dessförinnan har sagte upp från den stetliga anställningen omfettes i vissa fåll av det stetliga trygghetsavtalet enligt en särskild s.k. efterskyddsregel. Dette gäller dock encfest om han eller hon inte omfettes av något trygghetssystem i den nya anställningen. Bolagen bör i dessa fell efter förhandlingar överta stetens ekonomiska förpliktel­ser. Dette bör regleras i avtal mellan steten och bolagen.

4.3 Departementsvisa bedömningar av personal­

konsekvenserna

Inom Justitiedepartementets område har 82 personer sagts upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993. Uppsägnlngama har skett inom kriminalvården, inom polisen och vid tingsrättema.

Riksdagen har med anledning av regeringens proposition om åtgärder för att stebilisera den svenska ekonomin beslutet att sammanlagt 500 miljoner kronor skall sparas inom Justitiedepartementete område. Besparingama kommer att genomföras genom rationaliseringar inom polisens område under en treårsperiod. Rikscfegen har uttelat att besparingar inom polisområdet i förste hand bör göras genom admmi­strativa rationaliseringar. Indragningar inom den redan ansträngcfe polisverksamheten på fältet måste undvikas (bet. 1992/93 :JuU2y, bet. 1992/93:FiUl, rskr. 1992/93:134).

Under budgetåret 1993/94 skall en besparing om 150 miljoner kronor tas ut inom polisväsendet. Den återstående besparingen om 350 miljoner kronor fördelas lika mellan de följande två budgetåren. Under budgetåret 1994/95 skall dessutom 45 miljoner kronor sparas i enlighet med rikscfegens beslut med anledning av 1991 års kompletteringsproposition. Under budgetåret 1994/95 uppgår därmed besparingen till 220 miljoner kronor. Före utgången av juni 1993 skall länsstyrelsema till Rikspolis­styrelsen redovisa planer för rationaliseringar t.o.m. budgetåret 1995/96. Personalkonsekvenser går därför inte att bedöma i nuläget. Risk för övertalighet kan emellertid komma att uppstå.

30

Åklagamtredningens betänkande Ett reformerat åklagarväsende (SOU    Prop. 1992/93:150 1992:61) har varit på remiss. Åklagamtredningen hade till uppgift att se    Bilaga 6 över   åklagarväsendete   arbeteuppgifter,   arbetesätt   och   organisation. Frågoma bereds vidare Inom departementet. Eventaella personalkonse­kvenser kan för närvarande inte bedömas.

Domstolsutredningen, med uppgift att överväga domstolamas uppgifter och arbetssätt har redovisat sitt betänkande Domstolama inför 2 000-talet (SOU 1991:106). Betänkandet är remissbehandlat och bereds för närvarande inom Justitiedepartementet. Utredningens förslag får såvitt nu kan överblickas betycfende personalkonsekvenser endast för de allmänna förvaltningsdomstolama. Under tiden juli 1992 - februari 1993 har nio personer vid tingsrättema blivit uppsagcfe.

Kriminalvården skall enligt 1991 års budgetproposition spara totalt 150 iniljoner kronor budgetåren 1991/92 - 1995/96. Omkring 200 personer har fram till februari 1993 fått lämna organisationen till följd av besparingen. På grund av beläggnlngsöknlngen vid anstalter och häkten samt ändrade regler om villkorlig frigivning kommer kriminalvården att ställas inför förändrade och ökade krav. Eventaella personalkonsekvenser går därför för närvarande inte att bedöma. För Kriminalvårdsstyrelsen gäller ytterligare rationaliseringskrav på 10 miljoner kronor under budgetåren 1991/92 -1993/94 enligt 1991 års kompletteringsproposition. Besparingama har i huvudsak realiserate under innevarande budgetår vad avser personalkonsekvensema. Totalt har 24 personer på Kriminalvårds­styrelsen blivit uppsagcfe.

Inom Utrikesdepartementets område har under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993 sex personer inom utrikesförvaltningen sagte upp.

Utrikesförvaltningen ställs budgetåret 1993/94 i likhet med andra offentliga verksamheter, inför långtgående krav på besparingar och rationaliseringar. Fömtom allmän sparsamhet vad gäller driftskostaadema kommer stmktareUa förändringar att krävas som syftar till en mindre, men samtidigt effektivare utrikesförvaltning. För att uppnå dette kommer tio utlandsrcyndigheter att ersättas med altemativ representetion, de två delegationema i Geneve slås samman till en nndighet den 1 juli 1993 och ett 30-tal tjänster vid övriga uflandsmyndigehter kommer att dras in. Vicfere kommer departementete orgamsation att minskas. Här redovisade åtgärder resulterar i att 50 lokalanställda och 70 tjänstemän stetionerade i Stockholm och i utlandet sägs upp och kommer att lämna organisationen under andra halvåret 1993. Dämtöver beräknas en personalminskning ske genom ett 30-tal natariiga och frivilliga pensionsavgångar av UD-tjänstemän.

Utredning pågår om den handelspolitiska förvaltningen I ett EG-perspektlv, bl.a. i vad avser Kommerskolleglete roll och uppgifter och relationen mellan Utrikesdepartementets handelsavdelning och kollegiet. Vidare har utredningsarbete påbörjate i syfte att renodla Kommerskol­legium som handelspolitisk myndighet. Dette arbete avser möjlighetema att föra över kollegiete uppgifter på det näringsrätteliga området till andra myndigheter. Nämnda utredningar avses bil slutförcfe under hösten 1993. Förslag bör redovisas i kommande budgetproposition. Det är dessförinn-

3 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 6

31

an inte möjligt att bedöma risken för uppsägningar och övriga per-    Prop. 1992/93:150

sonalkonsekvenser.

Bilaga 6

Personalnedskämingar som en följd av den reducering av ansfeget till Kommerskollegium som föreslås i prop. 1992/93:100, bil. 4, förväntes kunna genomföras med natarlig avgång.

När det gäller rationalisering av biståndsadministrationen kommer en särskild utredare att tillkallas med uppdrag att avlämna förslag till besparingar inom biståndsadministrationen. Humvida utredningen kan få konskevenser för personal, är för tidigt att nu uttala sig om.

I det i januari I år framlagcfe betänkandet av kommittén rörande styr­nings- och samarbeteformer I biståndet (SOU 1993:1) presenteras ett förslag om integration av de allmänna avdelningama och biståndskonto­ren vid biståndsambassadema. Utredningen beräknar att en såcfen integration, som i förste hand leder till personalminskningar, fiillt genomförd ger besparingar på upp till 20 miljoner kronor per år. Regeringen kommer att återkomma till hur utredningens principförslag närmare skall utformas cx:h genomföras.

Inom Försvarsdepartementets område har, inom den militära delen av totalförsvaret, t.o.m. den 31 december 1992 cirka 800 civUanställda sagte upp. Dessutom har genom särskilda avgångsstimulerande åtgärder cirka 780 yrkesofficerare med fullmakt förbundit sig att lämna sina anställning­ar.

Det hittills bedrivna awecklingsarbetet inom totalförvarete militära del ligger i linje med vad regeringen angav i 1992 års försvarsbeslut (prop. 1991/92:102, bet. 1991/92:FöU12 rskr. 1991/92:337). Regeringen anmälde därvid att försvarsmaktens behov av anställd personal till följd av föreslagna stmktarförändringar minskar under försvarsbesluteperioden med ca. 1500 yrkesofficerare och med ca. 4500 civilanställda.

En översyn av nyndighete- och lednlngsstmktaren inom totalförsvarete civila del pågår för närvarande. Det är därför Inte möjligt att redan nu bedöma vilka personalkonsekvenser de förslag som kommer att lämnas till regeringen Innebär.

Inom Socialdepartementets område görs följande bedömningar.

Budgetåret 1992/93 har fömyelsearbetet inom socialförsäkringsadmini­strationen intensifierate. Den budgetmässiga effekten beräknas till en resursminskning på ca 200 miljoner kronor, vilket motsvarar knappt 900 årsarbetare. En viss del av personalminskningen sker genom natarlig avgång. Antalet uppsagda uppgår dock till närmare 500 personer.

Utvecklingen av ett förbättrat lokalt ADB-stöd för försäkringskassoma förväntes Innebära betydande utgifteminskningar på sikt beträffande såväl administrationen som försäkringsutgiftema. I budgetpropositionen anges att ADB-investerlngen beräknas på några års sikt iimebära en årlig rationaliseringsvinst inom administrationen motsvarande 98 miljoner Icronor. Intjänandetiden för investeringen beräknas till fem år.

Fömyelse- och förändringsarbetet Inom såväl förmånssystemen som försäkringskassoma forteätter. Det är mot den bakgmnden svårt att I dag bedöma vilka ytterligare resursminskningar som kan bli aktaella I framtiden.

32

Socialstyrelsen har nyligen varit föremål för omfettande förändringar    Prop. 1992/93:150 I orgamsation och uppgifter. Ett hundratal anställda har blivit uppsagda    Bilaga 6 till följd av minskade resurser. Under budgetåret 1993/94 är avsikten att eteblera en ny regional tillsynsenhet i Göteborg.  I samband härmed kommer ett tiotal personer att anställas.

Vissa av Socialstyrelsens tidigare uppgifter har övertegite av Folkhälso-institatet, som inrättedes den 1 juli 1992. När institatete verksamhet har kommit 1 fiill produktlon beräknas ca 40 personer vara anställda.

Stetens bakteriologiska laboratorium (SBL) hade ca 550 anstallcfe, motsvarande drygt 400 helårsarbetskrafter, vid början av år 1993. Rikscfegen har hösten 1992 med anledning av propositionen 1992/93:46 om ett nationellt smittekyddsinstitat m.m. godkänt att Smlttekydds-Institatet inrättas den 1 juli 1993 med de arbeteuppgifter och den organisation som angavs i propositionen samt att SBL awecklas. Smittekyddsinstitatete personalstyrka beräknas till ca 120 helårstjänster. Iill dette kommer vissa tillfälliga projektanställningar.

Enligt propositionen skall vissa uppgifter inom SBL:s vaccinproduktion forteättningsvis utföras inom ett stetligt aktiebolag. Dette bolag beräknas få ca 90 helårstjänster.

Vidare beräknas ett privatägt aktiebolag att kunna bereda sysselsättning för ett tjugotal av de nu anstallcfe vid SBL.

Rättsmedicinalverket (RMV) inrättedes den 1 juli 1991 för de verksamheter som Stetens rätteläkarstetioner och Stetens rättskemiska laboratorium tidigare svarade för. Vidare har RMV övertegit ansvaret för den rättsmedicinska undersökningsverksamheten från Socialstyrelsen. Sammanlagt berördes ca 500 personer av dessa förändringar, vilka beräknades medföra en besparing på ca 20 miljoner kronor under en treårsperiod. De rättepsykiatriska stetionema i Umeå och Linköpmg överfördes i landstingskommunal regi fr.o.m. den 1 januari 1992. Den rättepsykiatriska avdelningen I[REDACTED_EFTERNAMN] har awecklate under år 1992, vilket innebar att ca 60 personer sades upp.

I årets budgetproposition angavs att RMV har en alltför stor rättsmedi­cinsk kapacitet i förhållande till behovet av kvalificerade rättemedicinska undersökningar. Som en följd därav har föreslagite att den rättsmedi­cinska avdelningen i Uppsala awecklas.

RUcsdagen beslutede den 15 december 1992 (prop. 1992/93:61, bet. 1992/93:SoU10, rskr. 1992/93:106) att de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen skall öveigå från kommunalt eller landstingskommunalt till stetligt huvudmannaskap. Den 1 juli 1993 inrättes en ny myndighet, Stetens institationsstyrelse, som skall svara för administrationen av hemmen. Förhandlmgar kommer att föras med de nuvarande huvudmänn­en om vilka institationer som skall övergå i steflig verksamhet. Uppemot 3 000 tjänster kommer att beröras, varav 30-40 avser den centrala delen av myndigheten. Överförandet skall vara avslutet senast den 1 juli 1994 då övergångsbestämmelsema i berörd lagstiftning upphör att gälla. Totalt kommer antalet tjänster inom området att minska vid det stefliga övertegandet.

33

Vid Bammiljörådet kan det bli organisatoriska förändringar och en    Prop. 1992/93:150 mindre  ökning  av  personalstyrkan  i  samband  med  inrättandet av    Bilaga 6 Bamombudsman den 1 juli 1993 (prop. 1992/93:173).

Inom Komfnunikationsdepartementets område har 5665 personer sagte upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993. Merparten av uppsägningarna har skett vid affärsverken.

Det pågående generella arbetet med stmktarförändringar och rationali­seringar inom departementets område medför svårigheter att bedöma personalkonsekvensema under den kommande treårsperioden. En översiktlig bedömning som berörda myndigheter och affärsverk själva genomfört, pekar mot att 12 500-13 000 personer kan komma att sägas upp under treårsperioden. Huvudelen av dessa finns vid de stora affärsverken. Omfettningen av övertaligheten är dock svårbedömd med tanke på de Insateer som sker för att klara neddragningama genom natarlig avgång, utbildning m.m.

Inom Finansdepartementets område har 204 personer sagte upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993. Uppsägnlngama har skett inom skatteförvaltningen, Byggnadsstyrelsen, Tlillverket, Riksrevi­sionsverket och länsbostedsnämndema.

Det tidigare besparingskravet på 300 miljoner kronor för Tbllverket perioden 1991/92 -1995/96 gäller fortfarande. Det ger ett minskat anslag på lokal och regional nivå med 24,5 miljoner kronor 1993/94 och 20,6 miljoner kronor 1994/95. Anslagsminskningaraa motsvarar totalt ca 170 årsarbeten för de två budgetåren. På central nivå tillkommer anslags­minskningar på 6,5 miljoner kronor 1993/94 och 2,6 miljoner kronor 1994/95. Anslagsminskningaraa motsvarar 36 årsarbeten för de två budgetåren.

I propositionen 1992/93:172 om anslag till Boverket och den regionala administrationen av stetens stöd för bostedsfinansiering föreslås bl.a. att länsbostedsnämndema läggs ner vid utgången av år 1993 och att uppgiften att sköte den regionala administrationen av stetens stöd för bostedsfinansiering i stället läggs på länsstyrelseraa. Hösten 1993 beräknas personal motsvarande 380 årsarbetekrafter finnas kvar vid länsbostedsnämndema. Fr.o.m. den Ijanuari 1994 tillförs länsstyrelsema resurser motsvarande 210 årsarbetskrafter som bör tillsättes med personal från resp. länsbostedsnämnd.

Omstmktareringen innebär vidare att vid Boverket löper 10 personer under våren 1994 resp. 20 personer budgetåret 1994/95 risk för uppsägning, samt att 180 personer vid länsbostedsnämndema löper risk för uppsägning under andra halvåret 1993.

Stetens bostedskreditaämnd (BKN) räknar med en ökning från åtte anstallcfe budgetåret 1991/93 till 15 heltidsanställda vid utgången av budgetåret 1993/94. Fullt utbyggd kommer verksamheten att omfetfe högst 20 heltidstjänster.

Ombildningen av Byggnadsstyrelsen fr.o.m. den 1 juli 1993 kommer enligt prop. 1991/92:44 och 1992/93:37 att mnebära att viss övertalighet kommer att uppstå.

34

Stetistiska centralbyråns (SCB:s) anslagsfinansierade verksamhet Prop. 1992/93:150 föreslås i prop. 1992/93:101 mmskas till 50 % av hela verksamheten. Bilaga 6 SCB:s totela verksamhet blir härigenom mer beroende av uppdrags­verksamhetens utveckling. En kommitté har tillkallate med uppgift att förbereda ändringar i ansvarsfördelningen för den stetliga stetistiken. Kommittén skall redovisa sitt arbete senast den 31 december 1993. De krav på besparingar som ålagte SCB har resulterat i en minskning av personalen med 84 personer sedan den 1 september 1992. Dette har åstedkommits genom rationaliseringar, förtidspensioneringar etc.

Besparingar inom skatteförvaltningen Innebär att 600 personer under budgetåret 1993/94 kommer att löpa risk för uppsägning.

En väsentlig minskning av verksamheten vid Stetskontoret innebär att ca 100 personer riskerar att sägas upp under 1993.

En ny myndighet för bankstödet (Bankstödsnämnden) inrättas under 1993. Ca tio personer kommer att berecfes arbete vid nämnden.

Inom Utbildningsdepartementets område har 70 personer sagte upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993. I regeringens proposition 1991/92:76 om vissa förändringar av myndighetestmktaren inom högskoleområdet och stadiestödsområdet, m.m. föreslogs såluncfe en ändring av den centrala myndighetestmktaren för högskoleutbildning och forskning. Förslaget innebar att Unlversitete- och högskoleämbetet (UHÄ) och Utmstnlngsnärrmden för universitet och högskolor (UUH) lades ned den 30 juni 1992.

Tre nya myndigheter bildades istället, Verket för högskoleservice (VHS), Kanslersämbetet och Överklagandenämnden för högskolan.

Regeringen förslår i prop. 1992/93:231, Högskolor i Stiftelseform, att två högskolor nämligen Högskolan i Jönköping och Tekniska högskolan i Stockholm (KTH) eller Chalmers tekniska (CTH) skall övergå till stiftelseform.

Samtlig personal kommer att erbjudas tjänster i de nya organisationer­na. Det rör sig om 2 200 personer som skall övergå till anställning hos enskild huvudman.

Den 1 juli 1993 beräknas den nya myndigheten Sametinget börja sin verksamhet. Sametinget har som uppgift att bevaka frågor som rör samisk kultar i Sverige samt verka för en levande samisk kultar genom att te initiativ till verksamheter och föreslå åtgärder som främjar denna kultar (prop. 1992/93:32).

Sametingets kansli beräknas kunna ge sju nya arbetstillfällen.

Centrala stadiemedelsnänmden (CSN) föreslås att under budgetåret 1993/94 få en tillfällig förstärkning av sin personal för handläggning av ärenden om bl.a. vuxenstadiestöd för arbetelösa.

\aom Jordbruksdepartementets område har 32 personer sagte upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993.

De stmktarförändringar som pågår inom Jordbruksdepartementete verksamhetsområde har betycfende personalkonsekvenser.

Tidigare redovisade anteganden om personalminskningar för Jordbruks­verket (prop. 1991/92:150 bil. 1:5) grundade sig på awecklingen av regleringsverksamheten inom jordbruket och genomförandet av den nya

35

livsmedelspoUtUcen. Jordbmksverkete ökade arbete med implementeringen    Prop. 1992/93:150 av EES-avtelet och förberedelser för ett svenskt EG-medlemskap har    Bilaga 6 dock lett tifl ett ökat personalbehov För budgetåren 1992/93 och 1993/94 tillförs Jordbruksverket mot denna bakgmnd ytterligare medel. Sam­manteget innebär dette en personal förstärkning mom myndigheten.

I regeringens proposition om en ny skogspolitik (prop. 1992/93:226) föreslås en omfördelning av de skogspolitiska medlen med betoning på ett ökat sektorsansvar, avreglering av skogsvårdslagen och en minskning av det stetliga ekonomiska stödet. Den stetliga produktionen av skogsfrö och skogsplantor förs över till ett aktiebolag. Skogsstyrelsens och skogsvårdsstyrelsemas organisation anpassas till den nya skogspolitiken genom en minskning med ca 300 årsarbetekrafter under budgetåret 1993/94.

Besparingskravet på Sveriges lantbmksuniversitet (SLU) iimevarande budgetår på 30 miljoner kronor har hittills lett till att ca 25 personer har sagts upp. AweckUngsplaner föreligger för ytterligare 13 personer. Härtill kommer uppsägningar med anledning av andra anslagsnedskär-nlngar eller av att extemfmanslerade projekt har upphört. Enligt den forskningspolitiska propositionen (prop. 1992/93:170) innebär skogs-vårdsavgiftemas aweckling en minskning av SLU:s resurser motsvaran­de drygt 13 miljoner kronor. Inom anslaget skall SLU vicfere omfördela medel till vissa i propositionen angivna ändamål. Sammantoget för SLU kommer de här nämncfe besparingskraven att beröra 100-150 tjänster.

Inom Arbetsmarknadsdepartementets område har 96 personer sagte upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993. Uppsägnlngama har skett vid Arbetemarknadsverket (AMV) och Inom AMU-gmppen. I budgetpropositionen angavs för 1993/94 administrativa besparingar för AMV med 42,5 miljoner kronor, varav 21 imljoner kronor hänför sig till lönemedel. Minskningen av lönemedlen motsvarar 74 helårsarbetere.

AMV försöker att undvika uppsägningar genom förtida pensions­avgångar och omplaceringar av personal från Arbetemarknadsstyrelsen till arbetsförmedlingar. Planering pågår varför Inget exakt besked kan lämnas för närvarande. Samtidigt med minskningen sker en tillfällig förstärkning av personal genom extra medelstilldelning.

När det gäller bolagiseringen av AMU-gmppen per den 1 juli 1993 gör kommittén för ombildande av AMU-gmppen till aktiebolag den bedöm­ningen att 1 7CX) personer riskerar att sägas upp under andra halvåret 1993.

Arbetelivsfonden (den centrala och de regionala) med 127 anställda kommer att awecklas successivt fram till den 1 juli 1995. Dette innebär att en viss andel av personalen kan komma att sägas upp under våren 1994. Resterande personal sägs upp hösten 1994.

Inom Kulturdepartementets område har 14 personer sagts upp under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993.

Asyltillströmningen bedöms för innevarande budgetår ligga på 70 000-80 000 personer, vilket skall jämföras med det urspmngliga antegandet att det skulle komina ca 30 000 peisoner. Föriäggningssystemet inrymde

36

vid månadsskiftet mars/april 1993 83 300 personer. Grunddimensionerin-    Prop. 1992/93:150 gen av utredningsslussar och förläggningar har däremot sm utgångspunkt    Bilaga 6 i att genomsnittligt 17 000 personer vistas där.

Om man jämför med de ärendehanteringsnivåer och de förläggnings-volymer som fömteklckades i budgetpropositionen 1993/94 så behöver bemannlngsnlvåema för SIV och Utlänningsnämnden ligga långt över vad som är "normalt". Balanseraa av ej avgjorda asylprövningsärenden -såväl grundbeslut som överklaganden - kommer inte ned till normalnivån förrän tidigast under budgetåret 1994/95. Behovet av förläggnlngsplateer beror i sin tar på hur många asylsökande som väntar på beslut från SIV och Utlänningsnämnden, hur länge de måste vänte samt möjlighetema att slutligen kommunplacera dem som får uppehållstillstånd och skall stanna i Sverige.

SIV har ur kostaadseffektivitetesynpunkt att välja mellan att antingen driva förläggningar I egen regi eller att köpa förläggningstjänster utifrån. Mot denna bakgrund kan antalet SIV-anställda mycket väl komma att mmska i en situation med stort behov av föriäggningskapacitet, men där SIV köper tjänstema. Förslag om att SIV i ökad uteträckning skall upphandla föriäggningskapacitet och att de asylsökande även skall kunna bo utanför föriäggningssystemet har lämnate i betänkandet Mottegandet av asylsökande och flyktingar (SOU 1992:133) som för närvarande remissbehandlas. Redan nu bor en viss andel av de asylsökande "enskilt" i kommuneraa utanför föriäggningssystemet. Ökar den andelen kan det påverka SIV:s personal storlek.

SIV hade den 1 september 1992 ca 4 000 anställda. I februari 1993 låg bemanningen på drygt 4 900 peraoner. Det förefaller troligt att verket under 1993/94 kommer att ligga kvar på den senare bemanningsnivån.

Uflännlngsnämnden hade den 1 september 1993 144 anställda. Under 1993/94 kommer nämndens genomsnittliga bemanning att ligga på 170 personer.

En översyn av invandrar-, invandrings- och flyktingpolitUcen påbörjas under våren 1993. Översynen skall vara slutförd senast den 1 mars 1994 i den del som avser de invandrarpolitiska frågoma. Vad avser invan­drings- och flyktingpolitiken skall arbetet vara avslutet den 1 mars 1995.

En parlamenterisk utredning med uppgift att se över kultarpolitiken tillsattes den 12 mars 1993.1 uppdraget ingår bl.a. att se över kultarsek­toms myndighetestniktar. Utredningen skall redovisas i december 1994.

En bolagisering av Riksantikvarieämbetet kan tidigast komma till stånd den 1 juli 1994. Bolagiseringen torde knappast resultera i någon över-telighet cfe särskilt planerade infrastniktarinvesteringar leder till en ökad aktivitet för undersökningsverksamheten.

En ny myndighet. Styrelsen för lokalradiotillstånd, inrättes fr.o.m. den 1 april 1993 med två anställda. Myndigheten har till uppgift att beslute om licenser för privat lokalradio.

Inom Näringsdepartementets område har de personalkonsekvenser som aviserades i prop. 1991/92:150 föranledda av stmktarförändringar blivit något mindre än vad som bedömdes. På grund av mmskade medel

37

beräknades att 33 tjänster skulle beröras vid Närings- och teknikutveck-    Prop. 1992/93:150

Imgsverket (NUTEK). Det blev i stället elva tjänster.

Bilaga 6

För övriga myndigheter överensstämmer personalkonsekvensema med vad som beräknades. Således sades 13 personer upp vid Nämnden för stetens gmvegendom, fyra vid Verkstedstekniska delegationen, 34 vid Näringsfriheteombudsmannen och 151 vid Stetens pris- och konkurrens­verk. Vid bildandet av Konkurrensverket anställdes 125 peraoner.

De förslag som regeringen presenterade i prop. 1992/93:100 bil. 13 beräknas få följande personalkonsekvenser. Genom minskat förvaltnings­anslag för NUTEK beräknas att ca 30 tjänster berörs under treårsperio­den 1993/94 - 1995/96. Det rationalisermgskrav om 2 % som gäller generellt för samtliga myndigheter leder till att Sprängämnesinspektionen beräknar att en tjänst beröra. Sveriges geologiska undersökning, som utöver rationaliseringskravet fått en minskning av förvaltningsanslaget, beräknar att 15 tjänster beröra.

I prop. 1992/93:170 Foraknlng för kunskap och framsteg föreslås en omstmktarering av byggforakningsverksamheten. Innebärande bl.a. att Stetens institat för byggnadsforskning (SIB) awecklas den 30 juni 1993 och en ny institation lokaliserad i Gävle som knyte till Tekniska högskolan I Stockholm inrättes. Vid SIB är för närvarande 160 personer anställda. Organisation och storlek på institationen kommer att utrecfes under våren 1993. Den anslagsminskning som föreslås för Stetens råd för byggnadsforaknlng beräknas beröra ca 20 tjänster.

Inom Civildepartementets område har under perioden den 1 juli 1992 - den 15 februari 1993 151 peraoner sagte upp inom länsstyrelsema.

För budgetåret 1993/94 föreslås besparingar om 83 miljoner kronor på länsstyrelseområdet. Detto kan mycket schablonmässigt beräknat lecfe till övertalighet i storleksordningen 220 personer. Som tidigare angivite kommer uppgiften att sköte den regionala administrationen av stetens stöd för bostedsfinansiering att överföras till länsstyrelsema. Fr.o.m. den 1 januari 1994 tillföra länsstyrelsema resurser motsvarande 210 åraarbete-krafter. Dessa tjänster bör tillsättas med peraonal från resp. länsbosteds­nämnd.

Konsumentverket ses över bl.a. vad gäller uppgifter och myndighete-stmktar. Denna översyn får troligen inte eventaella pereonalkon-sekvenser förrän under budgetåret 1994/95. Effekten kan därför Inte preciseras närmare idag. Allmänna reklamationsnämnden ses över samtidigt som Konsumentverket.

Regionberedningen (C 1992:06) utreder den regionala nivåns uppbygg­nad och indelning. Föralag skall redovisas oktober 1993. Utredningen berör bl.a. ansvara- och uppgiftsfördelning på regional nivå. Eventaella peraonalkonsekvenser kan för närvarande inte fömteägas.

Inom Miljö- och naturresursdepartementets område har under perioden den 1 juli 1993 - den 15 februari 1993 17 peraoner vid Lantmäteriverket sagte upp.

Fastighetedatareformen skall vara genomförd år 1995. De resureer som har avsatte för genomförandet av reformen awecklas enligt följande.

38

Under budgetåret 1994/95 kan ca 30 peraoner vid Stetens lantmäteriverk    Prop. 1992/93:150 komma att bli uppsagda. Vid Centralnämnden för festighetedate bedöms    Bilaga 6 berörd peraonal kunna erhålla andra arbeteuppgifter.

Regeringen har vidare beslutet att utreda en ny organisation för bl.a. festighetebildnlng, fåstigheteregistrering, fastighetsverksamhet samt produktionen av kartor och annan landskapsinformation m.m. En ny oiganisation är aktaell tidigast den 1 juli 1995 och torde bl.a. innebära ett minskat peraonalbehov totalt sett inom dessa verksamheteområden.

Besparingar om 10 miljoner kronor på Stetens natarvårdsverk beräknas kunna klaras bl.a. genom indragning av projektmedel och natarlig avgång. Uppsägningar är därför i nuläget Inte aktaella.

Miljölagstiftningen är föremål för översyn. Effekter av resultetet av utrednlngsföralagen kan inte förväntes förrän efter år 1995.

4.4 Sammanfattning

Antalet steteanställcfe har minskat med ca 20 000 under perioden den 1 september 1991 - den 1 september 1992.

Sedan Trygghetestiftelsen påböijade sin verksamhet i april 1990 och fram till den 30 mara 1993 har 23 765 peraoner registrerate som uppsagda. Av dessa har 9 517 sagte upp under den senaste nlomånad-eraperioden.

I inledningen till dette avsnitt redogjordes för regeringskansliets bedömning att mellan 23 000 och 24 000 peraoner riskerar att bli övertaliga under våren 1993 och de tre närmaste budgetåren. (I motsvarande bedömning som redovisades i 1992 åra kompletterings­proposition angavs att mellan 24 000 och 25 000 peraoner riskerade att bli övertaliga under våren 1992 och de tre närmaste budgetåren.) Samtliga departementeområden beröra mer eller mindre av uppsäg­ningar. Av de ca 24 000 hör drygt hälften (13 OCX)) hemma Inom Kommunikationsdepartementete område, ca 6 000 inom Försvarade-partementete område, ca 1 800 inom Arbetemarknadsdepartementete område och ca 1 000 mom vardera Socialdepartementets respektive Finansdepartementete områden.

Smlttskyddsinstitatet, Stetens institationsstyrelse, Bankstödsnämnden, Sametinget och Styrelsen för lokalradiotillstånd är nya myndigheter som bildas under 1993.

Regeringen föreslår att två högskolor skall övergå till stiftelseform. Samtlig peraonal kommer att erbjudas tjänster i de nya organisa­tionema. Det rör sig om 2 200 peraoner som skall övergå till anställning hos enskild huvudman.

De särakiida ungdomshemmen och LVM-hemmen skall övergå från kommunalt eller landstingskommunalt till stefligt huvudmannaskap. Uppemot 3 000 tjänster kommer att beröras. Totelt kommer antelet tjänster inom området att minska vid det stefliga övertagandet.

39

4.5   HemstäHan

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6 Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen

bereder riksdagen tillfälle att te del av vad jag har anfört om per­sonalkonsekvenser vid stmktarförändringar.

40

5 Regeringskansliets arbetsformer

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: Regeringen ges befogenhet att inom ramen för anvisade anslag till regeringskansliets verksamhet disponera anslagen till departementen och Regeringskansliets förvaltningskontor på ett med hänsyn till ändamålsbestämningen friare sätt för att öka effektiviteten i regeringskansliets verksamhet.

Ett nytt anslag på 50 miljoner kr anvisas till gemensamma ancfe­mål för regeringskansliet.

Bakgrunden till mitt förslag: Den institationella ramen för rege­ringens arbete finns i 7 kap. 1 § regeringsformen. Där föreskrivs att det för beredning av regeringsärenden skall finnas ett regeringskansli i vilket mgår departement för skilcfe verksamhetsgrenar, samt att regeringen fördelar ärenden mellan departementen. Gmndlagsbestämmelsema är således mycket kortfettede och de är avsedda att ge regeringen ett stort eget handlingsutrymme när det gäller regeringskansliete organisation och arbeteformer i övrigt. I regeringskansliet ingår Stetsrådsberedrungen, vara uppgift är att biträcfe stetemmistem och övriga stetsråd om dessa inte biträds av något departement. Stetsrådsberedningen har i huvudsak samordnings- och rådglvnlngsfiinktioner. Vidare Ingår i regeringskansliet de för närvarande 13 departementen med uppgift att berecfe reger­ingsärendena samt det gemensamma förvaltnings- och arbetegivarorganet Regeringskansliete förvaltningskontor. Den närmare organisationen av regeringskansliet framgår av departementeförordningen (1982:1177), förordningen (1982:1282) med instmktion för Utrikesdepartementet och förordningen (1988:1147) med instmktion för Regeringskansliete förvaltningskontor. Föreskrifter om utrikesrepresentetionen finns i förordningen (1992:247) med instmktion för utrikesrepresentetionen.

Regeringen beslutar själv om indelningen i departement m.m., men organisationen är under ett budgetår bunden av de anslag rikscfegen anvisar till departementen. Dette har under åren lett till att om­organisationer inte har kunnat genomföras förrän riksdagen har anvisat anslag till nya departement eller har medgett en disposition av tidigare anslag så att en tänkt departementeindelning skall kunna genomföras. För att te bort behovet av komplicerade övergångslösningar under den ofta långa tid det tar att få ett riksdagsmedgivande har riksdagen år 1991 medgett att regeringen, vid sådana organisatoriska förändringar inom regeringskansliet som hänger samman med omfördelningar av arbets­uppgiftema, får disponera anvisade anslag till departement och utred­ningar m.m. på ett annat sätt än det för vilket anslagen beräknate (prop. 1990/91:100 bfl. 2, bet. 1990/91 :FiU20, rakr. 1990/91:132). En fömteättning är dock att den samlade anslagssumman som rikscfegen anvisat för regeringskansliet som helhet inte överekrids annat än i mycket begränsad omfettning.

41

Intemadministrationen i regeringskansliet har utrctte av en särakild Prop. 1992/93:150 utredare (f.d. stotesekreteraren Åse Lidbeck). Utrecferens föralag har Bilaga 6 redovisate i betänkandet Administrationen i kanslihuset (SOU 1992:112), vilket har remissbehandlats. Därefter har regeringen uppdragit åt en särakild arbetegrapp inom regeringskansliet att forteätte beredningen av frågoraa om regeringskansliete organisation och arbeteformer. I dette uppdrag ingår även att bereda frågor om interaadmlnlstrationen.

Arbetegmppen har som ett förete led i sitt arbete tegit upp vissa frågor om dispositionen av de anslag riksdagen anvisar till regeringskansliete verksamhet. Avsikten har varit att ge regeringen möjligheter att snabbare omprioritera resureer och genomföra förändringar Inom regeringskansliet.

Skälen för mitt förslag: De motiv som låg bakom de åtgärder stetemakteraa beslutode om vid riksmötet 1990/91 bottaade i synsättet att regeringskansliet skall vara en samlad resura för regeringen vid regeringsärendenas beredning, även om det är organiserat i olika departement för skilcfe verksamhetegrenar. Bemyndigandet från år 1991 har också väsentligt underlättet de ändringar i departementeorganisationen som vidtegits under senare tid.

Regeringens arbete blir emellertid mer och mer präglat av snabba förändringar i vår omvärld. Behovet av förayelse gäller i alla delar av samhället och ekonomin. Fortsatt avreglering, delegering och resul-tetetyralng fömteätter nya arbetesätt och en ny roll- och uppgiftsfördelning mellan stetemakteraa och myndigheterna. Dette tillsammans med den fortgående Europaintegrationen leder till ökade krav på såväl samordning som förändring inom regeringskansliet.

Nya lösningar krävs för att åstedkomma en effektivare interaad-ministration och en tydligare fördelning av ansvar, befogenheter och kostnader Inom regeringskansliet. Organisationen av intemad­ministrationen, bl.a. frågan om en uppdelning av vissa gemensamma funktioner inom regeringskansliet, övervägs för närvarande av den arbetegrupp jag nyss nämnde. I (fegsläget är drygt 15 % av regeringskan­sliete gemensamma kostnader budgeterade under anslaget Regerings­kansliets förvaltningskontor. Ett större Inslag av efterfrågestyming fömteätter att resureer kan omfördelas till de olika departementen så att kostnadsansvar och beslut om resureförbmknlng följs åt. Frågan humvicfe det är äncfemålsenligt att i dette syfte föra samman regeringskansliets resureer under ett enda anslag bereds för närvarande av arbetsgmppen.

Mot den beskrivna bakgmnden anser jag att det finns gocfe skäl till att det bemyndigande att disponera om anslagen till departementen m.m. som regeringen fick år 1991 vidgas på så sätt att regeringen får möjlighet att friare förfoga över regeringskansliete samlade resureer, t.ex. genom att förelags- cx:h ramanslag till departementen merbelastes under det att anslaget till Regeringskansliete förvaltningskontor inte utnyttjas I motsvarande mån. En sådan ordning skulle bidra till att de resurser som står till förfogande kan utnyttjas på ett effektivare sätt och ge en flexibilitet som är ägnad att sänka kostaadema för intemadministrationen inom regeringskansliet.

För att ytterligare öka flexibiliteten i regeringskansliete organisation bör

42

vidare ett utrymme skapas för vissa för regeringskansliet gemensamma Prop. 1992/93:150 ändamål samt för ofömteedcfe angelägna Insateer. Jag syftar med dette Bilaga 6 bl.a. på behovet av särakllcfe Insateer med anledning av den ökande inter­nationaliseringen. Regeringen bör under näste budgetår kunna förfoga över ett särakilt anslag i stetebudgeten för dessa ändamål. Jag beräknar medelsbehovet under detto anslag till 50 miljoner kr. Finansieringen bör ske inom ramen för befintliga resuraer för regeringskansliet och centrala myndigheter. Jag är dock inte beredd att nu lägga fram ett färdigt föralag utan återkommer i samband med 1994 åre budgetproposition när arbetegmppens arbete med anslagsfrågoma har slutförts.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

bemyndiga regeringen att disponera anvisade anslag till departemen­ten och Regeringskansliete förvaltningskontor i enlighet med vad jag nu förordat,

2.

till Gemensamma ändamäl för Regeringskansliet m. m. för budgetåret 1993/94 under andra huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag på 50 000 000 kr.

43

6  Vissa anslagsfrågor inom sjunde huvudtiteln

Prop. 1992/93:150

BUaga 6 

6.1  Vissa investeringar m.m.

Under denna mbrik anvisade rikscfegen ett reservationsanslag på 950 000 000 kr på tUläggsbudget tiU stetebudgeten för budgetåret 1991/92 (prop. 1991/92:25 bil. 6, bet. 1991/92:FiU6, rakr. 1991/92:105). Anslaget anvisades mot bakgmnd av det svåra läget på arbetemarknaden. På detfe anslag fanns vid Ingången av mnevarande budgetår en medelsreservation på drygt 845 miljoner kronor. Något anslag för dette ancfemål finns däremot mte uppteget I stetebudgeten för innevarande år.

I det rådande sysselsättningsläget på byggarbetemarknaden är det angeläget att kunna tidigarelägga stefliga byggnadsarbeten. Dessa bör kunna avse såväl ny- och ombyggnader som olika typer av under­hållsåtgärder.

Byggnadsstyrelsen och Fortifikationsförvaltningen är för närvarande under ombildning. Ombildningen av Byggnadsstyrelsen innebär bl.a. att en festigheteförvaltande myndighet och ett antal aktiebolag bildas. Finansieringen av investeringar har hittills skett via lån i Riksgäldskonto­ret eller genom anslag, det senare huvudsakligen inom Försvaredeparte-mentete område. Tidigareläggning av underhållsåtgärder kan fmansieras med anslag, efteraom underhåll normalt inte är förmögenhetehöj ande och därför Inte bör lånefinansieras. I framtiden kommer huvuddelen av investeringar att lånefinansieras till marknadsmässiga villkor. Dette hindrar enligt min mening inte att ur sysselsättningssynpunkt prioriterade projekt påbörjas.

Regeringen bör mot denna bakgmnd inhämto riksdagens bemyndigande att besluto om byggnadsprojekt upp till ett sammanlagt belopp om 800 000 000 kr. Dessa sateningar bedöms ge många arbetstillfällen och det finns gocfe möjligheter att sprida insateema över hela landet. För finansieringen av dessa projekt bör ett reservationsanslag om 800 000 000 kr föras upp i stetebudgeten för budgetåret 1993/94 till Vissa Investeringar m.m. I den utsträckning som bemyndigandet utnyttjas för byggnadsprojekt som lånefinanseras kommer anslaget inte att belastos.

6.2 Ytterligare medel för täckning av merkostnader för löner och pensioner m.m. under budgetåret 1992/93

Den kompletterande ålderapensionen (den s.k. KÅPAN) är en tjänstepen­sionsförmån som infördes genom det stotiiga pensionsavtolet den 15 mara 1991. De anställda skall för tid fr.o.m. den 1 januari 1991 tillgodoräknas avsättningar (1,5 % av lönen). För handhavandet av KÅPAN har biicfete en särakild förening, Föraäkringsförenlngen för det stotiiga området (FSO). Avsättningama medför att steten skall erlägga skatt enligt lagen (1991:687) om särakild löneskatt på pensionskostnader.

För tiden den 1 januari 1991 - den 30 juni 1992 har med stöd av riks­dagens beslut (prop.  1991/92:125 bU. 5, bet.  1991/92:FiU24, rekr.

44

1991/92:274) en premie betalate till FSO från det under trettonde    Prop. 1992/93:150

huvudtiteln för budgetåret 1991/92 uppförda anslaget C. 14 Täckning av    Bilaga 6

merkostaader för löner och pensioner m.m. Den särekilcfe löneskatten för

KÅPAN för tiden t.o.m. den 30 juni 1992, som beräknate till ca 165

mkr, har inte beaktote vid beräkningen av anslagen för 1991/92 eller

1992/93. För tiden fr.o.m. den 1 juli 1992 fördelas kostnaden för såväl

den kompletterande ålderepensionen som den därav följande särakiida

löneskatten på respektive anställningsmyndighet.  Iill den del dessa

kostnader hänföra till anslagsfinansierad verksamhet ligger de fr.o.m.

budgetåret 1992/93 inom beräknade anslag.

Jag anser att den särakiida löneskatten på avsättningen för tiden den 16 mars 1991 - den 30 juni 1992 bör beläste det på sjunde huvudtiteln för Innevarande budgetår uppfönfe föralagsanslaget F 7. Täckning av merkostnader för löner och pensioner m.m. för att tillföras inkomsttiteln 1291 Särakild löneskatt. Dessa medel bör anvisas på tilläggsbudget för innevarande år.

6.3 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår rikscfegen att

1.

bemyndiga regeringen att beslute om utförande av byggnadsprojekt inom det stotiiga festigheteförvaltningsområdet till en sammanlagd kostnad av 800 000 000 kr,

2.

till Vissa investeringar m.m. för budgetåret 1993/94 under sjunde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag på 800 000 000 kr,

3.

till Täckning av merkostnader för löner och pensioner m.m. på tilläggsbudget till stotebudgeten för budgetåret 1992/93 anvisa ett föralagsanslag på 165 000 000 kr.

45

7  Kommunal ekonomi

pP' 

1992/93: 150

Bilaga 6 

7.1   Inledning

Kommunsektom genomgår för närvarande stora förändringar. Riksdagen har under det senaste året fattat flera beslut av stor betydelse för sektom. De största förändringama som riksdagen beslutade om under år 1992 var dels ett nytt utbetalningssystem för kommunalskattemedel, dels ett nytt statligt utjämningsbidrag till kommunema. Riksdagen beslutade även att förlänga det kommunala skattestoppet till att gälla år 1993 (prop. 1991/92:150 del 

II, 

bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345 och prop. 1992/93:36, bet. 1992/93:FiU2, rskr. 1992/93:119). Förändringar­na trädde i kraft den 1 januari 1993.

Gmndtanken med det nya utbetalningssystemet för kommunalskatteme­del är att kommunemas och landstingens skatteinkomster skall beräknas i samma års löne- och prisnivå som utgiftema.

Ett av målen för det nya utjämningsbidraget är att stimulera en förayelse och utveckling av den offentliga sektom. Ett annat mål är att ge kommunema likvärdiga ekonomiska föratsättningar så att utdebitering­en främst avspeglar skillnader i service och avgiftsnivå samt hur effektivt verksamheten bedrivs. Det nya utjämningssystemet bör därigenom leda till minskade utdebiteringsskillnader. Ett arbete med att följa upp och utvärdera systemomläggningen har påbörjats.

En mer långsiktig stabilitet i skatte- och bidragssystemet bör efter­strävas. Ett utredningsarbete har också påbörjats i syfte att förbättra föratsättningama för detta i nuvarande system. Avsikten är att tillsätta en särskild utredare med uppgift att se över skatteutjämningssystemet för landstingen. Utredningsarbetet avses bli klart i sådan tid att en ny ordning kan gälla från år 1995.

Det finns ett återkommande behov av ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektom främst till följd av den s.k. finansieringsprin­cipens tillämpning. Det utredningsarbete som nu påbörjats kommer även att inriktas mot att finna en långsiktig lösning för hanteringen av de ekonomiska regleringama mellan staten och kommunsektom. För­ändringar som föranleder ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektom för år 1994 bör därför i avvaktan på utredningsarbetets resultat regleras enligt samma metod som för år 1993, dvs med ett visst belopp per invånare i kommuner och landsting.

Statsmaktema bör fastställa rikflinjer för den kommunala ekonomin. Riktlinjema bör ange omfattningen av den skattefinansierade verksam­heten i den konmiunala sektom. Denna påverkas dels av det kommunala skatteunderlaget och kommunsektoms skatteuttag och dels de statliga bidragen till sektom. Det tillfälliga skattestoppet upphör i och med utgången av år 1993. I syfte att begränsa det kommunala skatteuttaget föreslås ett undantag från tillämpningen av finansieringsprincipen under år 1994. Förslaget innebär att de kommuner och landsting som inte höjer sin utdebitering för år 1994, som en tillfällig åtgärd, får behålla kom-

46

munalskattemedel motsvarande det ökade skatteunderiag som beror på det    Prop. 1992/93:150

sänkta grandavdraget.

Bilaga 6

Med hänvisning till vad jag tidigare denna dag sagt i min anmälan av den reviderade finansplanen om det ekonomiska läget anser jag att även kommunsektorn bör dela ansvaret för att eliminera det strakturella underskottet i de offentliga finanserna. Det innebär att det inte finns utrymme för någon uppräkning av statsbidragen under de närmaste åren. De generella statsbidragen bör förbli nominellt oförändrade med undantag av regleringar med hänsyn till finansieringsprincipen.

7.2 Kommunerna och de samhällsekonomiska förutsätt­ningarna

Kommuner och landsting har en central roll för välfärden. De svarar för viktiga välfärdsuppgifler där vård, omsorg och utbildning dominerar. Den kommunala sektorn spelar även en viktig samhällsekonomisk roll. Kommunerna och landstingen har under de senaste decenniema ex­panderat mycket kraftigt vilket har lett till att de också har fått en stor betydelse som arbetsgivare och tjänsteproducenter.

Staten har ett övergripande ansvar för den offentliga sektoms ut­veckling. Den ekonomiska politikens huvuduppgifter är att öka tillväxt-och utvecklingskraften i ekonomin och lägga granden för en god konkurrenskraft och en varaktigt låg inflationstakt. Behovet av att sanera de offentliga finansema och minska de offentliga utgiftema berör även den kommunala sektom. Det skattefinansierade utrymmet som fastställs av statsmaktema motiveras av samhällsekonomiska hänsyn och syftar till att skapa stabilitet i hela samhällsekonomin.

Kommunemas ekonomiska situation kommer att leda till omprövningar under hela 1990-talet. De utgiftsminskningar som gjordes under 1980-talet var inte tillräckligt stora. För att få bukt med de stmktureUa underskotten krävs mer kraftfulla åtgärder. Den kommunala utgiftskvoten måste sjunka för att anpassas till framtida finansieringsmöjligheter. Samtidigt som finansieringsproblemen accentueras kan efterfrågan på kommunal service väntas öka. Detta följer bland annat av demografiska förändringar. Vidare tenderar de relativa prisema för offentlig konsum­tion att stiga.

Med hänsyn till vad jag tidigare har sagt om målen för regeringens budgetpolitik och med hänsyn till att medborgamas behov av service på bästa möjliga sätt måste tillgodoses, måste arbetet med att öka pro­duktiviteten i den kommunala verksamheten drivas vidare. Om utrymme skall skapas för angelägna reformer kan det också bli nödvändigt att minska eller avveckla verksamheter som nu skattefinansieras.

4 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 6

47

7.2.1   Förutsättningar för de närmaste åren

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Min bedömning: Med hänsyn till det samhällsekonomiska läget sker ingen uppräkning av statsbidragen till kommuner och landsting år 1994. Bidragen bör förbli nominellt oförändrade med undantag av regleringar med hänsyn till finansieringsprincipen.

Skälen för min bedömning: Saneringen av de offentliga finansema kan inte ske utan att också de finansiella föratsättningama för kommunsektorn påverkas. De stora krav på sanering av de offentliga finansema som jag tidigare redovisat i den reviderade finansplanen kommer således att få effekter även för den kommunala sektom. Det är därför av stor vikt att kommunföreträdarna känner ett ansvar för helheten i den svenska ekonomin.

För budgetåret 1993/94 beräknas statsbudgetens underskott uppgå till 191,2 miljarder kronor medan den kommunala sektoms finansiella sparande för budgetåret 1993/94 visar på ett överskott på ca 2 miljarder kronor. Den kommunala sektom har således jämfört med staten fortfarande goda ekonomiska förhållanden. De kan dock variera kraftigt inom sektorn.

Från och med budgetåret 1994/95 försämras dock situationen. Med de beräkningsföratsättningar som ligger till grand för den långsiktiga konse­kvenskalkylen uppvisar kommunsektom ett negativt finansiellt sparande på 5-16 miljarder kronor. Det är framförallt budgetåren 1993/94 -1995/96 som det sker en kraftig försämring. Till stor del förklaras försämringen av skatteinkomsternas utveckling.

Med hänvisning till vad jag tidigare har sagt om det ekonomiska läget anser jag att även kommunsektorn bör delta i ansträngningama att eliminera det strakturella underskottet i de offentliga finansema under perioden. Det irmebär att det inte finns utrymme för någon uppräkning av statsbidragen för år 1994 och de närmaste åren därefter. Jag finner således att nominellt oförändrad bidragsram till kommuner och landsting, med undantag för regleringar med hänsyn till finansieringsprincipen, är den nivå som bör vara aktuell under perioden.

För att underlätta en anpassning av den kommunala verksamheten när den ekonomiska situationen snabbt försämras föreslås, som jag nämnde i inledningen, som en engångsåtgärd att finansieringsprincipen inte tillämpas för år 1994 vad gäller den beslutade särUcningen av grandav­draget. Detta innebär att kommuner och landsting tillförs 4,2 miljarder kronor för år 1994 som de annars inte skulle ha erhållit. Jag utgår ifrån att detta tillskott skall medföra att de kommunala skattesatserna inte höjs utan snarare i vissa fall borde kunna sänkas. Som villkor för att få del av dessa medel bör för varje enskild kommun eller varje enskilt landsting gälla att skattesatsen inte höjs för år 1994.

48

7.2.2   Den kommunala ekonomin budgetåren 1993/94-1997/98

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Min bedömning: Det kommer framgent att krävas en mycket stram prövning av den kommunala sektoms utgifter.

Skälen för min bedömning: Försämringen i statens finanser har skett i snabb takt. Budgetunderskottet för innevarande budgetår beräknas uppgå till 190,1 miljarder kronor eller 13,1 procent i förhållande till BNP. Underskottet för budgetåret 1993/94 beräknas bli av motsvarande storleksordning. Jag baserar min bedömning på den långsiktiga konse­kvenskalkylen (LK) som är ett av regeringens underlag inför beslut om utformningen av en långsiktig utgiftsstrategi. Beräkningama i LK:n visar bland annat hur stor del av samhällets resurser som beräknas tas i anspråk av staten och kommunsektorn och därmed hela den offentliga sektom under perioden 1993/94 - 1997/98. Bedömningen överensstäm­mer med den som görs i den reviderade nationalbudgeten.

Den reviderade finansplanens mål om realt oförändrade utgifter för offentlig konsumtion innebär att utgiftema för den offentliga skattefinan­sierade konsumtionen får öka högst i takt med den allmänna prisutveck­lingen så som den mäts i förhållande till utvecklingen av BNP. För att den skattefinansierade kommunala konsumtionen skall vara realt oförändrad krävs att volymen för de resurser som används för skattefi­nansierad offentlig konsumtion minskar med lika mycket som det relativa priset ökar, dvs. sarmolikt med ca 1 % per år.

Jag har i min bedömning även tagit hänsyn till ökade behov med anledning av demografiska förändringar och medicinsk-teknisk ut­veckling. Svenska kommunförbundet resp. Landstingsförbundet räknar med att demografiska förändringar samt medicinsk-teknisk utveckling skulle leda till en årlig ökning av den kommunala konsumtionen med

1

% för kommunerna och 1,5 % för landstingen. En årlig minskning av den kommunala konsumtionen med 1 % kräver således årliga utgifts­minskningar, produktivitetsföbättringar eller höjda avgifter motsvarande

2

% för kommunerna och 2,5 % för landstingen.

Utvecklingen av kommunsektorns finansiella sparande förstärks under åren 1992 och 1993 då ett finansiellt överskott på 8-9 miljarder kronor per år uppstår. De positiva resultaten är emellertid tillfälliga och förklaras till största delen av den nedväxling av pris- och löneöknings­takten som ägde ram under år 1991 i kombination med ökade skatteintäk­ter till följd av den tvååriga eftersläpningen i det gamla systemet för utbetalning av kommunalskattemedel. I tabell 2 redovisas den kommunala sektorns finansiella sparande budgetåren 1993/94 - 1997/98. 1 dessa beräkningar har hänsyn inte tagits till den tillfälliga inkomstförstärkning på 4,2 miljarder kronor som den ej utförda regleringen avseende det sänkta grandavdraget innebär för kommunsektom år 1994.

49

Tabell 2   Den kommunala sektorns finansiella sparande (mdkr)

Prop.  1992/93:150

Budgetär

1993/94     1994/95     1995/96     1996/97     1997/98

Bilaga 6

Finansiellt

sparande

+2,1

-10,5

-15,5

-11,0

-5,4

Källa: Finansdepartementet

Under budgetåret 1993/94 försämras det finansiella sparandet för kommunsektorn något, men är fortfarande positivt. Under resten av LK-perioden förväntas ett negativt finansiellt sparande på 5-16 miljarder kronor per budgetår. Det är framförallt från budgetåren 1993/94 -1995/96 som det sker en kraftig försämring. Till stor del förklaras försämringen av skatteinkomstemas utveckling.

Den genomsnittliga kommunala utdebiteringen antas oförändrad under hela kalkylperioden. Skatteinkomsteraa har reducerats på grand av de förväntade ekonomiska regleringama mellan staten och kommunsektorn med anledning av finansieringsprincipens tillämpning.

Försämringen av det finansiella sparandet motsvaras inte av en ökad uppbyggnad av den kommunala sektoms reala tillgångar. Realinvestering-arna förväntas öka något under LK-perioden men inte lika snabbt som det finansiella sparandet försämras. Fortfarande är dock investeringama under hela LK-perioden större än det finansiella sparandeunderskottet, dvs. brattosparandet är positivt.

För närvarande pågår en omfattande korrigering av kommunemas och landstingens redovisning genom att allt fler redovisar pensionsskulden som en långfristig skuld. Pensionsskulden utgör värdet av kommunemas och landstingens beräknade framtida åtaganden både till nuvarande och framtida pensionärer. För att täcka ökningen av pensionsskulden och för att investeringar skall finansieras utan att öka kommunemas nettoupplå­ning krävs ett finansiellt sparande som är positivt. Det innebär att kommunsektorn för att täcka sina kostnader för pensionskulden enligt Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet bör ha ett positivt finansiellt sparande på minst 6 miljarder kronor om året för att inte minska kommunsektoms eget kapital.

Givet att det kommunala skatteuttaget inte höjs och att de statliga överföringarna utvecklas restriktivt blir slutsatsen att den kommunala sektora står inför betydande krav på anpassning. En möjlighet är att effektivisera och rationalisera och på så sätt öka produktiviteten i den konimunala verksamheten och därigenom minska kostnadema. I detta sammanhang kan en viss ökning av de kommunala avgiftema bidra till finansieringen av angelägen verksamhet och också fungera som ett instrament för att minska efterfrågan på och därmed också omfattningen av den konimunala verksamheten.

50

7.2.3   Avgifter

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Min bedömning: Det är rimligt att en del av den ökning av hushållens disponibla inkomster som kan förväntas vid en åter­hämtning av den svenska ekonomin tas i anspråk för en ökad grad av avgiftsfinansiering av den kommunala verksamheten. Varje kommun bör därför noga pröva och utveckla sin avgiftspolitik. I detta arbete måste en avvägning mellan såväl fördelningspolitiska konsekvenser som samhällsekonomiska effektivitetsaspekter göras. Ett utredningsarbete avses påbörjas inom Finansdepartementet med inriktning mot att belysa möjligheten att öka avgiftsbeläggningen och höja de redan nu existerande avgiftema samt vilka fördelnings­politiska effekter som uppstår i samband med ett sådant förfarande.

Skälen för min bedömning: Skattefinansiering kommer även i framtiden att spela en dominerande roll för finansieringen av den kommunala verksamheten. Det begränsade resursutrymmet för den kommunala verksamheten aktualiserar dock frågan om avgiftemas roll som finans­ieringskälla. Avgiftsfinansiering kan på en del områden ha vissa fördelar som komplement till skattefinansiering. Konsumenten avgör själv om hon vill betala för tjänsten eller avstå från den. Därmed kan efterfrågan påverkas av medborgarnas betalningsvilja. Avgiftssättningen kan därigenom bli ett instrament för att genomföra de omprioriteringar inom den kommunala verksamheten som är samhällsekonomiskt önskvärda.

Avgifter kan också fungera som styrmedel genom att avgiftsnivån sätts så att den avspeglar kostnaden för olika tjänster. Därmed kan en överkonsumtion av vissa kostsamma tjänster förhindras. Ett exempel är att ett högre avgiftsuttag inom den dyra akutsjukvården uppmuntrar patienten att i första hand söka sig till den billigare primärvården.

En ökad grad av avgiftsfinansiering kan också iimebära nackdelar, främst fördelningspolitiska. Ökade avgifter får inte iimebära att vissa individer i praktiken utestängs från kommunal service. Ett sätt att lösa detta problem är t.ex. användningen av högkostnadsskydd.

Förutsättningar för avgiftsfinansiering

Frågan om en pålaga skall anses utgöra en skatt eller en avgift är av betydelse för i vilken grad riksdagen enligt regeringformen kan delegera kompetensen att besluta om skatten eller avgiften. Skatter kännetecknas främst av att betalningen är obligatorisk samt att någon motprestation inte lämnas när skatten betalas. Avgifter utmärks i allmänhet av att de är frivilliga och att man får en bestämd tjänst eller prestation för den summa pengar man betalar. Om en avgift innefattar en vinst eller ett överattag kan den ur statsrättslig synpunkt vara att betrakta som en skatt.

Ett utredningsarbete avses påbörjas inom Finansdepartementet med inriktning mot att belysa möjligheten att öka avgiftsbeläggningen och höja de redan nu existerande avgiftema samt vilka fördelningspolitiska effekter

51

som uppstår i samband med ett sådant förfarande. Utredningen skall    Prop. 1992/93:150 bland annat belysa vilka effekter som kan uppstå i de fall kraftiga    Bilaga 6 avgiftshöjningar kombineras med sänkt utdebitering inom den kommunala sektom, samt vilken effekt en sådan åtgärd kan få på efterfrågan och behovet av kommunala tjänster.

7.3 Behov av förändringar i nuvarande skatte- och bidrags­system

7.3.1 Utgångspunkter

1 föregående avsnitt har jag redovisat min uppfattning och bedömning när det gäller det samhällsekonomiska utrymmet för den kommunala sektom för de närmaste åren. Sammanfattningsvis kan sägas att det kommer att ställas stora krav på kommunsektorns anpassningsförmåga. Det är därför av stor vikt att skatte- och bidragssystemen fimgerar på ett ändamålsen­ligt sätt.

Från och med år 1993 gäller ett nytt system för statsbidrag till kommuner samt för utbetalning av kommunalskattemedel till kommuner och landsting. Statsbidraget till kommuner innebär en relativt långt­gående inkomstutjämning. Systemet omfattar dock inte de kommuner som har högst skattekraft. Skatteutjämningssystemet för landsting omfattar inte heller alla landsting respektive kommuner utanför landsting. Stats­bidragssystemen är därför, med nuvarande konstraktion och omfattning, otillräckliga för att klara både en utjämning av ekonomiska förat­sättningar mellan kommuner respektive landsting och behovet av sådana generella ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn som följer av finansieringsprincipens tillämpning.

År 1993 görs en sådan ekonomisk reglering mellan staten och kommunsektom, vilken innebär att ca 10 miljarder kronor återförs från kommunsektom till staten. Metoden för att göra denna reglering är ett avdrag från konununalskattemedlen.

7.3.2 Problem i nuvarande skatte- och bidragssystem

Statsbidragssystemen

Jag har tidigare redogjort för den restriktivitet som framöver bör gälla i fråga om statsbidragen till kommunsektorn.

Utjämningsbidraget till kommuner uppgår till närmare 40 miljarder kronor för år 1993. Med denna ram tillförsäkras alla kommuner en garantinivå på ca 127 % av den uppräknade medel skattekraften. År 1993 är det två kommuner som inte omfattas av systemet. Särskilda övergångs­regler gäller för åren 1993 och 1994. Fler kommuner kommer att hamna utanför bidragssystemet när övergångsreglema upphör.

Det grandläggande problemet för inkomstutjämningen är att skillnader­na i skattekraft mellan kommunema är så stora att det skulle krävas en betydligt större bidragsvolym för att utjämna skattekraftsskillnadema helt. Alternativt skulle nivån på de tillämpade länsvisa enhetliga skattesatserna

52

i systemet kunna sänkas. Nivån är nu fastställd tfll 95 % av utdebite- Prop. 1992/93:150 ringstaket i det tidigare skatteutjämningssystemet, 16 kronor plus den Bilaga 6 länsvisa skatteväxlingssatsen till följd av huvudmannaskapsförändring­ar, främst äldrereformen. En sänkning från 95 % skulle innebära en sänkning av systemets kompensationsgrad och därmed en försvagning av inkomstutjämningen. Detta skulle dock möjliggöra en höjning av garantinivån varmed fler kommuner skulle ingå i systemet.

Inkomstutjämningen för kommuner har kritiserats för att den inte ger tillräckliga incitament att behålla eller öka det egna skatteunderlaget. Bakgranden till kritiken är främst nivån på de tillämpade länsvisa enhetliga skattesatserna och den därmed höga kompensationsgraden. För vissa kommuner är de länsvisa enhefliga skattesatsema högre än den utdebitering som gäller för det egna skatteuttaget. En sänkt nivå på de länsvisa enhetliga skattesatsema skulle kuima stärka incitamenten men skulle samtidigt kunna ge andra, negativa effekter, t.ex. att kommuner med mycket låg skattekraft, främst kommuner med ett svagt näringsliv och ett vikande befolkningsunderlag, skulle kunna få ekonomiska problem.

Den utjämning av stmkturellt betingade kostnadsskillnader som nu sker inom ramen för utjämningsbidraget till kommuner grandas på ett förslag som lades av Kommunalekonomiska kommittén (se SOU 1991:98). Förslaget blev utsatt för omfattande kritik under remissbehandlingen, både när det gäller den beräkningsmetod som används och de strakturfak-torer som utjämningen baseras på. Mot denna bakgrand tillkallades en särskild utredare (dir. 1992:77), med uppgift att utveckla principer och metoder för utjämning av straktureUt betingade kostnadsskillnader mellan kommuner. Utredningen, till vilken bl.a. knutits en parlamentarisk referensgrapp, beräknas vara klar under juni månad 1993. Förslaget skall remitteras. Ett reviderat system för kostnadsutjämning avses kunna träda i kraft fr.o.m. år 1995.

