Regeringens proposition

1997/98:71

Förstärkt tillsyn över börser

Prop.

1997/98:71

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 29 januari 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås åtgärder som syftar till att stärka tillsynen över

börser. Dessutom syftar de förslag som lämnas till att stärka börsers

oberoende ställning i förhållande till bl.a. större ägare. Regler om

ägarprövning och lämplighetsprövning av företagsledningen i börser,

auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer införs i lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet. Bestämmelserna motsvarar

de som redan gäller för bl.a. banker och värdepappersbolag.

Det ställs krav på att börser skall ha en disciplinnämnd för

handläggning av ärenden om överträdelser av börsens regler. För att

nämnden, och ytterst börsen, skall åtnjuta allmänhetens förtroende införs

bestämmelser som avser att säkerställa att nämnden har erforderlig

kompetens och integritet. I detta syfte föreslås också särskilda regler för

börsers hantering av disciplinärenden som rör företag som har ett

kvalificerat innehav, dvs. direkt eller indirekt äger minst 10 % av

aktierna, i börsen. Dessutom ges regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen en rätt att närmare föreskriva hur börserna skall

ordna sin marknadsövervakning. Det införs även en skyldighet för börser

att ge Finansinspektionen terminalåtkomst från egna lokaler till börsernas

marknadsövervakningssystem.

Förbudet för en börs att låta inregistrera eller notera sina aktier eller

andra fondpapper vid den egna marknadsplatsen föreslås bli lagfäst.

Vidare föreslås ändringar av de lagregler som anger vilka en börs får

tillåta att delta direkt i handeln vid börsen (börsmedlemmar). En börs

skall enligt förslaget få tillåta även andra juridiska personer än banker

och värdepappersbolag att bli börsmedlemmar, om de har en

betryggande kapitalstyrka, ändamålsenlig organisation av verksamheten,

nödvändiga riskhanteringsrutiner, säkra tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpliga att delta i handeln. Sker deltagandet i handeln vid

börsen för annans räkning, skall dock sådant medlemskap, liksom nu,

vara förbehållet banker och värdepappersbolag med tillstånd att bedriva

kommissionshandel eller förmedlingsverksamhet och utländska företag

som får bedriva motsvarande verksamhet i sitt hemland och som står

under tillsyn där. Utvidgningen av börsmedlemskretsen innebär att större

samstämmighet nås med de krav som gäller för deltagande i

clearingverksamhet och möjligheten att som kontoförande institut göra

registreringar i det datoriserade system för registrering av aktier och

andra finansiella instrument som administreras av Värdepapperscentralen

VPC AB. Utvidgningen gör det möjligt för börser att tillåta bl.a.

institutionella placerare såsom försäkringsbolag och pensionsfonder att

delta direkt i börshandeln.

Propositionen innehåller också förslag om en lättnad i kraven för

börsnotering av optioner och terminer. Notering av sådana optioner och

terminer skall få ske inte bara om det existerar en betydande handel med

tillförlitlig kurssättning i den underliggande tillgången utan också om det

av ett börsprospekt eller annat prospekt framgår att en sådan handel avses

ske inom sex månader från offentliggörandet av prospektet.

För att underlätta för en börs att fullgöra sina skyldigheter enligt börs-

lagstiftningen och annan lagstiftning föreslås en ändring i sekretesslagens

bestämmelser. Ändringen innebär att Finansinspektionen utan hinder av

sekretess skall kunna lämna ut uppgifter i ett tillstånds- eller

tillsynsärende till en börs.

Det föreslås även ändringar i bestämmelsen om återkallelse av tillstånd

för börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer i de

fall där bolagets egna kapital understiger vissa i lagen angivna gränser.

En liknande bestämmelse för kreditmarknadsbolag föreslås bli upphävd.

Det föreslås också vissa ändringar i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse. Det ställs krav på marknadsövervakning även hos

värdepappersinstitut som organiserar handel i finansiella instrument.

Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, ges rätt att

meddela föreskrifter om marknadsövervakningen. Dessutom undantas

företag som tillhandahåller finansiella tjänster uteslutande till andra

företag inom samma koncern från krav på tillstånd enligt lagen om

värdepappersrörelse. Vidare ändras den bestämmelse som säger att

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen

skall föreskriva risknivåer för värdepappersbolags och svenska

bankinstituts innehav av finansiella instrument. Ändringen innebär att det

skall finnas en möjlighet men ingen skyldighet att föreskriva sådana

risknivåer.

Dessutom föreslås att det i klargörande syfte görs vissa ändringar i

insiderlagen (1991:1342). Dessa ändringar gäller förbudet mot

korttidshandel och Finansinspektionens frågerätt.

Samtliga lagändringar föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs-

och clearingverksamhet 6

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

 (1989:827) 19

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 23

2.4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 25

2.5 Förslag till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342) 27

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 29

3 Ärendet och dess beredning 32

4 Bakgrund 33

5 Lämplighetsprövning av ägare och företagsledning 38

5.1 Bakgrund 38

5.2 Ägarprövning 40

5.3 Prövning av företagsledningen 42

6 Hantering av disciplinärenden 44

7 Marknadsövervakning och sekretess 57

8 Börsmedlemskap 64

8.1 Bakgrund 64

8.2 Utvidgning av börsmedlemskretsen 69

9 Inregistrering och notering av finansiella instrument 92

9.1 Förbud att inregistrera eller notera börsens egna aktier 92

9.2 Godkännande för notering av optioner och terminer 93

10 Återkallelse av auktorisation eller tillstånd vid för lågt eget

kapital 97

10.1 Börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer 97

10.2 Kreditmarknadsbolag 98

11 Klargörande av förbudet mot korttidshandel 100

12 Föreskrifter om risknivåer för innehav av finansiella instrument

101

13 Ikraftträdande 103

14 Ekonomiska konsekvenser 104

15 Författningskommentar 106

15.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:543) om

börs- och clearingverksamhet 106

15.2 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827) 115

15.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 115

15.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 116

15.5 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen

(1990:1342) 116

15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 117

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 120

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 143

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 144

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 170

Utrdag ur protkoll vid regeringssammanträde den 29 januari 1998 171

Rättsdatablad 172

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

2. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

3. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

5. lag om ändring i insiderlagen (1990:1342),

6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om

börs- och clearingverksamhet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

dels att 1 kap. 4 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 1 §, 4 kap. 1 och 2 §§, 5 kap. 3 §,

6 kap. 2 §, 7 kap. 2 och 2 a §§, 8 kap. 2, 6 och 7 §§ och 11 kap. 7 och

10 §§ samt rubriken närmast före 4 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 2 kap. 8 § skall lyda Tystnadsplikt ,

dels att i lagen skall föras in sjutton nya paragrafer, 3 kap. 1 a, 3 a och

4 §§, 4 kap. 1 a och 8 11 §§ samt 11 kap. 1 a och 2 a h §§, samt närmast

före 4 kap. 8 § och 11 kap. 2 a § nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap

4 §

I denna lag betyder

1. börs: företag som har fått auktorisation enligt 2 kap. att driva

verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden handel med

finansiella instrument mellan till verksamheten anslutna medlemmar,

2. börsmedlem: den som av en börs har fått tillåtelse att delta i handeln

vid börsen,

3. auktoriserad marknadsplats: företag som har fått auktorisation enligt

7 kap. att driva verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden

handel med finansiella instrument,

4. clearingverksamhet: fortlöpande verksamhet som består i

a) att på clearingmedlemmarnas vägnar göra avräkningar beträffande

deras förpliktelser att leverera finansiella instrument eller att betala i

svensk eller utländsk valuta, eller

b) att genom inträdande som part eller som garant ta över ansvaret för

förpliktelsernas fullgörande, eller

c) på annat väsentligt sätt sörja för att förpliktelserna avvecklas genom

överförande av likvid eller instrument,

5. clearingorganisation: företag som har fått tillstånd enligt 8 kap. att

driva clearingverksamhet,

6. clearingmedlem: den som får delta i clearingverksamheten hos en

clearingorganisation,

7. option: en rätt att till ett bestämt pris i framtiden få köpa eller sälja

tillgångar eller en rätt att vid en framtida tidpunkt få ett belopp som

räknas ut på grundval av ändringar i ett kursindex eller liknande,

8. termin: ett avtal om köp av tillgångar som mot ett i avtalet bestämt

pris skall levereras vid en framtida tidpunkt eller ett avtal om att

betalning mellan parterna i framtiden skall ske på grundval av ändringar i

ett kursindex eller liknande,

9. finansiellt instrument och fondpapper: vad som anges i 1 kap. 1 §

lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument,

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet,

11. kvalificerat innehav: ett

direkt eller indirekt ägande i ett

företag, om innehavet

representerar tio procent eller mer

av kapitalet eller av samtliga röster

eller om innehavet annars

möjliggör ett väsentligt inflytande

över ledningen av företaget,

12. koncern: detsamma som i

1 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385), varvid vad som sägs

om moderbolag tillämpas även på

andra juridiska personer än

aktiebolag.

2 kap

2 §

Auktorisation som börs får meddelas ett svenskt aktiebolag eller en

svensk ekonomisk förening endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att den som

kommer att ha ett kvalificerat

innehav i företaget inte motverkar

en sund utveckling av verksamheten

i företaget och denne även i övrigt

är lämplig att utöva ett väsentligt

inflytande över ledningen av en

börs,

4. den som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har tillräcklig

insikt och erfarenhet för att delta i

ledningen av en börs och även i

övrigt är lämplig för en sådan

uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

Auktorisation som börs får inte

meddelas, om det kan antas att

någon som i väsentlig mån har

åsidosatt sina skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet kommer att ha ett

kvalificerat innehav i företaget.

3 kap

1 §

En börs får som medlemmar ha

endast

1. Riksbanken,

2. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva värdepappers-

rörelse enligt 1 kap. 3 § 1, 2 eller 3

lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

3. utländska företag som har säte

i ett land inom EES och som i det

landet har tillstånd att driva sådan

verksamhet som avses i 2, och

4. andra utländska företag som i

sitt hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 2 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ.

Till börsmedlem får antas endast

den som har tillräckliga finansiella

resurser och i övrigt är lämplig att

delta i handeln vid börsen.

En börs får som medlemmar ha

Riksbanken och Riksgäldskontoret

samt juridiska personer som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt är

lämpliga att delta i handeln vid

börsen.

1 a §

En börsmedlem får delta i handeln

vid en börs för egen räkning. En

börs får medge följande institut och

företag rätt att delta i handeln vid

en börs för annans räkning:

1. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1 eller 2 lagen (1991:981) om

värdepappers-rörelse, och

2. utländska företag som i sitt

hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 1 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ.

Om ett företag inom en koncern

bedriver handel uteslutande för

egen och för andra koncernföretags

räkning skall, vid tillämpning av

första stycket, den handel som

företaget bedriver anses vara

handel för egen räkning.

3 a §

Börsmedlemmar som inte står

under Finansinspektionens tillsyn

eller motsvarande tillsyn i

hemlandet är skyldiga att på

begäran av inspektionen lämna

uppgifter om förhållanden som rör

deltagandet i handeln vid börsen.

Inspektionen får förelägga en

sådan börsmedlem att lämna de

begärda uppgifterna.

4 §

En börs skall övervaka att

medlemmarna följer de krav som

gäller för medlemskap i börsen.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av medlemmarna

vid en börs.

4 kap

1 §

Vid en börs får notering av och handel med alla slags finansiella

instrument ske. Notering av och handel med ett visst finansiellt

instrument får dock inte inledas förrän börsen har lämnat sitt

godkännande till detta.

Fondpapper får godkännas för notering och handel genom att börsen,

efter prövning enligt 5 kap. 1 §, beslutar om inregistrering av

fondpapperen. För fondpapper som inte är föremål för inregistrering får

sådant godkännande lämnas endast om prövning har skett enligt 6 kap.

1 §.

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

bara om det förekommer en

betydande handel med tillförlitlig

kurssättning i den eller de tillgångar

som optionen eller terminen

grundas på.

Handelsregler

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

om

1. det förekommer en betydande

handel med tillförlitlig kurssättning

i den eller de tillgångar som

optionen eller terminen grundas på,

eller

2. det av ett prospekt enligt

5 kap. 5 § denna lag eller 2 kap. 1 §

första stycket lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

framgår att handel enligt 1 avses

ske inom sex månader från

offentliggörandet av prospektet.

Om det finns särskilda skäl får

Finansinspektionen medge att

optioner och terminer godkänns för

notering och handel även i andra

fall än som anges i tredje stycket.

En förutsättning för sådant

medgivande är att det finns en

tillförlitlig prissättning på den eller

de tillgångar som optionen eller

terminen grundas på eller, om

optionen eller terminen grundas på

ett eller flera index, att dessa är

tillförlitliga.

1 a §

Fondpapper som har getts ut av ett

företag som har auktorisation som

börs får inte inregistreras eller

noteras vid den börsen.

Handelsregler och

marknadsövervakning

2 §

En börs skall ha ändamålsenliga regler för hur handeln vid börsen skall

gå till.

Börsen skall övervaka handeln och kursbildningen vid börsen och se

till att handeln sker i överensstämmelse med denna lag och andra

författningar samt med god sed på värdepappersmarknaden.

Börsen är skyldig att på begäran

av Finansinspektionen ge

inspektionen terminalåtkomst till

sitt system för övervakningen av

handeln och kursbildningen.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av handeln och

kursbildningen vid en börs.

Disciplinnämnd

8 §

En börs skall ha en disciplin-

nämnd med uppgift att handlägga

ärenden om medlemmars och

emittenters överträdelser av de

regler som gäller vid börsen

(disciplinärenden).

Gäller ärendet ett företag som

har ett kvalificerat innehav i börsen

är disciplinnämnden skyldig att

pröva ärendet, om

Finansinspektionen begär det.

Om det finns särskilda skäl, får

Finansinspektionen besluta att en

börs inte behöver ha en

disciplinnämnd.

9 §

En disciplinnämnd skall bestå av en

ordförande, en vice ordförande och

minst tre övriga ledamöter.

Ordföranden och vice ordföranden

skall vara lagfarna och erfarna

som domare. Av övriga ledamöter

skall minst två vara väl insatta i

förhållandena på

värdepappersmarknaden.

I disciplinnämnden får inte ingå

personer som har anställning i

börsen eller i ett företag som har

ett kvalificerat innehav i börsen. I

nämnden får inte heller ingå

personer som har ett kvalificerat

och stadigvarande uppdrag för

börsen eller för ett företag som har

ett kvalificerat innehav i börsen.

10 §

För ledamöterna i en

disciplinnämnd skall vad som sägs i

11 och 12 §§ förvaltningslagen

(1986:223) om jäv gälla i

tillämpliga delar.

11 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får meddela närmare föreskrifter

om disciplinnämnd och

handläggningen av

disciplinärenden.

5 kap

3 §

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och annan

författning samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har

inregistrerats vid börsen, skall

börsen omedelbart vidarebefordra

information enligt första stycket till

Finansinspektionen.

6 kap

2 §

En utgivare av fondpapper vilka

noterats med stöd av 1 § skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och fondpapper-

en som är av betydelse för bedömn-

ing av kursvärdet på fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har noterats med stöd av 1 §

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och fondpapper-

en som är av betydelse för bedömn-

ing av kursvärdet på fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har noterats

vid börsen, skall börsen omedelbart

vidarebefordra information enligt

första stycket till

Finansinspektionen.

7 kap

2 §

Bestämmelserna för börs i 2, 4 och 6 kap. skall, med i andra stycket

angivna undantag, tillämpas även i fråga om auktoriserad marknadsplats.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information och i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information, i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut och i 4 kap.

8 11 §§ om disciplinnämnd.

2 a §

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 2 4 delta i handeln

vid marknadsplatsen, om de

uppfyller av marknadsplatsen

uppställda krav.

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1, 2 eller 3 lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse och

utländska företag som i sitt

hemland får driva sådan

verksamhet och som där står under

betryggande tillsyn av myndighet

eller annat behörigt organ delta i

handeln vid marknadsplatsen, om

de uppfyller av marknadsplatsen

uppställda krav.

8 kap

2 §

Tillstånd för ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening

att driva clearingverksamhet får meddelas endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att den som

kommer att ha ett kvalificerat

innehav i företaget inte motverkar

en sund utveckling av verksamheten

i företaget och denne även i övrigt

är lämplig att utöva ett väsentligt

inflytande över ledningen av en

clearingorganisation,

4. den som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har tillräcklig

insikt och erfarenhet för att delta i

ledningen av en

clearingorganisation och även i

övrigt är lämplig för en sådan

uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

Tillstånd att driva clearing-

verksamhet får inte meddelas, om

det kan antas att någon som i

väsentlig mån har åsidosatt sina

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet

kommer att ha ett kvalificerat

innehav i företaget.

6 §

En clearingorganisation får som

medlemmar ha sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 1 4 och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpligt att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

En clearingorganisation får som

medlemmar ha Riksbanken och

Riksgäldskontoret samt juridiska

personer som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt är

lämpliga att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

7 §

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt sådana

institut och företag som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 att

delta i clearingverksamheten för

annans räkning.

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt

Riksbanken och sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 a § 1

och 2 rätt att delta i

clearingverksamheten för annans

räkning.

Om ett företag inom en koncern

deltar i clearingverksamhet

uteslutande för egen och för andra

koncernföretags räkning skall, vid

tillämpning av första stycket,

deltagandet i clearingverksamhet

anses vara för egen räkning.

11 kap

1 a §

Ett företag som har ett kvalificerat

innehav i en börs och samtidigt är

medlem vid börsen eller har gett ut

fondpapper som är inregistrerade

eller noterade vid börsen skall

lämna Finansinspektionen de

upplysningar om sin verksamhet

som inspektionen begär.

Inspektionen får förelägga ett

sådant företag att lämna de

begärda uppgifterna.

Ägarprövning

2 a §

Ett direkt eller indirekt förvärv av

aktier eller andelar i ett företag,

som medför att förvärvarens

sammanlagda innehav utgör ett

kvalificerat innehav, får ske bara

efter tillstånd av

Finansinspektionen. Detsamma

gäller ett förvärv som innebär att

ett kvalificerat innehav ökas så att

det uppgår till eller överstiger 20,

33 eller 50 procent av kapitalet

eller röstetalet för samtliga aktier

eller andelar eller så att företaget

blir ett dotterföretag.

Tillstånd enligt första stycket

skall ha meddelats före förvärvet.

Om förvärvet har gjorts genom

bodelning, arv, testamente,

bolagsskifte eller på annat liknande

sätt, krävs i stället tillstånd för att

förvärvaren skall få behålla de

aktier eller andelar som erhållits.

Förvärvaren skall ansöka om

sådant tillstånd inom sex månader

efter det att aktierna eller

andelarna erhållits.

2 b §

Tillstånd skall ges till förvärv som

avses i 2 a §, om det kan antas att

förvärvaren inte kommer att

motverka en sund utveckling av

företagets verksamhet och om

förvärvaren även i övrigt är

lämplig att utöva ett väsentligt

inflytande över ledningen av

företaget. Tillstånd får inte ges, om

förvärvaren i väsentlig mån har

åsidosatt skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet.

Finansinspektionen får före-

skriva en viss tid inom vilken ett

förvärv skall genomföras.

Finansinspektionen skall med-

dela beslut i ett ärende enligt denna

paragraf inom tre månader från det

att ansökan om tillstånd gjordes.

2 c §

Den som avser att avyttra ett

kvalificerat innehav eller en så stor

del av ett kvalificerat innehav att

innehavet därigenom kommer att

understiga någon av de gränser

som anges i 2 a § skall underrätta

Finansinspektionen om detta.

2 d §

När ett företag får kännedom om

att aktier eller andelar i företaget

blivit föremål för ett sådant förvärv

som avses i 2 a § eller för en sådan

avyttring som avses i 2 c §, skall

företaget snarast anmäla förvärvet

eller avyttringen till Finansinspekt-

ionen.

Ett företag skall årligen till

Finansinspektionen anmäla

namnen på de aktie- eller

andelsägare som har ett

kvalificerat innehav av aktier eller

andelar i företaget samt storleken

på innehaven.

2 e §

Om en juridisk person har ett

kvalificerat innehav i ett företag,

och ändringar sker i den juridiska

personens ledning, skall

ändringarna snarast anmälas till

Finansinspektionen.

2 f §

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i företaget, får

Finansinspektionen besluta att

denne vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan innehavare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 2 a §, får

inspektionen besluta att denne vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de om-

fattas av ett krav på tillstånd.

Om någon i strid med ett beslut

av inspektionen har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar, får

innehavaren inte företräda aktierna

eller andelarna vid stämman till

den del innehavet står i strid med

beslutet.

2 g §

Finansinspektionen får förelägga

en ägare som avses i 2 f § första

stycket att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet därefter inte är

kvalificerat. En ägare som avses i 2

f § andra eller tredje stycket får

föreläggas att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet inte står i strid med

inspektionens beslut.

Aktier eller andelar som om-

fattas av ett förbud enligt 2 f § eller

ett föreläggande enligt första

stycket skall inte medräknas när det

fordras samtycke av ägare till en

viss del av aktierna eller andelarna

i företaget för att ett beslut skall bli

giltigt eller en befogenhet skall få

utövas, såvida det inte har

förordnats en förvaltare enligt 2

h §.

2 h §

Om det finns särskilda skäl får

Finansinspektionen begära att

tingsrätten förordnar en person att

som förvaltare företräda sådana

aktier eller andelar som enligt 2 f §

inte får företrädas av ägaren.

Sådan ansökan prövas av

tingsrätten i den ort där ägaren har

sitt hemvist, eller om ägaren inte

har hemvist i Sverige, av

Stockholms tingsrätt. Som

förvaltare får förordnas endast den

som är lämplig för uppdraget.

En förvaltare har rätt till skälig

ersättning för arbete och utlägg.

Ersättningen skall betalas av

ägaren till aktierna eller andelarna

och skall på begäran förskotteras

av företaget. Om den

betalningsskyldige inte godtar

förvaltarens anspråk, fastställs

ersättningen av tingsrätten.

7 §

Auktorisation eller tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett företag

skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget genom att överträda denna lag eller någon föreskrift som

har meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan verksamhet som auktorisationen eller tillståndet avser,

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser, eller

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget.

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser,

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget, eller

4. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 2 § första

stycket 4 eller 8 kap. 2 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 1 meddela varning i stället för att återkalla auktorisationen eller

tillståndet.

Vid tillämpning av första stycket

3 skall det egna kapitalet beräknas

enligt 13 kap. 2 § tredje stycket

aktiebolagslagen (1975:1385).

I fall som avses i första stycket 4

får auktorisationen eller tillståndet

återkallas bara om

Finansinspektionen först invänt mot

att att personen ingår i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare och om han

eller hon, efter en av inspektionen

bestämd tid av högst tre månader,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Vid återkallelse av ett tillstånd att driva clearingverksamhet får

inspektionen besluta om hur rörelsen skall avvecklas.

Ett beslut om återkallelse av tillstånd att driva clearingverksamhet får

förenas med förbud att fortsätta verksamheten.

10 §

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

8 kap. 10 § eller 11 kap. 6 8 §§

denna lag får inspektionen

förelägga vite.

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

3 kap. 3 a §, 8 kap. 10 § eller

11 kap. 1 a eller 6 8 §§ denna lag

får inspektionen förelägga vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § samt 3 kap. 1 och 2 §§

aktiekontolagen (1989:827) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap

3 §

I ett aktiekonto som avses i 2 § skall anges

1. aktieägarens namn, personnummer eller annat identifierings-

nummer samt postadress,

2. namn, personnummer eller annat identifieringsnummer samt post-

adress för panthavare och för den som har en rättighet på grund av sådan

inskränkning i rätten att fritt förfoga över aktien som avses i 11,

3. det antal aktier som kontot omfattar med uppgift om aktiernas

nominella belopp och för varje aktie huruvida full betalning har erlagts

för aktien till avstämningsbolaget,

4. till vilket slag varje aktie hör, om aktier av olika slag kan finnas

enligt bolagsordningen,

5. i förekommande fall att aktie av visst slag kan omvandlas till en

aktie av annat slag,

6. förbehåll att aktieägare eller annan skall vara berättigad att lösa aktie

som övergår till ny ägare,

7. utbetalning som görs vid inlösen av en aktie eller minskning av

aktiens nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar,

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713),

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse, 11 kap. 2 h §

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713).

9. pantsättning avseende en aktie,

10. konkurs avseende aktieägaren samt utmätning, kvarstad eller

betalningssäkring avseende en aktie eller panträtt i aktien,

11. inskränkning i rätten att fritt förfoga över en aktie som avses i

3 kap. 12 och 15 §§ aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 12 och 15 §§

försäkringsrörelselagen (1982:713) eller 3 kap. 13 och 16 §§ bank-

aktiebolagslagen (1987:618),

12. inskränkning enligt 13 kap. 19 § andra stycket eller 14 kap. 21 §

andra stycket föräldrabalken.

Har utan återbetalning en aktie dragits in eller det nominella beloppet

ändrats, skall detta anges i aktiekontot så snart det kan ske.

3 kap

1 §

Sveriges riksbank och Riksgälds-

kontoret har rätt att vara

kontoförande institut. I övrigt avgör

Värdepapperscentralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

sådana institut och företag som

avses i 3 kap. 1 § första stycket 2 4

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt bedöms vara lämpligt

att delta i kontoföringen hos

centralen.

Riksbanken och Riksgäldskontoret

har rätt att vara kontoförande

institut. I övrigt avgör

Värdepappers-centralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

juridiska personer som har en

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt är lämpliga att delta i

kontoföringen hos centralen.

Värdepapperscentralen skall vid sin prövning tillämpa principerna om

 fritt tillträde, som innebär att var och en som uppfyller de krav som

ställs i denna lag och av centralen får delta i kontoföringen, och

 neutralitet, som innebär att av centralen uppställda regler utformas

och tillämpas på ett likformigt sätt.

Av de kontoförande instituten skall minst ett vara helägt

dotteraktiebolag till Värdepapperscentralen.

2 §

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

endast medge svenska och

utländska clearingorganisationer

eller centrala värdepappersförvarare

samt sådana institut som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare, Riksbanken

samt sådana institut och företag

som avses i 3 kap. 1 a § 1 och 2

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet rätt att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Om ett företag inom en koncern

vidtar registreringsåtgärder

uteslutande för egen eller för andra

koncernföretags räkning skall, vid

tillämpning av första stycket,

åtgärderna anses vidtagna för egen

räkning.

Med koncern skall vid

tillämpning av andra stycket förstås

detsamma som i 1 kap. 5 och 6 §§

aktiebolagslagen (1975:1385),

varvid vad som sägs om

moderbolag tillämpas även på

andra juridiska personer än

aktiebolag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 17 § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap

17 §

Ett tillstånd att driva finansieringsverksamhet som har lämnats ett

kreditmarknadsföretag skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget inte inom ett år efter beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om företaget dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. företaget under en sammanhängande tid av ett år inte drivit sådan

rörelse som tillståndet avser,

3. företaget genom att överträda en bestämmelse som avses i 16 § eller

på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan rörelse som tillståndet

avser,

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget,

5. företagets egna kapital

understiger två tredjedelar av det

registrerade aktiekapitalet och

bristen inte har täckts inom tre

månader efter det att den blev känd

för bolaget, eller

6. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 och 5 får inspektionen

medge förlängd tid för täckande av

bristen, om det finns särskilda skäl.

I fall som avses i första stycket 6

får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget, eller

5. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 får inspektionen medge

förlängd tid för täckande av bristen,

om det finns särskilda skäl. I fall

som avses i första stycket 5 får

tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

verksamheten skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap

5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, för uppgift om

1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens

verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens

verksamhet avser.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av aktier i bank-

aktiebolag, kreditmarknadsbolag,

värdepappersbolag och

försäkringsaktiebolag, eller av

andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening gäller

sekretess för uppgift om enskilds

personliga eller ekonomiska

förhållanden om det kan antas att

den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Sekretess gäller

inte för beslut av myndigheten och

inte heller för uppgift som erhållits

från annan myndighet om uppgiften

inte är sekretessbelagd där.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av

1. aktier i bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag, värde-

pappersbolag eller försäkrings-

aktiebolag,

2. andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening, eller

3. aktier eller andelar i börs,

auktoriserad marknadsplats eller

clearingorganisation

gäller sekretess för uppgift om

enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden om det

kan antas att den enskilde lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller inte för beslut av

myndigheten och inte heller för

uppgift som erhållits från annan

myndighet om uppgiften inte är

sekretessbelagd där.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som består

i övervakning enligt insiderlagen

(1990:1342) eller kontroll enligt

valutaväxlingslagen (1996:1006),

för sådan uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga

förhållanden, vilken på begäran har

lämnats av någon som är skyldig att

lämna uppgifter till myndigheten.

Rör uppgiften den uppgiftsskyldige

gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller

men om uppgiften röjs och

sekretess inte motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som består

i övervakning enligt insiderlagen

(1990:1342), övervakning enligt

lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument eller kontroll

enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), för sådan uppgift om

enskilds ekonomiska eller

personliga förhållanden, vilken på

begäran har lämnats av någon som

är skyldig att lämna uppgifter till

myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock

sekretess endast om denne kan

antas lida skada eller men om

uppgiften röjs och sekretess inte

motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i

verksamhet som avses i första tredje styckena för sådan uppgift om

affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga

förhållanden som myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess

gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om

inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter

enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i fråga om

denna sekretess tillämpas i strid med avtalet.

Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen

enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften

lämnas.

Utan hinder av sekretess får

uppgift enligt första stycket lämnas

till en börs om uppgiften behövs för

att börsen skall kunna fullgöra sina

uppgifter enligt lagen (1992:543)

om börs- och clearingverksamhet

eller annan författning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.5 Förslag till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

Härigenom föreskrivs att 7 a, 18 och 19 §§ insiderlagen (1990:1342)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 a §

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får motsvarande

antal aktier av samma slag

överlåtas mot vederlag tidigast tre

månader efter förvärvet.

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får aktier av samma

slag upp till motsvarande antal

överlåtas mot vederlag tidigast tre

månader efter förvärvet.

Detsamma gäller för fysiska och juridiska personer som förvärvar

aktier i aktiemarknadsbolaget och vilkas aktier enligt 10 § skall likställas

med aktier som innehas av personer som avses i första stycket.

18 §

Om det finns anledning anta att en bestämmelse i denna lag har

överträtts, har Finansinspektionen rätt att få de uppgifter som den

behöver för sin utredning från

1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

2. ett aktiebolag eller en juridisk person i övrigt vars finansiella

instrument överträdelsen gäller,

3. den juridiska person som lämnat det offentliga erbjudandet om

aktieförvärv,

4. moderföretaget till det aktiebolag eller den juridiska person som

avses i 2 eller 3,

5. myndighet,

6. börs, auktoriserad marknadsplats eller clearingorganisation enligt

1 kap. 4 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

7. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

8. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

7. börsmedlem eller clearing-

medlem enligt 1 kap. 4 § lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller

kontoförande institut enligt 3 kap.

1 § aktiekontolagen (1989:827),

8. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

9. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om hur uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

19 §

Om någon inte fullgör sin

skyldighet enligt 18 § första stycket

2 4, 6 eller 7, får

Finansinspektionen förelägga vite.

Om någon inte fullgör sin

skyldighet enligt 18 § första stycket

2 4 eller 6 8, får

Finansinspektionen förelägga vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

dels att 1 kap. 2 och 3 a §§ och 4 kap. 4 § skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 3 kap. 10 §, samt närmast

före den en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap

2 §

I denna lag betyder

1. värdepappersrörelse: verksamhet som består i att yrkesmässigt

tillhandahålla sådana tjänster som anges i 3 §,

2. värdepappersbolag: svenskt aktiebolag som fått tillstånd enligt

denna lag att driva värdepappersrörelse,

3. bankinstitut: bankaktiebolag, sparbank, medlemsbank och utländskt

bankföretag som driver bankrörelse från filial här i landet,

4. värdepappersinstitut: värdepappersbolag, svenska bankinstitut som

fått tillstånd enligt denna lag att driva värdepappersrörelse och utländska

företag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet,

5. EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

6. kvalificerat innehav: ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om

innehavet representerar 10 procent eller mer av kapitalet eller av samtliga

röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av

företaget,

7. filial: ett avdelningskontor med självständig förvaltning; om ett

utländskt företag etablerar sig i Sverige enligt 3 c § 1 eller 2 kap. 7 §

första stycket, skall etableringen anses som en enda filial, även om flera

driftställen inrättas.

8. koncern: detsamma som i

1 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385), varvid vad som sägs

om moderbolag tillämpas även på

andra juridiska personer än

aktiebolag.

Ett värdepappersbolag och ett annat företag skall anses ha nära

förbindelser, om

1. det ena företaget direkt eller indirekt genom dotterbolag äger 20

procent eller mer av kapitalet eller disponerar över 20 procent eller mer

av samtliga röster i det andra företaget,

2. det ena företaget direkt eller indirekt utgör moderföretag till det

andra eller det finns en annan likartad förbindelse mellan företagen, eller

3. båda företagen är dotterföretag till eller har en likartad förbindelse

med en eller samma juridiska person eller står i ett motsvarande

förhållande till en och samma fysiska person.

Nära förbindelser föreligger även mellan en fysisk person och ett

värdepappersbolag, om den fysiska personen

1. äger mer än 20 procent av kapitalet eller disponerar över mer än 20

procent av samtliga röster i värdepappersbolaget, eller

2. på annat sätt har sådant inflytande över värdepappersbolaget att

personens ställning motsvarar den som ett moderföretag har i förhållande

till ett dotterföretag eller det finns annan likartad förbindelse mellan

honom och värdepappersbolaget.

3 a §

Tillstånd enligt 3 § krävs inte när

ett företag inom en koncern

tillhandahåller sådana tjänster som

där anges uteslutande till andra

företag inom koncernen.

Tillstånd enligt 3 § krävs inte när ett bankinstitut för egen räkning

förvärvar och driver handel med obligationer, förlagsbevis och andra

fordringsbevis avsedda för den allmänna marknaden.

Tillstånd enligt 3 § 2 krävs inte för verksamhet som bedrivs med stöd

av en auktorisation som börs eller marknadsplats enligt lagen (1992:543)

om börs- och clearingverksamhet.

3 kap

Marknadsövervakning

10 §

Om ett svenskt värdepappersinstitut

organiserar handel i finansiella

instrument skall institutet övervaka

handeln och kursbildningen och se

till att handeln inte sker i strid med

insiderlagen (1990:1342), andra

författningar eller god sed på

värdepappersmarknaden.

Första stycket gäller inte om

övervakning sker enligt 4 kap. 2 §

andra stycket eller 7 kap. 2 § första

stycket lagen (1992:543) om börs-

och clearingverksamhet.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av handeln och

kursbildningen vid ett

värdepappersinstitut.

4 kap

4 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, finansinspektionen

skall i föreskrifter ange risknivåer

för värdepappersbolags och svens-

ka bankinstituts innehav av

finansiella instrument.

Föreskrifterna skall avse alla

innehav av finansiella instrument

utom sådana som avses i 3 kap. 1 §

andra stycket och, i fråga om

bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får i föreskrifter ange risknivåer för

värdepappersbolags och svenska

bankinstituts innehav av finansiella

instrument. Föreskrifterna får avse

alla innehav av finansiella

instrument utom sådana som avses i

3 kap. 1 § andra stycket och, i fråga

om bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Inom Finansdepartementet har utarbetats en promemoria, Förstärkt

tillsyn över börser (Ds 1997:40). Promemorian innehåller förslag till

åtgärder som syftar till att stärka tillsynen över börser. Förslagen syftar

också till att stärka börsers oberoende ställning i förhållande till bl.a.

större ägare. Exempelvis föreslås att det i lagstiftningen införs regler om

lämplighetsprövning av större ägare och personer som ingår i ledningen

för en börs samt krav på att börser skall ha en disciplinnämnd för

prövning av disciplinärenden mot emittenter och medlemmar som

överträder börsens regler. Vissa delar av förslaget berör även

auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer. Vidare

innehåller promemorian ett förslag om att börserna skall få tillåta även

andra än banker och värdepappersbolag och dess utländska

motsvarigheter att bli börsmedlemmar, dvs. delta direkt i handeln vid

börsen.

I promemorian behandlas också två framställningar av

Finansinspektionen och OM Stockholm AB (dnr Fi95/3034 respektive Fi

96/3485). Finansinspektionen menar i sin framställning att det är oklart

hur begreppet eget kapital i lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet (LBC) m.fl. lagar skall tolkas vid tillämpning av

vissa regler om återkallelse av rörelsetillstånd. Inspektionen har därför

begärt att de aktuella bestämmelserna ses över. Framställningen från OM

innehåller en begäran om att den bestämmelse i LBC som anger

förutsättningarna för att terminer och optioner skall få godkännas för

notering och handel vid en börs skall ses över.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har

remissbehandlats. Finansinspektionen har i sitt remissvar framhållit att

inspektionen bör ges möjlighet att utnyttja börsernas

marknadsövervakningssystem i sin tillsyn. Därefter har inspektionen

utvecklat skälen för detta i en skrivelse till Finansdepartementet. Denna

fråga har blivit föremål för kompletterande remissbehandling.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi97/1388).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 18 december 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran, se bilaga 4. Efter

Lagrådets granskning har vissa redaktionella ändringar i lagtextförslagen

gjorts.

4 Bakgrund

1993 års börsreform

En ny börslagstiftning trädde i kraft den 1 januari 1993. Lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet (LBC) ersatte då lagen

(1979:749) om Stockholms fondbörs. Den nya lagstiftningen innebar

flera viktiga förändringar. Det legala monopol på att organisera handel

med fondpapper främst aktier och obligationer som Stockholms

fondbörs hade avskaffades. Börslagstiftningen utvidgades samtidigt till

att inbegripa handel med alla slag av finansiella instrument. Därigenom

kom bl.a. derivatinstrument såsom optioner och terminer att omfattas.

Fri etableringsrätt och fri konkurrens mellan börser utgör två

grundprinciper i det nya regelverket. Kännetecknande är också att det är

frivilligt att söka börsauktorisation. Detsamma gäller också den något

mindre reglerade auktorisationsformen, auktoriserad marknadsplats, som

infördes som ett alternativ till börsauktorisation. Börsreformen innebar

också att det öppnades möjlighet för utländska banker och

värdepappersföretag att bli börsmedlemmar. Ett annat väsentligt inslag

var att det skedde en harmonisering med EG:s regler inom börsområdet.

Till grund för den nya börslagstiftningen låg de förslag som

Värdepappersmarknadskommittén (VMK) hade presenterat i sitt

betänkande Värdepappersmarknaden i framtiden (SOU 1989:72). I flera

viktiga avseenden gjordes emellertid avsteg från vad kommittén

föreslagit.

Den nya börslagstiftningen kan beskrivas som ett ramverk där de

viktigare principerna finns i lagen. I flera frågor har den närmare

regleringen överlämnats till Finansinspektionen. Detta avser bl.a. kraven

för att fondpapper skall få registreras vid en börs och vilken information

som skall finnas med i ett börsprospekt. Lagen förutsätter även att en del

av den regelskapande verksamheten sker genom självreglering hos

börserna.

Börsauktorisation

I samband med att LBC trädde i kraft ombildades Stockholms fondbörs

till aktiebolag. Inledningsvis fick endast emittenter och medlemmar rätt

att teckna aktier i börsen, eftersom dessa genom sina avgifter ansågs ha

bidragit till börsens förmögenhet. Det framhölls emellertid att en senare

spridning av ägandet inte borde förhindras (se prop. 1991/92:113 s. 146).

Stockholms fondbörs samt ytterligare två företag har sökt och erhållit

börsauktorisation i enlighet med den nya lagen. Dessa två företag är OM

Stockholm AB (OM) som även är auktoriserat som

clearingorganisation och Penningmarknadsinformation PMI AB (PMI).

OM organiserar handel med derivatinstrument och PMI är verksamt på

räntemarknaden. Vid sidan av de nu nämnda börserna förekommer att

börsliknande verksamhet drivs med stöd av tillstånd enligt lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse. Som exempel härpå kan nämnas IM

InnovationsMarknaden AB (IM) och Aktietorget i Norden AB, som kan

beskrivas som handelsplatser för aktier i små och medelstora

tillväxtföretag. Vidare förekommer det att börsliknande verksamhet drivs

under former som inte anses tillståndspliktiga enligt lagen om

värdepappersrörelse och där heller inte auktorisation som börs har sökts

enligt LBC. Ett sådant exempel är den verksamhet som drivs av

Stockholms Börsinformation AB (SBI).

Lagändringar efter börsreformen

I samband med Sveriges anslutning till EES gjordes vissa ändringar i

LBC. Ändringarna innebar bl.a. att det infördes bestämmelser om

internationellt samarbete samt godtagande av prospekt som godkänts av

behöriga myndigheter i andra länder inom EES. Vissa ändringar skedde

också i samband med att direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster

inom värdepappersområdet genomfördes i svensk lagstiftning den 1

januari 1996. Ändringarna innebar framför allt ett tydliggörande av att

utländska företag med säte i ett land inom EES får bli medlemmar vid

börser i Sverige utan prövning av om tillsynen i hemlandet är

betryggande. Det kan också nämnas att de bestämmelser i LBC som

avser clearingverksamhet ändrades år 1996.

Vissa av bestämmelserna i börslagstiftningen är inspirerade av de

regler som vid lagstiftningens tillkomst gällde för banker och

värdepappersbolag. Ett sådant exempel är det allmänna sundhetskravet i

2 kap. 1 § LBC. I detta krav ligger att en börs skall bedriva sin

verksamhet så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden

upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras

samt i övrigt så att verksamheten kan anses sund. Av lagmotiven framgår

att sundhetskravet bl.a. innebär att en lämplighetsprövning skall göras av

större ägare och personer i företagsledningen.

Efter LBC:s tillkomst har reglerna om ägarprövning och prövning av

företagsledning utvecklats och förtydligats för kredititinstitut,

värdepappersbolag och försäkringsbolag. Ändringarna har gjorts för att

anpassa det svenska regelverket till EG:s bestämmelser för de nämnda

instituten. Några motsvarande bestämmelser för börser finns inte inom

EG. Eftersom kravet på prövningen av ägare och företagsledning i börser

hämtats från regleringen av banker och värdepappersbolag, bör det

övervägas att nu införa motsvarande uttryckliga bestämmelser även för

börser. Det kan särskilt pekas på det förhållandet att börsliknande

verksamhet kan bedrivas av sådana banker och värdepapperbolag som

har tillstånd att bedriva värdepappersrörelse i den form som avser

förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella

instrument.

Börsernas integritet

Den största ägaren i Stockholms fondbörs är numera OM Gruppen AB

(drygt 20 %). OM Gruppen, vars aktier är noterade på Fondbörsen, är

moderbolag till derivatbörsen OM. Näst störste ägare i Fondbörsen är

SE-Banken (10,9 %).

I olika sammanhang har Fondbörsens integritet diskuterats. Bland

annat har anmärkts på Fondbörsens dubbla roller. Dessa består i att

börsen som drivs i vinstsyfte samtidigt som den skall locka till sig

nya börsbolag (emittenter) skall övervaka att dessa följer börsens regler

och vid överträdelser bestraffa bolagen. Som särskilt känsligt har

framhållits Fondbörsens utövande av dessa roller gentemot börsnoterade

bolag som samtidigt har stora ägarintressen i börsen.

Under hösten 1996 informerade Fondbörsen och OM Gruppen om att

de sedan våren samma år fört diskussioner om ett samarbete och en

eventuell sammanslagning av börsverksamheterna. Diskussionerna har

sin utgångspunkt i en gemensam omvärldsanalys som går ut på att den

internationella konkurrensen om värdepappershandeln kommer att öka

och att det i framtiden endast kommer att finnas utrymme för ett mindre

antal finansiella centra i Europa. OM Gruppen offentliggjorde den 28

november 1997 att företaget avser att lämna ett offentligt

uppköpserbjudande avseende aktierna i Fondbörsen. Om budet

accepteras av Fondbörsens nuvarande ägare kommer detta att innebära att

börsen blir ett dotterbolag till OM Gruppen.

Om OM Gruppen fullföljer uppköpserbjudandet kommer detta att

innebära en koncentration av börsverksamheten i Sverige. OM Gruppen

har ett intresse som emittent vid Fondbörsen. Dessutom kommer flera av

de större ägarna i OM Gruppen att ha intressen som emittenter eller

medlemmar vid någon av de två börser Fondbörsen och OM Stockholm

 som ägs av OM Gruppen. I ljuset av denna utveckling finns det

anledning att se över bestämmelserna i LBC i syfte att stärka börsers

integritet och upprätthålla förtroendet för svensk börsverksamhet.

Den internationella utvecklingen

En sammanslagning av Stockholms fondbörs och OM skulle vara i linje

med utvecklingen utomlands. I flera andra länder har projekt initierats

som syftar till sammanslagningar mellan avista- och derivatbörser,

clearingorganisationer eller centrala värdepappersförvarare. Redan år

1993 bildades i Tyskland Deutsche Börse AG (DB), som är en

sammanslagning mellan fyra regionala aktiebörser, en derivatbörs och ett

företag för clearing- och kontohållningstjänster. Ungefär ett år senare

skedde en liknande sammanslagning i Schweiz. I Danmark slogs

Köpenhamns fondbörs och derivatbörsen FUTOP nyligen samman.

Vidare har en sammanslagning ägt rum i Nederländerna under år 1997

mellan aktiebörsen i Amsterdam, derivatbörsen EOE,

clearingorganisationen Effectenclearing och kontohållningsföretaget

Necigef. I Finland offentliggjordes under sommaren 1997 planer på en

sammanslagning av Helsingfors fondbörs och den finska derivatbörsen

SOM. Flera av de nämnda sammanslagningarna har motiverats med att

den internationella konkurrensen mellan börser förväntas öka, inte minst

mot bakgrund av det pågående arbetet med införandet av en gemensam

valuta inom EU.

En annan utvecklingstendens är de olika former av gränsöverskridande

länksamarbete som pågår eller diskuteras mellan börser inom bl.a.

Europa. Genom sådant samarbete får de som deltar i handeln genom

endast en uppkoppling tillgång till flera marknader. De slipper därigenom

använda sig av flera handelssystem och regelverk parallellt vilket

underlättar tillträdet och gör handeln billigare. I Norden har flera

samarbetsprojekt mellan börser initierats. Detta inleddes den 14 februari

1997 då OM som sedan tidigare genom OMLX har en länk mellan

Stockholm och London kopplades samman med Oslobörsen.

Samarbetet innebär att svenska och norska aktierelaterade

derivatinstrument kan handlas på samma marknadsplats. Ett samarbete

kommer dessutom inom kort att inledas mellan OM och den finska

derivatbörsen SOM. Stockholms fondbörs har ingått ett avtal om

samarbete med Köpenhamnsbörsen som innebär att aktier skall kunna

handlas i ett gemensamt handelssystem.

Även i övriga Europa kan liknande utvecklingstendenser skönjas. I

september 1997 offentliggjorde den tyska derivatbörsen DTB och den

schweiziska motsvarigheten SOFFEX sina avsikter att under sommaren

1998 introducera en gemensam gränsöverskridande handelsplats för

handel med derivat (Eurex). I samarbetet ingår även clearing av de

produkter som handlas. Det är fråga om ett gränsöverskridande

länksamarbete som bygger på en gemensam teknisk standard och har ett

harmoniserat regelverk. Vidare skall det endast krävas ett medlemskap

för att få delta i handeln. Avsikten är att även andra börser skall kunna

ansluta sig till samarbetet och den franska derivatbörsen Matif har redan

uttalat sådana avsikter.

Mot bakgrund av bl.a. de då pågående diskussionerna mellan

Stockholms fondbörs och OM gav Finansdepartementet i december 1996

vice riksbankschefen Stefan Ingves i uppdrag att undersöka hur en

effektiv och konkurrenskraftig framtida infrastruktur på den svenska

finansmarknaden lämpligen kan se ut. Uppdraget redovisades i en

promemoria i mars 1997 (dnr Fi97/900). Den övergripande bedömningen

i promemorian är att en väl fungerande finansmarknad är en viktig del av

samhällsekonomin och att det är av väsentlig vikt att den svenska

finansmarknaden utvecklas positivt. Fyra faktorer framhålls som viktiga

för att en relativt liten marknad, som den svenska, skall kunna hävda sig,

nämligen

 kostnaderna för att utföra finansiella tjänster får inte överstiga

 kostnaderna på konkurrerande marknadsplatser,

 det får inte föreligga några hinder eller så få hinder som möjligt

 för att en aktör skall kunna få tillträde till marknadsplatsen,

 valet av transaktionsteknologi i hela transaktionskedjan måste

 hålla hög internationell klass och bygga på internationell

 standard, och

 kunskapen om finansiella produkter, produktutveckling och

 finansiella regelverk måste hålla hög internationell nivå.

I promemorian ställer sig Stefan Ingves positiv till en sammanslagning

av Fondbörsen och OM men han framhåller att det är viktigt att en sådan

sammanslagning vinner allmän acceptans i samhället. Därvid poängterar

han vikten av att en ny marknadsplats konstrueras så att integritet,

neutralitet och genomlysning uppnås. I detta syfte föreslås i

promemorian att det i lagstiftningen preciseras vilka krav som bör ställas

på hanteringen av disciplinärenden och marknadsövervakningen. Vidare

föreslås att begränsningen av vilka som får bli börsmedlemmar avskaffas

och att möjligheterna till direkthandel på börsen underlättas.

Den internationella utvecklingen inom börsområdet, liksom de förslag

och bedömningar som gjorts i promemorian med synpunkter på den

svenska finanssektorns infrastruktur, ger ytterligare anledning att

överväga ändringar i börslagstiftningen.

5 Lämplighetsprövning av ägare och

företagsledning

5.1 Bakgrund

Börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer

Enligt 2 kap. 1 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet

(LBC) skall en börs driva sin verksamhet så att allmänhetens förtroende

för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser

inte otillbörligen äventyras samt i övrigt så att verksamheten kan anses

sund. Det finns motsvarande bestämmelser för auktoriserade

marknadsplatser i 7 kap. 1 § och för clearingorganisationer i 8 kap. 1 §. I

lagmotiven sägs att Finansinspektionens prövning av sundhetskravet

skall innehålla en lämplighetsbedömning av ägare som har ett icke

oväsentligt inflytande i det företag som skall driva börsverksamheten och

av de personer som ingår i företagets ledning (prop. 1991/92:113 s. 72).

De bestämmelser av liknande slag som finns i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument och lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse har utgjort förebilder för sundhetskravet i LBC (se

prop. 1991/92:113 s. 173). Dessa sundhetsregler är i sin tur influerade av

de motsvarande regler som tidigare fanns i banklagstiftningen (prop.

1990/91:142 s. 156). Det sundhetskrav som då gällde för banker ansågs

innebära bl.a. att den verkställande ledningen och de större ägarna skulle

bedömas uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i

sitt handlande som erfordrades för att de skulle kunna på ett långsiktigt

och stabilt sätt driva sund bankverksamhet (prop. 1989/90:116 s. 60).

Detta lämplighetskrav på större ägare och ledning framgick emellertid

inte uttryckligen av lagtexten.

Banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och

försäkringsbolag

Den 1 januari 1993 infördes bestämmelser om prövning av större ägares

lämplighet i bankaktiebolag. Bestämmelserna återfinns i 7 kap.

bankrörelselagen (1987:617). Motsvarande bestämmelser finns också i

5 kap. lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet, 6 kap. lagen om

värdepappersrörelse och 3 kap. lagen (1982:713) om försäkringsrörelse.

Nu nämnda bestämmelser gäller prövning av att ägarna, sedan ett företag

väl beviljats rörelsetillstånd, är lämpliga.

Sedan den 1 januari 1995 finns det uttryckliga bestämmelser om ägar-

prövning vid oktroj i 2 kap. 3 § bankaktiebolagslagen (1987:618).

Liknande bestämmelser finns även i 2 kap. 1 § lagen om

värdepappersrörelse, 2 kap. 2 § lagen (1995:1570) om medlemsbanker,

2 kap. 1 § lagen om finansieringsverksamhet och 2 kap. 3 § lagen om

försäkringsrörelse.

Den 1 juli 1996 infördes uttryckliga lagbestämmelser om

lämplighetsprövning av ledande befattningshavare i banker och andra

finansiella företag (se 2 kap. 3 § bankaktiebolagslagen, 2 kap. 3 §

sparbankslagen [1987:619], 2 kap. 2 § lagen om medlemsbanker, 2 kap.

1 § lagen om finansieringsverksamhet, 2 kap. 1 § lagen om

värdepappersrörelse och 2 kap. 3 § lagen om försäkringsrörelse). De

personer som omfattas av prövningen är ledamöter och suppleanter i

styrelsen samt verkställande och vice verkställande direktör.

Nu nämnda bestämmelser om ägarprövning och prövning av ledande

befattningshavare bygger på EG-rättsliga regler i första och andra

banksamordningsdirektiven (77/780/EEG respektive 89/646/EEG),

investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG) samt tredje skade- respektive

livförsäkringsdirektiven (92/49/EEG och 92/96/EEG).

De bestämmelser om ägarprövning som gäller för bl.a. banker och

värdepappersbolag innebär i huvudsak följande. Ett villkor för att

rörelsetillstånd skall beviljas är att det kan antas att de som kommer att

äga ett kvalificerat innehav i företaget inte kommer att motverka en sund

utveckling av verksamheten och även i övrigt är lämpliga att utöva ett

väsentligt inflytande över ledningen av detta. Med kvalificerat innehav

förstås att någon direkt eller indirekt äger aktier eller andelar i ett företag

och innehavet representerar 10 % eller mer av kapitalet eller av samtliga

röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av

företaget. Vidare gäller att tillstånd inte får beviljas om det kan antas att

någon som i väsentlig mån har åsidosatt sina skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra ekonomiska angelägenheter eller gjort

sig skyldig till allvarlig brottslighet kommer att ha ett kvalificerat

innehav i företaget.

Förvärv av aktier i de finansiella företag som omfattas av

bestämmelserna får ske endast efter tillstånd av Finansinspektionen, om

förvärvet innebär att det sammanlagda innehavet blir kvalificerat.

Detsamma gäller när innehavet ökas så att någon av gränserna 20, 33

eller 50 % av aktiekapitalet eller röstetalet för samtliga aktier passeras

eller så att företaget blir dotterföretag. För medlemsbanker och

kreditmarknadsföreningar gäller det sagda i stället andelarna eller

rösterna i föreningen. Tillstånd skall i princip finnas vid tiden för

förvärvet. Vid universalfång, exempelvis arv, gäller i stället att ansökan

om tillstånd skall ges in viss tid efter att aktierna eller andelarna har

erhållits. Kraven vid prövningen är desamma som när prövningen av

oktrojen eller tillståndet sker. Förvärvaren är skyldig att anmäla

avyttringar till Finansinspektionen, om de i lagen angivna gränserna

passeras. Dessutom är företaget skyldigt att anmäla motsvarande förvärv

eller avyttringar till Finansinspektionen när det får kännedom om att

sådana förvärv eller avyttringar skett. Företaget skall också årligen till

Finansinspektionen anmäla namnen på kvalificerade innehavare samt

storleken på innehaven. Juridiska personer som har kvalificerade innehav

är skyldiga att anmäla ändringar i företagsledningen till

Finansinspektionen.

Om ägaren till ett kvalificerat innehav utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av

företagets verksamhet, kan Finansinspektionen besluta att ägaren inte får

företräda fler aktier eller andelar vid stämman än vad som motsvarar ett

okvalificerat innehav. Finansinspektionen kan även besluta om

rösträttsbegränsning om förvärv skett utan tillstånd. Om förvärvet skett i

strid med ett av inspektionen meddelat beslut, inträder sådant förbud

automatiskt. Inspektionen kan även förelägga en ägare av ett kvalificerat

innehav att sälja så stor del av innehavet att detta inte längre är

kvalificerat. Slutligen kan inspektionen, om det finns särskilda skäl,

begära att tingsrätten förordnar en lämplig person att som förvaltare

företräda sådana aktier som inte får företrädas av ägaren.

För att rörelsetillstånd skall beviljas krävs dessutom att de som avses

ingå i bolagets styrelse och vara verkställande direktör eller dennes

ställföreträdare har de insikter och den erfarenhet som måste krävas av

den som deltar i ledningen av ett företag som driver sådan verksamhet

tillståndet avser och även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift. Om

ledningen inte längre uppfyller de krav som ställs, skall tillståndet

återkallas. Tillståndet får emellertid bara återkallas om en av

Finansinspektionen bestämd tid av högst tre månader har gått och den

person det gäller då fortfarande finns kvar i styrelsen eller är

verkställande direktör eller dennes ställföreträdare.

5.2 Ägarprövning

Regeringens förslag: Börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer skall omfattas av motsvarande

ägarprövningsregler som gäller för kreditinstitut, värdepappersbolag

och försäkringsbolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Sveriges Aktiesparares Riksförbund anser

emellertid att även mindre grova brott som i sammanhanget är relevanta

skall utesluta en person från att ha ett kvalificerat innehav i en börs,

auktoriserad marknadsplats eller clearingorganisation.

Skälen för regeringens förslag:

Ägarprövning vid auktorisations- och tillståndsprövning

Som framgått inrymmer den sundhetsprincip som finns i LBC bl.a. ett

krav på att det vid beviljande av auktorisation eller tillstånd för börs,

auktoriserad marknadsplats eller clearingorganisation skall göras en

lämplighetsprövning av större ägare i det företag som söker

auktorisationen eller tillståndet. Detta framgår av motivuttalanden.

Sundhetsregeln i LBC infördes efter förebild av bl.a. den regel av

motsvarande slag som då fanns i lagen om värdepappersrörelse. Även

ägarprövningen enligt den lagen byggde tidigare på motivuttalanden.

Därefter har sundhetsbestämmelsen i lagen om värdepappersrörelse getts

en mer detaljerad utformning. Dessutom har det i lagen tagits in

uttryckliga bestämmelser om att det vid beviljande av

verksamhetstillstånd skall göras en ägarprövning och vad en sådan

prövning skall avse. Redan det förhållandet väcker frågan om inte en

motsvarande komplettering bör göras i LBC för de institut som faller

under den lagens tillämpningsområde, dvs. börser, auktoriserade

marknadsplatser och clearingorganisationer.

Med stöd av ett tillstånd att bedriva förmedlingsverksamhet enligt

1 kap. 3 § 2 lagen om värdepappersrörelse är det möjligt att driva börs-

liknande verksamhet. Innan ett sådant tillstånd beviljas, skall det göras en

ägarprövning i enlighet med de bestämmelser som tidigare redovisats.

Även om ägarprövningen enligt lagen om värdepappersrörelse har en

EG-rättslig bakgrund måste det ses som en inkonsekvens att samma

prövning för börser och auktoriserade marknadsplatser inte är lika

tydligt reglerad. Det är också uppenbart att de börsverksamheter som för

närvarande drivs med stöd av auktorisation enligt LBC är av betydligt

större omfattning och betydelse än de börsliknande verksamheter som

drivs inom ramen för tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse. Skäl

finns därför att för börser och auktoriserade marknadsplatser införa

samma slag av ägarprövningsbestämmelser som gäller för

värdepappersbolagen. Detta innebär att det vid prövningen av en

auktorisation för ett sådant företag skall göras en lämplighetsbedömning

av de större ägarna i företaget. Med hänsyn till den viktiga roll som

clearingorganisationer fyller på de finansiella marknaderna bör även

samma ägarprövningsbestämmelser införas för dem.

Enligt de lagbestämmelser som införts för bl.a. banker och

värdepappersbolag skall allvarlig brottslighet som en kvalificerad ägare

gjort sig skyldig till i sig vara ett hinder mot att rörelsetillstånd beviljas.

Detsamma gäller vid beviljande av tillstånd till förvärv av ett kvalificerat

aktieinnehav. Sveriges Aktiesparares Riksförbund menar att även mindre

allvarlig men relevant brottslighet bör tillmätas motsvarande betydelse i

förhållande till börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer. Detta skulle avvika från vad som gäller för andra

finansiella företag som står under tillsyn. Eftersom mindre allvarlig

brottslighet dessutom kan ingå som ett moment i den allmänna

lämplighetsprövning Finansinspektionen skall göra av kvalificerade

ägare, anser regeringen att det i detta avseende inte finns skäl att införa

någon avvikande ordning för börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer.

Ägarprövning vid förvärv av kvalificerade innehav och ingripanden mot

olämpliga ägare

Till skillnad från vad som gäller för bl.a. värdepappersbolag finns det i

LBC inte några bestämmelser som ger möjlighet för Finansinspektionen

att ingripa direkt mot olämpliga ägare. Frågan berördes heller inte i

motiven till lagen. Kraven på att ägarna är lämpliga bör givetvis vara lika

stora under företagets löpande verksamhet som när auktorisation eller

tillstånd beviljas. Möjligheterna att förhindra att de företag som regleras i

LBC får olämpliga ägare bör av skäl som nyss behandlats inte vara

sämre än dem som gäller för värdepappersbolag. Det bör därför införas

bestämmelser om löpande ägarprövning av samma slag som finns för

värdepappersbolag och även för kreditinstitut och försäkringsbolag. De

utförliga motivuttalanden som har gjorts i samband med att

lagbestämmelser om ägarprövning införts för dessa finansiella företag

bör vara vägledande även för den ägarprövning som skall ske enligt de

bestämmelser som nu föreslås bli intagna i LBC (se t.ex. prop.

1992/93:89 s. 195 199, prop. 1994/95:50 s. 136 142 och prop.

1995/96:173 s. 65 84).

De nu behandlade lagändringarna innebär att ägarprövningsreglerna

för merparten av de finansiella instituten inom bank-, försäkrings- och

värdepappersområdena blir enhetliga, vilket ur tillämpningssynpunkt är

en fördel.

Enligt 8 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen (1980:100) gäller

sekretess i ärende hos statlig myndighet om innehav av aktier i bl.a.

värdepappersbolag. Med anledning av de regler om ägarprövning som

här föreslås bör den nämnda sekretessbestämmelsen utvidgas till att

omfatta även ärenden om innehav av aktier eller andelar i börser,

auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer.

5.3 Prövning av företagsledningen

Regeringens förslag: Lämplighetsprövningen av ledningen för en

börs, auktoriserad marknadsplats eller clearingorganisation skall vara

densamma som för värdepappersbolag, kreditinstitut och

försäkringsbolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: I förarbetena till LBC uttalades att

det inte i lagen borde föras in några formella krav på kunskap eller

erfarenhet hos företagsledningen i en börs. En prövning av om

företagsledningen, med hänsyn till att verksamheten bedrivs på ett

korrekt och omdömesgillt sätt, har den erfarenhet som behövs skall

emellertid ske i varje enskilt fall med stöd av den allmänna

sundhetsregeln (prop. 1991/92:113 s. 72). Detsamma gäller för

företagsledningarna hos auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer (a.a. s. 109 och 124).

Sundhetsregeln för börser i LBC har som framgått delvis haft bank-

och värdepappersrörelselagstiftningen som förebild. Även för dessa

finansiella verksamheter har sundhetskriteriet tidigare ansetts innehålla

ett krav på att den verkställande ledningen besitter erforderlig skicklighet

och omdömesgillhet (se prop. 1989/90:116 s. 60). Numera finns

emellertid uttryckliga bestämmelser om lämplighetsprövning av

företagsledningen i bank-, försäkrings- och

värdepappersrörelselagstiftningen. Det har nämligen bedömts vara mest

ändamålsenligt att lämplighetskravet kommer till direkt uttryck i

lagstiftningen (prop. 1995/96:173 s. 85).

De bestämmelser om lämplighetsprövning av företagsledningen i bl.a.

banker och värdepappersbolag som trädde i kraft vid halvårsskiftet 1996

innebär att en oktroj eller annat verksamhetstillstånd skall kunna

återkallas om ledningen inte längre uppfyller erforderliga

lämplighetskrav. Innan Finansinspektionen meddelar beslut om

återkallelse, skall inspektionen emellertid först anmärka på att den person

som inte anses lämplig ingår i styrelsen eller den verkställande

ledningen. Vidare skall viss tid, högst tre månader, ha förflutit utan att

rättelse har vidtagits. Tanken är att företagets ägare skall ha möjlighet att

byta ut en olämplig person, innan en så ingripande åtgärd som

återkallelse av rörelsetillståndet tillgrips.

Med hänsyn till de betydelsefulla funktioner som handelsplatser och

clearingorganisationer har på värdepappersmarknaden är det viktigt att de

personer som företräder sådana verksamheter besitter erforderlig

sakkunskap och är omdömesgilla. I överensstämmelse med vad som

redan gäller för bl.a. banker och värdepappersbolag bör

Finansinspektionen kunna ingripa verkningsfullt om någon i ledningen

för ett företag som faller under regleringen i LBC inte längre uppfyller

lämplighetskraven. Det bör därför införas lagbestämmelser om

lämplighetsprövning även för ledningen i börser, auktoriserade

marknadsplatser och clearingorganisationer. Prövningen av ledningens

lämplighet skall ske både initialt i samband med handläggningen av

auktorisations- eller tillståndsansökan och löpande sedan företaget har

beviljats auktorisation eller tillstånd. Liksom beträffande

ägarprövningsreglerna innebär den nu föreslagna utvidgningen att

regelverket för de finansiella instituten blir enhetligt i detta avseende och

därmed lättare att överblicka och tillämpa.

6 Hantering av disciplinärenden

Regeringens förslag: I lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet införs ett krav på att börser skall ha en

disciplinnämnd med uppgift att handlägga ärenden om överträdelser

av börsens regler (disciplinärenden). Regeringen eller, efter

vidaredelegation, Finansinspektionen får rätt att meddela föreskrifter

om disciplinnämnden och hur handläggningen av disciplinärenden

skall gå till.

En disciplinnämnd skall bestå av minst fem personer. Ordföranden

och vice ordföranden skall vara lagfarna och erfarna som domare.

Minst två av de övriga ledamöterna skall vara väl insatta i

förhållandena på värdepappersmarknaden. Personer som är anställda i

eller stadigvarande har ett kvalificerat uppdrag för en börs eller ett

företag som har ett kvalificerat innehav i en börs får inte vara

ledamöter i disciplinnämnden.

Det införs jävsregler som innebär att en ledamot inte får delta i

handläggningen av ett disciplinärende om det föreligger särskilda

omständigheter som är ägnade att rubba förtroendet för hans eller

hennes opartiskhet i ärendet.

Finansinspektionen ges rätt att hos nämnden initiera

disciplinärenden som rör företag som har ett kvalificerat innehav i en

börs. En börs skall omedelbart till Finansinspektionen vidarebefordra

sådan information som ett företag med ett kvalificerat innehav, som

har fondpapper inregistrerade eller noterade vid börsen, lämnar till

börsen enligt lag, annan författning eller börsens egna regler.

Dessutom ges inspektionen rätt att begära information direkt från

företag som har kvalificerade innehav i en börs.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I promemorian har emellertid föreslagits att personer med nära

anknytning till en emittent eller börsmedlem inte skall få ingå i nämnden.

Däremot föreslås inte några jävsregler i promemorian.

Remissinstanserna: Övervägande antalet remissinstanser tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran.

Flera remissinstanser har emellertid synpunkter på hur förslaget är

utformat. Några remissinstanser, däribland Stockholms fondbörs, OM,

Svenska Fondhandlareföreningen och Sveriges Industriförbund, anser att

personer med anknytning till en emittent eller börsmedlem bör få ingå i

en disciplinnämnd. Enligt dessa remissinstanser skulle annars

rekryteringen av erfarna och kompetenta personer till nämnden avsevärt

försvåras. Som alternativ föreslår Fondbörsen m.fl. att det i stället införs

jävsregler. Fondbörsen anser vidare att förslaget strider mot lagens

karaktär av ramlag.

Riksgäldskontoret menar att det inte är uppenbart att personer med

anknytning till börsen eller en kvalificerad ägare i börsen bör uteslutas

som ledamöter. Vidare anser kontoret att förslaget är för detaljerat och att

det borde räcka med att Finansinspektionen ges rätt att meddela

föreskrifter och att medge undantag från kravet på disciplinnämnd.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund framför den uppfattningen att även

kunder och investerare bör ges rätt att initiera ärenden hos nämnden.

Vidare anser förbundet att disciplinnämnden bör avgöra om ett ärende

avser en disciplinär fråga eller inte. Förbundet anser dessutom att

Finansinspektionens föreskriftsrätt inte bör omfatta att ledamöterna skall

utses av bolagsstämman. Däremot bör enligt förbundet inspektionen ges

möjlighet att godkänna ledamöterna. Vidare anser förbundet att även

omfånget och arten av ett enstaka uppdrag bör beaktas vid bedömningen

av om en uppdragstagare till börsen bör få vara ledamot. Sveriges

Försäkringsförbund menar att en disciplinnämnd skulle kunna vara

betydelsefull även på obligationsmarknaden, t.ex. vid handläggning av

tvister mellan emittenter och placerare.

Enligt Penningmarknadsinformation PMI AB bör börser inte få bilda

en gemensam extern disciplinnämnd eftersom detta, enligt PMI, skulle

innebära en risk för ett alltför ensidigt beslutsfattande. PMI anser

dessutom att ansvarsfördelningen mellan börsstyrelsen och nämnden bör

klargöras liksom de formella kraven på ledamöterna. Enligt PMI bör

börser ges större möjligheter att själva utforma dessa krav. Slutligen

ifrågasätter PMI om en person samtidigt kan vara ledamot i flera

disciplinnämnder. Värdepapperscentralen VPC AB anser å andra sidan

att en för samtliga börser gemensam nämnd bör övervägas och att den

bör omfatta även clearingverksamhet. Vidare anser VPC att några av

nämndens ledamöter bör utses av regeringen eller annat fristående organ

samt att nämnden skall finansieras av marknadens aktörer och inte av

börserna. Därigenom skulle enligt VPC förtroendet för nämndens

verksamhet öka. Slutligen anser VPC att Finansinspektionens

föreskriftsrätt bör göras obligatorisk.

Skälen för regeringens förslag: För att en börs skall kunna bedrivas

effektivt krävs att den åtnjuter marknadens förtroende. Det får därför inte

finnas några misstankar om att vissa medlemmar eller emittenter åtnjuter

en förmånligare behandling än andra. Det är mot denna bakgrund

principerna om fritt tillträde, neutralitet och genomlysning i lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet (LBC) skall ses.

För börser som drivs i aktiebolagsform finns särskilda risker för

intressekonflikter genom att börsens större ägare också kan ha sina aktier

eller andra fondpapper inregistrerade eller noterade vid börsen. Börsen

har i sådana fall dubbla roller. Dels skall börsen tillvarata ägarnas

intressen, dels kan det uppkomma situationer där det blir aktuellt med

ingripanden mot en ägare i dennes egenskap av emittent med anledning

av överträdelse av börsens regler. Det måste tillförsäkras att någon

positiv särbehandling inte sker i sådana fall.

Nu nämnd problematik behandlades av Värdepappersmarknads-

kommittén (VMK; SOU 1989:72, Del 2, s. 124 137). VMK föreslog att

det skulle inrättas en särskild från börserna fristående myndighet

(disciplinnämnd). Nämnden skulle bestå av fem personer. Ordföranden

och vice ordföranden skulle vara lagkunniga och erfarna i domarvärv.

Bland de övriga ledamöterna skulle en vara revisor och en annan ha bred

erfarenhet av förhållandena på värdepappersmarknaden. VMK ansåg att

nämndens integritet inte fick sättas i fråga. Därför skulle inte

ledamöterna få företräda intressen på marknaden. Ledamöterna skulle

utses av regeringen. Nämnden skulle endast få handlägga ärenden som

hänskjutits dit av en börs. Skyldigheten att föra ärenden till

disciplinnämnden skulle följa av lag och vara underkastad dåvarande

bankinspektionens tillsyn. Slutligen skulle disciplinnämndens

verksamhet vara reglerad i en separat lag.

Mot bakgrund av bl.a. att nämndens verksamhet kunde antas komma

att bli begränsad genomfördes inte VMK:s förslag. Det ansågs i stället att

det borde ankomma på börserna att utforma en organisation för

ändamålet, exempelvis genom inrättandet av enskilda fristående nämnder

eller branschvisa organ. Det anmärktes emellertid att Finansinspektionen

vid auktorisationsprövningen borde beakta hur börsen organiserat de

regelskapande, utredande och ansvarsutkrävande funktionerna (prop.

1991/92:113 s. 138).

Stockholms fondbörs har inom sin organisation en särskild

disciplinkommitté som påminner mycket om den disciplinnämnd som

VMK föreslog. Kommittén handlägger ärenden om påföljder vid

överträdelser av det inregistreringskontrakt eller noteringsavtal som

tecknas mellan börsen och emittenterna. I kontraktet och avtalet, som i

huvudsak är likalydande i detta avseende, regleras bl.a. den

informationsskyldighet som åligger emittenterna gentemot börsen och

allmänheten. Där finns också bestämmelser om disciplinkommittén och

det sanktionssystem som den förfogar över. Grunden för kommitténs

verksamhet är således avtalsmässig. Ordföranden i disciplinkommittén

skall vara lagfaren och erfaren i domarvärv. Av övriga ledamöter skall

två vara lagfarna och två väl förtrogna med förhållandena på

aktiemarknaden. Vidare skall det finnas ersättare för ordföranden och

övriga ledamöter. Ärenden hänskjuts till disciplinkommittén av

börschefen. Kommittén kan besluta om vite, erinran eller avregistrering

om ett inregistrerat eller noterat bolag åsidosätter vad som följer av lag,

annan författning eller inregistreringskontraktet/noteringsavtalet. För

avregistrering krävs att beslutet biträds av minst fyra ledamöter i

kommittén och att det därefter godkänns av börsens styrelse.

Disciplinärenden kan endast initieras mot emittenter. Någon

motsvarande ordning finns inte avtalad mellan Fondbörsen och dess

medlemmar, dvs. de banker och värdepappersföretag som har getts rätt

att handla direkt på börsen. Enligt medlemsavtalet gäller i stället att

börsen kan besluta om uteslutning eller varning när en medlem handlar i

strid med bestämmelserna i avtalet. Sådana beslut avseende

medlemmarna skall fattas av börsens styrelse.

I de interna regler som de bägge andra börserna, OM och PMI, antagit

finns föreskrivet hur börsmedlemmars överträdelser av börsernas

regelverk skall hanteras. Ingen av dessa börser har emellertid någon

intern disciplinnämnd eller liknande. Regelöverträdelserna handläggs i

stället av börsernas styrelser.

När Stockholms fondbörs ombildades till aktiebolag år 1993 gavs

endast börsens medlemmar och emittenter rätt att teckna aktier i det

bolag som övertog verksamheten. Motivet till detta var att det var dessa

som under den tid börsen varit verksam genom sina avgifter m.m. hade

bidragit till börsens finansiering och därmed till den förmögenhet som

fanns samlad där (prop. 1991/92:113 s. 146). Aktierna i Stockholms

fondbörs är inte inregistrerade eller noterade vid någon börs.

OM Gruppen AB som är moderbolag till bl.a. derivatbörsen OM

Stockholm AB äger drygt 20 % av aktierna i Stockholms fondbörs.

Näst störste ägare är S-E-banken, som innehar närmare 11 % av

aktiekapitalet. Andra stora ägare i Fondbörsen är Handelsbanken,

Nordbanken, Riksgäldskontoret och Investor som var och en innehar

mellan 5 10 % av aktierna. Samtliga nu nämnda ägare, utom

Riksgäldskontoret, har som emittenter sina aktier inregistrerade vid

Fondbörsen.

OM Gruppen offentliggjorde den 28 november 1997 att företaget avser

att lämna ett offentligt uppköpserbjudande avseende aktierna i

Fondbörsen. Om uppköpserbjudandet genomförs medför detta att större

delen av den svenska börshandeln med aktier och aktiederivat i framtiden

kommer att arrangeras inom en och samma koncern. Stockholms

fondbörs kommer därvid att bli ett dotterbolag till OM Gruppen. Detta

får till följd att Stockholms fondbörs helt eller till övervägande del

kommer att ägas av ett bolag som har sina aktier inregistrerade vid

Fondbörsen. Det kan noteras att den för en börs, ur integritetssynpunkt,

känsliga situationen att en betydande ägare till börsen samtidigt är

emittent med aktier inregistrerade vid börsen eller börsmedlem föreligger

redan i dag.

Det ställs särskilda krav på att börsen på ett förtroendefullt sätt vidtar

åtgärder, om en större ägare överträder börsens regler. Skulle förtroendet

för börsen sättas i fråga finns risk för att en betydande del av handeln,

framför allt i de mest likvida aktierna, flyttar till någon annan

marknadsplats utomlands. Dessa omständigheter är naturligtvis samtidigt

ett påtagligt incitament för börsen att inte inlåta sig på särbehandling av

vissa emittenter eller medlemmar. Här finns med andra ord en

självverkande mekanism som kan slå tillbaka på börsens attraktionskraft

och därmed negativt påverka dess möjligheter att driva

börsverksamheten. Numera är ungefär en tredjedel av de aktier som är

noterade vid Stockholms fondbörs i utländskt ägo och utländska

investerare svarar för en betydande del av handeln på börsen. Vidare har

Fondbörsen ett femtontal utländska börsmedlemmar som deltar i handeln

från sitt hemland (s.k. fjärrmedlemskap). Utländska aktörer kan förmodas

vara benägna att reagera snabbt, om förtroendet för hur en svensk börs

agerar skulle svikta. Detsamma gäller för svenska investerare. Den

snabba tekniska utvecklingen har gjort det möjligt för aktörerna att vända

sig till andra marknadsplatser, om förtroendet för en börs sviktar. Det

betydande utländska inslaget på Fondbörsen och det faktum att svenska

och utländska placerare på grund av den tekniska utvecklingen snabbt

kan vända sig till andra marknadsplatser torde alltså innebära en inte

försumbar press på börsen att agera självständigt och inte särbehandla

emittenter och medlemmar som har ett väsentligt ägarintresse i börsen.

Vice riksbankschefen Stefan Ingves framhåller i sin promemoria

betydelsen av förtroendet för det sätt på vilket verksamheten vid en börs

bedrivs (se avsnitt 4). Enligt hans uppfattning är det ur

förtroendesynpunkt viktigt hur hanteringen av disciplinärenden går till.