Av samma skäl som för kommunema kan nuvarande statsbidragssystem för landsting och kommuner utanför landsting sägas vara otillräckligt för att klara både en utjämning av ekonomiska föratsättningar och generella ekonomiska regleringar mellan staten och landstingen till följd av finansieringsprincipen.

Statsbidrag till landsting och landstingsfria kommuner utges dels i form av skatteutjämningsbidrag till landsting, dels i form av vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen. Sammanlagt uppgår statsbidragen till 14,8 miljarder kronor år 1993 utan hänsyn tagen till skatteutjämningsavgiftema och återbetalningen av den tillfälliga in­dragningen under år 1992. Av landstingen och kommuner utanför landsting omfattas alla utom fyra av skatteutjämningssystemet år 1993. Vissa ersättningar från sjukförsäkringen utgår till alla sjukvårdshuvud­män. Omläggningen år 1993 syftade till att åstadkomma en nettoström av pengar från staten till kommunsektom. År 1993 var det inte möjligt när det gäller landstingen, varför en reducerad skatteutjämningsavgift finns kvar för dessa även under detta år.

53

Det finns även ett antal problem förknippade med det faktum att de Prop. 1992/93:150 nuvarande utjämningssystemen för kommuner respektive landsting är Bilaga 6 olika utformade. Det fiims också skillnader mellan länen när det gäller fördelningen mellan kommuner och landsting av ansvaret för vissa verksamheter. Det gäller främst kollektivtrafiken samt vården och omsorgen om äldre. En förändring av ansvarsfördelningen pågår också när det gäller särskolan och omsorgema om psykiskt utvecklingsstörda. Den ekonomiska regleringen vid sådana huvudmannaskapsförändringar försvåras av att olika bidragssystem tillämpas. Problemen har framför allt kommit till uttryck i samband med fastställandet av skatteväxlingsnivåer. Jag återkommer senare denna dag till frågan om skatteväxlingar vid huvudmannaskapsförändringar. Ytterligare ett problem på grand av olika huvudmannaskap och olika bidragssystem uppstår vid utformningen av den tidigare nämnda stmkturkostnadsutjamningen.

Ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn

Under hösten 1992 beslutade riksdagen om ett antal större förändringar inom skatte- och transfereringssystemen för år 1993 och framåt. Eftersom dessa förändringar påverkar underlaget för den kommunala beskatt­ningen, och i vissa fall även kommunernas övriga intäkter samt kostnader, görs en ekonomisk reglering mellan staten och kommunema, vilken för år 1993 innebär att ca 10 miljarder kronor återförs från kommunsektom till staten. Det kommer även framöver att fimias ett behov av ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektom till följd av finansieringsprincipen.

Statsbidragssystemen når, med nuvarande konstraktion och omfattning, inte alla kommuner och landsting. Det är därför förenat med problem att använda dem för generella ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektom. För att denna reglering skall omfatta alla kommuner och landsting har för år 1993 valts en metod som innebär att skatteinkom­sterna minskas med ett visst belopp per invånare. För kyrkliga kommu­ner minskas den vid ingången av år 1993 ingående skattemedelsfordran med en viss procentsats.

Jag anförde i min föredragning till prop. 1992/93:123 att den valda regleringsmetoden inte är långsiktigt hållbar och att jag avsåg att återkomma med förslag till regeringen om en permanent metod för ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektom. Vid riksdags­behandlingen av prop. 1992/93:123 uttalade finansutskottet att den nu gällande metoden är acceptabel under en övergångsperiod (bet. 1992/93:-FiU2).

En permanent metod bör uppfylla krav på rättvisa, enkelhet och hållbarhet på sikt. Med rättvisa avses i detta sammanhang bl.a. att alla kommuner och landsting skall omfattas och att metoden inte får innebära att kommunen eller landstinget kan påverka regleringsbeloppet genom ett visst beteende. Regleringsmetoden bör heller inte ha karaktären av avgift. Dessa krav skulle kunna uppfyllas om de ekonomiska regleringama kunde ske genom anpassning av statsbidragen, under föratsättning att

54

dessa omfattade alla kommuner och landsting. För att statsbidragen skall    Prop. 1992/93:150

omfatta alla kommuner och landsting krävs antingen en betydligt större    Bilaga 6

bidragsvolym än den nuvarande eller en lägre kompensationsgrad  i

bidragssystemen. En annan möjlighet är att modifiera det kommunala

skatteunderlaget för att därigenom åstadkomma en större utjämning av

skattekraften mellan kommuner respektive landsting och därmed också

minska behovet av utjämning genom statsbidrag.

Den kommunala utdebiteringen

Staten anger riktlinjer för omfattningen på kommunsektoms skattefinansi­erade verksamhet. Detma påverkas dels av det kommunala skatte­underlaget och kommunsektoms skatteuttag och dels av de statliga bidragen till sektom. Om skatteuttaget ökar vid en given ram så borde i princip statsbidragen minskas.

För år 1993 gäller, liksom för åren 1991 och 1992, ett kommunalt skattestopp. Utdebiteringen för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner får inte överstiga den utdebitering som gällde år 1990. Skälen till att skattestoppet förlängdes till att gälla även år 1993 var främst att det samhällsekonomiska läget inte medger en ökning av den skattefinansi­erade verksaniheten samt att den konimunala sektorn är inne i en mycket intensiv och genomgripande omdaning.

Skillnaderna i utdebitering mellan olika kommuner och landsting är för närvarande stora. Dessutom har närmare 80 % av medborgama en sammanlagd kommunalskatt på mer än 30 kronor, vilket var den högsta nivå som angavs som önskvärd i samband med skattereformen.

Statens bidrag till kommuner och landsting syftar till att jämna ut sådana skillnader i utdebitering som beror på skillnader i skattekraft och strakturella förhållanden.

Den nu pågående kommunalekonomiska reformen innebär inkomstför­ändringar för många kommuner i både positiv och negativ riktning till följd av det nya utjämningssystemet. En anpassning av utdebiteringen borde därför kurma ske. Några skattesänkningar har inte gjorts år 1993. Till följd av gällande skattestopp har kommuner och landsting inte heller kunnat höja skatten.

Utgångspunkten för de närmaste åren bör vara att den sammantagna kommunala utdebiteringen inte får öka. Ett utrymme för omfördelning av det kommunala skatteuttaget bör däremot finnas.

Föratsättningama för en minskning av spännvidden i utdebitering mellan kommuner och landsting skulle kunna förbättras genom en jämnare fördelning av det kommunala skatteunderlaget. Kommuner med en låg egen skattekraft har i genomsnitt högre utdebitering än kommuner med en hög egen skattekraft. För landstingen gäller ett liknande samband. Den utjämning som sker genom statsbidragen kompenserar inte skattekraftsskillnader fullt ut. Den sänkning av bidragssystemens kompensationsgrad som kan vara angelägen av andra skäl försämrar dock fömtsättningarna för en minskning av spännvidden i utdebitering.

55

Med en jämnare fördelning av det kommunala skatteunderlaget och med ett förbättrat system för kostnadsutjämning skulle skillnaderna i ut­debitering kunna begränsas till sådana som i första hand beror på skillnader i effektivitet samt service- och avgiftsnivå, dvs. sådant som varje enskild kommun och varje enskilt landsting mera påtagligt rår över.

7.3.3  Förändring av skatte- och bidragssystemet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Min bedömning: Mer stabila skatte- och bidragssystem bör efter­strävas, vilka möjliggör en långsiktigt hållbar nettoström av pengar från staten till kommunsektorn och därigenom ger utrymme för framtida ekonomiska regleringar till följd av finansieringsprincipen. Ett utredningsarbete har påbörjats i syfte att förbättra fömtsätt­ningarna för detta i nuvarande system. En särskild utredare bör tillkallas för att se över utjämningssystemet för landsting. Förslag i dessa frågor avses kuima föreläggas riksdagen i början av år 1994 och förändringama skulle i så fall kunna träda i kraft år 1995.

Skälen för min bedömning: Med utgångspunkt i vad jag redovisat i det föregående kan konstateras att det finns ett antal problem förknippade med de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunsektorn och även inom kommunsektorn. Dessa problem kräver en långsiktigt hållbar lösning. Det kan behövas mer än marginella förändringar för att lösa dem. De viktigaste problemen är följande.

Som ett led i saneringen av landets ekonomi måste utrymmet för bl.a. den kommunala skattefinansierade verksamheten begränsas. Staten måste därvid förfoga över generella instmment för att reglera den kommunala sektorns inkomster, utan omotiverade ingrepp i den enskilda kommunens självstyre. Det är således fråga om att göra en avvägning mellan å ena sidan statens rätt att fastställa det samhällsekonomiska utrymmet och skattetrycket och å andra sidan den kommunala självstyrelsen, främst beskattningsrätten.

När skattestoppet upphör finns det risk för en höjning av kommunsek­toms genomsnittliga utdebitering som kan leda till att det samhällsekono­miskt motiverade skattefinansierade utrymmet för kommunsektom överskrids. Någon form av åtgärder kan därför behöva övervägas. En omfattande ekonomisk reglering mellan kommunsektom och staten görs år 1993 i form av en omvänd penningström från kommunsektorn eftersom statsbidragen med nuvarande omfattning och konstraktion är otillräckliga som regleringsinstrament. Dessutom motverkas önskvärda huvudmannaskapsförändringar av att olika bidragssystem gäller för kommuner respektive landsting.

En förändring av skatte- och bidragssystemen bör göras mot denna bakgrand. Ett syfte bör vara att åstadkomma en långsiktigt hållbar nettoström av pengar från staten lill kommunsektorn vilken ger staten möjlighet att göra de generella ekonomiska regleringar som krävs till

56

följd av finansieringsprincipen och det samhällsekonomiskt tillgängliga    Prop. 1992/93:150 utrymmet. Ett annat syfte bör vara att skapa bättre föratsättningar för    Bilaga 6 tillväxt och för en minskad spännvidd i utdebiteringen.

Ett utredningsarbete har påbörjats inom Finansdepartementet, med inriktningen att belysa föratsättningama för ett reviderat skatte- och bidragssystem. Utredningsarbetet fömtsätts leda till förslag till för­ändringar som bidrar till att lösa de problem jag nyss redovisat. Arbetet bör bedrivas i samarbete med kommunförbunden. Arbetet bör utmynna i en rapport som sedan skickas ut på remiss. Ett förslag bör därefter kunna föreläggas riksdagen i början av år 1994. Förändringar bör då kunna träda i kraft år 1995.

En metod för att revidera skatte- och bidragssystemet är att omför­dela en del av skatteunderlaget, hänföriigt till höga inkomster, från kommunsektorn till staten. Kommunalskatten skulle för denna del av skatteunderiaget kunna ersättas med en statlig enhetiig skatt på 30 %, vilket skulle ge en högsta marginalskatt på 50 % i det aktuella intervallet. De ökade statliga skatteinkomsterna återförs till kommunsektorn efter det att hänsyn tagits till de tidigare beskrivna regleringarna. Detta ligger i linje med ambitionen i den genomförda skattereformen.

En annan metod är att bredda den kommunala skattebasen. En sådan breddning skulle kunna åstadkommas t.ex. genom att den kommunala beskattningen baseras på fysiska personers brattoinkomst före avdrag.

Dessa och andra tänkbara metoder bör belysas inom ramen för det nämnda utredningsarbetet. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt frågor som rör systemets incitamentseffekter för stat, kommun och medborgare, samt frågor som rör den mer långsiktiga ekonomiska relationen mellan staten och kommunsektorn. Utredningsarbetet bör också innefatta vilka förändringar i bidragssystemen som kan bli erforderliga.

Dessutom bör i det sammanhanget särskilda överväganden göras när det gäller de kyrkliga kommunernas skattemedel.

Den framtida hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation är för närvarande föremål för utredning (dir. 1992:30). Utredningen skall vara slutförd i mars 1994. De förslag som utredningen kommer att presentera kan självfallet komma att påverka finansieringsfrågorna när det gäller landstingens verksamhet. En beredskap måste därför finnas för ändrade föratsättningar härvidlag, vilket bl.a. gäller statsbidragssystemet. Oavsett vilka förändringar som kommer att ske när det gäller skatte- och bidragssystemen bör dock övervägas på vilka grander en resursför­delning till nuvarande landstingsverksamheter skall ske.

Mot bakgrand av tidigare redovisade problem när det gäller lands­tingen samt av vad jag nu har anfört bör en särskild utredare tillkallas med uppgift att se över utjämningssystemet för landsting. En parlamenta­riskt sammansatt referensgrapp bör följa utredarens arbete. Jag anser att denna referensgrapp med fördel kan vara samma som har knutits till Strakturkostnadsutredningen. Inriktningen på utredningens arbete bör vara att utjämningssystemet för landsting bättre skall överensstämma med utjämningssystemet för kommuner. En större likformighet mellan de båda systemen är önskvärd. Arbetet bör i första hand ta sikte på förändringar

57

som måste genomföras fr.o.m. år 1995.   För tiden därefter bör arbetet syfta till att finna en långsiktig lösning. Jag återkommer senare till regeringen beträffande direktiven för en sådan utredning.

7.4  Ekonomiska utgångspunkter för kommunsektorn de närmaste åren

7.4.1   Ekonomiska regleringar andra halvåret 1993 mellan staten och kommunsektorn

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: Vid utbetalning av kommunal skattemedel andra halvåret 1993 skall, för kommunerna, kommunalskattemedlen minskas med 679 kronor per invånare i kommunen den 1 novem­ber år 1992.

Vid utbetalning av landstingsskattemedel andra halvåret 1993 skall, för landstingen, landstingsskattemedlen minskas med 396 kronor per invånare i landstinget den 1 november år 1992.

För de  landstingsfria kommunerna skall,  vid  utbetalning  av kommunalskattemedel andra halvåret 1993, dessa minskas med 1 075 kronor per invånare i kommunen den 1 november år 1992.

Skälen för mitt förslag: I 1992 års kompletteringsproposition och i prop. 1992/93:123 om vissa ekonomiska regleringar år 1993 mellan staten och kommunsektom förespråkades att finansieringsprincipen fortsättningsvis bör tillämpas när det gäller förhållandet mellan staten och kommunsektorn. Riksdagen har biträtt denna princip (bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345). Finansieringsprincipen innebär au kommuner och landsting inte bör åläggas nya uppgifter utan att de samtidigt får möjlighet att finansiera dessa med atmat än höjda skatter. Om statsmakterna fattar beslut som gör att den kommunala verksamheten kan bedrivas billigare bör statsmaktema på motsvarande sätt minska de statliga bidragen. På liknande sätt bör hänsyn tas till statliga åtgärder som inte direkt tar sikte på, men som ändå får direkta ekonomiska effekter för kommunsektorn. Riksdagen har beslutat (prop. 1992/93:123, bet. 1992/93:FiU2, rskr. 1992/93:119) om en ekonomisk reglering för år 1993 mellan staten och kommunsektom till följd av ett antal åtgärder med ekonomiska effekter för kommunsektorn. I princip bör den ekonomiska regleringen ske i form av en förändring av statsbidrags­ramen. Med nuvarande bidragskonstraktion används denna reglerings­metod endast för förändringar av kommunernas verksamhet. Regleringen till följd av förändringar i skatte- och transfereringssystemen görs övergångsvis genom att kommunalskattemedlen justeras.

Redan beslutade regleringar för år 1993

Regleringen avseende år 1993 sker för kommuner och landsting genom att kommunalskattemedlen     för inkomståret  1993 vid utbetalningen

58

minskas med ett fastställt belopp per invånare. Dessa belopp har tidigare Prop. 1992/93:150 av riksdagen fastställts till, för kommuner 739 kronor per invånare, för Bilaga 6 landsting 398 kronor per invånare och för kommun som inte ingår i ett landsting 1 137 kronor per invånare. De förändringar som påverkar det kommunala skatteunderlaget får för de kyrkliga kommunema genomslag först år 1995 eftersom utbetalningssystemet för kommunalskattemedel till dessa kommuner inte har ändrats. Då kommer å andra sidan en dubbel effekt att uppstå, eftersom både förskott och slutavräkning påverkas. Regleringen gentemot de kyrkliga kommunerna avser därför endast de kostnadsminskningar som uppstår på grand av sänkt arbetsgivaravgift och sänkt särskild löneskatt. För de kyrkliga kommunerna minskas skatteme­delsfordran vid ingången av år 1993 med 1,7 %.

Tillkommande regleringar för år 1993

Efter fastställandet av regleringsbeloppet för år 1993 har det tillkommit flera av riksdagen beslutade och av regeringen föreslagna förändringar som gör ytterligare regleringar för år 1993 mellan staten och kommun­sektorn nödvändiga. Jag skall nu redovisa dessa förändringar och de belopp som regleringen bör omfatta.

I årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 8) föreslås att vissa förändringar som skall gälla fr.o.m. den 1 juli 1993 bör regleras mellan staten och kommunsektorn. Gymnasieskolans reformering innebär en ökad kostnad för kommunerna med 242 miljoner kronor för det andra halvåret 1993. Uppbyggnaden av en tvåårig ingenjörsutbildning inom högskolan innebär att den fyraåriga tekniska utbildningen inom gym­nasieskolan avskaffas och att kommunema därmed får lägre kostnader. Kostnadsminskningen för det andra halvåret 1993 beräknas uppgå till 19 miljoner kronor. Överföring av tandteknikemtbildningen till högskolan innebär på liknande sätt att kommunemas kostnader minskar med 3 miljoner kronor för det andra halvåret 1993. Kommunerna kommer från och med den 1 juli också att få ett ökat ansvar för att anskaffa praktik­platser. Kommunemas kostnadsökning för andra halvåret 1993 beräknas till 13 miljoner kronor. Förändringarna innebär för andra halvåret 1993 sammantaget en ökad kostnad med uppskattningsvis 233 miljoner kronor för kommunerna.

Eftersom det i dessa fall är fråga om förändringar som direkt rör kommunernas verksamhet borde regleringen ske genom en anpassning av statens bidrag till kommunerna. Således föreslog regeringen i årets budgetproposition att regleringen fr.o.m. år 1994 bör ske genom att det statliga utjämningsbidraget till kommuner ökas med medel motsvarande den kostnadsökning kommunerna får. Då det av tekniska och praktiska skäl inte är lämpligt att justera ramen för utjämningsbidraget under löpande år bör emellertid den ekonomiska reglering som avser andra halvåret 1993 göras på annat sätt. Jag föreslår nu att denna reglering sker på samma sätt som regleringen av ovan nämnda förändringar i skatte-och transfereringssystemen, dvs. genom att kommunalskattemedlen minskas med ett visst belopp per invånare.

59

Riksdagen har fattat beslut (prop. 1992/93:100 bil. 8, bet. 1992/93: Prop. 1992/93:150 SkU19, rskr. 1992/93:167) om vissa tiUfälliga skattelättnader för Bilaga 6 egenföretagare. Skattelättnaden innebär att utrymmet för den inkomst­baserade avsättningen till skatteutjämningsreserven, den s.k. 1-surven, för beskattningsåret 1993 höjs från 20 till 25 %. Åtgärden innebär att det kommunala skatteunderlaget för år 1993 minskar. Kommuneraas och landstingens skatteinkomster beräknas till följd av detta minska med 347 miljoner kronor, vilket också bör regleras.

Vid omläggningen till ett nytt statligt utjämningsbidrag till kommuner minskades kommunernas och landstingens slutavräkning av kommu­nalskattemedel avseende år 1991 med ett belopp motsvarande den de! av de avvecklade statsbidragen avseende år 1992 som betalas ut först år 1993. Detta gjordes för att undvika en merbelastning på statsbudgeten vid omläggningen. Beträffande bostadsanpassningsbidraget föratsattes då att denna effekt enbart gällde år 1992. Senare har det framkommit att statens kostnader även för andra halvåret 1991 måste regleras. Detta innebär att 130 miljoner kronor ytterligare bör föras til! staten från kommunerna. På Uknande sätt avsåg minskningen för bidraget till särskolan endast en del av det bidrag som betalas ut år 1993. Återstående del bör nu föras till staten från landstingen. Beloppet uppgår till 145 miljoner kronor. En felaktig minskning gjordes dessutom för bidraget till särvux om 19 miljoner kronor. Beloppet bör återföras till landstingen från staten.

Riksdagen har beslutat (prop. 1992/93:134, bet. 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157) att pensionstillskottet skall höjas. Beslutet föranleder konsekvenshöjningar vad beträffar det särskilda grandavdraget. Detta iimebär att kommunernas och landstingens skatteinkomster beräknas minska med 209 miljoner kronor. En ekonomisk reglering bör således ske även för denna åtgärd.

Riksdagen har fattat beslut om omläggning av statens stöd till bostads­finansiering (prop. 1991/92:56, bet. 1991/92:BoU9, rskr. 1991/92:75). Genom denna omläggning upphör kommunemas uppgifter att förmedla ansökningar om lån och bidrag för bostadsfinansieringsändamål vilket innebär att de s.k. förmedlingsorganen kan avvecklas. Den besparing som kommunema gör till följd av detta beräknas uppgå tUl 100 miljoner kronor för ett helår. Som regeringen tidigare anfört (se prop. 1992/93:172 s.l5) bör denna besparing regleras i enlighet med finan­sieringsprincipen. Omläggningen skall vara helt genomförd den 1 juli 1993. En ekonomisk reglering för det andra halvåret 1993 dvs. om 50 miljoner kronor bör göras på samma sätt som övriga nu nänmda för­ändringar. Från och med 1994 bör en reglering ske genom en minskning av utjänmingsbidraget till kommuner.

Riksdagen har beslutat (bet. l992/93:SkU14, rskr. 1992/93:148) att avdragsbeloppet för bilresor till och från arbetet och resor i tjänsten skall höjas från 12 till 13 kr per mil. Eftersom detta är en åtgärd som visserligen påverkar kommunernas skatteunderlag men som bör ses som en naturlig anpassning till prisutvecklingen bör den inte omfattas av finansieringsprincipen. Utbetalningssystemets tekniska utformning när det gäller slutavräkningen av kommunal skattemedel avseende år 1991 gör att

60

förändringen bör beaktas i den ekonomiska regleringen för år 1993. Den     Prop. 1992/93:150 ekonomiska effekten av det höjda bilavdraget beräknas till 232 miljoner    Bilaga 6 kronor.

Sammanfattning av underlag för ekonomiska regleringar för år 1993

Sammanställning av beräknade ekonomiska effekter för kommunsektom år 1993 av beslutade och föreslagna förändringar (miljoner kronor)

Tidigare beslutade regleringar för år 1993:

Schablonavdrag

-H

5 683

Allmän sjukförsäkringsavgift

-

1 897

Sjukförsäkringsförmåner

-

1 077

Pensionsnivå

-

906

Pensioneringstidpunkt

+

48

Arbetsgivaravgift

-1-

7 330

Särskild löneskatt

-H

170

Avgifter för vård i sjukhem mm

+

680

Tillkommande regleringar för år 1993:

Särskilt grandavdrag

l-surv

Gymnasieskolans reformering

Teknisk utbildning

Tandteknikeratbildning

Praktikplatsanskaffning

Förmedlingsorganen

Bostadsanp.bidrag

Särskola

Särvux

Bilavdrag

-

209

-

347

-

242

+

19

+

3

-

13

+

50

+

130

+

145

-

19

-f

232

Summa att reglera

9 780

varav

kommuner

6 164

landsting

3 449

kyrkliga kommuner

167

Ändring av den ekonomiska regleringen för år 1993

Regleringen av de tillkommande beloppen bör som nämnts göras på samma sätt som den tidigare fastställda regleringen för år 1993. Med hänvisning till vad jag nu redovisat bör det belopp med vilket kommunal­skattemedlen skall minskas för andra halvåret 1993 fastställas till 679 kronor per  invånare  för  kommuner,  396  kronor per invånare  för

61

landsting och till 1 075 kronor per invånare för kommuner som inte ingår i ett landsting. Förslaget föranleder en ändring i lagen (1992:1590) med särskUda bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1993.

För de kyrkliga kommunema får de tillkommande förändringama effekt för skatteunderlaget först år 1995, varför den nuvarande beslutade ekonomiska regleringen för år 1993 för dessa inte ändras.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

7.4.2  Ekonomiska regleringar år 1994 mellan staten och kommunsektorn

Mitt förslag: Vid utbetalning av kommunalskattemedel för in­komståret 1994 skall, för kommunerna, kommunalskattemedlen minskas med 771 kronor per invånare i kommunen den 1 november år 1993. För de kommuner som för år 1994 höjer sin utdebitering skall minskningen uppgå till 1 065 kronor.

Vid utbetalning av landstingsskattemedel för inkomståret 1994 skall, för landstingen, landstingsskattemedlen minskas med 396 kronor per invånare i landstinget den I november år 1993. För de landsting som för år 1994 höjer sin utdebitering skall minskningen uppgå till 577 kronor.

För de landstingsfria kommunema skall, vid utbetalning av kommunalskattemedel för inkomståret 1994, dessa minskas med 1 167 kronor per invånare i kommunen den 1 november år 1993. För de landstingsfria kommuner som höjer sin utdebitering för år 1994 skall minskningen uppgå till 1 642 kronor.

För de kyrkliga kommunema skall skattemedelsfordran vid ingången av år 1994 minskas med 1,7 %.

Skälen för mitt förslag: Huvuddelen av de förändringar som regleras för år 1993 är av permanent karaktär och skall således regleras även år 1994. De ekonomiska effektema för kommunsektom för år 1994 som beror på förändringar fr.o.m. år 1993 beräknas till samma belopp som för år 1993.

Tillkommande regleringar för år 1994

Riksdagen har beslutat (prop. 1992/93:50, bet. 1992/93:FiUl, rskr. 1992/93:134) au en sänkning av grandavdraget skall ske fr.o.m. inkomståret 1994. Denna sänkning leder till en ökning av det kommunala skatteunderlaget och borde, enligt finansieringsprincipen, regleras genom att 4 142 miljoner kronor förs till staten från kommunsektom. Med hänvisning till vad jag tidigare har anfört bör staten avstå från denna reglering för de kommuner och landsting som år 1994 bibehåller eller sänker sin skattesats i jämförelse med år 1993. Någon reglering görs inte heller om en kommun eller ett landsting har höjt skattesatsen år 1994 till följd av skatteväxling i samband med huvudmaimaskapsförändringar.

62

Riksdagen har beslutat (prop. 1992/93:63, bet. 1992/93:BoUS, rskr. Prop. 1992/93:150 1992/93:99) att statsbidraget för bostadsbidrag för år 1993 skall utges Bilaga 6 med 100 % av kommunemas kostnader för statsbidragsberättigade bostadsbidrag detta år. Orsaken är den minskning av utjämningsbidraget som gjordes för år 1993 på grand av ett antagande om förstatligande av bostadsbidragen redan detta år. En återreglering från kommunerna till staten skall dock ske med hälften av skillnaden mellan de totala kost­naderna för statsbidragsberättigade bostadsbidrag år 1993 och den tidigare prognosticerade kostnaden 4 570 miljoner kronor. Skillnaden beräknas enligt prop. 1992/93:174 komma att uppgå till 1 000 miljoner kronor varav alltså hälften, 500 miljoner kronor, skall återföras till staten.

Skatteutjämningsbidragen för landsting följer automatiskt skatteunderla­gets förändring, eftersom de är knutna till medelskattekraften. Bidragsök­ningen mellan år 1993 och år 1994 beräknas till 175 miljoner kronor. Derma ökning bör liksom tidigare finansieras av landstingen själva. För år 1994 föreslårjag att detta sker genom att beloppet regleras på samma sätt som nu nämnda förändringar, dvs. kronor per invånare.

Sammanfattning av underlag för ekonomiska regleringar för år 1994

Sammanställning av beräknade ekonomiska effekter för kommunsektorn år 1994 av beslutade och föreslagna förändringar (miljoner kronor)

Tidigare beslutade regleringar för år 1994:

-1-

5 683

-

1 897

-

1 435

-

906

+

118

-1-

7 330

-1-

170

-1-

816

-

209

Schablonavdrag

Allmän sjukförsäkringsavgift

Sjukförsäkringsförmåner

Pensionsnivå

Pensioneringstidpunkt

Arbetsgivaravgift

Särskild löneskatt

Avgifter för vård i sjukhem mm

Särskilt grandavdrag

Tillkommande åtgärder för år 1994:

Återreglering av bostadsbidrag

4-       500

Automatiken i skatteutjämn.systemet

-I-       175

Summa att reglera

10 345

varav

kommuner

6 728

landsting

3 450

kyrkliga kommuner

167

5 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 Bil. 6

63

Metod för ekonomisk reglering år 1994

Det utredningsarbete som påbörjats inom Finansdepartementet för att finna en långsiktig lösning på problemet kring ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn beräknas kunna leda till förändringar tidigast år 1995. De nu nänmda förändringama för år 1994 bör därför som en tillfällig lösning regleras på samma sätt som förändringama avseende år 1993. Detta innebär att kommunemas och landstingens skattemedel inkomståret 1994 vid utbetalning bör minskas med ett visst belopp per invånare. För kommuner bör skattemedelsutbetalningen minskas med 771 kronor per invånare, för landsting med 396 kronor per invånare och för kommun som inte ingår i ett landsting med 1 167 kr per invånare. För de kommuner och landsting som år 1994 höjer skattesatsen utan att ha skatteväxlat blir motsvarande minskning för kommuner 1 065 kronor, för landsting 577 kronor och för kommun som inte ingår i ett landsting I 642 kronor. För de kyrkliga kommunema får de till­kommande förändringama effekt för skatteunderlaget först år 1995, varför den nuvarande beslutade ekonomiska regleringen för år 1993 inte bör ändras. Det innebär att skattemedelsfordran vid ingången av år 1994 föreslås minskad med oförändrat 1,7 %.

Det nu sagda föranleder en lag med särskilda bestämmelser om utbe­talning av skattemedel år 1994.

7.4.3 Övergångsregler år 1994 för utjämningsbidrag till kommuner

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Mitt förslag: Ingen kommun skall, till följd av det statliga ut­jämningsbidraget för år 1994 jämfört med motsvarande bidrag år 1993 efter övergångsregler, vidkännas en bidragsförändring överstigande 1,5 % av summan av kommunens inkomster av kommunalskattemedel för år 1994 och ett referensbidrag.

Skälen för mitt förslag: Riksdagen har beslutat om ett nytt utjämnings­bidrag till kommuner och övergångsregler under åren 1993 och 1994 för detta bidrag (prop. 1991/92:150 del 

II, 

bet. 1991/92:FiU29, rskr. 1991/92:345 och prop. 1992/93:36, bet. 1992/93:FiU2, rskr. 1992/93:1-19). De huvudsakliga motiven för övergångsreglema är dels att undvika alltför stora förändringar i enskilda kommuners bidrag, dels att åstad­komma en successiv infasning av det nya utjänmingsbidraget.

Övergångsreglema sätter en maximigräns för storleken på bidragsför­ändringarna mellan åren under övergångsperioden. Bidragsförändringen år 1993 utgörs av skillnaden mellan nytt utjämningsbidrag år 1993 och ett referensbidrag. Referensbidraget motsvarar vad kommunen skulle fått i de tidigare systemen minskat med en samhällsekonomiskt motiverad indragning. Bidragsförändringen får uppgå till maximalt 1,5 % av summan av kommunens referensbidrag och inkomster av kommunalskat­temedel   för  år   1993.   För  år   1994   utgörs  bidragsförändringen   av

64

skillnaden mellan utjämningsbidraget för år 1994 före övergångsregler    Prop. 1992/93:150 och   utjämningsbidraget   år   1993   efter   övergångsregler.   Bidragsför-    Bilaga 6 ändringen får maximalt uppgå till 3  % av summan av kommunens inkomster av kommunalskattemedel för år 1994 och utjämningsbidrag efter övergångsregler för år 1993.

Den utjämning av stmkturellt betingade kostnadsskillnader som sker inom ramen för det nuvarande utjämningsbidraget har varit och är utsatt för omfattande kritik. En särskild utredare har som jag tidigare nämnt tillkallats (dir. 1992:77) med uppgift att utveckla principer och metoder för kostnadsutjämning mellan kommuner (Strakturkostnadsutredningen). Utredningen beräknas vara avslutad i juni 1993.

Utredaren har i en skrivelse till Finansdepartementet den 24 febraari 1993 (dnr Fi 1246/93) föreslagit att övergångsreglema för år 1993 bör gälla även år 1994. Anledningen är att de preliminära analyser som har gjorts tyder på väsentliga avvikelser jämfört med den av riksdagen beslutade stmkturkostnadsutj amningen.

Efter vad jag erfarit har det fortsatta arbetet stärkt utredarens slutsat­ser. Jag delar utredarens uppfattning att det är olämpligt att låta nuvarande strakturkostnadsindex få ärmu större genomslag år 1994 om utredningen kan komma att leda till beslut fr.o.m. år 1995 som innebär betydande omfördelningar jämfört med de principer för kostnadsutjäm­ning som nu gäller. På grand härav bör bidragsförändringen för år 1994 maximalt få uppgå till 1,5 % av summan av kommunens referensbidrag och inkomster av kommunalskattemedel för år 1994 dvs. i princip en "frysning" av 1993 års bidragsregler.

7.4.4 Slutavräkning av kommunalskattemedel för år 1992

De förändringar som skall regleras mellan staten och kommunsektora för år 1994 skall inte påverka den s.k. nivåjusteringen i slutavräkningen avseende år 1992. En korrigering med de totala ekonomiska reglering­ar som påverkar det kommunala skatteunderlaget (och därmed upp­räkningsfaktom) bör därför göras av slutavräkningen avseende år 1992, på samma sätt som gjordes för slutavräkningen avseende år 1991 (prop. 1992/93:

123). Jag avser att i höst återkomma med förslag om hur slutavräkningen avseende år 1992 skall hanteras. Jag kommer då också att lämna förslag till de övriga regleringar som skall göras i slutavräkningen (jfr prop. 1992/93:36 och 1992/93:123).

7.4.5 Skatteväxlingar

I min anmälan till prop. 1992/93:36 uttalade jag avsikten att vid en senare tidpunkt återkomma med ett förslag till lösning på problemet med att utjämningssystemen för kommuner resp. landsting i vissa fall motverkar skatteväxlingar i samband med huvudmannaskapsförändringar. Anledningen till problemet är att utjämningssystemet för kommunema och skatteutjämningssystemet för landstingen är olika utformade. Detta leder till att landstingen i vissa län har en högre garanterad skattekraft än

65

den garantinivå som gäller för kommunema. I andra län gäller motsatsen.    Prop. 1992/93:150

Skillnaderna i garanterad skattekraft utgör en komplikation vid skatteväx-    Bilaga 6

lingar eftersom bidragsförändringen för landstinget inte blir densamma

som den sammantagna förändringen för kommunema i länet. Till detta

kommer att kostnads- och intäktsökningama vid ett uppgiftsövertagande

fördelar sig ojämnt mellan kommunema inom ett län. Det sistnämnda

problemet kan dock med stöd av gällande lagstiftning lösas genom

mellankommunala utjämningar som kommunema själva kommer överens

om.

Jag har övervägt olika metoder att lösa det beskrivna problemet och kan konstatera att det inte finns någon riktigt bra lösning beroende på de båda systemens olika konstraktion och på de stora skillnaderaa i garanterad skattekraft för landstinget respektive kommunerna i vissa län. Somjag i det föregående har nämnt bör en särskild utredare med uppgift att se över skatteutjämningssystemet för landstingen tillkallas. I det arbetet bör även ingå att söka finna en långsiktig lösning på skatteväx­lingsproblematiken.

Fram till dess att en sådan långsiktig lösning kan genomföras är det angeläget att inte önskvärda förändringar av ansvarsfördelningen mellan landsting och kommuner motverkas. Mot bakgrand av den nämnda utredningen är jag dock inte nu beredd att föreslå några genomgripande ändringar i systemen.

Såvida inte armat beslutas av statsmaktema bestämmer landstingen och kommunerna själva på vilken nivå en skatteväxling skall göras. Däremot är det regeringen som beslutar om att ändra de skattesatser som skall användas vid beräkning av skatteutjämningsbidragen till landstingen respektive utjämningsbidragen till kommuneraa. För de skatteväxlingar som nu kan bli aktuella bör utgångspunkten för fastställande av dessa skattesatser vara hittillsvarande tillämpning. Derma innebär att vid en skatteväxling ändras den högsta skattesats som får användas vid beräkningen av skatteutjämningsbidraget för det berörda landstinget motsvarande skatteväxlingssatsen. På motsvarande sätt ändras den länsvisa enhetliga skattesatsen som används vid beräkningen av ut­jämningsbidraget till kommunema med 95 % av skatteväxlingssatsen.

Dessutom finns enligt särskild lagstiftning också möjlighet att reglera en huvudmannaskapsförändring ekonomiskt genom att den huvudman som lämnar ifrån sig uppgifter behåller beskattningsrätten och i stället lämnar bidrag till den nye huvudmannen.

Om den nämnda utredningen skulle leda till beslut som ändrar föratsättningama för redan genomförda eller nu förestående skatteväx­lingar är det, under föratsättning att landsting och kommuner är överens, möjligt att göra en kompletterande skatteväxling.

66

7.5  Övriga frågor

7.5.1   De kyrkliga kommunerna och folkbokföringsreformen

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6

Min bedömning: Ytteriigare skattesänkningar bör kunna göras av kyrkliga kommuner motsvarande kostnadsminskningar på grand av att kyrkan inte längre handhar folkbokföringen.

Skälen för min bedömning: Den 1 juli 1991 överfördes folkbok­föringen till skattemyndigheterna. På några års sikt bedömdes förändring­en medföra en årlig kostnadsminskning för de kyrkliga kommunerna på ca 300 miljoner kronor (prop. 1990/91:100 bil. 9). Det motsvarar en minskning av utdebiteringen med i genomsnitt ca 4 öre per skattekrona. 1 min anmälan till förra årets budgetproposition framförde jag åsikten att de kyrkliga kommunema inte skall ta ut skatt för uppgifter man inte längre handhar och att de minskade kostnadema skall resultera i ett minskat skatteutttag hos dessa kommuner. Denna uppfattning delades av Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund som rekommenderade berörda kyrkliga kommuner att sänka skatten. Jag anförde vidare att om sådan skattesänkning inte sker bör regeringen överväga särskilda åtgärder.

Jag kan nu konstatera att skattesänkningar har gjorts under åren 1992 och 1993 motsvarande i genomsnitt drygt 1 öre per skattekrona. Jag anser att de kyrkliga kommuner som har fått minskade kostnader till följd av folkbokföringsreformen men ännu inte sänkt sina skattesatser motsvarande kostnadsminskningen bör göra detta nästkommande budgetår. I denna fråga har överläggningar ägt ram med Svenska kyrkans centralstyrelse och Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund. Därvid har överenskommits att förbundet skall upprepa rekommendatio­nen om skattesänkning till de kyrkliga kommuner som inte sänkt sina skattesatser motsvarande kostnadsminskningen till följd av folkbok­föringsreformen. Jag utgår ifrån att denna överenskommelse leder till sådana skattesänkningar.

7.5.2  Statligt lån till Haninge kommun

Mitt förslag: Haninge kommun erhåller lån av staten med högst 350 miljoner kronor. Regeringen bemyndigas att utforma de närmare villkoren för lånet.

Skälen för mitt förslag: Haninge kommun har lämnat in en skrivelse av den 22 mars 1993 till regeringen (dnr Fi 1759/93). Till skrivelsen har bilagts kommunfullmäktiges protokoll i ärendet och en rapport som överlämnats till kommunen av landshövdingen i Stockholms län. Av protokollet framgår att kommunfullmäktige till alla delar ställer sig

67

bakom rapporten, som innehåller förslag till sanering av ekonomin för    Prop. 1992/93:150 kommunen och dess bostadsstiftelse Haningehem. Med de förslagen som    Bilaga 6 grand har kommunen hemställt om ett lån på 350 miljoner kronor med en löptid om 10 år. Kommunen vill vidare att lånet skall vara amorte­ringfritt under löptiden och löpa utan ränta till den 1 oktober 1996, varvid fömyad prövning skall ske av räntevillkoren.

Kommunens önskan om ett lån föranleds av att Haningehem inte kan fullgöra sina betalningsförpliktelser och att kommunen därmed successivt konmier att behöva infria borgensåtaganden som ingåtts för bostads­stiftelsens räkning. Kommunen anser sig sakna möjlighet att fullt ut infria dessa åtaganden. Enligt rapporten beräknas Haningehems låneskulder till 3,3 miljarder kronor och kommunen har tecknat borgen för samtliga lån.

För att sanera såväl bostadsstiftelsens som kommunens ekonomi föreslås i rapporten vissa åtgärder som har godkänts av kommun­fullmäktige. Dessa innebär i korthet att kommunen övertar skulder från stiftelsen och täcker underskott på sammanlagt 1,3 miljarder kronor. För att klara denna för kommunen tillkommande skuld föreslås i rapporten bl.a. försäljning av anläggningstUlgångar, särskild uppgörelse med vissa av långivama samt det nyss nämnda sökta statliga lånet. Dessutom krävs enligt rapporten att ett tidigare beslutat besparingsprogram för åren 1993-1995 genomförs och att kommunalskatten höjs.

Jag gör följande bedömning. Varje kommun måste själv ta ansvar för sin ekonomi och hushålla med de resurser den har till sitt förfogande. Detta har inte minst markerats i den nya kommunallagen genom att kommuner och landsting getts ökad ekonomisk frihet och därmed också ett större ansvar. Min utgångspunkt är alltså att varje kommun själv skall reda ut sina ekonomiska problem.

Haninge kommun har i likhet med ett antal andra kommuner en hårt ansträngd ekonomi vilket i och för sig inte borde föranleda några särskilda åtgärder från statens sida. Det som gör kommunens situation speciell är att kommunen på grand av att man måste infria stora borgensåtaganden har hamnat i ett akut ekonomiskt trångmål, som man enligt min bedömning på kort sikt inte kan klara av utan att särskilda insatser görs. Kommunen har fattat ett principbeslut om ett åtgärdspaket för att reda ut den uppkomna situationen.

När det sedan gäller framställningen om ett statligt lån föreslår jag att kommunen erbjuds ett lån på följande villkor.

Som grandläggande föratsättning gäller att lånet skall användas för att lösa in andra lån. Lånebeloppet är högst 350 miljoner kronor. Engångs­utbetalning görs så snart vederbörliga beslut är fattade. Löptiden bestäms till 10 år och räntan är marknadsmässig, dvs. motsvarande statens upp­låningskostnader. Räntan erläggs årligen i efterskott, men under de tre första åren av lånets löptid bör den årliga räntan kunna läggas till kapitalet och räntebeläggs då på samma sätt som skulden i övrigt. Återbetalning av lånet sker med årlig rak amortering i efterskott fr.o.m. sjätte året av lånets löptid.

68

7.6 Upprättade lagförslag

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6 1 enlighet med vad jag nu anfört har inom Finansdepartementet upprättas

förslag till

1.   lag om ändring i lagen (1992:1590) med särskilda bestämmelser om

utbetalning av skattemedel år 1993,

2.

lag med särskilda bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1994,

3.

lag om ändring i lagen (1992:670) om stafligt utjämningsbidrag till kommuner.

Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 6.4.

Förslaget under 2 avser i och för sig en fråga som kan anses falla inom Lagrådets granskningsområde. Ett remissförfarande skulle emellertid fördröja lagstiftningsfrågan så att avsevärt men skulle uppkomma med hänsyn till att förslaget utgör en integrerad del av de olika förslagen om den ekonomiska politiken.

Förslagen under 1 och 3 avser sådana frågor där Lagrådets yttrande inte behöver inhämtas.

7.7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen att

1.    anta förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1590) med

särskilda bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1993,

2.   anta förslaget till lag med särskilda bestämmelser om utbetalning

av skattemedel år 1994,

3.anta förslaget till lag om ändring i lagen (1992:670) om statligt utjämningsbidrag till kommuner

4. till Lån till kommuner för budgetåret 1993/94 under sjunde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag på 350 000 000 kr,

5.     bemyndiga regeringen att utforma de närmare lånevillkoren

under reservationsanslaget Lån till kommuner (avsnitt 7.5.2),

dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag anfört om

6.

den kommunala sektoms anpassning till det samhällsekonomiska läget och den samhällsekonomiska utvecklingen (avsnitten 7.2.1 och 7.2.2),

7.

översynen av avgiftsfinansieringen (avsnitt 7.2.3),

8.

förändringen av skatte- och bidragssystemet (avsnitt 7.3.3),

9.      de kyrkliga kommunema och folkbokföringsreformen (avsnitt

7.5,1).

69

7.8  Bidrag och ersättningar till kommunerna

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6 Som jag tidigare har redogjort för idag har den kommunala sektora som

helhet i jämförelse med andra sektorer i samhället, acceptabla ekono­miska förhållanden fram till innevarande år. Förhållandena kan dock variera kraftigt mellan enskilda kommuner och landsting. Det finns inte föratsättningar att sanera de offentliga finansema enbart genom reduktion av statens konsumtion och transfereringar. Detta innebär att tilldelningen av resurser till kommuner och landsting måste utvecklas mycket restriktivt. Ett mycket stort ansvar vilar på statsmakterna vad gäller att faststäUa stabila finansiella föratsättningar. Handlingsutrymmet för kommuner och landsting kommer till stor del att bestämmas av möjlig­heterna att effektivisera och avgiftsfinansiera.

7.8.1   Skatteutjämningsavgift

Bestämmelser om skatteutjämningsavgift för landsting finns i lagen (1987:560) om skatteutjämningsavgift och förordningen (1992:679) om skatteutjämningsavgift.

Skatteutjänmingsavgiften uppgick år 1992 till 1:15 kr/skr för kommuner och 0:92 kr/skr för landsting. För kommuner avskaffades skatte­utjämningsavgiften år 1993 och för landstingen sänktes den till 0:40 kr/skr. De landstingsfria kommunema erlägger inte någon avgift. Som chefen för Socialdepartementet och jag anförde i 1992 års komplette­ringsproposition måste nuvarande system för vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen göras om för att skatteutjäm­ningsavgiften för landstingen skall kurma tas bort fr.o.m. år 1994. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i dag aviserat att efter sommaren återkomma med ett mer detaljerat förslag om förändringar av det nuvarande systemet för vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmäimen. Erforderliga förändringar avses kunna träda i kraft fr.o.m. den 1 januari 1994. Ett sådant förslag avses leda till att finansieringsansvaret och därmed administrationen för de försäkrings­anslutna läkarna och sjukgymnastema förs över till sjukvårdshuvud­männen fr.o.m. år 1994.

Jag avser att i anslutning till att det detaljerade förslaget läggs fram återkomma med lagförslag om att skatteutjänmingsavgiften skall avskaffas fr.o.m. år 1994.

7.8.2   Finansiering av skatteutjämningsbidrag tifl landsting

Skatteutjämningsbidragen till landstingen följer automatiskt skatte­underlagets förändringar, eftersom de är knutna till medelskattekraften.

Mellan åren 1993 och 1994 beräknas ökningen tUl ca 175 miljoner kronor. Liksom tidigare år bör denna ökning finansieras av landstingen själva. Som jag anförde i 1992 års kompletteringsproposition bör detta ske antingen genom att vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmärmen minskas eller att nivån på grandgarantierna i skatteutjämningssystemet sänks. Mot bakgrand av den utredning jag tidigare har nänmt beträffande

70

bidragssystemen gör jag dock bedömningen att ökningen av skatteutjäm-    Prop. 1992/93:150 ningsbidragen mellan åren  1993  och  1994 bör regleras genom att    Bilaga 6 landstingsskattemedlen minskas med ett visst belopp per invånare (se avsnitt 7.4.2).

7.8.3  Statligt utjämningsbidrag till kommuner

Från sjunde huvudtitelns anslag Statligt utjämningsbidrag till kommuner betalas statligt utjänmingsbidrag till konununema enligt lagen (1992:670) om statligt utjänmingsbidrag till kommuner. Ytterligare föreskrifter för bidragsgivningen finns i förordningaraa (1992:1591) om stafligt utjämningsbidrag tUl kommuner och (1992:678) om skattesatser vid beräkning av skatteutjänmingsbidrag och statligt utjämningsbidrag.

Utjämningsbidraget till kommuner fastställs kalenderårsvis. Anslaget för budgetåret 1993/94 innefattar kostnaden för utjämningsbidrag jämte övergångsregler för andra halvåret 1993 och första halvåret 1994. 1 årets budgetproposition angavs den totala bidragsramen för år 1993 till 40 128 miljoner kronor och för år 1994 till 40 273 miljoner kronor. För bud­getåret 1993/94 beräknade jag preliminärt kostnaderna för bidrag från detta anslag till 40 200,5 miljoner kronor.

Jag redovisar nu förslag till förändringar som avses genomföras under budgetåret 1993/94, men som inte är beaktade i 1993 års budgetpro­position och som i enlighet med finansieringsprincipen bör påverka bidragsramen för år 1994. Ytterligare förändringar kan behöva göras till följd av kommande riksdagsbeslut eller andra förändringar som föran­leder en justering av bidragsramen. Regeringen avser att slufligt fastställa bidragets storlek i december 1993.

Riksdagen har fattat beslut om omläggning av statens stöd till bostads­finansiering (prop. 1991/92:56, bet. 1991/92:BoU9, rskr. 1991/92:75). Denna omläggning medför att kommunernas uppgifter att förmedla ansökningar om lån och bidrag för bostadsfinansieringsändamål upphör. Omläggningen skall vara helt genomförd den 1 juli 1993. Den besparing som kommunsektorn som helhet gör till följd av denna omläggning beräknas uppgå till 100 miljoner kronor för budgetåret 1993/94. Som regeringen tidigare anfört (se prop. 1992/93:172) bör denna besparing regleras i enlighet med finansieringsprincipen. Av tekniska och praktiska skäl är det dock inte lämpligt att ändra ramen för utjämningsbidraget under löpande budgetår. Regleringen för andra halvåret 1993 görs genom att kommunalskattemedlen minskas med ett visst belopp per invånare i kommuner (se avsnitt 7.4.1). För år 1994 bör dock bidragsramen minskas med 100 miljoner kronor.

Regeringen har i propositionen om administrationen av bostadsbidragen till barnfamiljer m.m. (prop. 1992/93:174) föreslagit att ansvaret för bostadsbidragen och administrationen av dessa skall föras över från kommunerna till de allmänna försäkringskassoma fr.o.m. den 1 januari 1994. En ekonomisk reglering avseende bostadsbidragen skall göras mellan staten och kommunerna till följd av att staten övertar ansvaret. Dels skall en engångsvis återreglering från kommunerna till staten göras

71

avseende statsbidraget för bostadsbidrag under verksamhetsåret 1993 (se    Prop. 1992/93:150 avsnitt 7.4.2).  Dels skall en permanent återföring göras genom en    Bilaga 6 minskning av utjänmingsbidraget till följd av förstafligandet av bostads­bidragen fr.o.m. år 1994. Den permanenta återföringen kan nu beräknas till 785 miljoner kronor.

Med anledning av förslagen i propositionen Stöd och service till vissa funktionshindrade (prop. 1992/93:159) skall också en reglering göras gentemot kommuner. Reformen avses träda i kraft den 1 januari 1994. Kommunerna befrias från uppgifter för personlig assistans och åläggs samtidigt nya skyldigheter för avlösar- och ledsagarservice, korttidstill­syn och kontaktpersoner. Därmed beräknas kommunernas kostnader netto minska med 1 650 miljoner kronor.

I årets budgetproposition anmälde chefen för Kulturdepartementet att det principiella kostnadsansvaret för grandskolan för de asylsökande barnen också i fortsättningen skall ligga på staten. Skolgången för asylsökande barn som bor på förläggning konmier att bekostas av Statens invandrarverk enligt en ny ordning. Utjämningsbidraget minskas därför fr.o.m. år 1994 med 65 miljoner kronor vilket motsvarar det beräknade beloppet för detta ändamål.

Chefen för Kommunikationsdepartementet har tidigare idag föreslagit att kommunema skall ta över ansvaret för riksfärdtjänsten fr.o.m. årsskiftet 1993/94. Kommunerna bör i så fall under budgetåret 1993/94 tillföras ytterligare 57 miljoner kronor till följd av kommunaliseringen. Utjänmingsbidraget år 1994 ökar således med helårsbeloppet 114 miljoner kronor.

Riksdagen har godkänt att den statliga delen av finansieringen av gymnasiereformen inleds budgetåret 1993/94 (bet. 1991/92: UbulO, rskr. 1991/92:190). I årets budgetproposition tillfördes därför utjämnings­bidraget för år 1994 483 miljoner kronor. Budgetåret 1994/95 skall ytteriigare 300 miljoner kronor, tillskjutas, vilket innebär att utjämnings­bidraget för år 1994 bör ökas med 150 miljoner kronor.

I prop. 1992/93:230 om valfrihet i skolan har regeringen föreslagit att det offentliga stödet till fristående gynmasieskolor med utbildningar som kan anses motsvara gymnasieskolans utbildning på nationella program eller specialutformade program skall lämnas av hemkommun. Regeringen konmier under budgetåret 1993/94 att pröva vilka fristående gym­nasieskolor som anses uppfylla dessa krav. Förändringen av bidrags­givningen föreslås träda i kraft från och med budgetåret 1994/95 och det tillkommande beloppet uppskattas till 34 miljoner kronor. För år 1994 inräknas hälften av detta belopp, dvs. 17 miljoner kronor i utjämnings­bidraget.

Med utgångspunkt i den tidigare bidragsramen 40 273 miljoner kronor (inkl. övergångsregler) för år 1994 och vad jag i övrigt har redovisat beräknarjag således preliminärt bidragsramen för år 1994 till 37 954 miljoner kronor (inkl. övergångsregler).

I 1993 års budgetproposition angavs den totala bidragsramen för år 1993 till 40 128 miljoner kronor (inkl. övergångsregler) och för år 1994 beräknarjag nu preliminärt bidragsramen för år 1994 till 37 954 miljoner

72

kronor. För budgetåret 1993/94 beräknarjag således kostnadema för    Prop. 1992/93:150 bidrag från detta anslag till 39 041 miljoner kronor. I budgetpropositio-    Bilaga 6 nen angavs anslagsbehovet till 40 200,5 miljoner kronor.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under sjunde huvudtitelns förslagsanslag Statligt utjämningsbidrag till kommuner för budgetåret 1993/94 anvisa ett belopp som är 1 159 500 000 kr lägre än vad som föreslagits i prop. 1992/93:100 bU.8.

73

1   Förslag till

Prop. 1992/93:150

, ,   .       ...

.      ,

,

...

Bilaga 6.1

Lag om skattereduktion for reparationskostnader m.m. for

bostadshus

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Skattereduktion enligt denna lag medges ägare till bostedshus, eller

den som enligt 1 kap. 5 § festighetetaxerlngslagen (1979:1152) skall

likställas med ägare och som haft kostaader eller utgifter som avses i 2 §

förate stycket.

I fråga om handelsbolag och dödsbon som vid inkomsttaxeringen behandlas som handelsbolag, tillkommer rätten till skattereduktion i stället delägama.

Med bostedshus avses byggnad som vid festighetetaxeringen betecknas som småhus eller hyreshus, i fråga om hyreshus dock endast till den del detfe avser en värderingsenhet för bostäder.

Underlag för skattereduktion

2 § Underlaget för skattereduktionen är kostnader för reparation och

imderhåU samt utgifter för om- och tillbyggnad av bostedshus.

I underlaget inräknas inte utgifter för material och inte värdet av arbete som utförte av ägaren. I underlaget Inräknas inte heller kostaader eller utgifter för vilka beviljate stefligt räntebidrag, stetligt bidrag till åtgärder mot radon i egnahem samt stöd från stetens fond för fukt- och mögelska­dor.

3 § Skattereduktion medges endast för arbete som har utförte under tiden

15 februari 1993 - 31 december 1994 och som har betalate senast den 15

februari 1995. Vidare skall imderlaget för skattereduktionen uppgå till

sammanteget minst 2 000 kronor.

För arbete som påbörjas den 1 april 1993 eller senare gäller att skatte­reduktion medges encfest om arbetet utförts av näringsidkare som innehar F-skattebevis antingen när ereättningen för arbetet bestäms eller när den befelas ut.

Skattereduktionens storlek

4 § För småhus uppgår skattereduktionen till 30 procent av underlaget till

den del det sammantoget under den i 3 § förete stycket angivna tidsperio­

den inte överetiger 35 000 kronor per texeringsenhet.

För hyreshus uppgår skattereduktionen till 30 procent av underlaget. Skattereduktionen får dock sammanteget under den i 3 § förete stycket angivna tidsperioden inte överetiger 20 000 kronor per texeringsenhet eller ett belopp motsvarande tre gånger den festigheteskatt som beräknate för festigheten kalenderåret 1993, om detto belopp är högre.

74

I fråga om småhus som ägs av bostodsföretog som avses i 2 § 7 mom.    Prop. 1992/93:150 förete stycket lagen (1947:576) om stetlig inkomstekatt får vad som gäller    Bilaga 6.1 I fråga om hyreshus tillämpas om skattereduktionen därigenom blir högre.

Skattereduktion för en delägare till en fastighet utgör högst så stor andel av den totela skattereduktionen för fastigheten som svarar mot hans andel i festigheten.

Ansökan

5      § Ansökan om skattereduktion göre skriftligen hos skatterayndigheten.

Sedan skattemyndigheten fettot beslut i ärendet far en ny ansökan inte

prövas förrän efter utgången av år 1994 om inte ytterligare utgifter på minst 1 000 kronor som utgör underlag för skattereduktion uppkommit.

6 § Ansökningen skall innehålla uppgift om

1.

sökandens pereonnummer eller organisationsnummer,

2.

festighetens beteckning,

3.

sökandens andel i fastigheten,

4.

det arbete som utförte på festigheten och när arbetet utförts,

5.

underlaget för skattereduktionen,

6.

organisationsnummer eller pereonnummer för den som utfört arbetet,

7.

föreäkran att sådant stöd som avses i 2 § andra stycket andra meningen inte beviljats samt

8.

förvärv och vem festigheten förvärvate från om fastigheten förvär­vats under åren 1993 eller 1994.

Till ansökningen skall fogas kopia av fåktara eller motsvarande av vilken framgår det arbete som utförte, utgift för arbetet och uppgift om utgift för material samt uppgift om när betalning skett.

7

§ Ägs festigheten av ett handelsbolag eller av dödsbo som vid inkomsttaxeringen behandlas som handelsbolag skall av ansökningen framgå hur skattereduktionen skall fördelas mellan dess ägare.

8

§ Beviljas sådant stöd som avses i 2 § andra stycket andra meningen efter det att ansökan om skattereduktion lämnate in skall sökanden, Inom en månad från den cfeg stödet beviljades, anmäla dette till skattenn-digheten.

9

§ Om en fastighet har bytt ägare och därför flera är berättigade till skattereduktion enligt denna lag skall den vare ansökan föret kom in till skattemyndigheten i förete hand medges skattereduktion. Kom ansökning­arna in samtidigt skall skattereduktionen fördelas mellan sökandena i förhållande till storleken av de sökandes underlag för skattereduktion.

10 § Ansökan enligt 5 § skall ha kommit in till skattemyndigheten senast

den 28 februari 1995.

Skattereduktion på gmndval av ansökan som kommit in senast den 28

75

februari 1994 avräknas vid 1994 åre taxering och i annat fåll vid 1995    Prop. 1992/93:150

åre taxering.

Bilaga 6.1

Beslut

11 § Beslut i ärende enligt denna lag fetfes av den eller de skattenm-

digheter som regeringen eller, efter regeruigens bemyndigande, Riks­

skatteverket bestämmer.

Omprövning av beslut m.m.

12 § Skattenyndighetens beslut enligt denna lag får omprövas, fömtom

i fåll som anges i förvaltningslagen (1986:223), om sökanden lämnat

oriktig uppgift eller efter det att beslut meddelate beviljate sådant stöd

som avses i 2 § andra stycket andra meningen.

Sådan omprövning får ske intill utgången av femte kalenderåret efter det cfe beslutet om skattereduktion meddelades.

13 § Beslut av skattemyndigheten får överklagas av sökanden till

länsrätten i det län där skattemyndigheten är belägen inom tre veckor

från det att han fatt del av beslutet. Skattemyndighetens beslut får

överklagas av Riksskatteverket Inom tre veckor från dagen för beslutet.

Det allmännas talan I länsrätt och kammarrätt föra av skattemyn­digheten och i Regeringsrätten av Riksskatteverket.

14

§ Den som vid ansökan om skattereduktion uppsåfligen eller av grov oakteamhet lämnar oriktig uppgift döms om uppgiften för honom eller den han företräder är ägnad att leda till skattereduktion med för högt belopp till böter eller fängelse i högst sex månader, om inte gärningen är belagd med straff i brottebalken.

15

§ Bestämmelser om registrering av uppgifter och beslut enligt denna lag finns i skatteregisterlagen (1980:343).

Jämkning

16

§ Skattereduktion enligt denna lag skall Inte beaktes vid beräkning av preliminär skatt eller jämkning av sådan skatt. Jämkning av sjömansskatt får dock ske som för skattereduktion på grund av underakott av kapital enligt 12 § 4 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt i fråga om skattskyldiga som skall betala sådan skatt.

17

§ I fråga om skattereduktion enligt denna lag tillämpas vad som gäller om skattereduktion enligt 2 § 4 mom. uppbördslagen (1953:272) om inte annat är föreskrivet. Skattereduktion enligt denna lag tillgodoräknas den skattekyldige före skattereduktion enligt uppbördslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

76

2  Förslag till

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.1 Lag om ändnng i skatteregisterlagen (1980:343)

Härigenom föreskrivs att 1 och 7 §§ skatteregisterlagen (1980:343) skall ha följande lydelse.

lf

För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av automa­tisk datebehandling föras ett centralt skatteregister för hela riket och ett regionalt skatteregister för varje län.

Registren skall användas vid beskattning för

1.   samordnad registerföring av identifieringsuppgifter beträffande fysis­

ka och juridiska peraoner,

2.

planering, samordning och uppföljning av revisions- och annan kon­trollverksamhet,

3.

taxering enligt taxeringslagen (1990:324) samt bestämmande av pen­sionsgmndande inkomst,

4.

bestämmande och uppbörd av skatt enligt uppbördslagen (1953:272), lagen (1968:430) om mervärdeskatt, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetegivare, lagen (1990:659) om särakild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, lagen (1991:586) om särakild inkomstskatt för utomlands bosatte, lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter samt lagen (1951:763) om stetlig inkomstekatt på ackumulerad inkomst.

Registren skall dessutom använ- Registren skall dessutom använ­das för avräkning enligt lagen cfes för avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid åter- (1985:146) om avräkning vid åter­betalning av skatter och avgifter.        betalning av skatter och avgifter

och för bestämmande av skatte­reduktion enligt lagen (1993:000) om skattereduktion för reparations­kostnader m.m. för bostadshus. Det centrala skatteregistret skall också använcfes för utredningar i kronofogdemyndighetemas exekutiva verksamhet och för Riksskattever­kete tillsyn enligt lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för juridiska pereoner m.fl.

7§'

För fysisk och juridisk peraon får, utöver de uppgifter som anges i 5 och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföreteg, företeg som enligt 3 § 12 mom. nionde stycket lagen (1947:576) om stoflig inkomst­skatt skall behandlas som fåmansföreteg, fåmansägt handelsbolag och

'Lagen omtryckt 1983:143. Senaste lydelse 1991:1920. 'Senaste lydelse 1992:1190.

77

Nuvamnde lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.1 och dotterföreteg som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325) om självdek­laration och kontrolluppgifter.

2.

Uppgifter angående avsluted revision, verkställt taxerings- eller mervärdeskattebesök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller 26 a § lagen (1968:430) om mervärde­skatt. För varje sådan åtgärd får anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighete beslut om beloppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning av åtgärden samt uppgift humvicfe bokföringsskyldighet har fiiUgjorte.

3.

Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om innehav av skatteedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om åter­kallelse av skatteedel på preliminär F-skatt med angivande av skälenför beslutet, uppgifter som behövs för att bestämma skatt eller avgift enligt uppbördslagen (1953:272), lagen om mervärdeskatt, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetegivare, lagen (1990:659) om särakild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, lagen (1991:586) om särakild in­komstekatt för utomlands bosatte, lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter och lagen (1951:763) om beräkning av stetlig inkomstekatt på ackumulerad inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och återbetalning av sådana skatter eller avgifter.

4.

Uppgift om maskinellt framställt förelag till beslut om beskattning.

5.

Uppgift om beslut om anstånd med avgivande av deklaration och med betelning av skatt, dock ej skälen för besluten, samt uppgift om att laga förfeU föreligger för underlåtenhet att fiillgöra deklarationsskyldig­het.

6.

Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för beskattningen.

7.

Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, allmän självdeklaration enligt 2 kap. 13 § förete stycket punktema 2-4 och andra stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och kon­trolluppgifter.

8.

Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet,upp­gift om utmätning enligt 68 § 6 mom. uppbördslagen samt uppgift om anledning till att överekjutande skatt inte helt betalas ut med återbe­talningskort.

9.

Uppgift om att fordran mot peraonen registrerate hos kronofogde­myndighet, uppgift om indrivningsresultet, uppgift om beslut om ackord, likvicfetion eller konkura samt uppgift om betalningsinställelse.

10.

Uppgift om antol anställda och de anställdas peraonnummer.

11.

Uppgift om telefonnummer, särakild adress för skatteedelsför-sändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12.

Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande

78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.1 samt från sådan särakild uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgmndande inkomst enligt lagen (1962:381) om all­män föreäkring.

13.

Uppgift om beteckning, köpeskilling, taxeringsvärde, delvärde, beskattningsnatar, typ av fång och tidpunkt för fånget för fastighet som ägs eller Innehas av pereonen, andelens storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som behövs för beräkning av stetlig fås­tigheteskatt samt uppgift som behövs för värdering av bosted på fastighet.

14.

Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid för planerat taxerings- eller mervärdeskattebesök eller annat samman­träffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen eller 26 a § fegen om mer­värdeskatt.

15.

Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om pereonen är näringsidkare samt, om fullmakt lämnate för bank- eller postgiro att fe emot skatteåterbetalning på ett konto, datam för fullmakten samt kontots nummer och typ.

16.

Uppgift om antel perioder om trettio cfegar för vilka den skatt­skyldige uppburit inkomst som beskattos enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt.

17.

Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18.

Uppgifter angående resultot av bmttovmstberäknmg, annan be­räkning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och belopp som under beskattningsåret stått till förfogande för levnadskostaader.

19.

Uppgift från centrala bilregistret om innehav av fordon samt om fordonets registreringsnummer, märke, typ och åremodell.

20.

Uppgift för beräkning av

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för feckförenings- skattereduktion för feckföremngs-avgift.                                                   avgift  och  uppgifier enligt  6  §

första stycket lagen (1993:000) om skattereduktion för reparations­kostnader m.m. för bostadshus för bestämmande av skattereduktion enligt samma lag samt uppgift om beslut om sådan skattereduktion.

21.

Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av bosättnings­land.

22.

Uppgifter om antal åreanställda i en koncem i fell som avses i 2 kap. 16 § siste stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter, totelt respektive i Sverige, koncemomsättning och koncembalans-omslutnlng för koncemmoderföreteg.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

6 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 6

79

1   Förslag till

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.2 Lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 53 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

53 §

I fell där underrätt fåstetällt skatt, skall rätten till den skattenndighet, som enligt 52 § 1 mom. tredje stycket är uppbördsmyndighet, snarast övereäncfe till rätten ingiven bouppteckning eller någon annan handlmg, som sägs I 51 § andra stycket, eller bouppteckning som tillhandahållite rätten jämlikt tredje stycket nämnda paragraf. Därjämte åligger det rätten att, enligt vad regeringen bestämmer, tillställa skattemyndigheten de uppgifter, som fordras för uppbörd av skatten. Vad nu sagte skall äga motsvarande tillämpning, när överrätt festetällt skatt till ett högre belopp än fömt beräknate eller när en skattskyldig viteordat en anmärkning som framställte av den enligt 64 § 1 mom. förordnade gransknlngsmyn-digheten.

Inbetalning enligt 52 § 1 mom. Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till post- tredje stycket skall ske till konto girokonto hos skattemyndigheten, hos skattemyndigheten. Skatten Inbetalningen sker kostnadsfritt, skall anses vara betald den dag, åk Skatten skall anses vara erlagd den inbetalningskort eller girerings-dag, då inbetalningskort eller för- handlingar kommit in till den som sändelse innehållande girokort förmedlar betalningen, inkommit till en postanstalt.

Har skatt icke erlagts Inom Om skatt inte betalas Inom före-föreskriven tid, skall skattenQn- skriven tid, skall skatteniyn-digheten, om ej annat följer av vad digheten, om inte annat följer av 6 i 6 § siste stycket stadgas, förord- § sisto stycket, förordna om ut-na om uttogande av felande belopp togande av felande belopp i den i den ordning som enligt ordning som enligt uppbördslagen uppbördslagen (1953:272) gäller (1953:272) gäller för indrivnmg av för indrivning av restförd skatt, restförd skatt. Därvid tos dröjs-Därvid tas dröjsmålsavgift ut enligt målsavgift ut enligt 58 § 2-5 mom. 58 § 2-5 mom. lagen. Skattemyn- lagen. Skattemyndigheten fiU* med-digheten far medge befrielse helt ge befrielse helt eller delvis från eller delvis från skyldigheten att skyldigheten att betala dröjsmåls­betala dröjsmålsavgift, om det avgift, om det finns särekilcfe skäl. finns särekilcfe skäl.

Handling, som enligt förete stycket tillställto skattenyndigheten och som ingivaren äger återfå må skattenndigheten icke uflämna till denne

'Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857. Senaste lydelse 1992:625.

80

förrän skatt, med vare eriäggande anstånd ej medgivite, blivit erlagd.    Prop. 1992/93:150 innan handlingen utlämnas, skall den föraes med anteckning om beloppet    Bilaga 6.2 av inbetald skatt.

Handling som avses i 49 a § överlämnas till den skattekyldige sedan skatt, med vara eriäggande anstånd ej medgivite, blivit erlagd. Innan handlingen utlämnas, skall den förees med anteckning om beloppet av Inbetald skatt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

81

2 Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs att 52 och 57 §§ uppbördslagen (1953:272)' skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

52 §

Skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, skall betalas in senast den 18 i den uppbördsmånad som Infaller närmast efter den månad, cfe skatteavdraget gjordes genom insättning på skattepostgirokonto hos den skattemyndighet som avses i 2 a § andra stycket. Inbetalning från landsting och kommun skall dock, såvitt gäller preliminär A-skatt, ske genom avräkning mot fordran enligt 4 § lagen (1965:269) med särakiida bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Sådan preliminär eller kvaretåen-de skatt, som inte har innehållits genom skatteavdrag samt tillkom­mande skatt skall betalas genom insättning på skattepostgirokonto hos den skatternyndighet till viUcen skatten skall betelas enligt skatteedel.

Insättning enligt första eller andra stycket kan göras också genom inbetalning hos de banker, med vilka regeringen har träffat avtal därom.

Om den som har innehållit skatt eller skattekyldig inte vet till vilken skatternyndighet inbetalning skall göras, skall skatten sättas in på skattepostgirokonto hos skattemyn­digheten i det län där den som har irmehållit skatten respektive den skattekyldige är bosatt.

'imagen omtryckt 1991:97.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

Senaste lydelse 1992:680.

Skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, skall betalas in senast den 18 i den uppbördsmånad som infaller närmast efter den månad, cfe skatteavdraget gjordes genom msättnlng på konto hos den skattemyndighet som avses i 2 a § andra stycket. Inbetalning från landsting och kommun skall dock, såvitt gäller preliminär A-skatt, ske genom avräkning mot fordran enligt 4 § lagen (1965:269) med särekilcfe bestämmelser om kom­muns och annan menighete ut­debitering av skatt, m.m.

Sådan preliminär eller kvaretåen-de skatt, som Inte har InnehålUte genom skatteavdrag samt tillkom­mande skatt skall betalas genom insättning på konto hos den skattemyndighet till vilken skatten skall betalas enligt skatteedel.

Om den som har innehållit skatt eller skattekyldig inte vet till vilken skatteirndighet inbetalning skall göras, skall skatten betalas in till skattemyndigheten i det län cfer den som har Innehållit skatten respek­tive den skattekyldige är bosatt.

82

Nuvarande lydelse

Betalas skatt genom girenngfrån postgirokonto skall skatten anses vara inbetald den dag då girerings-handlingarna kom in till postanstalt. Statlig rttyndighet, som använder det centrala redovis­ningssystemet (system S) för betal­ning av skatt, skall anses ha betalt den dag då uppdrag att betala skatten sändes till redovis-ningscentral i systemet.

Inbetalning av skatt sker kost­nadsfritt.

Föreslagen lydelse

Om skatt betalas genom girering skall skatten anses vara inbetald den dag cfe gireringshandlingaraa kom ln till den som förmedlar betalningen.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.2

57 §

Postverket redovisar inbetald sicatt och arbetegivaravgifter som uppbära enligt lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetegivare till skattemyndigheten.

Den som förmedlar betalningen redovisar inbetald  skatt och  ar­betsgivaravgifter     som     uppbäre enligt     lagen     (1984:668)     om uppbörd   av    socialavgifter   från arbetegivare till skattemyndigheten. Skattemyndigheten skall i den ordning som föreskrivs av regermgen eller myndighet som regeringen bestämmer anteckna inbetald skatt för varje skattskyldig samt upprätte resflängd.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

7 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 6

83

3  Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt

Härigenom  föreskrivs   att   14   §   1   mom.   lagen  (1958:295)   om sjömansskatt skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §

I mom. Det åligger redare att till sjömansskattekontoret för varje period om två månader, räknat från beskattmngsårete början, inbetala och redovisa under perioden innehållen sjömansskatt.

Redovisning av skatten skall ske i den ordning Riksskatteverket bestämmer.

För varje redovisningsperiod utom november-december skall redaren senast den siste dagen i andra månaden efter periodens utgång å sjömansskattekontorete postgirokonto insätta den skatt som skall mbetalas. För redovis­ningsperioden november-december skall inbetalning ske senast den 15 därpå följande februari. Sjömans­skattekontoret far efter därom gjord framställning bevilja anstånd med skattens inbetalning och redo­visning, i regel dock högst en månad. Anstånd för redovis­ningsperioden november-december far beviljas endast om synnerliga skäl föreligger.

Inbetalning av sjömansskatt sker kostnadsfritt.

För vaije redovisningsperiod utom november-december skall redaren senast den siste cfegen i andra månaden efter periodens utgång sätta in den skatt som skall in­betalas på sjömansskattekontorets konto. För redovisningsperioden november-december skall inbetal­ning ske senast den 15 därpå följ­ande februari. Sjömansskattekonto-ret får efter därom gjord framställ­ning bevilja anstånd med skattens Inbetalning och redovisning, i regel dock högst en månad. Anstånd för redovisningsperioden november­december får beviljas endast om synnerliga skäl föreligger.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

' Lagen omtryckt 1970:933.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:777.

 Senaste lydelse 1978:916.

84

4   Förslag till

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.2 

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

Härigenom föreskrivs att 44 § lagen (1968:430) om mervärdeskatt' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

44

§

Inbetalning av  skatt sker utan

Inbetalning  av  skatt  anses  ha

kostnad för den skattskyldige och

skett den dag inbetelningskort eller

anses ha skett den cfeg Inbetal-

gireringshandlingar kommit in till

ningskort   eller försändelse  som

den som förmedlar betalningen,

innehåller gireringskort inkommit

till postanstalt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

'Lagen omtryckt 1990:576.

85

5   Förslag till

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.2 

Lag om ändnng i kupongskattelagen (1970:624)

Härigenom föreskrivs att 19 § kupongskattelagen (1970:624)' skall ha följande lydelse.

Nuvamnde lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Kupongskatt skall betalas genom Kupongskatt skall betalas genom

Insättning på särekllt/j£w(gi/r)to/ito. msättnlng på särekUt konto. In-

Inbetalnlng anses ha skett den cfeg betalning anses ha skett den cfeg

inbetalningskort eUer försändelse, inbetalningskort eller girerings-

som innehåller gireringskort, in- handlingar kommit in till den som

kommit till postanstalt.

förmedlar betalningen.

Inbetalas kupongskatt ej inom Om kupongskatt inte betalas

den tid som anges I 8 eller 15 § Inom den tid som anges I 8 eller

eller i den ordning som anges i 15 § eller i den ordmng som anges

förate stycket, skall dröjsmålsavgift I förate stycket, skall dröjsmålsav-

tes ut enligt 58 § 2-5 mom. gift tas ut enligt 58 § 2-5 mom.

uppbördslagen (1953:272).

uppbördslagen (1953:272).

Beskattningsmyndigheten får medge befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns särakiida skäl.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

'Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:996. Lydelse enligt prop. 1992/93:196.

86

6   Förslag till

Prop. 1992/93:150

BUaga 6.2 

Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 2 § lagen (1984:151) om punktekatter och prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvamnde lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

2§

Skatten betelas genom insättning       Skatten betalas genom insättning på ett särakilt postgirokonto utan    på ett särakilt konto. Betalningen kostnad   för   den   skattskyldige,    anses ha skett den dag åk den har Betalningen anses ha skett den dag    bokförts på det särakiida kontot. då den har bokförts på det sär­skilda postgirokontot.

Skattebelopp som för en redovisningsperiod eller en skattepliktig händelse underatiger femtio kronor skall inte betelas in.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

87

7   Förslag till

Prop. 1992/93:150

BUaga 6.2 

Lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327)

Härigenom föreskrivs att 58 § fordonsskattelagen (1988:327)' skall ha följande lydelse.

Nuvamnde lydelse

Föreslagen lydelse

58

§

Skatten betalas genom insättning

Skatten betalas genom insättning

på    särakilt   postgirokonto   utan

på särakilt konto,

kostnad för den skattskyldige.

Inbetalning anses ha skett den

Inbetalning anses ha skett den

cfeg   inbetalningskort   eller   gire-

dag   inbetalningskortet  eller för-

ringshandlingar kommit in till den

sändelse som innehåller girerings-

som förmedlar betalningen,

handling kommit ln tiW postkontor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

'Senaste lydelse av lagens rubrik 1992:1440.

88

8 Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m.

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1990:676) om skatt på ränte på skogskontomedel m.m. skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.2

Nuvamnde lydelse

Föreslagen lydelse

8

§

'

Banken skall betala skatten till Skattemyndigheten i Kopparbergs län inom den tid som anges i 6 §. Betalning skall göras genom insätt­ning på särakilt postgirokonto. Inbetahiing anses ha skett den cfeg inbetelningskort eller försändelse, som innehåller gireringskort, in­kommit t\\\ postanstalt. Inbetalning av skatt sker kostnadsfritt.

Banken skall betala skatten till Skatterryndigheten i Kopparbergs län Inom den tid som anges i 6 §. Betalning skall göras genom insätt­ning på särakilt konto. Inbetalning anses ha skett den cfeg inbetal­ningskort eller gireringshandlingar kommit in till den som förmedlar betalningen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

'Lydelse enligt prop. 1992/93:196.

89

FINANSDEPARTEMENTET Intemationella avdelningen

1993-03-31

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.3

Sverige och den ekonomiska och monetära unionen Sammanfattning av rapporten Ds 1992:116

Övergången till EMU:s slutfas

Begreppen "valuteunion" och "EMU" används synonymt för att beteckna den monetära delen av EMU:s slutfes.

En ökad ekonomisk konvergens mellan medlemsländema anses vara nödvändig för att undvika spänningar i EMU:s slutfes. Proceduren för övergången till fes tre är därför upphängd kring begreppet "kon­vergenskriterier". Som ett villkor för deltagande i EMU:s slutfes skall ländema ha uppnått en låg och stobil prisutveckling och stabila växelkura­relationer inom ramen för växelkuramekanismen ERM, samt inte ha alltför stora underakott i de offenfliga finansema (ERM är den viktigaste delen av EG:s nuvarande valutasamarbete (EMS). Hållbarheten i denna utveckling fömteätte avspeglad i nivån på de långa räntoma. Kriteriema preciseras närmare i ett protokoll till Maastricht-överenskommelsen:

*     inflationstakten får under året före examinationen inte vara mer än 1,5

procentenheter högre än i de EG-länder (högst tre) som har lägst

mflationstakt

* de långa räntoma far under året före examinationen Inte vara mer än

2 procentenheter högre än i de EG-länder (högst tre) som har den

lägste inflationstakten

*     växelkuraen skall ha hållite stobil utan allvarliga stömingar och utan

devalveringar på eget mitiativ, inom ramen för ERM:s normala

fluktuationsmarginaler, under en period av minst tvä år

* den konsoliderade offentliga sektoras underakott får utgöra högst

3 procent av BNP

*     den konsoliderade offentliga sektoms bmttoskuld får uppgå till högst

60 procent av BNP.

EG-kommissionen och EMI skall mot slutet av fås två, dvs. i god tid före utgången av 1996, avrapportera utfallet av fås två. En bedömning göre cfe av graden av ekonomisk konvergens som medlemsländema uppnått samt om en majoritet av medlemsländema uppfyller de stipule­rade kraven. Rådet av ekonomi- och finansministrar (Ekofin-rådet) ska, på basis av EG-kommissionens och EMI:s bedömning, med kvalificerad majoritet göra en bedömning av om en majoritet av medlemsländema uppfyller konveigenskraven. Anses fömteättnlngama uppfyllcfe skall det Europeiska rådet besluto att inlecfe fes tre, för berörda länder, den 1 januari 1997.

Om däremot inte en majoritet av medlemsländema uppfyllt kraven, föreskrivs i Maastricht-överenskommelsen att EMU:s tredje fes skall

90

inledas    den    1   januari    1999.    Motsvarande    examinations-    och    Prop. 1992/93:150 besluteprocedur som 1996/97 skall genomföras men med den viktiga    Bilaga 6.3 skillnaden att hänsyn inte skall tas till om en majoritet av med­lemsländerna vid denna tidpunkt uppfyller konveigenskraven. Stete- och regeringschefema har endast att, med kvalificerad majoritet, notera och bekräfta vilka medlemsländer som uppfyller kraven.

Varför bilda en europeisk valutaunion?

Valutaunionen kan enligt EG-kommlssionen väntas medföra en rad positiva ekonomiska effekter. Betycfende besparingar göre genom minskade transaktionskostnader (bl.a. kostaader för valuteväxling). Elimineringen av växelkurariskema anses fä positiva effekter på tUlväxten genom ökade investeringar. Samtidigt upphör risken för den fyp av instebilitet som uppkommit under de senaste månadema i det nuvarande växelkuraarrangemanget, EMS. För flertalet EG-länder är valuteunionen också ett sätt att säkra en forteatt låg inflationstakt och låga räntor. Ansvaret för penningpolitiken föra över till en gemensam centralbank.

Det har även reste frågetecken kring EMU-projektet. Det har ifrågasatte om EG är ett s.k. optimalt valutaområde. Inom EG finns befydande olikheter i produktionsstruktar, samtidigt som arbetekraftens rörlighet mellan och inom ländema är begränsad. Det skulle därför, enligt vissa kritiker, vara motiverat att behålla det anpassnlngsinstmment som möjligheten till nationella växelkuraförändringar utgör. EG-kommissionen menar dock att den ökade integrationen till följd av den inre marknaden kommer att leda till större likheter i produktionsstruktar mellan ländema. Därmed skulle risken för eventaella spänningar i unionen minska.

En annan fyp av kritik riktar sig inte mot valuteunionen som sådan utan mot dess utformning enligt Maastricht-överenskommelsen. Innebörden i denna kritik är att de krav som uppställte för deltegande i valuteunionen, konveigenskriteriema, är otillräckliga för att säkeretälla den monetära sfebiliteten i unionen.

Bretton Woods-systemete sammanbrott och den ökande omfettningen av de finansiella flödena har skapat en kraftigt ökad potential för svängningar i växelkureer och räntenivåer. Mot denna bakgmnd har EG-ländema funnit att den mest ändamålsenliga ordningen är att knyte valutoraa tätt till varandra i ett system av fasta växelkureer. Devalve­ringar har generellt förkastete som ett ekonomisk-politiskt instmment.

Givet att den ekonomiska och monetära unionen kommer till stånd är den avgörande frågan hur Sverige påverkas av att delte i respektive stå utanför unionen.

Sverige och det ekonomiska och monetära samarbetet

EES-avtalet kommer inte att omfette frågor som rör växelkurspolitiken, t.ex. deltagande i EMS eller samordning av den ekonomiska politiken.

8 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 6

91

Om förhandlingama med EG leder till ett svenskt medlemskap kommer Prop. 1992/93:150 Sverige att omfettos av EG:s ekonomiska och monetära samarbete. Det Bilaga 6.3 skulle innebära bl.a. deltegande I EMS samt I den samordning av den ekonomiska politUcen inom ramen för vilken utvecklingen i med­lemsländema granskas med utgångspimkt för gemensamt överenskomna mål. Dessa mål omfettar bl.a. hög tillväxt, läg Inflation, hög sys­selsättning samt en mer likartad ekonomisk utvecking ("konvergens").

Efteraom EG vid tiden för ett svenskt medlemskap sannolikt befiimer sig I den andra fasen av EMU är det I detta sammanhang relevant att titta närmare på troliga följder för Sveriges ekonomi av att delta i EMU.

Ett svenskt deltagande I en europeisk valutaunion kan bl.a. lecfe till följande fördelar:

* Transaktionskostaader elimineras

*     Intresset för att investera i  Sverige ökar genom att valutarisker

elimineras och Sverige blir del av ett större valutaområde

* Prisstabilitet kan bli lättare att uppnå

Transaktionskostnader

Om en gemensam valuta införa bortfaller tmnsaktionskostruider för växling, omräkning och ommärkning av priser, ete. inom valutaområdet. En eliminering av transaktionskostaadema fömteätter att valutaunionen leder till en gemensam valuto. Det torde inte räcka med en permanent låsning av växelkureema. Preliminära bedömningar inom Finansdepar­tementet fyder på att den möjliga kostaadsbesparingen för Sveriges del ligger i nivå med EG-genomsnittet, dvs. 0,3-0,4 procent av BNP eller 4-6 miljarder kronor i 1991 åre penningvärde.

Investeringar och tillväxt

De eventaella vinster som nämnte är stotiska. De höjer BNP:s nivå. Vad som kan fä väl så stor befydelse är emellertid de dynamiska effektema, dvs. effektema på BNP:s tillväxttakt, av ett svenskt deltogande i valutounionen.

En osäkerhet om den långsiktiga svenska växelkureen innebär att investeringama, och dänned tillväxten, påverkas negativt. Såväl en osäkerhet om humvida kronan kan komina att devalveras vid en fest växelkure som den faktiska variationen i växelkureen mot enskilda EG-valutor vid en flytande kure bidrar sannolikt till att dämpa in­vesteringsviljan och därmed tillväxten.

Potentiella investerare har lättere att skydda sig mot ett stort valuta­områdes risker, eftereom större valutor i regel är mer gångbara som intemationella betalningsmedel. För många investerare är det också en fördel att begränsa sina placeringar till ett fåtal stora valuteomräden, eftereom det minskar kostaadema för att följa den politiska utvecklingen i de länder där kapitalet är placerat. För att dra till sig kapital måste

92

Sverige ciärför kunna erbjucfe en högre förvänted avkastmng än större    Prop. 1992/93:150

länder med intemationellt mer gångbara valutor.

Bilaga 6.3

Prisstabilitet

Valuteunionen påverkar fömteättnlngama för att uppnå prisstebilitet. Den gemensamma valutan skärper kravet på stotemaktema att föra en ekonomisk politik som är förenlig med omvärldens inflationstakt, eftereom växelkureen definitivt bortfaller som instmment i den ekonomis­ka politiken. En snabbare mflation i Sverige än I omvärlden skuUe hote de svenska företogens konkurrenskraft och därmed också leda till minskade investeringar och svagare ekonomisk tillväxt. I takt med att denna insikt vinner insteg är det rimligt att tro, att också pris- och löneutvecklingen anpassas till kostaadslägete krav och att inflationstiycket därmed dämpas.

En snabb inflation är ofte förknippad med befydande variationer i inflationstakten. Förändringar i relativprisema blir därmed mindre fydliga, vilket försämrar prissystemete resuisallokeringsfunktion. En variabel inflation skapar också osäkerhet om framticfe priser och dämpar därigenom investeringsviljan. En låg och sfebil inflationstakt gynnar troligen investeringar och tillväxt. Det är emellertid svårt att bedöma hur stor denna påverkan är.

Sysselsättningen

Det finns skäl att tro att ett deltogande i valutounlonen kan bidra till att förbättra arbetemarknadens fimktionssätt. När växelkureen bortfaller som instmment i den ekonomiska politiken ökar tiycket på arbetemarknadens parter att to ansvar för en lönebildning som respekterar konkurrenskraf­tens krav. Möjligen kan även rörligheten på arbetemarknaden öka.

Valuteunlonen kan emellertid även innebära en ökad risk för tillfälliga ökningar i arbetelösheten. Deltegandet i valuteunionen stänger den "reservutgång" som möjligheten till en devalvering iimeburit. Om en stöming drabbar hela unionen kan denna lindras genom penning- och valutopolitiska insateer för hela unionen. Om däremot störningen drabbar Sverige hårdare än andra fär de svenska systemen själva svara för huvuddelen av anpassningen. Om arbetemarknaden I ett sådant läge Inte är tillräckligt flexibel, i termer av lönebildning och geografisk och branschmässig rörlighet hos arbetekraften, kan befydande sys­selsättningsproblem uppstå på kort sikt. Detsamma gäller natarligtvis även vid fåst växelkure.

För att kunna bedöma riskema för en sådan tillfällig negativ effekt på sysselsättningen är det viktigt att vete dels hur sannolikt det är att en ojämnt fördelad stöming av befydande omfettning kan drabba Sverige, dels hur ett deltegande i valuteunlonen påverkar flexibiliteten på arbetemarknaden. Några befydelseftilla faktorer kan ureklljas när det gäller risken för en avvikande utveckling:

93

Prop. 1992/93:150

*     Den svenska utrikeshandelns exportsammansättnlng är den faktor som    Bilaga 6.3

mest sannolikt kan lecfe till skillnader. Jämfört med de andra tänkte

deltegama I valutaunionen spelar t.ex. basindustriemas produkter en

större roll för Sverige. Svängningama i Sveriges handelsvillkor har under de senaste åren varit större än t.ex. lysklands (LU 92, feb. 3.10). Befydelsen av denna skillnad bör dock inte överdrivas. Ungefär 70 procent av Sveriges handel med EG-ländema är s.k. inom bransch-handel, att jämföras med ca 50 procent för t.ex. Danmark. Endast en mindre del av exporten härrör från sektorer där Sverige är klart mer exponerat an andra länder. Det gäller framförallt skogssektorn.

*     Skillnaden när det gäller marknadssammansättning är förhållandevis

liten. Diygt två tredjedelar av det svenska handelsutbytet sker med de

nuvarande EG- och EFTA-ländema, vilket är detsamma som EG-

genomsnittet.

*     LU 92 pekar på lägesnackdelamas befydelse (tobell 3.10). Sveriges

geografiska läge innebär att en stöming i form av t.ex. kraftigt ökade

transportkostaader skulle drabba Sverige hårdare än de flesto andra

länder i en europeisk valutounion.

Sammanfettningsvis är den svenska industristruktiiren och handeln så pass lik t.ex. den fyska, att risken för en avvikande utveckling antogligen är mindre för svensk del än t.ex. för norek eller finsk.

För att ge ett perepektiv på risken för en verkligt allvarlig yttre stöming som drabbar Sverige ensamt är det viktigt att betona, att den svenska ekonomin knappast varit uteatt för någon såcfen i modem tid. Går man utomlands kan möjligen den finska sovjethandelns kollaps utgöra ett exempel, men då handlar det om bortfallet av avsättnings­marknaden för ca en sjättedel av den egna exporten och allvarligt föreämrade villkor för importen av viktiga varor såsom olja.

När det gäller arbetemarknadens flexibilitet finns flera stadier som pekar dessutom på att den svenska arbetemarknadens anpassningsförmåga är intemationellt sett hög, vilket talar för att Sverige skulle klara valuteunlonens anpassningskrav jämförelsevis väl.

Ett problem med de stadier som finns om reallöneflexibillteten i Sverige är emellertid att det under 1980-talet skedde flera devalveringar. Det är just I samband med dessa tillfällen som reallönema anpassate. Reallönema har således sänkte utan motsvarande nedväxling i de nominella lönemas utveckling. Det är ciärför troligt att stadiema ger en överdrivet positiv bild av reallöneflexiblliteten. Ett deltogande i valuta­unionen kräver därför sannolikt en ökad flexibilitet I lönebildningen och en ökad rörlighet på arbetemarknaden. Å andra sicfen är det det troligt att ett deltagande i unionen i sig bidrar till att öka arbetsmarknadens flexibilitet.

94

Följder för den ekonomiska politiken

Prop. 1992/93:150

BUaga 6.3 Om Sverige deltar i  valuteunlonen  fiillbordas  den förekjutnlng  av

fyngdpunkter och roller i den svenska ekonomiska politiken som inleddes

med den feste växelkureen, anknytningen till ecun och EES-avtalet.

Ramen för den svenska ekonomiska Integreringen med EG-ländema

skulle bli ännu festare om kronan bands oåterkalleligt till de övriga

valutoma.

Penning- och valutapolitiken centraliseras till den europeiska nivån. Det innebär dock ingen avgörande förändring i förhållande till en situation med fest växelkure, cfe den svenska penningpolitiken till störete delen bestäms av den fyska pennmgpolltUcen. Deltegandet i valuteunlonen kan i själva verket innebära påtegliga fördelar jämfört en fåst växelkure­politik. Penningpolitiken i Europa utformas Icfeg de facto med hänsyn till Tysklands problem och behov. Innebörden är att den fyska återföreningen i dag hämmar utvecklingen inom hela området. Inom en union skulle t.ex. ränteläget i stället bestämmas med hänsyn till hela områdete behov. Vidare bör sägas att det å andra sidan är troligt att Tysklands pen­ningpolitik under 1980-talet bidrog till att hjälpa andra länder i Europa, framför allt inom ERM, att få ned sin inflation till en lägre kostaad i form av förlorad produktion och arbetelöshet. Genom att knyta sin valuta till D-marken kunde andra länder dra nytte av lysklnads restriktiva penningpolitik och låga inflationstakt.

I ytterligare ett viktigt avseende innebär valutaunionen en befydelsefiill fördel I förhållande till en situation med fåst växelkure. När växel­kureema låses oåterkallerligen upphör de kapitalflöden som beror på förväntningar om växelkurejusteringar. Därmed blir också fömtsätt­ningama för den ekonoiniska politiken mer stebila. Valutamarknadens krav ereätte för det enskilda landet av unionens mer formaliserade och stebila konvergenskrav.

När det gäher finanspolitiken innebär ett deltagande i valutaunionen inga större förändringar. De s.k. konvergenskraven för deltagande I EMU:s tredje fes sammanfaller i stor uteträckning dels med vad en fest växelkure fordrar, dels med vad den inhemska stmktaromvandlingen kräver.

Som tidigare framgått avser det framticfe samarbetet inom ramen för EMU framför allt en samordning av de deltegande ländemas penning­politik och en integration av de mstitationer som ansvarar för denna. Kraven pä finanspolitiken, där den offentliga sektoms utgifts- cx:h skattepolitik utgör beståndsdelama, är av ett mer mdirekt slag. Dessa krav är i företo hand kopplade till de konvergenskriterier som i kvan­titetiva termer reglerar vilka finansiella underekott och vilken skuldsätt­ning som kan accepteras i den offentliga sektora.

Inriktningen på att minska det stmktareUa underekottet är emellertid angelägen oavsett konveigenskraven: underekottet har också befydelse för förtroendet för den svenska växelkurepolitUcen och därmed för ränte­nivån.

95

Sverige utanför en valutaunion

Prop. 1992/93:150

Bilaga 6.3 I den europeiska debatten diskuteras framför allt om den föreslagna

valuteunlonen är ett klokt projekt ur hela gemenskapens synvinkel. Rapporten betonar emellertid att frågan kan ställa sig delvis annorlunda för svensk del. Om valuteunlonen blir av måste Sverige bedöma hur ekonomin skulle påverkas av att Sverige stod utanför det nya valuto­området. I flera avseenden skulle ett utanförekap sannolikt Innebära större påfrestningar än dagens växelkurearrangemang eller ett ensidigt åtogande om fåst växelkure. \d ett utanförekap måste trovärdigheten för den svenska kronan succesivt byggas upp, vilket med stor sannolikhet skulle kräva en befydligt stramare penning- och finanspolitik och en mer återhållsam lönebildning än vid ett deltagande I EMU.

Andra effekter av ett utanförakap är följande.

*     När transaktionskostaadema minskar inom unionen föraämras

konkurrenskraften för svenska exportföretag på de marknader som

omfettas av valutaunionen.

*     Risken för växelkurastömingar kommer antegligen att ses som större

än i cfeg. Därmed ökar den finansiella osäkerheten för Sverigebaserad

verksamhet med Intemationella kopplingar med åtföljande negativa

effekter på ränteläget och investeringama.

*     Sveriges dragningskraft som investeringsland minskar antagligen.

Utanförakapet i sig ökar den finansiella osäkerheten vid placeringar i

Sverige. Risken blir särakilt påtaglig vid mvesteringar på tio-femton åra

sikt. Investerare kan visserligen delvis föraäkra sig, men de ådrar sig

då transaktionskostaader.

Om Sverige inte heller kan delte i den europeiska unionen i vidare mening, kan potentiella investerare inte lite på att Sverige blir delaktigt I gemenskapens fortsatte utveckling. Sverige har inte heller samma möjlighet som medlemssteter att väma om sitt näringslivs intressen.

96

Författningsförslag

1   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:1590) med särskilda

bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1993

Härigenom föreskrivs att i 1 § lagen (1992:1590) med särskilda bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1993 skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Vid utbetalning av kommunal-eller landstingsskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m. m., skall för inkomståret 1993 kommunalskattemedlen mins­kas med 679 kronor per invånare i kommunen den 1 november 1992 och landstingsskattemedlen med 396 kronor per invånare i lands­tinget den 1 november 1992.

För en kommun som inte ingår i ett landsting skall kommunalskat­temedlen minskas med 7 075 kro­nor per invånare i kommunen den 1 november 1992.

Vid utbetalning av kommunal-eller landstingsskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m., skall för inkomståret 1993 kommunalskattemedlen mins­kas med 739 kronor per invånare i kommunen den 1 november 1992 och landstingsskattemedlen med 398 kronor per invånare i lands­tinget den 1 november 1992.

För en kommun som inte ingår i ett landsting skall kommunalskat­temedlen minskas med 1 137 kro­nor per invånare i kommunen den 1 november 1992.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

97

2    Förslag till

Prop. 1992/93:150

Lag med särskilda bestämmelser om utbetalning av

Bilaga 6.4

skattemedel år 1994

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Vid utbetalning av kommunal- eller landstingsskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering av skatt, m.m., skall för inkomståret 1994

kommunalskattemedlen minskas med 771 kronor per invånare i kom­

munen den 1 november 1993 och landstingsskattemedlen med 396 kronor

per invånare i landstinget den 1 november 1993.

För en kommun som inte ingår i ett landsting skall kommunalskat­temedlen minskas med 1 167 kronor per invånare i kommunen den 1 no­vember 1993.

2

§ Har en kommun, ett landsting eller en kommun som inte ingår i landsting för år 1994 fastställt en högre skattesats än den som har gällt för år 1993 skall den minskning av kommunal- eller landstingsskat­temedel som avses i I § i stället göras med 1 065 kronor, 577 kronor respektive 1 642 kronor. Detta gäller dock inte om höjningen av skattesatsen avser att täcka ökade kostnader som uppkommit på grand av en omfördelning av uppgifter mellan landsting och kommunema inom landstinget.

3

§ Vid utbetalning av en församlings eller en kyrklig samfällighets ford­ran enligt 4 a § Qärde stycket lagen med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m., skall fordran vid ingången av år 1994 minskas med 1,7 procent.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

98

3   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:670) om statligt

utjämningsbidrag till kommuner

Prop. 1992/93:150 BUaga 6.4

Härigenom föreskrivs i fråga om övergångsbestämmelsema till lagen (1992:670) om stafligt utjämningsbidrag till kommuner' dels att punkt 5 skall upphöra att gälla, dels att punktema 4 och 6 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4. I fråga om bidragsåret 1993 gäller att om skillnaden mellan det preliminära skatteutjämningsbidra­get enligt 6 § och ett referens­bidrag överstiger 1,5 procent av summan av referensbidraget och kommunens preliminära kom­munalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda be­stämmelser om kommuns och arman menighets utdebitering av skatt, m.m. för år 1993, skall det preliminära utjämningsbidraget justeras upp eller ned med den del som överstiger 1,5 procent.

6.M fråga om bidragsåret 1994 gäller att om skillnaden mellan det preliminära utjämningsbidraget enligt 6 § för år 1994, och det preliminära utjämningsbidraget enligt samma paragraf för år 1993, efter tillämpningen av punkt 4 i övergångsbestämmelsema, över­stiger 3 procent av summan av preliminära kommunalskattemedel för år 1994 enligt 4 § lagen med särskilda bestämmelser om kom­muns och annan menighets ut­debitering av skatt, m.m. och det preliminära   utjämningsbidraget

4. I fråga om bidragsåret 1993 gäller att om skillnaden mellan det preliminära skatteutjämningsbidra­get enligt 6 § och ett referens­bidrag överstiger 1,5 procent av summan av referensbidraget och kommunens preliminära kom­munalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda be­stämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. för år 1993, skall det preliminära utjämningsbidraget justeras upp eller ned med den del som överstiger 1,5 procent.

Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, fastställer referensbidraget.

6. I fråga om bidragsåret 1994 gäller att om skillnaden mellan det preliminära utjämningsbidraget enligt 6 § för år 1994, och det preliminära utjämningsbidraget enligt samma paragraf för år 1993, efter tillämpningen av punkt 4 i övergångsbestämmelserna, över­stiger 1,5 procent av summan av preliminära kommunalskattemedel för år 1994 enligt 4 § lagen med särskilda bestämmelser om kom­muns och annan menighets ut­debitering av skatt, m.m. och ett referensbidrag,   skall  det prelimi-

' Senaste lydelse av punkt 5 1992:1583. \ Senaste lydelse 1992:1585.  Senaste lydelse 1992:1585.

99

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1992/93:150 Bilaga 6.4

enligt 6 § för år 1993, efter till-    nära utjämningsbidraget justeras

lämpningen av punkt 4 i över­gångsbestämmelserna, skall det preliminära utjämningsbidraget justeras upp eller ned med den del som överstiger 3 procent.

upp eller ned med den del som överstiger 1,5 procent.

Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, fastställer referensbidraget.

Denna lag träder i kraft den I juli 1993 och tillämpas första gången i fråga om bidragsåret 1994.

100

Innehållsförteckning

pp- 

1992/93:150

Bilaga 6

1 Skattefrågor

1

1.1 Skattereduktion för reparationskostaader m.m.

för bostedshus

1

1.2

Vissa frågor om inbetalning av skatt och arbetegivaravgifter

14

1.3

Utbyggnad av skattemyndighetemas

kontrollverksamhet m.m.

16

1.4 Hemställan

17

2 Stetens upplåning i ufländsk valute

18

2.1

Bakgrund

18

2.2

Steflig upplåning i ufländsk valute

22

2.3

Den framtida stefliga upplåningen i

ufländsk valuto

26

2.4  Hemställan

27

3

Sverige och EMU

28

4

Peraonalkonsekvenser vid stmktarförändringar

29

4.1

Allmänt

29

4.2

Vissa finansieringsfrågor i samband

med bolagsbUdning

30

4.3

Departementsvisa bedömningar av peraonalkonsekvensema

30

4.4

Sammanfettning

39

4.5

Hemställan

40

5

Regeringskansliete arbeteformer

41

6

Vissa anslagsfrågor inom sjunde huvudtiteln

44

6.1

Vissa investermgar m.m.

44

6.2

Ytterligare medel för täckning av merkostaader för löner och pensioner

m.m. under budgetåret 1992/93

44

6.3  Hemställan

45

7 Kommunal ekonomi

46

7.1

Inledmng

46

7.2

Kommunema och de samhällsekonomiska fömteättnlngama

47

7.3

Behov av förändringar i nuvarande skatte-

och bidragssystem

52

7.4  Ekonomiska utgångspunkter för kommimsektom

de närmaste åren

58

7.5

Övriga frågor

67

7.6

Upprättode lagföralag

69

7.7

Hemställan

69

7.8

Bidrag och ereättningar till kommunema

70

101

Bilaga 6.1    1 Lag om skattereduktion för

Prop. 1992/93:150

reparationskostaader m.m. för bostedshus

74    Bilaga 6

2 Lag om ändring i skatteregisteriagen (1980:343)

77

Bilaga 6.2    1 Lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

80

2

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

82

3

Lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt

84

4

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

85

5

Lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624)

86

6

Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktekatter och prisregleringsavgifter

87

7

Lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327)

88

8

Lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt

på ränfe på skogskontomedel m.m.

89

Bilaga 6.3    Sverige och den ekonomiska och monetära unionen

Sammanfettning av rapporten Ds 1992:116

90

Bilaga 6.4 1 Lag om ändring i lagen (1992:1590) med

särakiida bestämmelser om utbetalning av

skattemedel år 1993

97

2 Lag med särakiida bestämmelser om

utbetalning av skattemedel år 1994

98

3                                                          Lag om ändring i lagen (1992:670) om stotiigt

utjämningsbidrag till kommimer

99

102

gotab  43622, Slockholm 1993

Bilaga 7

Utbildningsdepartementet

1 Riksdagen 1992193. 1 samL Nr 150 BiL 7

Utbildningsdepartementet

Prop-1992/93:150

Bilaga 7 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1993

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m. såvitt avser Utbildningsdepartementets verksamhetsområde

Inledning

Den kris vi nu befinner oss i är inte enbart en följd av en internationell lågkonjuktur, uten den beror också på strukturella brister i vårt eget samhälle. En av de viktigaste förutsättningarna för Sveriges fortbestånd som en av de ekonomiskt sett ledande nationerna i världen är att vi kla­rar av den kunskapsmässiga omstruktureringen. Utbildningsväsendet har en väsentlig uppgift för att möta de strukturella bristerna i det svenska samhället. Det behövs ökade utbildningssatsningar främst inom naturvetenskap och teknik, språk och informationsbehandling.

Utbildningssatsningar fyller en långsiktigt betydelsefull funktion. Det­te är viktigt att framhålla i en tid då utbildningsväsendet också bidrar till att mer kortsiktigt hålla nere den öppna arbetslösheten. Ett exempel på dette är att genom undervisning i svenska förbättra invandrares möj­ligheter på arbetsmarknaden.

Inför påfrestaingarna med kraftiga dimensioneringsökningar av ut­bildningsutbudet under de närmaste åren, måste budskapet till de stude­rande vara att utbildning är långsiktigt meningsfull både för den enskil­de och för samhället. Med den utgångspunkten är det absolut nödvän­digt att utbildningen får ett meningsfullt irmehåll vad beträffar både in­riktning och kvalitotiv nivå.

1* Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 7

Ättonde huvudtiteln

B. Det offentliga skolväsendet

B 9. Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 7

Mitt förslag: Särskilt statsbidrag ges till kommunerna för ytterli­gare 29 000 platser i gymnasieskolan för ett tredje gymnasieår utöver de 11 000 platser som tidigare föreslagits för budgetåret 1993/94.

Vidare skall statsbidrag kunna ges för 33 000 extra platser inom den kommunala vuxenutbildningen (komvux).

Skälen för mitt forslag: 1 propositionen om särskilt statsbidrag till kom­muner för ytterligare platser i gymnasieskolan för ett tredje gymnasieår (prop. 1992/93:194) föreslogs att 330 miljoner kronor för 11 000 platser för ett tredje gymnasieår skulle avsättas budgetåret 1993/94 samt att re­geringen skulle bemyndigas att vid behov ytterligare öka antalet platser. Jag räknar med att ytterligare 29 000 platser kommer att utnyttjas för det tredje gymnasieåret, vilket kostar 870 miljoner kronor utöver vad som beräknats i prop. 1992/93:194. Medlen avser ett tredje gymnasieår för ungdomar som gått ut en tvåårig gymnasieutbildning.

Riksdagen har beslutat att för våren 1993 ställa resurser till AMS för­fogande för bidrag till bl.a. utbildning i komvux, 13 000 platser, och folkhögskola, 5 000 platser (prop. 1992/93:50, bet. 1992/93:FiUl, rskr. 1992/93:134). Också härvidlag finns det enligt min mening anledning 

att höja ambitionsnivån. Under budgetåret 1993/94 bör målsättningen 

vara att 33 000 extra helårsplatser anordnas inom komvux och 10 000 platser inom folkhögskolan. Jag föreslår därför att 752 010 000 kronor anvisas under detta anslag budgetåret 1993/94 för bidrag tUl de kommu­ner som anordnar extra komvuxplatser utöver den ordinarie organisa­tionen.

Låt mig i det här sammanhanget understryka det grundansvar kom­munerna har för att tillgodose behoven av komvux. Detta ansvar är klarlagt i skollagen. Det finns enligt min mening anledning att göra denna markering så att det står alldeles klart att de statliga bidrag som nu tillkommer skall användas för nya platser.

Som jag inledningsvis framhållit skall dessa utbildningssatsningar ses som inslag i en långsiktig strategi för nationell kompetensuppbyggnad. Jag vill i det sammanhanget något uppehålla mig vid vad jag uppfattar som angelägna utbildningsbehov, bland andra.

Regeringen har i många sammanhang markerat behovet av förbättra­de språkkunskaper - såväl i svenska som i främmande språk. Den syn­punkten kommer säkerligen att få sitt mest betydande genomslag i de läroplansförändringar som för närvarande förbereds. Reformer i ung­domsutbildningen påverkar emellertid den samlade kompetensen i sam-

häUet endast i den takt som studerande tar sig igenom de reformerade Prop. 1992/93:150 utbildningarna. Många invandrare, såväl ungdomar som vuxna, behöver Bilaga 7 förbättra sina svenskkunskaper för att förstärka sina möjligheter i fråga om arbete och fortsatta studier. Genom satsningar nu, i och för sig be­tingade av arbetslöshetsläget, har vi fått chansen att bygga upp kunska­pema snabbare än vad som eljest skulle ha varit fallet. Det är angeläget att ta vara på det tillfället. Härvidlag har egentligen alla aktörer på ut­bildningsområdet, gymnasieskolan, komvux, folkhögskolan och bild­ningsförbunden, goda förutsättningar att göra betydande insatser.

Regeringen har vidare uttryckt sin oro för det vikande intresset för naturvetenskapliga och tekniska studier. Här är det inte minst viktigt att ge de studerande information. Det är angeläget att i detta informations­arbete särskilt uppmärksamma utbildningar med naturvetenskaplig och teknisk inriktning. Minst lika viktigt är emellertid att forma utbildning­ens innehåll så att ungdomar fullföljer den utbildning de valt och fin­ner den intressant. Bättre reklam än att eleverna uppsakattar den kan ingen utbildning få. På detta område är det särskilt viktigt att utbild­ningarna planeras och genomförs med stor kreativitet och lyhördhet gentemot dem utbildningarna avses för. Såväl renodlat praktisk utbild­ning, t.ex. en teknisk grundkurs, som mera studieförberedande eller all-mänorienterande bör kunna genomföras.

Den treåriga gymnasieskolan införs nu runt om i landet. Den innebär naturligtvis en betydande kunskapsförstärkning på sikt. Samtidigt riske­rar de som endast har en tvåårig gymnasieutbildning att hamna på efter-käUten. Det är därför angeläget att de som har den kortare gymnasieut­bildningen får möjlighet att komplettera så att de når den nivå den tre­åriga gymnasieskolan ger.

Alla är inte intresserade av en sådan komplettering. Det finns de som heUre vill fördjupa sig inom det område där de redan har tyngdpunkten i sin utbildning eller vill förbättra sina teoretiska kunskaper. Det tredje gymnasieåret bör även kunna ges en sådan utformning.

Det är angeläget att de föreslagna utbildningsinsatserna genomförs utan en tyngande administrativ apparat. Samtidigt rör det sig här om medel i en storleksordning som definitivt motiverar uppföljning. Kun­skaper och erfarenheter av de satsningar som nu genomförs kan också vara av nytta för framtida insatser. En heltäckande utvärdering av kvali­teten i och inriktningen av utbildningsinsatserna är förstås svår att ge­nomföra. Det är emellertid viktigt att åstadkomma en så tillförlitlig bild som möjligt av insatserna. En volymkontroll bör också genomföras så att de statliga bidragen inte används för verksamhet som huvudmannen ändå borde eller skulle bedriva.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

1. att med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:UbU8, rskr. 1992/93:207) och regeringens förslag i prop. 1992/93:194 Ull

Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 1 994 849 000 kr.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 7

C. Folkbildning

C 1. Bidrag till folkbildningen

Mitt förslag*. Statsbidrag beräknas för 10 000 extra platser inom folkhögskolan. Därutöver beräknas 100 miljoner kronor för sär­skilda kurser för arbetslösa förlagda till folkhögskolor eller stu­dieförbund.

Skälen för mitt förslag: Enligt vad jag tidigare redovisat föreslår jag att 10 000 extra platser anordnas inom folkhögskolan för budgetåret 1993/94 med anledning av det kärva arbetsmarknadsläget. I fråga om in­riktningen av insatserna vill jag hänvisa tUl vad jag anfört under ansla­get B 9. Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet. Jag beräknar kostnaden för dessa platser till 438 920 000 kr. Dessutom föreslår jag att de medel om 100 miljoner kronor som anvisats inneva­rande budgetår som särskilt bidrag för arbetsmarknadsanpassad utbild­ning inom folkbildningen, dvs. studieförbund och folkhögskolor, får ut­gå även nästa budgetår. Medlen för budgetåret 1993/94 bör tillföras detta anslag och platserna fördelas mellan utbildningsanordnarna av Folk­bildningsrådet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

2. att med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:KrU13, rskr. 1992/93:192) till Bidrag till folkbildningen för budgetåret 1993/94 anvisa ett anslag på 2 456 463 000 kr.

D. Grundläggande högskoleutbildning m.m.

1   Utökning av utbildningsplatser inom den högre utbildningen

Prop. 1992/93:150 Bilaga 7

Mitt fiirslag: Antalet utbUdningsplatser i grundläggande högsko­leutbildning ökas med 1 500 fr.o.m. budgetåret 1993/94. För utvecklings- och utbildningskostnader anvisas 81 miljoner kro­nor. Vidare föreslås platser för 1 500 helårsstudenter på s.k. be­hörighetsgivande förutbildning vid universiteten och högskolor­na. För detta ändamål anvisas 81 miljoner kronor.

Antalet sökande till högre utbildning är nu större än någonsin. Anta­let platser inom den högre utbildningen måste bestämmas inom ramen för en awägning mellan individernas efterfrågan på sådan utbildning och möjligheterna att erbjuda studenterna en från kvalitativa utgångs­punkter tillfredsställande utbildning. Detta synsätt motiveras bland an­nat av studiefinansieringssystemet. Självfallet måste utbildningen hålla hög kvalitet då studenterna lånefinansierar sitt uppehälle under studieti­den.

Antalet helårsstudenter inom den grundläggande utbildningen vid de statiiga universiteten och högskolorna växer snabbt. Efter att ha varit i stort sett oförändrat under 1980-talet kommer antalet studenter att öka från ca 130 000 år 1990 tifl ca 180 000 år 1995.

Detta kräver utomordentliga ansträngningar av den ansvariga perso­nalen vid universitet och högskolor. Det finns risker för att det uppstår brist på såväl behöriga lärare som på lokaler och studentbostäder.

Regering och riksdag har tidigare tagit ställning för kraftfulla åtgärder i syfte att bevara och helst stärka kvaliteten inom den högre utbildning­en (prop. 1992/93:42, bet. 1992/93:UbU05, rskr. 1992/93:159). Jag bedö­mer nu att det inte är möjligt att åstadkomma några mera väsentliga ök­ningar av den reguljära utbildningen på universitets- och högskoleor­terna med de kvalitetskrav som samtidigt måste upprätthållas.

En utbyggnad av den traditionella högre utbildningen med nuvarande anläggningar och lärartillgång är alltså inte lämplig för närvarande. Först på längre sikt när systemet stabiliserats och en ökning av antalet forskarutbildade skett kan en mera betydande utbyggnad ske.

Samtidigt är utbildningsnivåns betydelse för individen i en framtida yrkesverksamhet så stor att alla ansträngningar måste göras för att bere­da en så stor andel som möjligt av de sökande ungdomarna plats i högre utbildning.

I det perspektivet anser jag att nya grepp bör prövas för att möjliggöra en viss ytterligare dimensioneringsökning.

Högre utbildning på distans har diskuterats länge i vårt land och bety­dande summor har satsats på utveckling av metoder och läromedel. Nå­gon verklig bredd har emellertid inte uppnåtts. Antalet studerande på

distans kan beräknas till knappt 15 000 (troligen betydligt mindre ut-     Prop. 1992/93:150

tryckt i helårsstudenter).

Bilaga 7

Distansundervisning borde vara en verksamhetsform som under alla omständigheter måste utvecklas och utvidgas för att i framtiden kunna utnyttjas i fortbildning och vidareutbildning. En kraftfull satsning på utveckling av distansundervisningen bör därför ske. Inom ramen för denna bedömer jag att förutsättningar kan skapas även för ett ökat antal ungdomsstuderande att inleda sina studier. Jag anser därför att följande tillvägagångssätt bör tillämpas.

Universitet och högskolor erbjuds att utveckla och bedriva distansut­bildning i samverkan. Jag utgår från att universitet och högskolor i det­ta sammanhang presenterar väl utvecklade förslag till större samarbets­projekt. Regeringen bör därefter tillsammans med de berörda universi­teten och högskolorna pröva om det är möjligt att anordna ett större an­tal platser på grundläggande kurser (t.ex. 20 poäng i matematik, stati­stik, ekonomi, historia etc.) och därmed göra det möjligt att på universitets- och högskoleorterna öka andelen studenter på högre nivå­er. I awaktan på ett ställningstagande till det slutUga utrymmet bör me­del nu beräknas för 1 500 nya studenter i huvudsak inom distansutbild­ning redan fr.o.m. budgetåret 1993/94. Om garantier från kvalitativ ut­gångspunkt inte kan skapas för viss utbyggnad av den traditionella hög­re utbildningen bör det ankomma på regeringen att besluta om annan användning av platserna.

Regeringen beräknar nu kostnaderna för utveckling och drift av di­stansutbildning - utöver de 10 miljoner kronor som föreslagits redan i proposition 1992/93:169, s 57 - dll 81 miljoner kronor. Av dessa utgör ca 25 miljoner kronor studiemedelskostnader.

Genom beslut av regering och riksdag (prop. 1991/92: 150 bil. 1:6, bet. 1991/92:FiU30, rskr. 1991/92:350) tillkom för innevarande budgetår ca 1 200 platser på s.k. behörighetsgivande förutbildning vid universiteten och högskolorna. Denna utbildning utgör ett alternativ till andra for­mer inom utbildningssystemet när det gäller att ge framtida studenter den behörighet som krävs för högre studier framför allt inom det natur­vetenskapliga och tekniska området. Ett särskilt mål med utbildningen var att framför allt flickor skall stimuleras till att söka sig till det natur­vetenskapliga och tekniska området.

En preliminär utvärdering av verksamheten innevarande budgetår, som utförts inom Utbildningsdepartementet, ger vid handen att det för­sta årets verksamhet varit förhållandevis lyckad, särskilt om man beak­tar den mycket korta planerings- och rekryteringstid som stod till förfo­gande.

Universiteten och högskolorna redovisar att de kan anordna platser som motsvarar ca 1 400 helårsstudenter. Det bör vara möjligt att uppnå en något större volym t.ex. genom att erbjuda Sveriges Lantbruksuniver­sitet att delta i verksamheten. Universiteten och högskolorna bör i sin planering kunna utgå från att de platsbehov som har anmälts till Ut­bildningsdepartementet kan tillgodoses.

Jag anser mot denna bakgrund att verksamheten bör fortsätta och be-     Prop. 1992/93:150 räknar därför medel för resurser motsvarande 1 500 helårsstudenter per     Bilaga 7 år under den kommande treårsperioden. Kostnaderna beräknas till ca 81 miljoner kronor varav ca 25 miljoner kronor avser studiemedels­kostnader.

Den verksamhet, som här avses, bör kunna vara ett betydelsefullt in­slag i ett långsiktigt arbete med att genereUt stödja och stimulera ungdo­mars intresse för tekniska och naturvetenskapliga studier och för yrkes­verksamhet med sådan inriktning. Jag avser att i annat sammanhang återkomma till regeringen med förslag om samlade insatser i detta syfte. 1 detta arbete kommer bl.a. VHS att behöva spela en viktig roll. För in­formation till stöd för rekrytering till den behörighetsgivande förutbild­ningen och för fortsatta åtgärder med den inriktining som redan inletts beräknar jag 3,5 miljoner kronor till VHS förfogande under budgetåret 1993/94. Jag räknar med att verksamheten skall bedrivas på denna nivå under planeringsperioden.

Totalt uppgår kostnaderna för budgetåret 1993/94 tUl 162 miljoner kronor varav 21 miljoner kronor utgörs av kostnader för lokaler och 49,5 miljoner kronor av kostnader för studiemedel. Kostnaderna för studiemedel beräknar jag senare under littera F. För de därpå följande åren i planeringsperioden 1993/94 - 1995/96 bör motsvarande resurser beräknas. Mot bakgrund av vunna erfarenheter från framför allt distans­studieprojektet räknar jag med att återkomma till regeringen i dessa frå­gor i kommande budgetpropositioner.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

3. att under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Vissa sär­skilda utgifter inom universitetet och högskolor m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa 112 500 000 kronor utöver vad som föreslagits i prop. 1992/93:169.

2   Handelshögskola i Riga, Lettland

Min anmälan av förslaget sker i samråd med utrikesministern

2.1 Inledning

Regeringen har tidigare (prop.1992/93:100 bil.4) framhållit att de struk­turella förändringarna i länderna i Central- och Östeuropa fortsatt framstår som en av vår tids ödesfrågor. Samarbetet med dessa länder ut­gör idag en av våra allvarligaste och viktigaste utmaningar.

Programmet för samarbete med Central- och Östeuropa syfter till att stödja återupprättande och konsolidering av demokratins och rättssta­tens institutioner, att stödja återinförandet av en fungerande marknads-

ekonomi samt för att förbättra miljön särskilt i Östersjön. För de baltis-     Prop. 1992/93:150

ka staterna gäller vidare att bistå dem att befästa sin nationella suveräni-     Bilaga 7

tet.

Budgetåret 1993/94 blir det andra året i treårsprogrammet för samar­bete med Central- och Östeuropa som riksdagen antog förra året. Pro­grammet innebär att en miljard kronor ställs till östsamarbetets förfo­gande under vart och ett av de tre budgetåren 1992/93, 1993/94 och 1994/95. Medel för programmet finns anslaget under tredje huvudtiteln.

Enligt riksdagens beslut (prop. 1991/92:100 bU.4, bet.l991/92:UU16, rskr. 1991/92:233) skall de bilaterala ansträngningarna koncentreras till länderna i vårt eget närområde medan samarbetet med övriga länder huvudsakligen löper via multilaterala kanaler. En särskilt central roll spelar samarbetet med grannländerna Estland, Lettland och Litauen där Sverige har kommit att inta en ledande internationell roll. Också i framtiden kommer samarbetet med de baltiska staterna att inta en fram­trädande ställning inom Sveriges samarbetsprogram.

Riksdagen har vidare slagit fast att kunskapsöverföring skall priorite­ras som biståndsform i det bilaterala samarbetet. Denna inriktning har bedömts utgöra den mest strategiska insatsen med de resurser som står till förfogande. Avsikten är att länderna skall få hjälp i arbetet med att förnya sina samhällsstrukturer och bygga upp en egen kompetens inom olika områden. Insatser efterfrågas särskilt i fråga om utbildning och rådgivning på ett antal områden som alla har det gemensamt att det un­derstödjer och förstärker reformprocessen.

2.2 Sveriges samarbete med Baltikum på utbildningsområdet

Förutom de kunskapsinsatser som behövs för det pågående reformarbe­tet är det nödvändigt att initiera och stödja långsiktiga satsningar på ut­bildningsområdet. Insatser för att förstärka den högre utbildningen är av fundamental betydelse för utveckling av näringslivet i de baltiska sta­terna. Av dem har särskilt prioriterats utbildning på det ekonomiska området.

För närvarande bedrivs i statlig regi ekonomiutbildning i Lettland vid de ekonomiska fakulteterna vid Lettlands universitet och vid Tekniska högskolan. Utbildningarna har såväl ekonomiska problem som förnyel­seproblem. På privat initiativ har startats en avgiftsbelagd 2-årig vida­reutbildning, med oviss framtid, vid den Tekniska högskolan. Den vän­der sig till redan yrkesverksamma med akademisk utbildning. 1 Estland och Litauen finns motsvarande utbildningar med liknande problem.

Det nuvarande samarbetet med Baltikum på utbildningsområdet be­står dels av olika större och mindre enstaka samarbetsprojekt inom oli­ka områden mellan svenska universitet och högskolor och baltiska, dels av projekt finansierade genom Svenska institutet (SI). Nuvarande medel som SI har att fördela, 23 miljoner kronor, har under uinevarande år till en del fördelats på samarbetsprojekt på högskoleområdet. Fördel-

ningen har skett utifrån en geografisk prioritering på närområdet dvs.     Prop. 1992/93:150 Polen, Baltikum och S:t Petersburg, samt utifrån en ämnesmässig prio-     Bilaga 7 ritering mot projekt med inriktning på demokratisering, marknadseko­nomi och ekologi. Cirka 13 miljoner kronor har gått till projekt, 3 mil­joner kronor till stipendier, 4,5 miljoner kronor till expertutbyte samt 2 miljoner kronor till samarbetsprojekt på det icke-akademiska området.

Behovet av kraftfulla och snabba insatser på utbildningsområdet har visat sig vara mycket stort, särskilt sådana som leder till en förstärkning av ländernas ekonomi. Utbildningar anpassade till marknadsekonomi och demokratiskt statsskick har särskild prioritet.

Mot bakgrund av det stora behovet av kvalificerad högskoleutbildning i Balitikum väcktes ett förslag vid Östersjörådets första session i Köpen­hamn i mars 1992 att inrätta en Euro-fakultet för juridik, ekonomi och förvaltning i Balikum för studenter från hela regionen. Östersjörådet är ett forum för att främja och fördjupa samarbetet mellan länderna kring Östersjön och består av Danmark, Estland, Finland, Lettland, Litauen, Norge, Polen, Ryssland, Sverige, Tyskland och EG-kommissionen. Rå­det, som leds av deltagarländernas utrikesministrar, tillsatte en arbets­grupp med uppdrag att följa upp förslaget. EG-kommissionen, som är en av medlemmarna i Östersjörådet, påtog sig ansvaret för att koordine­ra arbetsgruppens verksamhet.

Östersjörådets arbetsgrupp för Euro-fakulteten tillsatte en kommitté bestående av representanter för alla medlemmar för att undersöka en lämplig lokalisering av Euro-fakulteten. Efter besök vid universiteten i Tartu, Riga och Vilnius i september 1992, rekommenderas enhälligt Ri­ga. Arbetsgruppen tillsatte i december 1992 en projektgrupp bestående av representanter för alla deltagande universitet från medlemsländerna för att utarbeta ett konkret projektförslag. Detta projektförslag godkän­des vid Östersjörådets andra session i Helsingfors i mars 1993.

Enligt projektförslaget kommer Euro-fakulteten att finansieras med nationella bidrag från medlemsländerna samt från EG-kommissionen via Tempusprogrammet (Trans-European Mobility Scheme for Univer­sity Studies). De nationella bidragen administreras av respektive lands deltagande universitet. Aktiviteterna inom ramen för Euro-fakulteten finansieras antingen bilateralt eller multUateralt.

Euro-fakulteten kommer att vara en paraplyorganisation för att koor­dinera verksamheten inom de olika ämnesområdena, dvs. juridik, eko­nomi och förvaltning. Ett tiotal universitet har hittills meddelat intresse av att delta i Euro-fakulteten.