Han har därför rekommenderat att bl.a. frågan om hanteringen av

disciplinärenden preciseras i lagstiftningen.

Att det finns en väl fungerande och likvid handel med finansiella

instrument i Sverige är av flera skäl ett angeläget nationellt intresse. Det

finns därför anledning att överväga åtgärder som kan bidra till att

förtroendet för svensk börsverksamhet upprätthålls. En sådan åtgärd kan

vara att ytterligare stärka förutsättningarna för att handläggningen av

disciplinärenden vid en börs sker på objektiva grunder och att

utredningsvärda fall verkligen tas upp till behandling. Det måste också

finnas ett väl fungerande sanktionssystem.

Av disciplinhanteringen måste krävas att den uppfyller berättigade

krav från marknadens aktörer bl.a. vad gäller förutsebarhet och

likabehandling. Disciplinfunktionen måste utformas på ett sådant sätt att

risken för misstankar om otillbörliga hänsyn minimeras. Detta är av

särskild vikt när en börs drivs i aktiebolagsform och en eller flera av de

större ägarnas fondpapper, t.ex. aktier, handlas vid börsen eller då en

större ägare deltar i handeln som börsmedlem. Ett sätt att säkerställa

detta skulle kunna vara att tillskapa ett särskilt, från börsen fristående,

disciplinorgan. Ett annat alternativ är det som gäller för närvarande,

nämligen ett krav på att börserna själva bygger upp en sådan funktion.

De skäl som låg bakom VMK:s förslag att införa en särskild

myndighet (disciplinnämnd) var att Stockholms fondbörs, som då hade

monopol att driva börsverksamhet, inte hade en organisation som var

anpassad för ärenden av domstolsliknande karaktär. Vidare ansågs

tillskapandet av en sådan myndighet minska risken för att börsen iklädde

sig flera roller, vilket kunde minska förtroendet för marknadsplatsens

verksamhet. VMK ansåg dessutom att börsens beslutsfunktioner borde

renodlas och att en disciplinnämnd som omfattade flera börser skulle

kunna bidra till att den etikskapande verksamheten på

värdepappersmarknaden förstärktes.

Disciplinhanteringen inom Stockholms fondbörs med en särskild

kommitté som handlägger disciplinärenden synes ha fungerat väl. Att

Finansinspektionen inte riktat någon anmärkning mot börsens sätt att

handlägga disciplinärenden får ses som en bekräftelse av detta. Detta

talar för att den nuvarande ordningen i princip kan behållas. Att i linje

med VMK:s tankegångar inrätta en självständig myndighet för

hanteringen av börsernas disciplinärenden kan därför inte heller nu anses

motiverat. För att säkerställa att börsernas disciplinhantering även

framdeles sköts på ett konsekvent och riktigt sätt kan det emellertid

finnas anledning att i viss utsträckning låta kraven i detta avseende

framgå av författningsregler och inte som nu helt överlämnas till

börsernas egen självreglering.

Riksgäldskontoret anser att ett opartiskt system för övervakning och

prövning av disciplinärenden är ett egenintresse för börser. Kontoret

menar därför att det skulle räcka med en föreskriftsrätt och en rätt för

Finansinspektionen att medge undantag från kravet på disciplinnämnd.

Stockholms fondbörs ansluter sig till detta synsätt och menar att en mer

detaljerad reglering skulle strida mot LBC:s karaktär av ramlag.

Regeringen instämmer i att det ligger i börsers eget intresse att ha en

funktion för handläggning av disciplinärenden. Detta är viktigt inte minst

ur förtroendesynpunkt. Att börsverksamhet bedrivs på ett förtroendefullt

sätt är emellertid också ett viktigt samhällsintresse.

Även om det kan förutsättas att börser själva tar initiativ till rutiner för

handläggning av disciplinärenden är det inte givet att detta räcker för att

en börs skall åtnjuta investerarnas fulla förtroende. Särskilt i de fall där

större ägare också har finansiella instrument som de har gett ut noterade

vid börsen kan det uppstå intressekonflikter. I dessa fall kan det, oavsett

om disciplinärendena hanteras på ett objektivt sätt eller inte, uppkomma

misstanke om att större ägare i börsen ges en positiv särbehanding. Ett

sätt att minska risken för sådana misstankar är att införa lagbestämmelser

som anger de minimikrav som bör ställas på börsers disciplinhantering.

Regeringen delar inte uppfattningen att detta skulle strida mot strukturen

i LBC.

I belysning av de utvecklingstendenser som beskrivits ovan bör därför

i börslagstiftningen tas in ett krav på att varje börs skall ha ett fristående

organ för prövning av disciplinärenden. Ett sådant organ kan inrättas

inom börsens egen organisation. En annan möjlighet är att två eller flera

börser går samman och skapar ett gemensamt externt organ med uppgift

att handlägga ärenden från var en av börserna. En för samtliga börser

gemensam extern disciplinnämnd skulle kunna få betydelse som

prejudikatsinstans och därmed bidra till den etikskapande verksamheten

på värdepappersmarknaden. Vidare skulle en sådan nämnd kunna öka

förutsättningarna för förutsebarhet och likabehandling vid

handläggningen av disciplinärenden. Detta skulle garantera

rättssäkerheten för marknadens aktörer. Som VPC påpekat skulle

sannolikt förtroendet för hanteringen av disciplinärenden dessutom öka

med en extern disciplinnämnd. Till skillnad från vad PMI anser finns det

således fördelar med en gemensam extern nämnd genom den kontinuitet

som skulle komma att prägla nämndens avgöranden. Mot bakgrund av de

olika börsverksamheter som kan komma att omfattas av kravet anser

emellertid regeringen att det inte i lagstiftningen bör bestämmas om en

gemensam extern disciplinnämnd skall inrättas eller om disciplinnämnd i

stället skall finnas inom organisationen hos varje enskild börs. Detta bör

vara en fråga för respektive börs att avgöra, varvid givetvis två eller flera

börser kan gå samman och bilda ett gemensamt organ för hanteringen av

disciplinärenden.

Även minimikraven på hur ett sådant disciplinorgan (disciplinnämnd)

skall vara sammansatt bör anges i lag. Detta säkerställer att nämnden får

den kompetens som krävs för prövning av de ärenden som den skall

hantera. Som utgångspunkt bör gälla att nämnden skall bestå av fem

ledamöter och att ordföranden och vice ordföranden skall vara lagfarna

domare med stor erfarenhet. Dessutom bör i nämnden finnas minst två

personer som är väl insatta i förhållandena på värdepappersmarknaden.

Har dessa en väldokumenterad sakkunskap om de delar av

värdepappersmarknaden som börsens verksamhet ligger inom torde detta

krav som regel vara uppfyllt. I övrigt bör det lämnas till respektive börs

att avgöra hur nämnden skall vara sammansatt. Självfallet bör det inte

finnas någonting som hindrar att en börs ställer ytterligare krav på

kompetens hos nämndens ledamöter än de som avses följa direkt av

lagens krav eller att nämnden kan bestå av flera personer än det angivna

minimiantalet.

Ledamöterna i nämnden bör utses av börsen. För att inte nämndens

integritet skall kunna sättas i fråga bör detta emellertid ske på ett sätt som

garanterar ledamöternas självständighet. Finansinspektionen bör därför

ges inflytande över hur valet av ledamöter går till. Detta kan ske genom

att inspektionen, efter vidaredelegation från regeringen, får en

föreskriftsrätt som omfattar sådana frågor. Inspektionen bör bl.a. kunna

föreskriva att ledamöterna skall utses av bolagsstämman eller att

inspektionen skall ges tillfälle att yttra sig över eller godkänna förslag om

utseende av ledamöter. Eftersom föreskriftsrätten är generell anser

regeringen, till skillnad från Sveriges Aktiesparares Riksförbund, att det

inte bör finnas några restriktioner för Finansinspektionen att meddela de

föreskrifter den finner lämpliga. Genom att inspektionen på detta sätt ges

inflytande över nämndens sammansättning säkerställs nämndens

trovärdighet. Det finns inte något behov av att, som VPC föreslagit, gå

längre och kräva att en del av ledamöterna skall utses av regeringen eller

av något annat fristående organ.

För att undvika risken för att disciplinnämndens ledamöter hamnar i

intressekonflikter eller misstänks för att ta otillbörliga hänsyn samt för att

markera nämndens självständighet i förhållande till börsen bör urvalet av

tänkbara ledamöter begränsas. Regeringen anser därför, till skillnad från

Riksgäldskontoret, att personer med nära koppling till börsen eller ett

företag som äger ett kvalificerat innehav i börsen inte bör få delta i

nämnden. Sålunda bör alla som är anställda av börsen eller ett företag

med ett kvalificerat innehav vara uteslutna som ledamöter. Detsamma

bör gälla sådan personer som mer stadigvarande utför uppdrag för

börsens eller en kvalificerad ägares räkning. Till denna kategori räknas

först och främst styrelseledamöter och suppleanter i styrelsen. Även

börsens eller ett nu avsett ägarföretags externa revisorer bör räknas dit.

Om någon mer regelbundet anlitas av börsen eller en kvalificerad ägare

som expert, t.ex. i ekonomiska eller juridiska frågor, bör inte heller en

sådan person kunna ingå i disciplinnämnden. Det nu sagda bör emellertid

inte utesluta personer som för närvarande är ledamöter i en

disciplinnämnd från möjligheten att ha kvar detta uppdrag, såvida de inte

diskvalificeras från att vara ledamöter i nämnden av någon annan

anledning än att de ingår i den nuvarande disciplinnämnden. Något

enstaka uppdrag från börsen eller ägaren bör inte heller utesluta en

person från att vara ledamot i nämnden. Sveriges Aktiesparares

Riksförbund menar i denna del att även omfånget och arten av ett enstaka

uppdrag bör beaktas vid bedömningen. Enligt regeringens uppfattning

bör emellertid endast sådana uppdrag som genom sin varaktighet innebär

att en person har en nära anknytning till börsen i sig utesluta denne från

att bli ledamot. Om någon haft ett enstaka men ovanligt omfattande

uppdrag för en börs bör detta således inte automatiskt leda till att denne

inte kan vara ledamot i disciplinnämnden. Det kan understrykas att det

ligger i börsers eget intresse att utse personer som har gott rykte.

För att minska risken för intressekonflikter föreslogs i promemorian att

inte heller personer med anknytning till emittenter och medlemmar skulle

kunna bli ledamöter. Regeringen instämmer i uppfattningen att ett sådant

förbud går onödigt långt och att det skulle riskera att försvåra

rekryteringen av lämpliga personer till disciplinnämnden. Det finns i

stället skäl att överväga det alternativ som anvisats av vissa

remissinstanser, nämligen att det införs generella jävsregler som hindrar

uppkomsten av jävssituationer. En sådan lösning öppnar större möjlighet

för börserna själva att ange vilka krav som bör ställas på ledamöterna.

Lämpligheten av att en person ingår som ledamot i flera nämnder får

därvid övervägas från fall till fall. Något allmänt förbud mot deltagande i

flera nämnder bör således inte ställas upp.

Bestämmelser om jäv finns i bl.a. 11 och 12 §§ förvaltningslagen

(1986:223). Lagen gäller förvaltningsmyndigheters handläggning av

ärenden och domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden. I praxis

har förvaltningslagens jävsbestämmelser dessutom ansetts vara analogt

tillämpliga beträffande disciplinnämnden hos Sveriges Advokatsamfund

(se NJA 1995 s. 119). Även om grunden för den handläggning som sker

vid Advokatsamfundets disciplinnämnd är delvis annorlunda än den som

gäller för motsvarande nämnder hos börser kan det vara lämpligt att söka

ledning i förvaltningslagens jävsbestämmelser.

Dessa bestämmelser innebär i huvudsak följande. Den som deltar i

handläggningen av ett ärende är jävig om saken angår honom själv eller

någon närstående eller om ärendets utgång kan förväntas medföra

synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående.

Detsamma gäller vid ställföreträdarskap för den som har ett sådant

intresse i saken. Jäv föreligger också i vissa fall om den som deltar i

handläggningen har deltagit i den slutliga handläggningen av ärendet när

detta prövats av en lägre instans (tvåinstansjäv). Vidare föreligger jäv om

den som deltar i handläggningen fört talan som ombud eller mot

ersättning biträtt någon i saken. Slutligen föreligger jäv om det i övrigt

finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för

personens opartiskhet i ärendet. Den som är jävig får inte delta i

handläggningen. Undantag gäller vid åtgärder som inte någon annan kan

vidta utan oskäligt uppskov. Om en person känner till att det föreligger

jäv, skall han själv ge det till känna. Myndigheten skall snarast besluta i

jävsfrågan, om personen inte har ersatts av någon annan. Enligt

huvudregeln får den som jävssituationen gäller inte delta i

handläggningen av jävsfrågan. Om myndigheten inte är beslutför utan

honom och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov får han

dock delta i denna prövning. I de fall där frågan om opartiskhet

uppenbarligen saknar betydelse utgör jäv inte något hinder för en person

att delta i handläggningen.

De jävsregler som finns i förvaltningslagen bör i tillämpliga delar

kunna användas även för de disciplinnämnder som inrättas vid börser.

Detta kan ske genom en hänvisning till förvaltningslagens

jävsbestämmelser.

För ledamöter i en disciplinnämnd bör utgångspunkten vara att dessa

själva skall anmäla när en jävssituation föreligger. Naturligtvis bör

nämnden även pröva frågan om den som är föremål för granskning

framför en jävsinvändning. Det saknas skäl att införa en möjlighet att

överklaga ett beslut av en disciplinnämnd i en jävsfråga. Som påpekats i

tidigare sammanhang är det av väsentlig vikt att ledamöterna har gott

omdöme. Det får därför förutsättas att de självmant väcker frågan när det

finns anledning att anta att jäv föreligger. Om en ledamot inte ger

tillkänna att jäv föreligger, trots att han måste vara medveten om det, bör

detta normalt leda till att han entledigas från sitt uppdrag.

Vid Stockholms fondbörs utreds disciplinärenden inom ramen för

börsens löpande verksamhet. När utredningen avslutats, avgör

börschefen om ärendet skall hänskjutas till disciplinkommittén för

prövning. Även utredningen av ett disciplinärende och bedömningen av

om ärendet skall prövas av disciplinnämnden måste skötas på ett sätt som

är ägnat att inge förtroende för börsens verksamhet. Detta kan

säkerställas genom att det ställs krav på hur handläggningen skall ske.

Sådana detaljregler behöver inte föras in i lag utan kan lämpligen

hanteras i föreskrifter som regeringen eller, efter bemyndigande,

Finansinspektionen meddelar. Härigenom kan kraven på ett rimligt och

flexibelt sätt anpassas till hur verksamheten vid varje enskild börs är

organiserad och till den framtida utvecklingen inom börsområdet. I de

tänkta föreskrifterna kan uppställas krav som tillgodoser att utredningen

av disciplinärenden sker under objektiva former. Vidare kan föreskrivas

hur och av vem disciplinärenden kan aktualiseras hos disciplinnämnden.

En möjlighet kan vara att ge emittenter eller börsmedlemmar rätt att

påkalla nämndens prövning av ett ärende. I föreskrifterna kan också

ställas krav på att disciplinnämnden när det finns skäl till det begär

komplettering av utredningen eller inhämtar upplysningar från

exempelvis Finansinspektionen. Också andra frågor rörande

handläggningen av disciplinärenden, än de som nu nämnts som exempel,

bör kunna tas med i föreskrifterna.

Det kan tänkas att börsernas egen reglering av hur disciplinärenden

skall hanteras uppfyller de krav som inspektionen anser bör gälla. I

sådana fall torde det vara överflödigt att inspektionen samtidigt utfärdar

föreskrifter. Föreskriftsrätten bör därför utformas som en möjlighet, men

ingen skyldighet, för inspektionen att meddela föreskrifter.

Även behandlingen av börsmedlemmarna har av väsentligen samma

skäl som för emittenter betydelse för förtroendet för en börs.

Disciplinkommittén vid Stockholms fondbörs handlägger emellertid

enbart disciplinärenden som rör emittentkretsen. Ärenden som rör

börsmedlemmar handläggs i stället av börsstyrelsen. Visserligen följer av

LBC i dess nuvarande lydelse att börsmedlemmar måste stå under

tillsyn av

Finansinspektionen eller, vad gäller utländska företag, motsvarande

myndighet i företagets hemland. Om en medlem bryter mot börsens

regler, torde detta därför normalt rapporteras till Finansinspektionen som

kan vidta åtgärder mot medlemmen. Även i sådana fall är det emellertid

börsen som beslutar om ärendet skall rapporteras till inspektionen eller

inte. Det finns därför skäl att låta börsens disciplinfunktion omfatta även

överträdelser som börsmedlemmar gör sig skyldiga till i denna egenskap.

I de nämnda föreskrifterna finns möjlighet att ålägga disciplinnämnden

att inhämta upplysningar från Finansinspektionen, innan ett ärende som

avser en börsmedlem som står under inspektionens tillsyn avgörs.

Nämnden får på så vis en möjlighet att väga in uppgifter som

inspektionen har tillgång till i sin bedömning av ärendet. Detta kan också

minska risken för motstridiga bedömningar i de fall där det kan bli

aktuellt med ingripanden från både nämnden och inspektionen. Som

exempel kan nämnas att disciplinnämnden överväger uteslutning av en

börsmedlem samtidigt som Finansinspektionen har att ta ställning till om

medlemmen skall få behålla sitt tillstånd att bedriva värdepappersrörelse.

Det kan i detta sammanhang dessutom pekas på att inspektionen ges

möjlighet att i vissa fall lämna sekretessbelagda uppgifter till en börs, om

uppgifterna behövs för att börsen skall kunna fullgöra sina uppgifter

enligt LBC eller annan lagstiftning (se avsnitt 7).

I disciplinnämndens funktion skall inte ingå att överpröva beslut som

fattas av börsens styrelse, organ under denna eller anställd. Nämndens

verksamhet bör därför endast avse prövning av rena disciplinärenden,

dvs. ärenden där en emittent eller en börsmedlem uppsåtligen eller av

oaktsamhet överträtt författningsbestämmelser eller börsens eget

regelverk. Ärenden av t.ex. administrativ karaktär som berör en emittent

eller börsmedlem bör således även i fortsättningen ligga utanför börsens

disciplinhantering.

En allmän utgångspunkt vid prövningen av om det är fråga om ett

disciplinärende eller ett administrativt ärende bör vara orsaken till att

ärendet aktualiserats. Uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av

börsens egna regler bör i allmänhet ses som ett disciplinärende. Det bör

dock inte vara ett ovillkorligt krav att varje sådan förseelse skall behöva

underställas nämnden. Mindre förseelser bör liksom för närvarande

kunna lösas under hand genom kontakter mellan börsen och den som

överträtt föreskriften utan att nämnden skall behöva kopplas in. Om

förseelsen inte framstår som helt obetydlig, bör ärendet emellertid

aktualiseras hos nämnden.

En annan omständighet som bör tillmätas betydelse vid bedömningen

är om någon bestämd grupp eller marknaden som helhet kan antas ha

lidit skada av att bestämmelsen inte iakttagits. Bristande eller felaktig

information till marknaden om något förhållande som är ägnat att i inte

endast obetydlig omfattning påverka kursen på ett finansiellt instrument

kan anföras som exempel på när skada som regel får anses föreligga.

Till gruppen administrativa beslut, som alltså inte skall prövas av

disciplinnämnden, kan räknas alla beslut som meddelas till följd av

ansökningsförfaranden. Hit hör också beslut om avregistrering av

finansiella instrument på grund av bristande marknadsförhållanden eller

för att en emittent hamnat på obestånd. I samtliga nu nämnda fall är det

inte fråga om en sanktion typiskt sett utan beslutet grundas på att det

finansiella instrumentet, emittenten eller medlemmen inte längre

uppfyller villkoren för anslutning till en börs.

De påtryckningmedel en börs kan använda i administrativa ärenden bör

inte leda till att ärendet betraktas som ett disciplinärende. En börs bör

exempelvis vara oförhindrad att förelägga någon vid påföljd av

avregistrering att inkomma med uppgifter om ägarspridning av bolagets

aktier eller uppgift om storleken av eget kapital för att kunna bedöma

bolagets ekonomiska ställning utan att disciplinnämnden skall behöva

kopplas in.

Av rättssäkerhetsskäl bör det så långt som möjligt i förväg klargöras

om ett ärende har karaktären av ett disciplinärende eller av ett

administrativt ärende. Med hänsyn till att börsverksamhet kan

organiseras och bedrivas på så olika sätt är det emellertid varken lämpligt

eller möjligt att exakt definiera dessa begrepp i lagtexten. Det bör i stället

ankomma på varje börs att i sina regler och avtal med emittenter och

medlemmar ange under vilken kategori olika typer av ärenden skall

hänföras. Med anledning av vad PMI anfört kan nämnas att innehållet i

avtalen och reglerna därigenom får en avgörande betydelse för frågan om

ansvarsfördelningen mellan börsstyrelsen och disciplinnämnden.

Tillsammans med Finansinspektionens föreskrifter om disciplinnämnd

klargörs på så sätt även de befogenheter börsstyrelsen har när det gäller

befattningen med disciplinärenden.

Det bör givetvis, som Sveriges Aktiesparares Riksförbund framfört,

ingå i den prövning en disciplinnämnd gör att bedöma om det är fråga

om ett disciplinärt ärende eller inte. Det är emellertid styrelsen för

respektive börs, eller vissa fall Finansinspektionen, som avgör vilka

ärenden som skall föras till nämnden. Börsen själv har således stort

inflytande över hur gränsen skall dras mellan disciplinärenden och övriga

ärenden. Det skulle skapa en onödig administration att, som förbundet

synes vara inne på, kräva att alla ärenden, oavsett till vilken kategori de

hör, skall föras till nämnden för prövning av om ärendet har disciplinär

karaktär. Finansinspektionens bör emellertid i sin tillsynsverksamhet

över börser bevaka att utredningsvärda fall kommer under nämndens

prövning.

Kravet på en disciplinnämnd bygger på antagandet att en börs normalt

bör ha en sådan funktion inom sin organisation. Det kan emellertid

förekomma att verksamheten är sådan att det inte finns något egentligt

behov av en särskild disciplinnämnd. Så kan vara fallet om börsens

huvudsakliga funktion består i att tillhandahålla marknaden information

om de avslut som sker vid handel med vissa finansiella instrument. I

sådana fall bör det finnas ett utrymme för Finansinspektionen att kunna

medge dispens från kravet på en disciplinnämnd. Detta bör emellertid ske

endast i undantagsfall och bör därför uttryckas på så sätt att inspektionen

får efterge kravet, om det finns särskilda skäl.

Till skillnad från vad som föreslagits för börser ser regeringen inte

några starka skäl för att införa ett krav på disciplinnämnd för

clearingorganisationer. Det avgörande vid clearingverksamhet är att

deltagarna fullgör sina förpliktelser, dvs. erlägger likvid eller fullgör

leverans av finansiella instrument, samt att tillräckliga säkerheter ställs

för de åtaganden som görs. Detta kan lösas på annat sätt än genom en

disciplinnämnd. Det finns därför inte, som VPC föreslagit, anledning att

kräva en sådan nämnd även hos clearingorganisationer.

Enligt LBC kan auktorisation även sökas som auktoriserad

marknadsplats. Bestämmelserna om denna särskilda auktorisationsform

har införts för att skapa flexibilitet när det gäller de närmare formerna för

verksamhetens bedrivande (prop. 1991/92:113 s. 108). En auktoriserad

marknadsplats skall kunna drivas under något enklare former än en börs.

Främst med hänsyn härtill bör det inte i lagstiftningen ställas krav på att

även auktoriserade marknadsplatser skall ha en särskild disciplinfunktion

inom sin organisation.

Försäkringsförbundet anser att en disciplinnämnd även skulle kunna

vara betydelsefull på obligationsmarknaden, t.ex. som skiljenämnd i

tvister mellan placerare och emittenter. Även om denna åsikt kan ha skäl

för sig finns det enligt regeringens uppfattning inte anledning att i detta

sammanhang överväga denna fråga.

Regeringen ser inte, till skillnad från VPC, någon intressekonflikt i att

disciplinnämndens verksamhet finansieras direkt av börsen. I praktiken

innebär en sådan ordning att verksamheten indirekt kommer att

finansieras av medlemmar och emittenter genom de avgifter dessa

betalar. Ett system där marknadens aktörer direkt finansierar nämndens

verksamhet skulle bli komplicerat och kostnadskrävande, eftersom det

bl.a. skulle krävas en fullständig kontroll av vilka som varit verksamma

under ett år på börserna (jfr SOU 1989:72, del 2, s. 131).

Särskilda regler för företag med ett kvalificerat innehav i börser,

auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer

I de fall då en börs är dotterföretag till ett annat företag kan det uppstå

särskilda problem från integritetssynpunkt. Är moderföretaget ett

aktiebolag kan ifrågasättas om det inte borde finnas ett förbud för börsen

att inregistrera eller notera bolagets aktier eller andra finansiella

instrument som det emitterat. En sådan drastisk åtgärd skulle emellertid

med det begränsade urval av börser som finns i Sverige innebära att

moderföretaget tvingades inregistrera eller notera sina aktier eller andra

finansiella instrument vid en utländsk börs. Särskilda problem skulle

uppkomma om ett aktiebolags aktier är föremål för handel vid en svensk

börs, innan ett moder dotterföretagsförhållande uppstår mellan bolaget

och börsen. En sådana situation kan bli en realitet om Fondbörsen blir ett

dotterbolag till OM Gruppen. Om moderföretaget i de nu avsedda

situationerna tvingas bort från den svenska börsen skulle detta innebära

olägenheter för aktieägarna. Därtill kommer att en sådan åtgärd kan

tyckas gå stick i stäv med allmänna strävanden att attrahera finansiell

verksamhet till Sverige. Nu nämnda omständigheter talar för att ett

moderföretags aktier eller andra finansiella instrument bör få handlas vid

en börs som drivs av ett dotterföretag.

De bestämmelser om disciplinhanteringen som här föreslagits skall

vara en garanti för att börsens disciplinnämnd agerar med självständighet

även gentemot ett moderföretag. Det behöver därför inte befaras att

nämnden särbehandlar ett moderföretag eller andra företag med ett

kvalificerat innehav i en börs i förhållande till andra emittenter och

medlemmar. Det bör emellertid säkerställas att större ägares eventuella

överträdelser av börsreglerna verkligen kommer under nämndens

prövning. Detta kan ske genom att Finansinspektionen ges en uttrycklig

rätt att initiera sådana ärenden och att disciplinnämnden har en skyldighet

att pröva dessa.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund menar att även kunder och

investerare, utöver Finansinspektionen, bör ges rätt att initiera ärenden

hos en disciplinnämnd. Det kan först konstateras att Finansinspektionens

rätt att initiera ärenden endast kommer att omfatta ett mindre antal

företag. Initiativrätten är motiverad av de särskilda risker för

intressekonflikter som finns när ärendet gäller företag som är

kvalificerade ägare i en börs. Enligt regeringens uppfattning skulle det

bära för långt att ge även andra än inspektionen en laglig rätt att initiera

ärenden. Den som anser att ett ärende bör komma under nämndens

prövning kan i stället göra börsen eller Finansinspektionen uppmärksam

på de omständigheter som denne anser motivera ett disciplinärt

ingripande. Det är därefter börsens eller Finansinspektionens sak att

avgöra om ett ärende bör initieras hos nämnden eller inte. Om en börs

anser att det bör finnas utvidgade möjligheter att initiera ärenden hos

disciplinnämnden, kan den dessutom införa bestämmelser om detta i sitt

eget regelverk. Initiativrätten kan också utvidgas genom att

Finansinspektionen meddelar föreskrifter om detta.

För att Finansinspektionen skall kunna ta ställning till om ett ärende

skall föras till disciplinnämnden eller inte bör inspektionen ha tillgång till

ett bra beslutsunderlag. För närvarande följer av inspektionens

föreskrifter och villkoren i inregistrerings- och noteringsavtalen vid

Stockholms fondbörs att de emittenter som har sina fondpapper

inregistrerade eller noterade där skall lämna information till Fondbörsen

om bl.a. förhållanden som har betydelse för kursen på fondpapperen. För

företag som äger ett kvalificerat innehav i börser bör väsentlig

information som rör företagens förhållanden även lämnas till

Finansinspektionen. Det skulle naturligtvis kunna övervägas att ålägga

sådana ägare att lämna informationen direkt till inspektionen. Det är

emellertid inte givet att kvalificerade ägare i börser står under tillsyn av

inspektionen. Eftersom nu avsedd information redan enligt nuvarande

regler skall lämnas till börsen är det därför enligt regeringens uppfattning

mer naturligt att det införs ett krav i LBC på att börsen omedelbart skall

vidarebefordra informationen till Finansinspektionen, om den rör ett

företag som äger ett kvalificerat innehav i börsen. Rollfördelningen

mellan Finansinspektionen och börserna blir dessutom tydligare med en

sådan ordning. Det nu sagda fråntar givetvis inte börsen från

skyldigheten att vidta åtgärder mot en kvalificerad ägare, om det finns

skäl för det. Om företaget bryter mot villkoren i exempelvis

inregistreringskontraktet åligger det således börsen att ta upp en

diskussion med företaget om detta och, såvida det inte handlar om en

överträdelse av ringa karaktär, se till att ärendet hamnar hos

disciplinnämnden för prövning.

Det bör också införas en möjlighet för Finansinspektionen att begära

information direkt från ett företag som har ett kvalificerat innehav i en

börs. En rätt för Finansinspektionen att begära upplysningar från ett

företag med ett kvalificerat innehav i en börs gör det möjligt för

inspektionen att bl.a. stickprovsvis kontrollera om företaget har fullgjort

sin skyldighet att lämna information om förhållanden som kan påverka

kursen på dess fondpapper. Dessutom blir det enklare för inspektionen att

begära kompletterande upplysningar från företaget, om den information

som börsen lämnat vidare till inspektionen ger anledning till det.

I detta sammanhang bör även bestämmelsen i 10 kap. 4 § LBC beaktas.

Bestämmelsen ger Finansinspektionen rätt att besluta att handeln med ett

visst finansiellt instrument skall stoppas om börsen, trots att sådan

skyldighet föreligger, inte beslutat om handelsstopp. Den information

inspektionen får från en börs och som rör en ägare med ett kvalificerat

innehav i börsen ger inspektionen bättre möjligheter att besluta om

handelsstopp, om informationen ger anledning till det.

7 Marknadsövervakning och sekretess

Regeringens förslag: Regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen ges rätt att meddela närmare föreskrifter om hur

marknadsövervakningen vid en börs eller en auktoriserad

marknadsplats skall bedrivas. Motsvarande föreskriftsrätt införs för

marknadsövervakning vid handel som organiseras av ett

värdepappersinstitut. Det införs en skyldighet för börser att ge

Finansinspektionen terminalåtkomst från egna lokaler till börsernas

marknadsövervakningssystem, om inspektionen begär det.

Utan hinder av sekretess får Finansinspektionen lämna uppgifter i

ett tillstånds- eller tillsynsärende till en börs.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringen förslag,

utom vad avser kravet på att även värdepappersinstitut som organiserar

handel med finansiella instrument skall övervaka handeln och

kursbildningen. Frågan om rätt för Finansinspektionen att utnyttja

börsers och auktoriserade marknadsplatsers

marknadsövervakningssystem berörs inte i promemorian.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. Finansinspektionen och OM anser att

föreskriftsrätten bör omfatta även marknadsövervakning vid handel

genom ett värdepappersinstitut (OTC-handel) och vid

clearingverksamhet. Vidare anser inspektionen att den bör ges laglig rätt

till s.k. direktuppkoppling mot de marknadsövervakningssystem som

börserna använder sig av samt att detta bör bekostas av börserna.

Finansinspektionens förslag (om tillgång till börsers system för

marknadsövervakning): Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som getts tillfälle att

yttra sig över Finansinspektionens förslag, däribland Stockholms

fondbörs, OM och PMI, tillstyrker att inspektionen får terminalåtkomst

till börsernas marknadsövervakningssystem. De ifrågasätter emellertid

behovet av att införa en sådan bestämmelse i lagen (1992:543) om börs-

och clearingverksamhet (LBC). Denna uppfattning delas av Svenska

Fondhandlareföreningen och Svenska Bankföreningen. Vidare motsätter

de sig att kostnaderna för uppkoppling m.m. skall bekostas av börserna.

OM anser dessutom att en börs inte bör kunna åläggas att utveckla eller

tillhandahålla marknadsövervakningssystem för andra marknader eller

finansiella instrument än de som förekommer vid den aktuella börsen.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund föreslår att det avdelas en särskild

åklagarresurs för handläggning av ärenden som rör insiderbrott och

otillbörlig kurspåverkan.

Skälen för regeringens förslag:

Marknadsövervakning

Börser skall enligt 4 kap. 2 § LBC övervaka att handeln och

kursbildningen vid den egna marknadsplatsen sker i överensstämmelse

med författning och god sed på värdepappersmarknaden. Denna

marknadsövervakning har bl.a. stor betydelse för möjligheterna att tidigt

kunna upptäcka och påbörja utredning om misstänkt insiderhandel eller

otillbörlig kurspåverkan. Marknadsövervakningen syftar också till att

kontrollera att emittenter och medlemmar följer de regler som gäller vid

en börs. Som exempel kan nämnas den informationsskyldighet som följer

av de avtal som ingås mellan Stockholms fondbörs och de bolag som har

sina fondpapper inregistrerade eller noterade där.

Finansinspektionen skall redan i samband med prövningen av

auktorisationsansökan granska hur börsen har tänkt att lösa sin

kursövervakande uppgift. Tillsyn av börsens kursövervakande funktion

skall ske fortlöpande (prop. 1991/92:113 s. 183).

Stockholms fondbörs och OM har egna system för

marknadsövervakning. Fondbörsen har bl.a. ett datorsystem som

indikerar onormala fluktuationer i aktiekurser eller omsättning.

Fondbörsen planerar att ersätta systemet med ett nytt i vilket även

onormala handelsmönster kan upptäckas. Marknadsövervakningen vid

Fondbörsen sker även på så sätt att uppgifter i bl.a. massmedia eller olika

informationssystem granskas och jämförs med den faktiska

kursutvecklingen. Vid misstankar om otillåten insiderhandel eller

otillbörlig kurspåverkan kontaktas Finansinspektionen.

En nära kontakt mellan börsernas marknadsövervakningsfunktioner

och Finansinspektionen är en förutsättning för att insiderövervakningen

skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt. Detsamma gäller för

utredningar om otillbörlig kurspåverkan enligt den lagstiftning som

trädde i kraft den 1 januari 1997. Svenska börser bör även i den

utsträckning som LBC och annan lagstiftning medger samarbeta med

utländska tillsynsmyndigheter och på begäran lämna uppgifter till dessa

(jfr 4 kap. 7 § LBC).

Det är viktigt att marknadsövervakningen vid börserna är anordnad på

ett ändamålsenligt sätt. Detsamma gäller för den handel som kan komma

att ske vid auktoriserade marknadsplatser. Utformningen av

övervakningen bör ske i nära samarbete mellan Finansinspektionen och

respektive marknadsplats. Även om så sker redan nu bör emellertid

regeringen eller, efter vidaredelegation, Finansinspektionen ges ett

uttryckligt inflytande över hur marknadsövervakningen skall bedrivas.

Detta kan ske genom att en föreskriftsrätt i dessa frågor införs.

Som närmare beskrivits i avsnitt 4 förekommer det att handel med

finansiella instrument organiseras av värdepappersbolag. Som exempel

kan nämnas InnovationsMarknaden IM AB (IM) som kan beskrivas som

en marknadsplats för aktier i små och medelstora tillväxtföretag. IM

bedriver både förmedlingsverksamhet och handel mot eget lager.

Sommaren 1997 var 14 bolag med ett genomsnittligt börsvärde av 8

miljoner kronor noterade vid IM. Handeln sker genom att kunderna

lämnar sina order till IM per telefon eller genom brev. Dessutom

offentliggör IM information om köp-, sälj- och betalkurser samt om

omsättningen. Ett annat exempel är Aktietorget i Norden AB

(Aktietorget) som har tillstånd att bedriva förmedlingsverksamhet av

finansiella instrument. Aktietorget har träffat avtal med Fondbörsen om

att få använda SAX-systemet för den handel man organiserar. Vidare har

Finansinspektionen som villkor för rörelsetillståndet ställt krav på att

Aktietorget övervakar handeln och kursbildningen, dvs. har ett system

för marknadsövervakning. Det förekommer också att

värdepappersinstitut träffar avtal med bolag om att t.ex. hålla en

andrahandsmarknad i bolagens aktier. I allt större omfattning

förekommer det att instituten i sådana fall offentliggör köp- och

säljkurser samt senaste betalkurs för aktierna via internet. Dessutom

kommer sådan handel inom kort att inledas i Fondbörsens handelssystem

på den s.k. Nya Marknaden.

Den nu beskrivna utvecklingen har framför allt möjliggjorts av den

snabba utveckling inom IT-området som skett under senare år.

Utvecklingen har inneburit att det är möjligt för värdepappersinstitut att

till förhållandevis låga kostnader arrangera handel med finansiella

instrument på ett sätt som tangerar den verksamhet som bedrivs av

börser. Detta innebär också att enskilda investerare ges ett alternativ till

att handla på börs. Riskerna vid denna handel är emellertid ofta påtagliga

med hänsyn till bl.a. att likviditeten och genomlysningen normalt sett är

sämre än vad som är fallet vid börshandel. Detta ökar i sin tur riskerna

för insiderhandel och otillbörlig kurspåverkan. Ett grundläggande krav är

därför att institut som organiserar en regelbunden handel i finansiella

instrument har en marknadsövervakning som håller god kvalitet. Av det

skälet bör det i lagen införas ett uttryckligt krav på att

värdepappersinstitut skall övervaka handeln och kurssättningen om de

organiserar handel i ett visst finansiellt instrument. Om en börs har ett

marknadsövervakningssystem som täcker handel med samma finansiella

instrument bör det emellertid inte krävas att värdepappersinstitutet har

någon egen marknadsövervakning. I sådana fall är nämligen institutet

skyldigt att rapportera de avslut som görs för egen eller annans räkning

till börsen. Kravet på att värdepappersinstitut skall ha en

marknadsövervakning för handel som de organiserar bör liksom

beträffande börser och auktoriserade marknadsplatser kompletteras

med en rätt för regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen att meddela föreskrifter om denna övervakning.

Det har under remissbehandlingen ifrågasatts om inte inspektionen bör

ges en föreskriftsrätt som också omfattar marknadsövervakning hos

clearingorganisationer. En sådan föreskriftsrätt skulle kunna vara av

intresse framför allt vid s.k. OTC-clearing, dvs. clearing av finansiella

instrument som inte är föremål för börshandel. Av de svenska

clearingorganisationerna är det endast OM som tillhandahåller en sådan

tjänst.

En första fråga är om det finns något behov av att ställa krav på att

även clearingorganisationer skall ha en marknadsövervakning. För

närvarande finns nämligen inte något uttryckligt sådant krav i

lagstiftningen. Detta torde sannolikt kunna förklaras med att de

finansiella instrument som clearas och avvecklas genom en

clearingorganisation normalt också är föremål för handel vid en börs.

Eftersom handeln i sådana fall omfattas av börsens

marknadsövervakning finns det inte skäl att kräva marknadsövervakning

även hos clearingorganisationen. Det förekommer emellertid också att

clearingorganisationer erbjuder clearing av skräddarsydda

derivatinstrument (s.k. tailor made clearing). Ofta är det i sådana fall

fråga om clearing av terminer, optioner eller andra derivatprodukter som

baseras på börshandlade finansiella instrument. Det kan nämnas att

nuvarande lagstiftning ålägger clearingorganisationer en omfattande

skyldighet att lämna information till Finansinspektionen (se t.ex. 11 kap.

1 § LBC och 18 § första stycket 6 insiderlagen [1990:1342]). Om Finans-

inspektionen av en börs uppmärksammats på onaturliga kursrörelser i ett

visst finansiellt instrument kan inspektionen således med utnyttjande av

sin frågerätt begära uppgifter från en clearingorganisation. Inspektionen

kan t.ex. efterfråga om det förekommit någon clearing av OTC-derivat

baserade på det ifrågavarande finansiella instrumentet. En sådan

förfrågan kan också aktualiseras genom uppgifter som inspektionen får

från ett värdepappersinstitut som organiserar handel med finansiella

instrument, eftersom även sådan handel i fortsättningen kommer att

omfattas av krav på marknadsövervakning. Eftersom inspektionen

således redan har goda möjligheter att begära information från

clearingorganisationer kan det inte anses vara motiverat att införa ett krav

på marknadsövervakning även vid OTC-clearing.

Finansinspektionen har även väckt frågan om att få en lagstadgad rätt

att använda sig av de marknadsövervakningssystem som börserna

utvecklar. De tre börserna ställer sig positiva till detta, under

förutsättning att de slipper stå för kostnaderna för en sådan

direktåtkomst.

Att börserna bygger upp system för sin marknadsövervakning som

fortlöpande anpassas till de förhållanden som råder vid respektive börs

och den utveckling som sker där är en förutsättning för att de skall kunna

uppfylla LBC:s krav på sådan övervakning. Det skulle vara förenat med

stora kostnader och tekniska problem att sätta upp ett fristående

marknadsövervakningssystem hos Finansinspektionen och löpande

anpassa detta i takt med den snabba utvecklingen på de finansiella

marknaderna. Det finns dessutom kostnadsfördelar för marknaden som

helhet med att låta inspektionen utnyttja befintliga system i stället för att

parallellt med dessa inrätta ett eget. Ett sådant system skulle ändå

indirekt komma att bekostas av marknadens aktörer genom de avgifter

som dessa betalar för Finansinspektionens tillsyn. Det kan dessutom inte

anses föreligga några hinder mot en direktåtkomst utifrån

integritetsaspekter. Sannolikt skulle detta också vara till fördel för

börserna genom den stärkande effekt det kan få för börsverksamheten,

vilket delvis återspeglas i börsernas remissvar i denna fråga. Regeringen

anser därför att Finansinspektionen bör ges rätt att utnyttja de

marknadsövervakningssystem som börserna enligt lag är skyldiga att ha.

Däremot finns det för närvarande inte några skäl att ge inspektionen en

sådan möjlighet när det gäller den övervakning av handel och

kursbildning som sker hos en auktoriserad marknadsplats eller ett

värdepappersinstitut.

Frågan om Finansinspektionens tillgång till börsernas

marknadsövervakningssystem måste emellertid hållas åtskild från frågan

om vilka krav som bör ställas på dessa system. Det är således inte

meningen att inspektionen skall kunna kräva att en börs utvecklar eller

köper in ett system som i första hand är speciellt anpassat för

inspektionens behov. Det ankommer i stället på respektive börs att

utifrån de generella krav inspektionen ställer upp själv välja formerna för

hur marknadsövervakningen skall ordnas och hur systemet skall

konstrueras. Detta gäller oavsett om börsen själv utvecklar systemet eller

köper ett system. Förslaget innebär således att Finansinspektionen ges

rätt att koppla upp sig mot de system som börserna själva har valt.

De kostnader som är förenade med Finansinspektionens anslutning till

systemen bör belasta inspektionen och inte börserna. Detta bör gälla

samtliga de merkostnader både initiala och löpande som är förenade

med anslutningen. I praktiken innebär detta att Finansinspektionens

kostnader för marknadsövervakning, på samma sätt som för närvarande,

kommer att finansieras genom de avgifter som banker,

värdepappersbolag och andra institut under tillsyn betalar till

inspektionen.

Svenska Fondhandlareföreningen och Svenska Bankföreningen har

med motiveringen att det är fråga om brottsbekämpning hävdat den

uppfattningen att finansieringen av insiderövervakningen bör ske över

statsbudgeten och inte genom avgifter från instituten. Föreningarna har

framfört denna synpunkt flera gånger i tidigare sammanhang (se prop.

1990/91:42 s. 107 och prop. 1995/96:215 s. 78 och 79). I samband med

de ändringar i insiderlagen som trädde i kraft den 1 januari 1997 intog

regeringen den ståndpunkten att det inte fanns anledning att ompröva hur

finansieringen av insiderövervakningen skall ske. Detta ställningstagande

gäller fortfarande.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund har väckt frågan om ökade

åklagarresurser för att förbättra möjligheterna till lagföring av

insiderbrottslighet. Denna begäran skall ses mot bakgrund av de

förhållandevis ringa antalet fällande domar för sådan brottslighet som

meddelats under de dryga 10 år som insiderlagstiftning funnits i Sverige.

Det kan först nämnas att regeringen i april 1995 beslutade om en

strategi för samhällets samlade åtgärder mot den ekonomiska

brottsligheten. Strategin redovisades för riksdagen som inte hade

någonting att erinra mot den (skr. 1994/95:217, bet. 1994/95:JuU25, rskr.

1994/95:412). Det övergripande målet med strategin är att minska den

ekonomiska brottsligheten genom åtgärder som utgör en kraftig

förstärkning av samhällets samlade insatser mot sådan kriminalitet. En

huvudpunkt i strategin är dessutom att näringslivet måste ta ett ökat

ansvar i kampen mot den ekonomiska brottsligheten, bl.a. genom att

utveckla affärsetik och kontroll.

Anmälningar om insiderbrott lämnades före år 1998, efter viss

utredning från Finansinspektionen, som regel till

Statsåklagarmyndigheten för speciella mål, som ingick i Riksenheten mot

ekonomisk brottslighet. I huvudsak handlades också de gjorda

anmälningarna därefter vid Statsåklagarmyndigheten för speciella mål.

Den 1 januari 1998 inrättades en ny åklagarmyndighet,

Ekobrottsmyndigheten. Den nya myndigheten skall bl.a. svara för

åklagaruppgifter i fråga om ekobrottsbekämpning i de tre storstadslänen

och får avdelningar i Stockholm, Göteborg och Malmö. Myndigheten

skall under Riksåklagaren samordna ekobrottsbekämpningen också i

övriga delar av landet och kan på begäran ta över särskilt komplicerade

ekobrottsärenden därifrån. Detta innebär att de uppgifter som före

årsskiftet utfördes av Statsåklagarmyndigheten för speciella mål

övertagits av Ekobrottsmyndigheten (se prop. 1997/98:1, volym 3, s. 32

och skr. 1997/98:38). Myndigheten kommer att få nationella

stabsfunktioner för att bl.a. kunna få en bättre helhetsbild och bättre

möjligheter att kunna förutse utvecklingen på ekobrottsområdet.

Regeringen har i 1998 års budgetproposition föreslagit att

Ekobrottsmyndigheten ges de resurser som behövs för att uppfylla de

förväntningar som ligger bakom dess bildande. Innan den nya

myndighetens verksamhet har kommit i gång och hunnit utvärderas anser

regeringen att det inte finns anledning att tillskjuta ytterligare resurser

avsedda särskilt för bekämpning av insiderrelaterad brottslighet.

Sekretess

Enligt 8 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess

i Finansinspektionens tillstånds- och tillsynsverksamhet avseende bl.a.

värdepappersmarknaden. Sekretessen gäller uppgifter om affärs- eller

driftförhållanden hos den som inspektionens verksamhet avser, om det

kan antas att han lider skada om uppgiften röjs. Dessutom gäller

sekretessen uppgifter om ekonomiska eller personliga förhållanden för

annan, som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med

den som inspektionens verksamhet avser.

I Finansinspektionens tillstånds- eller tillsynsverksamhet kan det

förekomma uppgifter som är av väsentlig betydelse även för den tillsyn

och övervakning som en börs har av emittenter och medlemmar. Som

exempel kan nämnas det fallet att inspektionen har inlett en utredning

rörande ett värdepappersbolag som ägs av ett bolag som har sina aktier

inregistrerade vid börsen. Uppgifterna i ett sådant ärende kan vara av den

arten att de, när de blir kända, påverkar kursen på moderbolagets aktier.

Det kan t.o.m. vara så att moderbolaget inte känner till de uppgifter som

omfattas av sekretess och därför inte kan fullgöra den

informationsskyldighet som följer av det inregistreringskontrakt eller

noteringsavtal som bolaget har ingått med börsen. För att börsen på ett

effektivt sätt skall kunna fullgöra sina skyldigheter enligt LBC finns det

mot nu nämnd bakgrund ett angeläget intresse av att börsen kan få

tillgång till uppgifter som omfattas av sekretess innan de blir offentliga.

Detta kan bl.a. vara värdefullt vid tillämpning av bestämmelsen om

handelsstopp i 10 kap. 1 § LBC.

För att en lättnad i en sekretessbestämmelse som skyddar uppgifter av

personlig art skall kunna ske krävs att behovet av offentlighet är så stort

att det uppväger det intrång i den enskildes integritet som lättnaden kan

komma att innebära (jfr prop. 1993/94:165 s. 52). En möjlighet för börser

att få tillgång till uppgifter som omfattas av sekretess hos

Finansinspektionen skulle förbättra möjligheterna för börser att fullgöra

sina skyldigheter enligt LBC. Detta är av betydelse inte bara för börsen i

fråga utan även för medlemmar och emittenter samt investerarna i stort.

En sådan möjlighet skulle också bidra till att upprätthålla förtroendet för

börsverksamheten. Till detta kommer att en lättnad i

sekretessbestämmelsen i praktiken skulle vara av begränsad omfattning.

Visserligen kan de uppgifter det är fråga om vara av känslig art men

enligt 2 kap. 8 § LBC gäller tystnadsplikt för de som är eller har varit

knutna till en börs. Uppgifter som inspektionen lämnar till en börs blir

därför inte offentliga i den bemärkelsen att börsen kan lämna dem vidare.

Det kan anmärkas att den som i strid med tystnadplikten röjer

sekretessbelagda uppgifter som erhållits från inspektionen gör sig skyldig

till brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

Finansinspektionen bör således få en möjlighet att lämna uppgifter som

är sekretessbelagda enligt 8 kap. 5 § första stycket sekretesslagen till en

börs. Detta kan åstadkommas genom en ändring i den paragrafen. Det

bör understrykas att ändringen bör innebära en möjlighet för

inspektionen att lämna sådana uppgifter till en börs. Det är således

inspektionen som diskretionärt prövar om uppgifter skall lämnas ut eller

inte. Detta kan ske på eget initiativ från inspektionen eller efter förfrågan

från en börs. Börser bör däremot inte ha någon rätt att få ut

sekretesskyddade uppgifter

8 Börsmedlemskap

8.1 Bakgrund

Börsmedlemskap enligt lagen om börs- och clearingverksamhet

Enligt 3 kap. 1 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet

(LBC) får en börs som medlemmar ha endast Riksbanken och

värdepappersinstitut som bedriver kommissionsverksamhet,

förmedlingsverksamhet eller handel för egen räkning samt utländska

företag som har tillstånd att bedriva motsvarande verksamhet i sitt

hemland. För utländska företag som inte har sitt säte i ett land inom EES

krävs dessutom att de står under betryggande tillsyn i hemlandet. Ett

generellt krav på börsmedlemmar är att de har tillräckliga finansiella

resurser och att de även i övrigt är lämpliga att delta i handeln vid en

börs.

Utgångspunkten för bestämmelsen om vilka som kan antas som börs-

medlemmar är att dessa måste motsvara högt ställda krav på kompetens

och finansiella resurser. Om dessa krav är uppfyllda, är förutsättningarna

goda att de värdepappersaffärer som görs upp vid börsen kan fullföljas.

Detta skapar trygghet i handeln och är ett av skälen till att börsmedlems-

kretsen har begränsats till företag som driver vissa slag av

värdepappersrörelse, dvs. sådana företag som yrkesmässigt agerar som

mellanhänder på värdepappersmarknaden (se prop. 1991/92:113 s. 78).

Värdepappersmarknadskommittén (VMK) tog upp frågan om inte

icke-finansiella företag eller t.o.m. privatpersoner borde få bli

börsmedlemmar. Kommittén ansåg att åtminstone de större institutionella

investerarna skulle komma att utnyttja en sådan möjlighet, eftersom deras

handel därmed skulle bli billigare. Detta antagande byggde på att

anslutningsavgiften till börsen för denna kategori investerare bedömdes

bli lägre än summan av kostnaderna för courtage till mellanhänderna.

VMK bedömde att en sådan utveckling skulle komma att leda till att

kommissionshandeln skulle bli koncentrerad till ett färre antal banker och

fondkommissionsbolag, eftersom mellanhänderna skulle gå miste om en

stor och viktig inkomstkälla. Följden skulle enligt VMK bli en försämrad

konkurrens med risk för höga avgifter för courtage och försämrad

service. VMK menade att detta skulle komma att drabba främst

småkunderna. VMK menade också att allmänhetens förtroende för

börsverksamhet skulle kunna minska om aktörer som inte står under

tillsyn medges bli medlemmar vid en börs. De fördelar VMK såg med en

utvidgning av börsmedlemskretsen var främst att detta skulle innebära att

stora aktörer skulle komma att slippa courtage och att

anslutningsavgifterna till börsen skulle bli lägre genom att dessa

fördelades på ett större antal medlemmar.

Om aktörer som inte står under tillsyn skulle tillåtas bli

börsmedlemmar ansåg VMK en prövning av kompetensen även hos

sådana aktörer vara nödvändig. VMK menade att denna prövning i

sådana fall borde ankomma på börsens styrelse. En annan förutsättning

enligt VMK var att medlemmarna har en god ekonomi, eftersom detta

ökar säkerheten om att genomförda affärer verkligen blir av. VMK

menade att detta krav är särskilt betydelsefullt i de fall där börsen inte

samtidigt tillhandahåller någon clearingfunktion. Ett sådant krav skulle

också minska osäkerheten om prisbildens tillförlitlighet. VMK ansåg att

fondkommissionärer uppfyller detta krav. Vad gäller övriga investerare

ansåg emellertid VMK att det skulle bli ett visst utrymme för godtycke

om det i lagen bara anges att medlemmar skall ha viss kompetens och

solvens. Till detta kom enligt VMK att det skulle vara lättare att

upprätthålla allmänhetens förtroende för börsverksamhet om

medlemskretsen begränsades till fondkommissionärer, eftersom dessa

stod under tillsyn av dåvarande bankinspektionen. Kommittén föreslog

därför att endast fondkommissionärer skulle få bli börsmedlemmar

(SOU 1989:72, Del 1, s. 350 352).

I den proposition som ligger till grund för LBC uttalade föredragande

statsrådet att han inte var främmande för att göra börsmedlemskapet

öppet även för andra aktörer än sådana som har

värdepappersrörelsetillstånd, förutsatt att dessa uppfyllde nödvändiga

krav i fråga om bl.a. kompetens och finansiella resurser. Det

konstaterades emellertid att detta avvek från vad som var normalt

utomlands och att det därför skulle kunna inverka menligt på det

internationella börssamarbetet. Bedömningen blev därför att den

internationella utvecklingen borde avvaktas innan det öppnades möjlighet

för icke-finansiella investerare att bli medlemmar vid börser i Sverige

(prop. 1991/92:113 s. 79). I samband med att ändringar gjordes i bl.a.

LBC vid genomförandet av investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG)

konstaterades att någon tydlig attitydförändring inte hade skett utomlands

och att det därför inte fanns skäl att ompröva det tidigare

ställningstagandet (prop. 1994/95:50 s. 119). Den nya börslagstiftningen

var då bara drygt ett och ett halvt år gammal.

Clearingmedlemskap och kontoförande institut

När LBC infördes var farhågorna om att det internationella samarbetet

skulle kunna försvåras inte lika starka när det gäller clearingverksamhet.

Det ansågs därför inte finnas skäl att begränsa medlemskretsen på samma

sätt som för börser (prop. 1991/92:113 s. 128). I stället föreskrevs att alla

som hade en betryggande kapitalstyrka och som i övrigt bedömdes vara

lämpliga att delta i clearingen hos en clearingorganisation skulle kunna

antas som clearingmedlemmar. Lagregleringen av clearingverksamhet

utvidgades väsentligt år 1996 bl.a. till att omfatta fler verksamheter och

alla typer av finansiella instrument samt betalningar. I samband därmed

skärptes också de krav som ställs på clearingorganisationer och dess

medlemmar. De skärpta kraven för clearingmedlemskap innebär dock i

sig inte att den krets som får tillåtas delta i clearingverksamhet för egen

räkning begränsades. Liksom tidigare är det tillräckligt att de allmänna

kraven för clearingmedlemskap är uppfyllda. De krav som nu gäller

innebär att medlemmar skall ha en betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra tekniska system och även i övrigt vara

lämpliga att delta i clearingverksamheten hos den clearingorganisation

där medlemskap söks (8 kap. 6 § LBC). Deltagande i clearingverksamhet

för annans räkning får emellertid endast medges svenska och utländska

clearingorganisationer, centrala värdepappersförvarare samt Riksbanken

och sådana institut eller företag som kan bli börsmedlemmar (8 kap. 7 §

LBC).

Tidigare krävdes att kontoförande institut stod under tillsyn av

Finansinspektionen. Enda undantagen var Riksbanken och

Riksgäldskontoret som fick vara kontoförande institut inom sina

respektive verksamhetsområden.

Bestämmelserna för kontoförande institut ändrades den 1 april 1996

och anpassades till de regler som gäller för clearingmedlemskap. Alla

företag som uppfyller de grundläggande kraven på finansiella resurser,

kompetens, organisation och säkra tekniska system får bli kontoförande

institut för egen räkning. Rätt att vidta registreringsåtgärder för annans

räkning får emellertid bara ges till svenska eller utländska

clearingorganisationer eller centrala värdepappersförvarare eller sådana

finansiella företag som får vara medlemmar vid en börs. En annan

ändring var att prövningen av vilka som skall ha rätt att vara

kontoförande institut fördes över från Finansinspektionen till

Värdepapperscentralen.

Vid remissbehandlingen av det förslag som låg till grund för

lagändringarna år 1996 framfördes av vissa remissinstanser den

uppfattningen att endast värdepappersinstitut borde få godkännas som

kontoförande institut. Vidare betonades vikten av att clearingmedlemmar

står under övervakning. I motiven ifrågasattes emellertid om det var

lämpligt att i den svenska lagstiftningen ställa krav på att kontoförande

institut generellt skall stå under tillsyn. I stället ansågs att reglerna borde

utformas så att de på ett ändamålsenligt sätt, utan att säkerhetsaspekterna

efterges, kan möta utvecklingen på de finansiella marknaderna. En

ensamrätt för vissa särskilt angivna institut att bli kontoförande institut

eller clearingmedlemmar ansågs medföra nackdelar. Det bedömdes

finnas en uppenbar risk att detta skulle kunna leda till att sådana institut

på grund av den bristande konkurrensen inte skulle ges tillräckliga

incitament att anpassa verksamheten till marknadens förändringar och att

utveckla nya tekniker och produkter. Regleringen borde i stället enligt

motiven bidra till att förbättra konkurrensen och att öka den svenska

finansiella marknadens attraktivitet i ett internationellt perspektiv.

Dessutom framhölls att en särreglering som medför att vissa, särskilt

angivna institut, ges ensamrätt att uppträda som clearingmedlem eller

kontoförande institut skulle strida mot redan antagna principer för

clearingmedlemskap (prop. 1995/96:50 s. 94 och 95).

Den internationella utvecklingen inom börsområdet

Av avgörande betydelse för utvecklingen inom Europa har varit

antagandet av EG:s investeringstjänstedirektiv (93/22/EEG; ISD). Ett

utkast till direktivet presenterades redan år 1988. Vid den tidpunkten

kunde framför allt två kategorier av restriktioner identifieras i de

nationella rättsordningarna i Europa. Dels hade aktiebörserna som regel

monopol och det fanns ett tvång att göra aktieaffärer över börsen, dels

var handeln vid börserna förbehållen en liten exklusiv krets som

uteslutande bestod av nationella värdepappersföretag. ISD har bl.a.

inneburit att även vissa typer av utländska värdepappersföretag med säte

i ett land inom EES på ett icke-diskriminerande sätt måste ges möjlighet

att bli medlemmar vid eller på annat sätt få tillträde till nationella

reglerade marknader. Detta följer bl.a. av principerna om godtagande av

auktorisation i hemlandet (det s.k. europapasset) och av hemlandstillsyn,

vilka är två av de grundpelare som direktivet bygger på. De kategorier av

värdepappersföretag som måste ges möjlighet att delta direkt i handeln

vid en reglerad marknad är sådana som har tillstånd i sitt hemland att

driva kommissionsverksamhet eller handel för egen räkning. Enligt

direktivet kan tillträde till en reglerad marknad, exempelvis en börs, vara

villkorad av bl.a. att marknadens handelsregler, krav på kompetens och

bestämmelser om clearing och avveckling följs. Sådana krav får dock

inte vara diskriminerande mot utländska deltagare.

ISD har också betydelse för börsers möjligheter att erbjuda sina

tjänster i andra länder inom EES än det land där börsen bedriver sin

verksamhet. Av direktivet följer att börser får tillhandahålla tekniska

faciliteter utanför hemlandet och därigenom göra det möjligt för företag

att på distans delta i handeln vid börsen.

Vidare har den tekniska utvecklingen inneburit att flertalet börser har

övergett den traditionella golvhandeln till förmån för datoriserade

handelssystem. Stockholms fondbörs introducerade sitt datorbaserade

handelssystem SAX redan i slutet av 1980-talet. Detta i förening med

ändringar i de nationella lagstiftningarna har öppnat möjlighet till

gränsöverskridande handel. Denna utveckling har varit i högsta grad

påtaglig vid Stockholms fondbörs, där drygt en fjärdedel av börsens 49

medlemmar är s.k. fjärrmedlemmar.

Den tekniska utvecklingen har också bidragit till att det vuxit fram

olika former av datorbaserade handelssystem som enligt nationella regler

inte betraktas som börser. I USA ökar antalet handelssystem av den typ

som benämns Proprietary Trading System (PTS). Deltagande i den

handel som äger rum i dessa handelssystem är för närvarande förbehållet

värdepappersföretag och andra professionella aktörer på

värdepappersmarknaderna samt, i vissa fall, institutionella placerare. Det

har emellertid diskuterats att öppna möjlighet till direkthandel i sådana

handelssystem även för privatpersoner. Den snabba framväxten av PTS

har förklarats med framför allt två faktorer. För det första har den

tekniska utvecklingen minskat kostnaderna för att starta nya

datorbaserade handelssystem. Den andra faktorn är att dessa

handelssystem har tillkommit som en följd av de önskemål som finns hos

framför allt institutionella placerare.

Utanför USA har handelssystem av typen PTS än så länge varit av

begränsad betydelse. Ett exempel som kan nämnas är den brittiska

mäklarfirman Instinet som ägs av informationsföretaget Reuters. Instinet,

som inte är någon börs, bedriver en löpande datorbaserad handel med

aktier. Instinet är i sin tur börsmedlem vid 16 börser i Europa,

Nordamerika och Asien. Företaget blev under år 1996 fjärrmedlem vid

Stockholms fondbörs. Vid den handel som sker genom Instinet paras

affärerna först ihop (matchas) internt inom systemet. De order som inte

matchas i systemet läggs i stället ut som en köp- eller säljorder vid den

marknadsplats där aktien är noterad.

Ett utmärkande drag under senare år har också varit de institutionella

placerarnas allt större andel av börshandeln. De ökade möjligheterna till

handel över gränserna har inneburit att sådana placerare har kommit att

få stor betydelse på det internationella planet. Vid en ökad internationell

konkurrens mellan börser är således förmågan att kunna attrahera de

institutionella placerarna av stor betydelse.

I en artikel i OECD:s publikation Financial Market Trends (Nr 6,

November 1996) behandlas bl.a. de institutionella placerarnas betydelse

för de finansiella marknaderna. Det pekas på att stora institutionella

placerare i allt större utsträckning bygger upp egen kompetens inom sin

organisation för att kunna värdera aktier och andra värdepapper och för

att kunna delta direkt i handeln. Vidare hänvisas till två undersökningar

som nyligen genomförts i USA och Europa om de önskemål som finns

hos institutionella placerare. Enligt den amerikanska rapporten planerar

98 % av de större institutionella placerarna i USA att använda

handelssystem av typ PTS för sin aktiehandel. Enligt den europeiska

undersökningen har över 69 % av de tillfrågade institutionella placerarna

bedömt att de alternativa handelssystemen kommer att svara för mer än

10 % av den totala aktiehandeln år 2000. En av de slutsatser som dras i

den senare undersökningen är att de överväganden som institutionella

placerare gör vid sina affärer sällan kräver att affärerna verkställs snabbt.

En andra slutsats är att institutionerna i Europa i närmare hälften av sina

affärer använder sig av begränsade (limiterade) order, dvs. order som

innehåller en angiven mängd och ett angivet pris i ett handelssystem för

kontinuerlig handel men som inte behöver verkställas snabbt. Slutligen

framgår det att institutionerna tillmäter låga kostnader större betydelse än

att transaktionerna genomförs snabbt.

I artikeln görs också den bedömningen att det ökade inflytandet för och

ändrade beteendet hos institutionella placerare kan komma att minska

behovet av mellanhänder i handeln. De ändrade förutsättningarna har

redan, enligt artikeln, lett till att mellanhänderna har sänkt sina avgifter

för att kunna behålla marknadsandelar. En tänkbar utveckling som målas

upp är att institutionella placerare i allt högre grad kommer att vända sig

till alternativa handelssystem, dvs. handelssystem som inte är börser, för

att bl.a. minska sina transaktionskostnader. Detta skulle enligt artikeln

kunna öka pressen på reglerade marknadsplatser att öppna möjlighet för

andra än värdepappersföretag att bli medlemmar.

I Europa har det under senare år startats ett antal nya börser eller

liknande marknadsplatser som huvudsakligen tar sikte på aktier i

tillväxtföretag. Detta har till stora delar gjorts möjligt tack vare den

teknik som finns tillgänglig i dag. Som exempel kan nämnas Tradepoint

och Alternative Investment Market (AIM), som båda ligger i London.

Andra exempel är Nouveau Marché som startades av Parisbörsen år 1996

och Neuer Markt i Tyskland. I slutet av år 1996 startades EASDAQ, som

bl.a. ägs av värdepappersföretag och den amerikanska börsen NASDAQ.

EASDAQ ligger i Bryssel och beskriver sig som en paneuropeisk börs

som riktar sig till tillväxtföretag i främst Europa och Nordamerika. I

Sverige finns, som tidigare nämnts, bl.a. InnovationsMarknaden (IM)

och Aktietorget som båda drivs med stöd av

värdepappersrörelsetillstånd samt Stockholms Börsinformation (SBI).

Det har under lång tid ansetts vara en nationell angelägenhet att

bedriva börsverksamhet. Börserna i olika länder har oftast varit

medlemsägda och medlemsskap har varit förbehållet i första hand

värdepappersföretag men även banker. Det har med andra ord funnits en

ensamrätt för dessa institut att delta direkt i börshandeln. Detta har gällt

oavsett om handeln skett för egen eller för annans räkning. Även om det

fortfarande är ovanligt förekommer det emellertid numera utomlands att

andra än värdepappersföretag och banker har möjlighet att bli

medlemmar vid en börs. Det kan nämnas att institutionella placerare

deltar direkt i handeln vid bl.a. Londonbörsen och Amsterdambörsen.

Som ett annat exempel kan nämnas Tradepoint, som är en erkänd börs i

Storbritannien och en reglerad marknad i ISD:s mening. Den handel som

bedrivs där är öppen för de traditionella professionella mellanhänderna

men även för fondförvaltare. Ett krav för att fondförvaltare skall ges

tillträde är emellertid att dessa står under tillsyn av IMRO, som är en s.k.

självreglerande organisation i Storbritannien, eller av motsvarande

tillsynsmyndighet i annat land. Handeln vid Tradepoint sker i ett

automatisk orderdrivet system där deltagarna är anonyma för varandra.

Motpartsriskerna minimeras genom att det ställs krav på att deltagarna är

anslutna till London Clearing House (LCH), som står för clearing och

avveckling av affärerna. För att garantera säkerheten i handeln och för att

garantera avvecklingen av de affärer som genomförs går LCH in som

central motpart.

8.2 Utvidgning av börsmedlemskretsen

Regeringens förslag: Kretsen av aktörer som av en börs kan tillåtas

att delta i handeln vid börsen utvidgas. Även andra än

värdepappersinstitut skall kunna tillåtas att delta i börshandeln, om

det bara gäller handel för egen räkning.

Bara den som har en betryggande kapitalstyrka, ändamålsenlig

organisation av verksamheten, nödvändiga riskhanteringsrutiner,

säkra tekniska system och i övrigt är lämplig att delta i handeln vid

en börs skall kunna bli börsmedlem.

Kretsen av aktörer som får delta i handeln vid en börs för annans

räkning ändras inte. Detta innebär att sådant deltagande i handeln

även i fortsättningen är förbehållet värdepappersinstitut och

motsvarande utländska företag som uppfyller de angivna

grundläggande kraven för börsmedlemskap

Börsmedlemmar som inte står under tillsyn skall vara skyldiga att

lämna Finansinspektionen de uppgifter den begär rörande

verksamheten som börsmedlem.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Riksbanken,

Riksgäldskontoret och OM, tillstyrker förslaget. Riksgäldskontoret menar

därvid att kontoret uttryckligen bör ges rätt att bli börsmedlem.

Riksbanken anser att de kriterier en börs ställer upp för medlemskap bör

vara rimliga och tillämpas objektivt och utan diskriminerande syfte. Om

den internationella inställningen skulle förändras anser Konkurrensverket

att börsmedlemskretsen bör utvidgas även vid handel för annans räkning.

Förslaget avstyrks av bl.a. Finansinspektionen, Stockholms fondbörs,

Svenska Fondhandlareföreningen, Svenska Bankföreningen och Sveriges

Aktiesparares Riksförbund. Dessa remissinstanser anser att förslaget

leder till ökade motparts- och systemrisker, eftersom aktörer som inte

står under tillsyn och som inte är underkastade bl.a. krav

på kapitaltäckning samt sundhets- och uppföranderegler tillåts bli

medlemmar vid en börs. Av samma skäl anser några av dessa

remissinstanser att förslaget leder till kostnadsfördelar för sådana

börsmedlemmar som inte står under tillsyn. Finansinspektionen och

Fondbörsen ifrågasätter också om inte deltagande i handeln vid en börs

för egen räkning är att anse som tillståndspliktig verksamhet enligt EG:s

investeringstjänstedirektiv (ISD) och lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse. Vidare menar bl.a. Finansinspektionen att förslaget

försvårar tillsynsarbetet och ökar riskerna för penningtvätt. Fondbörsen

hävdar att det internationella börssamarbetet försvåras om förslaget

genomförs, eftersom det i andra länder är bara företag som står under

tillsyn som tillåts bli medlemmar vid en börs.

Fondbolagens förening efterlyser ett klargörande av att den handel

som bedrivs av fondbolag, dvs. förvaltare av värdepappersfonder, skall

anses vara för egen räkning. Finansinspektionen anser att ett liknande

klargörande bör ske när det gäller den handel som ett företag inom en

koncern utför för andra koncernföretags räkning. Riksbanken föreslår att

det införs en möjlighet att överklaga ett beslut av en börs att vägra

medlemskap

Skälen för regeringens förslag:

Allmänna överväganden

För närvarande är börsmedlemskap enligt LBC förbehållet institut

som är yrkesverksamma som mellanhänder på värdepappersmarknaden.

Att lagstiftaren valt att begränsa börsmedlemskapet till just sådana

aktörer, trots att andra mycket väl skulle kunna uppfylla de krav på bl.a.

kompetens och finansiella resurser som i övrigt fordras för att få delta

direkt i börshandeln, beror huvudsakligen på hänsynen till den ordning

som internationellt tillämpats vad gäller sådant deltagande. Inför den

börsreform som genomfördes år 1993 fanns en viss osäkerhet kring hur

ett svensk börssystem skulle komma att uppfattas om det i detta

hänseende avvek från vad som då var internationellt förekommande.

Frågan är om sådana hänsyn numera behöver tillmätas samma avgörande

betydelse. Det försiktiga synsätt som i detta avseende intogs vid

tillkomsten av den nya börslagstiftningen vilken bl.a. innebar

upphävande av monopolet för Stockholms fondbörs och en ombildning

av Fondbörsen till aktiebolag bör ses mot bakgrund av den känsliga

omvandlingsprocess som Fondbörsen då stod inför. Nu i efterhand kan

konstateras att Fondbörsen utvecklats stabilt och blivit accepterad

internationellt, vilket inte minst bekräftas av antalet fjärrmedlemmar som

anslutit sig till börsen. Denna positiva utveckling gäller även de andra två

auktoriserade svenska börserna, OM och Penningmarknadsinformation

PMI AB (PMI).

Till bilden hör också att det utomlands kan skönjas en

attitydförändring vad gäller möjligheterna för andra än banker och

värdepappersföretag framför allt olika typer av institutionella placerare

 att delta direkt i börshandel. Som bidragande faktorer till detta måste

betraktas den utveckling av teknik och reglering som ägt rum inom

börsområdet. En ytterligare omständighet som får anses ha haft betydelse

är att möjligheterna och förutsättningarna för att handla värdepapper över

gränserna på olika sätt stadigt har förbättrats. Det senare innebär bl.a. att

den internationella konkurrensen mellan börser och andra

marknadsplatser har ökat. I en sådan konkurrens är det givetvis viktigt

för börserna att kunna dra till sig placerarna. Som konkurrensmedel

fungerar bl.a. likviditet och effektivitet i handeln samt låga kostnader. Ju

fler aktörer som kan attraheras till en börs desto bättre blir i regel

förutsättningarna att kunna uppfylla sådana önskemål.

Med dessa utgångspunkter finns det anledning att ifrågasätta om

nuvarande begränsning av vilka som kan bli medlemmar vid en börs är

motiverad. Riksbankens uppfattning är att det bör krävas ett skyddsvärt

intresse som inte marknadens aktörer kan förväntas beakta utan ingrepp

från staten för att det skall vara motiverat att i lag begränsa vilka som

skall kunna bli medlemmar vid en börs. Regeringen delar denna

uppfattning. Sett ur lagstiftarens synvinkel kan tillräckliga argument för

att hindra de svenska börserna från att anta medlemmar som uppfyller de

grundläggande krav som måste ställas för deltagande i handeln men

som inte tillhör den nu favoriserade kretsen av aktörer inte längre anses

vara för handen. Sakligt sett går det knappast heller att försvara den

nuvarande begränsningen av börsmedlemskretsen. Särskilt tydligt blir

detta vid en jämförelse med vad som gäller i fråga om direkt deltagande i

clearingverksamhet, som typiskt sett inrymmer betydligt större risker än

själva börshandeln. Inte heller möjligheten att delta som kontoförande

institut i det kontobaserade systemet hos Värdepapperscentralen VPC AB

(VPC) är reserverad för vissa angivna aktörer. I de fall börs- och clearing

är sammankopplad, antingen inom samma företag eller uppdelad på

skilda företag, finns det fördelar för aktörerna med att direkttillträde kan

nås till båda dessa led i en värdepapperstransaktion. Än mer tydliga blir

fördelarna om även möjligheten att göra registreringar i VPC:s system

räknas in. För de aktörer som ges möjlighet att kunna delta i alla leden i

transaktionskedjan utan att behöva gå via en mellanhand finns

förutsättningar att nedbringa kostnaderna. I huvudsak samma skäl för att

vidga börsmedlemskretsen som de nu redovisade anförs också i den

promemoria med synpunkter på den svenska finansiella infrastrukturen

som vice riksbankschefen Stefan Ingves presenterade i mars 1997.

Regeringen anser mot den nu beskrivna bakgrunden att det bör öppnas

möjlighet även för andra aktörer än banker och värdepappersföretag att

bli medlemmar vid en börs. Detta bör emellertid bara vara möjligt om

handeln sker för egen räkning. I övriga fall, dvs. vid handel för annans

räkning, bör nuvarande ordning behållas. Att handel för annans räkning

är tillståndspliktig och skall stå under tillsyn av Finansinspektionen följer

för övrigt redan av bestämmelserna i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse. I det följande redogörs för de närmare

överväganden som ligger till grund för förslaget.

Risker vid börshandel

Ett argument som skulle kunna anföras till stöd för att behålla den

nuvarande ordningen med en i lag bestämd begränsning av

börsmedlemskretsen är att riskerna i handeln kan öka om företag som

inte står under tillsyn tillåts att delta. VMK pekade på detta och menade

att det kan uppstå osäkerhet om de icke-finansiella medlemmarna har

ekonomiska förutsättningar att fullfölja ingångna affärer eller, om affären

inte blir av, ersätta motparten dennes eventuella förlust (SOU 1989:72,

Del 1, s. 352). Liknande synpunkter har framförts av några

remissinstanser, bl.a. Finansinspektionen och Svenska

Fondhandlareföreningen. Dessa menar bl.a. att systemriskerna ökar om

företag som inte är underkastade krav på kapitaltäckning och

andra kapitalkrav tillåts att bli medlemmar vid en börs.

Handeln med fondpapper såsom exempelvis aktier och obligationer är

förenad med risker av olika slag. Dessa risker kan delas in på olika sätt.

En indelningsgrund är motpartsrisker, som är kopplade till brister hos

motparten, och andra risker. Med andra risker avses operativa,

administrativa och legala risker. De största riskerna vid handeln med

fondpapper anses normalt föreligga vid de avslutande momenten,

nämligen clearing och avveckling av transaktionerna. En bedömning av

riskerna bör emellertid avse samtliga led, från avslutet på

marknadsplatsen till dess att affären faktiskt avvecklas genom att

köparen erhåller de köpta fondpapperen och säljaren likviden för de sålda

instrumenten.

Det är i första hand risken för brister hos motparten som vissa av

remissinstanserna anfört till stöd för att behålla nuvarande ordning.

Motpartsriskerna kan vara av olika slag. En typ av motpartsrisker är

kreditrisker, dvs. risken för att affärer inte avvecklas till sitt fulla värde,

antingen vid den avtalade avvecklingstidpunkten eller vid någon annan

tidpunkt därefter. Kreditriskbegreppet omfattar såväl

ersättningkostnadsrisk som kapitalrisk. Med ersättningskostnadsrisk

avses risken för att en motpart under tiden mellan avslut och avveckling

fallerar. Parten behöver inte fullgöra sin del av affären men det finns en

risk för att parten måste göra en ersättningsaffär till ett annat, sämre

pris. Kapitalrisk är risken för förlust av de finansiella instrument eller

den betalning som överförts till en motpart som ställer in betalningarna.