Förslaget om en Euro-fakultet har mottagits med stort intresse från svensk sida och ligger i linje med Handelshögskolans i Stockholm (HHS) förslag om att etablera en svensk handelshögskola i Riga, Lett­land.

Då båda projekten väl överensstämde med inriktningen på regering­ens program för samarbetet med Central- och Östeuropa fick HHS i uppgift att närmare utreda förutsättningarna för att upprätta en han­delshögskola i Riga som ett svenskt bidrag till Euro-fakulteten. För det-

ta ändamål avsattes för budgetåret 1992/93 2 miljoner kronor under an-     Prop. 1992/93:150

slaget Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa.

Bilaga 7

HHS har inkommit med ett förslag. Svenska institutet har lämnat syn­punkter på detta.

2.3 Inrättande av en handelshögskola i Riga

Mitt förslag: Regeringen bemyndigas att bidra till upprättandet av en handelshögskola i Riga.

För verksamheten skall särskilda riktlinjer gälla för budget­åren 1993/94 - 1995/96 samt för budgetåren 1996/97 - 2002/03.

Handelshögskolans i Stockholm förslag

Bakgrund

Handelshögskolan i Stockholm (HHS), har inom ramen för de medel som tilldelats SI för samarbetet med Central- och Östeuropa fått reger­ingens uppdrag att utreda förutsättningarna för att starta ekonomisk ut­bildning i Baltikum. HHS har föreslagit att en handelshögskola i Riga upprättas och föreslår följande utifrån den förstudie som genomförts.

Verksamhetens syfte och inriktning

För att bygga upp ett fungerande näringsliv, vilket är en förutsättning för landets fortsatta utveckling, är det av största vikt att en högkvalitativ och modern ekonomutbildning på högskolenivå kommer till stånd.

Den av HHS föreslagna utbildningen vänder sig till unga studenter utan tidigare akademisk utbildning. Efter utbildningen skall dessa som nyckelpersoner - i verksamma företag eller vid etablerande av nya före­tag - kunna hjälpa till att bygga upp näringslivet i de baltiska staterna. Utbildningen skall i inledningsskedet rikta sig till studenter i Lettland, men avsikten är att den på sikt också skall vända sig till studenter i Est­land och Litauen.

Målet är att så småningom även utveckla utbildningsprogram med in­riktning på företagsekonomi och företagsledning för anställda i företag och förvaltning.

Verksamhetens omfattning och uppläggning

HHS har räknat med ett årligt intag om 100 studenter, det första året 50. Rekryteringen av studenter skall ske genom tester och urvalsinter­vjuer under medverkan av HHS, handelshögskolan i Riga och svenska företag på platsen.

10

Utbildningen skaU omfatta kurser i bl.a. ekonomi, juridik, administ-     Prop. 1992/93:150 ration, statistik och engelska. Utbildningen är tvåårig och antalet studie-     Bilaga 7 veckor per år har beräknats till 45. Detta innebär att studieåren blir av­sevärt längre än de svenska akademiska läsåren vilket i sin tur innebär hushållning med  tid och att välutbildade studenter kan examineras snabbare.

I utbildningen skall för alla studenter ingå studiebesök om cirka 5 veckor i Sverige. Utbildningen skall bedrivas på engelska. För att upp­nå en effektiv och ändamålsenlig utbildning kommer innehållet i kur­sema, liksom den pedagogiska uppläggnuigen, att skräddarsys.

Lärarna skall inledningsvis hämtas från Sverige - från HHS och andra svenska universitet och högskolor - men ansvaret för utbildningen skall efter hand övergå till Lettland. I projektet ingår utbildning av lettiska lärare. Som gästlärare räknar HHS också med att man skall kunna en­gagera företrädare för lettiska, svenska och internationella företag.

Organisation

HHS skall vara värd/huvudman för verksamheten. I princip kommer utbildningen att inledningsvis bedrivas som en del av HHS men under ledning av en egen styrelse, tillsatt av HHS och med en självständig lo­kal ledningsfunktion. I styrelsen bör finnas företrädare för regeringarna i Sverige och Lettland, HHS och svenska företag i Lettland. Ordförande bör vara rektor för HHS.

Den administrativa personalen skall enligt förslaget hämtas från såväl Lettland som Sverige. Successivt skall personalen bytas ut så att verk­samheten vid periodens slut sköts helt lokalt.

Utbildningskostnader

Verksamheten har av HHS kostnadsberäknats till 122 275 000 kronor för perioden 1993/94 - 2002/03. I beräkningarna ingår kostnader för lä­rare, utveckling av kurser, studenter, antagning, ledning och adminstra-tion, inredning och utrustning samt lokaler.

Verksamhetens genomförande

HHS fortsätter under våren och hösten 1993 utbildningsplanering samt lokalplanering.

Rekryteringen till den första utbildningsomgången skall enligt planer­na genomföras under hösten 1993 och den första kursen starta våren 1994.

Svenska institutete yttrande över förslaget

Svenska institutet (SI) har beretts tillfälle att yttra sig över HHS förslag och lämnat bl.a. följande synpunkter.

11

Den ämnesmässiga inriktningen motsvarar väl direktiven för använd-     Prop. 1992/93:150 ningen av medlen för samarbete med Central- och Östeuropa och re-     Bilaga 7 geringens mål att medverka till uppbyggnaden av en fungerande mark­nadsekonomi.

Vad gäller den geografiska inriktningen framhåller SI att valet av Lett­land är motiverat av följande skäl. Landet har varit och är ett indust­rieUt och kommersiellt centrum för hela sydöstra Östersjöområdet. Riga har, jämfört med grannländernas universitetsorter, erhållit en mindre andel stöd ur SI:s anslag. Stöd till ett enskilt projekt av den nu aktuella storleksordningen bör dock medföra att andra projekt riktade mot Lett­land måste prioriteras lägre för att balansera biståndets geografiska in­riktning.

SI understryker att man vid bedömningen av andra högskoleprojekt inom ramen för östmedlen fäster stort avseende vid att existerande hög­skolor i Öst- och Centraleuropa involveras. SI framhåller - med anled­ning av att projektet innebär att det från svensk sida är en part som på ett mycket direkt sätt kommer att leda verksamheten - vikten av med­verkan av andra svenska universitet och högskolor.

SI framhåller att man för egen del inte kan göra åtaganden av den ka­raktär och storleksordning det här är fråga om.

Skälen för mitt förslag

Jag anser att HHS bör erhålla stöd för att fortsätta planeringen och star­ta en handelsutbildning i Lettland. Eftersom HHS är ett enskilt rättssub­jekt bör ett civilrättsligt avtal slutas mellan HHS och regeringen om villkoren för statligt stöd för detta projekt.

Jag har erfarit att Lettlands regering välkomnar etobleringen av en handelshögskola i Riga och ser utbildningen som ett led i utvecklingen mot marknadsekonomi.

En utbildning av det skisserade slaget skulle utgöra ett utomordentligt värdefullt bidrag till de baltiska staternas utveckling. Endast en kraftfull satsning som denna kan få ett långsiktigt värde såväl för den högre eko­nomiska utbildningen i Baltikum som för näringslivets utveckling. Att utbilda på platsen innebär ökad kostnadseffektivitet samt ökar dessutom väsentligen chanserna att de utbildade stannar kvar i sina hemländer vilket är nödvändigt för ländernas framtid.

Verksamheten bör ges den inriktning och ansvarsfördelning som före­slagits av HHS samt kopplas till Östersjörådets Euro-fakultet. Utbild­ning av lärare är ett väsentligt inslag i verksamheten och en viktig förut-sättaing för att ansvaret för handelshögskolan skall kunna övergå till värdlandet. Detta gör också att kostnaderna successivt kan sänkas. Ef­fektiviteten i studieplaneringen, t.ex. längre studieår, gör vidare att väl­utbildade studenter kan examineras snabbare. Jag har erfarit att den let­tiska staten kommer att ställa en byggnad till förfogande samt bekosta driften av denna.

HHS har sedan en lång tid tillbaka en allmänt erkänd utbildning på såväl grundutbildnings- som forskarutbildningnivå. HHS är vidare in-

12

temationellt erkänd och har stor erfarenhet av internationellt samarbe- Prop. 1992/93:150 te. HHS bör därför ges huvudansvaret för den verksamhet jag här före- Bilaga 7 slår. Jag utgår emellertid från att verksamheten i Riga kommer att be­drivas i samarbete med andra universitet och högskolor i Sverige som har kompetens på särskilda områden. Sålunda har t.ex. Högskolan i Vä5qö särskild erfarenhet av utbildning för småföretagare. Vidare räk­nar jag med att HHS som gästlärare engagerar företrädare för företag i de baltiska länderna samt svenska och internationella företag.

Jag har räknat med att projektet skall kunna genomföras till en något lägre kostnad än i det av HHS framlagda förslaget.

Enligt min mening bör projektet bedrivas med en viss flexibilitet i planeringen. Jag räknar med att en första planerings- och utbildnings­period skall omfatte budgetåren 1993/94 - 1995/96. Jag har räknat med ett bidrag om sammanlagt högst 45 000 000 kronor för denna period, varav högst 15 000 000 kronor avser lokal/hyreskostnader för projektet i dess helhet, dvs. t.o.m. budgetåret 2002/03. Kostnaderna kommer att be­lasto tredje huvudtiteln, anslaget G 1. Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa.

För budgetåret 1993/94 har jag räknat med högst 10 000 000 kronor av de medel som föreslagits till Svenska institutet under tredje huvudti­teln, anslaget G 1. Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa (prop.l992/93:100 bil.4).

Då medel för programmet för Samarbete med Central- och Östeuro­pa endast omfattar treårsperioden 1992/93 - 1994/95 och handelshög­skoleprojektet enligt HHS' plan sträcker sig fram till och med budget­året 2002/03 bör medel härför anvisas senare av riksdagen. 1 samband med budgetarbetet hösten 1995 inför budgetpropositionen 1996/97, efter förebild av den fördjupade anslagsframställningen bör en analys göras som underfeg för beslut om förändringar i verksamheten under perio­den 1996/97 - 2002/03. Sålunda kan Euro-fakultetsprojektets utveck­ling, ett svenskt EG-medlemsskap samt möjligheterna att finna alterna­tiva finansieringsmöjligheter påverka regeringens ställningstaganden.

För att stöd skall kunna lämnas till HHS i enlighet med vad jag här beskrivit, behövs ett bemyndigande från riksdagen till regeringen. Om ett sådant bemyndigande lämnas av riksdagen kan regeringen snabbt ge HHS i uppdrag att starta verksamheten. Det statliga stödet bör vara för­enat med vissa villkor. I avtalet mellan HHS och regeringen bör regle­ras bl.a. följande:

krav på prestotioner

krav på uppföljning och utvärdering

  avgränsning av statens ansvar

att verksamheten skall bedrivas i samarbete med andra svenska och baltiska universitet och högskolor med relevant kompetens

att verksamheten skall utgöra Sveriges bidrag tiU Östersjörådets Euro-fakultet.

För att säkerställa kvaliteten avser jag att tillkalla en referensgrupp med internationell vetenskaplig förankring. Gruppen bör kunna ge väg-

13

ledning inför regeringens fastställande av de konkreta villkor för den här förordade verksamheten. Gruppen bör också följa igångsättningen av handelshögskolan i Riga.

Enligt Euro-fakultetens övergripande målsättning skall utbildningen vara öppen för studenter från hela regionen. Verksamheten vid handels­högskolan i Riga kan inledningsvis vara inriktad på Lettlands behov men skall senare även vara öppen för studenter från Estland och Litau­en. Tidpunkten för detta får avgöras efter vad som är praktiskt möjligt.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 7

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

4.

bemyndiga regeringen att bidra till upprättandet av en han­delshögskola i Riga i enlighet med vad jag förordat,

5.

godkänna de riktlinjer för verksamhetens omfattning som jag angett för budgetåren 1993/94 - 1995/96,

F. Studiestöd m.m.

Mitt förslag: För de föreslagna extra platserna inom skolväsen­det, folkbildningen och den högre utbildningen anvisas medel för ett utökat studiestöd med totalt 3 239,4 miljoner kronor. Vissa ändringar görs i lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstu­diestöd för arbetslösa.

Skälen för mitt förslag: Jag har under anslaget B 9. Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet föreslagit ytterligare re­surser för ett tredje gymnasieår för ungdomar som har genomfört en tvåårig gymnasieutbildning. Det innebär en utökning med 29 000 plat­ser utöver de 11 000 platser som redan tidigare föreslagits i prop. 1992/93:194. Utökningen av antalet platser medför även ökade kostna­der för studiehjälp. Jag beräknar denna kostnad till 191,4 miljoner kro­nor.

Under samma anslag föreslog jag en utökning av antalet platser inom den kommunala vuxenutbildningen med 33 000 platser. Vidare föreslog jag under anslaget C 1. Bidrag till folkbildningen en resursförstärkning motsvarande 10 000 nya platser i folkhögskolan. Resurser bör också av-sättes som gör det möjligt för huvuddelen av de studerande att erhålla studiestöd i form av särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa (svuxa). För att nå avsedd effekt med denna tillfälliga åtgärd förordar jag också att vissa ändringar görs i reglerna för stödet.

Enligt nuvarande bestämmelser kan svuxa beviljas tidigast under det kalenderår då den arbetslöse fyller 25 år. Vidare krävs att personen ifrå­ga förvärvsarbetat eller ägnat sig åt motsvarande verksamhet under minst fyra år. Jag anser att åldersgränsen bör sänkas till 21 år och kra­vet på förvärvsarbete till tre år. Förslaget kräver ändring i 2 a § lagen

14

(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa. Vidare anser jag     Prop. 1992/93:150

att det nuvarande kravet på att den arbetslöse skall vara medlem i en ar-     Bilaga 7

betslöshetskassa bör tas bort. Någon minskning av bidragets andel för

den som inte tillhör en arbetslöshetskassa bör inte heller göras. Mina

förslag i den delen kräver en ändring i 2 § samma lag. Det bör i övrigt

ankomma på regeringen att besluta om de förordningsändringar som

erfordras.

Jag har under littera D. Grundläggande högskoleutbUdning m.m. fö­reslagit att resurser anvisas för ytterligare 3 000 platser inom den högre utbildningen. Det innebär att även kostnaderna för studiemedel ökar. Jag beräknar denna kostnad till 49,5 miljoner kronor.

Totalt beräknar jag kostnaden för studiemedel inkl. räntekostnader för lånedelen i vuxenstudiestödet till 259,1 miljoner kronor och för vuxenstudiestödets bidragsdel till 2 788,9 miljoner kronor.

De utökade resurserna för studiestöd kommer att medföra en bety­dande ökning av ärendemängden hos Centrala studiestödsnämnden (CSN), i synnerhet när det gäller ärenden om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa. CSN bör anvisas ytterligare 11 miljoner kronor för hand­läggningen av dessa ärenden.

Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag anfört har inom Utbildningsdepartementet upp­rättots ett förslag till lag om ändring i lagen (1983:1030) om särskilt vux­enstudiestöd för arbetslösa. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 7.1.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

6.

anta förslaget tUl lag om ändring i lagen (1983:1030) om sär­skilt vuxenstudiestöd för arbetslösa,

7.

med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:SfU13, rskr. 1992/93:208) till Centrala studiestödsnämnden för budgetåret 1993/94 anvisa ett ramanslag på 170 610 000 kr,

8.

med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:SfU13, rskr. 1992/93:208) och regeringens förslag i prop. 1992/93:194 till Stu­diehjälp m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 2 350 780 000 kr,

9.

med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:SfU13, rskr. 1992/93:208) till Studiemedel m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa ett förslagsanslag på 6 389 095 000 kr,

10.    med ändring av riksdagens beslut (bet. 1992/93:SfU13,

rskr. 1992/93:208) tUl Vuxenstudiestöd m.m. för budgetåret

1993/94 anvisa ett reservationsanslag på 3 867 535 000 kr.

15

Förslag till

Lag   om  ändring  i  lagen   (1983:1030) viixenstudiestöd för arbetslösa

Underbilaga 7.1

om  särskilt

Prop. 1992/93:150 Bilaga 7

Härigenom föreskrivs aU 2 och 2 a §§ lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetelösa skall ha följande lydelse.

2

§

'

Bestämmelserna i 7 kap. 1, 2, 4-5 a, 7-9 och 16-20 U och 9 kap. 1-3 och 7 §§ studiestödslagen (1973:349) skall tillämpas på sär­skUt vuxenstudiestöd för arbetslö­sa.

Särskilt vuxenstudiestöd för ar­betslösa lämnas enligt bestämmelser­na i 7 kap. 7 a-7 c §§ studiestödsla­gen (1973:349) vare sig den stude­rande är medlem i en arbetslöshets­kassa eller inte. 1 övrigt skall be­stämmelserna i 7 kap. 1, 2, 4-5 a, 8 b-9 och 16-20 §§ samt 9 kap. 1-3 och 7 §§ studiestödslagen tillämpas på särskilt vuxenstudiestöd för ar­betslösa.

2a§''

Särskilt viixenstudiestöd för ar­betslösa får lämnas tidigast under det kalenderår då den arbetslöse fyller 25 år.

Särskilt vuxenstudiestöd för ar­betslösa kan utgå till en studerande som har förvärvsarbetat under minst fyra kalenderår före det ka­lenderår för vilket vuxenstudiestö­det skall utgå. Med förvärvsarbete får jämställas vissa andra verksam­heter. Närmare bestämmelser om vilken omfattning förvärvsarbetet skall ha haft under ett kalenderår för att få medräknas samt om vilka andra verksamheter som får jäm­stäUas med förvärvsarbete, medde­las av regeringen eller myndighet som regeringen utser.

Särskilt vuxenstudiestöd för ar­betslösa får lämnas tidigast under det kalenderår då den arbetslöse fyller 21 år.

Särskilt vuxenstudiestöd för ar­betslösa kan lämnas till en stude­rande som har förvärvsarbetat un­der minst tre kalenderår före det kalenderår för vilket vuxenstudie­stödet skall lämnas. Med förvärvs­arbete får jämställas vissa andra verksamheter. Närmare bestäm­melser om vilken omfattning för­värvsarbetet skall ha haft under ett kalenderår för att få medräknas samt om vilka andra verksamheter som får jämställas med förvärvsar­bete, meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen utser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

1        Senaste Ivdelse 1989:230.

2        Senaste lydelse 1985:479.

16

gotab   43613, Slockholm 1993

Arbetsmarknads­departementet

1 Riksdagen 1992/93 1 samL Nr 150 Bil. 8

Bilaga 8

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanttäde den 15 aprU 1993 Föredragande: stoterådet Hömlund

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsom rade

Tionde huvudtiteln

Inledning

Arbetsmarknaden

Den aktuella utvecklingen

Påfrestningama på arbetsmarknaden är mycket stora. Efterfirågan på arbetskraft är oförändrat mycket svag inom samtUga sektorer i ekono­min. Varslen om uppsägning och permitteringar tredubblades såväl år 1990 som år 1991 och en ytterUgare ökning med 25 % skedde år 1992. Sedan oktober 1990 har totelt 383 000 personer varslats om uppsägning, viUcet motsvarar ca 9 % av aUa sysselsatte.

Sysselsättningen började minska redan vid årsskiftet 1990/91. MeUan försto kvartalen 1990 och 1991 sjönk antalet sysselsatte med 26 000 personer, och meUan fjärde kvartalen 1990 och 1991 uppgick minsk­ningen tiU 140 000. Sedan årsskiftet 1990/91 har sysselsättningen totalt minskat med ca 4(X) 000 personer, eUer med 9 %. Det innebär att antolet sysselsatte är tillbaka på samma nivå som under lågkonjunktur­åren 1982 och 1983. Den snabba ökningen av sysselsättningen under 1980-tolets senare år har därför på grund av lågkonjunkturen och svåra hemmalagade problem i sin heUiet gått förlorad.

Den svaga efterfrågan på arbetskraft har i mycket hög grad drabbat ungdomar. Dessa är ofto nyinträdda på arbetemarknaden och har kort eller ingen arbetslivserfarenhet. Bland ungdomar i åldem 16 - 24 år har sysselsättningen minskat med knappt 200 000 personer, eUer med 30 %. Ungdomama svarar således för en mycket stor del av nedgången i sysselsättningen.

Trots att betydande insatser i form av arbetsmarknadspoUtiska åt- Prop. 1992/93:150 gärder har satte in under de senaste åren för att bemästra den stigande Bilaga 8 arbetslösheten har den öppna arbetslösheten nått nivåer som är väsent­ligt över dem som uppmätte tidigare under efterkrigstiden. I februari i år uppgick arbetslösheten tiU 315 000 personer, eUer 7,3 %. DärtiU kommer 210 000 personer i olika konjunkturberoende åtgärder, mot­svarande 4,9 % av arbetskraften. Av dessa var ca 120 000 ungdomar i åldem 18-24 år, varav 93 000 hade en ungdomspraktikplats. Ung­domsarbetslösheten uppgick samtidigt tiU drygt 70 000 personer. Det innebär att nära var femte pojke eller flicka i befolkningen i åldem 16 -24 år var antingen öppet arbetslös eller i arbetemarknadspoUtisk ätgärd i februari.

Arbetslösheten ar högre för män än för kvinnor. Det förklaras av att sysselsättningsminskningen främst har ägt rum i sektorer där män domi­nerar, som industrin och byggsektom. I febmari uppgick arbetslösheten tiU 8,9 % för män och 5,6 % för kvinnor. Skillnaden är ännu större bland de yngre åldersgruppema.

Andra gmpper som drabbats av det försämrade arbetsmarknadsläget är arbetshandUcappade samt invandrare och flyktingar. I febmari var 71 000 personer med arbetshandUcapp inskrivna vid arbetsförmedlingen. Det är en ökning med 13 000 personer jämfört med ett år tidigare. Arbetslösheten bland personer med utonruiordiskt medborgarskap har ökat kraftigt, från 8,5 % år 1991 till nära 18 % år 1992 som årsgenom­snitt. Det skall jämföras med en arbetslöshet för hela befoUcningen åren 1991 och 1992 på 2,9 respektive 5,3 %.

I spåren av den utdragna konjunktumedgången och det svåra arbete­marknadsläget följer en ökad långtidsarbetslöshet. I febmari 1993 var 84 000 personer långttdsarbetslösa (mer än 6 månader) enhgt SCB:s arbetskraftsundersökningar (AKU). Det motevarar ca 27 % av aUa arbetslösa.

Förutsättningarna

Den svenska ekonomin präglas av mycket aUvarUga problem. De inne­bär stora påfrestningar för många enskUda människor och företeg samt för hela samhällsekonomin. Vissa problem, t.ex. den intemationeUa konjunkturavmattningen, är av övergående eUer cykUsk karaktär. De nog så aUvarUga svårighetema är emeUertid inhemska söoiktureUa och har mångårig bakgmnd.

Den rådande situationen på arbetemarknaden är den störsto prövning som den svenska samhäUsekonomin stått mför under decennier. Bort­faUet i sysselsättning inom både privat och ofientUg sektor och ök­ningen av arbetslösheten har skett med skrämmande snabbhet och styrka. Välfärden vilade på otrygg gmnd. Bristema doldes under infla­tionens täckmantel och upprepade devalveringar. Dessa brister och svitema från 1980-tolets spekulationsekonomi stäUer nu samhäUe och invånare inför tunga besparingar som ett led i att skapa underlag för en god framtida utveckUng.

Till följd av bl.a. den flytonde kronan har mdustrins intemationeUa    Prop. 1992/93:150 konkurrenskraft förbättrats betydligt. Industrin är emeUertid för Uten för    Bilaga 8 att kunna generera den sysselsättningsexpansion som behövs för att uppnå en radUcal sänkning av arbetelösheten. Erferenhetema visar dess­utom att effektema på arbetsmarknaden av en uppgång i produktionen kommer med u-e ä fyra kvartals eftersläpning.

Risken för en bestående och hög långtidsarbetslöshet ökar markant om den allmänna arbetslöshetsnivån fortsätter att stiga lika snabbt som under de senaste åren.

De senaste årens höga räntenivå har en depressiv effekt på ekonomin. En bestående sänkning av räntoma kräver bl.a. att de stmktureUa underskotten angrips och att inflationsförväntningama motverkas. En väl fungerande lönebildning är en vUctig aspekt i det sammanhanget.

Ansvaret för lönebildningen vilar på arbetsmarknadens parter. Det är beklagligt att dessa inte umyttjade tiden under stobiUseringsavtalen tiU att finna nya och hållbara former för lönebUdningen.

Snabba och ansvarsfulla, långsUctiga avtal är nu avgörande för att åter skapa StebiUtet i ekonomin och ge utrymme för räntesänkningar och tillväxt. Det är emellertid också vUctigt att det snarast kommer tydUga signaler från parterna om att de är beredda att gemensamt utforma en konstmktiv lönebildningsmodell. ModeUen måste baseras på samverkan, samförstånd och samhällsekonomiskt ansvar. Den måste begränsa kon­fliktrisken och underlätto förhållandet meUan arbetsgivare och arbets­tegare.

Det svenska välståndet bygger på vår förmåga att genom kompetens, initiativkraft och produktivitet hävda oss på världsmarknaden. Arbete är gmnden för välfärd och trygghet. ArbetemarknadspoUtiken måste där­för, i lUchet med andra delar av den ekonomiska poUtUcen, inriktes på att mobilisera resurser och stärka den svenska ekonomins stmktur samt att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Därmed ges ökade fömt­sättningar för uthållig tillväxt inom hela näringsUvet och inom både små och stora företog. Därmed underlättos också omvandlingen och effekti­viseringen av den offentiiga sektorn.

Prognoserna visar att påfrestningama sannoUkt kommer att kuhninera under nästo budgetår, även om det efter hand kommer tiU stånd en vändning i den ekonoiniska utveckUngen tiU följd av industrins ökade konkurrensförmåga. ArbetsmarknadspoUtiken måste därför koncentreras på att så långt möjligt hejda en ytterUgare skärprung av läget.

Förslagen för att motverka arbetslösheten innebär en satening och en omfattning långt utöver vad som tidigare ansette möjligt. Totolt innebär regeringens förslag i år, inkl. förslag i denna proposition, att 438 000 personer i genomsnitt per månad beräknas få en sysselsättning eUer utbildning under nästo budgetår. 1 denna uppgift ingår även de ökade sysselsättningstillfällena som rUcsdagens beslut om reparations-, om­byggnads- och tillbyggnadsinsatser (ROT) medför.

Underskottet i arbetsmarknadsfonden beräknas nästo budgetår uppgå

till ca 60 mUjarder kronor om ingenting görs. Genom regeringens sate­

ning på aktiva åtgärder minskar emellertid belastningen på fonden med

3

4-5 miljarder kronor. Det är också i ljuset av detto kraftiga underskott i

arbetsmarknadsfonden som besparingaraa i fråga om arbetelöshetsersätt-    Prop. 1992/93:150

ningama skall ses.

Bilaga 8

För att inte ställa Arbetsmarknadsverket (AMV) och arbeteförmed­lingen inför helt omöjUga uppgifter, när det gäUer att hantera de stora flöden som på ett eller annat sätt kommer att beröras av arbetemark­nadspolitiska eller arbetsmarknadspoUtiskt motiverade insatser, måste fokuseringen på utbildning och nya administrativt enkla åtgärder bestå.

Utbildning är en god investering. Genom förkovran och kompetens läggs gmnden för tUlväxt och framåtekridande. För att ge möjUghet tiU utbildning för så många som möjligt måste kosmadsutveckUngen brytos. Därför föreslås en minskad volym på upphandlad arbetsmarknads­utbildning samtidigt som en kraftig ökning av mindre kostnadskrävande utbildningar inom det reguljära utbUdningsväsendet förordas.

En ökning av såväl den aUmänna som den yrkesrelaterade kompe­tensen hos arbetskraften ökar möjlighetema att uppnå stobUt ökade reallöner.

Ungdomspraktik och arbetsUvsutveckling är exempel på nya åtgärder som är både friare från byråkratiskt krångel och biUigare än de altema­tiva lösningar som finns eller som föreslagits. Därmed öppnas möjUg­heter för en större omfatming på de arbetemarknadspoUtiska åtgärdema än tidigare.

De regeländringar som gjorts sedan införandet av dessa åtgärder, och de ytterligare förslag som kommer att presenteras, är klara uttryck för att åtgärderna fortiöpande måste anpassas tiU det ansträngda arbetemark­nadsläget.

Uppslutningen kring de nya åtgärdema från både näringsUv och offentiig sektor, för att to till vara de möjUgheter som ungdomsprak­tiken och arbetsUvsutvecklingen erbjuder, är stark. Det är viktigt att detto engagemang kan bibehållas. Då skapas möjUgheter för ytterligare tiotusentols ungdomar och vuxna män och kvinnor att få praktik och att göra meningsfulla insatser ur såväl egen som samhäUets synvinkel.

De infrastmkturinvesteringar som regeringen föreslagit vid olika tillfällen under mandatperioden är viktiga framtidsinvesteringar men ger också direkt och indirekt många arbetstiUfäUen.

En välutvecklad infrastmktur är en fömtsättning för näringsUvete utveckling. Viljan till nyföretogande och entreprenörskap kan lättare tos till vara. En rik flora av små och medelstora företog över hefe landet är den bästo garanten för stobilt framåtekridande. Rer arbetstiUfäUen fömtsätter fler arbetsgivare. Nyföretogandet måste därför underlättos. Storto-eget-bidraget är en del i den strävan. Det är ett exempel på en åtgärd där de sekundära effekterna många gånger kan bU väsentUgt större än de primära. Åtgärden skaU ges högsto prioritet.

Den uppsätming av åtgärder inom arbetemarknadspoUtiken och ut­

bildningsområdet, som i dag presenteras, innebär en tiU omfattning och

bredd unUc satsning för att direkt angripa problemen på arbetsmark­

naden. Den simation som råder, inom ekonomin i sin helhet och på

arbetsmarknaden, har emellertid sina rötter långt bakåt i tiden. Den är

en följd av att en serie olägenheter och stötestenar under årens lopp inte

4

lösts uton ackumulerats i ett komplicerat nätverk. Det kommer därför

också att to flera år med fortsätto påfrestningar för enskUda människor,    Prop. 1992/93:150 företog och offentiiga institutioner innan stmktureUa knutar och fläsk-    Bilaga 8 halsar lösts.

Den massiva insatsen av arbetemarknadspoUtiska åtgärder är en viktig del i regeringens samlade strategi för att långsiktigt stärka den svenska ekonomin och förhindra långtidsarbetslöshet och utslagning av män­niskor, branscher och regioner. Den innebär att arbetsmarknadspoU-tUcens möjUgheter umyttjas tiU det yttersto. Med de resurser som före­slås kommer långt fler människor än någonsin tidigare att ges hjälp för att komma in på eller stonna kvar på arbetemarknaden.

Vårt stora beroende av intemationeU handel och intemationaUseringen av produkt- och kapitolmarknaderaa gör oss starkt beroende av utveck­lingen i andra länder. Detto förhåUande innebär både möjUgheter och krav. Ur ekonomisk synvinkel är de åtgärder som föreslås i dag motive­rade på både lång och kort sUct. Den mänskUga dimensionen, där det gäUer att förhindra en segregering av det svenska samhäUet, gör det ännu vUctigare att de genomförs.

Chefen för Finansdepartementet har tidigare i dag redogjort för reger­ingens bedömningar av den ekonomiska utvecklingen under innevarande och nästo budgetår. Enligt dessa blir den ökade exporten och industri­produktionen inte tillräcklig för att uppnå en vändning på arbetemark­naden. De djupgående stmktureUa bristeraa i den svenska ekonomin medför därför att påfrestningarna på arbetsmarknaden består även under nästo budgetår.

Syftet med alla de förslag som berör arbetemarknaden är att msto de arbetssökande och producenterna av varor och tjänster så att ekonomins växUcraft och flexibilitet, under hård interaationeU konkurrens, kan återfås. Endast så kan ytteriigare arbetelöshet och välfärdsförluster förhindras. Endast så kan fördelama av industrins förbättrade konkur­renssituation och en intemationeU konjunktumppgång tiflvaratos. Ett brett ansvarstogande om detto i det svenska samhäUet, och över de politiska blocken, skulle väsentiigt stärka omvärldens tiUit tifl den svenska ekonomin och därmed vidga möjUghetema för den ekonomiska politUcen.

RiktUnjer för arbetsmarknadspolitiken

1 min anmälan till 1993 års budgetproposition redogjorde jag för den inriktning som borde gälla för arbetemarknadspoUtiken under nästo budgetår. Mot bakgmnd av det försärruade arbetemarknadsläget anser jag nu att inrUcmingen av arbetsmarknadspoUtiken budgetåret 1993/94 bör utgå från följande.

De resurser som ställs till förfogande av arbetemarknadspoUtiska skäl

skall i försto hand användas för dem som riskerar permanent utslagning.

Dessutom skaU möjUghetema tiU expansion hos de företog som är

livskraftiga och förväntar en ökad efterfrågan tUlvaratos. Resursema

skall användas så effektivt att så många personer som möjUgt får del av

resurserna. Det innebär att en avvägning måste ske i varje enskUt feU.

5

Åtgärdema skaU också ge den enskUde bästo möjUga fömtsättningar att    Prop. 1992,'93:150

bidra till en snabb återgång tiU en ekononu i balans.

Bilaga 8

Arbetsmarknadens och den reguljära utbildningens möjligheter mäste utnyttjas

1 försto hand skall den ordinarie marknadens möjUgheter utnyttjas. Trots lågkonjunkturen nyanmäldes nästan 300 000 lediga plateer år 1992. De lediga platsema som finns på arbetemarknaden måste tiUsättas snabbt. Det innebär således att insatsema för att hålla korto vakanstider skall fortsätto.

Det stora antolet inskrivna vid landete förmedlingar gör det nödvän­digt att förnya och effektivisera arbetet för att klara av den höga belast­ningen. AMV måste intensifiera utvecklingen av de arbetemetoder och former som ger de bästo resultoten. Jobbsökaraktiviteter har för många visat sig vara ett värdefullt instmment för att umyttja de lediga plateema och stödja ett aktivt arbetssökande. De som deltor i dessa aktiviteter söker ofto upp lediga platser som annars inte hade kommit tiU arbetsför­medlingens kännedom. För att kunna ge samtUga arbetesökande service och hålla kontakt med företogen utan att de prioriterade gmppema trängs undan måste det gmppinriktode arbetesättet nyttjas inom hela arbetsförmedlingsorganisationen. Arbetsförmedlingen måste öka sina insatser för att nå företogen och skapa intresse för de arbete-kraftsresurser som finns. Det kräver ett målmedvetet och aktivt utåt-riktot arbete av förmedlingen.

Arbetsmarknadspolitiken kan inte ensamt klara de påfrestningar som vi nu upplever. Det är därför nödvändigt att umyttja de möjUgheter som finns inom andra politikområden. Åtgärder föreslås därför inom flera områden. Dessa skall så långt möjligt umyttjas innan arbetsmarknads­politiska åtgärder övervägs. När det gäUer utbUdning bör således aUtid en ordinarie utbildningsplate prioriteras framför en arbetemarknadsut­bildning eller annan arbetsmarknadspoUtisk åtgärd. Det är framför aUt vUctigt att ungdomarna går till det reguljära utbUdningsväsendet för att de skall få en stobil och väldokumenterad utbUdningsbakgmnd.

De utsatta grupperna och långtidsarbetslösa skall prioriteras

Bland de arbetssökande finns gmpper som är särskUt utsatto och som löper stor risk att bli långtidsarbetslösa och i förlängningen permanent utslagna. Många ungdomar, flyktingar och invandrare samt arbetehandi­kappade har en svag förankring på arbetemarknaden och de är de värst drabbade gmppema under denna lågkonjunktur. Då resurseraa är be­gränsade måste de sökande som har de störsto behoven prioriteras genom att åtgärderna i försto hand används för dessa gmpper. De svaga gmppema måste få en betydUgt större andel av resursema än deras andel av arbetslösheten.

Jämställdheten på arbetsmarknaden skall ökas

Prop. 1992/93:150

Bilaga 8 Arbetsmarknaden är storkt könsuppdelad med traditioneUa kvinno- och mansyrken. Kvinnor arbetar på en begränsad del av arbetemarknaden och många sysselsätts inom den offentUga sektom. Den ekonomiska situationen medger inte en fortsatt expansion av offentUg sysselsättning uton det har på senare tid i stäUet varit fråga om ett omfattande effekti­viseringsarbete. Det innebär att många kvinnor måste bredda sin kom­petens och sitt yrkesval. Genom väglednings- och utbUdningsinsateer och genom direkt påverkan på arbetegivama kan arbeteförmedlingen bidra till en ökad jämställdhet på arbetsmarknaden.

Medelsanvändning måste effektiviseras

Det StotsfinansieUa läget kräver att AMV noggrant planerar sin verk­samhet utifrån de resurser som stäUs tiU verkets förfogande. Använd­ningen av de anslagna medlen måste således präglas av en god resurs­hushållning. Fömtsättningen för en ansvarsfuU budgetering är dels en ökad medvetenhet om vad olUca åtgärder kostar, dels en förbättrad ekonomisk uppföljning. Den löpande kosmadsredovisningen måste förbättras så att konsekvenser av fettode beslut kan följas. För att få en fullständig uppfattning om resultoten av insatto resurser måste även organisationens effektivitet, utbetalningen av arbetslöshetsersätming följas upp.

Förslag inom andra politikområden

Som jag tidigare har påpekat är de traditioneUa arbetsmarknadspoUtiska åtgärderna inte tillfyllest för att klara de påfresmingar som nu drabbar arbetsmarknaden. Regeringen har därför vidtegit en rad åtgärder inom ett brett fält i syfte att minska trycket på arbetsmarknadspoUtiken. Av stor betydelse i detto sammanhang är den omfattande sateningen på utbyggnaden av infrastmktur som redovisate i mars 1993.

1 propositionen (prop. 1992/93:176) föreslogs att 98 mUjarder kronor investeras i vägar och järavägar under perioden 1993 - 2003. Redan under de tre försto åren under tioårsperioden investeras ungefär lika mycket som under hela 1980-tolet. Programmet beräknas tiUsammans med projekt som finansieras genom avgifter och stotsgarantier leda tiU att sysselsättningen ökar storkt redan under år 1993 för att uppnå en kulmen mnt år 1995 då över 50 000 personer beräknas vara direkt eUer indirekt sysselsatte genom planerade infrastmkturprojekt.

1 samma proposition aviserades också förslag tiU särskUda insatser och tidigareläggning av investeringar i länstrafikanläggningar under budgetåren 1993/94 och 1994/95. Motivet för dessa satsningar är att snabbt komma i gång med sysselsätmingsintensiva projekt i hårt drabba­de regioner. Chefen för KommunUcationsdepartementet har tidigare i dag redovisat detto förslag.

Efter en överenskommelse i riksdagen (bet. 1992/93:FiU20, rskr. Prop. 1992/93:150 1992/93:189) har beslut fettote om ett program för att stimulera s.k. Bilaga 8 ROT-insatser. Ett av inslagen i programmet avser bidrag för reparation och underhåll av vissa kommunala lokaler. Ett anslag under sjunde huvudtiteln omfattonde 800 mUjoner kronor har med anledning av rUcs­dagens beslut ställts till Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) disposition. Bidrag utgår med 30 % av kosmaden och omfattar reparations- och underhåUsarbeten som påbörjas före den I juU 1994 och som slutförs senast den 30 juni 1995.

Intresset för bidraget är stort och det kan iftigasättos om inte åtekU-liga projekt skulle kunna komma tiU stånd även om bidragsdelen är mindre än 30 %. Jag föreslår därför att AMV ges möjUghet att i för­handling med intresserade kommuner komma överens om en lägre bidragsdel per objekt. Bidrag bör således utgå med högst 30 %.

ROT-programmet omfattar utöver detto stöd tiU kommunala bygg­nader en rad andra insatser: RBF-stödet (dvs. räntestödet för reparation av främst allmännyttons hyreshus) förlängs och gäUer under åren 1993 och 1994, bidrag utges för ombyggnad av äldrebostäder, viss för­längning av 1992 ärs regler för räntebidrag för ombyggnad av bostäder, uppräkning av RUcsantUcvarieämbetets resurser för kulmrmUjövård, medel för konstnärlig utsmyckning och möjUghet tUl skattereduktion för reparationer m.m. för bostodshus.

Handikapputredningen (S 1988:03) har i sitt arbete konstoterat att det finns påtogliga brister vad gäller tiUgängUgheten för personer med funktionshinder i stora delar av beståndet av offentUga lokaler. Den satsning som nu görs på reparationer, ombyggnad och tiUbyggnad ger fömtsätmingar att åstodkomma en förbättrad tiUgängUghet i skolor, daghem, ålderdomshem etc. Enligt min uppfettning bör projekt som leder till ökad tillgänglighet för personer med funktionshinder ges sär­skild uppmärksamhet vid prövningen av olika projektansökningar.

Tidigare i dag har chefen för Finansdepartementet redovisat förslag till omfattonde investeringar i stotiiga byggnadsprojekt. Dessa mveste­ringar kommer att skapa ytterligare välbehövUga sysselsättningstiUfäUen i den hårt ansträngda byggbranschen.

Vidare har chefen för UtbUdningsdepartementet tidigaie i dag redo­visat åtgärder som innebär en omfattande satsning på utbUdning mom skolväsendet, folkbildningen, universitet och högskolor. Förslagen syftor till att motverka dagens arbetelöshet men skaU framför aUt på lång sUci bidra till att stärka Sverige som kunskapsnation. De redovisade förslagen innebär att de olika utbUdningsformeraa totalt kommer att tillföras 89 000 extra utbildningsplatser under nästo budgetår, varav 40 000 i gymnasieskolan, 33 000 i Komvux, 13 000 i foUchögskolan och studieförbunden, samt 3 000 inom universitet och högskolor.

Förslagen på utbildningsområdet innehåUer fömtom medel tiU utbUd­

ningsplatser också förslag om medel för oUka studiestöd där en rejäl

förstärkning föreslås av medlen för det särskUda vuxenstudiestödet för

arbetslösa (Svuxa). Det innebär att den som satsar på att förkovra sig

och därmed stärka sin ställning på arbetemarknaden kan erhåUa en

g

studiefinansiering. Förslag tiU vissa regeljusteringar, för att göra Svuxa

tillgängligt även för yngre studerande och dem som mte är arbete-    Prop. 1992/93:150

löshetsförsäkrade, ingår också i den redovisning som lämnades.

Bilaga 8

Jag övergår nu till att redovisa ett antal försfeg tiU regeländringar m.m. och mina medelsberäkningar.

A. Arbetsmarknadsdepartementet m.m.

A l. Arbetsmarknadsdepartementet m.m.

För nästo budgetår har rUcsdagen under detto anslag anvisat 42 524 000 kronor (prop. 1992/93:100 bU. 11, bet. 1992/93:AU8, rskr. 1992/93:204).

Jag kommer senare att redogöra för behov av ett tiUskott av medel och tjänster till Arbetsmarknadsverket och arbeteförmedlingen på gmnd av det rådande arbetsmarknadsläget. Arbetsmarknadsdepartementet kommer att behöva ett begränsat resurstiUskott p.g.a. det bekymmersamma arbetsmarknadsläget. Jag föreslår därför att Arbete­marknadsdepartementet tillfäUigt tiUförs 820 000 kr motsvarande kost­naden för två tjänster.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under ramanslaget Arbetsmarknadsdepartementet för budget året 1993/94 anvisa 820 000 kr utöver vad riksdagen har anvisat med anledning av prop. 1992/93:100 bU. 11.

A 2. Utredningar m.m.

För nästo budgetår har rUcsdagen under detta anslag anslagit 17 220 000 kr (prop. 1992/93:100 bU. 11, bet. 1992/93:AU8, rskr. 1992/93:204).

Förordnandet för arbetsgmppen för att följa förhandUngama om nya avtol på arbetsmarknaden har löpt ut den 31 mars 1993. Jag föreslår därför att anslaget minskas med 5 mUjoner kronor som motevarar de medel som beräknats för gmppens arbete för budgetåret 1993/94.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under reservationsanslaget Utredningar m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa ett belopp som är 5 000 000 kr lägre än vad riks­dagen anvisat med anledning av prop. 1992/93:100 bU. 11.

B. Arbetsmarknad m.m.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

B 2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

1 1993 års budgetproposition (1992/93:100 bU. 11) aviserades att event­uella justeringar under anslaget skulle tos upp mer i detalj i komplette­ringspropositionen. Inför de förslag som jag strax konuner att redovisa har jag övervägt både AMS anslagsframställning hösten 1992 och en skrivelse från AMS den 19 febmari 1993 mför kompletteringspropo­sitionen. Dessutom har ett flertal skrivelser kommit in från myndig­heter, organisationer m.fl. angående arbetemarknadspoUtiska åtgärder i olUca delar av landet. De förslag från AMS och andra som jag inte berör i det följande tillstyrks inte.

1   AMS

I AMS skrivelse den 19 febmari 1993 redovisas två altemativa nivåer för de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema. AMS försto altemativ inne­bär endast omdisponeringar mellan de olUca arbetsmarknadspoUtiska åtgärderna och ryms inom de ramar som regeringen föreslog för an­slaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder i budgetpropositionen. Det andra alternativet innebär att verket tiUförs ytterUgare 8 432 mUjoner kronor utöver vad regeringen har föreslagit i budgetpropositionen, dvs. totolt 36 832 miljoner kronor. Detto skuUe medge placering av 320 000 personer i genomsnitt per månad i någon arbetemarknadspoUtisk åtgärd. 1 följande tobell redovisas AMS förslag enhgt det andra altemativet till fördelning av kostnader och antolet personer i genomsnitt per månad i de åtgärder som ingår under anslaget samt för arbeteUvsutveckling och utbildningsvUcariat.

10

Åtgärd

Kosmad

Antal personer

Mkr

per månad

Arbetsmarknads- och

företegsutbildning

17518

122 000

UtbildningsvUcariat

-

10 000

Ungdomspraktik

5 900

75 000

Beredskapsarbete/

rekryteringsstöd

ll 184

61 000

Arbetslivsutveckling

200

20 000

Övrig verksamhet(l)

400

4000

Tidigareläggning av

invest.

1 000

5000

Platser i reguljära

utbildningsväsendet

630

23 000

Summa

36 832

320 000

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

(1) Avser utredningskostiiader, flyuningsbidrag m.m., bidrag till utbildning i företag, utbildningsbidrag vid vidgad arbetsprövning, bidrag till arbetslösa för att starta egen verksamhet samt insatser tor flyktingar och invandrare.

2  Föredragandens överväganden

2. /  Inledning

Under anslaget har jag beräknat kosmadema för utbudsstimulerande åtgärder till 22 303,6 miljoner kronor. Kosmaderaa för de efterfråge­påverkande åtgärdema har beräknats tifl 6 086,1 mUjoner kronor. Av anslagets medel bör regeringen disponera 210 mUjoner kronor. Av dessa senare medel bör 250 miljoner kronor användas för särskUda arbetsmarknadspolitiska insatser på utsatto orter m.m. och 10 mUjoner kronor för olUca utvecklingsprojekt inom arbetemarknadspoUtiken.

I nedanstående tobell redovisas anvisade medel för budgetåret 1992/93 (Bå 92/93) inkl. medel på tiUäggsbudget (prop. 1992/93:50 bU. 7, bet. 1992/93:FiUl, ytU". 1992/93:AU2y, rskr. 1992/93:134) och anvisade medel från finansfullmakten samt mina nu beräknade kosmader för budgetåret 1993/94 (Bå 93/94) och beräknat antal personer i genomsnitt per månad fördelat på konjunkmrberoende åtgärder.

11

Åtgärd

Bå 92/93

Kosmad

Tkr

Bå 93/94

Kosmad

Tkr

Antal personer per månad

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Utredningskostnader

9 082

9 445

Flyttningsbidrag

m.m.

200 000

117 516

Särskilt anordnad

arbetsmarknads­

utbildning

5 708 175

4 664 869

42 100

, ut­

bildningsbidrag

5 516 102

4 552 742

Arbetsmarknads­

utbildning i

det reguljära

utbildningsväsendet      1817 473

1490 758

16 200

Ungdomspraktik,

utbildmngsbidrag

5 800 636

7 893 912

100 000

Högskoleprakti­

kanter

-

286 000

3 000

Bidrag till utbildning

i företog

612 480

2 649 917

28 000

Elevsocial verksamhet

vid arbetsmarknads­

utbildning

66 373

60 597

Bidrag till Komvux(l)        143 000

Bidrag till gymnasie-

utbildning(l)

67 000

Bidrag till utbildning vid foUchögskolor(l)        106 000

300

1 400

20 000

4000

Vidgad arbetsprövning,

utbildningsbidrag

28 481

27 318

Jobbsökaraktiviteter,

utbildningsbidrag

82 960

100 480

UtbiIdningsvUcariat(2)

Smrto-eget-bidrag

114 450

450 000

Finansfiillmakten

2 000 000

215 000

Summa utbuds­

stimulerande

åtgärder

22 272 212       22 303 554

Beredskapsarbete,

rekryteringsstöd

och avtolade in­

skolningsplatser

6 193 363

5 363 486

41 900

Bidrag till tidi-

12

gareläggningar av

Prop. 1992/93:150

affärsverks-

Bilaga 8

investeringar m.m.       1 000 000

200 000

1 000

Bidrag till skogs­

bUvägar

-

90 000

500

Försöksverksamhet

med syselsätt-

ningsskapande

åtgärder

10 000

10 000

Insatser för flyk­

tingar och in­

vandrare

147 000

150 615

2 000

Bidrag för kosmader

i samband med

arbetslivsut-

veckling(2)

200 000

207 000

50 000

Bidrag ull allmänna

samlingslokaler m.m.        50 000

65 000

600

Summa efterfrågepå­

verkande åtgärder        7 600 363

6 086 101

96 000

Totoh

29 872 575 (3)   28 389 655  (4)      311000

Överfört till

Utbildnings­

departementet

-

1 392 060

29 000

(1) Medlen tör dessa åtgärder förs under budgetåret 1993/94 upp under

Utbildningsdepartementets huvudtitel.

(2)

Kostnader för deltagare i utbildningsvikariat och arbetslivsutveckling bekostas inte från anslaget utan från arbetsmarknadsfonden men räknas in i de konjunkturberoende åtgärderna.

(3)

Av medlen har 8 066 miljoner kronor anvisats på tilläggsbudget.

(4)

Av de totala medlen får högst 300 miljoner kronor användas för otraditionella insatser

2.2   Tillfällig förstärkning av arbetsförmedlingen

Min bedömning i min anmälan tUl årets budgetproposition att en för­stärkning av arbetsförmedlingens personal är nödvändig kvarstår. Arbetsmarknadsläget innebär en fortsatt hög arbetebelastning för arbets­förmedlingen. 1 slutet av januari 1993 fanns 829 000 sökande vid landets förmedlingar. Det motsvarar ca 19 % av arbetekraften. Antalet sökande vid motsvarande tidpunkt år 1990 var 330 (X)0 personer. För att markera att förstärkningen är tUlfälUg, föreslår jag att högst 350 miljoner kronor av medlen under anslaget ArbetsmarknadspoUtiska åtgärder får disponeras för personalförstärkning vid arbeteförmedlingen under budgetåret 1993/94.

Jag vill återigen påpeka vUcten av att AMS gör en systematisk uppfölj­

ning och utvärdering av olUca arbetssätt och organisation vid landete

13

arbetsförmedlingar för att dessa skaU kunna fortsätto att ge en god    Prop. 1992/93:150 service när de tiUfälliga personalförstärkningama upphör. En mindre del    Bilaga 8 av den här föreslagna tillfäUiga förstärkningen bör därför avsättos för utvärdering av arbetsförmedlingsorganisationens och åtgärdemas effekti­vitet inkl. arbetslöshetsersätmingama.

2.3 Ändrade reglerför vissa stödformer

Innan jag går in på mina medelsberäkningar viU jag redovisa ett antol förslag som är ämnade att öka medelseffektiviteten i åtgärderaa och skapa utrymme för fler personer i åtgärderaa inom givna resurser.

2.3.1   Utbildningsbidrag

Jag kommer i det följande att lämna förslag diU ett antol förändringar beträffande utbildningsbidragen vid arbetemarknadsutbUdning m.m. Syftet med förslagen är att dels uppnå en större lUchet meUan kursdel-togare med olUca former av studiestöd, dels uppnå en ökad rättvisa mellan olika kursdeltegare med utbUdningsbidrag och dels åstodkomma vissa besparingar. Genom de lämnade förslagen uppnås också admini­strativ enkelhet och en effektivare medelsanvändrung.

2.3.1.1 Studiefinansiering av utbildning i det reguljära utbildnings­väsendet m.m.

Studiefinansieringen för vuxna är ett kompUcerat och svåröverskådUgt område. Delvis beror det på att den skaU täcka in smderande med olika bakgmnd och ekonomiska behov på alfe nivåer i smdiesystemet. Den stora mängden av olika former för smdiestöd och de olika regelverken innebär problem. Om man ser tiU de tre störsto finansieringsformema -smdiemedel, särskilt vuxenstudiestöd och utbUdningsbidrag, som delvis har samma målsättning - så skUjer de sig väsentUgt i fråga om materieUt innehåll. Såväl Centrala studiestödsnämnden (CSN) som Finvuxutred-ningen i sitt betänkande (SOU 1991:65) har var för sig framfört önske­mål om en långtgående samordning av de stöd som finns för vuxnas studiefinansiering. De menar bl.a. att det är näst intUl omöjUgt att informera om viUca vilUcor som gäller och förklara rättvisan i dessa vilUcor för de smderande.

De olUca stöden skiljer sig från varandra framför aUt när det gäUer

bidragsdelen, dvs. den samhälleUga subventionsgraden. Det skapar

rättviseproblem i försto hand genom att det inte behöver vara behovet

av utbildning och stöd som är avgörande för viUcet stöd den enskUde

erhåller. Det handlar i stor utsträckning i stäUet om det sätt på vUket

den sttiderande har sökt sig tiU utbUdningen. Problemet bUr särskUt

påtogligt när arbetslösa för samma studier bevUjas studiestöd med olika

bidragsnivåer beroende på om ansökan lämnats in hos arbetsförmed-

Ungen eller CSN. Principen i dessa feU bör vara att smdiestöd utgår

14

med samma bidragsnivåer och i huvudsak enhgt Ukartade regler.

Utbildningsbidrag med lånedel

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: Utbildningsbidraget för deltogare dels i särskUt anordnad arbetsmarknadsutbildning för den som är under 25 år, dels i arbetsmarknadsutbUdning i det reguljära utbUdningsväsendet skall i huvudsak motsvara det vuxensmdiebidrag som utges enUgt regleraa för det särskUda vuxensmdiestöd som utges tiU arbetelösa (Svuxa). Den som deltar i arbetsmarknadsutbildning som nu sagte skall också tiUhandahåUas motevarande lånemöjUgheter som inom Svuxa. Också återbetolningsregler och övriga bestämmelser skaU utformas i huvudsaklig överensstämmelse med Svuxa. Förmåneraa vid all arbetsmarknadsutbUdning för ungdomar under 25 år, dock inte ungdomspraktUc, och för övriga deltogare i arbetemarknadsut­bildning i det reguljära utbildningsväsendet kommer därvid att bestå av en bidragsdel och en lånedel. Den lånemöjUghet jag före­slår skall genomföras i form av en lag om särskUt studielån för den som genomgår arbetsmarknadsutbildning.

Skälen för mitt förslag: För närvarande finns det två olika studiestöd som direkt rUctor sig till arbetslösa som är i behov av att komplettera sin utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet. Det är dels utbild­ningsbidrag som utgår när den arbetslöse efter ansökan beviljas utbUd­ningen som arbetsmarknadsutbildning, dels särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa (Svuxa) som kan utgå efter ansökan tiU CSN när den arbets­löse på eget initiativ börjar en utbildning. Dämtöver finns särskUt vuxe­nsmdiestöd (Svux) som kan beviljas även den som mte är arbetslös.

Utbildningsbidrag betolas ut med samma belopp som den studerande vid arbetslöshet sk-ulle ha erhållit i ersättning från arbetslösheteförsäk­ringen eller med ett lägre belopp om den arbetslöse inte är försäkrad. Svux/Svuxa beräknas efter samma principer som gäUer för utbUdnings­bidrag, men består av ett vuxenstudiebidrag och smdielån. Lånedelen utgör skillnaden mellan utbUdningsbidraget och vuxenstudiebidraget efter skau. Vuxenstediebidraget efter skatt och lånedelen blir tiUsam-maris ett lUca stort belopp som utbUdningsbidraget efter sicatt. Den enskilde kan själv avgöra hur mycket av lånedelen han viU to ut eUer om han enbart vill ha bidragsdelen, vilken för den som är medlem i en arbetslöshetskassa motsvarar 65 % av den ersättning han skuUe ha erhåUit i arbetslöshetsersätming före skatt.

Enligt nuvarande bestämmelser beviljas Svuxa endast den som är arbetslöshetsförsäkrad. Svux däremot kan även bevUjas den som inte försäkrad. För den som har en låg dagpenning från arbetslösheteför­säkringen eller inte är försäkrad gäUer, precis som för utbUdnings­bidraget, en miniminivå för dagpenningen.

Som jag tidigare nämnt kan den enskUde själv avgöra hur stor andel han vill söka, av den totola lånedel han har rätt tiU, 25, 50 eller 1(X) %, eller om han enbart vill söka bidragsdelen.

15

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 BiL 8

Återbetolningen av lånet börjar tidigast sex månader efter avslutode    Prop. 1992/93:150 studier. Lånet återbetolas med ett årsbelopp som är 4 % av den sam-    Bilaga 8 manräknade inkomsten. Ränton på lånet löper från utbetolningsdagen och är under 1993 fastställd till 8,7 %.

Det är enligt min uppfettning otiUfredsstäUande att stöd med så olika bidragsnivåer och bestämmelser i övrigt kan utgå för en i princip lik­värdig åtgärd. Jag anser att det är skäUgt att den enskilde själv betalar en viss del för smdier som är att betrakto som en allmän kompetenshöj­ning. Det får även anses skäUgt att ungdomar under 25 år som erbjuds och väljer att delto i särskilt anordnade kurser mom ramen för arbete­marknadsutbildningen i Ukhet med ungdomar som väljer andra smdie-former och smdievägar får betola en del av studiestödet för sma studier. Det är därför min mening att utbildningsbidraget vid aU arbetemark­nadsutbildning för ungdomar under 25 år och för övriga deltogare vid arbetsmarknadsutbildning som den enskUde ansökt om och bUvit an­tegen till i konkurrens med andra i aUa väsentUga avseenden bör lik­ställas med Svux/Svuxa. Detto bör gäUa såväl shidiebidragete storlek som lånemöjligheter och återbetalningsregler samt i övrigt gäUande bestämmelser.

De utbildningar jag avser med begreppet reguljära utbUdningsväsendet är utbildningar dels på gmndskole- och gymnasienivå inom kommunal och stotiig vuxenutbildning i gymnasieskola eUer på folkhögskola, dels på högskolenivå vid universitet och högskola eUer motsvarande efter­gymnasial utbildning hos andra utbildningsanordnare. Mina förslag om utbildningsbidrag med lånedel avser endast de i avsnittet nämnda ut­bildningarna och således inte utbildningsbidrag vid yrkesinrikted rehabi­litering vid arbetsmarknadsinstitut.

Förmånerna vid dessa arbetsmarknadsutbUdningar som omfattos av mitt förslag kommer därvid att i likhet med Svux/Svuxa bestå av ett bidrag och ett smdielån. Detto stöd bör även i fortsättningen och precis som Svux kunna beviljas även den som mte är medlem i arbetslöshets­kassa. Till skiUnad från vad som för närvarande gäUer för Svux anser jag dock att studiebidragsdelen även för den som inte är arbetslöshets-försäkrad bör vara 65 % av miniminivån för utbUdningsbidrag. Mitt förslag till nytt smdiefinansieringssystem vid arbetemarknadsutbildning bör gälla vid utbildningar som bevUjas fr.o.m. den I juU 1993. De gmndläggande bestämmelseraa bör regleras i en lag om särskUt studie­lån för den som genomgår arbetsmarknadsutbUdning. Den närmare utformningen av reglerna, huvudsakUgen i överensstämmelse med reg­lerna för Svux/Svuxa, bör ankomma på regeringen. Lånedelen bör finansieras med upplåning genom Riksgäldskontorets försorg.

För vissa handUcappade ungdomar, som nu får utbUdrungsbidrag, kan

en övergång till delfinansiering av studiema med lån innebära en be­

tydande försämring. Det gäller dem som på gmnd av sitt handikapp får

skolgången fördröjd, exempelvis därför att handUcappet hindrar normal

smdietakt eller därför att studiema avbryts av operationer eUer annan

medicinsk behandUng, habUiterings- eUer rehabiUteringsmsateer eller av

lUcnande skäl. Denna gmpp ungdomar har tidigare beaktots särskUt vid

16

utfonnningen av reglema för ungdomspraktik och dessförinnan särskUda

inskolningsplateer. Det bör ankomma på regeringen att utfärda närmare    Prop. 1992/93:150 bestämmelser om återbetohiing och i förekommande feU eftergift av    Bilaga 8 återbetolning av lån som bevUjats enUgt den föreslagna lagen om sär­skilt studielån för den som genomgår arbetemarknadsutbUdning.

Enligt nuvarande bestämmelser för Svuxa kan stödet ges tiU den som har fyllt 25 år och förvärvsarbetot minst fyra år medan arbetsmarknads­utbildning kan beviljas den som har fyUt 20 år, med vissa undantog. Därtill kommer att Svuxa enligt nuvarande bestämmelser enbart kan beviljas för den som är arbetslösheteförsäkrad. Svux kan däremot be­viljas den som inte är arbetslöshetsförsäkrad, men då med en lägre bidragsdel. För att nå en likhet meUan de olilca studiestödens regel­system även i dessa avseenden måste nuvarande bestämmelser ändras för Svuxa beträffande ålders- och förvärvsarbetskrav samt vilka som kan få tillgång till stödet. Chefen för UtbUdningsdepartementet har tidigare i dag redovisat förslag i denna fråga.

2.3.1.2   Ändrade regler för utbUdningsbidrag

En arbetsgmpp har under våren 1992 sett över reglema för utbUdnings­bidrag vid arbetsmarknadsutbildning och yrkesmrikted rehabiUtering m.m. i syfte att göra reglema för bidragen och den samordning som sker med andra förmåner enklare och mer rättvisa. Gmppen har i juni 1992 avgivit betänkandet (Ds 1992:66) Översyn av reglema för utbUd­ningsbidrag vid arbetsmarknadsutbUdrung och yrkesinrikted rehabiUte­ring m.m.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgette av Riksrevisions­verket (RRV), Riksförsäkringsverket (RFV), Försäkringskasseförbundet (FKF), AMS, AMU-gmppen, CSN, Länsstyrelsen i Stockholms län. Länsarbetsnämnden (LAN) i Stockholms län, Försäkringsöverdomstolen (FÖD), Kammarrätten i Jönköping, Stotens handUcappräd (SHR), Öre­bro kommun. Nämnden för vårdartjänst (V), HandUcappförbundens centraUcommitté (HCK), De HandUcappades Riksförbund (DHR), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Tjänstemännens centralorganisa­tion (TCO), Sveriges AkademUcers Centralorganisation (SACO), Sveriges Psykologförbund, Arbetelöshetekassomas samorganisation (SO), RörelsefoUchögskolomas intresseorganisation (RIO) samt Stotens löne- och pensionsverk (SPV). Remissyttrandena finns tiUgängUga i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A92/1524/A).

De socialpolitiska bidragssystemen består av ett stort antal oUka för­

måner för den enskilde. De många specialinriktade bidragen med skUda

regleringar och den uppdelade handläggningen kan emeUertid skapa

problem. Dessa problem blir särskUt påtogUga i de situationer när rätt

till stöd kan föreligga från mer än ett ersättningssystem. Regler som

syfter till att lösa konflUcten mellan olilca regelsystem kan utformas på

två olUca sätt. Dels kan en författning innehåUa bestämmelser om att

ersättning utgår under tid då viss annan ersättning utgår, dels kan ersätt­

ningama avräknas mot varandra. Avräkningsreglema kan sägas mne-

17

bära att om någon för samma tid är berättigad tiU flera ersättningar    Prop. 1992/93:150

utbetolas maximalt ett belopp som motsvarar den högsto ersättningen.