Denna typ av kreditrisk är främst ett resultat av att betalning och leverans

inte sker samtidigt. Frågor om kapitalrisker har särskilt uppmärksammats

vid valutahandel när avvecklingen av affärer kräver leverans av valuta i

en tidszon medan motleveranser sker i en annan tidszon. En ytterligare

typ av motpartsrisk är likviditetsrisk som innebär risken för att

avvecklingen av affärer inte kommer att ske vid rätt tidpunkt utan först

viss tid därefter.

Redan utformningen av handelssystem kan ha betydelse ur

motpartsrisksynpunkt, nämligen beroende på i vilken utsträckning

systemet medger en möjlighet för parter att själva välja sina motparter. I

vissa automatiska handelssystem, som t.ex. SAX-systemet vid

Stockholms fondbörs, sker avslut automatiskt utan möjlighet för en part

att pröva motpartens förmåga att leverera eller att betala. Det bör därvid

anmärkas att affärer mellan börsmedlemmarna i Fondbörsen även kan

ske utanför handelssystemet, direkt mellan medlemmarna. Sådana affärer

skall dock anmälas till Fondbörsen. Det vanliga på penningmarknaden i

Sverige är att affärerna görs upp per telefon direkt mellan aktörerna och

dessa kan således på denna marknad pröva om de vill göra avslut med en

viss motpart. Motpartsrisken kan i varierande utsträckning också övertas

av en clearingorganisation. Så sker i betydande omfattning beträffande

derivathandeln i Sverige, eftersom OM Stockholm går in som motpart

vid alla avslut vid OM:s börsverksamhet. OM är också motpart i många

affärer med räntederivat, dock går OM in som motpart först när affären

anmälts till OM:s clearing.

Clearing och avveckling av affärer i Sverige med fondpapper sker

regelmässigt genom VPC. Därvid tillämpas ett system där leverans av

fondpapper sker endast om motprestation, dvs. betalning, samtidigt

fullgörs. Någon kapitalrisk kan således inte anses föreligga. Däremot

föreligger det ersättningskostnadsrisker och likviditetsrisker, eftersom

det normalt går viss tid mellan avslut och avveckling av en affär. Hur

dessa risker vid clearing och avveckling kan hanteras har behandlats i

prop. 1995/96:50 Clearingverksamhet m.m. s. 43 51.

De invändningar som framförts innebär bl.a. att motpartsriskerna,

liksom eventuella systemrisker, ökar genom att den nya

medlemskategorin, till skillnad från banker och värdepappersbolag, inte

är underkastad krav på kapitaltäckning och andra kapitalkrav.

Givetvis har sådana krav betydelse för eventuella motpartsrisker i

samband med handel vid en börs. Som påpekats av vissa remissinstanser

gäller detta särskilt vid deltagande i handelssystem där motparten inte är

känd. Om samtliga aktörer har tillräckligt stark soliditet minskas i

betydande utsträckning risken för att de affärer som görs på börsen inte

fullföljs. Krav på lägsta kapitalbas och kapitaltäckning är ett sätt att

tillförsäkra att de inblandade aktörerna har tillräckligt stark ekonomi för

att delta i handeln. Det bör emellertid betonas att det förslag som nu

lämnas inte innebär att kraven på tillräckliga finansiella resurser hos

medlemmarna efterges. Även om börsen i och för sig skall avgöra vilka

aktörer som skall kunna bli medlemmar gäller således vissa

grundläggande krav. Ett sådant krav är att börsmedlemmar har en

betryggande kapitalstyrka. Det åligger börsen att vid bestämmandet av de

kriterier som skall gälla för tillträde till börsen bestämma kapitalkraven

på ett sådant sätt att trygghet i handeln tillförsäkras. Tryggheten i handeln

kan emellertid säkerställas också på andra sätt än genom

strikta kapitalkrav. Detta kan t.ex. ske genom att det införs krav på

ställande av säkerhet eller att begränsa storleken av de affärer som icke-

finansiella företag får göra (se prop. 1991/92:113 s. 81). Som jämförelse

kan nämnas att börsen i sitt avtal om automatisk orderförmedling ställer

krav på att medlemmarna i förhållande till de kunder som önskar

använda sig av den tjänsten fastställer limiter avseende volym eller

värde och andra erforderliga riskbegränsningar för de order som

förmedlas automatiskt. Börser är också oförhindrade att kräva att

medlemsföretagen direkt eller indirekt skall vara clearingmedlemmar i en

clearingorganisation för de finansiella instrument som handlas vid

börsen. Det bör också framhållas att kraven kan bestämmas på olika sätt

beroende på om medlemsföretag står under tillsyn eller inte.

De motpartsrisker, i form av ersättningskostnadsrisker och

likviditetsrisker, som kan föreligga vid handel vid en svensk börs kan

således hanteras på olika sätt. Detta gäller oavsett om en medlem står

under tillsyn eller inte. Dessutom har Finansinspektionen i sin egenskap

av tillsynsmyndighet för börser ett stort inflytande över att de krav som

ställs för börsmedlemskap sätts tillräckligt högt. Om inspektionen anser

att de krav en börs ställer för medlemskap inte är godtagbara har således,

som bl.a. påpekats av AP-fonden (första tredje fondstyrelserna),

inspektionen skyldighet att ingripa.

De risker som beskrivits ovan tar framför allt sikte på förhållandet

mellan parterna i en transaktion. Riskerna kan emellertid också, som flera

remissinstanser varit inne på, innebära att den part som drabbas i sin tur

inte kan fullgöra sina åtaganden mot tredje man. Denna typ av störningar

kan fortplanta sig genom det finansiella systemet och ge

spridningseffekter till övriga aktörer och andra marknader (s.k.

dominoeffekt). Detta brukar beskrivas som systemrisker. Att en parts

fallissemang drabbar även andra aktörer utanför det ursprungliga

partsförhållandet innebär emellertid inte att en systemrisk har

aktualiserats. För att en systemrisk skall anses föreligga krävs situationer

som för med sig betydande likviditets- eller kreditproblem och som hotar

det finansiella systemets stabilitet. Systemrisker har bl.a. definierats på

följande sätt:

 En systemkris är en störning som allvarligt påverkar funktionen av

det finansiella systemet och, i extrema fall, orsakar ett fullständigt

sammanbrott i det. Systemrisker är risker som potentiellt kan orsaka

en sådan kris. Systemkriser kan ha sitt ursprung i en mängd orsaker,

men resultatet blir att de påverkar åtminstone en av tre

nyckelfunktioner i det finansiella systemet: Kreditallokering,

betalningar eller prisbilden på finansiella tillgångar .

Frågor om hanteringen av systemrisker diskuteras återkommande i

olika internationella sammanhang. En arbetsgrupp inom den s.k. Trettio-

gruppen, som är en världsomspännande privat sammanslutning av

experter från olika organisationer på de finansiella marknaderna,

publicerade under sommaren 1997 rapporten Global Institutions,

National Supervision and Systemic Risk. I rapporten definieras

systemrisker som risker för plötsliga oförutsedda händelser som skadar

det finansiella systemet i sådan omfattning att hela ekonomin skadas. För

att en risk skall kvalificeras som en systemrisk krävs enligt rapporten att

effekterna av en störning sprider sig i och hotar hela det finansiella

systemet, inte endast en del av det. Som exempel på situationer som

skulle kunna ge upphov till en systemrisk nämns ett plötsligt

fallissemang hos en större aktör inom det finansiella systemet, ett

tekniskt haveri i ett kritiskt skede hos betalnings- eller

värdepappersavvecklingssystem och politiska chocker alltifrån

invasioner till införandet av valutarestriktioner som drabbar ett större

finansiellt centrum. Enligt rapporten kan denna typ av händelser störa

funktionen på finansiella marknader genom att förstöra det ömsesidiga

förtroende som de flesta finansiella transaktioner bygger på.

Det kan naturligtvis inträffa att den som deltar i handeln vid en börs,

på samma sätt som vid annan affärsverksamhet, inte kan fullgöra sina

förpliktelser. I sådana fall drabbas den som är motpart i transaktionen,

varvid motpartsrisken aktualiseras. Som framgått föreligger det

emellertid inte i Sverige någon risk för att förlora hela det värde som

affären omfattar. Vidare kan det uppstå spridningseffekter genom att

även andra deltagare i börshandeln kan drabbas av fallissemang hos en

aktör. Detta innebär emellertid inte i sig att det föreligger en systemrisk.

För att händelsen skall kunna klassificeras som en systemrisk torde

krävas att en större aktör på de finansiella marknaderna, t.ex. någon av de

större bankerna, får plötsliga och oförutsedda problem att fullgöra sina

förpliktelser och att detta får spridningseffekter i hela det finansiella

systemet, således inte endast för den handel som äger rum vid börsen.

Problem för större aktörer inom den krets som för närvarande är

medlemmar vid Fondbörsen skulle möjligen kunna ge upphov till en kris.

Det är emellertid ytterst osannolikt att icke-finansiella företag endast

genom sitt deltagande i ett handelssystem såsom en börs skulle kunna

orsaka problem för ett större finansiellt företag. Som tidigare påpekats

har också en börs möjlighet att genom de regler den ställer upp begränsa

såväl risken för ett fallissemang hos en börsmedlem som effekterna av ett

sådant fallissemang. Mot denna bakgrund kan förslaget inte anses leda

till några ökade systemrisker.

Handel för egen räkning

Finansinspektionen och Stockholms Fondbörs har ifrågasatt om inte

medlemskap avseende handel för egen räkning vid en börs i sig innebär

att investeringstjänster tillhandahålls tredje man på ett sådant sätt att krav

på auktorisation och tillsyn föreligger enligt EG:s

investeringstjänstedirektiv (ISD) och lagen om värdepappersrörelse.

ISD är avsett att förverkliga den inre marknaden på

värdepappersområdet. Syftet med direktivet anges i ingressen vara att

omfatta företag till vilkas normala verksamhet hör att yrkesmässigt till

tredje man tillhandahålla investeringstjänster. Direktivet omfattar

värdepappersföretag. Med värdepappersföretag förstås i första hand

juridiska personer vars regelmässiga verksamhet eller rörelse består i att

yrkesmässigt tillhandahålla investeringstjänster till tredje man (artikel 1).

Bland de investeringstjänster som omfattas av direktivets krav på

auktorisation m.m. ingår handel för egen räkning med sådana finansiella

instrument som räknas upp i direktivet. Direktivet innehåller emellertid

inte någon beskrivning av vad som skall anses utgöra "handel för egen

räkning".

Direktivet föreskriver obligatorisk auktorisation och hemlandstillsyn

av värdepappersföretag. De företag som uppfyller villkoren i direktivet

åtnjuter det s.k. europapasset, vilket innebär att de får erbjuda sina

tjänster till kunder i andra medlemsländer på i princip samma villkor som

i hemlandet.

ISD föreskriver även att värdepappersföretag som auktoriserats och

står under tillsyn direkt eller indirekt skall få bli medlemmar i eller få

tillträde till reglerade marknader, exempelvis börser (artikel 15). Däremot

berörs inte frågan om möjligheterna för andra än värdepappersföretag att

bli medlemmar i en börs. I ingressen till direktivet sägs dock att de

reglerade marknadernas struktur även i fortsättningen måste bestämmas

av nationell lagstiftning, men att denna inte får utgöra hinder för

liberaliseringen av tillträde till reglerade marknader i värdländerna för

värdepappersföretag som i hemlandet har auktorisation att erbjuda de

tjänster som omfattas av direktivet.

Enligt 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse får

värdepappersrörelse, utom i vissa särskilt angivna undantagsfall, drivas

endast efter tillstånd av Finansinspektionen. Enligt punkten 3 i samma

paragraf får tillstånd ges för handel med finansiella instrument för egen

räkning. Enligt uppgift från Finansinspektionen finns det inte något

värdepappersbolag som bedriver värdepappersrörelse enbart med stöd av

ett sådan tillstånd. Det som förekommer är att tillstånd till handel för

egen räkning innehas tillsammans med tillstånd att bedriva en eller flera

av de övriga tillståndspliktiga verksamheterna, t.ex. kommissionshandel.

Bestämmelserna i lagen om värdepappersrörelse infördes innan ISD

hade beslutats och innan Sverige börjat delta i EES-samarbetet. Vid den

tidpunkten fanns emellertid inom EG ett förslag till

investeringstjänstedirektiv och de svenska bestämmelserna utformades

med beaktande av det förslaget. I direktivförslaget behandlades två typer

av handel för egen räkning, nämligen verksamhet som marknadsgarant

(market maker) och "köp och försäljning av överlåtbara värdepapper

m.m. för egen räkning och på egen risk i syfte att göra en vinst mellan

köp- och säljpris . Direktivet i dess slutliga utformning talar emellertid

bara om handel för egen räkning, utan att det närmare preciseras vad

detta innebär.

Med handel för egen räkning i lagen om värdepappersrörelse avses

enligt uttalanden i motiven yrkesmässig handel med finansiella

instrument där det primära är att tillhandahålla en tjänst åt kunderna, t.ex.

vid verksamhet som marknadsgarant. Själva handeln skall vara ett

huvudmoment i företagets affärsidé och inkomsterna skall normalt

komma från skillnaden mellan köp- och säljkurser eller avgifter. Vinsten

skall således inte i första hand skapas genom värdetillväxt i de finansiella

instrumenten. Förvärv och överlåtelser som utgör ett led i t.ex. ett

industriföretags eller ett försäkringsbolags normala kapitalförvaltning

faller utanför definitionen och är därför inte tillståndspliktig verksamhet

(prop. 1990/91:142 s. 110).

Vad gäller ISD kan först konstateras att direktivet inte utgör något

hinder för fysiska och juridiska personer som inte är värdepappersföretag

att bli medlemmar vid en börs. Den utvidgning av börsmedlemskretsen

som här föreslås torde ha betydelse huvudsakligen för s.k. institutionella

placerare såsom exempelvis försäkringsbolag och olika fondförvaltare.

Dessa omfattas emellertid inte av ISD. En annan kategori placerare som

skulle kunna tänkas vara intresserade av medlemskap vid en börs är

företag inom koncerner som uteslutande tillhandahåller

investeringstjänster till andra företag inom koncernen. Även sådana s.k.

internbanker är undantagna från direktivets tillämpning. Oavsett hur

ISD:s egenhandelsbegrepp skall tolkas utgör därför direktivet inte något

hinder mot att nu nämnda kategorier placerare ges möjlighet att bli

börsmedlemmar.

För sådana juridiska personer som inte uttryckligen är undantagna från

ISD blir däremot direktivets egenhandelsbegrepp mer relevant. Det kan

emellertid påpekas att endast sådana företag som i sin regelmässiga

rörelse eller verksamhet yrkesmässigt tillhandahåller investeringstjänster

till tredje man är att anse som värdepappersföretag i direktivets mening.

Enligt regeringens uppfattning bör inte enbart det förhållandet att en

placerare deltar direkt i handeln vid en börs medföra att det blir fråga om

en tjänst som yrkesmässigt tillhandahålls tredje man. Det finns heller

ingenting som tyder på att detta skulle ha varit avsikten när ISD antogs.

Att ett företag deltar i handeln vid en börs för egen räkning utan att

fungera som marknadsgarant eller liknande torde således inte vara att

anse som tillståndspliktig handel för egen räkning i ISD:s mening.

Därmed utgör direktivet inte i något avseende ett hinder mot att det

öppnas möjlighet för sådana företag att bli börsmedlemmar.

Vissa remissinstanser, bl.a. Finansinspektionen, har efterfrågat

klargörande uttalanden om tolkningen av begreppet handel för egen

räkning i ISD. Eftersom det är fråga om en EG-rättsakt är emellertid

utrymmet för den svenska lagstiftaren att göra vägledande

tolkningsuttalanden begränsat. Klart är emellertid att verksamhet som

marknadsgarant omfattas. I övrigt omfattas egenhandel av direktivets

bestämmelser, om den bedrivs på ett sådant sätt att det kan sägas vara

fråga om att yrkesmässigt erbjuda tredje man en tjänst; detta följer av att

det företag som i sådana fall erbjuder tjänsten per definition blir ett

värdepappersföretag i direktivets mening. En tjänst som skulle kunna

rymmas inom en sådan beskrivning är när ett värdepappersföretag som

har tillstånd att bedriva kommissionshandel samtidigt tillhandahåller sina

kunder faciliteter att handla ur företagets eget lager av finansiella

instrument. Andra tydliga exempel kan vara svåra att ge och

bedömningen måste därför ske utifrån omständigheterna i det enskilda

fallet.

Beträffande det egenhandelsbegrepp som används i lagen om

värdepappersrörelse bör det först slås fast att värdepappersbolag och

banker alltid måste ha tillstånd för att få bedriva handel för egen räkning,

om de samtidigt bedriver annan verksamhet som är tillståndspliktig enligt

den lagen. Om det inte är fråga om tillståndspliktig egenhandel i egentlig

mening krävs nämligen ett s.k. sidoverksamhetstillstånd för att handeln

skall få bedrivas parallellt med kundhandel. Undantag gäller endast för

sådan egenhandel som kan sägas utgöra ett led i en normal

likviditetsförvaltning (jfr 4 kap. 1 § lagen om värdepappersrörelse).

Kravet på tillstånd, oavsett om det är fråga om ett vanligt tillstånd eller

ett sidoverksamhetstillstånd är i dessa fall motiverat av den

intressekonflikt som kan uppstå när värdepappersbolaget eller banken

både handlar på uppdrag av kunder och för egen räkning.

I de fall där egenhandeln är den enda verksamhet som bedrivs hänvisas

till de tidigare i detta avsnitt redovisade uttalanden som gjordes i

samband med att lagen om värdepappersrörelse infördes. Dessa synes

innebära att åtagande som marknadsgarant kräver tillstånd men att handel

som utgör ett led i industriföretags och försäkringsbolags

normala kapitalförvaltning inte gör det. I övriga fall får det bli en

bedömning av om handeln syftar till vinst genom värdetillväxt i de

finansiella instrumenten eller om inkomsterna kommer från skillnaden

mellan köp- och säljkurser eller genom avgifter. Dessa gränsdragningar

har emellertid inte annan betydelse för frågan om börsmedlemskap än att

en börs bör vägra medlemskap om ett företag bedriver tillståndspliktig

egenhandel utan att ha tillstånd till det från Finansinspektionen. Om en

börs är osäker på om tillståndsplikt föreligger kan den konsultera

Finansinspektionen innan medlemskap beviljas.

Finansinspektionen har begärt ett klargörande av om

investeringstjänster som ett företag tillhandahåller endast inom den egna

koncernen skall anses vara handel för egen räkning. Inspektionen har

därvid upplyst att den i sin praxis inte ansett sådana företag vara

tillståndspliktiga enligt lagen om värdepappersrörelse.

Enligt 1 kap. 2 § första stycket 1 lagen om värdepappersrörelse förstås

med värdepappersrörelse sådan verksamhet som består i att yrkesmässigt

tillhandahålla sådana tillståndspliktiga tjänster som anges i 1 kap. 3 §

samma lag. En av dessa tillståndspliktiga tjänster är handel med

finansiella instrument för annans räkning i eget namn (s.k.

kommissionshandel). Detta innebär att kommissionshandel som bedrivs

för andra företags räkning inom samma koncern formellt sett faller under

lagens tillståndskrav. Som Finansinspektionen påpekat är emellertid

dessa fall uttryckligen undantagna från ISD:s tillämpningsområde

(artikel. 2.2.b). Detta torde främst kunna förklaras med att det inte finns

något behov av kundskyddsregler när ett företag utför

investeringstjänster uteslutande för andra koncernföretags räkning.

Eftersom det övergripande syftet med lagen om värdepappersrörelse är

att skydda investerarna, och mot bakgrund av att det inom EG gjorts

undantag för dessa fall, kan den tolkning inspektionens tillämpat i sin

praxis emellertid sägas ha starkt fog för sig. Med hänsyn till detta och då

det finns anledning att undanröja eventuella tveksamheter när det gäller

tjänster åt företag inom samma koncern bör det införas en

undantagsbestämmelse i lagen om värdepappersrörelse som klargör att

tillståndsplikt inte föreligger i dessa fall.

Eftersom företag som endast handlar på uppdrag av andra företag inom

samma koncern inte kommer att behöva ha tillstånd enligt lagen om

värdepappersrörelse, bör dessa kunna bli medlemmar vid en börs på

samma villkor som investerare som handlar för egen räkning. Varje

enskilt företag inom en koncern är emellertid en juridisk person och det

är därför främmande att tala om att handeln utförs för egen räkning. Det

bör av det skälet uttryckligen anges i lagtexten att nu nämnda fall skall

likställas med handel för egen räkning. Motsvarande klargöranden i lagen

bör göras även när det gäller förutsättningarna för medlemskap i en

clearingorganisation eller att bli kontoförande institut enligt

aktiekontolagen.

Fondbolagens förening har begärt ett förtydligande av att den handel

som fondbolag bedriver skall anses vara för egen räkning. Fondbolag kan

sägas vara bolag som har ett förvaltningsuppdrag avseende en avgränsad

förmögenhetsmassa som ägs gemensamt av fondandelsinnehavarna.

Denna förmögenhetsmassa utgörs av det samlade värdet av de finansiella

instrument som ingår i värdepappersfonden. Fondbolaget äger således

inte värdepapperen men har i praktiken en diskretionär rätt att besluta om

köp och försäljningar inom ramen för de bestämmelser som finns i lagen

(1990:1114) om värdepappersfonder. En ytterligare begränsning följer av

de riktlinjer som anges i fondbestämmelserna. Enligt 12 § lagen om

värdepappersfonder företräder fondbolaget andelsägarna i alla frågor som

rör fonden och vid förvaltningen skall det handla i eget namn. Enligt

regeringens uppfattning bör, utan att detta uttryckligen behöver

preciseras i lagtexten, fondbolag och motsvarande utländska förvaltare av

värdepappersfonder anses handla för egen räkning vid tillämpning av

bestämmelserna om börsmedlemskap. I börsens prövning av

medlemsansökan bör i sådana fall ingå en kontroll av att fondbolaget har

tillstånd att bedriva fondverksamhet och att medlemskapet är relevant för

den verksamhet som fondbolaget får bedriva enligt tillståndet. Det kan

tilläggas att värdepappersfonder och förvaltare av sådana fonder, t.ex.

fondbolag, uttryckligen är undantagna från ISD:s tillämpningsområde.

Konkurrensaspekter

Ett antal remissinstanser invänder mot denna del av förslaget utifrån

konkurrensaspekter. Således anser Sveriges Aktiesparares Riksförbund,

Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen att

förslaget ger icke-finansiella företag kostnadsfördelar i förhållande till

företag som står under tillsyn, genom att den förra kategorin inte är

underkastade krav på kapitaltäckning och andra regler som gäller vid

tillsynen. Svenska Fondhandlareföreningen menar dessutom att förslaget

gynnar indirekt aktieägande, exempelvis kunder hos försäkringbolag och

andels-ägare i värdepappersfonder, på bekostnad av direkt ägande.

Lagförslaget som sådant medför inte att icke-finansiella företag får

några kostnadsfördelar. Det ankommer nämligen på respektive börs att

avgöra vilka kapitalkrav som skall ställas på sådana företag. Det kan till

och med bli så att kapitalkraven på icke-finansiella företag ställs högre än

på företag som står under tillsyn. Det är dessutom ett egenintresse för

börser att ställa kapitalkraven tillräckligt högt, eftersom detta är ägnat att

öka förtroendet för verksamheten och på så sätt skapa bättre

förutsättningar för att marknadsplatsen skall bli attraktiv.

Det kan tilläggas att bestämmelserna om kapitaltäckning för banker

och värdepappersbolag gäller för institutens egen handel med finansiella

instrument oavsett om denna utförs på eller vid sidan av en börs. Det

faktum att banker och värdepappersbolag omfattas av krav

på kapitaltäckning har således inget obetingat samband med frågan om

tillträdeskraven för börsmedlemskap och deltagandet i börshandel.

Detsamma torde för övrigt kunna sägas om merparten av de rörelse- och

tillsynsregler som gäller för sådan verksamhet som bedrivs av dessa

institut.

På nu anförda skäl innebär förslaget om utvidgat börsmedlemskap inte

nödvändigtvis några fördelar för exempelvis kunder hos försäkringsbolag

och andelsägare i värdepappersfonder i förhållande till investerare som

väljer att själva handla med aktier. Det är dessutom svårt att göra en

sådan jämförelse, eftersom kunder hos försäkringsbolag och

fondandelsägare belastas med avgifter som inte behöver följa med ett

direktägande av aktier. Det kan dessutom förmodas att förslaget inte

motverkar den utveckling mot ökad konkurrens och lägre courtage hos

bankinstitut och värdepappersbolag som kunnat skönjas under senare år.

Att ge andra än finansiella företag en möjlighet till börsmedlemskap

skulle enligt regeringens uppfattning i stället bidra till att konkurrensen

ökar. Det kan förmodas att vissa av de större institutionella placerarna

t.ex. försäkringsbolag och pensionsfonder väljer att delta direkt i

handeln vid en börs. Detta är emellertid förenat med initiala kostnader för

utbildning av personal, uppkoppling osv. De traditionella medlemmarna,

dvs. banker och värdepappersbolag, kommer därför med all säkerhet att

spela en stor roll som direkta aktörer i börshandeln även om den

nuvarande begränsning av börsmedlemskretsen som finns i lagen

avskaffas. Den ökade konkurrensen kan medföra att bankerna och

värdepappersbolagen ges ytterligare incitament att anpassa verksamheten

till marknadens förväntningar och att utveckla nya tekniker och

produkter (jfr prop. 1991/92:113 s. 62 och 63). Dessutom kan en ökad

konkurrens få positiva effekter på avgiftssättningen. Detta framhålls även

i den nämnda promemorian från Stefan Ingves. Sett i ett internationellt

perspektiv kan en förbättrad konkurrens förmodas leda till att den

svenska finansmarknadens attraktivitet ökar (jfr prop. 1995/96:50 s. 95).

Bilden av en utveckling mot större konkurrens mellan börser i olika

länder blir allt tydligare. Det är därför viktigt att de svenska börserna ges

goda förutsättningar att kunna delta i denna konkurrens, givetvis utan att

det tummas på de grundläggande verksamhetskrav som ställs upp för

börser. De svenska börserna måste även framdeles kunna attrahera

utländskt kapital och utländska aktörer. Sett ur detta perspektiv kan

möjligheten att kunna vidga börsmedlemskretsen visa sig vara en viktig

faktor.

De konkurrensaspekter som nu nämnts talar entydigt för att

börsmedlemskretsen bör utvidgas, när det gäller sådan handel som sker

för egen räkning.

Stockholms fondbörs har framhållit att införandet av automatisk

orderförmedling vid Fondbörsen redan har lett till förenklat tillträde,

ökad konkurrens och lägre priser. Fondbörsen bedömer att denna

utveckling sannolikt kommer att fortsätta och ifrågasätter därför om

förslaget är motiverat av konkurrensskäl. Vidare menar Svenska

Fondhandlareföreningen att efterfrågan på direkthandel kan visa sig vara

begränsad, eftersom flertalet institutioner vill ha sekretess för sina

affärer.

Den föreslagna utvidgningen omfattar all börsverksamhet. Det saknar

därför i princip betydelse att införandet av automatisk orderförmedling

vid Fondbörsen redan har lett till ökad konkurrens och minskade avgifter

för slutkunderna. Att syftet delvis redan har uppnåtts genom börsens

egna åtgärder utgör dessutom inte skäl för att underlåta

lagstiftningsåtgärder som är ägnade att ytterligare förbättra

konkurrensförutsättningarna för svenska börser. Inte heller den

omständigheten att efterfrågan kan komma att bli begränsad på grund av

institutionernas önskemål om sekretess för sina affärer utgör något skäl

för att behålla nuvarande begränsning i lagstiftningen. Tvärtom bör, som

påpekats av bl.a. Riksbanken och OM och som framhållits inledningsvis i

detta avsnitt, begränsningen tas bort eftersom det saknas något

skyddsvärt intresse som inte marknadens aktörer kan förväntas beakta

utan ingrepp från staten.

Valfrihet att bilda ett värdepappersbolag

Som ett argument för att behålla den nuvarande ordningen vad gäller

börsmedlemskap har ibland anförts att sådana företag som själva vill

bedriva handel vid en börs kan göra det genom att bilda egna

värdepappersbolag. Mot detta kan invändas att det väsentliga för ett

direkt deltagande i börshandel är att deltagaren har nödvändiga

kvalifikationer och resurser för detta, inte att han tillhör en viss kategori

av företag. Att ett företag har värdepappersbolags status utgör i sig ingen

garanti för att företaget är lämpligt att delta i börshandel. Även ett

värdepappersbolag måste uppfylla de särskilda krav som ställs för

deltagandet i sådan handel. En annan sak är att värdepappersbolag kan ha

särskilt goda förutsättningar att uppfylla dessa krav.

Därtill kommer att det är ett onödigt ekonomiskt hinder att kräva att en

verksamhet som avser deltagande i börshandel för egen räkning alltid

måste läggas i ett värdepappersbolag. Att lägga verksamheten i ett

värdepappersbolag är med undantag för vad som gäller för banker en

förutsättning för att få bedriva värdepappersrörelse. Med anledning av de

risker som kan vara förenade med bedrivandet av värdepappersrörelse

ställs det i lagen upp omfattande krav på bl.a. lägsta startkapital

och kapitaltäckning. Dessutom är sådan verksamhet noga reglerad i lag

och genom Finansinspektionens föreskrifter. Ett krav på att samtliga

företag som deltar i handeln för egen räkning måste underkasta sig det

regelverk och de kapitalkrav som finns i

värdepappersrörelselagstiftningen skulle leda till väsentliga kostnader för

dessa. Det kan inte anses motiverat att ställa upp sådana krav enbart på

den grunden att ett företag, som endast handlar för egen räkning, vill

delta direkt i handeln vid en börs i stället för att anlita en mellanhand.

Konsekvenser för det internationella börssamarbetet

Flera remissinstanser, bl.a. Finansinspektionen och Stockholms fondbörs,

har påpekat att det inte förekommer utomlands att andra än finansiella

företag, dvs. sådana som står under särskild tillsyn, får bli medlemmar

vid en börs. Enligt dessa remissinstanser skulle därför svenska börsers

deltagande i det internationella börssamarbetet försvåras om förslaget

genomförs. Några remissinstanser förklarar sig i och för sig vara positiva

till en utvidgning men anser att bl.a. frågan om hur detta kommer att

påverka börsers deltagande i internationellt samarbete bör analyseras

närmare. Sådana synpunkter har bl.a. förts fram av Stockholms

Handelskammare och Sveriges Industriförbund.

Invändningen synes ha sin utgångspunkt i uppfattningen att svenska

börser, enligt förslaget, skulle vara skyldiga att ta in medlemmar som inte

står under tillsyn av Finansinspektionen. Det kan förmodas att slutsatsen

grundas på principen om fritt tillträde i 2 kap. 1 § LBC. Denna princip

innebär att var och en som uppfyller de krav som ställs i den lagen och av

börsen får bli börsmedlemmar.

Principen om fritt tillträde gäller även för medlemskap i en

clearingorganisation. Beträffande clearingmedlemskap har i tidigare

sammanhang uttalats att denna princip inte hindrar en

clearingorganisation som hanterar betalningar inkl. valuta från att kräva

att deltagarna i clearingverksamheten skall vara t.ex. banker (se prop.

1995/96:50 s. 97). På motsvarande sätt blir det möjligt för en börs att

som villkor för medlemskap kräva att medlemmarna exempelvis står

under tillsyn av Finansinspektionen eller motsvarande myndighet i

utlandet. Det bör därför framhållas att förslaget, som påpekats i en till

Fondbörsens remissvar skiljaktig mening, innebär en möjlighet men

ingen skyldighet för börser att anta andra än företag som står under

tillsyn som medlemmar. Enligt regeringens uppfattning är det rimligt att

börsen genom egna generellt tillämpliga regler avgränsar

medlemskretsen på det sätt som börsen själv finner lämpligt och inom

den ram som lagen anger. Samtidigt är det, som Riksbanken påpekat,

också viktigt att börsen tillämpar sina regler på ett icke-diskriminerande

sätt så att alla som uppfyller de generella krav som ställs i LBC och

börsens egna regler får bli medlemmar vid börsen.

Ändringen medför således ingen rätt för institut eller företag som för

närvarande inte kan bli börsmedlemmar att påkalla sådant medlemskap.

Börsen avgör om och under vilka villkor förutom de lagen anger som

nya aktörer kan beredas direkttillträde för att handla för egen räkning.

Börsen har en skyldighet att för Finansinspektionen redovisa hur

antagningsprocessen går till och vilka krav som ställs upp. Dessa

moment är en viktig del i inspektionens tillståndsprövning av börser och

ingår också i den löpande tillsynen över en börs.

Det ligger i börsers eget intresse att ställa berättigade krav för

medlemskap och att göra noggranna prövningar av ansökningar om

medlemskap. Om det brister i dessa avseenden är risken stor att detta får

negativ inverkan på börsens trovärdighet och attraktionskraft. Det

drabbar också de aktörer som deltar i handeln. Börsmedlemmarna som

kollektiv har därför ett berättigat intresse av att deltagarkretsen begränsas

och övervakas på ett lämpligt sätt.

Det ankommer på varje enskild börs att själv analysera vilka

konsekvenser det skulle få att medge andra än banker och

värdepappersbolag samt motsvarande utländska aktörer direkttillträde till

handeln. Eftersom frågan är av stor betydelse för börserna själva kan

man utgå från att de börser som avser att göra en sådan utvidgning

kommer att lägga ned stor möda på att analysera vilka konsekvenser en

utvidgning skulle få för börssamarbetet. Det är således resultatet av

sådana analyser som bör ligga till grund för börsens bedömning av hur

medlemskretsen skall avgränsas. Om analysen indikerar att en utvidgning

skulle påverka börsen negativt kan den behålla nuvarande inskränkning.

Det är med andra ord inte lagändringen i sig utan börsens tillämpning av

de nya bestämmelserna som kan få positiva eller negativa

konsekvenser för det internationella börssamarbetet.

Börsers möjligheter att övervaka sina medlemmar

Stockholms fondbörs har invänt att dess organisation inte är anpassad för

övervakning av medlemmarnas finansiella resurser och att denna kontroll

med den nuvarande ordningen i praktiken utförs av Finansinspektionen.

Enligt Fondbörsen skulle det ta betydande resurser i anspråk att anpassa

organisationen efter de ändrade förutsättningarna. Sveriges Aktiesparares

Riksförbund har framfört liknande synpunkter.

Även om förslaget till stor del rör verksamheten vid Stockholms

fondbörs måste på nytt understrykas att det är fråga om en generell

lagstiftning. Förutsättningarna vid varje enskild börs är således unika när

det gäller att anpassa organisationen efter den verksamhet som bedrivs.

Den börs som önskar utvidga medlemskretsen och som kan anpassa sin

organisation efter de krav som i sådana fall ställs skall få göra detta. Som

tidigare framhållits tvingar förslaget inte börser att anta andra än sådana

institut och företag som står under tillsyn som medlemmar.

Det är dessutom möjligt för börser att i sin avgiftssättning beakta

eventuella kostnadsökningar som en mer omfattande prövning och

övervakning av nya börsmedlemmar kan föra med sig. Neutralitetskravet

i LBC hindrar inte börser från att besluta om differentierad

avgiftssättning, under förutsättning att detta sker i enlighet med i förväg

uppställda och godkända regler (prop. 1991/92:113 s. 60 och 61). Det är

med andra ord möjligt för en börs att genom avgiftssättningen låta

medlemmar som inte står under tillsyn finansiera de ökade krav på

kontroll som blir följden av en sådan utvidgning. Börser kan också

ålägga de som söker tillträde att bidra till tidigare utgifter för

systemuppbyggnad och liknande. En förutsättning är emellertid att detta

sker på ett icke-diskriminerande sätt (jfr prop. 1995/96:50 s. 101).

Svenska Fondhandlareföreningen hävdar att en utvidgning av börs-

medlemskretsen leder till att den samordning av regler och rutiner som

skapats genom Finansinspektionens föreskrifter och självreglering

försvinner till nackdel för funktion och säkerhet. Mot detta kan invändas

att förslaget inte påverkar de förutsättningar under vilka nuvarande börs-

medlemmar deltar i handeln vid en börs. Vidare ser regeringen inget

hinder mot att de regler och rutiner som för närvarande gäller i huvudsak

skulle kunna tillämpas också i förhållande till företag som inte står under

Finansinspektionens tillsyn.

Allmänna krav för börsmedlemskap

Vad gäller de allmänna kraven för börsmedlemskap bör dessa utformas

på i princip samma sätt som för clearingmedlemskap. Detta innebär att

ett institut eller företag skall få bli medlem vid en börs bara om det har en

betryggande kapitalstyrka, ändamålsenlig organisation av verksamheten,

nödvändiga riskhanteringsrutiner, säkra tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpligt att delta i handeln vid en börs. Den som uppfyller

dessa grundläggande krav skall kunna bli börsmedlem med rätt att delta i

handeln för egen räkning.

När det gäller deltagande i handeln vid en börs för annans räkning bör

detta, liksom för närvarande, vara förbehållet värdepappersinstitut och

utländska företag som bedriver motsvarande verksamhet.

Konkurrensverket anser dock att även denna begränsning bör tas bort,

om den internationella utvecklingen går i den riktningen. Det föreligger

emellertid inte för närvarande skäl att ge andra än företag som står under

tillsyn möjlighet att bli börsmedlemmar för annans räkning.

Utvidgningen av börsmedlemskretsen innebär att företag som för egen

räkning handlar med finansiella instrument utan att tillståndsplikt

föreligger enligt lagen om värdepappersrörelse skall kunna bli

medlemmar vid en börs. Detta kan förväntas komma att få störst

betydelse för försäkringsbolag och andra stora institutionella placerare.

Vidare innebär ändringen att inte bara Riksbanken utan även utländska

centralbanker skall kunna bli medlemmar vid en svensk börs. Detta gäller

redan i dag för clearingmedlemskap och verksamhet som kontoförande

institut enligt aktiekontolagen (1989:827).

Riksgäldskontoret är i sin egenskap av emittent en stor aktör vid

handeln med svenska statspapper. Det kan inte uteslutas att kontoret även

kan ha ett intresse av att kunna delta i handeln på andrahandsmarknaden

som medlem vid en börs. Riksgäldskontoret bör därför ingå bland de

aktörer som får antas som börsmedlem avseende handel för egen räkning.

Det bör även klargöras att kontoret kan bli medlem i en

clearingorganisation.

Kapitalkrav

För närvarande krävs enligt 3 kap. 1 § andra stycket LBC att

börsmedlemmar har tillräckliga finansiella resurser. Detta innebär att en

börsmedlem måste uppfylla de krav på finansiell styrka som är befogade

att ställa med hänsyn till hur handeln är organiserad och i vilken

omfattning medlemmen avser att delta i handeln. Medlemmen måste bl.a.

kunna medverka till att ingångna avtal fullföljs och avvecklas i

vederbörlig ordning (prop. 1991/92:113 s. 80).

Enligt ISD skall, när det gäller värdepappersföretag, medlemsskap i

eller tillträde till en reglerad marknad vara villkorat av att företaget

uppfyller kapitalkraven i enlighet med det s.k. kapitalkravsdirektivet

(93/6/EEG). Detta innebär att företaget skall uppfylla de krav på

startkapital samt kapitalbas för uppfyllande av kapitaltäckningsreglerna

som följer av kapitalkravsdirektivet. Efterlevnaden av bestämmelserna i

det direktivet kontrolleras av tillsynsmyndigheten i hemlandet.

Emellertid får värdländerna, för medlemskap i eller tillträde till en

reglerad marknad, ställa upp ytterligare kapitalkrav i sådana avseenden

som inte omfattas av kapitalkravsdirektivet (se artikel 15.2 i ISD).

Exempel härpå kan vara krav på säkerheter i olika former, exempelvis i

form av garantier. Det kan också avse avgifter av olika slag, t.ex.

anslutningsavgifter och årliga avgifter. En förutsättning är dock att de

tillkommande kraven inte tillämpas på ett diskriminerande sätt.

Även företag som inte omfattas av den nämnda EG-regleringen bör ha

en betryggande kapitalstyrka för att kunna accepteras som

börsmedlemmar. Likaså måste sådana krav som avser exempelvis

garantier eller avgifter för deltagandet i handeln kunna ställas gentemot

dessa företag.

Vilka kapitalkrav m.m. som bör ställas på en börsmedlem får avgöras

med utgångspunkt i hur börsverksamheten i varje särskilt fall är

organiserad och vilka risker som är förknippade med den.

Ändamålsenlig organisation av verksamheten

För att ett företag skall få bli medlem vid en börs bör krävas att dess

organisation är anpassad för sådan handel. Detta innebär bl.a. att det bör

finnas en tydlig uppdelning mellan olika funktioner, exempelvis genom

en tydligt separerad front office respektive back office-funktion. Det

måste också finnas rutiner som säkerställer att inrapportering av

genomförda affärer sker i enlighet med vad som följer av LBC,

Finansinspektionens föreskrifter och börsens egna regler. Om handeln

vid börsen är telefonbaserad, bör medlemmen spela in eller på annat sätt

säkerställa bevisning om vilka order som har lagts.

Vidare bör krävas att det finns fasta rutiner för hur clearing och

avveckling av genomförda affärer skall gå till. Krav bör kunna ställas på

att en börsmedlem också är clearingmedlem vid en clearingorganisation

där clearing och avveckling sker av de finansiella instrument som

handlas vid börsen eller att börsmedlemmen kan delta i clearingen

indirekt genom en clearingmedlem. Grundläggande krav är att den

personal som deltar i handeln har tillräcklig kompetens och erfarenhet för

detta. Självklart krävs också att den som skall delta aktivt i börshandeln

har tillräckliga kunskaper om det handelssystem och det regelverk som

tillämpas av börsen.

Nödvändiga riskhanteringsrutiner

Liksom vid deltagande i clearingverksamhet bör börsmedlemmar ha väl

genomtänkta och dokumenterade riskhanteringsrutiner. Dessa bör på ett

klart och tydligt sätt ange fördelningen av befogenheter i händelse av

problem. Dessutom bör det finnas tillräckliga resurser för att kunna

hantera de problem och risker som kan uppstå.

Säkra tekniska system

Ett grundläggande krav för att ett företag skall få delta i handeln vid en

börs som använder ett datorbaserat handelssystem är att företaget har

tekniska resurser att ansluta sig till börsens system. Till att börja med

måste företagets eget system vara av god kvalitet och tillräckligt

driftsäkert. Dessutom bör krävas att företaget använder ett gränssnitt och

andra tekniska specifikationer som gör det möjligt att ansluta sitt eget

system till börsens. Det bör även ställas krav på att företaget har tillgång

till personer med tillräcklig datorteknisk kompetens för att kunna hantera

systemet och de eventuella problem som kan uppstå.

Lämplighetskravet i övrigt

Utöver de uttryckliga krav som behandlats ovan bör det finnas ett allmänt

lämplighetskriterium för erhållande av börsmedlemskap. Det närmare

innehållet i detta får preciseras av varje börs. I Finansinspektionens

prövning av en ansökan om börsauktorisation bör dessutom ingå att

granska att de lämplighetskrav som börsen ställer upp är tillfyllest.

Utländska börsmedlemmar

Enligt 3 kap. 1 § LBC, i dess lydelse före den 1 januari 1996, kunde

utländska företag som i sitt hemland hade rätt att delta i börshandel av

liknande slag och som där stod under tillsyn av myndighet eller annat

behörigt organ bli medlemmar vid en svensk börs. Bestämmelsen

ändrades i samband med att ISD genomfördes i svensk lag. Nu gäller att

utländska företag som har säte i ett land inom EES och som i hemlandet

har tillstånd att driva likadan värdepappersrörelse som svenska

börsmedlemmar får bli medlemmar vid en svensk börs. För andra

utländska företag krävs att de får driva motsvarande verksamhet i sitt

hemland och att de där står under betryggande tillsyn av myndighet eller

annat behörigt organ. Även om bestämmelserna är olika utformade är

avsikten att företag från länder utanför EES skall kunna bli

börsmedlemmar under samma förutsättningar som EES-företag.

Ändringen infördes närmast som ett klargörande av att EES-företag skall

kunna förlita sig på sin hemlandsauktorisation när ansökan görs om

medlemskap till en svensk börs (prop. 1994/95:50 s. 118 och 362).

Bestämmelserna om börser i LBC omfattar organisation av handel med

alla typer av finansiella instrument. Definitionen av finansiella

instrument i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument är

vidare än beskrivningen av de instrument som omfattas av ISD. Som nu

aktuell bestämmelse i LBC är utformad skulle det kunna göras gällande

att EES-företag som i sitt hemland har tillstånd att bedriva handel med ett

finansiellt instrument som inte omfattas av ISD, kan åberopa sig på det

tillståndet vid ansökan om medlemskap till en svensk börs. Som exempel

kan nämnas den handel med elderivat som bedrivs i Norge. Det nu sagda

gäller även om företaget, trots tillståndet, inte står under tillsyn i

hemlandet. Bestämmelsen i LBC har uppenbarligen inte varit avsedd att

tillämpas på ett sådant sätt. Det bör därför göras klart att alla utländska

företag som deltar i handeln vid en svensk börs för annans räkning måste

stå under betryggande tillsyn i sitt hemland. Om ett EES-företag i

hemlandet har tillstånd att bedriva sådan handel med finansiella

instrument som omfattas av ISD, skall det regelmässigt godtas att

hemlandstillsynen är betryggande. Någon särskild prövning av detta

behöver således inte göras av börsen.

Tillsynsfrågor

Finansinspektionen menar att möjligheterna till en effektiv börstillsyn

minskar om förslaget genomförs. Inspektionens invändning tar sikte på

att det kan finnas börsmedlemmar som inte står under tillsyn av någon

myndighet och att inspektionen därför inte kommer att ha några

möjligheter att kontrollera dessa börsmedlemmar. Enligt inspektionen

skulle detta bl.a. försvåra insiderövervakningen och övervakningen av

kursmanipulationer (otillbörlig kurspåverkan). Vidare menar

inspektionen att det skulle bli svårare att bistå utländska

tillsynsmyndigheter enligt villkoren i olika samarbetsavtal eller att i

övrigt medverka i det internationella tillsynssamarbetet.

Till att börja med kan konstateras att Finansinspektionen har möjlighet

att få in uppgifter även från medlemmar som inte står under tillsyn.

Sådana börsmedlemmar skall nämligen vara skyldiga att lämna uppgifter

till inspektionen om förhållanden som rör deltagandet i börshandeln.

Dessutom föreslås att ett föreläggande att lämna uppgifter skall kunna

förenas med vite.

Det får förutsättas att börserna i avtal med medlemmar som inte står

under tillsyn anger som villkor för börsmedlemskap att medlemmen skall

lämna inspektionen upplysningar och i övrigt bistå inspektionen i dess

tillsynsverksamhet. Det är inspektionens sak att i sin tillsyn över börser

se till att sådana villkor finns med i anslutningsavtalen. Om en medlem

vägrar att rätta sig efter ett sådant villkor, får detta anses vara en allvarlig

överträdelse av börsens regler som bör föranleda åtgärder från börsens

sida. En obstruerande medlem kan därför riskera att bli av med sitt

börsmedlemskap.

Nu nämnda omständigheter får, vid sidan av den allmänna

upplysningsskyldighet som följer av insiderlagens bestämmelser, anses

utgöra tillräckliga garantier för att Finansinspektionen får de uppgifter

den begär även från medlemmar som inte står under dess tillsyn.

Inspektionens möjligheter att tillhandagå utländska tillsynsmyndigheter

med upplysningar torde därför inte minska. Det skulle t.o.m. kunna göras

gällande att möjligheterna att få uppgifter från sådana medlemmar blir

bättre än för närvarande genom att inspektionen uttryckligen ges rätt att

begära upplysningar direkt från dessa även i andra fall än de som anvisas

i insiderlagen och bestämmelsen i 6 kap. 10 § lagen om

värdepappersrörelse om ingripanden mot den som saknar tillstånd att

bedriva värdepappersrörelse.

Det bör även framhållas att den nya kategori av företag som enligt de

föreslagna bestämmelserna kan bli medlemmar vid en börs också

kommer att stå under övervakning, nämligen av börsen. Det är viktigt att

inspektionen i sin tillsyn över en börs noga kontrollerar att börsen har en

tillfredställande kontroll över sina medlemmar. Detta gäller oavsett om

medlemmarna samtidigt står under tillsyn av någon tillsynsmyndighet

eller inte.

Att banker och värdepappersbolag har ansvaret för de affärer som görs

utgör inte någon garanti för att inspektionen alltid kan få in uppgifter om

förhållanden som rör slutkunderna. Om en kund vägrar att lämna

uppgifter till det institut som anlitats saknar således inspektionen

möjligheter att få in uppgifter utom i de fall lagen anvisar. Det förslag

som nu lämnas innebär inte att inspektionens möjligheter att få

information om förhållanden som rör slutkunder försämras.

Finansinspektionen invänder även att förslaget ökar möjligheterna till

penningtvätt. Som exempel för inspektionen fram det fallet att en

utländsk börsmedlem låter betalning ske via en utländsk bank, belägen i

ett land som inte deltar i det internationella samarbetet mot penningtvätt,

till en svensk likvidbank. Enligt inspektionen skulle i sådana fall den

svenska banken inte ha några möjligheter att kontrollera var pengarna

kommer ifrån. Mot denna bakgrund anser inspektionen att Sverige inte

skulle kunna uppfylla sina internationella åtaganden att bekämpa

penningtvätt enligt vad som sägs i EG:s penningtvättsdirektiv

(91/308/EEG) och deltagandet i den internationella organisationen FATF

(Financial Action Task Force on Money Laundring).

För svenskt vidkommande finns bestämmelser om penningtvätt i lagen

(1993:768) om åtgärder mot penningtvätt (PTL). Lagens bestämmelser

kompletteras bl.a. av Finansinspektionens föreskrifter angående

kontrollrutiner m.m. till förebyggande av penningtvätt (FFFS 1994:9)

och Finansinspektionens allmänna råd i samma ämne (FFFS 1994:10).

Bestämmelserna i PTL gäller för banker, livförsäkringsbolag och

värdepappersbolag samt för företag som driver finansieringsverksamhet

eller valutaväxlingsrörelse. Enligt 4 § PTL skall nu nämnda företag göra

en identitetskontroll av den som vill inleda en affärsförbindelse med

företaget. Identitetskontroll behöver emellertid inte ske om den med

vilken affärsförbindelsen ingås är ett företag hemmahörande inom EES

som omfattas av bestämmelser om penningtvätt i hemlandet. Bakgrunden

till undantaget är att dessa företag omfattas av motsvarande

penningtvättsbestämmelser i sina respektive hemländer. Man kan därför

utgå från att identitetskontroll redan har skett. Enligt 6 § 1 i

Finansinspektionens allmänna råd kan företag som omfattas av PTL

beakta att motsvarande regler finns även i andra länder som medverkar i

FATF.

Om det kan antas att den som vill inleda en affärsförbindelse inte

handlar för egen räkning skall företaget enligt 6 § PTL på lämpligt sätt

skaffa sig kännedom om identiteten hos den för vars räkning uppdraget

utförs. Slutligen skall enligt 7 § PTL identitetskontroll alltid ske, om det

kan antas att en transaktion avser medel som härrör från ett brottsligt

förvärv av allvarligare slag. Av 9 § följer i sistnämnda situationer även

en skyldighet för företaget att granska transaktionen och att lämna

uppgifter till finanspolisen om alla omständigheter som kan tyda på

penningtvätt.

Av bestämmelserna i PTL följer således att svenska

värdepappersinstitut är skyldiga att vidta åtgärder till förebyggande och

uppdagande av penningtvätt. Detsamma gäller för motsvarande utländska

företag, om de kommer från något land som deltar i FATF. Enligt LBC

kan både svenska och utländska företag som står under tillsyn bli

medlemmar vid en svensk börs. Något krav på att företaget skall omfattas

av bestämmelser om penningtvätt finns däremot inte. Under förutsättning

att tillsynen i hemlandet bedöms vara betryggande är det därför enligt

nuvarande lagstiftning möjligt för utländska företag, belägna i länder som

inte deltar i internationellt samarbete mot penningtvätt, att bli

börsmedlemmar. Möjligheterna till identitetskontroll av kunder till

sådana företag torde inte vara större än möjligheterna att kontrollera de

företag som nu föreslås få bli medlemmar.

Även om det i och för sig inte krävs enligt LBC omfattas samtliga

nuvarande medlemmar vid Stockholms fondbörs av bestämmelser om

penningtvätt. Detsamma torde gälla medlemmarna vid OM och PMI.

Frågan är därför om förslaget i realiteten kan leda till att det släpps in nya

medlemskategorier som inte omfattas av sådana bestämmelser. Det får

anses finnas en risk för detta vilket emellertid inte nödvändigtvis innebär

att möjligheterna till penningtvätt ökar. Kontroll enligt PTL kommer

nämligen även i fortsättningen att ske åtminstone i samband med

clearingen och avvecklingen av affären.

Vidare kan nämnas att frågan om direkttillträde till börshandel inte

omfattas av FATF:s rekommendationer och att den inte heller berörs i

penningtvättsdirektivet. Förslaget strider därför inte mot Sveriges

internationella åtaganden i penningtvättfrågor.

Även om förslaget möjligen kan få vissa effekter i

penningtvättshänseende finns det för närvarande inte anledning att

föreslå några åtgärder. Till denna bedömning bidrar det faktum att

motsvarande frågeställning gäller vid clearingmedlemskap samt att det

inte finns några särskilda bestämmelser när det gäller handel med andra

värdefulla föremål än finansiella instrument. Det kan emellertid inte

uteslutas att det kan finnas anledning att återkomma till frågan om

utvecklingen ger anledning till det, varvid i första hand bör övervägas att

komma tillrätta med eventuella framtida problem genom ändringar den

särskilda lagstiftningen avseende penningtvätt.

Obefogad avreglering ?

Det har ifrågasatts om förslaget att utvidga börsmedlemskretsen ger

uttryck för ambitioner att utan närmare analys av konsekvenserna

avreglera börslagstiftningen. Detta skulle möjligen kunna ha fog för sig

om förslaget betraktades helt isolerat från övriga förslag rörande

börslagstiftningen som här läggs fram. Dessa förslag innebär att tillsynen

över den svenska börsverksamheten stärks, bl.a. vad gäller kraven på

marknadsövervakning och hantering av disciplinärenden. Vidare

preciseras och utvidgas de krav som börserna måste ställa på dem som

vill bli börsmedlemmar. Dessutom ges möjlighet för Finansinspektionen

att meddela föreskrifter om hur börsernas övervakning av sina

medlemmar skall utövas, samtidigt som inspektionen har rätt att få

uppgifter direkt från börsmedlemmar som inte står under någon tillsyn.

Dessa åtgärder tillsammans med den reglering och tillsyn av

börsverksamhet som redan finns bidrar i sig till att börserna kan ges ett

utrymme att själva avgöra om andra än banker och värdepappersbolag

kan få delta direkt i börshandeln. Börserna ges således inte en frihet att

anta vilka medlemmar som helst utan det måste ske inom de ramar som

den skärpta regleringen och tillsynen medger. Regeringen ser därför

heller ingen inkonsekvens i att den lagregel som pekar ut vilka kategorier

av företag som över huvud taget kan komma i fråga för ett

börsmedlemskap liberaliseras.

Avgiftskontroll

Börsreformen år 1993 innebar att det legala monopolet för Stockholms

fondbörs togs bort och att det infördes etableringsfrihet på börsområdet.

Ett av syftena med detta var att åstadkomma förutsättningar för en god

konkurrens. I förarbetena sades emellertid att man trots den ändrade

lagstiftningen inte kunde bortse från att det kunde utvecklas

marknadsplatser med faktisk monopolställning. Vidare konstaterades att

en sådan utveckling skulle kunna ha en negativ påverkan på

avgiftssättningen, dvs. leda till högre avgifter. Det ansågs emellertid att

utvecklingen borde avvaktas innan det infördes bestämmelser för att

motverka oskälig avgiftssättning. Samtidigt uppmanades

Finansinspektionen att följa utvecklingen (prop. 1991/92:113 s. 65 och

66).

Utvecklingen efter börsreformen har gått mot nationella faktiska

monopol när det gäller de delsegment inom vilka börsverksamhet bedrivs

i Sverige. En sammanslagning mellan OM och Fondbörsen innebär en

ytterligare koncentration av den svenska börsverksamheten. De svenska

börserna är emellertid utsatta för internationell konkurrens från börser i

andra länder. Denna konkurrens kommer förmodligen att tillta under de

närmaste åren. Till detta kommer den potentiella konkurrens som finns

från de alternativa handelssystem som finns i dag eller som kan komma

att bildas i framtiden. Det får ankomma på Finansinspektionen som

tillsynsmyndighet att även fortsättningsvis följa utvecklingen på

börsområdet och därvid särskilt uppmärksamma om det finns några

tendenser till oskälig avgiftssättning.

Överklagande

Riksbanken ifrågasätter om det inte, utöver möjligheten att föra

civilrättslig talan, bör införas en möjlighet att överklaga beslut av en börs

att vägra medlemskap. Riksbanken har därvid hänvisat till att det finns en

sådan möjlighet när det gäller beslut att avslå en ansökan om

inregistrering av fondpapper eller att avregistrera fondpapper.

LBC är uppbyggd på så sätt att den som är missnöjd med ett beslut av

en börs kan väcka civilrättslig talan mot börsen vid allmän domstol. För

beslut om avslag på en ansökan om inregistrering av fondpapper eller om

avregistrering av fondpapper finns en preklusionsregel i 12 kap. 2 §

LBC. Bestämmelsen som införts för att tillgodose ett krav som ställs i

EG-direktivet 79/279/EEG rörande inregistrering av värdepapper vid en

fondbörs innebär att rätten till talan är förlorad om inte en

stämningsansökan har getts in till tingsrätten inom tre månader från

beslutet. För övriga beslut som en börs meddelar gäller allmänna civil-

och processrättsliga regler (se prop. 1991/92:113 s. 211).

Regeringen delar inte Riksbankens uppfattning att någon särskild

överklagandemöjlighet behöver införas. Den som är missnöjd med ett

beslut av en börs kan förutom att begagna sig av möjligheten att väcka

talan vid domstol enligt allmänna civil- och processrättsliga regler fästa

Finansinspektionens uppmärksamhet på detta. Även om det i och för sig

inte finns någon formell överklagandemöjlighet kan således

Finansinspektionen, i sin egenskap av tillsynsmyndighet, i vissa fall

ingripa om ett beslut bygger på felaktiga grunder (se prop. 1991/92:113

s. 138).

9 Inregistrering och notering av finansiella

instrument

9.1 Förbud att inregistrera eller notera börsens egna

aktier

Regeringens förslag: I lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet införs ett uttryckligt förbud för företag som driver

börsverksamhet att låta aktier eller andra fondpapper som har getts ut

av företaget vara inregistrerade eller noterade vid den egna börsen.

Motsvarande förbud skall gälla för notering av fondpapper som har

getts ut av företag som driver en auktoriserad marknadsplats.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. Riksbanken anser emellertid att

förutsättningarna för inregistrering eller notering bör vara desamma

oavsett om fondpapperen har getts ut av ett företag som driver en börs

eller auktoriserad marknadsplats eller av ett moderföretag till börsen eller

den auktoriserade marknadsplatsen.

Skälen för regeringens förslag: Lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet (LBC) innehåller inte något uttryckligt förbud mot

att ett aktiebolag som bedriver börsverksamhet har fondpapper som

bolaget har emitterat, exempelvis aktier, inregistrerade eller noterade vid

den egna börsen. I förarbetena till lagen uttalades emellertid att det skulle

vara uppenbart olämpligt om det börsdrivande bolagets egna aktier fick

inregistreras vid börsen, eftersom det bl.a. åligger börsen själv att besluta

om avregistrering av aktier och om sanktioner mot bolag som inte iakttar

inregistreringsvillkoren (prop. 1991/92:113 s. 95 och 96).

Inregistrering eller notering av aktier i ett bolag som bedriver

börsverksamhet har flera väsentliga fördelar sett ur bolagets synvinkel.

Sådana åtgärder underlättar bolagets kapitalförsörjning och bidrar till en

ökad spridning av ägandet. Det finns i detta avseende inte någon

anledning att låta andra regler gälla för aktiebolag som bedriver

börsverksamhet än för aktiebolag i allmänhet. Utgångspunkten är därför

att även ett sådant aktiebolag skall få ha sina aktier inregistrerade eller

noterade vid en börs eller annan marknadsplats. Detsamma gäller andra

fondpapper som har getts ut av bolaget.

När det gäller inregistrering eller notering vid den egna

marknadsplatsen är det emellertid annorlunda. För sådana situationer

finns de betänkligheter som anfördes i de ovan återgivna

motivuttalandena. Dessa uttalanden har också tillämpats i praktiken och

det har därför ansetts att ett förbud mot inregistrering eller notering av

börsens egna aktier har förelegat. Även om det inte berördes i motiven

torde detsamma gälla även andra fondpapper än aktier. Förbudet bör

emellertid för klarhetens skull uttryckligen framgå av lagtexten. Det

bör också, för den händelse börsverksamheten drivs av en ekonomisk

förening, omfatta fondpapper som föreningen har gett ut.

Notering av fondpapper kan även ske vid en auktoriserad

marknadsplats. Av förtroendeskäl bör det även vara förbjudet för ett

företag som driver en auktoriserad marknadsplats att vid denna notera

aktier eller andra fondpapper som företaget har gett ut.

Till bemötande av Riksbankens invändning kan först konstateras att

förslaget endast innebär ett klargörande av ett förbud som gäller redan i

dag. Med utgångspunkt från att förbudet bör finnas kvar skulle

Riksbankens synpunkt innebära att ett noteringsförbud införs även för

aktier eller andra fondpapper i företag som är moderföretag till en börs.

Som beskrivits i avsnitt 4 kan Stockholms fondbörs komma att bli ett

dotterbolag till OM Gruppen. Ett noteringsförbud som omfattar även

aktierna i moderbolag till börser skulle därför innebära att OM Gruppen

tvingas notera sina aktier vid en utländsk börs, eftersom aktierna för

närvarande är noterade vid Fondbörsen. Mot bakgrund av denna effekt

anser regeringen att förtroendeaspekterna bör hanteras på annat sätt.

Enligt regeringens uppfattning kan detta ske genom att det införs

särskilda krav på hanteringen av disciplinärenden riktade mot

moderföretag och andra kvalificerade ägare i en börs (se avsnitt 6).

9.2 Godkännande för notering av optioner och terminer

Regeringens förslag: Optioner och terminer får godkännas för

notering och handel vid en börs även om det inte förekommer en

betydande handel med tillförlitlig kurssättning i den eller de tillgångar

som optionen eller terminen grundas på. I sådana fall krävs emellertid

att det av ett börs-, emissions- eller erbjudandeprospekt framgår att

sådan handel i den underliggande tillgången avses ske inom sex

månader från offentliggörandet av prospektet.

Finansinspektionen får medge att optioner och terminer godkänns

för notering och handel vid en börs även om kraven inte är uppfyllda

enligt huvudregeln. Sådant medgivande får ske om det finns särskilda

skäl och om det finns en tillförlitlig prissättning i den underliggande

tillgången. Motsvarande skall gälla om optionen eller terminen

grundas på ett eller flera index, under förutsättning att dessa index är

tillförlitliga.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I promemorian finns emellertid inget förslag om att

Finansinspektionen i särskilda fall skall få medge att optioner och

terminer godkänns för notering och handel vid en börs.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. OM anser emellertid att de krav som bör

ställas på den underliggande tillgången bör bestämmas av

Finansinspektionen genom föreskrifter i stället för att uttryckligen anges i

LBC.

Skälen för regeringens förslag: OM Stockholm AB (OM) har i en

skrivelse till Finansdepartementet hemställt att det görs en översyn av de

bestämmelser i LBC som föreskriver att optioner och terminer får

godkännas för notering och handel på en börs bara om det förekommer

en betydande handel med tillförlitlig kurssättning i den underliggande

tillgången (4 kap. 1 § tredje stycket). OM menar att liknande

bestämmelser inte finns i utländska rättsordningar och att det saknas

bärande skäl att ha kvar begränsningen.

OM anser således att terminer bör få noteras och handlas på en börs

även om det underliggande finansiella instrumentet inte är föremål för

börshandel. Det OM:s framställning främst synes ta sikte på är terminer

som grundar sig på instrument som inom kort kommer att

börsintroduceras. Om sådana terminer kan handlas vid en börs har detta

enligt OM fördelar i form av bättre prisbildningsmekanism, handelsregler

och marknadsövervakning. OM pekar på att det nu är tillåtet att bedriva

OTC-handel med sådana terminer. Vidare menar OM att det inte finns

någon motsvarighet till bestämmelsen i andra rättsordningar.

Syftet med den förevarande bestämmelsen är att motverka

möjligheterna till otillbörlig kurspåverkan och att främja en tillförlitlig

kurssättning på optioner och terminer (se prop. 1990/91:142 s. 145).

Bestämmelsen bygger på ett förslag från

Värdepappersmarknadskommittén (VMK).

Ett första villkor för att en option eller termin skall få noteras och

handlas vid en börs är att det förekommer en betydande handel med

tillförlitlig kurssättning i den eller de tillgångar optionen eller terminen

grundas på. För fondpapper som är noterade vid en börs ställs i regel

krav både vad avser omsättning och ägarspridning. Om den

underliggande tillgången för en option eller en termin är ett börsnoterat

fondpapper torde bestämmelsens krav normalt vara uppfyllt. När den

underliggande tillgången inte är föremål för handel vid en börs bör det

ske en prövning av exempelvis likviditeten i fondpapperet och

kurssättningen. Som exempel kan nämnas den handel som sker per

telefon på den svenska penning- och obligationsmarknaden. Kravet på

tillfredsställande handel gäller även när den underliggande tillgången är

ett s.k. syntetiskt fondpapper. I sådana fall utgör det underliggande värdet

ett konstruerat "fondpapper" som inte överensstämmer exakt med

fondpapper som existerar men vars egenskaper t.ex. utgör ett medelvärde

av egenskaperna för vissa leveransbara fondpapper. Nu nämnda krav

gäller även beträffande optioner och terminer som baserar sig på råvaror,

valutor och andra finansiella instrument än fondpapper samt index eller

annat liknande värde som baserar sig på sådana tillgångar. Även sådana

optioner och terminer måste vara konstruerade så att en tillförlitlig

kurssättning kan ske och att möjligheterna till kursmanipulation

motverkas. Det måste därför förekomma en betydande handel i den

underliggande tillgången. I motiven till bestämmelsen nämns som

exempel internationellt gångbara valutor, råolja och kaffe. Vid

bedömningen av sådana tillgångar bör utländska erfarenheter av

exempelvis handeln med optioner och terminer på råvarubörser kunna

vara till vägledning (se prop. 1990/91:142 s. 145 och 146).

Den 1 januari 1997 infördes en straffbestämmelse mot otillbörlig

kurspåverkan. Bestämmelsen kriminaliserar vissa förfaranden som syftar

till att otillbörligt påverka kursen på finansiella instrument. Genom den

nya kriminaliseringen har det således öppnats möjlighet att ingripa mot

kursmanipulationer. Detta innebär emellertid inte att det saknas behov av

andra bestämmelser som syftar till att förebygga och förhindra sådana

otillbörliga förfaranden.

De överväganden som ligger till grund för den aktuella bestämmelsen i

LBC gäller fortfarande. Bestämmelsen bör därför i princip inte ändras

när det gäller underliggande tillgångar för vilka det saknas en betydande

handel eller en tillförlitlig kurssättning. OM:s framställning tar emellertid

främst sikte på terminer som grundas på finansiella instrument som avses

att noteras vid en börs. Det kan exempelvis vara fråga om en nyemission

av aktier i ett bolag som redan har sina aktier noterade vid en börs. Det

kan också gälla aktier i bolag som är på väg att introduceras på börsen. I

nu nämnda fall skulle en möjlighet till börshandel med optioner och

terminer som grundas på sådana aktier kunna leda till en säkrare

prisbildning på aktierna när börsintroduktionen väl sker. Att tillåta

börshandel med sådana optioner och terminer skulle också kunna leda till

bättre genomlysning av options- eller terminshandeln. Dessutom skulle

denna handel komma att omfattas av börsens regler och vara föremål för

marknadsövervakning.

Nämnda skäl talar för att optioner och terminer bör få noteras och

handlas vid en börs, om den underliggande tillgången inom kort kommer

att bli föremål för en betydande handel med tillförlitlig kurssättning. För

att inte ge utrymme för kringgåenden måste det, när noteringen av

optionen eller terminen sker, på goda grunder kunna antas att sådan

handel i den underliggande tillgången verkligen kommer i gång. Det bör

därför krävas att det finns ett börs-, emissions- eller erbjudandeprospekt

rörande den underliggande tillgången och att det av prospektet framgår

att tillgången avses bli föremål för börshandel eller liknande handel. För

tydlighetens skull bör lagen ange inom vilken tidsrymd en sådan handel i

den underliggande tillgången kan antas komma i gång. En lämplig

utgångspunkt för en sådan tidsgräns är offentliggörandet av prospektet.

Tidsrymden mellan offentliggörandet av prospektet och den tidpunkt då

handeln i den underliggande tillgången uppfyller de grundläggande

kraven på omfattning och tillförlitlig kurssättning bör inte överstiga sex

månader.

Bestämmelsen i 4 kap. 1 § tredje stycket LBC anger de grundläggande

krav som bör gälla för att optioner och terminer skall få godkännas för

notering och handel vid en börs. Utformningen av bestämmelsen kan

därför inte anses strida mot LBC:s karaktär av ramlag. Att de

grundläggande kraven anges i lag innebär också att tillämpningen av

bestämmelsen blir mer förutsebar än om det överlämnas till

Finansinspektionen att ange kraven genom föreskrifter. Att det nu införs

ett undantag från huvudregeln för vissa särskilda situationer ändrar inte

på denna bedömning.

I detta ärende föreslås bl.a. att det skall kunna meddelas närmare

föreskrifter om hur marknadsövervakningen vid en börs skall gå till (se

avsnitt 7). I sådana föreskrifter finns det möjlighet att ta in särskilda

bestämmelser om marknadsövervakningen beträffande de nu avsedda

optionerna och terminerna.

Den snabba tekniska utvecklingen har bl.a. inneburit att det

kontinuerligt skapas nya typer av finansiella instrument. Det kan inte

uteslutas att det i framtiden skulle kunna uppkomma fråga om börshandel

med optioner eller terminer där det inte finns någon egentlig handel i den

underliggande tillgången. Beroende på omständigheterna skulle det

kunna finnas skäl att tillåta börshandel med sådana derivat. Ett

grundläggande krav bör emellertid vara att det är möjligt att förstå

relationen mellan priset på den underliggande tillgången och priset på

derivatinstrumentet. Kurssättningen bör alltså vara tillförlitlig även i

dessa fall. Det kan tilläggas att vissa grundkrav på hur ett finansiellt

instrument skall vara konstruerat för att få handlas på

värdepappersmarknaden finns i 1 kap. 2 § lagen (1991:980) om handel

med finansiella instrument. I bestämmelsen föreskrivs att handel med

finansiella instrument skall bedrivas så, att allmänhetens förtroende för

värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte

otillbörligen äventyras. Mot nu nämnd bakgrund anser regeringen att

lagstiftningen inte bör hindra en utveckling mot börshandel med nya

typer av optioner och terminer i de fall där det kan finnas skäl att tillåta

sådan handel. Finansinspektionen bör emellertid uttryckligen ges

inflytande över i vilka fall börshandel skall få ske i dessa fall. Det bör

därför införas en bestämmelse som ger inspektionen möjlighet att medge

dispens från de krav som enligt huvudregeln gäller för notering och

handel av optioner och terminer vid en börs. En förutsättning för sådan

handel skall emellertid, liksom för närvarande, vara att kurssättningen i

den underliggande tillgången är tillförlitlig. Det kan också tänkas att ett

eller flera index ligger till grund för optionen eller terminen. Även i

sådana fall bör börshandel med derivatinstrumentet kunna ske, under

förutsättning att indexen är tillförlitliga.

10 Återkallelse av auktorisation eller tillstånd

vid för lågt eget kapital

10.1 Börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer

Regeringens förslag: Dolda reserver skall beaktas vid bedömningen

av om ett bolags egna kapital är så lågt att dess auktorisation eller

tillstånd enligt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet

skall återkallas.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Finansinspektionen har i en

framställning till Finansdepartementet anmärkt att bestämmelsen i

11 kap. 7 § första stycket 3 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet (LBC) om återkallelse av auktorisation eller tillstånd

när ett aktiebolags egna kapital blir för lågt är oklar. Inspektionen vill

därför att bestämmelsen förtydligas.

Enligt den ifrågavarande bestämmelsen i LBC skall en auktorisation

eller ett tillstånd som lämnats ett aktiebolag med stöd av den lagen

återkallas, om bolagets egna kapital understiger 2/3 av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har täckts inom tre månader från det att den

blev känd för bolaget. Bestämmelser av liknande innebörd fanns tidigare

även i 6 kap. 9 § andra stycket lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

och 7 kap. 16 § bankrörelselagen (1987:617). Dessa bestämmelser är

emellertid sedan den 1 januari 1994 respektive 1 januari 1996 ersatta av

bestämmelser som innebär att ett bolags rörelsetillstånd skall återkallas,

om dess kapitalbas understiger det belopp som krävdes när rörelsen

påbörjades.

Finansinspektionen menar i sin framställning att det är oklart om den

del av ett bolags obeskattade reserver som utgörs av eget kapital skall

medräknas eller inte vid bedömningen av om ett tillstånd eller liknande

skall återkallas. Enligt inspektionen finns det inte några sakliga skäl för

att den del av de obeskattade reserverna som utgörs av eget kapital inte

skall få medräknas.

I motiven till återkallelsebestämmelsen i LBC hänvisas till att gränsen

för tvångslikvidation enligt aktiebolagslagen är hälften av aktiekapitalet

(prop. 1991/92:113 s. 208). Hänvisningen till aktiebolagslagen syftar på

bestämmelsen i 13 kap. 2 §. Den bestämmelsen innebär att styrelsen

ofördröjligen skall upprätta en s.k. kontrollbalansräkning, om det finns

skäl att anta att bolagets eget kapital understiger hälften av det

registrerade aktiekapitalet. Beräkningen av det egna kapitalets storlek

skall ske med utgångspunkt från en balansräkning som upprättas enligt

de huvudregler som finns i bl.a. bokföringslagen (1976:125). I tredje

stycket av samma paragraf sägs emellertid att dolda reserver får beaktas

inom linjen när storleken av det egna kapitalet skall beräknas. Avsikten

med detta undantag är att förhindra att ett bolag tvingas i likvidation när

det har dolda reserver av sådan storlek att det i praktiken inte föreligger

någon ekonomisk grund för tvångslikvidation.

Bestämmelser för aktiebolag om vad en balansräkning skall innehålla

finns bl.a. i årsredovisningslagen (1995:1554) och bokföringslagen

(1976:125). Enligt 3 kap. 3 § årsredovisningslagen skall balansräkningen

upprättas i den uppställningsform som anges i en bilaga till lagen. Av

bilagan framgår att eget kapital och obeskattade reserver skall redovisas

under två från varandra åtskilda avsnitt. Av 5 kap. 15 § samma lag följer

emellertid att tilläggsupplysning skall lämnas om storleken av den latenta

skatteskulden. Även enligt 19 § bokföringslagen skall posterna

"Eget kapital" och "Obeskattade reserver" redovisas åtskilda. Dessa

bestämmelser medger således inte att den del av de obeskattade

reserverna som egentligen är eget kapital redovisas under posten

"Eget kapital" i den ordinarie balansräkningen.

De bestämmelser om återkallelse av tillstånd eller liknande som finns i

den finansiella lagstiftningen syftar främst till att skydda investerarnas

intressen (se t.ex. prop. 1978/79:9 s. 150). Mot den bakgrunden bör dolda

övervärden i företaget få beaktas vid bedömningen av om ett tillstånd

eller liknande skall återkallas eller inte. Hänvisningarna i förarbetena till

aktiebolagslagens regler om kontrollbalansräkning talar också för att

detta var avsikten när återkallelsebestämmelsen i LBC infördes. En

justering av lagtexten bör därför vidtas för att klargöra detta.

10.2 Kreditmarknadsbolag

Regeringens förslag: Bestämmelsen om att rörelsetillstånd för

kreditmarknadsbolag skall återkallas om bolagets egna kapital

understiger 2/3 av det registrerade aktiekapitalet upphävs.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Finansinspektionen har i den i

föregående avsnitt nämnda framställningen begärt att bestämmelserna

om återkallelse av oktroj för bankaktiebolag och av tillstånd för

värdepappersbolag och kreditmarknadsbolag ses över.

Som nämnts i föregående avsnitt fanns tidigare i 7 kap. 16 § första

stycket 6 bankrörelselagen (1987:617) och 6 kap. 9 § andra stycket lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse bestämmelser om att rörelsetillstånd

skulle återkallas om bolagets egna kapital understeg 2/3 av det

registrerade aktiekapitalet och bristen inte täcktes inom tre månader från

det den blev känd för bolaget. Dessa bestämmelser har nu ersatts med

bestämmelser som innebär att tillståndet i stället skall återkallas om

bolagets kapitalbas understiger det minsta belopp som krävdes när

rörelsen startades och bristen inte täcks inom tre månader från det den

blev känd för bolaget. Framställningen är därför inte längre aktuell i

dessa delar.