Bilaga 8

Huvudprincipen bör vara att endast ett stöd skaU kunna betolas ut för en och samma åtgärd. När två olUca ersättningar skaU samordnas är det emellertid en principieUt viktig fråga på vilken av dem avdrag skaU göras. Frågan är delvis av teknisk art och har betydelse för bl.a. vilket anslag på stotsbudgeten som skaU belastos. Den har också betydelse för redovisningen av hur många som erhåUer ersättning och hur mycket som betolas ut i olUca ersätmingsformer.

Det är också betydelsefuUt för överskådUgheten i regelsystemen att regleringen görs efter samma princip. En rimUg utgångspunkt bör vara att avdraget görs på dagersätmingen, om en dagersättning samordnas med en tillsvidareersätming eller en tidsbegränsad ersättning som avser en längre period.

Utbildningsbidraget vid arbetemarknadsutbUdning består fömtom av dagpenning av s.k. särskUt bidrag, som ersättning för kursavgifter, läromedel, resor och traktomente m.m. Jag konuner i det följande att lämna förslag såväl bett-äffande dagpenningen som det särskilda bi­draget. Syftet med mina förslag är att uppnå en ökad administrativ enkelhet och en effektivare medelsanvändning samt lägre kosmader.

Länsarbetsnämnderna har det ekonoiniska ansvaret för och beslutor om rätten till UtbUdnmgsbidrag, medan försäkringskassan feststäUer nivån på utbildningsbidragen, i förekommande feU efter samordning med andra ersätmingar, och beräicning av det särskilda bidraget. För­säkringskassan gör även utbetolningen. Jag vUl här nämna att jag för närvarande överväger hur och av vem utbUdningsbidragen bör admini­streras i framtiden. En fråga som är aktueU i det sammanhanget är om denna tjänst kan upphandlas av arbetsmarknadsmyndigheterna. Jag återkommer senare till regeringen med mina överväganden.

2.3.1.3   Dagpenning

Samordning med vissa socialförsäkringsförmåner m.m.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: UtbUdningsbidragets dagpenning skaU samordnas med vissa andra kontentstöd endast när ersättningama avser samma inkomstbortfall. Detto skaU gäUa i firåga om förtidspension och sjukbidrag enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och vissa andra pensionsförmåner som utgår jämte sådan pension, egenlivränto enUgt lagen (1976:380) om arbeteskadeförsäkring (LAF) och motsvarande äldre författningar samt delpension enUgt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring.

1 fråga om vissa dagersättningar skaU samordning ske endast om förmånerna utges för samma tid. Detto gäUer t.ex. rehabiUte-ringspenning enligt AFL. I samtiiga fall skaU samordningen ske genom att dagpenningen minskas med den del av den andra för­månen som läggs till gmnd för samordningen.

Samordning med privat pension begränsas tiU pensionsförmån som hänför sig till tjänst.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Instämmer i huvudsak med arbetsgmppens för­slag. RFV anser emellertid i motsate tiU arbetegmppen att den före­slagna samordningen med livränto och arbetsskadesjukpenning även skaU gälla kursdeltegare som inte utfört förvärvsarbete i sådan omfatt­ning att arbetsvilUcoret uppfyllts om denne hade varit arbetslösheteför­säkrad. Dämtöver bör inte dagpenning begränsas tiU samma storlek som arbetslöshetsersätming, i de faU där samordning inte skaU ske. Detto för att undvUca merarbete och aUtför svåra regler, som endast blir tiUämpU­ga i ett fåtol fall. Vidare framhåller RFV och FKF att om den enskUde sökt och beviljats rehabUiteringspenning bör detto mnebära att utbUd­ningsbidrag inte bör komma i fråga. AMS och TCO menar att rehabUite­ringspenning alltid bör utgå i försto hand vid utbUdning på gmnd av sjukdom eller arbetsskada. NV menar att arbetsgmppens förslag att den enskilde själv skall kunna välja stödform är orimUgt.

Skälen för mitt förslag: En kursdeltogare kan under utbUdningstiden vara berättigad till andra kontontstöd som utgår oberoende av utbUd­ningen för att kompensera för ett helt eUer partieUt mkomstbortfaU. I det senare fellet kan det vara fråga om t.ex. förtidspension och sjuk­bidrag, delpension eller livränto.

Rehabiliteringsersätming kan utges tiU försäkrad vars arbetsförmåga är nedsatt på gmnd av sjukdom med minst en Qärdedel, om han eUer hon deltor i arbetslivsinriktod rehabiUtering. I vissa feU kan den för­säkrade vara berättigad tiU utbildningsbidrag - som samordnas med

19

rehabiliteringsersätmingen enhgt AFL - för samma rehabiUtering. Mot-    Prop. 1992/93:150 svarande förhållande gäller vid en arbetemarknadsutbUdning som be-    Bilaga 8 viljats på gmnd av arbeteskada. Den skadade är då under utbUdnings­tiden berättigad till en ersätming - sjukpenning eUer Uvränto - enhgt LAF

Genom de nuvarande samordningsreglema i förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsutbildning (FAMU) kan deltogare i arbetsmarknads­utbildning som uppbär partieU förtidspension/sjukbidrag enUgt AFL och vissa andra pensionsförmåner som utgår jämte sådan pension eUer livränto enligt LAF och motsvarande ersättning enhgt äldre författ­ningar, eller delpension enhgt lagen om delpensionsförsäkring bU underkompenserade i vissa situationer. De får med andra ord en lägre ersätming för den del av förvärvshindret som motevaras av arbetemark­nadsutbildningen än övriga kursdeltogare. Mitt förslag att dessa kontant­stöd endast skaU samordnas med dagpenningen när ersättningen avser samma inkomstbortfall är ämnat att undanröja denna orättvisa. Ett genomförande av denna princip måste ske med beaktande av de sär­skilda förhållanden som gäller för varje förmån för sig. Jag avser därför inte att här i detolj presentera hur samordningen bör ske, uton avser att återkomma till regeringen med förslag härom. I likhet med RFV anser jag också att förslaget skall gälla även de deltogare som inte uppfyller arbetsvilUcoret enUgt lagen (1973:370) om arbetelösheteförsäkring.

Beträffande föräldrapenningförmåneraa gäUer för närvarande olika samordningsregler avseende föräldrapenning och tiUfäUig föräldrapen­ning. Jag finner inga skäl som talar för att denna ordning bör bibehål­las. I fråga om sjukpenning enligt AFL eUer LAF och motsvarande äldre författningar eller föräldrapenningförmåner och rehabiUte-ringspenning enligt AFL bör samordning ske om förmånen utges för samma tid som dagpenning utges enhgt FAMU. Dagpenning enhgt FAMU kan, enligt vad jag har inhämtot, stundom utges för samma åtgärd som den för viUcen den arbetslöse uppbär rehabiUteringspenning. Den allvarligaste nackdelen med en sådan ordrung är att den ekono­miska redovisningen av ersätmingssystemen blir missvisande, vilket i sin mr försvårar uppföljningen av olika åtgärder. Det medför även ett onödigt administrativt merarbete. Enligt min mening är det olyckUgt när två ersätmingar utges för samma åtgärd. Jag lägger emeUertid i denna del inte fram något förslag. Däremot fömtsätter jag att länsarbets­nämnden samråder med försäkringskassan urnan beslut om arbetemark­nadsutbildningen fattos.

1 den mån sjukpenning, föräldrapenningförmåner eUer rehabiUte­ringspenning enligt AFL eller sjukpenning enUgt LAF eUer motsvarande ersättning enligt äldre förfatmingar utges för samma tid som dagpenning enligt FAMU bör samordning ske.

Enligt min mening bör lUcsom inom arbetelöshetsförsäkringen endast privato pensioner som hänför sig tiU tjänst samordnas med utbUdnings­bidraget. Samordning med olUca privato pensionsförsäkringar bör därför inte ske.

I samtliga fall när samordning skaU ske, bör samordnmgen göras

20

genom att dagpenning enligt FAMU minskas med den andra förmånen.

Mitt förslag i denna del fömtsätter en ändring i 8 kap. 12 § och 22 kap. 15 § AFL. Genom att 5 kap. 9 § LAF hänvisar tiU 8 kap. 12 § AFL får en ändring i nämnda lagmm i AFL automatiskt genomslag också i LAF. Bestämmelsema bör träda i Icraft den I juh 1993. I fråga om de för­ordningsändringar som blir behövUga avser jag att återkomma tiU rege­ringen med förslag.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Samordning med sjukpenning

Mitt förslag: Den sjukpenninggmndande inkomst (SGI) som del­tegaren har då studierna påbörjas håUs vUande under utbUdnings­tiden. Kursdeltogaren får i stäUet behåUa dagpenningen vid från­varo på gmnd av sjukdom. En karensdag mförs vid sjukfrånvaro vid varje sjuktiUfalle i fråga om dagpenningen. För den uUcomst av eget arbete som kursdeltogaren kan ha vid sidan av studieraa fast­ställs en studietids-SGI. Vid sjukfrånvaro utbetalas timberäknad sjukpenning utifrån denna SGI. Den vUande SGI:n skaU enUgt huvudregeln inte aktiveras under smdietiden.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt för­slag. Arbetsgmppen föreslår dock att den vUande SGI:n skaU kunna aktiveras under ferieuppehåll. Frågan om karensdag har inte behandlats av arbetsgmppen.

Remissinstanserna: Stöder i huvudsak arbetsgmppens förslag. RFV anser emellertid att den vilande sjukpenningen enbart bör aktiveras vid sommamppehåll i suidierna för en kursdeltogare som är arbetslös eUer inte kan söka arbete på gmnd av sjukdom. AMS framhåUer att läns­arbetsnämnderaa bör meddefes vid längre sjukfrånvaro (inom 30 dagar) samt vid upprepad korttidsfrånvaro. TCO anser att det är principieUt oacceptobelt att löntogare som ofriviUigt blir arbetslösa och har en lön som överstiger 13 800 kronor skaU sakna det sjukpenningskydd som de hade före arbetslösheten. Taket inom arbetelöshetsförsäkringen och därmed också utbildningsbidraget bör höjas tiU samma nivå som inom sjukförsäkringen.

Skälen för mitt förslag: Enligt nu gäUande bestämmelser får del­togare i arbetsmarknadsutbildning och inskrivna vid arbetsmarknads­instimt (Ami) behålla 90 % av dagpenningen vid sjukdom. Dagpen­ningen minskas med det belopp som kursdeltogaren för samma tid som utbildningsbidrag får i sjukpenning. Den som är inskriven vid Ami eUer genomgår arbetsmarknadsutbildning och som har haft SGI vid studier­nas början får vid sjukdom en kalenderdagberäknad sjukpenning enhgt denna SGI oberoende av om han har något arbete vid sidan av smdiema eller inte. Sjukpenningen utgår under sju och dagpenningen under fem av veckans dagar. Bestämmelserna medför att kursdeltogaren kan bU över- respektive underkompenserad, beroende av om han har arbete vid sidan av smdiema eller inte. Detto inträffar, t.ex. när någon sjukskriver

sig under tiden lördag - söndag, de dagar under vilka utbUdningsbidrag    Prop. 1992/93:150 inte betolas ut. Den som skuUe ha varit helgledig dessa dagar över-    Bilaga 8 kompenseras medan den som skuUe ha arbetot blir underkompenserad.

Enligt min mening bör i fråga pm beräkning av sjukperming för dem som är inskrivna vid Ami eUer genomgår arbetemarknadsutbUdning samma regler gälla som för studerande som uppbär vanUgt studiestöd. Detto innebär att den SGI som kursdeltogaren har innan smdiema på­börjas inte får sänkas utan skaU håUas vUande under smdietiden. Sjuk­penningen skaU under studietiden inte beräknas på den vUande SGI:n uton på en smdietids-SGI, som gmndas på de förvärvsinkomster som kursdeltogaren har under smdietiden. Timberäknad sjukpenning skaU utges under hela sjukdomsfellet. I likhet med RFV anser jag att det nu sagda bör gälla också under ferieuppehåU i smdiema. Endast kursdel­togare som avses i 3 kap. 10 c § försto stycket 1 eUer 2 AFL, dvs. är arbetslösa eller skulle ha uppburit annan socialförsäkringsförmån, bör under sommamppehåll kunna få aktivera den vUande SGI:n och få en kalenderdagberäknad sjukpenning. Mitt förslag innebär en mera rätt­visande kompensation vid frånvaro på gmnd av sjukdom. Kursdeltogare i arbetsmarknadsutbildning och inskrivna vid Ami skuUe därvid få behålla sin dagpenning vid frånvaro på gmnd av sjukdom. Endast den som har arbete vid sidan av studiema skuUe få sjukpenning, gmndad på en framräknad smdietids-SGI. Dämtöver anser jag att karensregler, i likhet med dem som finns i sjukförsäkringssystemet, bör införas i fråga om dagpenningen. Förslaget medför att i huvudsak samma ersätmings-principer vid sjukdom kommer att gäUa för den som deltar i arbets­marknadsutbildning eller är inskriven vid Ami som för smderande med vanUgt smdiestöd. Detto underlättor såväl försäkringskassomas informa­tion om förmånerna till de försäkrade som förståelsen för reglema. Enhetliga regler medför också en ökad administrativ enkelhet.

Mitt förslag om vUande SGI och smdietids-SGI medför att tiUfälUg föräldrapenning enligt AFL, smittbärarpenning enUgt lagen (1989:225) om ersättning för smittbärare och närståendepenning enUgt lagen (1989:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård beräknas på smdietids-SGI för den som har arbete vid sidan av smdiema. Vid ledig­het för vård av eget barn, för vård av närstående och då kursdeltogaren är smittbärare utges dessutom dagpenning.

För den som fömtom utbildningsbidraget har rätt tiU rehabiUte­ringspenning bör rehabiliteringspenningen - på samma sätt som för den som uppbär smdiestöd - beräknas på den vUande SGI:n.

Mitt förslag kommer att mnebära ökade kosmader för utbUdnings­bidragen med 306 miljoner kronor under nästo budgetår. Samtidigt reduceras kostnaden för sjukförsäkringen med motsvarande belopp. Jag har samrått med stotsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] i denna fråga. Detto innebär att en omfördelning måste ske av medel meUan de oUka bidragsformeraa. Jag återkommer tiU denna fråga (avsnitt 2.3.1.5).

Förslaget om beräkning av sjukpenning bör genomföras som en

ändring i 3 kap. 5, 10 och 10 c §§ samt 4 kap. 14 a § AFL. Förslaget

medför också behov av förordningsändringar. Jag avser i den delen att

22

återkomma till regeringen med förslag. Ett förslag tiU lag om ändring i

lagen (1962:381) om allmän försäkring har upprättate inom Arbetsmark­nadsdepartementet.

Jag vill påminna om att förslag rörande 3 kap. 5 och 10 §§ AFL lagts också i propositionen 1992/93:178. I sainma proposition föreslås också upphävande av 3 kap. 5 § LAF, som innehåUer bestämmelser i bl.a. det avseende jag nu togit upp.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Samordning med lön

Mitt förslag: Utbildningsbidragete dagpenning skaU samordnas med lön från arbetsgivaren, dock inte med kompletteringslön som arbetsgivaren betolar ut med anledning av utbUdningen. Denna samordning skall även avse avgångsvederlag.

Samordningen skall göras genom att dagpenning enUgt FAMU minskas med lön eller avgångsvederlag som betalas för eUer skaU beräknas avse den tid under vilken arbetstogaren deltar i arbets­marknadsutbildning. Härifrån skaU dock göras ett undantog. I fråga om förmånsrätt enligt förmånsrättelagen (1970:979) skaU samord­ningen också fortsättningsvis ske genom att utbUdningsbidraget - i närmare angiven simation - skaU minska förmånsrätten för upp­sägningslön.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt för­slag.

Remissinstanserna: Instämmer i huvudsak med arbetsgmppens för­slag, bortsett från vissa tekniska lösningar av problemet. FKF, Läns­styrelsen I Stockholms län, TCO, SACO och SO har en avvikande mening beträffande samordningen med avgångsvederlag.

Skälen för mitt förslag: I ett ansträngt arbetemarknadsläge med arbetsbrist i företogen är det inte ovanUgt att arbetegivaren befriar arbetstogaren från arbeteskyldighet under uppsägningstiden. Överens­kommelser finns också om att anställningen skaU upphöra mot att arbetstogaren får ett engångsbelopp, s.k. avgångsvederlag.

1 fråga om rätt till arbetslöshetsersättning och kontant arbetsmarknads­stöd (KAS) gäller att dessa stöd inte betalas ut då en arbetstogare är berättigad till uppsägningslön. Som jag kommer att redogöra för i det följande föreslås i fråga om dessa stödformer att den tid som ett av­gångsvederlag skall beräknas avse skaU jämstäUas med tid under vilken den försäkrade har utfört förvärvsarbete. Detto medför bl.a. att stöd mte kommer att utges för den sålunda beräknade tiden.

Enligt min mening finns det inte anledning tiU att utbUdningsbidraget skall behandlas principiellt annorlunda när uppsägningslön eUer av­gångsvederlag utges. Uppsägningslönen skaU ge arbetstogaren en eko­nomisk trygghet under en omstäUningsperiod. Det är således en kosmad för företogens avveckling av arbetskraften. Det finns inget skäl att stoten skall to över arbetsgivamas ansvar för en del av uppsägnings-

23

lönen av den anledningen att en arbetetogare börjar en arbetsmarknads­utbildning. Regleringen i 13 § LAS om minskning av lön med utbUd­ningsbidrag bör därför upphävas. I stäUet bör samordningen ske genom att dagpenning enligt FAMU minskas med uppsägningslönen. Mot­svarande reglering finns i 12 § förmånsrättslagen. Betalning av en arbetstegares fordran hos en arbetegivare som har försatte i konkurs sker dock regelmässigt genom den stotUga lönegarantin enUgt löne­garantilagen (1992:497). Jag finner därför mte skäl att föreslå någon ändring i fråga om förmånsrättslagen.

Även avgångsvederlag som betalas ut av arbetegivaren i samband med uppsägningen bör omfattos av motsvarande samordning. I likhet med gmndema för den föreslagna regleringen vad gäUer arbetslösheteersätt­ningen och KAS bör samordning ske under den tid efter anställningens upphörande som avgångsvederlaget skaU beräknas avse. TiU gmnd för samordningen med utbildningsbidraget bör läggas ett belopp som per månad motsvarar den lön m.m. som kursdeltogaren fått i genomsrutt per månad i anställningen under de senaste tolv månaderaa innan anstäU-ningens slut eller, om anstäUningen varat kortare tid, under den sam­manlagda tid som anställningen varat. Däremot bör enUgt min mening eventuell löneutfyUnad, s.k. kompletteringslön, som arbetegivaren be­tolar utöver dagpenningen inte omfattos av den föreslagna samord­ningen. Mitt förslag fömteätter en ändring i 13 § LAS. Ändringen bör träda i kraft den I juli 1993. I fråga om de förordningsändringar som mitt förslag föranleder avser jag att återkomma tiU regeringen.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Garantibelopp vid samordning

Mitt förslag: Utbildningsbidragets dagpenning skaU kunna reduce­ras till noll kronor vid samordning med andra förmåner.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med nutt förslag.

Remissinstanserna: Har länuiat förslaget utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Enhgt gäUande regler betalas dagpenning alltid ut med lägst 10 kronor, även i faU där samordrung med andra förmåner i realiteten helt reducerat utbUdningsbidraget. Den nuvarande regleringen innebär emellertid en resurskrävande administration utan att ha någon egentiig ekonomisk betydelse för bidragstogaren. Dessa om­ständigheter motiverar att bestämmelsen om att dagpenning alltid skaU lämnas med minst 10 kronor upphävs.

24

2.3.1.4  Särskih bidrag Läromedel m.m.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: Självkosmaden vid ersättning för läromedel höjs från i genomsnitt 100 kronor per månad tiU hälften av kosmaden för smdielitteramren under smdietiden. För kosmader som understiger 300 kronor för hela smdietiden lämnas ingen ersättning. För handi­kappade deltogare skaU dock merkosmaden för läromedel som har en särskild utformning på gmnd av handUcappets art ersättos, om inte kostnaden helt eUer delvis fecks av kursanordnaren eUer an­svarig sjukvårdshuvudman. Liksom hittiUs skaU ersättning kunna lämnas även för s.k. tekniska hjälpmedel. I fråga om sådana hjälp­medel skall regler införas om återbetalning m.m. i huvudsakUg överensstämmelse med reglema enUgt förordningen (1991:1046) om ersätming från sjukförsäkringen enUgt lagen (1962:381) om allmän försäkring i form av bidrag tiU arbetshjälpmedel.

Arbetsgruppens förslag: Hela kosmaden för läromedel ersätts. I fråga om tekniska hjälpmedel föreslås att det uttryckUgen i FAMU bör anges att ersätming utgår. Vidare anser gmppen att dessa hjälpmedel bör ersättos uton några begränsningar av kosmadema eller någon åter­betelningsskyldighet. Hjälpmedlet bör dock återlämnas om det inte längre används för smdier eller arbete.

Remissinstanserna: NV delar arbetegmppens uppfetming, men anser samtidigt att hela smdiematerialsimationen för ftinktionshindrade mom eftergymnasial utbildning bör utredas.

Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande reglering lämnas särskUt bidrag bl.a. för skäliga kosmader för läromedel som inte fecks av kurs­anordnaren i den mån de överstiger i genomsnitt 100 kronor per månad. Till handUcappade deltogare lämnas bidrag för merkosmader för läro­medel som inte fecks av kursanordnaren eUer ansvarig sjukvårdshuvud­man. Självkosmaden vid ersättning för läromedel har under en lång följd av år legat på en oförändrad nivå. En höjning av självkosmaden är därför motiverad. Jag tycker tiU skillnad från arbetegmppen att det får anses skäligt att även deltogare i arbetsmarknadsutbUdning betalar del av sina egna läromedel. EnUgt min uppfettning bör deltogare i såväl särskilt anordnad arbetsmarknadsutbUdning som arbetsmarknadsutbUd­ning inom det reguljära utbildningsväsendet själva stå för halva kost­naden för sin smdielitteratur. Kosmader för kursUtteramr får mte bakas in i det kurspris som länsarbetsnämnden betalar vid upphandling av utbildning. Det innebär att kosmaden för kursUtteramr vid upphandlade kurser skall särredovisas så att försäkringskassan kan göra avdrag för

25

deltogarens självkostnad före utbetalningen av det särskUda bidraget för läromedel.

Det bör också i regleringen av ersättning för läromedel klargöras att ersättning även lämnas för smdietekniska hjälpmedel. I dessa feU bör i huvudsak samma besfemmelser gälfe som för arbetshjälpmedel enhgt förordningen (1991:1046) om ersättning från sjukförsäkringen enhgt lagen (1962:381) om alhnän försäkring i form av bidrag tiU arbetehjälp­medel. I nämnda förordningar finns bestämmelser om maxunibelopp, återbetolning m.m.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Kost och logi

Mitt förslag: Kursavgifter vid intemamtbUdning får mte inkludera kostnader för kost och logi. Dock kan särskUt bidrag lämnas för kursavgift som inkluderar kosmader för logi när det är fråga om särskilt handUcappanpassat boende.

Vid korttidskurser skall skäliga, styrkto boendekosmader betolas för högst 30 kalenderdagar om smdieorten inte Ugger inom rimUgt pendlingsavstånd. Detsamma skaU gäUa när utbildningen tiUfäUigt är förlagd till annan ort än den ordmarie smdieorten för högst 30 kalenderdagar. Till kursdeltogare, som erUigt vad som nyss sagte, är berättigade till särskilt bidrag för boendekosmader lämnas inget traktomente.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt för­slag.

Remissinstanserna: FKF pekar på svårigheten med att kursanord­naren ofto inte kan precisera hur stor del av kursavgiften som utgör kosmad för logi. RIO anser att kosmader för både kost och logi vid foUchögskolornas intemaUcurser även fortsättningsvis skaU feckas genom kursavgift.

Skälen för mitt förslag: Kosmader för kost och logi bör i princip inte betolas genom ersätming för kursavgift. Kursdeltogama bör själva svara för kost och logUcosmader genom dagpenningen och evenmeU ersättning för dubbel bosätming. Det föreUgger enhgt min mening inga skäl för en särskild reglermg för elever vid foUchögskolornas mteraat-utbildningar. Såväl deltogare i arbetemarknadsutbUdning, med vissa undantog, som inskrivna vid Ami skaU själva svara för kost och liksom andra hyresgäster på bostodsmarknaden betala fektisk hyreskosmad tiU bostodshållaren.

Det finns emellertid skäl att i vissa faU göra undantog från denna princip. När det gäller kursdeltogare som tiUhandahåUs särskUt handi­kappanpassad bostod vid arbetsmarknadsutbUdning bör boendekost­naderna ersättos genom särskilt bidrag för kursavgift och betalas duekt till bostodshållaren. 1 dessa fell bör inget traktamente lämnas tiU del-

26

togama. Nuvarande ordning som innebär att kursdeltogare som får sin boendekostnad ersatt genom kursavgift eUer får sitt boende inom ramen för upphandlingen, betalar en viss del av boendekosmaden genom trak-tomentet, anser jag vara en onödig administrativ mndgång.

Det handUcappanpassade boendet för deltogare inskrivna vid Ami och den särskilda boendeservice som dessa tiUhandahåUs av Ami berörs inte av detto undantog. Merkosmadema för hcmdUtoppanpassningen av dessa bostäder och denna service betalas inte genom särskUt bidrag. För handUcappade som får arbetsmarknadsutbUdning inom det reguljära utbildningsväsendet innan de fyUt 18 år bör det särskUda bidraget även fortsättningsvis kunna innehålla kosmader för kost och logi. I dessa fkU görs avdrag eller reglering av kosmader för kost och logi enligt avgift som meddelas genom föreskrifter som utfärdas av regeringen eUer av myndighet som regeringen bestämmer.

Det finns även skäl för en särreglering vad gäUer boendekosmader vid korto vistelser på annan ort. I dessa feU kan det vara både svårt och kosmadskrävande att hyra en bostod på kort tid. Mot denna bakgmnd föreslår jag att nuvarande regler om ersättning för logikosmader vid korttidskurser utvidgas från att omfetto kurser om högst 15 kursdagar till att omfatto kurser om högst 30 kalenderdagar. Traktomente skaU inte heller i dessa fall lämnas tiU kursdeltogare. Då förläggnmgen på annan ort är kortvarig anser jag inte att det är motiverat med ersättning för resa till hemorten under kurstiden i dessa fåll. Besfemmelseraa om korttidskurser och tillfäUig förläggning av utbildning på annan ort än ordinarie smdieort, som finns i RFV:s föreskrifter, bör tos in i FAMU.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Resor

Mitt förslag: Självkosmaden för dagUga resor höjs från 100 kr. tiU 3(X) kr. per månad. Alla resor med bU ersatte med 90 öre per kUo­meter. Resa med aUmänna kommunikationsmedel ersatte med skälig kostnad.

Rätten tiU särskUt bidrag för resor meUan utbUdningsorten och hemorten vid dubbel bosätming inskränks från två resor tiU en resa per kalendermånad. Dock kan särskUt bidrag lämnas för kosmader för två hemresor per kalendermånad när det är fråga om vissa unga handUcappade.

Arbetsgruppens förslag: Nuvarande traktamente och ersättning för månadsresor bör ersättos av en schablonersättning för merkosmader med 160 kr per dag för kursdeltogare som bor utom rimUgt pendlings-avsfend, även om denne väljer att pendla. Ersättning för dagUga resor med bil föreslås betolas med 120 öre per kUometer, dock högst med belopp som motsvarar ersätmingen för merkosmader per dag. Schablon­ersättningen föreslås ersätto både eventueUa boendekosmader och de

27

s.k. månadsresorna. Om särskUda skäl föreUgger skaU tiUäggsbelopp    Prop. 1992/93:150

kunna utbetolas för månadsresor.

Bilaga 8

Remissinstanserna: NV anser att särskUd reseersätmmg bör ges då funktionshindrade tvingas resa tiU och frän skolan på gmnd av bristande anpassning av internauniljön. NV delar i huvudsak arbetsgmppens förslag beträffande schablonersättning för dagUga resor samt dubbel-bosätming och månadsresor.

Skälen för mitt förslag: Självkosmaden för dagUga resor har varit oförändrad under en lång följd av år. Jag anser det skäUgt mot denna bakgmnd att höja självkosmaden för det dagUga resandet tiU 300 Icronor per månad.

Ersätming för resa med egen bU tiU och från utbUdningen betalas med lägst 80 öre och högst 120 öre per kUometer. Bestämmelser i RFV:s föreskrifter redogör för under viUca förhåUanden de ohka ersätmmgama kan betolas ut. Möjligheten tiU differentierad kUometerersättning vid resa med egen bil medför ett stort administrativt merarbete, då det kan vara svårt att avgöra viUcen ersätmmg som skaU utgå i oUka faU. De flesto resor betolas också med den högre ersättningen, viUcet mnebär att den dagliga bilersättningen överstiger traktamente som lämnas vid dub­bel bosätming redan vid ett dagligt pendlande på sanunanlagt 9 mU. Det medför att kosmadema för dagliga resor utgör en väsenlig del av den totola kostnaden för det särskilda bidraget. EnUgt mm uppfettning bör ersätming vid resa med egen bil endast utges med ett och samma be­lopp. Detto belopp bör vara 90 öre per kilometer. För den som för-värvsarbetor är avdraget vid beskattningen högre men nettokosmaden blir i stort sett densamma eller lägre beroende på skattesats. Det bör ankomma på regeringen att framöver bestämma detto ersätmmgsbelopp.

Om det med hänsyn tiU tidsvinsten eUer av andra särskUda skäl är motiverat får flygresa företos. EnUgt nuvarande bestämmelser ersatte denna resa med den fektiska kosmaden, medan resa med tåg och fertyg ersätts med kosmaden för plats i 2 klass. Med hänsyn tiU att nuvarande besfemmelse angående ersätmingen för dessa resor kan ha en kosmads-drivande effekt anser jag att ersättningen bör begränsas tUl skähg kost­nad för alla resor med allmänna kommunikationsmedel. Därmed bör avses det billigaste till buds sfeende alteraativet för den akmeUa sträckan den ifrågavarande resdagen. Flygresor bör även i forteättningen få företos om det är motiverat med hänsyn tiU tidsvmst eller andra särskilda skäl. Skälig kosmad bör då ses i relation tiU de alteraativ som står till buds inom flygtrafiken för den akmeUa sträckan.

För den som har särskUda skäl att bo tiflfälUgt på utbUdningsorten under utbildningstiden lämnas, erUigt nuvarande regler, särskUt bidrag för kostnadema för två resor i månaden. Denna möjUghet kan nyttjas av bidragstogaren, femiljemedlem tiU denne eUer av annan närstående för resor upp till ett belopp som svarar mot kosmaden för resa mr och remr mellan utbildningsorten och ordinarie bostod.

Kostnaden för hemresor utgör merparten av kostnadema för det sär­

skilda bidraget. Resor i samband med utbUdningen har bhvit aUt för

kosmadskrävande. En fri hemresa i månaden bör gäUa med tonke på att

28

de flesto utbildningar är kortvariga. HandUcappade som får utbUdnings-

bidrag innan de fyUt 18 år bör även fortsättningsvis under utbUdnings­tiden kunna bevUjas två fria hemresor per kalendermånad. Deltogare i arbetsmarknadsutbUdning blir härigenom även mer jämstäUda med de smderande som själva betalar sina resor, men genom CSN-kort får dem till rabatterade priser.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Förskott och lån

Mitt förslag: Möjhgheten tiU förskott på utbUdningsbidraget samt lån efter avslutod utbUdning tos bort.

Arbetsgruppens förslag: Behandlar enbart frågan om möjUgheten tiU lån efter genomförd utbUdning. Förslaget överensstämmer tiU denna del med mitt förslag.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Stockholms län menar att det borde finnas undantog från denna regel, medan Länsarbetsnämnden i Stockholms län i sin underremiss tiU Länsstyrelsen anser att rätten tiU både förskott och lån bör tos bort.

Skälen för mitt förslag: Under vissa fömteätmingar kan kursdeltoga­re beviljas förskott på utbUdningsbidraget. Utestående förskott pä dag­penningen får inte överstiga ett belopp som motsvarar dagpenning för fyra kalenderveckor. När arbetsmarknadsutbildningen genomförts får kursdeltogaren beviljas lån med ett belopp som motsvarar högst 70 % av dagpenningen för en månad. Lånet skall betalas tiUbaka senast mom ett år efter utbildningen. Om det finns särskUda skäl, får lånete löptid förlängas eller skulden helt eUer delvis efterges.

När det gäller förskott på utbUdningsbidraget anser jag i Ukhet med Länsarbetsnämnden i Stockholms län att det innebär att problemen skjuts på framtiden. Förskott ger upphov tiU behov av lån i slutet av utbildningen och återbetolningssvårigheter. LånemöjUgheten kan mte lösa de ekonomiska problem som kan uppsfe för de kursdeltogare som inte kan börja förvärvsarbete duekt efter utbUdningen.

2.3.1.5   Kosmadsberäkningar

Mitt förslag om att i huvudsak jämförbara regler skaU gäUa meUan utbildningsbidrag och Svux/Svuxa för ungdomar under 25 år vid särskUt anordnad arbetsmarknadsutbUdning och för aUa deltogare i arbetsmark­nadsutbildning i det reguljära utbUdningsväsendet medför att fler kan få utbildningsbidrag för tillgängliga medel. De medel som annars skuUe ha gått ut i form av utbildningsbidrag föreslår jag skaU omfördelas tiU andra former av arbetsmarknadspoUtiska åtgärder. Dock skaU räntekost­nader för lånedelen i utbUdnmgsbidraget samt administrativa kosmader för det nya bidragssystemet först betalas av dessa medel.

Även mina förslag i övrigt avseende förändringar av reglema för utbildningsbidrag kommer att betyda en effektivisering och minskade

29

kosmader för utbildningsbidragen. Vissa enskUda förslag, som förslagen Prop. 1992/93:150 om ändrade samordningsregler för vissa pensioner och Uvräntor samt Bilaga 8 ändrade regler vid korttidsutbUdning, medför margineUa kosmadsök­ningar. De föreslagna samordningsreglema i fråga om lön och avgångs­vederlag samt slopandet av ersättning för kost och logi vid interaat-boende och möjligheten tiU förskott och lån på dagpenningen medför minskade kosmader. Förslaget om vilande SGI och studietids-SGI vid arbetsmarknadsutbUdning innebär ökade kosmader för utbUdningsbi­dragen med 306 miljoner kronor och samtidigt en motevarande minsk­ning av kostnadema för sjukförsäkringen.

Förslagen i denna del beräknas mnebära minskade kosmader för ut­bildningsbidragen med ca 271 mUjoner kronor. Det är främst genom förslag till ändrade regler bett-äffande ersättningaraa för kursUtteramr och resor som dessa besparingar uppstår. Den ökade självkosmaden vid särskilt bidrag tiU läromedel och dagUga resor medför en beräknad kosmadsminskning med 180 miljoner kronor, varav självkosmaden vid resor utgör 140 miljoner kronor. Dämtöver minskar kosmadema för dagliga resor med 39 miljoner kronor och kosmaderaa för hemresor med 42 miljoner kronor genom förslagen tiU sänkt kilometerersättning och slopandet av en fri hemresa per månad.

2.3.1.6   Upprättode lagförslag

I enighet med vad jag nu anfört har mom Arbetsmarknadsdepartementet upprättots förslag tUl

1. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. lag om ändring i lagen (1980:80) om anstäUningsskydd,

3.    lag om särskih smdielån för den som genomgår arbetsmarknadsut­

bildning.

1 fråga om lagförslagen I och 3 har jag samrått med stoteråden Kön­berg och[REDACTED_EFTERNAMN]. Lagförslaget 2 avser ett ämne som feUer mom Lagrådete granskningsområde. Det får dock sägas vara av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagförslagen bör fogas tiU protokollet i detto ärende som underbilaga 8.1.

2.3.2    Ändrade  regler  för  beredskapsarbeten,   rekryteringsstöd   och avtolade inskolningsplatser

1 anslagsframsfeUningen för budgetåret 1993/94 och i en skrivelse den

19 febmari 1993 har AMS hemstäUt att ett nytt samordnat arbetsgivar-

bidrag, benämnt ansfellningsstöd, införs senast fr.o.m. budgetåret

1993/94. Förslaget mnebär att åtgärder som bl.a. beredskapsarbeten,

rekryteringsstöd och avtalade inskohiingsplatser, som innebär löne­

subventioner tUl arbetegivcire, slås samman och ges en enhetUg utform­

ning. Enligt AMS medför förslaget en väsentiigt enklare ärendehante-

30

ring och en rationellare bidragsadministration.

I min anmälan till budgetpropositionen för budgetåret 1992/93 anförde    Prop. 1992/93:150 jag att RRV fått i uppdrag att se över de åtgärder som innebär stote-    Bilaga 8 bidrag till arbetsgivare. I uppdraget ingick också att analysera AMS förslag om ett samordnat arbetsgivarbidrag. RRV har tiU regeringen i två  rapporter,  den   15 mars  (F 1992:10)  och  den  7 oktober   1992 (F 1992:30), redovisat sina överväganden.

1 1992 års kompletteringsproposition (prop. 1991/92:150 bU. 1:8) angavs att regeringen skuUe återkomma tiU riksdagen i fråga om ut­formningen av ett nytt åtgärdssystem.

Jag är för närvarande inte beredd att tiUstyrka AMS förslag om att införa ett samordnat arbetegivarstöd. Analysen av AMS förslag och RRVis redovisningar visar emeUertid att nuvarande konstruktion av stotsbidragen för beredskapsarbeten, rekryteringsstöd och avtolade inskolningsplatser försvårar kosmadsuppföljningen av åtgärderaa och medför en omfattonde bidragsadministration för AMV.

Vidare anförde jag i min anmälan tiU årete budgetproposition (prop. 1992/93:100 bU. 11) att jag tiU kompletteringspropositionen skuUe föreslå förändringar i fråga om beredskapsarbeten, som jämfört med dagens regler skaU innebära en kosmadsminskning med 600 mUjoner kronor uton att volymen påverkas. I den följande redogörelsen för regelförändringar kommer förslag, vad gäUer stotUga beredskapsarbeten och beredskapsarbeten som innebär investeringar, att presenteras som uppfyller detto besparingsmål.

För närvarande gäller följande stotsbidragsnivåer för de tre åtgärder­na. Till stotiiga beredskapsarbeten får bidrag lämnas med ett belopp som högst svarar mot hela kosmaden för arbetet. TiU kommunala be­redskapsarbeten inom stödområdena får bidrag lämnas med högst 70 % av lönekostnaderna. Bidraget tUl lönekosmaderaa är högst 60 % för kommunala beredskapsarbeten i övriga delar av landet, för rekryterings­stöd och avtolade inskolningsplateer. TiU beredskapsarbeten hos en­skilda arbetsgivare får bidrag lämnas med högst 50 %.

Följande övriga bidrag bör nämnas. TiUäggsbidrag om högst 10 % får lämnas till beredskapsarbeten som medför investeringar. TUl ett kom­munalt beredskapsarbete som varvas med utbUdning får bidrag lämnas med högst 75 %. Vid anstellning av en flykting eUer mvandrare som behöver svenskundervisning får rekryteringsstöd lämnas med antingen högst 85 % av lönekosmaden under sex månader eller högst 50 % under tolv månader.

31

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 150 Bil. 8

Mitt förslag: Stotebidrag tiU beredskapsarbeten, rekryteringsstöd och avtolade inskolningsplatser skaU, på samma sätt som för när­varande, bestämmas som en viss procent av lönekosmaden. Bidrag skall dock endast lämnas för kontant bmttolön inkl. sjuklön och semesterersättning samt för lagstodgade sociala avgifter. Endast sådana lönekosmader som hänför sig tiU normal veckoarbetetid skall vara bidragsgrandande.

För aUa beredskapsarbeten lämnas stotebidrag endast för arbets­tid som är fyra timmar lägre än normal veckoarbetstid.

Bidragete storlek i kronor skaU fastetäUas redan vid be-slutstiUfället och skall gälla hela bidragsperioden. Bidraget skaU reduceras vid frånvaro. Bidragets storlek skaU begränsas genom att ett bidragstak införs.

Regeländringama skall på försök prövas under budgeferen 1993/94 och 1994/95. AMS skaU regelbundet redovisa effektema av och erfarenheterna från försöksverksamheten.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande bidragsregler för de arbete­marknadspolitiska lönesubventioneraa utbetalas stotsbidraget tiU arbets­givare genom att en högstbesfemd procentsate multipUceras med den totola lönekostnaden. I AMS föreskrifter sägs att bidragsgrandande lönekostnader utgörs av kontont utbetalad bmttolön mkl. sjuklön och semesterlön samt lönebUcosmader. LönebUcosmadema schablonberäknas och avser att fecka lagstodgade sociala avgifter och avtolsreglerade försäkringsavgifter. I bidragsrekvisitionen från arbetegivama kan även andra kosmader ingå t.ex. ackordsöverskott, retroaktiv lön, vinstdel­ning, lunchsubventioner, pensionsförsäkringar samt skyddskläder och annan personlig utmsming. Det är ofta svårt för länsarbetsnämnden att avgöra för viUca kosmader det skaU utgå bidrag tiU arbetegivaren och länsarbetsnämnden lägger ner ett omfattande arbete för att festefeUa stotsbidraget. Effekten av den nu gäUande bidragskonstmktionen blir att arbetsförmedlingen inte vet vilka lönekosmader arbetegivaren faktiskt har förrän arbetsgivaren lämnar en rekvisition. Först därefter kan läns­arbetsnämnden festsfella det slutiiga stotebidraget. En rekvisition skaU enligt gällande regler lämnas av arbetegivarcn inom sex månader efter den period som stödet avser.

Med syfte att underlätto kosmadsuppföljningen och bidragsadmi­nistrationen samt för att förbättra kosmadseffektiviteten inom AMV föreslår jag med utgångspunkt i vad jag nu har anfört följande ändringar av bidragskonstmktionen vad avser beredskapsarbeten, rekryteringsstöd och avtolade inskolningsplatser. Stotebidraget tiU åtgärderaa bör, på samma sätt som för närvarande, utgå som en viss procent av lönekost­naden. De bidragsgrandande lönekosmaderaa bör dock avgränsas tiU att endast avse kontont bmtiolön-inklrsjuklön och semesterersättning samt avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter. Förslaget innebär att andra kostnader som arbetegivaren kan ha som för t.ex. administration.

32

lunchsubventioner, skyddskläder m.m. inte skaU vara bidragsgrandande.    Prop. 1992/93:150 När bidraget beräknas, skaU oavsett arbetegivarkategori, för lagstodgade    Bilaga 8 sociala avgifter de procentsateer gäUa som anges i lagen (1981:691) om socialavgifter. Vid beslut om bidrag skaU hänsyn tos tiU om arbetsgiva­ren helt eller delvis har bevUjats nedsättning av sociala avgifter enUgt lagen (1990:912) om nedsätming av socialavgifter.

Ett avgränsat bidragsunderlag får dock inte negativt påverka arbete­givarens vUja att anstella arbetslösa. Bidragsprocenten bör, efter en viss justering för icke lönekosmader, därför sättos på en sådan ruva att det genomsnittiiga utbetolade stotsbidraget mätt i Icronor blir i princip oför­ändrat. Med utgångspunkt i förslaget om att avgränsa bidragsunder­lagets omfattning bör stotebidraget för samtUga beredskapsarbeten av tjänstekarakfer, rekryteringsstöd och avtalade mskolningsplateer utgå med högst 65 % av kontont bmttolön inkl. sjuklön och semesterersätt­ning samt lagstodgade sociala avgifter. I detto sammanhang bör nämnas att vid mina medelsberäkningar under anslaget ArbetsmarknadspoUtiska åtgärder har jag togit hänsyn tiU sänkningen, fr.o.m. den 1 januari 1993, av de lagstodgade sociafe avgifteraa med 4,3 procentenheter.

Denna bidragskonstraktion mnebär att för beredskapsarbeten som inrättas inom den stotiiga sektora kommer sainma bidrag att utgå som för åtgärder inom andra samhäUssektorer. Förslaget om sänkto stots­bidrag inom den stotiiga sektom innebär en kosmadsminskning om ca 280 miljoner kronor.

1 de förordningar som berörs av försfeget bör även, viUcet redan är fallet för lönebidrag enligt förordningen (1991:333) om ansfelhiing med lönebidrag, anges att som bidragsgrandande lönekosmader endast får räknas lönekosmader som hänför sig tiU normal veckoarbetetid. Stots­bidrag till alla beredskapsarbeten skaU utgå för den arbetstid som kvar­sfer efter det att fyra timmar har avräknate från arbetete normala vecko­arbetstid. Den tid som på detto sätt frigörs bör personen i beredskaps­arbetet aktivt umyttja för att söka ordinarie arbete.

För skogliga beredskapsarbeten samt beredskapsarbeten inom namr-, miljö- och foravård bör dock bidrag lämnas med ett belopp som högst svarar mot hela kosmaden för arbetet. Beloppen bör helst vara kända i förväg genom anbudsförfaranden. För beredskapsarbeten som medför investeringar bör konstmktionen med gmnd- och tiUäggsbidrag slopas och ersättos av bidrag uttryckto som högsfl)estämda krontolsbelopp. Inom stödområdena bör bidragsbeloppet vara högst 2 5(X) kronor per dag och i övriga landet högst I 5(X) kronor per dag. Den genomsnittUga dagsverkskostnaden för beredskapsarbeten som medför investeringar uppgick under budgetåret 1991/92 tiU ca 3 000 kronor. Genom att införa högstbesfemda krontalsbelopp uppstår en kosmadsminskning om ca 370 miljoner kronor.

Till ett kommunalt beredskapsarbete som varvas med utbUdning bör

bidrag få lämnas med högst 80 %. Vid anstälhung med rekryteringsstöd

av en flykting eUer invandrare som behöver svenskundervisnmg bör

bidrag lämnas med högst 75 % av kontant bmttolön inkl. sjuklön och

semesterersättning samt lagstodgade sociala avgifter under högst tolv

33

månader.

Vidare bör bidragets storlek i kronor feststäUas redan vid beslutetiU- Prop. 1992/93:150 fållet och bör gäUa hela bidragsperioden. Tidpunkten när den fektiska Bilaga 8 kosmaden kan bedömas flyttos därmed bakåt i tiden frän utbetalnings­till beslutstiUfäUet. Det faktem att bidragsbeloppet är konstont under hela bidragspericxien medför, fömtom en förbättrad kosmadsredovis­ning, att arbetsgivaren får sfe för de löneökningar som sker under bi­dragsperioden.

Den enda fektom som under bidragsperioden, efter införande av dessa regler, kan medföra skiUnader meUan den preUminära och faktiska bidragskosmaden är frånvaro. Bidraget i de akmeUa förordningama bör minskas proportionellt med de lönereduktioner som sker tiU följd av oavlönad frånvaro.

För att ytterligare förstärka åtgärdemas kosmadseffektivitet och deras inrikming mot prioriterade gmpper bör slutUgen ett stotsbidragstak angivet i kronor införas. Stotsbidragstaket bör festetäUas tiU 14 300 kr per månad, vilket motsvarar en månadslön, när stotsbidragsnivån uppgår till maximala 65 %, om ca 15 000 kr per månad. Vid beslut om bidrag som ligger över stotsbidragstaket sker en avtrappning av bidragspro­centen som sfer i direkt proportion tiU den akteeUa lönenivån.

Jag kommer senare (avsnitt C. ArbetsUvsfrågor, 2.1) att föreslå i huvudsak motsvarande förändringar för stotsbidragen tiU anstäUning med lönebidrag och skyddat arbete hos offentUga arbetegivare.

Den förändrade utformningen av de akmeUa åtgärdema bör tillämpas på bidragsbeslut som fettos fr.o.m. den 1 juU 1993.

2.4 Utredningskostnader

Medelsbehovet för utredningskosmader har jag efter pris-och löneupp­räkning beräknat till 9,4 mUjoner kronor.

2.5 Flyttningsbidrag m.m.

1 nuvarande arbetsmarknadsläge är den geografiska rörUgheten på arbetsmarknaden låg. Regeringens ambition är dessutom att i landets alla delar skapa fömtsätmingar så att varaktiga arbeten kan komma tiU sfend på hemorten. Efter noggrant övervägande föreslås därför att för­söksverksamheteraa med flytmingsbidrag i form av merkosmadsbidrag, fria hemresor för byggnads- och kulmrarbetare slopas fr.o.m. den I juh 1993. Detto innebär en kosmadsminskning med 85 mUjoner kronor.

Med detto förslag kommer flyttningsbidrag som ersätter fektiska kost­

nader i form av bohagstransport, sökande- och tiUträdesresor och åter­

flyttningskostnader samt traktamente att finnas kvar. Det gäUer även

försöksverksamheterna med sterthjälp för nyckelpersoner och medflyt-

tondebidrag. Mot bakgmnd av det ringa umyttjandet anser jag emeUer­

tid att de återsfeende bidragsformeraa bör ses över. Översynsarbetet bör

inledas snarast med representanter från Arbetsmarknadsdepartementet

och   AMS.   Regeringen   bör   inhämto   riksdagens  bemyndigande   att

34

genomföra de förändringar i bidragen som översynen föranleder. Jag    Prop. 1992/93:150

avser att återkomma tUl regeringen i denna fråga.

Bilaga 8

När det gäUer försöksverksamheten med bidrag tiU sökanderesor från Finland har Finland bedrivit motevarande vericsamhet i fråga om per­soner som vistos i Sverige och söker arbete i Finland. Då Finland har meddelat att landet inte längre tiUämpar denna verksamhet bör försöks­verksamheten med sökanderesor från Finland upphöra fr.o.m. den 1 juh 1993. Detto innebär en ytterUgare kosmadsminskning på 1 mUjon kronor.

Mot bakgrand av vad jag nu har föreslagit beräknar jag medels­behovet för flytmingsbidrag under budgetåret 1993/94 tiU 117,5 miljoner kronor (-82,5 miljoner kronor) efter pris- och löneupp­räkning. 1 beloppet ingår även 1 miljon kronor för inlösen av festigheter och bostodsrätter av arbetemarknadsskäl.

2.6 Arheismarknadsuibildning

Av AMS årsberättelse över arbetsmarknadsutbUdnmgen för budgeferet 1991/92 framgår att 190 000 personer deltog i arbetemarknadsutbildnmg varav ca 164 000 i den särskUt anordnade utbildningen och 26 (KK) i utbildningar i det reguljära utbildningsväsendet. Det innebär en ökning med 48 000 deltogare jämfört med budgetåret mnan. I genomsnitt om-fattode arbetsmarknadsutbUdningen, exkl. utbildning i företog, 68 175 deltogare varje månad under budgetåret.

Arbetsmarknadsutbildningen nådde under budgetåret den volym som beräknades vid medelstilldelningen tiU AMS. YrkesutbUdningaraas andel av arbetsmarknadsutbildningen, exkl. utbUdning i företog, var ca 70 % viUcet innebär en minskning med fem procentenheter jämfört med föregående budgefer. Andelen duekt yrkesförberedande kurser har minskat sin andel av de teoretiska utbUdningama vUka fått ett ökande inslag av orienterande och alhnänt aktiverande kurser. Som en för­klaring till det senare framhåUs att den stora volymökningen inte har kunnat mötos med egna vägledningsresurser. Arbeteförmedlingen har därför upphandlat denna kompetens i form av arbetsmarknadsutbUdning.

Den genomsnittiiga faktiska utbUdningstiden har förkortote ytterUgare under budgetåret. Det har sin förklaring delvis i den nämnda upphand­lingen av yrkesvägledande korto kurser, men också i ett förändrat in­nehåU i de upphandlade yrkeskursema och en stor andel unga kursdel­togare med relativt god utbildningbakgmnd.

Andelen deltogare som fuUföljer de yrkesmriktode utbUdningama ligger kvar på en oförändrat hög ruva. Däremot har den andel av dessa som fått arbete inom sex månader efter fuUföljd utbUdning minskat kraftigt som en följd av det försämrade arbetsmarknadsläget. För när­varande uppgår denna andel tiU 28 %. Kosmadema per person som fått arbete efter yrkesinrikted utbUdning har också ökat bl.a. som en följd av det nyss nämnda.

Yrkesutbildningen   och  de  direkt  förberedande  utbildningaraa  för

35

denna skall enUgt min uppfetming utgöra merparten av arbetsmarknads-

utbildningen. En prioritering av dessa utbUdningar måste därför göras    Prop. 1992/93:150 av länsarbetsnämnderna. Den omfattande utbUdningsvolymen får heUer    Bilaga 8 inte medföra att utbildningamas innehåU och kvaUtet åsidosätts eUer att prövningen av vilka personer som bevUjas utbUdning försämras.

Arbetsmarknadsutbildning genom bidrag tiU utbUdning i företog ökade kraftigt under budgeferet 1991/92. Antalet personer som någon gång under året deltog i denna utbUdning uppgick tiU 85 (X)0. Varsel om permittering eller uppsägning var den firämsto anledningen tiU att bidrag beviljades. Andelen utbUdning av detto skäl utgjorde 72 % medan reste­rande del utgjordes av s.k. flaskhalsutbUdning. TiUverkningsindustrin, inom vilken bidrag även kan bevUjas för lönekosmader för den som utbildas, ökade sin andel av utbUdnmgen i företog tiU 72 %. EnUgt AMS årsberättelse över arbetsmarknadsutbUdningen kan det senare också vara förklaringen tiU att den genomsnittUga kosmaden per ut­bildad ökade från 7 000 kr tiU 11 500 kr.

Beträffande utbildningsvikariaten kan nämnas att 80 % av vUcariema har haft sin ansfeUning hos offentUga arbetegivare. De som fick vUcariat var främst unga kvinnor som tjänstgjorde mom bamomsorgen, kök och lokalvård eller som vårdbiträden. Den genomsnitfliga vikariatstiden var 99 dagar. I övrigt kan nämnas att de som utbUdades hade en lägre formell utbildning än vUcarieraa, medan det omvända förhåUandet gällde bettäffande arbetslivserfarenhet. Detto medförde att det ofto bildades långa vUcariatskedjor där arbetekamrater tiU dem som utbildades tog över de mer kvalificerade sysslorna medan vikariema fick mindre kvaU­ficerade uppgifter.

Vissa regeljusteringar behöver enUgt min mening göras beträffande möjligheten tiU arbetsmarknadsutbUdning för bl.a. korttidsutbildade, icke arbetslösa. Denna möjlighet bör utsträckas tUl att generellt gäUa hefe arbetsmarknaden. Den begränsning som infördes under hög-konjunkmren för att stimulera valet av utbUdningar tiU yrken inom tillverkningsindustrin samt vård- och omsorgssektorema bör därför tos bort. Samtidigt bör dock möjligheten att använda plateer i den upphand­lade arbetsmarknadsutbUdningen för icke arbetelösa inskränkas från nuvarande 20 till 2 % av de tiUgängUga platsema.

Däratöver anser jag att en förändring bör göras beträffande tUlträdet till arbetsmarknadsutbildning. EnUgt nuvarande gmndvillkor skaU man ha fyllt 20 år för att kunna bevUjas arbetsmarknadsutbUdning. Vissa ungdomar som har fyllt 18 år kan emeUertid bevUjas upphandlad arbets­marknadsutbildning. Åldersgränsen för att bevUjas arbetemarknadsut­bildning bör generellt vara 20 år. Dock skaU ungdomar med registrerat handUcapp som inte har fyllt 20 år även i fortsättningen kunna bevUjas arbetsmarknadsutbildning.

2.6.1   Särskilt anordnad arbetsmarknadsutbUdning

AMS har inför kompletteringspropositionen begärt att få 3 332 mUjoner

Icronor, utöver de beräkningar som gjordes i budgetpropositionen, för

36

särskilt anordnad arbetsmarknadsutbUdning, dvs. totolt 9 040 mUjoner

kronor exkl. utbUdningsbidrag. EnUgt AMS bedömning motsvarar det    Prop. 1992/93:150 ytterligare 19 000 personer och totalt 100 000 personer i genomsnitt per    Bilaga 8 månad under budgeferet 1993/94 i denna form av arbetsmarknadsut­bildning.

En del av resursema för arbetemarknadsutbUdning bör enhgt min mening, av flera skäl, i stället användas tiU andra arbetsmarknadspoU­tiska åtgärder. Detto dels för att komma fler arbetelösa tifl godo, dels för att utbildningen inte leder tiU arbete i den utsträckning som är önsk­värd. För att tiUgcxiose behovet av särskUt anordnad arbetemarknadsut­bUdning bör medel under nästo budgetår beräknas för 42 100 deltogare i genomsnitt per månad, vUket är i genomsnitt 8 000 deltogare mindre än vad som beräknats för innevarande budgetår.

Jag har vid mina medelsberäkningar utgått från en genomsnittUg ut­bildningstid på 17 veckor. Totalt kommer ca 129 (X)0 personer att kun­na delto i särskUt anordnad arbetemarknadsutbUdning under nästo bud­getår.

Med en mindre utbildningsvolym ökar kraven på att den särskUt an­ordnade arbetsmarknadsutbildningen har en klar yrkesinriktning. Ut­bildningen skaU vara anpassad tiU både den aktueUa och den väntode efterfrågan på kompetens samt tiU behoven av yrkesutbUdning hos de arbetssökande. Allmänteoretisk eUer orienterande utbUdning kan utgöra arbetsmarknadsutbildnmg när den är en nödvändig förberedelse för eUer utgör en del i yrkesutbUdning som t.ex. yrkesinrikted svenskundervis­ning för invandrare. Som villkor för att bevUja arbetemarknadsutbild­ning skall en bedömning alltjämt göras om humvida utbUdningen kan leda till Stedigvarande arbete eller mte. Rena vägledande uppgifter som normalt skall skötos av förmedlingen får mte upphandlas som arbets­marknadsutbildning.

Utbildning inom det reguljära utbUdningsväsendet för vilken särskUt stotsbidrag lämnas får inte heUer upphandfes som arbetsmarknadsut­bildning.

Den elevsociala verksamheten inom arbetemarknadsutbUdningen be­sfer fr.o.m. budgeferet 1993/94 enbart av hälsovårdande och kurativ verksamhet som upphandlas tUlsammans med utbUdningen.

Det uppdrag som AMS fick i aprU 1989 av den dåvarande regeringen, att avveckla den boendeservice som bedrivs i samband med arbetsmark­nadsutbildningen skall vara slutfört vid utgången av innevarande bud­gefer. Avvecklingen av boendeservicen innebär bl.a. att tidigare hyres-subventioner har slopate. Jag föreslår en höjning av tt-aktamentsbeloppet från 103 tiU 109 kronor under nästo budgetår. Kosmaden härför be­räknar jag till 7,6 miljoner kronor. Derma höjning har jag mkluderat i min beräicning av kosmadema för utbUdningsbidrag vid särskUt anord­nad utbildning och utbildning i det reguljära utbUdningsväsendet.

Jag räknar med att den slutUga avvecklingen av boendeservicen

fr.o.m. budgeferet 1993/94 kommer att medföra minskade kosmader

som fecker traktomentshöjningen. Vid mina beräkningar har jag därför

räknat av 7,6 iniljoner kronor under detto ansfeg, som skulle ha utgjort

medel för AMS boendeservice. I 1993 års budgetproposition har jag

37

räknat av 3,6 miljoner Icronor under anslaget Arbetsmarknadsverkete

förvalmingskosmader för dessa minskade kosmader. Det totala medels-    Prop. 1992/93:150 behovet för elevsocial verksamhet under nästo budgetår har jag beräknat    Bilaga 8 till 60,6 miljoner kronor.

Vid mina medelsberäkningar har jag fömtsatt att AMS fortsätter det arbete som inletts under innevarande budgetår i syfte att minska kost­naderna för den särskUt anordnade arbetemarknadsutbUdningen.

Medelsbehovet för särskUt anordnad arbetemarknadsutbUdning under budgeferet 1993/94 beräknar jag tiU 4 664,9 mUjoner kronor för upp­handling av kurser och 4 552,7 nuljoner kronor för utbUdningsbidrag till deltogama. Jag återkommer strax tiU frågan om utbUdningsbidragen (avsnitt 2.7).

2.6.2  Arbetsmarknadsutbildning inom det reguljära utbUdningsväsendet

Enligt min bedömning bör medel för utbildningsbidrag med lånedel för utbildning i det reguljära utbUdningsväsendet eUer hos vissa andra utbildningsanordnare beräknas för ca 840 (X)0 utbildningsveckor, vilket motsvarar ca 16 200 deltogare i genomsnitt per månad.

Jag har vid min medelsberäkning utgått från att den genomsnittUga utbildningstiden inte skall överstiga 29 veckor. Ca 29 000 personer kan därmed få tillgång till denna utbUdningsmöjUghet under budgetåret.

Möjligheten att bevilja utbildningsbidrag för utbildning i det reguljära utbildningsväsendet gör att arbetsförmedlingen kan tiUgodose mer speciella utbUdningsbehov för i försto hand arbetehandUcappade, flyk­tingar och invandrare samt lokalt bunden arbetekraft.

AMS har föreslagit att utbUdningsbidrag skaU kunna bevUjas för praktik under sex månader i samband med kompletterande utbildning och s.k. tillvaratogandeprojekt för invandrare med yrkesutbUdning på högskolenivå. Jag delar AMS uppfettning att dessa höguthildade in­vandrare i vissa fell kan behöva en praktikperiod direkt efter utbUd­ningen för att få en möjlighet tiU förankring på den svenska arbetsmark­naden. Jag tillstyrker därför förslaget med det förbehåUet att möjUg­heten till denna praktik bör begränsas tiU att omfatto de mvandrare som inte tidigare prövats på svensk arbetemarknad i sina utbUdningsyrken.

Medelsbehovet för utbildningsbidrag vid arbetemarknadsutbUdning inom det reguljära utbildningsväsendet under budgetåret 1993/94 har jag beräknat till 1 490,8 miljoner kronor exkl. lånedelen.

2.6.3   Bidrag till utbildning i företog

Jag delar AMS uppfetming att situationen på arbetsmarknaden är sådan

att det finns storka arbetsmarknadspoUtiska skäl att förstärka sateningen

på utbildning i företog. Det finns tecken som tyder på en vändning i

konjunkmren, främst för exportföretogen. Det är därför angeläget att

företogen nu umyttjar det utrymme som uppsfett genom ett nunskat

kapacitetsumyttjande till att utveckla de anstäUdas kompetens. På så sätt

38

sfer såväl företogen som de enskilda bättre mstode mför en konjunkttir-

uppgång. Utbildning av ansfeUda bör vara ett alteraativ tiU att lagda    Prop. 1992/93:150 varsel om permitteringar eUer uppsägningar verkstäUs. UtbUdning och    Bilaga 8 kompetensutveckling är av central betydelse i en nödvändig förayelse av näringsUvet. Arbetskraftens utbUdning och kompetens kommer under 1990-tolet att vara av störsto vUct för företogens möjUgheter att hävda sig i en hårdnande interaationeU konkurrens.

Jag bedömer mot denna bakgmnd ett behov av utbUdning i företog som motsvarar i genomsnitt 28 000 personer per månad.

Bidrag till utbildning i företog lämnas för närvarande med 40 kr per utbildningstimme. För att öka den arbetemarknadspoUtiska effekten av bidraget föreslår jag att detto höjs tiU högst 60 kr per timme.

Som en försöksverksamhet under innevarande budgetår får bidrag lämnas till arbetsgivare inom tiUverkningsmdustrin med högst 50 kr per timme för lönekosmader vid utbUdning av anstäUda. Mot bakgmnd av mitt förslag till höjning av bidraget tiU utbUdning finner jag mte skäl att föreslå någon förlängning av denna försöksverksamhet.

Bidrag till utbildning i företog bör lämnas för högst 920 timmar per person. MöjUgheten till bidrag för ett högre antal timmar per person, högst 1 840 timmar, vid vidareutbUdning av tekniker bör tos bort.

Den totola kosmaden för bidrag tiU utbUdning i företog beräknar jag till 2 650 miljoner kronor.