Lagen om kreditmarknadsbolag (numera lagen om

finansieringsverksamhet) trädde i kraft den 1 januari 1994. I 5 kap. 17 §

punkterna 4 och 5 finns alternativa regler som innebär att ett

kreditmarknadsbolags tillstånd kan återkallas antingen om det

egna kapitalet understiger 2/3 av det registrerade aktiekapitalet eller om

dess kapitalbas understiger det minsta belopp som krävdes när

verksamheten påbörjades. I motiven hänvisas, när det gäller den

förstnämnda återkallelsegrunden, till motsvarande bestämmelse i lagen

om värdepappersrörelse. Den återkallelsegrund som är kopplad till

bolagets kapitalbas grundas på artikel 10 i direktivet 89/646/EEG om

samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva

verksamhet i kreditinstitut (andra banksamordningsdirektivet). Den första

återkallelsegrunden bygger således på liknande bestämmelser inom den

svenska finansiella lagstiftningen och den andra på EG-rättsliga regler.

När det gäller återkallelse på grund av för lågt eget kapital finns det

inte någon anledning att den reglering som gäller för

kreditmarknadsbolag skall avvika från den som gäller för bankaktiebolag

och värdepappersbolag. Bestämmelsen i 5 kap. 17 § första stycket 5

lagen om finansieringsverksamhet bör därför tas bort.

11 Klargörande av förbudet mot korttidshandel

Regeringens förslag: Insiderlagens förbud mot korttidshandel

förtydligas så att det klart framgår att det gäller även om en

överlåtelse avser ett lägre antal aktier än vad som har förvärvats inom

tre månader före överlåtelsen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 januari 1997 infördes

bestämmelser om förbud mot korttidshandel i insiderlagen (1990:1342).

Om en person med insynsställning i ett aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får enligt huvudregeln motsvarande antal aktier av

samma slag överlåtas mot vederlag tidigast tre månader efter förvärvet (7

a § insiderlagen). Förbudet gäller även sådana personer som enligt 10 §

samma lag anses vara närstående till den som har insynsställning.

Överträdelse av förbudet mot korttidshandel är avgiftssanktionerat.

I den praktiska tillämpningen av bestämmelsen har det uppkommit viss

tvekan om förbudet endast omfattar de fall där det antal aktier som köpts

inom tremånadersperioden och det antal som säljs överensstämmer. Med

en sådan tolkning skulle det således inte vara förbjudet att sälja

exempelvis 50 aktier om den mängd som köpts inom förbudsperioden

uppgår till 100.

Förbudet mot korttidshandel skulle bli mer eller mindre verkningslöst

om det träffade enbart de fall där den förvärvade och den överlåtna

mängden aktier överensstämmer. Frågan har emellertid inte direkt berörts

i motiven. En förklaring till detta kan naturligtvis vara att det tagits för

självklart att förbudet skulle omfatta överlåtelser intill det antal aktier

som förvärvats. Bestämmelsens ordalydelse ger emellertid anledning till

viss tvekan på denna punkt. För att undvika denna otydlighet bör

genom en justering av bestämmelsen klargöras att förbudet även

omfattar sådana fall där den överlåtna mängden understiger det antal

aktier som förvärvats inom förbudsperioden.

12 Föreskrifter om risknivåer för innehav av

finansiella instrument

Regeringens förslag: Enligt 4 kap. 4 § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse skall regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen i föreskrifter ange risknivåer för

värdepappersbolags och svenska bankinstituts innehav av finansiella

instrument. Bestämmelsen ändras så att den ger en möjlighet men inte

en skyldighet att meddela sådana föreskrifter.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 4 § lagen om

värdepappersrörelse skall regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen i föreskrifter ange risknivåer för

värdepappersbolags och svenska bankinstituts innehav av finansiella

instrument. Bestämmelsen har betydelse främst för företag med tillstånd

att bedriva handel för egen räkning (1 kap. 3 § 3) eller att medverka vid

emissioner m.m. (1 kap. 3 § 5). Detta beror på att det endast är företag

med sådana tillstånd som har möjlighet att i någon större omfattning

förvärva finansiella intrument och därmed utsätta sig för de risker som

sådana placeringar innebär.

Bestämmelsen infördes huvudsakligen av det skälet att

de kapitaltäckningsregler som tidigare gällde ansågs vara otillräckliga för

att möta den kursrisk som en placering i finansiella intrument innebär

(prop. 1990/91:142 s. 126). Genom lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag gäller emellertid sedan den 1 januari 1996 krav

på kapitaltäckning för marknadsrisker hänförliga till värdepappersbolags

och bankers handelslager. Detta krav bygger på EG-regler, nämligen

direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och

kreditinstitut. Med hänvisning till detta uttalades i motiven till den

nämnda lagen att behovet av att behålla limitregeln i lagen om

värdepappersrörelse kunde ifrågasättas. Den behölls emellertid av det

skälet att effekterna av de nya kapitaltäckningsreglernas tillämpning

ansågs vara osäkra. Samtidigt uttalades att frågan skulle kunna komma

att omprövas vid senare tillfälle på grundval av vunna erfarenheter av de

nya kapitaltäckningsreglerna (prop. 1994/95:50 s. 168).

Med stöd av regeringens bemyndigande har Finansinspektionen

meddelat föreskrifter om risknivåer för värdepappersbolags och bankers

innehav av finansiella instrument (se 10 kap. i Finansinspektionens

föreskrifter [FFFS 1996:33] om handel och tjänster på

värdepappersmarknaden). I föreskrifterna sätts gränser för hur stora

positioner instituten får ha i aktierelaterade och räntebärande instrument i

förhållande till deras kapitalbas. Från Finansinspektionen har inhämtats

att det kan ifrågasättas om det numera finns ett behov av att jämte

lagreglerna om kapitaltäckning för marknadsrisker ha

risknivåbegränsningar.

Lagreglerna om kapitaltäckning för marknadsrisker har varit i kraft i

mindre än två år. Denna tid får anses vara för kort för att helt avhända sig

möjligheten att ge föreskrifter om risknivåbegränsningar för institutens

innehav av finansiella instrument. Däremot finns det med hänsyn till

vad Finansinspektionen upplyst skäl att ändra bestämmelsen så att den

inte längre innebär en skyldighet att meddela sådana föreskrifter. Detta

ger regeringen eller, efter vidaredelegation, Finansinspektionen utrymme

att vid lämplig tidpunkt ta bort föreskrifterna. Om det efter ett

borttagande ändå skulle visa sig att behov finns av

risknivåbegränsningar, kan dessa återinföras.

13 Ikraftträdande

De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1998.

Det behövs inte några särskilda övergångsbestämmelser.

Bestämmelserna om lämplighetsprövning av ägare och ledning bör

tillämpas även beträffande ansökningar om rörelsetillstånd som har getts

in före ikraftträdandet men som inte har beviljats vid den tidpunkten. När

det gäller den löpande prövningen av större ägare bör förhållanden som

inträffat innan lagen trädde i kraft beaktas. Det krävs däremot inte

tillstånd för sådana aktieförvärv som har skett före ikraftträdandet.

14 Ekonomiska konsekvenser

De föreslagna ändringarna i börslagstiftningen syftar till att bevara

förtroendet för de svenska marknadsplatserna. En väl fungerande svensk

finansmarknad förutsätter att verksamheten vid dessa marknadsplatser

bedrivs på ett förtroendefullt sätt. Detta är ett viktigt samhällsintresse och

av stor betydelse för det svenska näringslivets kapitalförsörjning.

Förutsatt att börserna tar till vara den möjlighet att ge nya aktörer rätt

att delta direkt i börshandeln som lagförslaget innebär, kommer

konkurrensen vid handeln med finansiella instrument att skärpas. Detta

torde i så fall komma att få stor betydelse för bl.a. institutionella

placerare såsom försäkringsbolag och pensionsfonder. Får dessa

möjligheten att välja att delta direkt i handeln vid en börs i stället för att

som nu vara hänvisade till att göra sina börsaffärer via en mellanhand

som är börsmedlem utövas ett tryck på prissättningen av

mellanhändernas (bankernas och värdepappersbolagens) tjänster. Detta

kan leda till lägre avgifter och ökade incitament för mellanhänderna att

effektivisera sin verksamhet. För investerarna kan det medföra fördelar i

form av lägre kostnader och bättre service.

Effekterna för mellanhänderna är svårare att bedöma. På kort sikt torde

effekterna för dessa vara begränsade, eftersom det sannolikt tar en viss

tid för börserna och investerarna att anpassa sig till de nya

förutsättningarna. En ökad konkurrens kan på längre sikt leda till sämre

lönsamhet för vissa mellanhänder. En anpassning till den nya situationen

kan emellertid också innebära att verksamheten effektiviseras och att nya

produkter och tjänster utvecklas. För mellanhandsinstitut som lyckas väl

i denna omställning kan intäkterna öka.

De nya kraven vad gäller inrättande av disciplinnämnd vid börserna

kan, liksom andra delar av förslagen, leda till merkostnader för börserna.

En del av dessa kostnader är emellertid temporära. Sett i ett längre

perspektiv bidrar de nya kraven till att upprätthålla och stärka förtroendet

för svensk börsverksamhet. Detta är en viktig förutsättning för att

börserna skall kunna attrahera emittenter, investerare och andra aktörer

och är därför samtidigt till gagn för börserna.

Finansinspektionen tillförs i måttlig utsträckning nya arbetsuppgifter.

Förslaget om lämplighetsprövning av större ägare och ledande

befattningshavare rör endast ett begränsat antal företag som bedriver

börs- eller clearingverksamhet. Sådana prövningar görs emellertid i viss

uträckning redan i dag beträffande de aktuella företagen. Dessutom har

inspektionen erfarenhet av exakt det prövningssystem som nu införs

genom att det redan finns för ett flertal andra finansiella verksamheter.

De tillkommande lämplighetsprövningarna bör därför inte ta mer än

förhållandevis måttliga resurser i anspråk. Finansinspektionen delar

denna bedömning i sitt remissvar, men menar att prövningen tillsammans

med den utökade lämplighetsprövning som sedan den 1 juli 1996 skall

ske för bl.a. banker och värdepappersbolag har lett till att inspektionen

tillförts arbetsuppgifter i inte ringa omfattning. Inspektionen har även

framhållit att andra lagändringar genomförts utan att inspektionen

tillförts ytterligare resurser. Enligt regeringens uppfattning bör emellertid

inspektionens synpunkter i denna del behandlas i samband med den

ordinarie budgetprocessen.

De nya bestämmelserna om disciplinnämnd och marknadsövervakning

vid börserna kan leda till ett visst varaktigt merarbete för

Finansinspektionen. Förslagen innebär även att inspektionen ges en aktiv

del i övervakningen av informationsgivningen från företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs. Inspektionen menar att denna nya

arbetsuppgift ställer krav på en betydande utbildningsinsats och att

personal nyrekryteras. Eftersom arbetsuppgiften kommer att avse endast

ett eller ett fåtal företag gör emellertid regeringen den bedömningen att

arbetet kommer att bli av begränsad omfattning.

Genom att inspektionen nu ges rätt att direkt använda börsernas

marknadsövervakningssystem finns det inte längre något behov för

inspektionen att själv investera i ett sådant system. Däremot kommer det

att uppkomma kostnader i takt med att uppkoppling sker mot de system

för marknadsövervakning som börserna använder sig av.

Regeringen aviserade i 1995 års budgetproposition att ambitionsnivå

och resursbehov för den finansiella tillsynen långsiktigt skulle analyseras

i samband med den fördjupade prövningen av inspektionen för

budgetåren 1997 1999 (prop. 1994/95:100, bilaga 8, s. 96). Regeringen

har emellertid därefter tillsatt en kommitté med uppgift att se över

rörelse- och tillsynsreglerna för kredtitinstitut och värdepappersbolag

(dir. 1995:106). Kommittén har antagit namnet Banklagskommittén.

Bland kommitténs uppgifter ingår att göra en värdering av hur angelägna

olika tillsynsuppgifter är och att analysera Finansinspektionens

resursbehov om de förslag kommittén lämnar genomförs. Vidare skall

kommittén dels ange önskad ambitionsnivå, dels uttala sig om

tillsynsarbetets inriktning vid en oförändrad resursnivå för inspektionen.

De förslag som nu lämnas torde sammantagna leda till ett ökat

resursbehov för Finansinspektionen. Förslagen innebär till att börja med

att det uppkommer vissa initiala kostnader under år 1998 i anslutning till

att de föreslagna lagändringarna träder i kraft. Regeringen avser att ta

ställning till dessa kostnader i tilläggsbudgeten för innevarande år.

Förslagen kan emellertid också komma att leda till ett behov av ökade

resurser för inspektionen på längre sikt. Frågan om inspektionens

långsiktiga resursbehov kommer att behandlas i samband med den

övergripande översyn som senare kommer att ske av inspektionens

verksamhet. Den bedömning som nu görs är att inspektionen då kommer

att behöva tillföras resurser med anledning av de förslag som nu läggs

fram. Om det visar sig att finansieringen inte kan ske på annat sätt får det

ökade resursbehovet lösas genom omprioriteringar i verksamheten. Detta

får i sådana fall ske genom att inspektionens verksamhet renodlas och att

inspektionen lyfts av andra mindre angelägna arbetsuppgifter.

De allmänna domstolarna åläggs en ny uppgift, nämligen att efter

begäran av Finansinspektionen pröva om det skall utses en förvaltare av

aktier som tillhör en ägare som förbjudits att rösta för dem. Motsvarande

uppgift har tidigare tillförts domstolarna i fråga om ägare av aktier i

andra till antalet betydligt fler finansiella företag än vad det här rör

sig om. Då gjordes bedömningen att ytterligare resurser till

domstolsväsendet inte skulle behövas (prop. 1995/96:173 s. 125). Samma

bedömning görs nu.

15 Författningskommentar

15.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:543) om

börs- och clearingverksamhet

1 kap. 4 §

Paragrafen har tillförts två nya definitioner i punkterna 11 och 12.

Begreppet kvalificerat innehav i punkten 11 utgör grunden för de nya

bestämmelserna om ägarprövning i 11 kap. 2 a h §§. Det förekommer

också i bestämmelserna om disciplinnämnd (4 kap. 8 och 9 §§), om

skyldighet för en börs att vidarebefordra uppgifter som den mottagit från

ett företag till Finansinspektionen (5 kap. 3 § och 6 kap. 2 §) samt om

skyldighet för företag att lämna uppgifter till inspektionen (11 kap. 1

a §). Motsvarande begrepp förekommer i 1 kap. 3 § 2 bankrörelselagen

(1987:617), 1 kap. 1 § 3 lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

1 kap. 2 § 6 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse och 1 kap. 9 a §

försäkringsrörelselagen (1982:713). Beträffande den närmare innebörden

av begreppet hänvisas till prop. 1994/95:50 s. 139 och 140.

I punkten 12 hänvisas till aktiebolagslagens koncernbegrepp. Genom

ett tillägg görs koncerndefinitionen tillämplig även om moderföretaget är

en annan juridisk person än ett svenskt aktiebolag. Detta gäller oavsett

om moderföretaget är en svensk eller utländsk juridisk person.

Definitionen har betydelse vid tillämpningen av bestämmelserna om

vilka som kan bli medlemmar vid en börs eller clearingorganisation (se

kommentaren under 3 kap. 1 och 1 a §§).

2 kap. 2 §

I bestämmelsen har klargjorts att lämplighetsprövning av större ägare och

företagets ledning skall ske i samband med prövningen av en

auktorisationsansökan. Paragrafen motsvarar bestämmelserna i bl.a.

2 kap. 3 § bankaktiebolagslagen och 2 kap. 1 § lagen om

värdepappersrörelse (jfr prop. 1994/95:50 s. 279 282 och prop.

1995/96:173 s. 65 73). Genom hänvisningen i 7 kap. 2 § är

bestämmelsen tillämplig även på auktoriserade marknadsplatser.

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 5.2 och 5.3.

3 kap. 1 §

Ändringen innebär att alla juridiska personer som uppfyller de i

paragrafen angivna grundläggande kraven kan få bli medlemmar vid en

börs. Därigenom ges möjlighet för exempelvis institutionella investerare

såsom AP-fonden att bli börsmedlemmar. Dessutom anges uttryckligen

att Riksgäldskontoret skall kunna bli börsmedlem.

Ändringen har behandlats närmare i avsnitt 8.2.

3 kap. 1 a §

I första stycket första meningen sägs att börsmedlemmar får delta i

handeln vid en börs för egen räkning. Detta gäller både sådan handel som

är tillståndspliktig enligt lagen om värdepappersrörelse och sådan handel

som inte kräver tillstånd. Frågan om vad som skall förstås med

tillståndspliktig handel för egen räkning har behandlats närmare i avsnitt

8.2 samt i prop. 1990/91:142 s. 109 och 110.

Är det så att den som ansöker om börsmedlemskap för att vid börsen

bedriva sådan handel för egen räkning som är tillståndspliktig enligt

lagen om värdepappersrörelse får det förutsättas att börsen inte beviljar

medlemskap, om tillstånd saknas.

Vid deltagande i börshandel för annans räkning krävs att

börsmedlemmen är ett värdepappersinstitut som har tillstånd att bedriva

kommissions- eller förmedlingsverksamhet eller ett utländskt företag

som i sitt hemland har motsvarande tillstånd och där står under

betryggande tillsyn. För EES-företag vars tillstånd i hemlandet omfattar

verksamhet med avseende på sådana finansiella instrument som ingår i

investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG) skall det i överensstämmelse

med direktivet godtas att hemlandstillsynen är betryggande. I annat fall

måste en prövning ske av om företaget står under betryggande tillsyn i

hemlandet. En sådan prövning skall alltid ske beträffande företag som

hör hemma utanför EES.

Företag som tillhandahåller investeringstjänster uteslutande till andra

företag inom samma koncern är undantagna från bestämmelserna i EG:s

investeringstjänstedirektiv. Dessa företag skall inte heller behöva något

värdepappersrörelsetillstånd för sin verksamhet (se nedan under

kommentaren till 1 kap. 4 a § lagen [1991:981] om värdepappersrörelse).

Om denna typ av företag uppfyller de generella krav som ställs upp av en

börs bör enligt det nya andra stycket handel som utförs för andra

koncernföretags räkning anses vara handel för egen räkning när det gäller

frågan om tillträde till handeln vid en börs.

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 8.2.

3 kap. 3 a §

Bestämmelsen innebär att börsmedlemmar som inte står under tillsyn av

Finansinspektionen eller av motsvarande myndighet i annat land är

skyldiga att på begäran lämna inspektionen uppgifter om förhållanden

som rör deltagandet i handeln vid en börs. Finansinspektionen får

förelägga sådana medlemmar att lämna begärda uppgifter till

inspektionen. Föreläggandet kan förenas med vite (jfr 11 kap. 10 §).

Bestämmelsen motsvarar vad som enligt 8 kap. 10 § gäller för

clearingmedlemmar.

I 18 § insiderlagen (1991:1342) finns bestämmelser om

uppgiftsskyldighet till Finansinspektionen i insiderutredningar.

Uppgiftsskyldigheten enligt den bestämmelsen gäller även när det finns

anledning anta att någon gjort sig skyldig till otillbörlig kurspåverkan.

Börsmedlemmar skall i enlighet med ett här föreslaget tillägg i 18 §

insiderlagen ingå i den krets som är uppgiftsskyldiga gentemot

inspektionen enligt den paragrafen (se kommentaren till 18 §

insiderlagen).

3 kap. 4 §

I första stycket klargörs att en börs skall övervaka att medlemmarna

uppfyller de krav som gäller för börsmedlemskap. Dessa krav följer av

3 kap. 1 § och de preciseringar av dessa krav som anges i börsens egna

regler. Övervakningen kan t.ex. ske genom att börsen med

regelbundenhet kräver att medlemmarna redogör för sina interna

förhållanden och att börsen granskar dessa redogörelser. Det bör även

vara möjligt för en börs att genom platsbesök själv kontrollera att

förhållandena hos en medlem är tillfredsställande. Vilka befogenheter en

börs skall ha när det gäller övervakningen får regleras civilrättsligt

genom avtal mellan börsen och dess medlemmar.

Genom andra stycket ges regeringen, eller efter vidaredelegation,

Finansinspektionen möjlighet att meddela föreskrifter om hur börsens

övervakning av medlemmarna skall gå till.

4 kap. 1 §

Ändringen i tredje stycket innebär att optioner och terminer i vissa fall får

noteras vid en börs även om den underliggande tillgången inte är föremål

för en betydande handel med tillförlitlig kurssättning. En förutsättning

för notering är dock att de generella kraven på den underliggande

tillgången kommer att vara uppfyllda inom sex månader från det att ett

börs, erbjudande- eller emissionsprospekt har offentliggjorts. Ett

prospekt skall offentliggöras när det har godkänts eller registrerats av

börsen eller Finansinspektionen. Det krävs således att det finns ett

prospekt och att det av prospektet framgår när den underliggande

tillgången kommer att börsnoteras. Även utländska prospekt som

uppfyller kraven i det andra börsdirektivet (80/390/EEG) eller

prospektdirektivet (89/298/EEG) kan godtas. Ändringen torde

huvudsakligen vara av betydelse då den underliggande tillgången är en

aktie, eftersom det i sådana fall i praktiken krävs att aktien är börsnoterad

för att en betydande handel skall anses vara för handen. Med stöd av

bestämmelsen kan notering av optioner och terminer ske om den

underliggande aktien finns men ännu inte har börsnoterats eller om de

aktier optionen eller terminen avser ännu inte har emitterats (exempelvis

vid en nyemission) men då en emission är nära förestående. Detsamma

kan även gälla för andra fondpapper än aktier, om avsikten är att dessa

skall börsnoteras. För sådana fondpapper som handlas utanför en börs

torde ändringen främst vara av betydelse vid nyemission.

Det nya fjärde stycket innebär att Finansinspektionen får medge att

optioner och terminer får bli föremål för börshandel även om kraven i

tredje stycket inte är uppfyllda. En förutsättning för att ett sådant

medgivande skall få ske är att prissättningen på den tillgång som

optionen eller terminen grundas på är tillförlitlig. Det skall således inte

vara möjligt att genom manipulation av den underliggande tillgångens

värde påverka kurssättningen på optionen eller terminen. Optioner eller

terminer kan emellertid också grundas på ett eller flera index av olika

slag. Börsnotering av sådana derivat skall få ske om indexet eller indexen

är tillförlitliga.

Ändringarna har behandlats närmare i avsnitt 9.

4 kap. 1 a §

Paragrafen är ny. Den innebär att det i lagtexten förs in ett klargörande av

att ett företag som har tillstånd att bedriva börsverksamhet inte får

inregistrera eller notera aktier eller andra fondpapper som företaget har

gett ut vid den egna börsen.

4 kap. 2 §

Genom det nya tredje stycket införs en skyldighet för börser att på

begäran av Finansinspektionen ge inspektionen terminalåtkomst till

börsernas marknadsövervakningssystem. Härigenom ges inspektionen

möjlighet att från sina egna lokaler ta del av börsernas system för sådan

övervakning.

Ändringen i fjärde stycket ger regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen rätt att meddela föreskrifter om börsers

marknadsövervakning. Med stöd av denna bestämmelse kan föreskrifter

meddelas om exempelvis hur marknadsövervakningen skall vara

organiserad och de tekniska arrangemang som bör finnas för

marknadsövervakningen. Vidare kan det ges föreskrifter om när och hur

onormala kursrörelser och liknande skall rapporteras till

Finansinspektionen. Detta är av stor betydelse för inspektionen när det

gäller insiderövervakningen och kontrollen av att förbudet mot otillbörlig

kurspåverkan efterlevs.

Ändringarna har behandlats närmare i avsnitt 7.

4 kap. 8 §

Genom paragrafen införs ett krav på att börser skall ha en särskild

disciplinnämnd. En sådan nämnd finns för närvarande vid Stockholms

fondbörs när det gäller ärenden mot emittenter som rör överträdelser av

börsens regler. I paragrafen ställs emellertid krav på att en sådan nämnd

skall finnas även för disciplinärenden som rör börsens medlemmar.

Nämnden kan inrättas inom börsens egen organisation. Det finns

emellertid ingenting som hindrar att en eller flera börser bildar en extern

disciplinnämnd för handläggning av disciplinärenden.

Andra stycket innebär att strängare krav skall gälla för disciplinärenden

som rör företag som äger ett kvalificerat innehav i en börs (jfr 1 kap. 4 §

11). I sådana fall har Finansinspektionen en rätt att föra ärendet till

disciplinnämnden för prövning. För att underlätta för inspektionen att

göra denna bedömning införs även en bestämmelse om skyldighet för

börsen att vidarebefordra all information som den får från ett företag med

ett kvalificerat innehav till Finansinspektionen (se 5 kap. 3 § och 6 kap.

2 §). Disciplinnämnden är skyldig att pröva ett ärende som har

aktualiserats av inspektionen.

Bestämmelsen i tredje stycket ger Finansinspektionen möjlighet att ge

en börs dispens från kravet på att inrätta en disciplinnämnd. Denna

möjlighet kan användas i de fall där en börs driver sin verksamhet på ett

sådant sätt att det inte finns något praktiskt behov av en disciplinnämnd.

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 6.

4 kap. 9 §

I bestämmelsens första stycke anges de minimikrav som ställs på

ledamöterna i en disciplinnämnd. Kravet innebär att nämnden skall

innehålla både juridisk kompetens och kompetens om förhållandena på

värdepappersmarknaderna. Ordföranden och vice ordföranden skall vara

lagfarna, dvs. ha avlagt juris kandidatexamen eller juristexamen (se

kungörelsen [1964:29] angående kunskapsprov för behörighet som

domare, m.m.). En börs får uppställa strängare krav på nämndens

ledamöter än vad som framgår av lagtexten.

Enligt andra stycket får nämndens sammansättning inte vara sådan att

det kan uppkomma misstanke om jäv. Enligt bestämmelsen får personer

som är anställda av börsen eller ett företag som äger ett kvalificerat

innehav i börsen inte ingå bland nämndens ledamöter. Detsamma gäller

personer som stadigvarande har ett kvalificerat uppdrag för börsens eller

den kvalificerade ägarens räkning. Bland de kategorier som regelmässigt

bör ingå i den sistnämnda gruppen kan nämnas styrelseledamöter och

revisorer. Till denna grupp kan även räknas t.ex. advokater och konsulter,

om dessa regelbundet anlitas av börsen eller ett företag som har ett

kvalificerat innehav.

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 6.

4 kap. 10 §

Paragrafen, som är ny, innebär att förvaltningslagens jävsbestämmelser i

tillämpliga delar skall gälla för ledamöterna i en disciplinnämnd. När

bestämmelsen tillämpas kan viss ledning hämtas i den praxis som

utvecklats kring jävsbestämmelsen i 11 § förvaltningslagen. Jävsreglerna

syftar till att garantera att handläggningen av disciplinärenden präglas av

objektivitet och opartiskhet samt att förtroendet för nämndens, och ytterst

börsens, verksamhet upprätthålls.

Bland de jävsgrunder som kan komma i fråga kan nämnas intresse- och

släktskapsjäv. Ett exempel på intressejäv är om en ledamot äger aktier i

det bolag som disciplinärendet riktas mot. Om jäv i sådana fall skall

anses föreligga beror på storleken av aktieinnehavet liksom på ärendets

betydelse för bolaget. Normalt bör emellertid intressejäv anses föreligga i

sådana situationer såvida inte aktieinnehavet är endast obetydligt.

Släktskapsjäv föreligger när ärendet rör make, förälder, barn eller syskon

till en ledamot i disciplinkommittén. Beträffande övriga

släktskapsförhållanden som kan vara jävsgrundande bör i första hand

mor- och farföräldrar, barnbarn, svågrar och svägerskor samt

svärföräldrar komma i fråga. Är det fråga om sådana

släktskapsförhållandet bör det inte krävas någon närmare bedömning av

om vederbörande är närstående eller inte. Andra fall där personer bör

anses vara närstående är om det föreligger ett samboförhållande eller om

ärendet angår någon som är förlovad med ledamoten. En annan

jävsgrund är ställföreträderjäv. Den jävsgrunden torde främst ha

betydelse om ledamoten är företrädare för den medlem eller emittent som

granskas av disciplinnämnden. Frågan om vem som i egenskap av

ställföreträdare har behörighet att företräda en juridisk person får avgöras

enligt tillämpliga associationsrättsliga författningar, främst

aktiebolagslagen (1975:1385). Normalt torde det vara den som har rätt att

teckna medlemmens eller emittentens firma som omfattas av

bestämmelsen. Andra jävsgrunder är ombuds- och biträdesjäv. Dessa

jävsgrunder kan föreligga oavsett i vilket sammanhang ledamoten

företrätt den medlem eller emittent som granskas och oavsett om han vid

den tidpunkten ingått i nämnden eller inte. Jäv kan också grundas på den

generalklausul som finns i 11 § förvaltningslagen. Generalklausulen

syftar till att fånga upp sådana jävssituationer som inte täcks av övriga

jävsgrunder. Som exempel på fall som kan omfattas av bestämmelsen är

om ledamoten av någon anledning har en negativ inställning till det

företag som är föremål för disciplinförfarandet och att denna inställning

kan påverka hans objektivitet. Det kan t.ex. vara fråga om att djupa och

varaktiga meningskiljaktigheter uppstått i någon fråga som inte har

beröringspunkter med disciplinärendet. Andra tänkbara fall som kan

omfattas av bestämmelsen är om ledamoten står i beroendeställning till

medlemmen eller emittenten, t.ex. genom att ha en låneskuld till

företaget. Även uppdragsförhållanden kan omfattas, om de är av sådan

art att det finns risk för att ledamotens objektivitet kan sättas i fråga.

Även handläggningen av jävsfrågor skall ske på samma sätt som enligt

förvaltningslagen. I 12 § förvaltningslagen slås den grundläggande

principen fast att den som är jävig inte får delta i handläggningen av ett

ärende. Detta gäller i princip både förberedande åtgärder och deltagande i

den slutliga prövningen. Undantag görs för åtgärder som måste vidtas

skyndsamt och där det inte finns möjlighet för någon annan ledamot att

träda in i den jäviges ställe. Att sådana brådskande ärenden förekommer i

en disciplinnämnd torde vara mycket ovanligt. Enbart den

omständigheten att det är svårt att få tag på en ersättare, t.ex. under

semesterperioder, är inte i sig tillräckligt. Utrymmet för att tillämpa

undantagsregeln torde således vara mycket begränsat.Vidare skall den

som är jävig själv ta initiativ till att frågan tas upp. Detta hindrar

naturligtvis inte att frågan initieras på annat sätt, t.ex. av en annan

ledamot eller av en medlem eller emittent vid börsen. Hänvisningen till

förvaltningslagens bestämmelser innebär dessutom att frågor om jäv

skall handläggas med skyndsamhet. Sådana frågor kan också hanteras

informellt utan beslut genom att någon annan träder i den jävige

ledamotens ställe. Normalt får den som jävsfrågan gäller inte delta i

handläggningen av den frågan.

4 kap. 11 §

Paragrafen ger en möjlighet för regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen att föreskriva hur ledamöterna i en disciplinnämnd

skall utses. Sådana föreskrifter kan innebära att ledamöterna skall väljas

av ett visst bolagsorgan, t.ex. bolagsstämman, eller att inspektionen skall

ges tillfälle att yttra sig innan ledamöterna väljs. Föreskrifterna kan också

avse att nämnden skall vara sammansatt av personer från olika

intressegrupper.

Vidare ges möjlighet att meddela närmare föreskrifter om

handläggningen av ärenden som rör överträdelser av börsens regler

(disciplinärenden). Exempelvis kan föreskrivas hur ärenden skall

hänskjutas till nämnden och hur utredningen av ärendena skall gå till.

Ingenting hindrar att föreskrifterna beaktar de särpräglade förhållanden

som råder vid börser av olika slag. Kraven kan t.ex. ställas olika för

börser som tillhandahåller handelssystem jämfört med börser som mer

har karaktären av att vara förmedlare av information om handeln.

Föreskrifterna kan också vara olika utformade beroende på vilken typ av

finansiella instrument som inregistreras eller noteras vid börsen.

5 kap. 3 §

Paragrafen har tillförts ett nytt andra stycke som föreskriver en

skyldighet för en börs att till Finansinspektionen vidarebefordra

upplysningar som den får från ett företag som har ett kvalificerat innehav

i börsen. Skyldigheten gäller i de fall företaget med ett kvalificerat

innehav har gett ut fondpapper som har inregistrerats vid börsen. De

upplysningar som avses är sådana som företaget enligt

författningsbestämmelser, börsens eget regelverk eller avtal med börsen

är skyldigt att lämna till börsen. En sådan upplysningskyldighet

föreskrivs bl.a. i paragrafens första stycke. Av den nya bestämmelsen i

11 kap. 1 a § framgår att Finansinspektionen dessutom har rätt kräva in

uppgifter från ett företag som har ett kvalificerat innehav i en börs.

Tillägget i den förevarande paragrafen och bestämmelsen i 11 kap. har

tillkommit för att ge Finansinspektionen större möjligheter att kontrollera

sådana företags förehavanden och hur de behandlas av börsen.

Finansinspektionen har också enligt 4 kap. 8 § en rätt att hos börsens

disciplinnämnd aktualisera ärenden som rör nu nämnda företag. En

förutsättning för att sådana ärenden skall kunna förekomma är att

företagen inte bara är ägare av börsen utan även uppträder som

medlemmar eller emittenter vid densamma.

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.

6 kap. 2 §

Ändringen i första stycket är redaktionell.

I paragrafen har lagts till ett nytt andra stycke som överensstämmer

med ändringen i 5 kap. 3 §.

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.

7 kap. 2 §

Ändringen innebär att auktoriserade marknadsplatser inte behöver ha en

disciplinnämnd. En sådan kan dock inrättas frivilligt av marknadsplatsen.

Däremot kommer de nya bestämmelserna om lämplighetsprövning av

kvalificerade ägare och ledning att gälla även för auktoriserade

marknadsplatser. Även bestämmelserna om förutsättningarna för

notering och handel av optioner och terminer samt noteringsförbud av

företagets aktier vid den egna marknadsplatsen (4 kap. 1 § tredje och

fjärde styckena) liksom om terminalåtkomst och föreskriftsrätt för

Finansinspektionen beträffande marknadsövervakningssystem (4 kap. 2 §

andra och tredje styckena) skall tillämpas på auktoriserade

marknadsplatser.

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.

7 kap. 2 a §

I paragrafen har en följdändring gjorts med anledning av att ändring skett

i bestämmelsen om vilka som skall kunna antas som medlemmar vid en

börs.

8 kap. 2 §

Ändringen klargör att lämplighetsprövning av större ägare och ledning

skall ske även i samband med prövningen av ansökningar om tillstånd att

få bedriva clearingverksamhet. Innebörden är densamma som i

motsvarande bestämmelse för börser (jfr 2 kap. 2 §).

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.2 och 5.3.

8 kap. 6 och 7 §§

Paragraferna har justerats med anledning av ändringarna i

bestämmelserna i 3 kap. 1 och 1 a §§ om vilka som kan antas som

medlemmar vid en börs. I 6 § har uttryckligen lagts till att

Riksgäldskontoret kan antas som clearingmedlem. Dessutom har i

samma paragraf institut och företag ersatts med begreppet juridiska

personer . Denna ändring har gjorts i förtydligande syfte.

I 7 § har lagts till ett nytt andra stycke som i sak överensstämmer med

andra stycket i den nya 3 kap. 1 a § (se kommentaren under den

bestämmelsen).

11 kap. 1 a §

Paragrafen är ny och innebär en skyldighet för företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs att lämna uppgifter om sin verksamhet till

Finansinspektionen. Detta gäller emellertid bara om företaget samtidigt

är emittent eller medlem vid börsen. Uppgifter behöver bara lämnas om

inspektionen begär det. En sådan begäran om uppgifter kan exempelvis

avse förhållanden som rör bedömningen av kursen på aktier som ett

företag med ett kvalificerat innehav har noterade vid börsen. Av 5 kap.

3 § andra stycket och 6 kap. 2 § andra stycket följer att börsen

omedelbart skall vidarebefordra sådan information till inspektionen när

företag med ett kvalificerat innehav i en börs lämnat informationen till

börsen. Inspektionen kan emellertid med stöd av förevarande paragraf

begära kompletterande information direkt från företaget. Vidare kan

inspektionen som ett led i en övergripande granskning av företagets

informationsgivning i efterhand begära upplysningar. Ett föreläggande

om att lämna information kan förenas med vite (se 11 kap. 10 §). En

vägran att lämna uppgifter kan ha betydelse för bedömningen av om ett

företag med ett kvalificerat innehav är lämpligt som ägare (jfr 11 kap. 2

a h §§).

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 6.

11 kap. 2 a - h §§

Paragraferna är överensstämmer med motsvarande bestämmelser om

ägarprövning i 7 kap. bankrörelselagen, 6 kap. lagen om

värdepappersrörelse m.fl. lagar. Innebörden är densamma som i de

författningarna (jfr prop. 1995/96:173 s. 65 86). Beträffande den

närmare innebörden av begreppet kvalificerat innehav, se kommentaren

till 1 kap. 4 §.

När det i paragraferna talas om "företag" avses sådana företag som står

under tillsyn enligt LBC. Bestämmelserna avser således inte

ägarprövning i företag med ett kvalificerat innehav i en börs.

Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.2 och 5.3.

11 kap. 7 §

Genom en fjärde punkt i första stycket har införts en ny grund för

återkallelse av auktorisation eller tillstånd. Tillägget innebär att en

auktorisation eller ett tillstånd för ett företag skall kunna återkallas om

vissa angivna befattningshavare i företaget inte uppfyller de

lämplighetskrav som gäller för auktorisation som börs eller

marknadsplats eller tillstånd att bedriva clearingverksamhet.

Ett nytt tredje stycke har införts för att klargöra att den del av bolagets

obeskattade reserver som utgörs av eget kapital skall beaktas vid

beräkningen av om bolagets egna kapital är tillräckligt högt. Beräkningen

av det egna kapitalet skall ske på samma sätt som när

kontrollbalansräkning upprättas enligt aktiebolagslagen. Den

balansräkning som ligger till grund för bedömningen skall emellertid

upprättas i enlighet med vanliga regler i bl.a. bokföringslagen.

Fjärde stycket innebär att företaget måste ges tillfälle att vidta rättelse,

dvs. ersätta personen i fråga, innan ett beslut om återkallelse meddelas på

den nu införda grunden. Inspektionen skall bestämma inom vilken tid

rättelse skall ske. Denna frist får inte sättas längre än till tre månader.

Ändringen är, liksom den nya fjärde punkten i första stycket, hämtad

efter förebild från bl.a. bestämmelserna i 7 kap. 16 § bankrörelselagen

och 6 kap. 9 § lagen om värdepappersrörelse och har samma innebörd

som dessa.

Ändringarna har behandlats närmare i avsnitt 5.3 och 10.1.

11 kap. 10 §

I paragrafen har gjorts en följdändring med anledning av att inspektionen

getts rätt att förelägga icke-finansiella företag som är börsmedlemmar att

lämna uppgifter (jfr 3 kap. 3 a §). Dessutom har inspektionen getts rätt att

förelägga vite i de fall där uppgifter begärs från ett företag som äger ett

kvalificerat innehav i en börs (jfr 11 kap. 1 a §).

15.2 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

(1989:827)

2 kap. 3 §

I paragrafen har lagts till att anteckning skall ske på aktiekonto även när

en förvaltare har förordnats med stöd av 11 kap. 2 h § LBC.