2.6.4 Försöksverksamhet med särskilda msatser i samband med otradi­tionell utbildning

Försöksverksamheten med särskilt stöd i samband med otraditioneU arbetsmarknadsutbildning infördes budgeferet 1987/88 (prop. 1987/88:105). Syftet med verksamheten är att erbjuda stöd och under­lätto för deltogare i för sitt kön otraditioneU arbetsmarknadsutbUdning som skaU leda till en mindre könsuppdefed arbetemarknad. Av medlen beräknade för arbetsmarknadsutbUdning, får AMS använda 30 mUjoner Icronor endast för detto ändamål. Försöksverksamheten avslutos i och med innevarande budgetårs utgång. AMS har på uppdrag av regeringen redovisat effekterna av åtgärden. Av AMS rapport framgår att medlen använts i ringa utsträckning, men att de genomförda projekten varit framgångsrika.

Problemet med en könsuppdelad arbetsmarknad är dock på mtet sätt löst. Parteraa på arbetsmarknaden har givetvis stort ansvar i frågan, men även AMS uppgifter och rådgivning är mycket betydelseftiUa för utvecklingen av kvinnors och mäns yrkesval. Arbetsförmedlingens personal skaU i samarbete med den arbetssökande komma fram tiU en lämplig väg att lösa arbetslöshetssimationen.

Jag föreslår därför att medlen för försöksverksamheten kvarstår och

att de även fortsättningsvis används för åtgärder för att stimulera ökad

jämsfelldhet på arbetsmarknaden. Medlen bör även få användas för

projektverksamhet vars syfte skaU vara att bryto den könsuppdelade

arbetsmarknaden samt för utbUdningsinsatser för den egna personalen i

39

samband med projekten. AMS bör redovisa sin strategi för jämstäUd-

hetsarbetet de närmaste tre åren, senast den 1 oktober 1993. I verksam-     Prop. 1992/93:150 heten bör invandrade kvinnors simation uppmärksammas särskUt. Jag    Bilaga 8 beräknar 30 mUjoner kronor för dessa insatser. Medlen skafl Uksom tidigare rymmas mom de medel som beräknats för arbetsmarknadsut­bildning.

2.6.5  Övrig utbildning

I årets budgetproposition (prop. 1992/93:l(X) bU. 11) har regeringen beräknat medel för 23 000 platser, inkl. smdiestöd inom gymnasie­skolan, komvux och folkhögskolan under anslag på Arbetsmarknads­departementets huvudtitel. Under nästo budgetår bör denna typ av ut­bildning inte finansieras från anslaget för ArbetemarknadspoUtiska åtgärder. Kraftiga förstärkningar i fråga om dessa utbUdningar som jag nyss har nämnt, har tidigare i dag föreslagite under anslag på UtbUd­ningsdepartementets huvudtitel.

Det innebär att jag inte har beräknat medel för dessa utbUdnings­insatser inom det reguljära utbildningsväsendet under förevarande an­sfeg.

2. 7  Utbildningsbidrag

2.1.\   Arbetsmarknadsutbildning

Innan jag går in på mina beräknmgar av medelsbehovet för utbUdnings­bidrag vid arbetemarknadsutbildning under nästo budgetår viU jag erinra om att jag i överensstämmelse med riksdagens beslut (bet. 1992/93:AU 19, rskr. 1992/93:258) i fråga om arbetslöshetsersätt­ningarna senare kommer att föreslå regeringen att utbUdningsbidraget vid arbetsmarknadsutbildning m.m. fr.o.m. den 5 juU 1993 bör vara högst 564 kr och lägst 338 kr för den som är berättigad tiU ersättrung från arbetslöshetskassa. För den som är lägst 20 år eUer har vårdnaden om eller ftillgör underhållsskyldighet mot eget bam och inte har rätt tiU ersättning från arbetslöshetskassa bör bidraget vara 338 kr. I övriga faU bör det vara 239 kr.

Jag beräknar den totala kosmaden för utbUdningsbidrag vid arbets­marknadsutbildning, inkl. den av mig nyss föreslagna traktamentshöj-ningen till 6 043,5 miljoner kronor under nästo budgetår. Härav avser 4 552,7 miljoner kronor utbildningsbidrag vid särskUt anordnad utbUd­ning och 1 490,8 miljoner kronor utbildningsbidrag vid utbUdning i det reguljära utbildningsväsendet. Jag har då beräknat det totala antalet deltogare till 129 000 i särskUt anordnad utbUdning med en genomsnitt­lig utbildningstid på 17 veckor och 29 000 i utbUdning i det reguljära utbildningsväsendet med en genomsnittiig utbUdningstid på 29 veckor.

De medel, 5 000 miljoner kronor, som jag har beräknat för utbUd­

ningsbidrag till personer som uppfyller medlems- och arbetsvillkoren i

40

arbetslöshetsförsäkringslagen bör liksom tidigare överföras från influma

arbetsmarknadsavgifter, eUer den s.k. arbetemarknadsfonden,  tiU in-    Prop. 1992/93:150

komsttitel 1251.

Bilaga 8

2.7.2  Vidgad arbetsprövning

Min bedömning är att utbUdningsbidrag vid vidgad arbetsprövning (VAP) bör beräknas för 4 000 deltogare under nästo budgetår. VAP skall i försto hand användas för sökande med arbetshandikapp. Beslut om VAP tos direkt av arbeteförmedlingen och får omfatto högst fyra veckor. Kostnadema för dessa utbUdningsbidrag har jag beräknat tiU 27,3 miljoner kronor.

2.7.3  Jobbsökaraktiviteter

Jag bedömer att utbildningsbidrag för jobbsökaraktiviteter för ungdomar under 25 år, under nästo budgetår, bör beräknas för 17 (XK) deltogare. Jobbsökaraktiviter är en aktiv förmedlingsåtgärd som skall användas som ett försto instmment för att slussa ut ungdomama på arbetsmark­naden. Jag beräknar kosmadema för dessa utbUdningsbidrag tiU l(K),5 miljoner kronor. Jag återkommer strax (avsnitt 2.9) tiU beräknade medel för utbildningsbidrag vid ungdomspraktik.

2.8  Ulbildnlngsvtkariat

UtbildningsvUcariat innebär att arbetsgivare får göra avdrag på arbets­givaravgifterna, om de efter anvisning av arbetsförmedhngen ansfeUer en ersättore för den som utbildas. Avdraget uppgår under innevarande budgefer till 475 kr per dag. För av länsarbetenämnden godkänd ut­bildning får avdrag dessutom göras med högst 75 kr jjer utbUd-ningstimme, dock högst med 30 000 kr per arbetstogare som utbUdas.

Möjligheten till avdrag vid utbUdningsvUcariat bör finnas även under budgeferet 1993/94. Även om åtgärden ännu inte nått upp tiU den be­räknade volymen utgör den ett viktigt komplement tiU övriga arbete­marknadspolitiska åtgärder, dels för att den möjUggör vUcariatsanstäU-ningar för arbetslösa, dels för att den stimulerar utbUdning av ansfeUda. Åtgärden utgör ett bra instmment för att höja kompetensen hos arbets­kraften, särskilt vad avser kvinnor mom offentUg sektor. Jag förväntor mig därför att AMS genom ökade informationsinsatser och ett i övrigt offensivt arbetssätt bättre än för närvarande kan nå ut med detto er­bjudande till arbetsgivaraa.

Det avdrag som arbetsgivaraa får göra för lönekosmader för vUcarien bör även under nästo budgetår uppgå tUl 475 kr per arbetsdag. I fråga om avdrag för utbUdningskosmader bör likaså nuvarande regler gäUa.

Systemet med avdrag är konstraerat så att den enskUde abetsgivaren gör avdragen från de samlade arbetegivaravgifteraa. Därefter skaU RFV

göra dessa avdrag från arbetsmarknadsavgiften. Mitt förslag tiU utbUd- Prop. 1992/93:150 ningsvUcariat och RFVs rätt att göra avdrag från arbetsmarknads- Bilaga 8 avgifterna föranleder en lag om ändring i fegen (1993:000) om tiUfälUg avvUcelse från lagen (1981:691) om socialavgifter (jfr. prop. 1992/93:100 bU. 11, bet. 1992/93:AU19, rskr. 1992/93:258). Ugen bör gälla under budgetåret 1993/94. Ett förslag tiU lag har upprättote inom Arbetsmarknadsdepartementet. Förslaget bör fogas tiU protokoUet i detto ärende som underbilaga 8.2. Jag har i denna fråga samrått med stotsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. Lagförslaget fåUer under Lagrådete gransknings­område. Förslaget är emeUertid av sådan beskaffenhet att jag anser att Lagrådets hörande mte erfordras.

2.9  Ungdomspraktik

Det är särskilt ungdomar som drabbats hårt av den feUande efterfrågan på arbetskraft. Ungdomsarbetslösheten har ökat dramatiskt under den nuvarande lågkonjunkmren. Behovet av åtgärder riktode särskUt tiU ungdomar har därmed ökat kraftigt.

Bland ungdomar i åldera 16 - 24 år var arbetelösheten i slutet av febmari i år 13,6 % av arbetskraften och ytterUgare 23 % beferm sig i någon konjunkmrberoende arbetsmarknadspoUtisk åtgärd. Sammantoget var alltså näston fyra av tio ungdomar i arbetskraften uton en reguljär anstellning. I febmari var drygt 93 000 ungdomar anvisade ungdoms­praktUc.

Framför allt har arbetslösheten stigit kraftigt för unga män i denna åldersgrapp och då främst bland 20 - 24-åringar. Bland invandrarang­domar är andelen ännu större. De snabba stmkmreUa förändringama inom industrin med syfte att öka produktiviteten är i kombination med lågkonjunkmren en stor orsak tiU den höga arbetelösheten bland unga män. Vidare är regeln sist in först ut något som också ofta drabbar just ungdomarna.

Oberoende av konjunkmrläge kommer den offentUga sektora att genomgå stmkmrella förändringar under åren 1993 och 1994. De unga kvinnorna, vars arbetsmarknad tiU stor del återfinns inom denna sektor, riskerar därmed en tilltogande arbetslöshet.

Vid införandet den 1 juU 1992 av försöksverksamheten med ungdoms­praktUc framhöll såväl regeringen som riksdagen vikten av att noga följa och utvärdera den nya åtgärden. Detto har skett genom två upphandlade intervjuundersökningar, två av AMS utförda enkämndersökningar samt en AMS-rapport. Utöver detta gör AMS månatUga ekononuska upp­följningar av samdiga åtgärder rUctode tiU ungdomsgrapperaa.

IMU-Testologen har i september 1992 på uppdrag av Arbetemark­

nadsdepartementet genomfört en kartiäggning av "Arbetsgivamas kun­

skaper om och mställning till ungdomspraktik". Undersökningsresultotet

visade bl.a. att tillgången tiU praktikplatser var så stor att den gav

arbetsförmedlingen möjUghet att välja platser. Resultotet visade vidare

att ca 40 % av de arbetsgivare som var intresserade av en praktikant

42

ansåg att möjligheterna var mycket eUer ganska goda att praktiken

kunde leda till  en anstäUning på samma arbetepfete.  Arbetegivama    Prop. 1992/93:150 trodde att åtgärden skuUe komma att underlätto framtida rekrytering och    Bilaga 8 fungera som en form av provanstäUning.

Vidare uppdrog Arbetemarknadsdepartementet tiU TEMO att under febmari 1993 genomföra intervjuundersökningen "Ungdomsprakti­kantemas syn på ungdomspraktikplatseraa". Undersökningsresultoten visade att systemet med praktUcplatser i hög grad uppskattodes av ung­domarna. De har fått praktikplats som Ugger i Unje med framtidsmål, de blir väl omhändertogna, är nöjda med arbetet och trivs på sma arbeteplatser. De ansåg också att praktUcpfetsema ökar deras möjUgheter att få arbete i framtiden.

Undersökningen visar vidare att ungdomar med enbart gmndskola (9 % av urvalsgmppen) är mer missnöjda, skeptiska och inaktiva när det gäller att söka arbete än övriga. De har dessutom oftare en besvärhg ekonomisk simation. Närmare två av tio har socialbidrag. De får också i mindre utsträckning än övriga ekonomiskt stöd från femUjen.

Med toiUce på dessa ungdomars framtida simation på arbetsmarknaden anser jag att det är mycket vUctigt att ungdomar med enbart gmndskola genomför sina gymnasieskolesmdier så att de får en yrkeskompetens som gör dem konkurrenskraftiga på den reguljära arbetemarknaden.

1 regeringens uppdrag tiU AMS att följa upp ungdomspraktiken mgår bl.a. att smdera viUca gmpper av arbetegivare som har togit emot ung­domarna och inom vilka yrken ungdomama fuUgör praktiken. AMS har genomfört två enkätundersökningar, en i början av november förra året och en i januari i år. Av den senare framgår att av det totala antolet ungdomar i ungdomspraktik återfanns 58 % vid enskUda företog medan 35 % fenns inom den offentUga sektom och 6,5 % hos ideella organisa­tioner.

Den enskilda sektoms dominans har därmed ökat sedan november och till skillnad från i november 1992 fenns i januari i år även en majoritet av de unga kvinnoraa inom den enskUda sektom. Av ungdomar som anvisats ungdomspraktik i enskilda företog fenns 40 % i företog med fårre än nio ansfeUda. De vanUgaste yrkesområdena var försäljare inom detoljhandel, bamskötare, kontorist, arbete i skola/förskola och restou-rang/kök. Jag anser att målsätmingen att ungdomspraktiken skaU för­läggas till hela arbetemarknaden därmed har uppfyUts.

Av AMS rapport den 1 mars 1993 "Ungdomsarbetelöshet och arbete­marknadspolitiska åtgärder för ungdomar" firamgår både goda och mindre goda effekter av ungdomspraktiken. Detto är emeUertid något som gällt även tidigare åtgärder med stor omfattning som beredskaps­arbete, ungdomslag och särskUda inskolningsplatser vilka syftot tiU att i svåra arbetsmarknadslägen skapa sysselsättning och därmed motverka långtidsarbetslöshet bland ungdomaraa.

Ambitionen, att ungdomspraktik skafl vara en sisto åtgärd efter pröv­

ning av alla andra alteraativ, har inte kunnat ftiUföljas ftiUt ut. Fömt­

sättningen att ungdomaraa själva aktivt skaU finna en plats inom åt­

gärden - men framför aUt den dåUga arbetemarknaden tiUsammans med

det stora tt-ycket på arbetsförmedlingen från mängden arbetelösa ung-

43

domar - har begränsat möjUghetema att pröva andra altemativ före    Prop. 1992/93:150

anvisningen tiU ungdomspraktik.

Bilaga 8

Intresset från arbetsgivamas sida att to emot ungdomspraktikanter har varit stort och frågan om undanträngningseffekter har därmed uppsfett. Antolet personer i ungdomspraktik har under hösten ökat från drygt 35 000 i slutet av september 1992 tiU knappt 93 (K)0 i slutet av febmari 1993. Enligt AMS visar beräkningar att antalet nyanmälda platser under denna period minskat med 12 000 i förhåUande tiU den förväntode utvecklingen.

Antolet arbetslösa ungdomar var i febmari 1993 ca 75 000. Om ung­domspraktiken saknats och antalet ungdomar i andra arbetsmarknads­politiska åtgärder legat på samma nivå som i dag skuUe antalet arbets­lösa ungdomar uppgått tifl minst 150 (KK).

Jag är övertygad om att ingen annan åtgärd skuUe ha kunnat uppnå denna mycket stora omfatming. Införandet av ungdomspraktiken har därmed i sfellet för sysslolöshet parad med kontantbidrag gett ung­domarna möjlighet att praktisera i arbeteUvet.

AMS har beräknat att ungdomspraktiken är meUan 20 och 25 % biUi­gare för stoten än vad som gäUde de särskUda inskolningsplateeraa. Jag vill här särskiU framhålla att detto är en föratsättning som gör det eko­nomiskt möjligt att hålla denna stora omfattning på åtgärden.

Vidare visar AMS rapport att mindre än hälften av dem som börjat i ungdomspraktUc (92 000) under perioden september 1992 -januari 1993 har varit långtidsarbetslösa omedelbart före. Ungdomspraktikanteraa har således inte främst hänitots från grappen långtidsarbetslösa, dvs. arbete­lösa i mer än 2 respektive 4 månader. AMS måste arbeto kraftfuUt för att långtidsarbetslöshet inte skall uppsfe hos gmppen ungdomar.

Bland 20-24-åringama är männen starkt underrepresenterade i ung­domspraktik i förhållande tUl sin andel av de arbetelösa. Vidare är ungdomar med gymnasiekompetens kraftigt överrepresenterade i för­håUande till sin andel av de arbetslösa och av arbetekraften, medan ungdomar - även 20-24-åringar - med högst grandskolekompetens är underrepresentorade. UngdomspraktUcen har kommit de mer välutbU­dade till del. Också ungdomar med arbetehandUcapp och ungdomar med utländskt medborgarskap är underrepresenterade i förhållande tiU sin andel av de arbetslösa.

AMS rapport och enkämndersökningar visar att min mtention att ungdomspraktiken i försto hand skaU mriktos mot näringsUvet har upp­fyllts. Genom att tyngdpunkten Ugger på näringsUvet får ungdomaraa i ungdomspraktik möjUghet att erhåUa viktiga kunskaper om arbetsUvet som senare kommer att underlätto deras inttäde på den reguljära arbets­marknaden. Denna min uppfetming bekräftas av ungdomaraa själva enligt TEMO:s intervjuundersöknuig.

Ungdomarnas simation på arbetsmarknaden har inte och kommer

sannolUct inte att förbättras inom den närmaste tiden. Behovet av en

kosmadseffektiv åtgärd som också kan motevara kravet på en stor om­

fattning kvarstår därmed. Jag föreslår mot denna bakgrand att åtgärden

fortsätter även under nästo budgetår.

44

Vid införandet av det nya åtgärdssystemet med ungdomspraktik be-    Prop. 1992/93:150 slöts att anvisning tiU praktUcplats under pericxlen den I juni - den 31    Bilaga 8 augusti normalt inte bör ske. Skälet var att inte riskera att störa den reguljära arbetemarknaden med semestervikariat under sommarmåna-deraa.

Då nu det temporära systemet med ungdomspraktik föreslås fortsätto under nästo budgefer har jag ansett det särskUt vUctigt att den ordinarie sommararbetemarknaden för ungdomar inte ersatte med ungdoms­praktik. Jag viU därför nämna att jag inom kort kommer att föreslå regeringen följande ändringar i förordningen (1992:330) om ungdoms­praktikanter.

Anvisning till ungdomspraktik som löper över sommaren skaU nor­malt undvUcas. Ungdomar som påbörjar en praktikplats under våren som sttäcker sig över sommaren skaU avbryto praktiktiden i två måna­der under perioden juni - augusti. Ungdomar med registrerat handikapp samt de ungdomar som annars skulle utförsäkras från A-kassa eUer KAS bör emellertid undantos från denna regel.

Vidare får ungdomar under denna period mte anvisas någon annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd än rekryteringsstöd vid en tiUsvidare-ansfellning samt storta-eget-bidrag. Undantog från denna regel får även göras för de ungdomar som påbörjar terminsbunden arbetsmarknadsut­bildning i augusti.

Enligt förordningen (1992:330) om ungdomspraktikanter får den som inte har fullföjt en minst tvåårig gymnasieutbUdning anvisas en praktik­plats endast om det föreligger synnerUga skäl. I sådana feU skaU läns­arbetsnämnden samråda med den unges hemortekommun. Samma restriktion bör också gälla om den unge har fuUgjort en tvåårig gymnasieutbildning men har erbjudite ett ttedje gymnasieår.

Anvisningstiden till ungdomspraktik är enUgt huvudregeln sex måna­der. Denna tid kan förlängas med ytterhgare sex månader efter en lämpUghetsprövning av arbetsförmedlingen. Jag anser att ungdomar under 20 är som genomfört ungdomspraktik i maximala tolv månader inte bör få del av ytterligare arbetemarknadspoUtiska åtgärder innan de fullföljt en treårig gymnasieutbildning, om inte synnerUga skäl tolar för annat.

Jag anser det vUctigt att de ungdomar under 20 år som inte har en tteårig gymnasieutbildning skaffar sig den utökade kompetens som det innebär att fortsätto gymnasiesmdiema ytterUgare ett år. Ungdomar na bör inte lockas att välja ungdomspraktik av ekonomiska skäl. Inom bara ett par år skall dessa ungdomar konkurrera på den reguljära arbetsmark­naden med sina något yngre kamrater som genomfört sina smdier i den nya treåriga gymnasieskolan.

Det är också mot bakgmnd av den av mig tidigare redovisade kraftiga utökningen av det reguljära utbUdningsväsendet och då särskUt de 40 000 gymnasieskoleplatseraa, det ttedje gymnasieåret, som jag lägger detto förslag.

En grapp arbetssökande vars arbetsmarknadssimation försvårate kraf­

tigt under den senaste tiden är de nyexaminerade högskoIeutbUdade som

45

fyllt 25 år. De är ofto Uksom sina något yngre kamrater nytiUttädande

på arbetsmarknaden. De kan i dag mte anvisas ungdompraktik som    Prop. 1992/93:150

skulle ge dem den yrkes- och arbetsUvserfarenhet som de behöver för    Bilaga 8

att komma in på den reguljära arbetemarknaden. Risk finns, om tiden

mellan avslutod utbUdning och arbete mom ufl)Udningsområdet bUr

alltför lång, att de nyexaminerade förlorar värdefuU kompetens. Detto

är ett problem såväl för den enskUde mdividen som för samhäUet. Vi

behöver våra välutbUdade ungdomar för att utveckla vårt näringsUv och

samhälle.

Mer än hälften av de högutbUdade i åldersgrappen 25 - 30 år står utonför arbetslöshetskassan och en stor del av dem som är medlemmar har inte hunnU kvalUicera sig för ersättning. Det mnebär att ett mycket stort antal arbetssökande högutbUdade i denna åldersgrapp även har ekonomiska bekymmer.

Mot denna bakgrand föreslår jag att 25 - 29-åriga nyexaminerade ungdomar med högskoleutbUdning om minst 120 poäng skaU kurma anvisas ungdomspraktik i högst tte månader. Innan en anvisrung tiU ungdomspraktik sker skaU den arbetesökande ha varit anmäld på arbete­förmedlingen i minst tte månader och aktivt ha sökt arbete. Vidare anser jag att praktiken bör vara förlagd inom det verksamhetsområde tiU viUcet utbildningen syftar och på s.k. akademikernivå. Praktiken bör efter tre månader övergå till arbete med rekryteringsstöd. Samma eko­nomiska vUlkor skall gäUa som för övriga ungdomspraktikanter. Om­fatmingen bör begränsas tiU högst 3 000 årsplatser till en kosmad av 286 miljoner kronor.

För sökande som avslutot sin utbUdning under våren gäller särskUda regler i fråga om tidpunkten för en anvisning. En ungdomspraktikpfets får anvisas tidigast den 1 september. För arbete på avtolade inskolnings­platser och med rekryteringsstöd gäUer i stäUet den 1 oktober. Samma tidpunkt bör enligt min mening gäUa för aUa de tte åtgärdema. Jag föreslår därför i fråga om avtolade inskolningsplateer och plateer med rekryteringsstöd att tidpunkten för den dag som anvisrung tidigast kan ske tidigareläggs från den I oktober tiU den I september, om den arbetssökande har slutet skolan eUer någon annan längre utbildning under våren.

AMS har i skrivelse den 14 september 1992 hemstäUt om ändring av 2 § förordningen (1992:330) om ungdomspraktUcanter som innebär att en anvisning tUl ungdomspraktik skaU kunna avse verksamhet på deltid även för vissa andra ungdomar än ungdomar med handUcapp. Jag viU här erinra om att bl.a. följande ändringar gjorte fr.o.m. den I januari 1993 i reglerna som gör det möjUgt att i vissa faU anvisa ungdoms­praktik på deltid. Det gäUer om den unge

-

har ett reguljärt deltidsarbete men hos arbeteförmedlingen söker ett heltidsarbete,

-

är invandrare och genomgår gmndutbUdning för vuxna eUer svensk­undervisning för invandrare (sfi),

46

-   uppfyller vilUcoren i fegen (1978:410) om rätt tiU ledighet för vård    Prop. 1992/93:150

av bam, m.m. i frågan om rätten tiU förkortning av arbetetid.

Bilaga 8

Eftersom det kan finnas andra skäl tiiU ungdomspraktik på deltid, bör AMS enligt min mening även i andra undantogsfeU kunna bevUja ung­domspraktik på deltid.

Ungdomspraktiken skaU vara en tiUfälUg åtgärd för ungdomar i rådan­de svåra arbetsmarknadsläge. I 1993 års budgetproposition gjorde jag bedömningen att behovet av ungdomspraktikplatser för budgetåret 1993/94 motsvarade antalet plateer för mnevarande budgetår, dvs. 75 000 plateer tiU en kosmad av 5,9 mUjarder kronor.

Mot bakgmnd av det försämrade läget på arbetemarknaden bedömer jag ett ökat behov av åtgärder för ungdomar. Behovet av ytterhgare ungdomspraktikplatser kan dock begränsas genom den tidigare redovisa­de kraftiga utökningen av utbUdningplatser inom det reguljära utbUd­ningsväsendet, bl.a. det tredje gymnasieåret. Antalet praktikpfetser under nästo budgefer bör dock ökas tiU 100 000 i genomsnitt per må­nad. Kosmaden för dessa 100 000 platser beräknarjag tiU 7,9 miljarder kronor. HärtiU kommer kosmadema, 286 mUjoner kronor, för 3 000 praktUcplatser för vissa nyexaminerade ungdomar.

Av beräknade medel för ungdomspraktik bör högst 30 mUjoner kronor i undantogsfall få användas för resebidrag tiU ungdomar som har onor­malt höga resekosmader. Det gäUer främst ungdomar i glesbygd som inte kan få praktUc på hemorten eller mom pendUngsavstånd.

2.10 Bidrag till arbetslösa m.fl. för att starta egen näringsverksamhet

Småföretogen är mycket betydelsefuUa för ekonomins utveckling och för sysselsätmingen. Inte minst när konjunkterläget är svagt, är det vUctigt att stimulera till att nya företog kan startas och utvecklas, när bärkraftiga idéer finns. Det är väsentUgt att även företog som startas i branscher som ttaditioneUt drivite i offentUg regi, kan erbjudas stöd och hjälp med korrekto verksamhetsbedömningar och annat professioneUt stöd.

Erfarenhetema från den arbetemarknadspoUtiska åtgärd som ger arbetslösa m.fl. möjUghet att starta egen näringsverksamhet, det s.k. storto-eget-bidraget, är gcxla. Detto framgår bl.a. av den undersökning som gjorts i fyra län på uppdrag av Arbetemarknads- och Närings­departementen, av revisionsbolaget Öhrlings Reveko. Rapporten visar att företog som stortodes år 1988 med hjälp av bidraget uppvisade Uka stor överlevnadsgrad och omsätming efter tte år, som andra företog som Stortodes år 1988.

För att göra åtgärden så tiUgängUg och lättarbetod som möjUgt, för­

enklades reglema fr.o.m. den I juU 1992 (prop. 1991/92:150 bU. 1:8).

Jag vill dessutom erinra om att regeringen nyUgen beslutot om yrterUga­

re en ändring. Den innebär att starta-eget-bidraget även kan bevUjas den

som vill bedriva verksamhet på deltid.

47

4 Riksdagen 1992193. I samL Nr 150 BiL 8

Storto-eget-bidraget passar mycket väl ui bland regeringens insatser Prop. 1992/93:150 för att främja företogande, och har visat sig vara en lämpUg arbetsmark- Bilaga 8 nadspolitisk åtgärd. Av de personer som fick starta-eget-bidrag i januari 1993, var ca en Qärdedel kvinnor. Det bör vara en målsättning att andelen kvinnor bland företogaraa ökar. Sökande ur de prioriterade grappema, t.ex. flyktingar och mvandrare, måste namrUgtvis också få en så god företogsstort som möjUgt. För många bUvande företogare är en period av olika typer av förberedelser före inregisttering av firman nödvändig. Jag viU peka på möjUgheten att feto bidragsperioden föregås av t.ex. arbetsmarknadsudjUdning och arbeteUvsutveckling (ALU). Många av de personer som önskar starto eget företog behöver bättre gmndläggande kunskaper i juridUc och ekonomi, t.ex. arbets- och skatterätt, bokföring, marknadsföring och prissättning. AMS bör tUlse att sådan praktiskt inriktod utbUdning kan erbjudas i hefe landet.

Den som önskar starta-eget-bidrag måste utveckla en affärsidé och konkretisera den i en affärsplan med bl.a. marknadsanalys och finan­sieringsplan. MöjUgheten att tiUgodose detto inom ramen för ALU-verksamhet bör prövas av AMS, liksom lämpUga former för verksam­heten och nätverk besfeende av personer som lokalt har relevanto kun­skaper och erfarenheter. En sådan kombination av åtgärder har visat sig framgångsrik i flera län. För att få fram så goda affärsidéer och entte­prenörer som möjhgt, och för att umyttja de möjUgheter som starta-eget-bidraget och andra åtgärder erbjuder, bör AMS redovisa dels vidtogna och planerade åtgärder, dels en sttategi för sitt arbete med sökande som vill storto egna företog tiU den I oktober 1993. I den bör en plan för utbUdning, prövning av affärsidé osv. mgå, Uksom lämpUgt samarbete med ohka lokala organisationer. Syftet med en sådan sttategi skall vara att ge den nybhvne företogaren så goda fömtsätmingar för entreprenörskapet som möjUgt.

Medel har under senare år beräknate för ca 1 000 årsbidrag tiU en kosmad rant ca 1(K) miljoner kronor per budgetår. Under budgetåret 1991/92 beviljades ca 2 500 årsbidrag för drygt 272 mUjoner Icronor. Under innevarande budgefers försto åtto månader, har redan 327 iniljoner kronor utbetolats. Efterfrågan på bidraget överstiger således kraftigt de beräknade medlen. En anpassning av medelsberäkningen tiU den faktiska förbrakningen bör nu ske. Jag beräknar nu kosmadema för storto-eget-bidraget under budgetåret 1993/94 tiU 450 mUjoner kronor. Detto räcker tiU ca 4 000 årsbidrag.

Jag vill här också erinra om vad jag tidigare nänmt, nämUgen att

Storto-eget-bidraget måste prioriteras mycket högt bland de olika åt­

gärderna. Bidraget är en åtgärd som skapar ny och varaktig sysselsätt­

ning. Med hänsyn tiU detto och det fektem att kosmaden motsvaras av

minskad belasming i arbetsmarknadsfonden, bör AMS så långt möjligt

vid sin medelsdisposition tillse att erforderUga resurser finns för aUa

lämpliga sökande med hållbara idéer. Det är vUctigt att AMS vid sm

bedöming inte ger bidrag som snedvrider konlcurrensen. Jag avser att

senare föreslå en ny uppföljning och utvärdering av bidraget tiU den 1

december 1993.

48

2.11  Beredskapsarbeten,   rekryteringsstöd och  avtalade  inskolnings-    Prop. 1992/93:150

,

Bilaga 8

platser

"

Under budgetåret 1991/92 uppgick antolet personer i beredskapsarbete till i genomsnitt 13 900 per månad. Detto var en ökning jämfört med budgeferet 1990/91 med ca 5 200 personer. Antalet personer i arbete med rekryteringsstöd fyrdubblades under budgetåret 1991/92 och upp­gick i genomsnitt tiU 10 200 personer per månad. De avtalade mskol­ningsplatseraa ökade från 2 2(K) i genomsnitt, budgetåret 1990/91, tiU 4 300 per månad budgeferet 1991/92.

Kvinnoraas andel av samtUga i beredskapsarbeten uppgick budgetåret 1991/92 tiU 37 %, viUcet var en minskning med fyra procentenheter jämfört med budgeferet 1990/91. Vad gäUer rekryteringsstödet och avtolade inskolningsplatser uppgick kvinnomas andel tiU 35 % resp. 44 %. För rekryteringsstöd innebär utfaUet att kvinnoraas andel, jäm­fört med budgeferet 1990/91, ökade med fyra procentenheter medan deras andel av de avtalade mskohungsplatseraa minskade med sex procentenheter. Kvinnomas andel av den totala arbetslösheten minska­de, under samma tidspericxl, från 45 % tiU 40 %.

Kostnaden för stotsbidrag tiU beredskapsarbeten har under perioden 1987/88 - 1991/92 minskat från 793 kr tiU 738 kr i festo priser. Kost­nadsminskningen kan i försto hand förklaras av den kraftiga sänkningen av dagsverkskosmaden för investeringsarbeten som under perioden minskade från 4 009 kr till 3 032 kr, eUer med ca 24 %. Investerings­arbetenas andel av det totola antalet sysselsättningsdagar i beredskaps­arbete ökade från 3,7 % budgetåret 1990/91 tiU 6,4 % budgetåret 1991/92. Andelen beredskapsarbeten mom skogs-, namr- och fommin­nesvård minskade från 16,3 % tiU 11,9 %.

Andelen av de personer som erhöU arbete eUer arbetemarknadsutbUd­ning efter att lämnat ett beredskapsarbete uppgick under budgetåret 1991/92 till drygt 23 %. Detto innebär att denna andel har minskat med tio procentenheter jämfört med budgetåret 1990/91. Hela nedgången förklaras av att andelen som erhåUit ett arbete har minskat med elva procentenheter på gmnd av den minskade efterfrågan på arbetekraft. Däremot har andelen som erhåUit en arbetemarknadsutbUdning ökat med en procentenhet. Andelen personer som varit i beredskapsarbete längre än sex månader var lägre än under budgetåret 1990/91. Den lägre an­delen med långa tider i beredskapsarbete tyder på att omsättningen i åtgärden har ökat, viUcet medför att fler arbetelösa har kommit i åt­njutonde av ett beredskapsarbete.

Rekryteringsstöd är en åtgärd som skaU prioriteras. Rekryterings­stödet är genom sin utformning och inriktning mot näringsUvet ett användbart verktyg för arbeteförmedlingen att tidigarelägga ansfeU-ningar inom denna sektor. Samtidigt kan arbetsförmedlingen med hjälp av denna åtgärd påverka arbetegivaraas val av arbetssökande. Bered­skapsarbeten i sin mr skaU främst förbehåUas utförsäkrade.

För nästo budgetår har jag beräknat kosmaderaa för beredskapsarbete, rekryteringsstöd   och  avtolade   mskolningsplatser  tiU  5 363   mUjoner

kronor. Vid beräkningaraa har jag togh hänsyn tiU de av nug tidigare i Prop. 1992/93:150 dag föreslagna regelförändringar och besparingar (avsnitt 2.3.2). Bilaga 8 Medlen beräknas motsvara en volym om i genomsnitt 42 500 personer i dessa åtgärder per månad. Av medlen bör regeringen disponera 250 mUjoner kronor för särskUda insatser på utsatto orter m.m. Vidare bör 20 mUjoner kronor av medlen användas för införandet av byggnads­identiteter i Lantmäteriverkete festighetsdatosystem. Förslaget att komplettera festighetsdatosystemet med byggnadsidentiteter presentera­des i årete budgetproposition. Riksdagen har nyUgen godkänt förslaget (bet. 1992/93:BoU 14, rskr. 1992/93:217). Ett snabbt genomförande är angeläget bl.a. för att möjUggöra ett umyttjande i den allmänna festig-hetstoxeringen av småhus. Jag har i denna fråga samrått med stoterådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Den nuvarande ytterst allvarliga situationen på arbetsmarknaden in­nebär att det finns ett stort behov av att skapa sysselsättningstiUfäUen, inte minst i landete glesbygder. Vissa av de arbetsuppgifter som rör insatser på namrvårdens område utgör projekt som lämpar sig väl inom ramen för beredskapsinsatser och för den nya arbetemarknadspoUtiska åtgärden arbetslivsutveckling (ALU). Även vad gäUer ungdomspraktik och invandrarverksamhet finns positiva erferenheter. Jag har i rege­ringens proposition om åtgärder för att stobiUsera den svenska ekono­min (prop. 1992/93:50) bl.a. anfört att det mom Miljö- och namrresurs-departementete område har redovisate en mventering av lämpUga be­redskapsarbeten. Jag föratsätter att Namrvårdsverket och Arbetsmark­nadsverket överlägger om möjUghetema att utföra sådana arbeten. Jag har i denna fråga samrått med chefen för MUjö- och namrresursdepar­tementet.

2.12 Insatser för flyktingar och invandrare

AMS har i skrivelse den 30 september 1992 redovisat effekteraa av de särskilda arbetemarknadspolitiska insatseraa för flyktingar och invandra­re. Medlen har använts till verksamhet vars syfte varit att underlätte inttädet för invandrare och flyktingar på arbetsmarknaden. Trots att det svaga konjunkmrläget försvårat arbetsmarknadssimationen betydUgt för flyktingar och invandrare, har många lyckosamma projekt kunnat genomföras.

Arbetsmarknadssimationen för invandrare och flyktingar är mycket allvarlig. Arbetslösheten för totolbefoUcningen uppgick tiU i genomsnitt 5,3 % år 1992 enUgt AKU. Motsvarande siffra för utomnordiska med­borgare låg på närmare 18%. Oroande är även att utiändska medborga­re är långtidsarbetslösa i större utsttäckning än övriga.

Arbetskraftsdeltogandet för utiändska medborgare har sjunkit betydUgt

under 1980- och 1990-tolen. För utomnordiska medborgare var det

genomsnitfliga arbetekraftstolet år 1992 endast 60 %, medan motsvaran­

de siffra för totalbefoUcningen var 81 % enUgt AKU. SärskUt kvmnor i

vissa utomnordiska grapper uppvisar låga arbetskraftstal.

50

AMS påpekar i sin skrivelse att invandringen tiU Sverige under bud-    Prop. 1992/93:150 geferet 1991/92 var den störsto hittiUs. AMS skriver vidare att andelen    Bilaga 8 lågutbildade bland de utomnordiska arbetesökande har ökat, vilket stäl­ler höga krav på förmedlingsarbetet.

Av AMS kvartalsrapport 1992:4 fiamgår att flyktingars och invand­rares andel av de arbetsmarknadspoUtiska åtgärderaa endast margineUt överstiger deras andel av de arbetesökande. Med tanke på den mycket svåra sittiationen för arbetssökande med ufländsk bakgmnd, är det angeläget att arbetet med att stärka mvandrares och flyktingars ställning på arbetsmarknaden mte försvagas. Det är väsentUgt att behoven för både kvinnor och män i olika åldrar beaktos. Det är namrUgtvis av stor vUct i sammanhanget att svenskundervisning och grandläggande vuxen­utbildning fungerar väl i kommunema.

Ett stort antol invandare har av oUka skäl även efter ett antal år i Sverige bristfålUga kunskaper och färdigheter i det svenska spåket. Detto gör givetvis dessa personer mindre attraktiva på arbetsmarknaden. När det tidgare rådde brist på arbetekraft fenns det dock i många feU arbete även för personer med dåUga kunskaper i svenska. I dagens arbetsmarknadsläge är det givetvis särskUt svårt för dessa personer att finna ansfeUning.

Det finns redan i dag möjligheter för uidvandrare med bristfäUiga kunskaper i svenska att förbättta sina kunskaper främst inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen, men även i form av särskild under­visning om en person får delto i upphandfed arbetemarknadsutbUdning.

LUcväl är det uppenbart att detto är ett aUvarUgt problem. Det är otUl-fredssfeUande och oroande att så många har bristfäUiga kunskaper i det svenska språket. Dessa riskerar att stängas ute från arbetsmarknaden. Jag avser därför att senare i samråd med chefen för Kulmrdepartementet återkomma till regeringen i frågan. Det är vUctigt att formeraa och an­svaret för svenskundervisning för arbetelösa invandrare ses över och klarlägges. Detto kommer att göras skyndsamt.

Även om inträdet på arbetemarknaden för personer med utiändsk bakgrand i huvudsak skaU lösas inom ramen för de ordinarie åtgärder­na, har jag tidigare föreslagit (avsnitt 2.6.2) att invandrare med yrkesut­bUdning på högskolenivå, skaU ges möjUghet att erhåUa utbUdnings­bidrag i sex månader under en praktikperiod i samband med komplet­terande arbetsmarknadsutbildning. Detto skaU gäUa för invandrare som inte tidigare prövate i sitt utbildningsyrke på svensk arbetemarknad.

Jag vill i sammanhanget peka på vUcten av att de särskUda möjUgheter för invandrare och flyktingar som redan finns bl.a. inom arbetsmark­nadsutbildningen, tos tiU vara.

Jag föreslår vidare att försöksverksamheten med de särskUda arbets-marknadsinsatseraa för flyktingar och mvandrare skaU fortsätto även under budgeferet 1993/94. Jag beräknar 151 mUjoner kronor för in­satseraa.

51

2.7J Arbetslivsutveckling

Prop. 1992/93:150

Bilaga 8 Den nya åtgärden arbetelivsutveckUng (ALU) har fått en god start. Intresset för åtgärden har visat sig vara stort. I början av april 1993 uppgick antalet deltogare i olUca ALU-projekt tiU mer än 20 000 per­soner. Antolet har ökat vecka för vecka.

Hittills har verksamheten med ALU visat sig vara inriktod mot ett brett spektmm av områden. Åtgärden används bl.a. för projekt med inriktning mot kompetensutveckling och utbUdning, teknikutveckling, frisk-och hälsovård, socialt arbete, ideeUt arbete i föreningsUvet, in­teraationeUt hjälparbete, kulmrmmnesvård, näringsUvsutveckling och storto-eget-verksamhet samt namr- och mUjövård. Detto är enbart ett urval av alla de projekt som hittiUs startat och det finns ytterUgare områden inom vilka åtgärden används och kan användas. Jag vill också peka på att länsarbetenämnderaa bör undersöka möjUgheteraa att an­vända sig av de resurser i form av lokaler och utbUdningsutrastning som AMU-grappen förfogar över.

Som jag redovisat har antolet deltogare i åtgärden hittiUs stigit snabbt. Jag gör därför den bedömningen att antalet personer som anvisas åt­gärden kommer att uppgå till minst 50 000 personer per månad under budgeferet 1993/94, vilket överstiger det antal somjag redovisade i min anmälan till 1993 års budgetpropostion (prop. 1992/93:100 bU. Il s. 56-57). Enligt mitt förmenande har åtgärden redan nu fått en inrikming och omfatming som gör att den bidrar tiU att på ett positivt sätt bryto passivitet och skapa meningsfull sysselsätming för arbetslösa.

Även under nästo budgefer bör medel beräknas för att fecka vissa kostnader i samband med ALU. För nästo budgetår beräknar jag denna kostnad till 207 miljoner kronor. Dessa medel skaU användas på samma sätt som angivite i regeringens proposition om åtgärder för att stobiU­sera den svenska ekonomin (prop. 1992/93:50).

Jag går nu över tUl att behandla en annan fråga som sammanhänger med ALU. Enhgt nuvarande regler kan den som avböjer att delto i ALU inte avsfengas från arbetslöshetsersättning.

Enligt 31 § lagen (1973:370) om arbetelösheteförsäkring och 28 §

lagen (1973:371) om kontont arbetemarknadsstöd kan den som avböjer

ett erbjudande om arbetsmarknadsutbUdning avstängas från ersättning

om det är skäligt. Sett ur den enskUdes perspektiv är skillnaden meUan

en arbetsmarknadsutbUdnmg och en verksamhet med ALU mte sådan att

det finns skäl till särregler när det gäUer avstängning. Genom att er­

bjuda en arbetslös en arbetsmarknadsutbildning ges denne möjhghet att

skaffa sig kompetens och kunskaper som ökar möjUghetema att åter få

ansfeUning på den reguljära arbetsmarknaden. På motsvarande sätt

förhåller det sig med ALU. Genom denna åtgärd bereds den arbetslöse

möjlighet att bryto passivitet och social isolering samtidigt som han eUer

hon fortfarande bibehåUer en kontakt med arbetsUvet. I likhet med en

arbetsmarknadsutbildning är dessutom deltogande i ALU liksfeUt med

förvärvsarbete, vUket gör att ALU är återkvalificerande för nya ersätt­

ningsperioder. Mot denna bakgrand anser jag att ALU aktivt skaU bidra

52

till att motverka långtidsarbetslöshet och utförsäkring. Den som avvisar

ett erbjudande om ALU bör således kunna avstängas från aretslösheteer-    Prop. 1992/93:150 sättning på samma sätt som vid avvisande av arbetsmarknadsutbUdning.     Bilaga 8

Mitt förslag bör genomföras genom mförande av en ändring i lagen (1992:1331) om arbetsUvsutveckUng. Ett förslag tiU lag har upprättots inom Arbetsmarknadsdepartementet. Förslaget bör fogas tiU protokoUet i detto ärende som underbilaga 8.3.

2.14 Otraditionella insatser

I skrivelse den 15 december 1992 har AMS redovisat de ottaditioneUa insatserna och dessas effekter under budgetåret 1991/92. AMS dispone­rade under budgetåret 100 miljoner kronor samt en ingående reservation på 227 mUjoner kronor. Centralt har AMS fettot beslut om 4 mUjoner Icronor och fördelat resten tiU länsarbetsnämnderaa för egna beslut.

Utifrån insatsemas art har följande fördelning gjorte av de regionalt och lokalt beslutode medlen.

Tkr

%

Jobbsökaraktiviteter

10 105

8

Rehabiliteringsinsateer

10 455

9

Ungdomsprojekt

5 659

5

Insatser för kvinnor

3 440

3

Flykting- och mvandrarprojekt

10 119

8

Projekt för deltidsarbetslösa

2 359

2

Företogs- och näringsUvs-

inriktode åtgärder

31 355

26

Övriga projekt

47 689

39

Summa

121 181

100

1 huvudsak har de otraditioneUa msatseraa mriktote mot företog och näringsliv. De projekt som i redovisningen tos upp som exempel under övriga projekt har främst arbetslösa tjänstemän och akademiker som målgmpp. Andra exempel är projekt som syftar tiU att höja kompe­tensen, stimulera företogsidéer och utveckla landsbygden. AMV:s bi­drag till projekten avser oftost en delfinansiering. Totalkosmaden för de olUca projekten har uppgått till 271 mUjoner kronor, dvs. AMV:s bidrag har utgjort 45 % av de totola kosmaderaa.

Redovisningen visar att insatsema leder tiU att personer i hög ut­

sträckning får arbete, påbörjar en utbUdning eUer en arbetsmarknads­

politisk åtgärd. Andra projekt har syftat tiU att söka upp lediga plateer

viUcet har lett till att antolet sådana plateer och åtgärdsplatser har ökat.

53

Även andra effekter som är svåra att mäto nämns såsom t.ex. kompe-

tensutveckling, indirekto sysselsättningseffekter och effektivare medels-    Prop. 1992/93:150

användning.

Bilaga 8

AMV disponerar under mnevarande budgetår 450 mUjoner kronor för otraditionella insateer. I en ändring av regleringsbrevet för budgetåret 1992/93 den 17 december 1992 ändrades mriktningen något för dessa insatser. 1 försto hand skaU insatseraa liksom tidigare syfta tiU fömyelse av arbetemetodema inom arbetsförmedlingsorganisationen och av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderaa men de otraditioneUa medlen får även bekosto insatser som motiveras av arbetsmarknadsskäl. Medlen får inte användas tiU andra administtativa kosmader inom AMV än projekt­ledning. Insatseraa får emellertid inte rymmas inom ordinarie regelverk och får inte berättiga tiU andra stotUga stöd. Vid användningen skaU vidare speciellt kvinnors och ungdomars behov uppmärksammas.

Det förväntode svåra arbetsmarknadsläget under nästo budgetår med­för att behovet av ottaditionella insatser fortfarande är stort. Jag föreslår att 300 miljoner kronor av medlen under förevarande anslag bör få användas för ottaditioneUa insatser.

2.75 Försöksverksamhet med sysselsättningsskapande åtgärder

Regeringen disponerade 10 miljoner kronor under budgeferet 1991/92 för försöksverksamhet med sysselsättningsskapande åtgärder. Försöks­verksamheten har bedrivits inom ett flertal områden. En fördelning av medlen visar att medlen till störsto del har använts tiU glesbygdsin­satser, projekt för kvinnor och samverkansprojekt. Däratöver har ca 5 miljoner kronor av reserverade medel avsatte tiU utveckUngsinsater av arbetsmarknadspoUtiken i Öst- och Centraleuropa.

Regeringen disponerar samma belopp under innevarande budgetår för detto ändamål. Jag föreslår att 10 mUjoner kronor bör anvisas även nästo budgefer för denna försöksverksamhet.

2.16 Bidrag till tidigareläggning av investeringar m.m.

I december 1992 (prop. 1992/93:50, bet. l992/93:FiUl, rksr. 1992/93:134) beslutode riksdagen bl.a. att 1 000 nuljoner kronor skuUe anvisas under ansfeget ArbetsmarknadspoUtiska åtgärder för att skapa möjligheter att tidigarelägga vissa sysselsättningsintensiva investeringar. Åtgärden var riktod till de affärsverk som finansierar sma investeringar utonför stotsbudgeten samt till Byggnadsstyrelsen. I mars 1993 (bet. 1992/93:AU15, rskr. 1992/93:188) beslutode riksdagen vidare att ut­vidga användningsområdet till att omfatto även Banverkets och Väg­verkets investeringar.

AMS föreslår att ytterligare en mUjard kronor avsatte för samma ändamål under budgeferet 1993/94.

Jag delar AMS uppfetming att ytterUgare medel bör anvisas för att

stimulera tidigareläggning av stotUga mvesteringar. För detto ändamål

54

föreslår jag att 200 miljoner kronor anvisas under anslaget Arbetsmark-

nadspolitiska åtgärder. LUcsom tidigare bör de affärsverk som finan-    Prop. 1992/93:150 sierar investeringar utanför stotebudgeten komma i fråga för bidrag samt    Bilaga 8 Vägverket och Banverket. OmbUdningen av Byggnadsstyrelsen innebär emellertid att tidigareläggningsstöd inte längre bör komma i fråga.

Skogsbilvägama utgör en vUctig del av landets infrastmkmr Skogs-bilvägarna har primärt betydelse för skogsnäringen men är också av vikt för eUaafts- och teleföretogens möjUgheter att utföra utbyggnad, service och underhåU på sma anläggningar.

Ett StotUgt bidrag till skogsbUvägar skapar sysselsättning tiU en för­hållandevis låg kosmad i gles- och skogsbygder. Jag föreslår därför att 90 iniljoner kronor sfells till AMS förfogande för bidrag om högst 50 % till arbeten med skogsbUvägar som avslutos senast den 31 december 1994. AMS skaU samråda med Skogsstyrelsen och så långt möjUgt utnyttja det planeringsunderlag och den administtativa erferenhet, vad gäller stöd till skogsbUvägar, som skogsvårdsmyndigheten besitter. Arbetskraften skaU anvisas eller gcxlkännas av arbetsförmedUngen.

2.7 7 Bidrag till samlingslokaler m.m.

Boverket har kartiagt effekterna av det stotUga stödet tiU aUmänna samlingslokaler. Denna kartläggning visar att de allmänna samUngs-lokalerna har centtal betydelse för UvskvaUtet och kulmr- och nöjesUv, särskilt på landsbygden och på mindre orter. Lokalema är av särskild vUct för det lokala föreningslivet.

Under innevarande budgefer disponerar Boverket under förevarande anslag 50 miljoner kronor för bidrag tiU om-, tiU- och nybyggnad av samlingslokaler.

För nästo budgefer föreslår jag att anslaget tiUförs 50 mUjoner kronor för bidrag till aUmänna samlingslokaler och 15 mUjoner kronor för lokalbidrag till ttossamfund. Vad gäUer samUngslokaler bör högsto tillåma kosmad få vara 6 miljoner kronor per projekt. Bidrag bör få utgå med högst 65 % av arbetekraftskosmaden. I stödområdena bör dock bidraget vara högst 70 %. Medlen bör disponeras av Boverket resp. Samarbetsnämnden för stotebidrag tiU ttossamfiind. Objekt och tidpunkt för arbetenas igångsätming bör beslutos efter samråd med AMS. Vid val av objekt skall, för såväl samlingslokaler som för lokaler för trossamfiind, projekt i sysselsättningssvaga områden prioriteras. Arbetena bör bedrivas med arbetskraft som anvisate eUer godkänts av arbetsförmedlingen.

3  Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår rUcsdagen dets att anto förslagen till

1.   lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring (avrutt

55

2.3.1.3),

2.

lag om ändring i lagen (1980:80) om anställningsskydd (avsnitt    Prop. 1992/93:150 2.3.1.3),

Bilagas

3.

lag om särskilt smdielån för den som genomgår arbetemarknads­utbildning (avsnitt 2.3.1.1),

4.

lag om ändring i lagen (1993:000) om tiflfälUg avvUcelse från lagen (1981:691) om socialavgifter (avsnitt 2.8),

5.

lag om ändring i lagen (1992:1331) om arbetsUvsutveckling (av­snitt 2.13),

dels att

6.

godkänna vad jag har föreslagit i fråga om stotsbidrag för ROT-insatser,

7.

godkänna att högst 350 mUjoner kronor av anslaget Arbetsmark­nadspolitiska åtgärder får användas tiU förstärkning av arbetsförmed­lingen (avsnitt 2.2),

8.

godkänna vad jag har anfört om utbUdningsbidrag med en lånedel vid viss arbetemarknadsutbildning (avsnitt 2.3.1.1),

9. godkänna vad jag har föreslagit i fråga om upplåningen av medel

för att finansiera utbUdningsbidragete lånedel vid viss arbetsmark­

nadsutbildning (avsnitt 2.3.1.1),

10.  godkänna vad jag har anfört om samordning av utbUdnings­

bidrag med vissa socialförsäkringsförmåner och med lön (avsnitt

2.3.1.3),

11.  godkänna vad jag har anfört om garantibelopp vid samordning

av utbildningsbidrag med andra förmåner (avsnitt 2.3.1.3),

12.

godkänna vad jag har anfört om det särskUda bidraget vid arbetsmarknadsutbildning m.m. (avsnitt 2.3.1.4),

13.

godkänna den försöksverksamhet med stotsbidrag tiU bereds­kapsarbeten, rekryteringsstöd och avtalade inskolningsplateer somjag har föresfegit (avsnitt 2.3.2),

14.

bemyndiga regeringen att vidto de ändringar av flyttningsbi­dragen som kan komma att erfordras (avsnitt 2.5),

15.

godkänna vad jag har förordat i fräga om praktik för invandrare med yrkesutbUdning på högskolenivå (avsnitt 2.6.2),

16.

godkänna vad jag har föreslagit i fråga om bidrag tiU utbUdning i företog (avsnitt 2.6.3),

17.

godkänna förslaget till fortsatt försöksverksamhet för att stimu­lera till jämsfelldhet på arbetsmarknaden (avsnitt 2.6.4),

18.

godkänna förslaget om en förlängning under tiden den I juU 1993 - den 30 juni 1994 av försöksverksamheten med arbetsplateför-lagd arbetsmarknadsutbildning för ungdomar (ungdomspraktik) (av­snitt 2.9),

19.

godkänna förslagen om ändrade villkor för anvisning tiU ung­domspraktik (avsnitt 2.9),

20.

godkänna försfeget i fråga om rätt tiU ungdomspraktik för den som tockat nej till ett ttedje gymnasieår (avsnitt 2.9),

21.

godkänna förslaget om att 25 - 29-åriga nyexaminerade ung­domar med högskoleutbildning om   120 poäng eUer längre skaU

kunna anvisas ungdomspraktik i högst tte månader (avsrutt 2.9),

56

22. godkänna förslaget om ändring av tidpunkten för anvisnuig tiU    Prop. 1992/93:150

avtolad inskolningsplate och plats med rekryteringsstöd (avstutt 2.9).      Bilaga 8

Vidare hemsfeUer jag att regeringen föreslår riksdagen

23. att, med ändring av dels riksdagens beslut (bet. 1992/93:AU19,

rskr. 1992/93:258), dels regeringens förslag i prop. 1992/93:194,

under tionde huvudtitelns reservationsanslag Arbetsmarknadspolitiska

ätgärder för budgetåret 1993/94 anvisa ett reservationsanslag på

28 389 655 000 kr.

Arbetslöshetsersättningar

1 budgetpropostionen för budgetåret 1993/94 (prop. 1992/93:100 bU 11) redovisade regeringen förslag till åtgärder som måste vidtos för att nedbringa de snabbt stigande kosmadema för arbetslösheteersätt­ningarna. Med anledning härav redovisades för riksdagen att regeringen skulle återkomma med erforderUga lagförslag i kompletteringspropo­sitionen för budgeferet 1993/94. Riksdagen har beslutot att besparingar­na skall genomföras enligt de av regeringen redovisade riktiinjeraa (prop. 1992/93:100 bU ll, bet. 1992/93:AU19, rskr. 1992/93:258).

Med anledning av riksdagens beslut redovisar jag nu de lagändringar som detto beslut medför. Däratöver kommer jag att redovisa två andra förslag som berör företogares rätt tiU ersätmmg och ersätmingsrätten i samband med avgångsvederlag.

Jag vill även i detto sammanhang nämna att den särskilde utredare som fått i uppdrag att utreda en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring (dir. 1992:24 och dir. 1993:5) skaU lämna sitt betänkande under våren 1993.

57

Karensdagar

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: En karenstid om fem dagar förs in i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och i lagen (1973:371) om kontont arbetsmarknadsstöd (KAS).

Dagpenning skaU mte lämnas förrän den arbetelöse har varit arbetslös fem dagar under en sammanhängande tid av fem kalen­derveckor (karens vUlkor).

I karenstiden skaU räknas in endast dag, för vilken ersättning skulle ha lämnats, om bestämmelseraa om karens inte hade tillämpats (karensdag).

Om arbetslösheten upphör innan ersättningsperioden gått tiU ända, skall den arbetslöse ha rätt tiU ersättning under återsfeende antol dagar av perioden vid ny arbetelöshet, även om han eUer hon då inte uppfyller arbete- och karensvillkoret.

Har ersätmingsperioden gått tiU ända men har den arbetelöse under perioden på nytt uppfyUt arbetevillkoret, lämnas ersätttung under ytterligare en ersättningsperiod. Därvid skaU dock karens­villkoret på nytt uppfyllas.

Regeringen skaU bemyndigas att meddela föreskrifter med ytterligare besfemmelser om karenstid för arbetslösa som regel­bundet utför deltidsarbete under veckor då de i övrigt är arbets­lösa.

Besfemmelsema om karenstid skaU mte gäUa för den som är anvisad verksamhet för arbetshvsutveckling.

Besfemmelsema om karenstid skaU ttäda i kraft den 5 juh 1993.

Skälen för mitt förslag: Före den 1 januari 1989 fenns i såväl arbete­löshetsförsäkringen som KAS ett karensdagssystem. Detto tidigare regelsystem innebar att ersättning inte fick utgå tiU den arbetslöse förrän han eller hon varit arbetelös under fem dagar under en samman­hängande tid av fem kalenderveckor. Efter det att karensviUkoret fuU­gjorts utgick ersätming under hela den föreskrivna ersättningsperioden uton någon ytterUgare karens. Från vad nu sagts gjordes dock ett undan­tog. Hade en sammanhängande tid av tolv månader förflutit - i vilken inte inräknades s.k. överhoppningsbar tid - sedan den arbetelöse senast uppbar ersättning skulle denne på nytt uppfylfe karensvillkoret och arbetsvilUcoret. Reglema om karensdagar togs bort år 1989, bl.a. med hänvisning till att det inte fanns några karcnsdagar i sjukförsäkringen.

Den 1 april 1993 infördes bl.a. i sjukförsäkringen enUgt lagen (1962:381) om allmän försäkring ett system med en karensdag i varje sjukperiod, dock högst tio dagar under en tolvmånaderspericxl.

Införandet av karensdagar för arbetelöshetsförsäkringen och KAS motiveras i hög utsttäckning av det ekonomiska läget i arbetsmarknads­fonden och av det svåra stotsfinansieUa läget. Utöver detto skäl är det

58

rimligt att en självrisk införs även för KAS och arbetslösheteförsäk-    Prop. 1992/93:150 ringen när en sådan införts i övriga dominerande socialförsäkringar med    Bilaga 8 dag eller timberäknade förmåner.

Enligt mitt förmenande bör ett nytt karensdagssystem så nära som möjligt ansluto tiU det system som gäUde fram tiU år 1989. Ersätming bör således lämnas först sedan den arbetelöse anmält sig som arbete­sökande vid en offentUg arbetsförmedling och därefter varit arbetelös sammanlagt fem dagar, anmälningsdagen inräknad. Dessa dagar be­höver inte ligga i en följd men skaU rymmas inom en sammanhängande tid av högst fem kalenderveckor. En arbetelös bör enhgt huvudregeln inte behöva genomgå karens mer än en gång varje ersättningsperiod. KarensvilUcoret bör dock uppfyUas på nytt, om en sammanhängande tid av tolv kalendermånader, vari inte inräknas s.k. överhoppningsbar tid, har förflutit sedan den arbetslöse senast uppbar ersättning.

En arbetslös som regelbundet utför deltidsarbete under veckor då han eller hon i övrigt är arbetelös kan emeUertid komma att uppbära ersätt­ning under en tidspericxl som är längre än ca 14 månader. I förhåUande till andra gmpper av arbetelösa ter det sig inte rättvist om ersättning i vissa fell skall kunna lämnas under så långa tidsperioder utan att karens-vilUcoret på nytt uppfylls.

Den som är helt arbetslös eller den som utför deltidsarbete som inte är regelbundet utförsäkras efter ca 14 kalendermånader. Därefter måste han eller hon genom arbete eller någon arbetemarknadspoUtisk åtgärd. kvalificera sig för en ny ersättningspericxi. Innan denne arbetslöse på nytt kan få ersätming måste han eller hon dessutom fuUgöra en ny karenstid.

För att så långt möjligt likstäUa arbetelösa som regelbundet utför deltidsarbete med övriga arbetslösa bör det enhgt min mening införas en särreglering. En sådan reglering bör ske i form av föreskrifter som regeringen meddelar.

Ersätmingsperioderaas längd bör vara oförändrade, dvs. 300 eller 450 dagar i fråga om arbetslöshetsförsäkringen och 150, 300 eller 450 dagar beträffande KAS.

Den nya arbetsmarknadpolitiska åtgärden arbeteUvsutveckling (ALU) bedrivs som en försöksverksamhet tiU utgången av år 1994 och gäUer från den 1 januari 1993 inom arbetslöshetsförsäkringen och från den I april samma år också inom KAS. Åtgärden syftar tiU att to tiU vara de arbetslösas vilja till aktivitet och utveckling för att bryto sm arbete­löshet. Åtgärden är angelägen. EnUgt min bedömning skuUe de arbete-lösas vilja att delto i denna åtgärd minska, om de omfattodes av regleraa om karenstid. Besfemmelsema bör därför mte gäUa under den tid då den arbetslöse deltar i en ALU-åtgärd.

Av administtativa skäl bör ett karensdagssystem, Uksom de för­ändringar av ersättningsbeloppen som jag strax återkommer tiU, ttäda i kraft en måndag. Tidpunkten för Ucraftträdande bör därför bestämmas till denSjuU 1993.

De nya reglerna om karens bör tiUämpas i fråga om rätt tiiU ersättning

som avser tid efter Ucraftttädandet. Reglema bör tiUämpas också i fråga

59

om en ersättningsperiod som har börjat före Ucraftttädandet. Karens-

reglerna skall i det faUet gälla när den arbetslöse blir arbetelös försto gången efter ikraftträdandet.

Mitt förslag bör genomföras genom införande av en ny paragraf, 13 §, i lagen (1973:370) om arbetelöshetsförsäkring och i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Vidare bör följdändringar göras i 11, 15, 16 och 30 §§ i försmämnda lag och ll, 15, 16, 27 §§ i sismämnda lag.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Dagersättning och kompensationsnivå

Mitt förslag och min bedömning: Beräkningssystemet för faststäl­lande av det högsto dagpenningbeloppet i arbetslösheteförsäkringen och för fastsfellande av stödbeloppet för KAS slopas. Regeringen skall bemyndigas att fastsfeUa dessa belopp. Förändring av de nämnda ersätmingsbeloppen grandas på en bedömning av pris- och löneutvecklingen samt det stotsfmansieUa läget.

Dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen bör i enUghet med rUcsdagens beslut sänkas från 90 % tiU 80 % av den försäkrades tidigare dagsförtjänst inom ramen för den gäUande högsto och lägsto dagpenningen.

Det högsto dagpenningbeloppet i arbetelöshetsförsäkringen bör vara 564 kr fr.o.m. den 5 juU 1993. Från samma tidpunkt bör stödbeloppet för KAS vara 198 kr. Som lägsto dagpenning i arbets­lösheteförsäkringen bör gälla stödbeloppet för KAS.

De i förordningen (1987:406) om arbetemarknadsutbUdning (FAMU) och i förordningen (1992:330) om ungdomspraktUcanter faststellda krontalsbeloppen, 358 kr och 253 kr, bör fr.o.m. den 5 juli sänkas till 338 kr respektive tiU 239 kr. Det i 18 § p. 3 i sismämnda förordnmg faststäUda krontalsbeloppet 504 kr som utgår till vissa handUcappade vid ungdomspraktik bör fr.o.m. den 5 juli 1993 sänkas tiU 475 kr.

Skälen för mitt förslag och min bedömning: Kosmaderaa för de kontonto understöden och utbildningsbidragen vid arbetemarknadsut­bildning m.m. har under det senaste året stigit kraftigt och fecks för närvarande i stor utsttäckning genom upplåning. Som jag framhöU i min anmälan till årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bU. 11 s. 29-30) är det mot bakgrand av det snabbt växande underskottet i arbets­marknadsfonden samt det besvärUga stotefinansieUa läget nödvändigt att vidto åtgärder för att komma tiU rätto med kosmadsutvecklingen för dessa bidragsformer. Bl.a. av denna anledning har riksdagen beslutot att kompensationsnivån i arbetslöshetsförsäkringen skaU sänkas från 90 % till 80 % av den tidigare utkomsten samtidigt som den högsto dagpen­ningnivån sänks från 598 kr per dag tiU 564 kr per dag. Även stöd­beloppet för KAS skaU enUgt riksdagens beslut sänkas från 210 kr tUl 198 kr per dag.

60

Jag vill också framhåUa att de av riksdagen beslutode   sänkningaraa    Prop. 1992/93:150 skall ses mot bakgrand av att det inte nu varit möjUgt att höja finansie-    Bilaga 8 ringsavgifteraa, i vardaghgt tol de s.k. egenavgifteraa, eftersom rege­ringen kommit överens med Socialdemokratiska arbetarepartiet i den s.k. krisöverenskommelsen från hösten 1992, om att uite höja dessa avgifter.

Nivån på utbildningsbidragen regleras förordningsvis. Dessa bidrag är emellertid kopplade tifl ersätmingniväema i arbetslöshetsförsäkringen. Utbildningsbidragen skaU förändras i motevarande mån som den högsto dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen. Med hänsyn tiU att denna koppling finns bör utbildningsbidraget för arbetelöshetsförsäkrade sänkas så att det motsvarar en kompensationsnivå på 80 % av den tidigare inkomsten och det högsto utbUdningsbidraget sänkas från 598 kr till 564 kr per dag. Utbildningsbidrag tiU arbetslösa som mte är A-kasseberättigade bör sänkas från 358 kr tiU 338 kr per dag samt från 253 kr till 239 kr per dag.

Bidraget enligt förordningen (1984:523) om bidrag tiU arbetslösa med flera som stortor egen näringsverksamhet är kopplat tiU FAMU. För­ändringar av ersätmingsbeloppen i FAMU får därför automatiskt genomslag också på starta-eget-bidraget.

Enligt nuvarande regler skall den högsto dagpenningen i arbetiöshets-försäkringen och stödbeloppet för KAS varje år justeras i motsvarande utsträckning som löneraa ändras för vuxna industriarbetore inom egent­lig industri. Denna förändring skall ske med automatik. Inom arbets­marknadsutbUdningen utges UtbUdningsbidrag tiU kassamedlemmar med samma belopp som de skuUe ha varit berättigade att få i form av arbets­löshetsersätming.

Enligt mitt förmenande bör regleraa för hur dessa höjningar skaU ske förändras på ett sådant sätt att större hänsyn kan tos tiU bl.a. det stots-finansiella läget. Den ekonomiska simationen är för närvarande aUvarlig och det är i ett sådant läge särskUt viktigt att varje kosmadsökning noggrant prövas för sig. Mot denna bakgmnd bör det inte finnas någon indexering eller någon annan gmnd som med mer eUer mindre auto­matik höjer ersätmingsnivåerna.

Mina förslag föranleder förändringar i 17 och 20 §§ lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och i 18 § fegen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Dämtöver föranleder förslagen förordningsänd-ringar. I fråga om dessa avser jag att återkomma tiU regeringen.

61

Avgångsvederlag

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: Den tid då den arbetelöse från en arbetegivare får annan ersätming än pension på gmnd av anställningens upphörande (avgångsvederlag) skaU jämstäUas med den tid under vilken en arbetslös utfört förvärvsarbete i fråga om tiUgcxloräkningsbar tid för uppfyllande av arbetsvilUcoret. Regeringen eUer den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om beräkning av denna tid.

Skälen för mitt förslag: Det är inte ovanUgt på arbetemarknaden att avgångsvederlag utgår i samband med att en anställning upphör. De överenskommelser om avgångsvederlag som mgås innebär ofto att den försäkrade erhåUer ett avgängsvederfeg som vida överstiger det antal månadslöner som den ansfellde är berättigad tiU på gmnd av regleraa om uppsägningstid enUgt lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Från skattesynpunkt lUcställs fr.o.m. år 1991 avgångsvederfeget med lön. Detto beskattos sålunda fuUt ut som mtäkt av tjänst och arbetegiva­ren har att betala sociala avgifter på hefe avgångsvederlaget. Den förat ansfellde får vidare tillgodoräkna sig hela beloppet som förmåns­grandande enhgt lagen (1962:381) om allmän försäkring och anslutande förmånssystem.

Försäkringsöverdomstolen (FÖD) har i ett avgörande från år 1992 (2009/91:4), aUtså efter det att den ovan redovisade förändringen av skattelagstifmingen ttätt i kraft, prövat hur frågan om avgångsvederlag skall påverka rätten tiU ersätming från arbetslösheteförsäkringen. EnUgt detto avgörande, som replierade på tidigare avgöranden, skall avgångs­vederlag jämställas med lön för uppsägningstid tiU den del vederlaget motsvarar den uppsägningslön som den försäkrade är berättigad tiU enligt 11 § LAS. När denna uppsägningstid löpt ut skaU den försäkrade enligt domstolen betraktos som arbetslös på sätt som anges i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring. Domstolen uttalade vidare att det i ärendet inte fenns skäl att göra en annan bedömning än i tidigare avgöranden i frågan, när det inte klart framgick vad avgångsvederlaget avsåg eller hur det hade beräknats.

AMS har i skrivelse den 26 januari 1993 överlämnat tiU regeringen att bedöma om ekonomisk ersättning från arbetsgivare i större utsttäck­ning än nu bör påverka arbetslöshetsersättningen. I skrivelsen fram­håller styrelsen bl.a. att det som följd av den djupa lågkonjunkturen och omfattonde strakmreUa förändringar på arbetemarknaden har bhvit aUt vanligare att försäkrade som slutit avtal med sin arbetegivare om ett ekonomiskt vederlag för att sluto sm anställning också ansöker om arbetslöshetsersättning. Enligt AMS är praxis inom arbetslöshetsför­säkringen att den tid under vilken den arbetslöse inte kan få ersättning på gmnd av att han eUer hon fått ekonomisk ersättning från arbetsgiva-

62

ren, räknas som arbetod tid vid en senare prövning av arbetsvillkoret. Prop. 1992/93:150 AMS framhåUer även att Försäkringsöverdomstolens avgörande bettäf- Bilaga 8 fende avgångsvederlagen innebär att personer som ttäffat avtal om avgångsvederlag, i två faU motevarande 32 månadslöner, är berättigade till arbetslöshetsersätming efter utgången av den lagstodgade uppsäg­ningstiden som gäUer i varje enskUt faU. AMS anser att de förändringar som gjorts i socialförsäkrings- och skattelagstiftningen borde få mot­svarande genomslag också inom arbetelösheteförsäkringen. För detto tolar enligt AMS också att det torde uppfettos som stötande att personer som fått stora belopp i avgångsvederlag också kompenseras av sam­hällsmedel för en mkomstförlust. EnUgt AMS talar för en ändring också följderaa, i fråga om arbetsvillkorets uppfyUande, för de försäkrade som sett det som självklart och riktigt att inte begära arbetelösheteersätt-ning därför att de erhålUt ersätming från arbetegivaren.

Jag vill för min del insfemma i vad AMS anfört om behovet av en bättre samordning mellan avgångsvederlagen och arbetslöshetsersätt­ningarna. Det förhållande att ett avgångsvederlag utöver kompensation för mistod lön även ofta mnefattar ersättning av ideeU nater utgör enUgt mitt förmenande inte något skäl mot en samordning.

Samordningen bör ske genom att avgångsvederfeget skall jämställas med förvärvsarbete i fråga om tUlgcxloräkningsbar tid för uppfyllandet av arbetsvillkoret. Detto bör åstodkommas genom att avgångsvederlaget beräknas avse en viss tid. Utgångspunkten för beräkningen bör vara avgångsvederlagets storlek i förhållande tiU storleken av den försäkrades genomsnittiiga månadsinkomst i anställningen under en viss period. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen be­sfemmer att meddela föreskrifter om den närmare beräkningen av denna tid. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, bör därför bemyndigas att meddela sådana föreskrifter.

En konsekvens av att avgångsvederlaget omräknas tiU viss tid som skall jämsfellas med förvärvsarbete i fråga om tiUgcxloräkningsbar tid för uppfyllande av arbetevillkoret, är att den försäkrade för samma tid inte är att anse som arbetelös i försäkringens mening och följaktiigen inte heller berättigad tUl arbetslöshetsersätming. Den tid som avgångs­vederlaget skall beräknas avse, skaU i detto hänseende aUtså behandlas på samma sätt som övriga i 7 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsför­säkring angivna simationer, t.ex. tid då den försäkrade har semester.

Enligt min åsUct bör den föreslagna samordningen gälla även i fråga om KAS.

Mitt förslag föratsätter ändring i 7 § i lagen (1973:370) om arbete­löshetsförsäkring och i 6 § i lagen (1973:371) om kontont arbetsmark­nadsstöd.

Som jag tidigare har nämnt utteder för närvarande en särskUd ut­

redare utformningen av en framtida arbetelöshetsförsäkring. Jag har

erfarit att utredaren även i sitt arbete överväger hur samordningen

mellan arbetslöshetsersätming och avgångsvederlag skaU ske. Med

anledning härav vUl jag framhålla att det kan finnas anledning för mig

att återkomma till regeringen med ytterUgare förslag i derma fråga.

63

5 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 8

Företagares arbetslöshet

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: För att anses som företogare enhgt lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring eUer lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd skall den arbetelöse äga del i näringsverksam­het som han eUer hon aktivt deltar i och som han eUer hon dess­utom har ett väsenthgt inflytande över.

Regeringen bemyndigas att meddefe föreskrifter om undantog från regeln om att ersättning endast kan lämnas tiU företogare när verksamheten upphört annat än tiUfäUigt.

Skälen för mitt förslag: En fråga av grandläggande betydelse när rätten till ersätttung från arbetslöshetsförsäkringen eUer KAS prövas, är om den arbetslöse i dessa lagars bemärkelse är att anse som anställd eller företogare. För den som är an betrakto som företogare gäUer att ersättning utges endast om den personUga verksamheten i rörelsen upphört annat än tUlfäUigt. I förarbetena tiU införandet av de nämnda lagarna anförde föredragande departementschef (prop. 1973:56 s. 185 ff) i fråga om företogarbegreppet bl.a. att den som arbetor åt sin make eller annan femiljemedlem inte på grand av detto förhållande skaU kunna vägras inttäde i arbetslöshetekassa. Föratsätming för rätt till medlemskap är emellertid att det klart framgår att ett ansfeUningsför-hållande föreligger. Det är enhgt propositionen även av vikt att det klarläggs att den försäkrade tidigare verkUgen haft inkomst av ansfeU-ningen som tyder på att ett ordinärt anställningsförhåUande förelegat. En omsfendighet att beakto i sammanhanget kan vara att arbetsgivaren betolat avgifter till sjukförsäkringen, ATP m.m., sägs det i proposi­tionen.

1 propositionen togs en fråga upp särskUt. Departementschefen an­förde följande: "Jag viU i detto sammanhang även beröra det problem som de allt vanUgare förekommande s.k. erunansbolagen kan medföra. Jag syftor då på sådana bofeg där den anstäUde eUer hans femUj äger huvudparten av aktieraa. 1 praktiken är en sådan ansfeUd oftost att jämsfella med en egen företogare festan han formeUt står i ett arbets-agarförhållande gentemot bolaget. De regler som jag förordar skaU gälla i fråga om företogare bör därför normalt tiUämpas även när det gäller innehavare av enmansbolag. Dessutom bör arbetslöshetskassa för arbetstogare kunna vägra sådan anstäUd medlemskap i kassan."

KritUc har framförts mot att det utvecklate en restriktiv praxis för ansfellda anhöriga i femUjeföretog. Det har sagts mig att anhöriga tiU företogare, om de som ansfellda aktivt deltegit i rörelsen, har kommit att jämsfellas med företogare även om de mte ägt någon andel i före­toget. En sådan praxis kan självfaUet få som yttersto konsekvens att den som arbetot åt t.ex. sin make eller annan lamUjemedlem redan på grand av släktskapsförhållandet diskvaUficeras från arbetelöshetsersättning.

Enligt  rUcsdagen  har  företogarbegreppet  mom  arbetslöshetsförsäk-

64

ringen och KAS givits en alltför vidsträckt toUcning och med anlednmg    Prop. 1992/93:150 härav har riksdagen hemsfellt (bet. 1992/93:AU17, rskr. 1992/93:202)    Bilaga 8 om ett klarläggande genom lag angående vem som är att betrakto som företogare.

Jag instämmer i riksdagens bedömning. Jag föreslår att det i arbets­löshetsförsäkringslagen och lagen om KAS sfes fest att endast den som äger någon del av en näringsverksamhet som han eUer hon aktivt deltar i och som han eUer hon dessutom har ett väsentUgt mflytande över bör bettaktos som företogare. Härigenom anser jag också att frågan om huravida närsfeende tifl företogare skaU jämstäUas med företogare fått sin lösning. AnsfeUda närsfeende skaU vid arbetelöshet behandlas på samma sätt som andra ansfellda. SkuUe det uppsfe tveksamheter om att det föreligger en verkhg arbetelöshetesiteation bör arbetslöshetekassan eller länsarbetenämnden kunna begära intyg om detto av t.ex. auktorise­rad revisor i företoget eUer annan bettcxld person.

Som framgår av förslaget måste vid en bedömning huravida den arbetslöse är att anse som företogare hänsyn tos tiU ett flertal aspekter. Om den arbetelöse är delägare i näringsverksamheten och samtidigt aktivt deltor i denna bedömer jag som mindre problematiskt att klar­lägga. Det är förmodhgen mer kompUcerat att avgöra om den arbetslöse dessutom har ett väsenthgt inflytande över näringsverksamheten. EnUgt min åsUct bör med väsentiigt inflytande menas att den arbetslöse har haft ett inflytonde på verksamheten totalt som har varit så storkt att det ekonomiska utfallet tiU stor del berott på dennes kompetens samt de åtgärder och sfeUnmgstoganden som han eUer hon gjort i verksamheten. För att avgöra om så varit fallet måste självfaUet i varje enskUt ersätt-ningsärende en sammanvägning göras av samtUga relevanto omsfendig­heter.

Som jag redogjort för är en företogare mte att bettakto som arbetelös förrän hans eUer hennes personhga verksamhet i rörelsen upphört annat än tillfålligt. Denna regel innebär i princip att företogaren definitivt skall ha upphört med sin rörelse för att bettaktos som arbetslös.

Det är en från regeringens sida prioriterad uppgift att skapa förhål­landen som ger nya företog och tiUväxt i små- och medelstora företog. Dessutom är det av stor betydelse att kunna ge rimUga förhåUandena för dem som vill starto ett eget företog. En viktigt föratsättning för att kunna lösa den nuvarande arbetelöshetskrisen är just att företogandet ökar. Därför framstår det som orimUgt att ersättningssystemet tvingar många arbetslösa att göra sig av med företoget, som ofto är deras möj­lighet att åter få fotfäste på den reguljära arbetsmarknaden. Detto sfer inte i överenssfemmelse med arbetsmarknadspoUtikens målsättningar. Det finns således starka skäl att förändra de nuvarande reglema som Stodgar att företogaren måste ha definitivt upphört med sm rörelse för att vara berättigad tiU arbetslöshetsersättning.

En möjlighet som jag anser bör övervägas är att arbetslöshetsersätt­

ning skall kunna utgå i samband med tiUfäUiga uppehåU. Vid ett sådant

uppehåll skulle det kunna uppstäUas ett krav på att företegaren skaU

genomgå en viss karenstid innan ersättning kan utgå. Vid behov bör,

65

för att kunna bedöma om det föreligger arbetsbrist som motiverar ett

uppehåll, tillämpande instanser kunna kräva mtyg om detto från auktori- Prop. 1992/93:150 serad revisor i företoget eller annan bettodd person. Jag är emeUertid Bilaga 8 nu inte beredd att i detalj redogöra för hur denna reglering skaU ut­formas. Bl.a. viU jag mvänto den uttedning om en obUgatorisk arbete­lösheteförsäkring som inom kort kommer att redovisa sma överväganden vad gäller företogarproblemadiken. Jag viU därför föreslå att regeringen ges rätt att meddela föreskrifter om undantog.

Mina förslag bör genomföras som en ändring i 4 § lagen (1973:370) om arbetelöshetsförsäkring och i 4 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd.

Upprättade lagförslag

1 enlighet med vad jag nu anfört har inom Arbetemarknadsdeparte­mentet upprättote förslag till

1. lag om ändring i lagen (1973:370) om arbetelösheteförsäkring,

2. lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd.

Lagförslagen bör fogas till protokoUet i detto ärende som underbilaga 84.

Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår riksdagen att anto lagförslagen.

Finansieringen av arbetslöslietsersättningen

Kosmadema för stotebidragen tiU arbetelöshetsförsäkringen besfems huvudsakligen av nivån på arbetslösheten bland arbetslöshetskassomas medlemmar och storleken på den genomsnittUgt utbetalade dagpen­ningen. Med utgångspunkt från den bedönming som nu föreUgger an­gående arbetslöshetens utveckhng och med hänsyn tiU de olika förslag som läggs fram i denna proposition bedömer jag att arbetelösheten bland medlemmama kommer att motsvara 19 dagar per medlem under nästo budgeferet. Med denna arbetslöshet och en genomsnittUgt utbetalad dag­penning om 464 kr samt ca 3,6 mUjoner medlemmar beräknar jag kosmadema för stotebidragen under budgetåret 1993/94 tiU 30,6 miljarder kronor efter avdrag för finansieringsavgifter.

Stotsbidragen tiU arbetelöshetsförsäkringen finansieras mte med an­slagsmedel, utan med dels en socialavgift, benämnd arbetsmarknads­avgift, dels en avgift från arbetslöshetskassoma, benämnd finansierings­avgift. Dessa avgifter samlas på ett konto hos Riksgäldskontoret, van­ligtvis kallat arbetsmarknadsfonden, varifrån utbetalningama av stote-

66

bidrag görs. Som jag nyss nämnt beräknar jag kosmadema för stote-    Prop. 1992/93:150 bidrag tiU försäkringen tiU 30,6 mUjarder kronor. HärtiU kommer kost-    Bilaga 8 nadema för kontant arbetemarknadsstöd,  vissa utbUdningsbidrag och permitteringslöneersättning, sammanlagt 12,9 mUjarder kronor.

Jag beräknar antalet stöddagar med KAS under budgetåret 1993/94 tiU 11,7 miljoner dagar. Vidare beräknar jag att det genomsruttUgt ut­betolade stödbeloppet kommer att uppgå tiU 184 kr. Den totala kost­naden för KAS blir härigenom ca 2,2 mUjarder kronor.

Kosttiaden för stotebidragen tiU permitteringslöneersättning beräknar jag till 300 mUjoner kronor. Jag har härvid räknat med oförändrat stote­bidrag, dvs. 375 kr per dag i normalfaUet och 290 kr per dag vid väder-permittering.

Mot de sammanlagda utgiftema på 43,5 mUjarder kronor skaU stäUas de beräknade mkomstema under nästo budgetår på ca 9,5 mUjarder kronor. Kosmadema kommer således enhgt min bedömning att över­stiga intäkteraa med ca 34 mUjarder kronor under budgetåret 1993/94. Till detto belopp skaU även läggas ett redan befintUgt underskott i arbetsmarknadsfonden som kommer att uppgå tiU ca 16,2 miljarder kronor vid ingången av budgetåret 1993/94. Med denna beräkning kommer arbetsmarknadsfonden att uppvisa ett underskott på ca 50,2 miljarder kronor vid utgången av budgetåret 1993/94. HärtiU kommer räntekosmader på ca 2,5 mUjarder kronor.

Vid den nu av mig redovisade beräkningen har jag även togit hänsyn till att karensdagar införs och att ersättningsnivåeraa sänks på sätt som jag tidigare har redovisat. Dessa besparingsförslag minskar stotens kosmader för arbetslösheteförsäkringen och KAS med ca 5 mUjarder kronor. Som framgår av min redovisning kommer intäkteraa mte att räcka tfll för att fecka stotens kosmader för de kontanto understöden, permitteringslöneersätmingen och vissa utbUdningsbidrag under nästo budgefer. Jag vill i detto sammanhang framhåUa att de av riksdagen fattode besluten i fråga om att slopa den s.k. 150-dagarsregeln och ändra regler vad gäller anhörig tiU företogare kommer att öka utgifteraa i arbetsmarknadsfonden. Det är för närvarande svårt att med säkerhet beräkna hur stor kosmadsökningen blir. Jag kommer därför att noggrant följa upp effekteraa av dessa beslut.

Arbetsmarknadsfonden måste således tiUföras ytterUgare medel. Riks­försäkringsverket disponerar för närvarande en rörUg kredit i Riksgälds-kontoret om högst 20 mUjarder kronor för de ändamål som skaU finan­sieras ur arbetsmarknadsfonden. Denna rörUga kredit bör utökas tiU högst 55 miljarder kronor för nästo budgetår.

Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår riksdagen

att medge att en rörUg kredit får disponeras i Riksgäldskontoret om

högst 55 000 000 000 kr under budgetåret 1993/94 för stotsbidrag

till   arbetslöshetsförsäkringen   och   permitteringslöneersätmingen

67

samt för kontont arbetsmarknadsstöd och vissa utbUdningsbidrag.

Prop. 1992/93:150

Finansieringen av den statliga lönegaremtin

Bilaga 8

Den arbetstogare som blir uton lön på gmnd av att arbetegivaren har försatts i konkurs kan i vissa faU få ersättning från lönegarantifonden enligt lönegarantilagen.

På grand av det stora antolet konkurser under de gångna åren har utbetolningama från lönegarantifonden ökat kraftigt. Med hänsyn tiU det nuvarande konjunkmrläget bedömer jag att antalet konkurser kommer att Ugga kvar på en hög nivå under nästo budgetår. Jag beräknar därför att kosmadema för den stotiiga lönegarantin kommer att uppgå tiU ca 4 700 miljoner kronor under budgetåret 1993/94. Mot detto skaU stäUas de beräknade inkomsteraa på ca I 200 nuljoner kronor. Kosmaderaa kommer således att överstiga intäkteraa med ca 3 500 mUjoner kronor. Till detto belopp på ca 3 500 miljoner kronor skall läggas ett underskott i fonden som kommer att uppgå tiU ca 3 000 mUjoner kronor vid in­gången av budgetåret 1993/94.

Det är således nödvändigt att för budgetåret 1993/94 förstärka löne­garantifonden. KammarkoUegiet disponerar för närvarande en rörUg kredit i RUcsgäldskontoret om högst 4 000 mUjoner kronor för löne­garantikostnader. Förstärkningen av lönegarantifonden bör ske genom att denna rörliga kredit höjs från högst 4 000 nuljoner kronor tiU högst 7 000 miljoner kronor under nästo budgetår.

Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår riksdagen

att medge att en rörUg kredit får disponeras i RUcsgäldskontoret om högst 7 000 000 000 kr under budgetåret 1993/94 för utbetohiingar enligt lönegarantilagen.

C. Arbetslivsfrågor

C 4. Yrkesinriktad rehabilitering: Utbildningsbidrag

1 AMS

1 skrivelse den 17 mars 1993 har AMS hemstäUt om regeringens med­

givande att överskrida förslagsanslaget Yrkesmriktod rehabUitering:

Utbildningsbidrag med 304 miljoner kronor budgetåret 1992/93. Vidare

har styrelsen begärt att ytterUgare 230 mUjoner Icronor skaU anvisas för

ändamålet budgetåret 1993/94. AMS hänvisar bl.a. tiU an arbetsmark­

nadsinstituten (Ami) har kapacitet att to emot fler sökande i yrkes-

inrUctod rehabiUtering än vad som motsvarar de 300 000 deltogarveckor,

som anslaget har beräknats för.

gg

2 Föredragandens överväganden

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: RUcsdagens beslut (bet. 1992/93:AU 12, rskr. 1992/93:203) om medel tiU Yrkesuuiktod rehabUitering: UtbUd­ningsbidrag för budgetåret 1993/94 upphävs.

Skälen för mitt förslag: För budgetåret 1993/94 har riksdagen anvisat 570 017 000 kr tiU Yrkesmriktod rehabUitering: UtbUdnmgsbidrag (prop. 1992/93:100, bU. 11, bet. 1992/93:AU12, rskr. 1992/93: 203). Jag kommer i det följande att föreslå att medel tiU utbUdningsbidrag tiU inskrivna sökande vid Ami anvisas i en särskUd anslagspost under an­slaget C 6. Särskilda åtgärder för arbetehandikappade. Dessa medel skulle då ingå i ett väsentiigt mycket större anslag, vUket skuUe göra Ami-verksamheten mindre känsUg för kosmads- och volymförändringar.

Mot denna bakgrand bör det av riksdagen fettode beslutet om medel till förslagsanslaget C 4. YrkesinrUctod rehabUitering: Utbildmngsbidrag för budgeferet 1993/94 upphävas.

Budgeferet 1992/93 har enligt AMS kosmaderaa för utbildningsbidrag till inskrivna sökande vid Ami bhvit högre än beräknat, vilket skulle kunna bero på att numera en större andel av de inskrivna är berättigade till ersätming från arbetslöshetskassa än tidigare och därmed tiU ett högre utbildningsbidrag. Dessutom har fler sökande skrivits in än be­räknat.

1 lUchet med AMS anser jag att Ami:s kapacitet bör umyttjats fuUt ut och komma så många sökande tiU del som möjUgt. Brist på medel tiU utbildningsbidrag bör mte hindra ett effektivt kapacitetsumyttjande. I dagens läge med en svag arbetskraftsefterfrågan kan en inskrivning vid Ami med bl.a. praktisk arbetsprövning och ttäning på arbetsplatser på den reguljära arbetsmarknaden väsentUgt öka möjUgheteraa för bl.a. arbetshandUcappade sökande att finna och få ett lämpUgt arbete.

Jag avser att senare denna dag föreslå regeringen att medge att AMS får överskrida under förslagsanslaget C 4. Yrkesinriktod rehabUitering: Utbildningsbidrag för budgeferet 1992/93 anvisade medel med högst 268 miljoner kronor. Vidare avser jag föreslå att medgivandet för­knippas med ett krav på att Ami skaU to emot fler sökande eUer mmst motsvarande 370 000 deltogarveckor under budgetåret 1992/93.

Med hänsyn tiU det stotsfinansieUa läget bör dock den del av utgifts­ökningen som hänför sig tiU volymökningen finansieras. Jag avser därför att senare föreslå regeringen att 158 mUjoner kronor av under anslaget C 6. Särskilda åtgärder för arbetshandUcappade för budgetåret 1992/93 anvisade medel inte får disponeras av AMS. I sammanhanget kan noteras att knappt hälften av det sismämnda anslaget hade för­brakats vid utgången av febmari månad 1993, då fyra månader återstod av budgeferet.

69

c 6. Särskilda åtgärder för arbetshandikappade

Prop. 1992/93:150

Bilaga 8

1        AMS

7.7    De handikappades arbetsmarknadssituation

I framsfeUningen den 19 febmari 1993 inför kompletteringspropo­sitionen framhåUer AMS de ökande svårigheteraa för arbetshandUcap­pade sökande till följd av den rådande exttemt fega efterfrågan på arbetskraft. Arbetslösheten för icke arbetshandUcappade ökade mer under år 1991 och större delen av år 1992, men sedan september 1992 är ökningstakten i arbetslösheten större för grappen arbetshandUcappade jämfört med samtiiga arbetslösa. Vid slutet av december var drygt 80 % fler arbetshandUcappade arbetslösa än ett år tidigare, vilket kan jämföras med en ökning med 70 % för samtUga arbetelösa. Vid slutet av decem­ber 1992 var 12 000 arbetehandUcappade arbetelösa och antalet kan väntos öka det kommande budgetåret. AMS påpekar också att många arbetshandUcappade utan arbete inte kan to arbete omedelbart. Den grappen uppgick vid slutet av december tiU 27 000 personer.

7.2    Anställning med lönebidrag m.m.

Antolet arbetshandUcappade med lönebidrag och anställda i skyddat arbete hos offenthga arbetegivare (OSA) har successivt minskat från 50 500 år 1991 tiU 47 000 personer under år 1992. Det har, enligt AMS, följaktiigen mte varit möjligt att uppfylla kravet i reglerings­brevet för budgetåret 1992/93 på att minst 51 000 personer sysselsätts för anvisade medel. AMS upprepar förslaget att lönebidrag skaU kunna lämnas för en anställd som på gmnd av handUcapp inte kan behåUa ansfellningen men som kan få andra arbeteuppgifter hos samma arbets­givare.

Vidare föreslår AMS att högst I % av anslaget skaU få användas för att stödja ottaditionella insatser i syfte att främja arbetehandUtoppades rätt till arbete. AvsUcten är bl.a. att finna former för att stödja arbete­handUcappade att själva eller tiUsamans med andra inttessenter skapa verksamhetsområden och nya företog - t.ex. bolag, stiftelser, kooperativ - där avancerad datorbaserad teknologi kan användas för att få tiU stånd varaktig sysselsättning.

70

2       Föredragandens överväganden

2. /    Anställning med lönebidrag m.m.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: Stotebidrag tiU anställning med lönebidrag och skyd­dat arbete hos offentUga arbetsgivare skaU endast lämnas för bmt­tolön irUdusive sjuklön och semesterlön eUer semesterersättning, lagstodgade sociala avgifter och premier för avtalsenhga arbets­marknadsförsäkringar eUer motevarande försäkringar. Bidragen skaU reduceras för oavlönad frånvaro. Bidragens storlek skaU fastsfeUas i kronor vid beslutetiUfaUet att gäUa för den beslutode bidragsperioden. Regeländringama skaU på försök prövas under budgeferen 1993/94 - 1994/95.

Skälen för mitt förslag: Jag har i det föregående (avsnitt B. Arbete-marknad m.m., 2.3.2) lagt fram förslag om en försöksverksamhet som bl.a. innebär att vissa lönerelaterade bidrag tiU arbetsgivare skaU be­sfemmas som festo krontalsbelopp.

Den föreslagna principen bör även gäUa för lönebidrag tiU arbete­givare för arbetshandUcappade anställda samt bidrag till skyddat arbete hos offentiiga arbetsgivare (OSA). Som jag har anfört bör dänned kostnadsuppföljningen och bidragsadministtationen kunna underlättos. Förändringen innebär bl.a. att arbeteförmedlingen redan vid beslutstiU­fäUet känner till viUcen högsto kosmad ett beslut medför och inte som nu först när arbetsgivaren rekvirerar bidraget. Det blu därigenom tyd­ligare viUcet utrymme som finns för nya bidragsbeslut. Mitt förslag om viUca kostnader som skall ligga tiU grand för bidrag mnebär tydUgare och mer enhetiiga regler för beräkningen av bidragen.

Bidragsnivån skaU, på samma sätt som för närvarande, bestämmas med viss procent av lönekosmaden och med hänsyn togen tiU den arbetshandikappades arbeteförmåga och graden av funktionsnedsättning. Det krontolsbelopp som man därvid erhåUer skaU utgöra det högsto bidrag, som kan utbetalas under den tidspericxl som bidragsbeslutet avser. Bidraget skall minskas proportioneUt med de lönereduktioner, som sker till följd av oavlönad frånvaro eUer av andra skäl, t.ex. minskad kompensationsnivå under en sjuklöneperiod. 1 de faU det finns anledning förvänto sig att en anstäUds arbeteförmåga förbätttas - vilket bör föranleda en minskning av bidragsnivån - bör bidragsperiodens längd anpassas så att nivån kan omprövas vid lämpUg tidpunkt.

De lönekosmader som kan ligga tiU gmnd för bidrag bör vara bmtto­lön, semesterlön eUer semesterersättning och sociala avgifter enhgt lagen (1981:691) om socialavgifter. TiU de bidragsgrandande kosmader-na för bidragen bör även få räknas kosmader för avtalsenhga arbets­marknadsförsäkringar eUer motevarande försäkringar, som utgör villkor för bidraget. För att underlätto beräkningen av bidrag bör AMS kunna beräkna dessa lönebUcosmader schablonmässigt på sainma sätt som sker

71

i dag. Vid beslut om bidrag skaU hänsyn tos tiU om arbetegivaren helt eller delvis har bevUjats nedsättning av sociala avgifter enhgt lagen (1990:912) om nedsätming av socialavgifter.

Mitt förslag mnebär att andra kosmader som arbetegivare kan ha exempelvis för lunchsubventioner, arbetekfeder, administtation m.m. inte skall ligga tiU grand för bidrag. Inte heUer löneökningar, som inträffar under den beslutode bidragspericxien, skaU Ugga tiU gmnd för bidrag. De får bedömas vid de omprövningar av bidragen, som skaU ske regelbundet. EnUgt förordmngen (1991:333) om ansfeUning med lönebidrag är endast lönekosmader som hänför sig tiU normal vecko­arbetstid bidragsgrandande. Samma princip bör gäUa för OSA. Det innebär att lönekosmader för obekväm arbetetid endast ersatte om arbetet normalt är organiserat i skift, med förskjuten arbetetid eUer lUcnande. I övrigt är inte övertidsersättningar eUer lönetiflägg för arbete på s.k. obekväm arbetetid bidragsgrandande. Den här föreslagna model­len för arbetsgivarstöd med ett fest krontalsbelopp bör prövas som en försöksverksamhet under budgetåren 1993/94 - 1994/95.

Den ändrade utformningen av de här nämnda stöden bör tiUämpas på nya bidragsbeslut som fettos fr.o.m. den I juU 1993. I fråga om äldre beslut bör de nya bestämmelsema gäUa senast fr.o.m. den 1 januari 1994. Det innebär att de nya regleraa successivt bUr gällande för äldre beslut vartefter de omprövas under tidspericxlen den I juU - 31 decem­ber 1993 och senast fr.o.m. den 1 januari 1994.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

2.2    Otraditionella insatser

Mitt förslag: Medelsramen för s.k. ottaditioneUa insatser höjs tiU 30 miljoner kronor budgeferet 1993/94.

Skälen för mitt förslag: AMS begäran om att högst 1 % av anslaget skall få användas till s.k. ottaditioneUa insatser mnebär en ökning av medlen till sådana msatser från för närvarande 5 mUjoner kronor tUl 64 miljoner Icronor. Förbrakningen av medel tiU sådana insatser har hittiUs under budgeferet 1992/93 varit mycket blygsam. Jag förordar mot denna bakgrand att högst 30 miljoner kronor får användas för ottaditio­nella insatser. Jag föratsätter då att medlen används tiU åtgärder som ligger klart utonför det befintiiga regelsystemet och således inte för att vidga målgrapper, höja beloppsgränser eUer på annat sätt ändra viU­koren i de befintiiga stödsystemen. Medlen bör användas så att de ger minst samma sysselsättningseffekt som motsvarande användning tiU lönebidrag skuUe ha gett. AMS bör särskUt redovisa hur medel för s.k. otraditionella insatser har använts och vilka sysselsätmingseffekter som uppnåtts.

72

2.3    Utbildningsbidrag vid yrkesinriktad rehabilitering

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Mitt förslag: Medel tiU utbUdningsbidrag vid yrkesinriktod rehabi­litering anvisas under anslaget SärskUda åtgärder för arbetehandi­kappade. Dette anslag tillförs det av riksdagen för utbUdnings­bidrag anvisade beloppet, dvs. 570 017 000 kr, utöver vad som har anvisats efter förslag i 1993 års budgetproposition.

Skälen för mitt förslag: RUcsdagen har, som jag redan berört, anvisat 570 017 000 kr tiU utiiUdningsbidrag tiU inskrivna sökande som får del av arbetsmarknadsmstimtens tjänster (prop. 1992/93:100 bU. 11, bet. 1992/93:AU12, rskr. 1992/93:203). Jag har nyss förordat att rUcsdagen upphäver sitt beslut om medel på förslagsanslaget C 4. Yrkesinriktod rehabUitering: UtbUdnmgsbidrag. I stäUet skaU det belopp, som riks­dagen har anvisat för det nämnda ändamålet, tiUföras anslaget C 6. Särskilda åtgärder för arbetehandUcappade, som därigenom skulle uppgå till 6 956 220 000 kr budgetåret 1993/94.

Med den föreslagna omfördelningen meUan de närrmda anslagen skulle medlen tiU utbUdningsbidrag tiU inskrivna sökande vid Ami bU mindre känsliga för kosmads- och volymförändringar. Risken för att sådana förändringar skall ge oönskade effekter på Ami:s verksamhet och kapacitetsumyttjande skuUe minska väsenthgt. Ami:s planerings-föratsättningama förbättras. Arbetsmarknadsmyndighetema skulle få möjlighet att avväga fördelningen av medel tiU olilca åtgärder. Exempel­vis kan ökade insateer av Ami påverka kosmadema för lönebidrag genom mer ttffsäkra arbetsplaceringar och därmed mindre bidrags­behov. Med den svaga arbetskraftsefterfrågan som råder för närvarande är dessutom praktik och arbetsttäning genom Ami ofta ett altemativ till ansfeUning med lönebidrag eUer en fömtsättning för att en anställning skall komma tiU stånd. Mitt förslag innebär vidare att den ram på högst 300 000 deltogarveckor i yrkesinriktod rehabiUtering, som i 1993 års budgetproposition föreslogs gälla för förslagsanslaget C 4. Yrkesinriktod rehabilitering: UtbUdningsbidrag, inte gäUer för det här behandlade reservationsanslaget. Det får ankomma på arbetemarknadsmyndig-heterna att inom ramen för tiUgängUga medel och andra resurser be­döma viUcen volym som är lämpUg.

2.4 Övriga frågor

RUcsdagen har vid flera tUlfällen uppmärksammat (bet. 199l/92:AU12, rskr. 1991/92:251, bet. 1992/93:AU12, rskr. 1992/93:203) problem som kan uppsfe i vissa faU vid omprövnmg enUgt de regler som gäller för s.k. flexibelt lönebidrag av bidrag som beslutots enUgt äldre besfem­melser. Främst myndigheter och allmännyttiga organisationer som fått hela eller nästan hela lönekosmaden feckt av bidraget har i vissa faU

73

haft svårt att svara för en så stor del av lönekosmaden, som i det enskU- Prop. 1992/93:150 da fellet kan följa av reglema för flexibelt bidrag. Arbetemarknads- Bilaga 8 utskottet (1992/93: AU 12) har uttafet att arbeteförmedUngama i denna simation inte skaU agera på ett sådant sätt att enskUda människor råkar illa ut. Detto är den handUngslinje som skaU gäUa vid arbetsmarknads-myndigheteraas bedömning av den fortsätto bidragsgivningen för de personer som hade en anställning vid övergången tiU det nya bidrags­systemet, dvs. tiU systemet med flexibfe bidrag.

Denna princip har inte klart kommit tiU uttryck i reglema för anstäU­ning med lönebidrag. Förordningen (1991:333) om anställning med lönebidrag bör därför tiUföras en bestämmelse om att risken för att den berörde ansfellde blir arbetelös vid en nedtrappning av bidraget bör kunna beaktos vid omprövning av beslut om lönebidrag, som fettots före den 1 juU 1991. Risken för arbetelöshet bör dock i dessa faU vara på­toglig och ha kommit tiU uttryck exempelvis genom varsel eUer upp­sägning.

3        Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna den försöksverksamhet med ändrade regler för stotsbidrag vid anställning med lönebidrag och skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare som jag har förordat (avsnitt 2.1),

2.

godkänna vad jag har anfört om medel tiU s.k. otraditionella insateer för arbetshandikappade (avsnitt 2.2),

3.

upphäva det tidigare under rUcsmötet (bet. 1992/93:AU 12, rskr. 1992/93:203) fettode beslutet om anslag tiU Yrkesinriktad rehabiUtering: Utbildningsbidrag för budgetåret 1993/94.

4.

med ändring av rUcsdagens beslut (bet. 1992/93:AU12, rskr. 1992/93:203) tiU Särskilda åtgärder för arbetshandikappade för budgeferet 1993/94 anvisa ett reservationsansfeg på 6 956 220 0(X) kr (avsnitt 2.3).

D. Regional utveciding

Dll. Lokaliseringslån

1991/92

Utgift

1992/93

Anslag

1993/94

Förslag

94 807 715   Reservation 323 315 404

1 000

I årets budgetproposition har jag närmare redogjort för utfaUet av det

regionalpolitiska   företogsstödet  under  de  senaste  budgetåren   (prop.

1992/93:100 bU. 11, s.33-37).

74

RUcsdagen beslutode våren 1992 att lokaUseringslån i särskUda faU    Prop. 1992/93:150 åter skall kunna lämnas för finansiering av projekt inom ramen för det regionalpolitiska   företogsstödet   (prop.    1991/92:100   bU.    11,   bet. 1992/93:AU 13, rskr. 175).

Medel för verksamheten tos enhgt nämnda beslut dels från kvar­sfeende reservationer på två äldre anslag för lokaUseringslån, dels från inflytonde räntor och avbetalningar på utelöpande lokaUseringslån. Över stotsbudgeten har medel anvisate senast för budgetåret 1989/90 under reservationsanslaget på tionde huvudtitehi D3. LokaUseringslån.

Enhgt gäUande regler för disposition av anslag förfogar inte rege­ringen över behållningen på nämnda ansfeg längre än tiU utgången av innevarande budgetår. Även förfogandet över inflytande räntor och av-betolningar kan anses knutet tifl den tid anslaget disponeras.

Eftersom det finns ett forteatt behov av att kunna lämna lokaUserings­lån enligt de riktUnjer som beslutodes vid förra riksmötet, bör rätten att förfoga över nämnda medel förlängas genom att ett reservationsanslag för lokaUseringslån åter förs upp på stotebudgeten. Några ytterUgare medel behöver inte anvisas för nästo budgetår utan anslaget bör föras upp med endast ett formeUt belopp, I 000 kr.

Hemställan

Jag hemsfeUer att regeringen föreslår riksdagen att

till Lokaliseringslån för budgetåret  1993/94 anvisa ett reserva­tionsanslag på I 000 kr.

75

Underbilaga 81    Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5, 10 och 10 c §§, 4 kap. 14 a §, 8 kap. 12 § samt 22 kap. 15 § lagen (1962:381) om allmän försäkring' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

5§

Den allmänna försäkringskassan skall i samband med mskrivning av en försäkrad besluto om den försäkrades tiUhörighet tiU sjukpenning­försäkringen. I fråga om en försäkrad som avses i 1 § försto stycket skall kassan samtidigt festsfella den försäkrades sjukpenninggmndande inkomst och, om mkomsten helt eUer delvis är att hänföra till anstäU­ning, dennes årsarbetstid. Sådan feststäUelse skaU också ske för för­säkrad som avses i 1 § andra stycket så snart anmälan om hans in-komstförhåUanden gjorts hos kassan. Av beslutet skaU framgå i vad mån den sjukpenninggmndande inkomsten är att hänföra tiU anstäU­ning eller tiU annat förvärvsarbete. Sjukpenningförsäkringen skaU omprövas

a)

när kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhål­landen, arbetetid eUer andra omständigheter har undergått ändring av betydelse för rätten tiU sjukpenning eUer för sjukpenningens storlek,

b)

när förtidspension eUer särskUd efterlevandepension enUgt derma lag bevUjas den försäkrade eller redan utgående sådan pension ändras med hänsyn tiU ändring i den försäkrades arbeteförmåga eUer, vid särskild efterlevandepension, förmåga eUer möjUghet att bereda sig inkomst genom arbete,

c)

när delpension enUgt särskUd lag bevUjas den försäkrade eUer redan utgående sådan pension ändras med hänsyn tiU ändring i den försäkrades arbets- eUer inkomstförhåUanden, samt

d)    när tjänstepension bevUjas den försäkrade.

Ändring som avses i försto stycket a) skaU ske från och med den dag då försäkringskassan fått kännedom om de ändrade omständigheteraa. Ändring skall i faU som avses i I § fjärde stycket och 12 a § gäUa från

' Lagen omtryckt 1982:120.

- Lydelse enligt prop. 1992/93:178.

76

och med den försto dagen med sjukpenning. Ändring skaU i annat faU än som avses i försto stycket a) ske så snart anledning tiU ändringen uppkommit.

Den fastefellda sjukpenninggrandande inkomsten får ej i annat faU än som avses i försto stycket b), c) eUer d) sänkas under tid då den för­säkrade

1.   bedriver smdier, för vilka han uppbär smdiehjälp, studiemedel

eller särskilt vuxenstudiestöd enligt stediestödslagen (1973:349),

smdiestöd enligt lagen (1983:1030) om särskflt vuxensmdiestöd för

arbetslösa eller bidrag enUgt förordningen (1976:536) om utbUdnings­

bidrag för doktorander,

2.   genomgår kommunal vuxenutbUdning (komvux), vuxenutbUdning

för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) eUer svenskundervisning för

invandrare (sfi) och uppbär timersätming för smdieraa,

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

3. är inskriven vid arbetemark-nadsinstimt eller efter förmedling av tn arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning.

3. är mskriven vid arbetsmark-nadsmstimt eUer genomgår arbetsmarknadsutbildning som beslutcus av en arbetsmarknads­myndighet,

4.

är gravid och avbryter eUer inskränker sitt förvärvsarbete tidigast sex månader före bamete födelse eUer den beräknade tidpunkten här­för,

5.

är helt eller delvis ledig från förvärvsarbete för vård av bara, om den försäkrade är förälder till baraet eUer UkstäUs med förälder enUgt 1 § lagen (1978:410) om rätt tiU ledighet för vård av bara, m.m. och barnet inte har lyUt ett år. Motsvarande gäUer vid adoption av bara som ej fyUt tio år eUer vid mottogande av sådant bara i avsUrt att adoptera det, om mindre än ett år har förflutit sedan den försäkrade fick barnet i sin vård,

6.

fullgör vämpUktetjänstgöring eUer vapenfri tjänst eUer genomgår milifer gmndutbildning för kvinnor.

För en försäkrad som avses i tredje stycket 1 skall försäkrings­kassan, vid sjukdom under ut­bUdningstiden, beräkna sjukpen­ningen på en sjuk­penninggmndande inkomst som har festsfellts på gmndval av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antos få under denna tid. Om därvid den sjukpenninggrandande inkomsten helt eller delvis är att hänföra tiU ansfeUning, skaU årsarbetstiden beräknas på grandval av enbart

För en försäkrad som avses i ttedje stycket I eller 3 skaU försäkringskassan, vid sjukdom under utbUdningstiden, beräkna sjukpenningen på en sjukpen­ninggmndande inkomst som har festetäUts på gmndval av enbart den mkomst av eget arbete som den försäkrade kan antos få under denna tid. Om därvid den sjuk­penninggmndande inkomsten helt eUer delvis är att hänföra tiU anställning, skaU årsarbetstiden beräknas på grandval av enbart

77

det antol arbetstimmar som den försäkrade kan antos ha i ifråga­varande förvärvsarbete under ut­bildningstiden.

det antal arbetetimmar som den försäkrade kan antos ha i ifråga­varande förvärvsarbete under UtbUdningstiden.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

För en försäkrad som får sådan behandling eUer rehabiUtering som avses i 7 b § eUer 22 kap. 7 § och som under denna tid får hvränto enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eUer motsvarande ersättning enligt en annan förfatming skaU försäkringskassan, vid sjukdom under den tid då Uvränto betalas ut, beräkna sjukpenningen på en sjukpenninggrandande inkomst som har festetäUts på grand val av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antos få under denna tid.

För en försäkrad som avses i 10 c § försto stycket I eUer 2 skaU dock under smdieuppehåU meUan vår- och hösttermin, då den för­säkrade inte uppbär smdiesocial förmån som anges i ttedje stycket 1, sjukpenningen beräknas på den sjukpenninggmndande inkomst som följer av försto - ttedje styckena, om sjukpenningen blir högre än sjukpenning beräknad på den sjukpenninggrandande inkomsten enhgt fjärde stycket.

Fjärde stycket tUlämpas även för försäkrad som avses i ttedje stycket 6 när den försäkrade genomgår grandutbUdning eUer därtiU omedel­bart anslutonde repetitionsutbUdning.

10 §

För de försto 14 dagama i sjuk­perioden utges sjukpenning som svarar mot sjukpenninggrandande irUcomst av ansfeUning endast under förateättning att den för­säkrade skuUe ha förvärvsarbetot om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § tredje stycket I, femte eUer sjunde stycket skaU vad som har sagts nu gälla även för tid efter de försto 14 dagama av sjuk­perioden. För sjukpenningen skaU 10 a och 10 b §§ tiUämpas.

För de försto 14 dagama i sjuk­perioden utges sjukpenning som svarar mot sjukpenninggrandande inkomst av anställning endast under föratsättning att den för­säkrade skuUe ha förvärvsarbetot om han inte hade varit sjuk. För en försäkrad som avses i 5 § ttedje stycket 1 eller 3, femte eUer sjunde stycket skaU vad som har sagts nu gäUa även för tid efter de försto 14 dagama av sjukpericxlen. För sjukpenningen skaU 10 a och 10 b §§ tiUämpas.

Lydelse enligt prop. 1992/93:178.

78

Med tid för förvärvsarbete enUgt försto stycket jämstäUs

1.   ledighet för semester, dock inte om den försäkrade uppbär

semesterlön enhgt semesterlagen (1977:480) och, enUgt 15 § samma

lag, kan begära att dag då han är oförmögen tiU arbete på grand av

sjukdom inte räknas som semesterdag,

2.

ledighet under smdietid för vUken oavkortade löneförmåner utges,

3.

ledighet under tid då den försäkrade genomgår sådan utbUdning eller undervisning som anges i 5 § ttedje stycket 2 eUer uppbär kort-tidssmdiestöd enUgt smdiestödslagen (1973:349), och

4.

ledighet för ferier eUer för motevarande uppehåU för lärare som är ansfellda inom utbUdningsväsendet.

I0c§*

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Uton hinder av föreskrifteraa i 10 - 10 b §§ beräknas sjukpenning enligt 4 § försto stycket när den försäkrade

1. är helt eller delvis arbetelös

och anmäld som arbetssökande på

arbetsförmedling samt är beredd

att anto erbjudet arbete i en om­

fattning som svarar mot den

festsfellda sjukpenninggrandande

inkomsten,

2.

skall uppbära sjukpenning för tid då annars havandeskapspen­ning, föräldrapenning eller reha­biliteringspenning skuUe ha upp­burits, eller

3.

är inskriven vid arbetsmark­nadsinstitut eller efter förmedling av en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning.

1. är helt eUer delvis arbetelös

och anmäld som arbetesökande på

arbeteförmedUng samt är beredd

att anto erbjudet arbete i en om­

fettning som svarar mot den

feststäUda sjukpenninggrandande

mkomsten, eller

2. skaU uppbära sjukpenning för

tid då annars havandeskapspen­

ning, föräldrapenning eUer reha-

bihteringspenning skuUe ha upp­

burite.

Vid beräkning av sjukpenning på en sjukpenninggrandande inkomst som omfattar ersätming för sådan vård som avses i 12 § skaU sjuk­penning som svarar mot denna ersättning beräknas enUgt 4 § försto stycket.

 Senaste lydelse 1992:1702.

79

6 Riksdagen 1992/91 1 samL Nr 150 BiL 8

4 kap. 14a§'

Tillfällig föräldraperuung beräknas enhgt 14 § ttedje stycket

1. när den försäkrade skall uppbära tiUfälUg föräldrapenning för tid då annars havandeskapspenning, föräldrapenning eller rehabiUte-ringspeniung skuUe ha uppburite, eUer

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

2. i faU som avses i 3 kap. 10 c § försto stycket 1 och 3 samt andra stycket.

2. i faU som avses i 3 kap. 10 c § försto stycket 1 samt andra stycket.

8 kap.

12 r

Om någon för samma tid och för samma nedsättning av förvärvsmöj­ligheten har rätt tiU såväl särskUd efterlevandepension som någon av nedan uppräknade förmåner, minskas den särskUda efterlevandepen­sionen med den andra förmånens belopp. Minskning skall göras med

a)

förtidspension enligt denna lag,

b)

delpension enUgt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

c)

dagpenning från arbetslöshetskassa,

d)  kontont arbetsmarknadsstöd enhgt lagen (1973:371) om kontont

arbetsmarknadsstöd,

e) utbildningsbidrag vid arbets­

marknadsutbildning och yrkes­

inriktad rehabilitering i form av

dagpenning,

f) vuxensmdiebidrag enUgt smdie-

e) vuxensmdiebidrag enUgt

stödslagen (1973:349) eUer lagen

smdiestödslagen (1973:349) eUer

(1983; 1030) om särskilt vuxen-

lagen (1983:1030) om särskUt

smdiestöd för arbetslösa, samt

vuxensmdiestöd för arbetelösa,

samt

g) timersättning vid kommunal

f) timersättning vid konununal

vuxenutbildnmg (komvux), vid vuxenutbUdning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid svenskundervisning för in­vandrare (sfi).

vuxenutbUdning (komvux), vid vuxenutbUdning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid svenskundervisning för in­vandrare (sfi).

' Senaste lydelse 1991:1974. * Senaste lydelse 1992:1277.

80

Om särskild efterlevandepension tiU följd av bestämmelseraa i 5 kap. utges med viss andel av oavkortod sådan pension, skaU minskning enligt försto stycket göras endast med hänsyn tiU motevarande andel av förmån som där avses.

Besfemmelsema i försto och andra styckena gäfler även i fräga om motsvarande förmåner som utges tiU den efterlevande på grandval av utländsk lagstiftning.

22 kap. 15 r

Rehablliteringspenningen skaU minskas med det belopp den försäkra­de för samma tid får som

1. sjukpenning eUer föräldrapenningförmån enUgt denna lag,

2.

sjukpenning eller hvränto enligt fegen (1976:380) om arbeteskade-försäkring eUer motsvarande ersättning enUgt någon annan författning, dock inte livränto tiU efterlevande samt i övrigt endast tUl den del ersätmingen avser samma inkomstbortfaU som rehabiUteringspenningen är avsedd att fecka,

3.

smdiehjälp, smdiemedel,

3. smdiehjälp, smdiemedel, korttidssmdiestöd, särskilt vuxen-

korttidssmdiestöd, särskilt vuxen­studiestöd eller utbildningsarvode

smdiestöd eUer utbildningsarvode enligt smdiestödslagen

enUgt smdiestödslagen (1973:349), dock inte tiU den del

(1973:349), dock mte tiU den del ersätmingen är återbetolnings-

ersättningen är återbetalnings-plUctig,

plUctig.

4.

dagpenning enligt förord­ningen (1987:406) om arbets­marknadsutbildning.

1.

Denna lag ttäder i kraft den I juh 1993.

2.

Äldre bestämmelser i 3 kap. 5, 10 och 10 c §§ skaU fortfarande gälla i fråga om sjukpenning som avser tid före ikraftträdandet.

3.

Äldre besfemmelser i 4 kap. 14 a § skaU fortfarande gäUa i fråga om tillfållig föräldrapenning som avser tid före Ucraftträdandet.

4.

Äldre bestämmelser i 8 kap. 12 § och 22 kap. 15 § skaU fort­farande gäUa i fråga om dagpenning som avser tid före Ucraftträdandet.

 Senaste lydelse 1991:1040.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd

Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1982:80) om anstälhiingsskydd skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Om arbetegivaren har förklarat att arbetstogaren inte behöver sfe till förfogande under uppsägnings­tiden eller en del därav, får arbetsgivaren från förmåner enligt 12 § försto stycket avräkna in­komster som arbetstogaren under samma tid har förvärvat i annan ansfeUning. Arbetsgivaren har också rätt att avräkna inkomster som arbetstogaren under denna tid uppenbarligen kunde ha förvärvat i annan godtogbar ansfeUning. Utbildningsbidrag som utgår efter beslut av arbetsmarknadsmyndig­het får avräknas i den mån bi­draget avser samma tid som an­ställningsförmånerna och har beviljats arbetstagaren efter upp­sägningen.

Om arbetsgivaren har förklarat att arbetetogaren mte behöver sfe tiU förfogande under uppsägnings­tiden eUer en del därav, får arbetegivaren från förmåner enUgt 12 § försto stycket avräkna in­komster som arbetstogaren under sainma tid har förvärvat i annan ansfeUning. Arbetsgivaren har också rätt att avräkna inkomster som arbetetogaren under denna tid uppenbarligen kunde ha förvärvat i annan gcxltogbar anställning.

Denna lag ttäder i kraft den 1 juU 1993. Äldre bestämmelser tiUämpas fortfarande om uppsägrungstiden har börjat löpa före ikraftträdandet.

82

3 Förslag till

Prop. 1992/93:150

Lag om särskilt studielån för den som genomgår

' 

arbetsmarknadsutbildning

Härigenom föreskrivs följande.

1 § SärskUt smdielån får enUgt denna lag den som bevUjats rätt tiU

arbetsmarknadsutbUdning för vilken stotUgt utbUdningsbidrag lämnas,

och som

1. inte har fyllt 25 år, eUer

2.  har fyllt 25 år, om arbetsmarknadsufl»Udningen avser uAUdning

inom det reguljära utbildningsväsendet.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantog från bestämmelsen i försto stycket 2.

2

§   Smdielån ges med belopp som regeringen bestämmer.

3

§ Följande bestämmelser om smdielån i smdiestödslagen (1973:349) skaU tillämpas på särskUt smdielån:

-

7 kap. I § försto och andra styckena samt ttedje stycket, i fråga om utbildningsbidrag för doktorander,

-

7 kap. 5-5 a, 17, 18 och 20 §§,

-

8 kap., och

-

9 kap. 1-3, 5 och 7 §§.

4 § Särskilt smdielån enUgt denna feg bevUjas efter ansökan. Ansökan

ges in inom den tid och i den ordning som bestäms av regeringen eUer

den myndighet regeringen utser.

Särskilt smdielån får beviljas för högst två kalenderhalvår i sänder.

5 § Ett beslut att avslå en ansökan om särskUt smdielån får inte över­

klagas.

Denna lag ttäder i kraft den 1 juU 1993 och tiUämpas när arbetemark­nadsutbUdning bevUjas efter ikraftträdandet.

83

7 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 8

Underbilaga 82      Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1993:000) om tillfällig avvikelse

från lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:000) om tiUfäUig av­vUcelse från lagen (1981:691) om socialavgifter dels att nuvarande bestämmelse skaU betecknas 1 §, dels att det i lagen skaU införas fyra nya paragrafer, 2-5 §§, av följande lydelse.

2

§

En arbetsgivare som låter en anställd delta i utbildning på arbetstid med bibehållna anställ­ningsförmåner och som efter anvisning av länsarbetsnämnden anställer en ersättare för den som deltar i utbildningen, får göra avdrag enligt bestämmelsema i 3 och 4 §§ från de arbetsgivarav­gifter som han enligt 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall betala.

3

§

För en ersättare som avses i 2 § får arbetsgivaren göra avdrag med 475 kronor per arbetsdag som ersättaren har varit anställd.

Arbetsgivaren får göra avdrag med högst 75 kronor per utbild­ningstimme, dock sammanlagt högst 30 000 kroruyr, för varje arbetstagare som deltar i av länsarbetsnämnden godkänd yrkes­inriktad utbildning eller utbildning som ökar arbetstagarens förut­sättningar att tillgodogöra sig ny

84

teknik eller ulföra nya arbetsupp-    Prop. 1992/93:11

gifter

Bilaga 8

5§

Vid fördelningen av influtna arbetsgivamvgifter enligt 2 kap. (S§ lagen (1981:691) om social­avgifter skall de avdrag som görs enligt 3 och 4 §§ minska det belopp som förs till staten enligt 4 kap. 7 § nämnda lag.

85

Underbilaga 83    Prop. 1992/93:150 Bilaga 8 Förslag till

Lag om ändnng i lagen (1992:1331) om arbetslivsutveckling

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1992:1331) om arbetshvsutveck­ling skaU införas en ny paragraf, 3 §, av följande lydelse.

3§

Vad som föreskrivs om arbets­marknadsutbildning i 31 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsför­säkring och i 28 § lagen (1973:371) om kontant arbets­marknadsstöd skall gälla också i fråga om verksamhet som avses I

n.

Denna lag ttäder i kraft den 1 juU 1993 och tUlämpas på beslut om avsfengning som gmndar sig på händelser som inttäffar efter Ucraft­trädandet.

86

Underbilaga 8.4

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:370) om arbetslöshete­försäkring'

dels att 4, 7, 11, 15-17, 20, 24 och 30 §§ samt rabrUcen närmast efter 12 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 13 §, av följande lydelse.

4

§

Ersätming vid arbetelöshet tUUcommer försäkrad som

1. är arbetsför och i övrigt oförhmdrad att åtoga sig arbete,

2.   är beredd att antoga erbjudet lämpUgt arbete under tid för viUcen

han icke anmält hinder som kan godtogas av arbetslöshetekassan,.

3.   är anmäld som arbetesökande hos den offenfliga arbetsförmedUngen

i den ordning som arbetsmarknadsstyrelsen föreskriver,

4. icke kan erhåUa lämpUgt arbete.

Ersättning enligt denna lag lämnas inte tUl den som deltar i utbUdnmg om det inte finns särskUda skäl. Närmare föreskrifter om tillämpningen av denna besfemmelse meddelas av regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmer.

Som företagare enligt denna lag anses den som äger eller är del­ägare i näringsverksamhet som han är personligt verksam i och som han har ett väsentligt in-Företogare anses arbetslös,  när   flytande   över   Företogare   anses

arbetelös, när hans personhga verksamhet i näringsverksamheten har upphört annat än tiUfäUigt, om inte regeringen föreskriver annat.

hans personhga verksamhet i rörelsen har upphört annat än tillfäUigt, om icke arbetsmark­nadsstyrelsen av särskilda skäl föreskriver annat.

Lagen omtryckt 1991:1334.

87

7

§

Med tid under vilken en försäkrad erUigt 6 § skaU ha utfört förvärvs­arbete jämsfålls tid då den försäkrade

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

1. deltogit i och, om inte sär­skilda skäl hindrat det, fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktod rehabiUtering för viUcen stotiigt utbildningsbidrag utgått.

1. deltogit i och, om inte sär­skUda skäl hindrat det, fuUföljt arbetemarknadsutbildning eller yrkesinriktod rehabiUtering för vilken stotUgt utbUdningsbidrag lämnats.

2. fullgjort värnplikt eUer åmjutit föräldrapenningförmån enUgt fegen (1962:381) om allmän försäkring, i båda feUen dock tUlsammans högst två månader,

3. haft semester, eller

4.   eljest varit ledig av annan

anledning än sjukdom, väm-

plUctetjänstgöring eller bams födel­

se med helt eUer delvis bibehållen

lön.

3. haft semester,

4.   eljest varit ledig av annan

anledning än sjukdom, väm­

pUktetjänstgöring eller bams födel­

se med helt eUer delvis bibehåUen

lön, eller

5.  från en arbetsgivare får an­

nan ersättning än pension på

grund av anställningens upphöran­

de (avgångsvederlag).

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om beräkning av tid som avses i första stycket 5.

11 §

Ersätming utgår i form av ett för dag beräknat belopp (dagpenning). Under en kalendervecka får summan av antolet ersätto och arbetode dagar samt avstäng-ningsdagar uppgå tUl högst fem.

Ersättning lärrmas i form av ett per dag beräknat belopp (dag­penning).

Under en kalendervecka får summan av antalet ersätto och arbetode dagar samt karens- och avstängningsdagar uppgå tifl högst fem.

Ersättningstidens längd

Karenstid och ersättningstidens längd

7i

§

Dagpenning får inte lämnas förrän den försäkrade under en samman­hängande tid av fem kalender­veckor varit arbetslös fem dagar

(karensvillkor). I karenstiden räknas in endast de dagar för vilka dagpenning skulle ha lämnats, om karenstiden gått till ända.

Bestämmelsema om karenstid i denna paragraf skall inte tillämpas på den som är anvisad verksamhet för arbetslivsutveckling i enlighet med föreskrifter som har med­delats av regeringen.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

15 §

Om arbetslöshet upphör innan ersätmingsperioden gått tfll ända, har den försäkrade, om annat inte följer av 16 §, rätt tiU ersättning under återsfeende antal dagar av perioden vid ny arbetelöshet, även om han då inte uppfyUer arbets­villkoret.

Om arbetelöshet upphör innan ersätmingsperioden gått tiU ända, har den försäkrade, om annat mte följer av 16 §, rätt tiU ersättning under återsfeende antal dagar av perioden vid ny arbetelöshet, även om han då mte uppfyUer arbets-och karensvillkoren.

Har ersätmingsperioden gått tiU ända men har den försäkrade under perioden på nytt uppfyUt arbetsvUUcoret, utgår ersätming under ytterligare en ersättnings­period. Den nya pericxlen räknas från inttädet av den arbetslöshet då den försäkrade senast uppfyUde arbetsvUlkoret.

Har ersätmingsperioden gått tiU ända men har den försäkrade under pericxlen på nytt uppfyUt arbetevillkoret, lämnas ersätming under ytterUgare en ersättnings­pericxi. Därvid skall dock karens­villkoret på nytt uppfyllas. Den nya perioden räknas frän mttädet av den arbetelöshet då den för­säkrade senast uppfyUde arbets­vUlkoret.

16 §

Har en sammanhängande tid av tolv månader, i vilken inte in­räknas tid som avses i 8 §, för­flutit från det den försäkrade senast uppbar ersättning, före­ligger rätt tiU ersättning endast om

Har en sammanhängande tid av tolv månader, i vilken inte m-räknas tid som avses i 8 §, för­flutit från det den försäkrade senast uppbar ersättning, före­Ugger rätt tiU ersättning endast om

89

den försäkrade på nytt uppfyller    den försäkrade på nytt uppfyUer    Prop. 1992/93:150

arbetsvillkoret.

arbets- och karensvillkoren.

Bilaga 8

17 §

Dagpenning lämnas högst med det belopp som regeringen för varje år festsfeUer. Beloppet utgör 450 kronor multiplicerat med det tal (jämförelsetal) som anger förhållandet mellan ilen genom­snittliga tidlönen jämte ackords-tillägg för vuxna industriarbetare avseende andra kvartalet året före det som beloppet avser och mot­svarande lön andra kvartalet år 1988

Dagpenning lämnas högst med det belopp som regeringen fest­stäUer.

Dagpenning lämnas lägst med det belopp som besfems enligt reglerna i 18 första stycket lagen (1973:371) om kontont arbete­marknadsstöd. Detto gäller dock inte vid nedsätming av dagpenning enligt besfemmelsema i 21 § förevarande lag.

Dagpenning avrundas till närmaste hela krontal.

Dagpenning lämnas lägst med det belopp som besfems enUgt 18 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Detto gäUer dock mte vid nedsättning av dag­penning enUgt bestämmelsema i 21 § förevarande lag.

20

Dagpenning lämnas med 90 procent av den försäkrades dags­förtjänst, om inte annat följer av 17 § försto stycket och andra stycket försto meningen. Dag­penning till en försäkrad som har tillerkänts ålderspension i form av foUcpension, alhnän tiUäggspen­sion eller annan pension som utgår på grand av förvärvsarbete, lämnas med 65 procent av den försäkrades dagsförtjänst, med den begränsning som följer av 17 § försto stycket.

Dagpenning lämnas med 80 procent av den försäkrades dags­förtjänst, om mte annat följer av 17 § försto stycket och andra stycket försto meningen. Dag­penning tiU en försäkrad som har tiUerkänts ålderspension i form av foUcpension, allmän tiUäggspen­sion eUer annan pension som lämnas på grand av förvärvs­arbete, lämnas med 65 procent av den försäkrades dagsförtjänst, med den begränsning som följer av 17 § försto stycket.

90

Med dagsförtjänst avses en femtedel av den veckoinkomst eUer, i fråga om försäkrad med månadslön, en tjugotvåendel av den månads­inkomst, som den försäkrade före arbetslöshetens mträde varUigen åmjöt under arbetetid som var normal för den försäkrade. Förehgger särskUda omsfendigheter, får Arbetemarknadsstyrelsen medge att större andel av medlems inkomst än som nu sagts skaU utgöra medlemmens dagsför­tjänst.

Saknas underlag för beräkning av dagsförtjänsten enUgt andra stycket, skall som medlemmens dagsförtjänst räknas den i orten vanUga arbets­förtjänsten per arbetsdag för arbetetogare mom sainma yrke och med samma arbetsförmåga som medlemmen.

Uton hinder av bestämmelerna i försto - ttedje styckena får dagpen­ning tiU försäkrad som uppfyUt arbetsvillkoret huvudsakhgen genom arbetsmarknadsutbUdning eUer yrkesmriktod rehabiUtering för vUken stotiigt UtbUdningsbidrag har utgått bestämmas tiU belopp som mot­svarar utbildningsbidraget.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

Åtjnuter medlem med anledning av arbetslöshet forflöpande ersätt­ning från annan än arbetelöshets-kassa, får dagpenning utges högst med belopp som motsvarar skiU­naden mellan det högsto belopp som får utgå enligt försto - fjärde styckena och ersättningen.

Åtjnuter medlem med anledrung av arbetslöshet fortlöpande ersätt­nmg från annan än arbetslöshets­kassa, får dagpenning utges högst med belopp som motsvarar skUl­naden meUan det högsto belopp som får lämnas enligt försto -fjärde styckena och ersättningen.

24

§

För en försäkrad som regel­bundet utför deltidsarbete under veckor då han i övrigt är arbetslös får, om det finns särskUda skäl, regeringen eller, efter regeringens bestämmande, arbetsmarknads­styrelsen föreskriva begränsningar i ersättningsrätten.

För en försäkrad som regel­bundet utför deltidsarbete under veckor då han i övrigt är arbetslös får, om det finns särskilda skäl, regeringen eUer den myndighet regeringen bestämmer föreskriva om begränsningar i ersättnings­rätten och om karenstid utöver vad som följer av denrm lag.

30

§

Är det sannolikt att arbete som avses i 29 § skuUe ha varat högst fem dagar eller mer än fem men högst tio dagar eUer mer än tio dagar, utgör avsfengningstiden fem, tio respektive 20 ersättnings­dagar. 1 fall som avses i 29 % 1-2 Ulgör dock avstängningstiden tio,

Är det sannolikt att arbete som avses i 29 § skuUe ha varat högst fem dagar eUer mer än fem men högst tio dagar eUer mer än tio dagar, utgör avstängningstiden fem, tio respektive 20 ersätmings-dagar. I avstängningstiden m-räknas   endast   dagar   för   vilica

91

75 respektive 25 ersättningsdagar    karenstid skulle ha tillgodoräknats    Prop. 1992/93:150 1    avstängningstiden    inräknas    eller    dagpenning     skulle     ha    Bilaga 8 endast dagar för vilka dagpenning    lämnats,   om   avsfengningen   inte skulle ha utgått, om avstängningen    hade skett, eUer dagar under vilka inte hade skett, eUer dagar under    den försäkrade har utfört förvärvs-viUca  den   försäkrade   har  utfört    arbete.   Den   totala  avstängnings-förvärvsarbete.    Den   totala   av-    tiden får dock inte överstiga 14, sfengningstiden får inte överstiga    28 respektive 56 kalenderdagar. 14,   28   respektive  56  kalender­dagar. / fall som avses i 29 § 1-2 gäller i stället att denna tid inte får överstiga 28, 42 respektive 70 kalenderdagar

Inträffar under avsfengningstiden förhåUande som avses i 29 §, be­räknas ny avsfengningstid i enUghet med bestämmelsema i försto stycket, om inte den nya avstängningstiden ryms inom den löpande avsfengningstiden.

Är det uppenbart att en försäkrad ej viU antoga lämpUgt arbete, såsom då den försäkrade vid upprepade tiUfäUen antingen har avvisat erbjudet sådant arbete eller lämnat sitt arbete frivilUgt utan giltig anledning, skaU den försäkrade vara avsfengd tiU dess han eUer hon utfört förvärvs­arbete under 20 dagar.

Avsfengningstiden räknas från den dag då det förhåUande som anges i 29 § mträffat.

1. Denna lag ttäder i kraft den 5 juU 1993.

2.

Äldre bestämmelser i 4 § tUlämpas fortfarande i fråga om ersätt­ning som avser tiden före ikraftttädandet.

3.

Besfemmelsen i 7 § tillämpas om anställningen har upphört efter Uaaftträdandet.

4.

Besfemmelsema ill, 13, 15-17, 20, 24 och 30 §§ skaU tillämpas i fråga om ersätmmg som avser tid efter Ucrafträdandet. Vid tiUämpning av 13 § försto stycket skaU därvid, om ersättningsperioden har börjat före den 5 juh 1993, karensvUUcoret uppfyUas när den försäkrade bhr arbetslös försto gången efter Ucraftträdandet.

92

2 Förslag till

Prop. 1992/93:150

Lag om ändnng i lagen (1973:371) om kontant

' 

arbetsmarknadsstöd

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:371) om kontant arbets­marknadsstöd'

dels att i 1 § orden "erkänd arbetelöshetskassa" skaU bytos ut mot "en arbetslöshetekassa",

dels att 4, 7, 11, 15, 16, 18 och 27 §§ samt mbriken närmast efter 12 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skaU införas en ny paragraf, 13 §, av följande lydelse.

4

§

Kontont arbetemarknadsstöd vid arbetslöshet tillkommer den som

1. har fyllt 20 år,

2.

är arbeteför och i övrigt oförhmdrad att åtoga sig arbete för arbets­givarens räkning minst tte timmar varje arbetsdag och i genomsnitt minst 17 timmar i veckan,

3.

är beredd att antoga erbjudet lämpUgt arbete under tid för viUcen han icke anmält hinder som kan godtogas,

4.

är anmäld som arbetesökande hos den offentUga arbetsförmedlingen i den ordning som arbetsmarknadsstyrelsen föreskriver,

5. icke kan erhåUa lämphgt arbete.

Ersättning enligt denna lag lämnas mte tiU den som deltar i utbildning om det inte finns särskilda skäl. Närmare föreskrifter om tiUämpningen av denna bestämmelse meddelas av regeringen eUer den myndighet som regeringen besfemmer.

Som företagare enligt denna lag anses den som äger eller är del­ägare   i   näringsverksamhet   som han är personligt verksam i och som  han  har ett  väsentligt  in-Företogare anses arbetelös,  när   flytande   över   Företogare   anses hans    personliga    verksamhet    i    arbetslös,    när   hans   personliga rörelsen   har   upphört   annat   än    verksamhet     i     näringsverksam-tillfälligt,   om   icke   arbetsmark-    heten, har upphört annat än tiU-

Lagen omtryckt 1982:433. Senaste lydelse av 1 § 1984:514.

Senaste lydelse 1988:646.

93

nadsstyrelsen   av   särskilda   skäl föreskriver annat.

fälUgt, om inte regeringen  före­skriver annat.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

7

§

'

Med tid under vilken sökanden enUgt 6 § skaU ha utfört förvärvsarbete jämsfeUs tid då sökanden

1. i enskilt hem vårdat åldring eUer handUcappad i sådan utsttäckning att sökanden varit förhindrad att sfe tiU arbetsmarknadens förfogande,

2. deltogit i och, om mte särskU­da skäl hindrat det, fuUföljt arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktod rehabUitering för viUcen stotiigt utbildningsbidrag utgått,

2. deltogit i och, om mte särskU­da skäl hindrat det, fuUföljt arbetemarknadsutbildning eller yrkesmriktod rehabiUtering för vilken stotiigt utbUdrungsbidrag lämnats.

3. fullgjort vämplUct eller åmjutit föräldrapenningförmån enhgt lagen (1962:381) om allmän försäkring, i båda faUen dock tiUsammans högst två månader.

4. haft semester, eller

5.   eljest varit ledig av annan

anledning än sjukdom, vära­

pliktstjänstgöring eUer bams födel­

se med helt eller delvis bibehållen

lön.

4. haft semester,

5.   eljest varit ledig av annan

anledning än sjukdom, väm­

pUktetjänstgöring eller baras födel­

se med helt eUer delvis bibehåUen

lön, eller

6.  från en arbetsgivare får an­

nan ersättning än pension på

grund av anställningens upphöran­

de (avgångsvederlag).

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om beräkning av tid som avses iförsta stycket 6.

11 r

Kontant arbetsmarknadsstöd utgår i form av ett för dag be­räknat belopp. Under en kalender­vecka får summan av antalet ersätto  och  arbetode  dagar  samt

Kontont arbetsmarknadsstöd lämnas i form av ett per dag be­räknat belopp. Under en kalender­vecka får summan av antalet ersätto och arbetode dagar  samt

' Senaste lydelse 1989:332. * Senaste lydelse 1988:646.

94

avsfengningsdagar uppgå tiU högst    karens-    och    avstängningsdagar    Prop. 1992/93:150

fem.

uppgå tiU högst fem.

Bilaga 8

Ersättningstidens längd'

Karenstid och ersättningstidens längd

73 

§

Dagpenning får inte lämnas förrän den sökande under en sam­manhängande tid av fem kalender­veckor varit arbetslös fem dagar (karensvillkor). I karenstiden räknas in endast de dagar för vilka stöd skulle ha lämnats, om karenstiden gått till ända.

Sökande som avses i 1 % 3 be­höver inte uppfylla karensvillkoret. Detsamma gäller dem som är ersättningsberättigade enligt 9 § eller är anvisade verksamhet för arbetslivsutveckling i enUghet med föreskrifter som har meddelats av regeringen.

15 r

Om arbetslöshet upphör itman ersätmingsperioden gått tfll ända, har stödtogaren, om inte annat följer av 16 §, rätt tUl kontant arbetsmarknadsstöd under åter­sfeende antol dagar av pericxlen vid ny arbetslöshet, även om han då inte uppfyUer arbetsvillkoret.

Har ersättnmgsperioden gått tiU ända men har stödtogaren inom en tid av tolv månader dessförinnan uppfyllt    arbetsvillkoret,    utgår

Om arbetslöshet upphör innan ersättningspericxien gått tifl ända, har stödtogaren, om inte annat följer av 16 §, rätt tiU kontant arbetemarknadsstöd under åter­sfeende antal dagar av perioden vid ny arbetelöshet, även om han då inte uppfyUer arbets- och karensvillkoren.

Har ersättningsperioden gått tUl ända men har stödtogaren mom en tid av tolv månader dessförinnan uppfyUt    arbetevillkoret,    lämnas

' Senaste lydelse 1988:646. " Senaste lydelse 1988:646.

95

kontont arbetsmarknadsstöd under ytterligare en ersätmingspericxl. Den nya ersättningsperioden räknas från inträdet av den arbete­löshet, då stödtogaren senast uppfyUde arbetevillkoret.

kontant arbetemarknadsstöd under ytterUgare en ersättningsperiod. Därvid skall dock karensvillkoret på nytt uppfyllas. Den nya ersatt­ningspericxlen räknas från inttädet av den arbetslöshet, då stöd­togaren senast uppfyUde arbete­villkoret.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

För den som regelbundet utför deltidsarbete under tid då han i övrigt är arbetelös får, om det finns särskUda skäl, regeringen eller, efter regeringens bestäm­mande, arbetsmarknadsstyrelsen föreskriva begränsningar i ersätt­ningsrätten.

För den som regelbundet utför deltidsarbete under tid då han i övrigt är arbetelös får, om det finns särskUda skäl, regeringen eUer den myndighet regeringen bestämmer föreskriva om be­gränsningar i ersätttiingsrätten och om karenstid utöver vad som följer av denna lag.

16 f

Har en sammanhängande tid av tolv månader, i vilken inte in­räknas tid som avses i 8 §, för­flutit från det stödtogaren senast uppbar kontont arbetemarknads­stöd, föreligger rätt tiU sådant stöd vid därefter inttäffad arbetslöshet endast om stödtogaren då upp­fyller arbetsvillkoret.

Har en sammanhängande tid av tolv månader, i vilken mte m-räknas tid som avses i 8 §, för­flutit från det stödtogaren senast uppbar kontant arbetsmarknads­stöd, föreUgger rätt tiU sådant stöd vid därefter mttäffad arbetslöshet endast om stödtogaren då upp­fyUer arbets- och karensvillkoren.

18 §«

Kontant arbetsmarknadsstöd lämnas med det belopp som rege­ringen för varje år feststäUer om inte  annat   följer  av  denna  lag.

Beloppet utgör 158 kronor multi­plicerat med det jämförelsetal som fastställs enUgt 17  första stycket lagen   (1973:370)   om   arbetslös-

Kontont arbetsmarknadsstöd lämnas med det belopp som rege­ringen festetäUer om inte annat följer av denna lag.

' Senaste lydelse 1988:646. " Senaste lydelse 1989:427.

96

hetsförsäkring. Beloppet avrundas tdl närmaste hela krontal.

TUl den som söker deltidsarbete eUer i annat feU är arbetslös under del av vecka utgår arbetemarknadsstöd med det antal ersättningsdagar per vecka som följer av en av regeringen festetäUd omräkningstobeU.

Prop. 1992/93:150 Bilaga 8

27

§

'

Är det sannoUkt att arbete som avses i 26 § skuUe ha varat högst fem dagar eUer mer än fem men högst tio dagar eUer mer än tio dagar, utgör avstängningstiden fem, tio respektive 20 ersätmings-dagar. 1 fall som avses i 26 § 12 utgör dock avstängningstiden tio, 15 respektive 25 ersättningsdagar 1 avstängningstiden inräknas endast dagar för vilka kontant arbetsmarknadsstöd skulle ha utgått, om avsfengnmgen mte hade skett, eller dagar under vilka den försäkrade har utfört förvärvs­arbete. Den totala avsfengnings­tiden får inte överstiga 14, 28 respektive 56 kalenderdagar. I fall som avses i 26 § 7-2 gäller i stället att denna tid inte får över­stiga 28, 42 respektive 70 kalen­derdagar

Är det sannolikt att arbete som avses i 26 § skuUe ha varat högst fem dagar eUer mer än fem men högst tio dagar eller mer än tio dagar, utgör avstängningstiden fem, tio respektive 20 ersätttUngs-dagar. I avstängningstiden m-räknas endast dagar för vilka karenstid skulle ha tillgodoräknats eller kontant arbetsmarknadsstöd skuUe ha lämnats, om avstäng­ningen inte hade skett, eUer dagar under vilka den försäkrade har utfört förvärvsarbete. Den totola avstängningstiden får dock mte överstiga 14, 28 respektive 56 kalenderdagar.

Inträffar under avstängningstiden förhåUande som avses i 26 §, be­räknas ny avstängningstid i enUghet med bestämmelsema i försto stycket, om inte den nya avsfengningstiden ryms inom den löpande avsfengningstiden.

Är det uppenbart att en försäkrad ej vUl antoga lämpUgt arbete, såsom då den försäkrade vid upprepade tiUfällen antingen har avvisat erbjudet sådant arbete eller lämnat sitt arbete frivilUgt utan gUtig aiUedning, skaU den försäkrade vara avsfengd tiU dess han eUer hon utfört förvärvs­arbete under 20 dagar.

Senaste lydelse 1988:646.

97

Avsfengningstiden räknas från den dag då det förhåUande som anges i    Prop. 1992/93:150

26 § inträffat.

Bilaga 8

1. Denna lag ttäder i kraft den 5 juh 1993.

2.

Äldre bestämmelser i 4 § tiUämpas fortfarande i fråga om ersätt­ning som avser tiden före Uaaftträdandet.

3.

Bestämmelsen i 7 § tillämpas om anställningen har upphört efter Uaaftttädandet.

4.

Besfemmelsema i 11, 13, 15, 16, 18, 20 och 27 §§ skaU tiUämpas i fråga om ersättning som avser tid efter Ucrafträdandet. Vid tUlämpning av 13 § försto stycket skall därvid, om ersätmingsperioden har börjat före den 5 juh 1993, karensvillkoret uppfyUas när stödtogaren blir arbetslös försto gången efter Ucraftträdandet.

98

gotab   43614, Slockholm 1993

Kulturdepartementet

1 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 9

Bilaga 9

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 15 april 1993 Förechagande: stotsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1992/93:150 Bilaga 9

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Kulturdepartementets verksamhetsområde

Elfte huvudtiteln

B. Kulturverksamhet m.m.

[1]    Ny organisation för Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt arkiv

Som redovisades i årets budgetproposition (bil. 12 s. 117) har en särskild uttedare haft i uppckag att lägga fram förslag om den framtida verksamheten cx;h organisationen vid Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv (DOVA). I awaktan på beredningen av uttedarens förslag föreslog rege­ringen att anslaget till DOVA skulle beräknas till ett i förhållande till inneva­rande budgetär oförändrat belopp.

DOVA har under de senaste åren uttetts i flera omgångar. Förslag om DOVA:s organisation har nu lagts fram. Jag anser att det är synnerligen angeläget att stellning tas till en förstärkt ledningsfunktion och övriga för­ändringar som behöver vidtas, sä att fömyelsearbetet vid myndigheten kan inledas. Jag anhåller därför om att nu fä to upp dessa frågor. I detta samman­hang behandlar jag cx;ksä DOVA:s fördjupade anslagsframställning.

Utredningen om Dialekt- och ortnamnsarkivens samt svenskt visarkivs organisation och verksamhet

Genom beslut den 19 december 1991 bemyndigade regeringen chefen för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild uttedare med uppchag att lägga fram försfeg om den framtida verksamheten och organisationen vid Dialekt-och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv.

Uttedaren avlämnade i januari 1993 befenkandet Det dolda kulturarvet (SOU 1992:142). En sammanfattning av ärendet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 9.1.

1* Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 9

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstonsema   Prop. 1992/93:150 cx;h en sammanställning av remissytttandena bör fogas till protokollet i detta   Bilaga 9 ärende som bilaga 9.2.

Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv

I myndigheten Dialekt- cx:h ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv (DOVA) ingår Dialekt- och folkminnesarkivet i Uppsala, Ortnamnsarkivet i Uppsala, Dialekt- och ortnamnsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN], Dialekt-, ortnamns- och folkminnes­arkivet i Göteborg, Dialekt-, ortnamns- och folkminnesarkivet i Umeå, Svenskt visarkiv. Arkivet för ordbok över Sveriges medeltida personnamn samt Arkivet för ordbok över Sveriges dialekter. Myndigheten har till uppgift att samla in, bevara, bearbeta cx;h ge ut material om svenska, samiska och finska dialekter, personnamn, ortnamn, visor, folkmusik, folkminnen cx;h den svenska jazzens historia samt att avge ytttanden i ärenden om fastställan­de av Ortnamn och granska förslag till namn på allmänna kanor.

För myndigheten gäller förordningen (1988:969) med insttuktion för Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv.

Dialekt- och ortnsamnsarkiven samt svenskt visarkiv

DOVA har lämnat in en fördjupad anslagsframställning för budgetåren 1993/94-1995/96.

Resultatanalys

För femårsperioden 1986/87-1990/91 beskrivs dialekt-, ortnamns- och folkminnesverksamheten enligt följande.

Enligt DOVA har insamlingsarbetet under senare år gått ner något. Detta beror bl.a. pä att resursema inte längre räckt till för den relativt kostsamma insats som det innebär att sända ut arkivpersonal på insamlingsresor.

Tillhandahållandet har ökat, om än relativt blygsamt.

Utgivningen, som är relativt omfattande, har varit relativt stor på dialekt­områden medan den varit lägre på ortnamnsområdet.

Försäljningen av dialektvolymema har salts mest, beroende på en aktiv in­formation om dessa skrifter vid konferenser, utställningar, i radioprogram, på släktforskarstämmor o.d.

Verksamheten vid Svenskt visarkiv visar att arkivet i växande utsttäckning fyller ett väl dokumenterat behov hos både forskare från olika discipluier och den inttesserade allmänheten. Utgivningen är betydande och håller en erkänt hög nivå.

Vid projektet Ordbok över Sveriges dialekter (OSD) får excerperingsarbe-tet nu i huvudsak anses vara avslutat. Arbetet kommer i fortsättningen att koncentteras på redigering och utgivning. Denna förändrade inriktning får betydelse för arbetets planering och krav på medarbetarnas kompetens.

Även projektet Sveriges medeltida personnamn, som ligger närmare sitt   Prop. 1992/93:150 slutförande än OSD, arbetar nu huvudsakhgen med redigering cx;h utgivning.    Bilaga 9

Framtidsanalys

DOVA gör bedömningen att DOVA-arkivens material kan förväntos bli efter­frågat i nägot ökad omfattning inom den framtid som kan överblickas. Inttes­set för regional cx;h nationell särart torde kräva en fortsatt analys av det folk­liga, immateriella kulturarv som DOVA-arkiven handhar. Avvägningen blir att inom givna resursramar balansera nytillkommande behov - inte minst ut­ökat intemationellt kultumtbyte - mot pågående arbetskrävande åtaganden som till stora delar är av långsUctig natur.

Resursanalys

DOVA har för närvarande 86 tjänster fördelade på 92 personer varav 16 per­soner, dvs. 17,2 % är anställda med lönebidrag frän Arbetsmarknadsverket. Ortnamnen förbmkar 41 % av resursema, dialekterna 34 % och folkminnen 25 %.

Resursplaneringen, som utgär från ett modifierat besparingsuttag och att inga nya medel tillförs myndigheten innebär att DOVA måste avstå från att genomföra större utvecklingsprojekt som t.ex. gemensam databas för register och samlingar eUer att starto nya kostnadskrävande forskningsprojekt. 1 sfellet måste ansttängningama inriktas pä intemt utvecklings- cx;h uttedningsarbete för att öka kapacitet och spara pengar som kan genomföras till låg kostnad. Dit hör bl.a. att se över formema för arbetet med bl.a. ortnamnsseriema, att se över formema för framställning och upphandling av publikationer, att fort­sätta vardagsrationaliseringen vid de olika arkiven inom ramen för befintlig datautrastning, att försöka öka intäkterna genom ökad avgiftsfinansiering och förbättrad marknadsföring, att höja kompetensnivån genom aktiv kompe­tensutveckling och att minska lokalkostnadema genom en mera rationell lokalanvändning, varvid även flyttning till nya lokaler kan övervägas.

Budgetförslag

1. I första hand begär DOVA att, med hänsyn till arkivens ställning som forsknings- och kulmrinstitutioner, DOVA undantos från besparingskrav. Om detto inte btfalls, begärs en minskning med ett s.k. modifierat huvudförslag.

2.

För förstärkning av ledningsfunktionen begärs 100 000 kr och för per­sonalutveckling 100 000 kr.

3.

Sedan fastighetsbeteckningsreformen genomförts behövs arbetskraft för namngranskning och namnvård. DOVA begär 275 000 kr för inrättande av en tjänst som arkivarie för äncfemålet.

4.

För Ortnamnsuppteckningar begärs arvodesmedel med 500 000 kr.

5.

För ökade lokalhyror begärs 1 789 000 kr.

2.

Då fastighetsbeteckningsreformen är pä väg in i sitt slutskede föreslär   Prop. 1992/93:150 DOVA att medlen minskas med 500 000 kr vardera budgetåren 1993/94 och   Bilaga 9 1994/95 och resterande 320 000 kr budgetåret 1995/96.

3.

För skyddskopiering begärs en engångsanvisning på 90 000 kr.

4.

För höjning av produktiviteten inom myncUgheten begärs 200 000 kr för tekniska hjälpmedel m.m

5.

För ökad publicering begärs 500 000 kr.

10.   För anskaffande av en klimatonläggning till arkivet i Umeå begärs en

engångsanvisning på 160 000 kr.

Föredragandens överväganden

Bakgrund

Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv (DOVA) har sedan år 1989 varit föremål för tvä uttedningar. Den första utredningen tiUkom som en följd av regeringens uppdrag år 1987 till Stotskontoret att göra en översyn av samtiiga statUga myndigheter med färre än 100 anställda. Statskontoret före­slog därvid att det borde uttedas om DOVA-arkiven organisatoriskt kunde knytas till universiteten på de orter, till vilka de är förlagda. Mot denna bak­grand fick Statskontoret i uppdrag att i samråd med Universitets- och hög­skoleämbetet utteda detta förslag. I sin rapport (1990:10) konstaterade Stats­kontoret att DOVA har merparten av sina funktionella kontakter med institu­tioner för forskning cx;h forskaratbildning inom universiteten eller med ama-törinriktad hembygdsforskning samt att DOVA i sin egenskap av myndighet har en alltför vagt utformad ledningsfunktion. Statskontoret föreslog att DOVA administtativt skuUe knytas till universitetet i Uppsala. Vid remissbe­handlingen framkom synpunkter som gjorde att föredragande departements­chefen i 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 10 s. 286) inte fann det helt tillfredsställande att to fasto enbart på de administtativa fiågoma i myndighetens verksamhet utan att ytterligare överväganden behövde göras om den framticfe organisationen av den verksamhet som EXDVA bedriver.

Med anledning härav har under år 1992 en särskild uttedare haft i uppdrag an utarbeto försfeg om DOVA:s framtida organisation och verksamhet.

Verksamhetens inriktning

De arkiv och långsiktiga forskningsprojekt som ingår i myndigheten har enligt min mening viktiga uppgifter att fylla när det gäller att ta vara på de delar av vårt kulturarv som gäller ortnamn, dialekter, folkminnen och visor. Bland annat med ledning av utredningens analys vill jag ge min syn pä myn­dighetens uppgifter under fem punkter.

Det ankommer på myndigheten att samla in och dokumentera det språkliga talade kulturarvet. Dokumentationsansvaret är generellt, utan på förhand givna begränsningar i tid cx;h ram. Det ingår i myndighetens kulturpolitiska (x;h vetenskapUga ansvar an bedöma hur insamhngsarbetet skall inriktos.

Genom insamlingsarbetet bygger myncUgheten upp arkiv cx;h beläggssam-   Prop. 1992/93:150 lingar. Dessa behöver ges sedvanlig arkivvård, inkluderat att de ordnas cx;h   Bilaga 9 förtecknas.

Kännedomen om arkivens innehåU sprids genom att innehållet på olUca sätt systematiseras, bearbetas och publiceras.

Myndigheten är generellt sett inriktad pk forskning. All insamling, be­arbetning och publicering är sålunda ett led i en systematisk och långsiktig kunskapsuppbyggnad om det immateriella kulturarvet. Däratöver har myn­digheten cx;ksä en mer specifik forskningsfunktion i och med att arkivens samlingar cx;h baspublikationer ligger till grand för avhandlingar cx;h uppsat­ser om språk cx;h folkminnen. Sådan forskning kan utföras av arkivens egna tjänstemän men likaväl av andra forskare, t.ex. vid universiteten.

Myndigheten bör vara en aktivt kulturvärdande instimtion. Det innebär att verksamheten bl.a. bör syfta till att i ett brett perspektiv sprida cx;h hålla det språkliga kulturarvet levande. Detta sker när myndigheten aktivt vänder sig mot en inttesserad allmänhet, när den i populär form sprider kunskap om folkminnen eller när den verkar för att landets ormamnstraditioner förs vidare i officieUt namnbruk.

Yttre ram för verksamheten

Formen för att organisera de olika arkiv som hittills ingått i DOVA bör enligt min mening avgöras utifrån önskemålet att samtliga fem nu angivna aspekter på språk- och folkminnesarbetet skall ges goda föratsättningar att fungera cx:h utvecklas. De huvudsakliga altemativ som finns att välja mellan är därvid att bibehålla arkiven i en särskild myndighet eller att anknyta dem till en eller flera institutioner som har uppgifter som ligger nära DOVA-arkivens. Uttecfe-ren har sålunda belyst bl.a. behovet av samordning cx;h samband mellan DOVA-arkiven och universiteten, Nordiska museet, kulturmiljövården och RUcsantikvarieämbetet samt med arkivväsendet.

I likhet med uttedaren cx;h en bred majoritet av remissinstanserna gör jag bedömningen att den särskilda myndigheten bör bibehållas. Den organisa­tionsformen innebär att de ohka arkiven som har närbesläktade uppgifter hälls samman cx;h kan befrukta varandra inbördes. Myndigheten blir tillräckligt stor för att bilda underlag för en aktiv och slagkraftig verksamhet inom sitt ansvarsområde.

Myndigheten bör, i enlighet med uttedarens förslag, ges det nya namnet Språk- och folkminnesinstittitet.

Jag avvisar förslag som förts fram av bl.a. Universitetet i Uppsala om att DOVA bör integreras i universitetsorganisationen. Det förslaget utgår från att DOVA-arkiven i främsto rammet är forskningsinstitutioner med en verksam­het som för sin kvalitet är beroende av en universitetsanknyming. Även insti­tutionerna vid universiteten skulle därigenom berikas. Dessa vinster kan emellertid uppnås även om DOVA behålls som en egen myndighet. Det finns också en risk för att ett inordnande i universiteten kanske skulle gå ut över det bredare verksamhetsperspektiv som jag beskrivit. Som framhålls av Institu-

tionen för nordiska språk vid Universitetet i Stockholm överensstämmer inte   Prop. 1992/93:150 arkivvårdande uppgifter med universitetstraditionens inriktning. Det verk-   Bilaga 9 samhetsavsnitt somjag har kallat aktiv kulturarvsvård motsvaras i högre grad av den verksamhet som bedrivs inom museiväsendet och kulturmiljövården.

Det kan emeUertid finnas skäl att överväga om samtliga hittillsvarande DOVA-enheter bör mordnas i den nya myndigheten. Uttedaren har för sin del anfört att verksamheten vid Svenskt visarkiv skiljer sig från de övriga arkivens pä ett sådant sätt att den inte pä nägot självklart sätt hör hemma i organisationen. I sina remissytttanden anger både Svenskt visarkiv och Statens musiksamlingar att ett samgående institutionema emellan kan te sig naturligt. Utredaren har ä andra sidan föreslagit att Folklivsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN] (LUF), nu inordnat i Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], med fördel kunde överflyttas till myndigheten. Slutiigen har RiksantUcvarieämbetet anslutit sig tUl Universitetet i Uppsala vad gäller överföringen av projektet Sveriges medeltida person­namn (SMP) till universitetet.

I vart fall bettäffande Svenskt visarkiv anserjag dcx;k att mycket talar för en ändrad organisationstillhörighet. Förslagen om ändrad organisationstill­hörighet för Svenskt visarkiv cx;h SMP behöver dock beredas ytterligare innan ett slutligt förslag kan presenteras. Jag räknar med att återkomma till regeringen i det ärendet i samband med budgetpropositionen 1994. Flera remissinstanser anför erinringar mot förslaget att överföra LUF till DOVA. Enligt Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] fungerar LUF väl inom universitetets ram. Jag delar mot den bakgmnden uppfattningen att någon överflyttning av LUF ej bör ske.

Myndighetens inre organisation

Uttedaren har sammanfattat sin analys av DOVA med att det råder vissa obalanser inom myndigheten. Folkminnesarbetet framsfer som underdimen-sionerat i jämförelse med arbetet med namn cx;h dialekter. Gränsema mellan arkivens insamlingsområden, särskilt i södra cx:h västta Sverige, är inte funk­tioneUa

De olika arkivens insamlingsarbete har startat med olika utgångspunkter och vid olUca tidpunkter. 1920-talets betoning på vikten av att dokumentera arvet från det då försvinnande bondesamhället präglar fortfarande verksamhe­ten i hög grad. Arkiven har däremot i mycket liten utsttäckning ägnat sig åt utvecklingen av språk- och folkminnen i 1900-talets samhälle. Arkivens ut­givning av materialpublikationer är uppbunden i tiotalet långsiktiga projekt, varav flera saknar realistisk planering. Den forskning som bedrivs vid arki­ven visar brister i fråga om teoretisk och metodisk kontakt med forskningen inom resp. discipliner.

Även om uttedningen sålunda delvis är kritisk mot DOVA-arkivens verk­samhet säsom den nu bedrivs, är det sammanfattande omdömet att myncUghe­ten sammantoget förfogar över en stor utvecklingspotential som borde kunna utvecklas väl inom en modemiserad verksamhetsidé, genom styming av en sammanhållande verksledning cx;h genom en mcxlifierad organisation. Utte-

dåren betonar också att viktiga steg mot en inre reformering av verksamheten   Prop. 1992/93:150 redan har tagits, bl.a. inom ramen för DOVA:s arbete med den fördjupade   Bilaga 9 anslagsframställningen.

Jag delar uttedarens syn på att det finns goda föratsättningar att utveckla verksamheten inom myndigheten. Det är viktigt att understtyka att de ingåen­de arkivens regionala förankring är en viktig resurs cx;h fömtsättning för arbetet. Dialekter, ortnamn och folkminnen är i granden uttryck för regional identitet. I samverkan med de andra institutioner som är verksamma inom området skall myndigheten verka för att hela landets kulturarv i fråga om ort­namn, dialekter cx;h folkminnen dokumenteras, vårdas, görs tiUgängligt för forskning samt forskas om. Myndighetens övergripande målsätming bör vara att verka för att kunskapema om detta kulturarv hålls levande cx;h sprids i samhället. Det skall ha ett helhetsperspektiv som inte innebär nägon avgräns­ning i tid eller ram.

Uttedarens förslag i fråga om hur verksamheten skall organiseras innebär vissa förändringar av nuvarande organisation.

För egen del anserjag att myndigheten bör ledas av en verkschef som vid sin sida har en styrelse. Under verkschefen bör de olika arkiven fungera som regionala enheter. Det bör vara en uppgift för regeringen att bestämma om detta. Jag räknar med att föreslå regeringen att utse en styrelse som består av förettädare för de samhällsområden som står myndigheten nära. Den bör in­kludera förettädare för de delar av forskarsamhället som verkar inom myn­dighetens område. Eftersom myndighetens verksamhet bygger på en veten­skaplig gmnd är den vetenskapliga anknytningen viktig. Något instraktions-bundet krav på att det vid de enskilda arkivenhetema skall finnas rådgivande nämnder bör i fortsättningen inte finnas. Behovet av såcfena rådgivande organ bor avgöras av myndighetens ledning.

En heltidstjänst som vei-kschef bör inrättas vid myndigheten. Verkschefen bör ha allmän vetenskaplig kompetens samt ha erfarenhet av cx;h inttesse för administtativa frågor.

Uttedaren har lämnat en rad förslag till hur verksamheten vid myndigheten bör utvecklas. Förslagen har huvudsakligen tillstyrkts av remissinstanserna. Det bör ankomma på myndighetens ledning att utveckla verksamheten med stöd av detto underlag.

Jag vill särskilt understryka vikten av att myndigheten utvecklar sitt sam­spel med universiteten. Med beaktande av den nödvändiga långsiktigheten mäste prioriteringar, vetenskaplig relevans och inriktningen i övrigt för de publikationer som myndigheten ger ut löpande prövas. Forskning som drivs vid myndigheten måste ha hög standard och utvärderas med jämna mellan­rum.

Myndigheten bör utforma sin verksamhet så att den både möter och främjar det intresse som finns för ortnamn, cUalekter och folkminnen hos allmänheten. Det är en ansvarsuppgift för myndigheten att verka för att med­vetenheten om detto kulmrarv förstärks i vårt samhälle.

Uttedaren har pekat på behovet av att gränsema för arkivens geografiska   Prop. 1992/93:150 insamlingsområden bör ändras. Det bör ankomma på myndigheten att över-   Bilaga 9 väga möjlighetema att åstodkomma en mer ändamålsenlig indelning.

Jag övergår nu tiU att redovisa anslagsberäkningar m.m. för myndigheten.

B 25. Språk- och folkminnesinstitutet 

1993/94     Nytt anslag (förslag)      26 452 000

Medel till Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv anvisas för närvarande under två anslag, nämligen dels förslagsanslaget Dialekt- och ort­namnsarkiven samt svenskt visarkiv, dels reservationsanslaget Stotiiga arkiv: Vissa kostnader för samlingar och materiel m.m., anslagsposten 2. Dessa medel bör nu föras samman till ett gemensamt ramanslag, benämnt Språk-cx;h folkminnesinstitutet.

För arbetet med fastighetsdatareformen disponerar myndigheten en ärlig resurs, som har karaktär av återkommande engångsanvisning. För budgetåret 1992/93 uppgår den till 1 320 000 kr. Då reformen nu går in i sitt slutskede skall en successiv avveckling ske under budgetåren 1993/94-1995/96. Myn­digheten har föreslagit att anslaget minskas med 5(X) (XX) kr för vardera bud­getåren 1993/94 och 1994/95 och med resterande 320 000 kr budgetåret 1995/96. Jag föreslär att det uttymme som skapas genom minskade insatser för fastighetsdatareformen, dvs. 5(X) 

(XX) 

kr, skall utnyttjas för att förstärka ledningsfunktionen m.m. Minskningen för de följande budgetåren bör ske i enhghet med myndighetens förslag.

Myndighetens anslag för nästa budgetår uppgår till 29 621 000 kr. Av tekniska skäl kan emellertid nu endast oförändrat anslag med 26 452 

(XX) 

kr anvisas. Mellanskillnaden, som innefattar pris- cx;h löneomräkning samt kostnader för verksamhetsanknutna ombyggnadsåtgärder, uppgår till 3 169 000 kr. Jag avser att så snart som möjligt återkomma till regeringen med förslag på tilläggsbudget om den pris- och löneomräkning m.m. som myndigheten får disponera för nästa budgetår.

Chefen för Finansdepartementet redovisade i sin anmälan till budgetpro­positionen ett förslag om generell räntebeläggning av statliga medelsflöden samt presenterade den modell som bör tillämpas. Myndigheten kommer fr.o.m. budgetåret 1993/94 att tiUämpa denna modell och kommer därför att tilldelas ett räntekonto med kredit i Riksgäldskontoret cx;h medlen under anslaget B 25. Språk- och foUcminnesinstitutet förs till detto konto.

De statiiga myndighetema övergår senast den I juli 1993 till de redovis­ningskrav enligt bokföringsförordningen (1991:1026) som utgör en förat­sätming för lån i Riksgäldskontoret för finansiering av investeringar i anläggningstillgångar. Myndighetens behov av låneram under budgetåret 1993/94 uppgår till 900 000 kr för investeringar i ADB.

Anslaget har beräknats utan hänsyn till de riktlinjer som chefen för Finansdepartementet redovisat i sin anmälan till budgetpropositionen när det

gäller förändringar av lönekostnadspålägg, finansieringsform för Statshälsan,   Prop. 1992/93:150 övergång till lån i Riksgäldskontoret samt nya principer för budgetering av   Bilaga 9 anslaget (jfr bil. 1 avsnittet Styming av statsförvaltningen och de finansiella fömtsätmingama för myndighetema). Medelsförbrukningen kommer att fast­ställas slutligt enligt dessa riktiinjer, cxh kan därför komma att awUca frän det här föreslagna beloppet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.   godkänna att den övergripande målsättningen för verksamheten inom

Språk- och folkminnesinstimtets ansvarsområde skaU vara i enlighet med

vad jag har förordat,

2.   till Språk- och folkminnesinstitutet för budgetåret 1993/94 anvisa ett

ramanslag på 26 452 000 kr.

c. Massmedier m.m.

Prop. 1992/93:150

Bilaga 9 

[2]    C 21. Styrelsen för lokalradiotillstånd

1992/93     Anslag

1000 000

1993/94      Försfeg        2 100 000

Vid sin behandling av regeringens proposition 1992/93:70 Privat lokal­radio beslutade rUcsdagen (bet. 1992/93:KU15, rskr. 1992/93:168) att cn ny myndighet, kallad Styrelsen för lokalradiotillstånd skulle inrättos. Vidare an­visade riksdagen 1 000 000 kr på tiUäggsbudget till statsbudgeten för bud­getåret 1992/93 till ett nytt förslagsanslag Styrelsen för lokalradiotillstånd under elfte huvudtiteln.

Regeringen har den 25 febmari 1993 beslutat en förordning (1993:127) med insttuktion för Styrelsen för lokahadiotillstånd, vilken ttädde i kraft den 15 mars 1993. Regeringen har vidare den 11 mars 1993 förordnat ledamöter i styrelsen.

Jag beräknar medelsbehovet för budgetåret 1993/94 till 2 100 000 kr.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen föreslär riksdagen

att till Styrelsen för lokalradiotillstånd för budgetåret 1993/94 anvisa en ramanslag pä 2 100 000 kr.

10

D. Invandring m.m.

Prop. 1992/93:150

Bilaga 9 

[3]    D 9. Utlänningsnämnden

I min anmälan till budgetpropositionen redovisade jag beräkningar för det anslag - 70 680 000 kr - Utlänningsnämnden behöver disponera under budgetåret 1993/94 om nämnden skall kunna bibehålla nuvarande ärendekapacitet under hela nästa budgetår. Jag föreslog emellertid att nämnden tiUs vidare borde anvisas anslag pä en lägre nivå - 51 550 000 kr -för det fall nämnden skulle ha att besluta i färre antal ärenden och därmed kunna aweckla exttapersonal redan under hösten 1993.

Mot bakgrand av hittillsvarande asyltillsttömning från f.d. Jugoslavien och de nu liggande ärendebalansema hos Statens invandrarverk och Utlän­ningsnämnden talar allt för att Utiänningsnämnden behöver vidmakthålla nu­varande kapacitet under hela budgetåret 1993/94. Jag föreslår därför att an­slag anvisas med ytteriigare 19 130 000 kr sä att nämnden kan disponera totalt 70 680 000 kr.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen föreslär riksdagen

att under elfte huvudtitelns ramanslag Utlänningsnämnden för budget­året 1993/94 anvisa 19 130 000 kr utöver vad som föreslagits i prop. 1992/93:100 bil. 12.

11

Bilaga 9.1      Prop. 1992/93:150 Bilaga 9

Sammanfattning av betänkandet Det dolda kulturarvet (SOU 1992:142)

Uöedaren har sammanfattot betänlcandet på följande sätt.

Dialekt- (x;h ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv har enligt sin förord­ning till uppgift att samla in, bevara, bearbeta och ge ut material om dialekter, personnamn, ortnamn, visor, folkmusik, folkminnen och den svenska jazzens historia samt avge ytttanden i ärenden om fastställande av ortnamn cx-h granska förslag till namn pä allmänna kartor. Myndigheten består för närvarande av åtto arkivenheter, förkortode ULMA, OAU, SMP och OSD i Uppsala, SVA i Stockholm, DAUM i Umeå, DAG i Göteborg och DAL i[REDACTED_EFTERNAMN]. Ledningen utgöres av en styrelse med en ordförande och förettädare för närmast berörda universitetsämnen cx;h hembygdsrörelsen. Till myndig­heten fmns knutet ett mindre sekretariat och en EA/PA-enhet.

Myndighetens verksamhet upptos riU större delen av omfattonde och i fler­talet fall mycket långsiktiga publiceringsprojekt avseende ortnamn, person­namn, dialekter och medeltida ballader. Publiceringsverksamheten i övrigt i skilda skriftserier, monografier etc. är betydande. Utgångsmaterial är det in­samlade materialet som arkiverats i de skilda enhetema. Insamlandet av nytt material pågår kontinuerligt

Folkminnesverksamhet finns framför allt i ULMA men även i DAG och DAUM. SVA:s verksamhet omfattar till mycket stor del musikaliska foUcmin-nen, till vilka även jazzen kan räknas. Insamlandet av folkminnen i övrigt är en ringa del i den totala verksamheten, särskilt vid jämförelse med den språk­liga delen.

Uttedaren kan konstatera att en stor del av verksamheten i DOVA utgår från olUca beslut som fattots för länge sedan. Den har kommit att avlägsna sig från viss universitetsforskning, särskilt den mcxlema etnologin. I viss mån gäller detta även språkforskningen, i mindre grad namnforskningen. Vad gäller ortnamn har myndigheten ett särskilt vårdansvar vilket utövas i sam­arbete med Lantmäteriverket och Riksantikvarieämbetet.

Uttedaren finner vissa obalanser i verksamhetema mellan publicerings­verksamhet, forskning, insamlande och regional fördelning. Delar av de resurskrävande pubUceringsprojekten, särskilt ortnamnsseriema, bör omprö­vas beträffande ambitionsnivåer. Insamlandet av folkminnen och dialekt­material bör göras mera nutidsinriktot. De kombinerade kvalitotiva och kvanti­tativa metoder som används kan med fördel prövas för uisamlande av material som kan ligga tfll grand för en analys av dagens kulturella mönster cx;h där­med bli av stor betydelse för samhället. För att förstärka folkminnesdelen tillika den regionala verksamheten föreslår utredaren att Folklivsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN], LUF, tillföres DOVA den 1 juli 1994.1 regionalt avseende föreslår ut­redaren vidare ett tydligare ansvarstagande för södra cx;h västta Sverige så­tillvida att för dialekter och folkminnen klargöres två större områden för arkivavdelningama i[REDACTED_EFTERNAMN] (DAL+LUF) och Göteborg (DAG).

12

Verksamheten inom Svenskt visarkiv har här ej närmare analyserats. Sär-    Prop. 1992/93:150 skilda behov av detta synes ej föreligga cx:h verksamheten skiljer sig något    Bilaga 9 från den inom det övriga DOVA. Uttedaren kan konstotera att SVA ej har på­fallande samhörighet med DOVA:s övriga delar. SVA skulle kunna avskiljas frän myndigheten, men något konkret förslag till annat huvudmannaskap framlägges ej.

Vad gäUer intem organisation föreslår uttedaren en förstärkt ledningsfunk­tion med verkschef och samhällsinriktad styrelse och viss ökning av kansli­funktionerna. Placeringen föreslås till Stockholm med Uppsala som andra altemativ. Den nuvarande styrelsen föreslås bh omvandlad till en vetenskaplig nämnd cx;h de till varje arkiv knuma rädgivande nämnderna föreslås bestl

Vidare föreslås att de båcfe långsUctiga forsknings- och pubUceringsföreta-gen OSD cx;h SMP placeras direkt under verksledningen för att snabbare ut­givning skall möjliggöras. Utgivandet av ortnamnsseriema bör organiseras fastare inom OAU. Personnamnsforskningen, även avseende nyare tid, före­slås bli koncentterad tiU Uppsala.

Uttedaren föreslär vidare en genomgripande datorisering av det insamlade materialet, vad gäller ortnamnen i nära samarbete med Lantmäteriverket och Centralnämnden för fastighetscfeta.

DOVA:s ställning i de vetenskapliga närverken bör förstärkas genom projekt. Rollen som förvaltare av den ickemateriella delen av kulturarvet måste förtydligas i relation till universiteten, kulturmiljövården. Nordiska museet och andra samt vara baserad på en nuridsorienterad verksamhetsidé.

13

Bilaga 9.2     Prop. 1992/93:150 Bilaga 9

Förteckning över remissinstanser och sammanställning av remissyttranden över betänkandet Det dolda kulturarvet (SOU 1992:142)

Remissinstanser

Efter remiss har ytttanden över uttedningen avgetts av Statskontoret, Riks­revisionsverket (RRV), Riksarkivet (RA), Riksantikvarieämbetet (RAÄ), Statens musiksamluigar (SMS), Stotens lanttnäteriverk (LMV), Universiteten i Stockholm, Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Umeå, Humanistisk-samhälls-vetenskapliga forskningsrådet (HSFR), Dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv POVA), Stiftelsen Nordiska museet, Kungl. Vitterhetsaka­demien, Sveriges Hembygdsförbund, TCO, SACO, Upplandsmuseet, Kulturhistoriska museet i[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborgs museer och Västerbottens museum.

Remissyttrandena

Allmänt

Flertalet remissinstanser ansluter sig i huvudsak till uttedarens huvudförslag att DOVA skall bestå som självständig myndighet, men att verksamheten inom DOVA bör omprövas cx;h fömyas. Detta kräver en föränchad styrelse-konstraktion cxh förstärkt ledning.

DOVA som självständig myndighet

Förslaget tillstyrks av de flesta remissinstansema. Uppsala universitet där­emot förordar att DOVA-arkiven (med undantag av Svenskt visarkiv) knyts till universiteten i resp. Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Umeå. Detta skulle enligt universitetets bedömning kraftigt befrämja verksamheten vid arkiven och dessutom få positiva återverkningar på forskningen vid berörda institu­tioner, särskilt vid lärosäten där det vetenskapliga studiet av dialekter cx:h namn för närvarande röner ett förhållandevis svagt inttesse. Kungl. Vitter­hetsakademiens slutsats är att DOVA-arkiven har mer att ge i samverkan med näraliggande universitetsinstitutioner än med en centtal lednings- och sam-orcfeingsorganisation. Nordiska museets uppfattning är att betydande rationa­liseringsvinster kan göras om Nordiska museet anförttcxldes lecfeingsansvaret för DOVA. Museet framhåller att dess breda erfarenhet av insamlings- och dokumentotionsverksamhet, såväl som arkivhantering och forskning är en garanti för en framgångsrik verksamhet.

Ledningsorganisation

Uttedaren föreslår att lecfeingen för EXDVA skall besfe av

14

-

styrelse med förettädare för stotsmaktema, arkivväsendet, kulturmiljövår-   Prop. 1992/93:150 den (centtalt och regionalt). Nordiska museet, universiteten, Statens Länt-   Bilaga 9 mäteriverk cx;h hembygdsrörelsen,

-

en vetenskaplig nämnd med företrädare för berörda universitetsämnen,

-

de nuvarande rådgivande nämnderna,

-

en verkschef och kanslichef (50 %).

Enligt uttedaren bör kansliet i första hand placeras i Stockholm, i andra hand i Uppsala.

Utredarens förslag till styrelse tiUstyrks i stort av bl.a. RAÄ, LMV, Stockholms universitet, DOVA, TCO och SACO. Enligt LMV är det vUctigt att styrelsen tycUiggör och genomför verksamhetsidén och att den vetenskap­liga nämnden får en stark roll. Nordiska museet anser att en vetenskaplig nämnd bör vara rådgivande i verksamheten. DOVA, RAÄ och RA däremot avstyrker förslaget om en vetenskaplig nämnd. RAÄ finner det mest praktiskt att de vetenskapliga intressena beaktas genom representation i styrelsen. DOVA tillstyrker att de rådgivande nämnderna kvarstår. Enligt RA:s be­dömning torde det inte finnas skäl att ha säväl en centtal vetenskaplig nämnd som rådgivande nämnder för de olUca arkiven. Uppsala uruversitet ifrågasätter starkt om den föreslagna dimensioneringen av ledningen över huvud taget har rimliga proportioner.

1 fråga om uttedarens förslag om att inrätta två halvtidstjänster för en verkschef och en kanslichef redovism remissinstansema skilda synpunkter. TCO och SACO föreslår att tjänsteraa skall upprätthållas av en person på heltid, eftersom rekryteringsmöjlighetema då skulle förbätttas och engage­manget i verksamheten fördjupas. TCO och SACO föreslär också att verkschefen skall ha allmän vetenskaplig kompetens men med inttesse för cx;h erfarenhet av administtativa frägor. RAÄ fömtsätter att verkschefen skall ha hög vetenskaplig kompetens. DOVA tillstyrker förslaget om att inrätta en tjänst som kanslichef men med heltidstjänstgöring. Enligt DOVA bör styrel­sens ordförande kunna fungera som verkschef med 20 % tjänstgöringsskyl­dighet. En ledamot har reserverat sig mot DOVA:s förlag och föreslår att myndigheten leds av en heltidsanställd verkschef med vetenskaplig kompe­tens inom något av DOVA:s forskningsområden. Umeå universitet ifrågasät­ter om det inte kan räcka med en samhällsinriktad styrelse och en arbetande styrelseordförande på halvtid.

Stockholms universitet och Nordiska museet tillstyrker en placering av verksledningen i Stcxkholm. RRV, LMV, TCO och SACO förordar en place­ring i Uppsala. DOVA:s slutiiga ställningstagande till placeringen av kansliet görs när den framtida organisationen är klar.

Ändring av namn

Uttedaren föreslå att myndigheten bör byto namn till Språk- och folkminnes-institutet. TCO understryker att myndighetens namn bör bytas ut, eftersom det är långt och krångligt och ofta leder till missförstånd. RA anser att ett namnbyte bör övervägas inte minst för att minska riskeraa för ihopblandning

15

med de statiiga arkivmyndighetema. DOVA anser att ett namnbyte behövs, då   Prop. 1992/93:150 det nuvarande namnet är långt och ger en otydlig profil. Förväxlingar cxh   Bilaga 9 missförstånd förekommer. DOVA föreslär namnet Kulturminnesarkiven.

Svenskt visarkiv

Uttedaren anser att huvudmannaskapet för Svenskt visarkiv kan övervägas och ser ett samgående med SMS som ett möjligt altemativ. Universitetet i Göteborg anser att ett överförande till SMS bör övervägas. SMS anser att SMS skulle vara ett naturligt hemvist för Visarkivet vid en omorganisation cxh är självt odelat positiv tiU en sådan lösning. SMS anser att en föratsätt­ning för ett genomförande bör vara att det inom Visarkivet finns en någor­lunda samstämmig uppfattnuig om att en sådan lösning är acceptabel. Svenskt visarkiv anser att arkivet i försto hand bör ges en fristående ställning med egen styrelse, i andra hand ges en kraftigt markerad ställning inom en större myndighet (DOVA, eventuellt SMS). RRV föreslår i syfte att renodla DOVA:s verksamhet, inriktning och ansvarsområden att Svenskt visarkiv görs till egen myndighet. TCO anser att Visarkivets sfeUning som självständig myndighet eller huvudmannaskap i annan form bör utredas. HSFR och DOVA förordar att nuvarande ordning inte ändras.

Folklivsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN]

I avsikt att förstärka folkminnesdelen och insamlandet föreslår uttedaren att Folklivsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN] tillförs DOVA. RRV, DOVA och Göteborgs museer tillstyrker förslaget. TCO txh SACO anser att frägan inte bör aktualiseras förrän den uttedning som pågår vid Lunds universitet om dess museer cxh samlingar genomförts. Universiteten i Stockholm,[REDACTED_EFTERNAMN] och Umeå avvisar förslaget. HSFR anser att man bör iaktta stor försiktighet innan man bryter upp det nära sambandet mellan FoUclivsarkivet och institutionen för emologi i[REDACTED_EFTERNAMN].

Regionala ansvarsområden

Uttedaren föreslår en justering av arkivens regionala ansvarsområden för folkminnen cxh dialekter. Förslaget tillstyrks av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Därvid föreslås att indelningen cxkså skall gälla för ortnamnen. Bland andra RAÄ och DOVA framhäller att en sådan förändring kräver ytter­ligare resurser. SACO framhåller att ytterligare uttedning av praktiska och ekonomiska möjligheter att genomföra regionala omorganisationer är nöd­vändig. Det måste rimligen bli en fråga för den nya verksledningen att pröva, så snart de ekonomiska föratsättningama för fömyelse och föräncUingar är klarlagda anser SACO.

16

gotab  43609. stackhalm 1993

Civildepartementet

1 Riksdagen 1992/93. 1 samL Nr 150 BiL 10

Bilaga 10

Civildepartementet

Prop. 1992/93:150

Bilaga 10 Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 15 april 1993

Föredragande: stotsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1993/94, m.m., såvitt avser Civildepartementets verksam­hetsområde

Inledning

Som chefen för Arbetsmarknadsdepartementet har anfört tidigare denna dag är läget på arbetsmarknaden mycket ansträngt. Det råder enighet om att arbetslösheten måste bekämpas tiU det yttersto. Regeringen är beredd att umyttja alfe sma möjUgheter för att skapa arbetstiUfäUen och sysselsättning.

Den djupa lågkonjunktur vi befinner oss i kommer att leda tiU att antalet arbetslösa fortsätter att vara högt. Det är angefeget att aUa goda krafter samlas för att mUdra arbetslöshetens konsekvenser.

På det arbetsmarknadspoUtiska området behövs det fortsatt särskUda åtgärder för att stimulera sysselsätttiingen. Det gäfler även inom bygg­nadssektom. Chefen för Arbetsmarknadsdepartementet har tidigare denna dag föreslagit att Arbetsmarknadsstyrelsen tiUförs 50 nuljoner kronor för allmänna samlingslokaler cxh 15 mUjoner kronor för lokal­bidrag tiU ttossamfund. Medlen skaU fördelas i samråd med Boverket respektive Samarbetsnämnden för stotsbidrag tiU ö-ossamfund. Vid val av objekt skaU, för såväl allmänna samlingslokaler som för lokaler för ttossamfund, mindre projekt i sysselsättningssvaga områden prioriteras.

Vidare bör särskUda mitfetiv tas för att mobUisera det ideeUa före­ningsUvet tiU ökade insatser för att motverka ungdomsarbetslösheten.

En viss utökning sker fr.o.m. den 1 januari 1994 av länsstyrelsemas uppgifter, bl.a. tiUsynsverksamhet kring stöd och service tifl vissa funktionshindrade. Det gäUer också övertagandet av länsbostodsnämn-demas uppgifter. De nya uppgiftema medför att ansfeget tiU länsstyrel­sema räknas upp genom att medel omdisponeras från andra departe­ment.

Trettonde huvudtiteln

Prop. 1992/93:150

Bilaga 10

B. Länsstyrelsema m.m.

B 1. Länsstyrelserna m.m.

1 budgetpropositionen (prop. 1992/93:100 bU. 14 s. 32-78) har föresla­gits att tiU Länsstyrelsema m.m. för budgetåret 1993/94 skaU anvisas ett ramanslag på 1 693 900 000 kronor.

Regeringen har i prop. 1992/93:159 om stöd och service tiU vissa funktionshindrade föreslagit en ny rättighetsfeg för personer med svåra funktionshinder. EnUgt fegförsfeget skafl länsstyrelsen inom länet ha tiUsyn över verksamhet enhgt den nya fegen. Dämtöver skaU länsstyrel­sen informera och ge råd tiU allmänheten i frågor som rör verksam­heten, bittäda kommunema med råd samt främja samverkan i planering meUan kommunema, landstingen cxh andra samhäUsorgan. Av den nämnda propositionen (s. 105-107) framgår, att länsstyrelsema för att kunna bedriva en aktiv tiUsynsverksamhet behöver tiUföras vissa ut­ökade personeUa resurser. Efter samråd med chefen för Socialdeparte­mentet beräknas anslaget tifl länsstyrelsema behöva räknas upp med 10 miljoner kronor på helårsbasis för ändamålet. Eftersom den nya lagen föreslås ttäda i kraft den 1 januari 1994 bör ansfeget för budgetåret 1993/94 räknas upp med hälften av detto belopp, dvs. med 5 mUjoner kronor.

Regeringen har vidare i prop. 1992/93:172 om ansfeg tUI Boverket och den regionala administrationen av stotens stöd för bostodsfinansie­ring m.m. föreslagit att länsbostodsnämndema feggs ned vid utgången av år 1993 och att uppgiften att sköto den regionafe administrationen av stotens stöd för bostodsfinansiering i stäUet feggs på länsstyrelseraa. Av den nämnda propositionen (s. 16) framgår att länsstyrelseraa bör tUl­föras utökade resurser för att kunna sköto denna uppgift. Det totala medelsbehovet för den verksamhet som länsstyrelsema tar över beräk­nas tiU 86 mUjoner kronor på helårsbasis. Detto mnebär att anslaget för budgetåret 1993/94 bör räknas upp med hälften av detto belopp, dvs. med 43 mUjoner kronor.

Sammanfattningsvis beräknar jag aUtså att ansfeget för 1993/94 bör föras upp med 48 mUjoner kronor utöver vad som har föreslagits i 1993 års budgetproposition.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen föreslår rikscfegen

att under ttettonde huvudtitehis ramansfeg Länsstyrelsema m.m. för budgetåret 1993/94 anvisa 48 000 000 kr utöver vad som före­slagits i prop. 1992/93:100 bU. 14.

gotab   43611, Stockholm 1993