3 kap. 1 och 2 §§

Justeringarna i paragraferna är föranledda av ändringarna i LBC om vilka

som skall kunna antas som medlemmar vid en börs. Dessutom har i 1 §

 institut och företag ersatts med begreppet juridiska personer , vilket

har skett i förtydligande syfte. Beträffande den närmare innebörden av

dessa ändringar hänvisas till författningskommentaren avseende 3 kap. 1

och 1 a §§ LBC.

I 2 § har lagts till ett nytt andra stycke som i sak överensstämmer med

motsvarande ändringar i LBC (se 3 kap. 1 a § och 8 kap. 7 § LBC).

Vidare har förts in en definition av begreppet koncern . Definitionen

överensstämmer med den som föreslagits bli införd i 1 kap.4 § 12 LBC

(se kommentaren till den paragrafen).

15.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

5 kap. 17 §

Genom ändringen upphävs bestämmelsen om att ett

kreditmarknadsbolags tillstånd skall återkallas om bolagets egna kapital

understiger 2/3 av det registrerade aktiekapitalet. Detta överensstämmer

med vad som gäller för bankaktiebolag och värdepappersbolag.

Ändringen har behandlats i avsnitt 10.2.

15.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

8 kap. 5 §

Ändringen i andra stycket innebär att den sekretess som avses där även

skall gälla i ärenden hos Finansinspektionen om prövning enligt LBC av

större ägares lämplighet.

Genom ett tillägg i tredje stycket skall sekretess även gälla vid Finans-

inspektionens övervakning enligt lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument. Bestämmelsen har betydelse vid utredningar om

otillbörlig kurspåverkan enligt 7 kap. 1 § samma lag när

Finansinspektionen med stöd av 18 § insiderlagen utnyttjar sin frågerätt.

Det nya sjätte stycket har behandlats i avsnitt 7. För att underlätta

börsers arbete med att övervaka börsverksamheten och att vid behov

kunna ingripa snabbt och effektivt införs en regel som gör det möjligt för

Finansinspektionen att till en börs, utan hinder av sekretess, lämna ut

uppgifter som förekommer i ett tillstånds- eller tillsynsärende.

15.5 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen

(1990:1342)

7 a §

Genom ändringen klargörs att förbudet mot korttidshandel gäller även

om det antal aktier som överlåts understiger det antal aktier som

förvärvats inom tremånadersperioden.

Ändringen har behandlats närmare i avsnitt 11.

18 §

I paragrafen, som rör Finansinspektionens frågerätt, har lagts till att

inspektionen får begära uppgifter även från börsmedlemmar,

clearingmedlemmar och kontoförande institut. Ändringen är föranledd

bl.a. av att börsmedlemskretsen utvidgats så att även företag som inte står

under tillsyn skall kunna bli medlemmar vid en börs (se kommentaren till

3 kap. 1 och 1 a §§ LBC).

19 §

Paragrafen har ändrats som en följd av de ändringar som gjorts i 18 §.

15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

1 kap. 2 §

I paragrafens första stycke har införts en ny åttonde punkt som definierar

begreppet koncern . Begreppet har samma innebörd som i 1 kap. 4 § 12

LBC (se kommentaren till den bestämmelsen).

1 kap. 3 a §

I paragrafen har lagts till ett nytt första stycke. Innebörden av ändringen

är att det inte skall krävas tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse

när ett företag inom en koncern utför investeringstjänster uteslutande för

egen eller andra koncernföretags räkning.

Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 8.2.

3 kap. 10 §

Genom paragrafen, som är ny, införs i en skyldighet för svenska

värdepappersinstitut som organiserar handel med finansiella instrument

att övervaka handeln och kursbildningen, dvs. att ha en

marknadsövervakningsfunktion. Detta krav framgår av första stycket och

motsvarar i princip det krav som gäller för börser (se 4 kap. 2 § andra

stycket LBC). Bakgrunden till bestämmelsen är att värdepappersföretag i

ökad omfattning organiserar handel med finansiella instrument på ett sätt

som för allmänheten starkt påminner om börsverksamhet. Detta har till

stor del möjliggjorts genom den snabba tekniska utvecklingen under

senare år. Kravet gäller endast för svenska värdepappersinstitut. Om ett

utländskt värdepappersinstitut organiserar handel med finansiella

instrument på så sätt att handeln blir tillgänglig även för svenska

investerare gäller bestämmelserna i institutets hemland.

I andra stycket medges undantag från kravet på marknadsövervakning

om samma finansiella instrument är föremål för handel vid en börs. Av

1 kap. 7 a § lagen om värdepappersrörelse följer att värdepappersinstitut

 om avslut har skett utanför en börs normalt är skyldiga att rapportera

avslut i finansiella instrument som är inregisterade eller noterade vid en

börs till börsen. Sådana affärer omfattas därför av den

marknadsövervakning som sker vid börsen.

Genom tredje stycket har Finansinspektionen, under förutsättning av

regeringens bemyndigande, tilldelats en föreskriftsrätt även avseende den

marknadsövervakning som skall ske hos svenska värdepappersinstitut.

4 kap. 4 §

Genom ändringen övergår bestämmelsen från att vara tvingande till att

bli fakultativ. Regeringen eller, efter vidaredelegation,

Finansinspektionen har därmed möjlighet, men inte någon skyldighet, att

föreskriva om risknivåer för värdepappersbolags och svenska

bankinstituts innehav av finansiella instrument.

Ändringen har behandlats närmare i avsnitt 12.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

dels att 1 kap. 4 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 1 §, 4 kap. 1 och 2 §§, 5 kap. 3 §,

6 kap. 2 §, 7 kap. 2 och 2 a §§, 8 kap. 2, 6 och 7 §§ och 11 kap. 7 och

10 §§ samt rubriken närmast före 4 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall föras in fjorton nya paragrafer, 3 kap. 1 a och

3 a §§, 4 kap. 8 10 §§ samt 11 kap. 1 a och 2 a h §§, samt närmast före

4 kap. 8 § och 11 kap. 2 a § nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

I denna lag betyder

1. börs: företag som har fått auktorisation enligt 2 kap. att driva

verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden handel med

finansiella instrument mellan till verksamheten anslutna medlemmar,

2. börsmedlem: den som av en börs har fått tillåtelse att delta i handeln

vid börsen,

3. auktoriserad marknadsplats: företag som har fått auktorisation enligt

7 kap. att driva verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden

handel med finansiella instrument,

4. clearingverksamhet: fortlöpande verksamhet som består i

a) att på clearingmedlemmarnas vägnar göra avräkningar beträffande

deras förpliktelser att leverera finansiella instrument eller att betala i

svensk eller utländsk valuta, eller

b) att genom inträdande som part eller som garant ta över ansvaret för

förpliktelsernas fullgörande, eller

c) på annat väsentligt sätt sörja för att förpliktelserna avvecklas genom

överförande av likvid eller instrument,

5. clearingorganisation: företag som har fått tillstånd enligt 8 kap. att

driva clearingverksamhet,

6. clearingmedlem: den som får delta i clearingverksamheten hos en

clearingorganisation,

7. option: en rätt att till ett bestämt pris i framtiden få köpa eller sälja

tillgångar eller en rätt att vid en framtida tidpunkt få ett belopp som

räknas ut på grundval av ändringar i ett kursindex eller liknande,

8. termin: ett avtal om köp av tillgångar som mot ett i avtalet bestämt

pris skall levereras vid en framtida tidpunkt eller ett avtal om att

betalning mellan parterna i framtiden skall ske på grundval av ändringar i

ett kursindex eller liknande,

9. finansiellt instrument och fondpapper: vad som anges i 1 kap. 1 §

lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument,

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet,

11. kvalificerat innehav: ett

direkt eller indirekt ägande i ett

företag, om innehavet

representerar 10 % eller mer

av kapitalet eller av samtliga röster

eller annars möjliggör ett väsentligt

inflytande över ledningen av

företaget,

2 kap.

2 §

Auktorisation som börs får meddelas ett svenskt aktiebolag eller en

svensk ekonomisk förening endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att de som

kommer att äga ett kvalificerat

innehav i företaget inte kommer att

motverka en sund utveckling av

verksamheten i företaget och även i

övrigt är lämpliga att utöva ett

väsentligt inflytande över ledningen

av en börs,

4. de som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har de insikter och

den erfarenhet som måste krävas av

den som deltar i ledningen av en

börs och även i övrigt är lämpliga

för en sådan uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

Auktorisation som börs får inte

beviljas, om det kan antas att någon

som i väsentlig mån har åsidosatt

sina skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet kommer att ha ett

kvalificerat innehav i företaget.

3 kap.

1 §

En börs får som medlemmar ha

endast

1. Riksbanken,

2. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva värde-

pappersrörelse enligt 1 kap. 3 § 1,

2 eller 3 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

3. utländska företag som har säte

i ett land inom EES och som i det

landet har tillstånd att driva sådan

verksamhet som avses i 2, och

4. andra utländska företag som i

sitt hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 2 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ.

Till börsmedlem får antas endast

den som har tillräckliga finansiella

resurser och i övrigt är lämplig att

delta i handeln vid börsen.

En börs får som medlemmar ha

Riksbanken samt sådana institut

och företag som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, säkra tekniska

system och i övrigt bedöms vara

lämpliga att delta i handeln vid

börsen.

1 a §

En börsmedlem får delta i handeln

vid en börs för egen räkning. En

börs får medge endast

1. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1 eller 2 lagen (1991:981) om

värdepappers-rörelse, och

2. utländska företag som i sitt

hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 1 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ,

rätt att delta i handeln vid en

börs för annans räkning.

3 a §

Börsmedlemmar som inte står

under Finansinspektionens tillsyn

eller motsvarande tillsyn i

hemlandet är skyldiga att på

begäran av inspektionen lämna

uppgifter om förhållanden som rör

deltagandet i handeln vid börsen.

Inspektionen får förelägga en

sådan börsmedlem att lämna de

begärda uppgifterna.

4 kap.

1 §

Vid en börs får notering av och handel med alla slags finansiella

instrument ske. Notering av och handel med ett visst finansiellt

instrument får dock inte inledas förrän börsen har lämnat sitt

godkännande till detta.

Fondpapper får godkännas för notering och handel genom att börsen,

efter prövning enligt 5 kap. 1 §, beslutar om inregistrering av

fondpapperen. För fondpapper som inte är föremål för inregistrering får

sådant godkännande lämnas endast om prövning har skett enligt 6 kap.

1 §.

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

bara om det förekommer en

betydande handel med tillförlitlig

kurssättning i den eller de tillgångar

som optionen eller terminen

grundas på.

Handelsregler

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

om

1. det förekommer en betydande

handel med tillförlitlig kurssättning

i den eller de tillgångar som

optionen eller terminen grundas på,

eller

2. det av ett prospekt enligt

5 kap. 5 § denna lag eller 2 kap. 1 §

första stycket lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

framgår att sådan handel avses ske

inom sex månader från

offentliggörandet av prospektet.

Fondpapper som har getts ut av

ett företag som driver en börs får

inte inregistreras eller noteras vid

den börsen.

Handelsregler och marknads-

övervakning

2 §

En börs skall ha ändamålsenliga regler för hur handeln vid börsen skall

gå till.

Börsen skall övervaka handeln och kursbildningen vid börsen och se

till att handeln sker i överensstämmelse med denna lag och andra

författningar samt med god sed på värdepappersmarknaden.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av handeln och

kursbildningen vid en börs.

Disciplinnämnd

8 §

En börs skall ha en disciplin-

nämnd med uppgift att handlägga

ärenden om överträdelser av de

regler som gäller vid börsen

(disciplinärenden).

Gäller ärendet ett företag som

har ett kvalificerat innehav i börsen

är disciplinnämnden skyldig att

pröva det, om Finansinspektionen

begär det.

Om det finns särskilda skäl, får

Finansinspektionen besluta att en

börs inte behöver ha en

disciplinnämnd.

9 §

En disciplinnämnd skall bestå av

minst fem personer. Ordföranden

och vice ordföranden skall vara

lagfarna och väl erfarna som

domare. Av övriga ledamöter skall

minst två vara väl insatta i

förhållandena på

värdepappersmarknaden.

I disciplinnämnden får inte ingå

ledamöter som har anställning i

eller kvalificerat uppdrag av

stadigvarande natur för börsen

eller ett företag som har ett

kvalificerat innehav i börsen. I

nämnden får inte heller ingå

ledamöter som är anställda av eller

ingår i styrelsen förett företag som

är börsmedlem eller som har sina

fondpapper inregistrerade eller

noterade vid börsen.

10 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får meddela närmare föreskrifter

om disciplinnämnd och

handläggningen av

disciplinärenden.

5 kap.

3 §

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och annan

författning samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och annan

författning samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har

inregistrerats vid börsen, skall

börsen omedelbart lämna samma

information till Finansinspektionen.

6 kap.

2 §

En utgivare av fondpapper vilka

noterats med stöd av 1 § skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har noterats med stöd av 1 §

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har noterats

vid börsen, skall börsen omedelbart

lämna samma information till

Finansinspektionen.

7 kap.

2 §

Bestämmelserna för börs i 2, 4 och 6 kap. skall, med i andra stycket

angivna undantag, tillämpas även i fråga om auktoriserad marknadsplats.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information och i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information, i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut och i 4 kap.

8 10 §§ om disciplinnämnd.

2 a §

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 2 4 delta i handeln

vid marknadsplatsen, om de

uppfyller av marknadsplatsen

uppställda krav.

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta sådana institut och

företag som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1 3 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse och utländska

företag som i sitt hemland får driva

sådan verksamhet och som där står

under betryggande tillsyn av

myndighet eller annat behörigt

organ delta i handeln vid

marknadsplatsen, om de uppfyller

av marknadsplatsen uppställda

krav.

8 kap.

2 §

Tillstånd för ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening

att driva clearingverksamhet får meddelas endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att de som

kommer att äga ett kvalificerat

innehav i företaget inte kommer att

motverka en sund utveckling av

verksamheten i företaget och även i

övrigt är lämpliga att utöva ett

väsentligt inflytande över ledningen

av en clearingorganisation,

4. de som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har de insikter och

den erfarenhet som måste krävas av

den som deltar i ledningen för en

clearingorganisation och även i

övrigt är lämpliga för en sådan

uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

Tillstånd att driva clearing-

verksamhet får inte beviljas, om det

kan antas att någon som i väsentlig

mån har åsidosatt sina skyldigheter

i näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet kommer att ha ett

kvalificerat innehav i företaget.

6 §

En clearingorganisation får som

medlemmar ha sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 1 4 och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpligt att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

En clearingorganisation får som

medlemmar ha Riksbanken samt

institut och företag som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpliga att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

7 §

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt sådana

institut och företag som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 att

delta i clearingverksamheten för

annans räkning.

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt

Riksbanken och sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 a § 1

och 2 rätt att delta i

clearingverksamheten för annans

räkning.

11 kap.

1 a §

Företag som har ett kvalificerat

innehav i en börs skall lämna

Finansinspektionen de

upplysningar om sin verksamhet

och därmed sammanhängande

omständigheter som inspektionen

begär. Inspektionen får förelägga

ett sådant företag att lämna de

begärda uppgifterna.

Ägarprövning

2 a §

Ett direkt eller indirekt förvärv av

aktier eller andelar i ett företag,

som medför att förvärvarens

sammanlagda innehav utgör ett

kvalificerat innehav, får ske bara

efter tillstånd av

Finansinspektionen. Detsamma

gäller ett förvärv som innebär att

ett kvalificerat innehav ökas så att

det uppgår till eller överstiger 20,

33 eller 50 % av kapitalet eller

röstetalet för samtliga aktier eller

andelar eller så att företaget blir ett

dotterföretag.

Tillstånd enligt första stycket

skall ha meddelats före förvärvet.

Om förvärvet har gjorts genom

bodelning, arv, testamente,

bolagsskifte eller på annat liknande

sätt, krävs i stället tillstånd för att

förvärvaren skall få behålla de

aktier eller andelar som erhållits.

Förvärvaren skall ansöka om

tillstånd till ett sådant förvärv inom

sex månader efter det att aktierna

eller andelarna erhållits.

2 b §

Tillstånd skall ges till förvärv som

avses i 2 a §, om det kan antas att

förvärvaren inte kommer att

motverka en sund utveckling av

företagets verksamhet och om

förvärvaren även i övrigt är

lämplig att utöva ett väsentligt

inflytande över ledningen av

företaget. Tillstånd får inte ges, om

förvärvaren i väsentlig mån har

åsidosatt skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet.

Finansinspektionen får före-

skriva en viss tid inom vilken ett

förvärv skall genomföras.

Finansinspektionen skall med-

dela beslut i ett ärende enligt denna

paragraf inom tre månader från det

att ansökan om tillstånd gjordes.

2 c §

Den som avser att avyttra ett

kvalificerat innehav eller en så stor

del av ett kvalificerat innehav att

innehavet därigenom kommer att

understiga någon av de i 2 a §

angivna gränserna skall underrätta

Finansinspektionen om detta.

2 d §

När ett företag får kännedom om

att aktier eller andelar i företaget

blivit föremål för ett sådant förvärv

som avses i 2 a § eller för en sådan

avyttring som avses i 2 c §, skall

företaget snarast anmäla förvärvet

eller avyttringen till Finansinspekt-

ionen.

Ett företag skall årligen till

Finansinspektionen anmäla

namnen på de aktie- eller

andelsägare som har ett

kvalificerat innehav av aktier eller

andelar i företaget samt storleken

på innehaven.

2 e §

Om en juridisk person har ett

kvalificerat innehav i ett företag,

skall den juridiska personen

snarast anmäla ändringar av vilka

som ingår i dess ledning till

Finansinspektionen.

2 f §

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i företaget, får

Finansinspektionen besluta att

ägaren vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan ägare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 2 a §, får

inspektionen besluta att ägaren vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de om-

fattas av ett krav på tillstånd.

Om någon i strid med ett beslut

av inspektionen har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar, får

innehavaren inte företräda aktierna

eller andelarna vid stämman till

den del innehavet står i strid med

beslutet.

2 g §

Finansinspektionen får förelägga

en ägare som avses i 2 f § första

stycket att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet därefter inte är

kvalificerat. En ägare som avses i 2

f § andra eller tredje stycket får

föreläggas att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet inte står i strid med

inspektionens beslut.

Aktier eller andelar som om-

fattas av ett förbud enligt 2 f § eller

ett föreläggande enligt första

stycket skall inte medräknas när det

fordras samtycke av ägare till en

viss del av aktierna eller andelarna

i företaget för att ett beslut skall bli

giltigt eller en befogenhet skall få

utövas, såvida inte förvaltare har

förordnats enligt 2 h §.

2 h §

Om det finns särskilda skäl, får

Finansinspektionen begära att

tingsrätten förordnar en lämplig

person att som förvaltare före-

träda sådana aktier eller andelar

som enligt 2 f § inte får företrädas

av ägaren. Sådan ansökan prövas

av tingsrätten i den ort där ägaren

har sin hemvist, eller om ägaren

inte har hemvist i Sverige, av

Stockholms tingsrätt.

En förvaltare har rätt till skälig

ersättning för arbete och utlägg.

Ersättningen skall betalas av

ägaren till aktierna eller andelarna

och skall på begäran förskotteras

av företaget. Om den

betalningsskyldige inte godtar

förvaltarens anspråk, fastställs

ersättningen av tingsrätten.

7 §

Auktorisation eller tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett företag

skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget genom att överträda denna lag eller någon föreskrift som

har meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan verksamhet som auktorisationen eller tillståndet avser,

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser, eller

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget.

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser,

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget, eller

4. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 2 § första

stycket 4 eller 8 kap. 2 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 1 meddela varning i stället för att återkalla auktorisationen eller

tillståndet.

Vid tillämpning av första stycket

3 skall det egna kapitalet beräknas

med beaktande av 13 kap. 2 §

tredje stycket aktiebolagslagen

(1975:1385).

I fall som avses i första stycket 4

får auktorisationen eller tillståndet

återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Vid återkallelse av ett tillstånd att driva clearingverksamhet får

inspektionen besluta om hur rörelsen skall avvecklas.

Ett beslut om återkallelse av tillstånd att driva clearingverksamhet får

förenas med förbud att fortsätta verksamheten.

10 §

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

8 kap. 10 § eller 11 kap. 6 8 §§

denna lag får inspektionen

förelägga vite.

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

3 kap. 3 a §, 8 kap. 10 § eller

11 kap. 1 a eller 6 8 §§ denna lag

får inspektionen förelägga vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § samt 3 kap. 1 och 2 §§

aktiekontolagen (1989:827) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

I ett aktiekonto som avses i 2 § skall anges

1. aktieägarens namn, personnummer eller annat identifierings-

nummer samt postadress,

2. namn, personnummer eller annat identifieringsnummer samt

postadress för panthavare och för den som har en rättighet på grund av

sådan inskränkning i rätten att fritt förfoga över aktien som avses i 11,

3. det antal aktier som kontot omfattar med uppgift om aktiernas

nominella belopp och för varje aktie huruvida full betalning har erlagts

för aktien till avstämningsbolaget,

4. till vilket slag varje aktie hör, om aktier av olika slag kan finnas

enligt bolagsordningen,

5. i förekommande fall att aktie av visst slag kan omvandlas till en

aktie av annat slag,

6. förbehåll att aktieägare eller annan skall vara berättigad att lösa aktie

som övergår till ny ägare,

7. utbetalning som görs vid inlösen av en aktie eller minskning av

aktiens nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar,

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713),

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse, 11 kap. 2 h §

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713).

9. pantsättning avseende en aktie,

10. konkurs avseende aktieägaren samt utmätning, kvarstad, eller

betalningssäkring avseende en aktie eller panträtt i aktien,

11. inskränkning i rätten att fritt förfoga över en aktie som avses i

3 kap. 12 och 15 §§ aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 12 och 15 §§

försäkringsrörelselagen (1982:713) eller 3 kap. 13 och 16 §§ bank-

aktiebolagslagen (1987:618),

12. inskränkning enligt 13 kap. 19 § andra stycket eller 14 kap. 21 §

andra stycket föräldrabalken.

Har utan återbetalning en aktie dragits in eller det nominella beloppet

ändrats, skall detta anges i aktiekontot så snart det kan ske.

3 kap.

1 §

Sveriges riksbank och Riksgälds-

kontoret har rätt att vara

kontoförande institut. I övrigt avgör

Värdepapperscentralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

sådana institut och företag som

avses i 3 kap. 1 § första stycket 2 4

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt bedöms vara lämpligt

att delta i kontoföringen hos

centralen.

Riksbanken och Riksgäldskontoret

har rätt att vara kontoförande

institut. I övrigt avgör

Värdepapperscentralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

institut och företag som har en

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt bedöms vara lämpliga

att delta i kontoföringen hos

centralen.

Värdepapperscentralen skall vid sin prövning tillämpa principerna om

 fritt tillträde, som innebär att var och en som uppfyller de krav som

ställs i denna lag och av centralen får delta i kontoföringen, och

 neutralitet, som innebär att av centralen uppställda regler utformas

och tillämpas på ett likformigt sätt.

Av de kontoförande instituten skall minst ett vara helägt dotterbolag

till Värdepapperscentralen.

2 §

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

endast medge svenska och

utländska clearingorganisationer

eller centrala värdepappersförvarare

samt sådana institut som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

endast medge svenska och

utländska clearingorganisationer

eller centrala

värdepappersförvarare, Riksbanken

samt sådana institut och företag

som avses i 3 kap. 1 a § 1 och 2

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet rätt att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:1610) om

 finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 17 § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

17 §

Ett tillstånd att driva finansieringsverksamhet som har lämnats ett

kreditmarknadsföretag skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget inte inom ett år efter beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om företaget dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. företaget under en sammanhängande tid av ett år inte drivit sådan

rörelse som tillståndet avser,

3. företaget genom att överträda en bestämmelse som avses i 16 § eller

på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan rörelse som tillståndet

avser,

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget,

5. företagets egna kapital

understiger två tredjedelar av det

registrerade aktiekapitalet och

bristen inte har täckts inom tre

månader efter det att den blev känd

för bolaget, eller

6. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 och 5 får inspektionen

medge förlängd tid för täckande av

bristen, om det finns särskilda skäl.

I fall som avses i första stycket 6

får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget, eller

5. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 får inspektionen medge

förlängd tid för täckande av bristen,

om det finns särskilda skäl. I fall

som avses i första stycket 5 får

tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

verksamheten skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

4 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, för uppgift om

1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens

verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens

verksamhet avser.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av aktier i bank-

aktiebolag, kreditmarknadsbolag,

värdepappersbolag och

försäkringsaktiebolag, eller av

andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening gäller

sekretess för uppgift om enskilds

personliga eller ekonomiska

förhållanden om det kan antas att

den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Sekretess gäller

inte för beslut av myndigheten och

inte heller för uppgift som erhållits

från annan myndighet om uppgiften

inte är sekretessbelagd där.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av

1. aktier i bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag, värde-

pappersbolag eller försäkrings-

aktiebolag,

2. andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening, eller

3. aktier eller andelar i börs,

auktoriserad marknadsplats eller

clearingorganisation

gäller sekretess för uppgift om

enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden om det

kan antas att den enskilde lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller inte för beslut av

myndigheten och inte heller för

uppgift som erhållits från annan

myndighet om uppgiften inte är

sekretessbelagd där.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i

verksamhet som avses i första tredje styckena för sådan uppgift om

affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga

förhållanden som myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess

gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om

inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter

enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i fråga om

denna sekretess tillämpas i strid med avtalet.

Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen

enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften

lämnas.

Utan hinder av sekretess får

uppgift enligt första stycket lämnas

till en börs om uppgiften behövs för

att börsen skall kunna fullgöra sina

uppgifter enligt lagen (1992:543)

om börs- och clearingverksamhet

eller annan författning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

5 Förslag till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

Härigenom föreskrivs att 7 a och 18 §§ insiderlagen (1990:1342) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 a §

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får motsvarande

antal aktier av samma slag överlåtas

mot vederlag tidigast tre månader

efter förvärvet.

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får motsvarande

eller ett lägre antal aktier av samma

slag överlåtas mot vederlag tidigast

tre månader efter förvärvet.

Detsamma gäller för fysiska och juridiska personer som förvärvar

aktier i aktiemarknadsbolaget och vilkas aktier enligt 10 § skall likställas

med aktier som innehas av personer som avses i första stycket.

18 §

Om det finns anledning anta att en bestämmelse i denna lag har

överträtts, har Finansinspektionen rätt att få de uppgifter som den

behöver för sin utredning från

1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

2. ett aktiebolag eller en juridisk person i övrigt vars finansiella

instrument överträdelsen gäller,

3. den juridiska person som lämnat det offentliga erbjudandet om

aktieförvärv,

4. moderföretaget till det aktiebolag eller den juridiska person som

avses i 2 eller 3,

5. myndighet,

6. börs, auktoriserad marknadsplats, eller clearingorganisation enligt

1 kap. 4 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

7. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

8. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

7. börsmedlem eller clearing-

medlem enligt 1 kap. 4 § lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller

kontoförande institut enligt 3 kap.

1 § aktiekontolagen (1989:827),

8. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

9. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om hur uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

4 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, finansinspektionen

skall i föreskrifter ange risknivåer

för värdepappersbolags och svens-

ka bankinstituts innehav av

finansiella instrument.

Föreskrifterna skall avse alla

innehav av finansiella instrument

utom sådana som avses i 3 kap. 1 §

andra stycket och, i fråga om

bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får i föreskrifter ange risknivåer för

värdepappersbolags och svenska

bankinstituts innehav av finansiella

instrument. Föreskrifterna får avse

alla innehav av finansiella

instrument utom sådana som avses i

3 kap. 1 § andra stycket och, i fråga

om bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttrande över departementspromemorian Ds 1997:40

Förstärkt tillsyn över börser avgetts av Riksbanken, Finansinspektionen,

Riksgäldskontoret, Kammarrätten i Stockholm, Justitiekanslern,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Konkurrensverket,

Aktiefrämjandet, Sveriges Aktiesparares Riksförbund, Allmänna

pensionsfonden, första-tredje fondstyrelserna, Allmänna pensionsfonden,

fjärde fondstyrelsen, Fondbolagens förening, Landsorganisationen i

Sverige (LO), OM Stockholm AB, Penningmarknadsinformation PMI

AB, Stockholms Fondbörs AB, Stockholms Handelskammare, Svenska

Bankföreningen, Svenska Fondhandlareföreningen, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges advokatsamfund, Sveriges

Försäkringsförbund, Sveriges Industriförbund, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO) och Värdepapperscentralen VPC AB.

Efter remiss har yttrande över Finansinspektionens hemställan om att

få terminalåtkomst till börsernas marknadsövervakningssystem (se

avsnitt 7) avgetts av Riksbanken, Sveriges Aktiesparares Riksförbund,

OM Stockholm AB, Penningmarknadsinformation PMI AB, Stockholms

Fondbörs AB, Svenska Bankföreningen och Svenska

Fondhandlareföreningen

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

dels att 1 kap. 4 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 1 §, 4 kap. 1 och 2 §§, 5 kap. 3 §,

6 kap. 2 §, 7 kap. 2 och 2 a §§, 8 kap. 2, 6 och 7 §§ och 11 kap. 7 och

10 §§ samt rubriken närmast före 4 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 2 kap. 8 § skall lyda Tystnadsplikt ,

dels att i lagen skall föras in sjutton nya paragrafer, 3 kap. 1 a, 3 a och

4 §§, 4 kap. 1 a och 8 11 §§ samt 11 kap. 1 a och 2 a h §§, samt närmast

före 4 kap. 8 § och 11 kap. 2 a § nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap

4 §

I denna lag betyder

1. börs: företag som har fått auktorisation enligt 2 kap. att driva

verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden handel med

finansiella instrument mellan till verksamheten anslutna medlemmar,

2. börsmedlem: den som av en börs har fått tillåtelse att delta i handeln

vid börsen,

3. auktoriserad marknadsplats: företag som har fått auktorisation enligt

7 kap. att driva verksamhet som syftar till att åstadkomma regelbunden

handel med finansiella instrument,

4. clearingverksamhet: fortlöpande verksamhet som består i

a) att på clearingmedlemmarnas vägnar göra avräkningar beträffande

deras förpliktelser att leverera finansiella instrument eller att betala i

svensk eller utländsk valuta, eller

b) att genom inträdande som part eller som garant ta över ansvaret för

förpliktelsernas fullgörande, eller

c) på annat väsentligt sätt sörja för att förpliktelserna avvecklas genom

överförande av likvid eller instrument,

5. clearingorganisation: företag som har fått tillstånd enligt 8 kap. att

driva clearingverksamhet,

6. clearingmedlem: den som får delta i clearingverksamheten hos en

clearingorganisation,

7. option: en rätt att till ett bestämt pris i framtiden få köpa eller sälja

tillgångar eller en rätt att vid en framtida tidpunkt få ett belopp som

räknas ut på grundval av ändringar i ett kursindex eller liknande,

8. termin: ett avtal om köp av tillgångar som mot ett i avtalet bestämt

pris skall levereras vid en framtida tidpunkt eller ett avtal om att

betalning mellan parterna i framtiden skall ske på grundval av ändringar i

ett kursindex eller liknande,

9. finansiellt instrument och fondpapper: vad som anges i 1 kap. 1 §

lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument,

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

10. EES: Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet,

11. kvalificerat innehav: ett

direkt eller indirekt ägande i ett

företag, om innehavet

representerar 10 procent eller mer

av kapitalet eller av samtliga röster

eller annars möjliggör ett väsentligt

inflytande över ledningen av

företaget,

12. koncern: detsamma som i

1 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385). Vad som där sägs om

moderbolag skall även tillämpas på

andra juridiska personer än

aktiebolag.

2 kap

2 §

Auktorisation som börs får meddelas ett svenskt aktiebolag eller en

svensk ekonomisk förening endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att de som

kommer att äga ett kvalificerat

innehav i företaget inte kommer att

motverka en sund utveckling av

verksamheten i företaget och även i

övrigt är lämpliga att utöva ett

väsentligt inflytande över ledningen

av en börs,

4. de som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har de insikter och

den erfarenhet som måste krävas av

den som deltar i ledningen av en

börs och även i övrigt är lämpliga

för en sådan uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor

som i övrigt anges i denna lag.

Auktorisation som börs får inte

beviljas, om det kan antas att någon

som i väsentlig mån har åsidosatt

sina skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet kommer att ha ett

kvalificerat innehav i företaget.

3 kap

1 §

En börs får som medlemmar ha

endast

1. Riksbanken,

2. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva värde-

pappersrörelse enligt 1 kap. 3 § 1,

2 eller 3 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

3. utländska företag som har säte

i ett land inom EES och som i det

landet har tillstånd att driva sådan

verksamhet som avses i 2, och

4. andra utländska företag som i

sitt hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 2 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ.

Till börsmedlem får antas endast

den som har tillräckliga finansiella

resurser och i övrigt är lämplig att

delta i handeln vid börsen.

En börs får som medlemmar ha

Riksbanken och Riksgäldskontoret

samt juridiska personer som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt bedöms

vara lämpliga att delta i handeln

vid börsen.

1 a §

En börsmedlem får delta i handeln

vid en börs för egen räkning. En

börs får endast medge följande

institut och företag rätt att delta i

handeln vid en börs för annans

räkning:

1. värdepappersinstitut som har

tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1 eller 2 lagen (1991:981) om

värdepappers-rörelse, och

2. utländska företag som i sitt

hemland får driva sådan

verksamhet som avses i 1 och som

där står under betryggande tillsyn

av myndighet eller annat behörigt

organ.

Om ett företag inom en koncern

uteslutande bedriver handel för

egen och för andra koncernföretags

räkning skall, vid tillämpning av

första stycket, den handel som

företaget bedriver anses vara

handel för egen räkning.

3 a §

Börsmedlemmar som inte står

under Finansinspektionens tillsyn

eller motsvarande tillsyn i

hemlandet är skyldiga att på

begäran av inspektionen lämna

uppgifter om förhållanden som rör

deltagandet i handeln vid börsen.

Inspektionen får förelägga en

sådan börsmedlem att lämna de

begärda uppgifterna.

4 §

En börs skall övervaka att

medlemmarna följer de krav som

gäller vid börsen.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av medlemmarna

vid en börs.

4 kap

1 §

Vid en börs får notering av och handel med alla slags finansiella

instrument ske. Notering av och handel med ett visst finansiellt

instrument får dock inte inledas förrän börsen har lämnat sitt

godkännande till detta.

Fondpapper får godkännas för notering och handel genom att börsen,

efter prövning enligt 5 kap. 1 §, beslutar om inregistrering av

fondpapperen. För fondpapper som inte är föremål för inregistrering får

sådant godkännande lämnas endast om prövning har skett enligt 6 kap.

1 §.

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

bara om det förekommer en

betydande handel med tillförlitlig

kurssättning i den eller de tillgångar

som optionen eller terminen

grundas på.

Handelsregler

Optioner och terminer får

godkännas för notering och handel

om

1. det förekommer en betydande

handel med tillförlitlig kurssättning

i den eller de tillgångar som

optionen eller terminen grundas på,

eller

2. det av ett prospekt enligt

5 kap. 5 § denna lag eller 2 kap. 1 §

första stycket lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

framgår att handel enligt 1 avses

ske inom sex månader från

offentliggörandet av prospektet.

Om det finns särskilda skäl får

Finansinspektionen medge att

optioner och terminer godkänns för

notering och handel även i andra

fall än som anges i andra stycket. I

sådana fall krävs det att det finns

en tillförlitlig prissättning på den

eller de tillgångar som optionen

eller terminen grundas på eller, om

optionen eller terminen grundas på

ett eller flera index, att dessa är

tillförlitliga.

1 a §

Fondpapper som har getts ut av ett

företag som har auktorisation som

börs får inte inregistreras eller

noteras vid den börsen.

Handelsregler och marknads-

övervakning

2 §

En börs skall ha ändamålsenliga regler för hur handeln vid börsen skall

gå till.

Börsen skall övervaka handeln och kursbildningen vid börsen och se

till att handeln sker i överensstämmelse med denna lag och andra

författningar samt med god sed på värdepappersmarknaden.

Börsen är skyldig att på begäran

av Finansinspektionen ge

inspektionen terminalåtkomst till

sitt system för

marknadsövervakning.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen av handeln och

kursbildningen vid en börs.

Disciplinnämnd

8 §

En börs skall ha en disciplin-

nämnd med uppgift att handlägga

ärenden om överträdelser av de

regler som gäller vid börsen

(disciplinärenden).

Gäller ärendet ett företag som

har ett kvalificerat innehav i börsen

är disciplinnämnden skyldig att

pröva ärendet, om

Finansinspektionen begär det.

Om det finns särskilda skäl, får

Finansinspektionen besluta att en

börs inte behöver ha en

disciplinnämnd.

9 §

En disciplinnämnd skall bestå av

minst fem personer. Ordföranden

och vice ordföranden skall vara

lagfarna och väl erfarna som

domare. Av övriga ledamöter skall

minst två vara väl insatta i

förhållandena på

värdepappersmarknaden.

I disciplinnämnden får det inte

ingå ledamöter som har anställning

i börsen eller i ett företag som har

ett kvalificerat innehav i börsen.

Detsamma skall gälla personer som

har ett kvalificerat och

stadigvarande uppdrag för börsen

eller för ett företag som har ett

kvalificerat innehav i börsen.

10 §

För ledamöterna i en

disciplinnämnd skall vad som sägs i

11 och 12 §§ förvaltningslagen

(1986:223) om jäv gälla i

tillämpliga delar.

11 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får meddela närmare föreskrifter

om disciplinnämnd och

handläggningen av

disciplinärenden.

5 kap

3 §

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och annan

författning samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har inregistrerats vid en börs

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och annan

författning samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och

fondpapperen som är av betydelse

för bedömning av kursvärdet på

fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har

inregistrerats vid börsen, skall

börsen omedelbart lämna samma

information som i första stycket till

Finansinspektionen.

6 kap

2 §

En utgivare av fondpapper vilka

noterats med stöd av 1 § skall

 fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

 i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

 offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och fondpapper-

en som är av betydelse för bedömn-

ing av kursvärdet på fondpapperen.

Den som har gett ut fondpapper

som har noterats med stöd av 1 §

skall

1. fortlöpande informera börsen

om sin verksamhet,

2. i övrigt lämna börsen de

upplysningar som den behöver för

att kunna fullgöra sina uppgifter

enligt denna lag och andra

författningar samt

3. offentliggöra de upplysningar

om verksamheten och fondpapper-

en som är av betydelse för bedömn-

ing av kursvärdet på fondpapperen.

Om ett företag som har ett

kvalificerat innehav i en börs har

gett ut fondpapper som har noterats

vid börsen, skall börsen omedelbart

lämna samma information som i

första stycket till

Finansinspektionen.

7 kap

2 §

Bestämmelserna för börs i 2, 4 och 6 kap. skall, med i andra stycket

angivna undantag, tillämpas även i fråga om auktoriserad marknadsplats.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information och i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut.

För auktoriserad marknadsplats

gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

1 § om sundhetskrav, i 2 kap. 6 §

om styrelses storlek och

verkställande direktör, i 4 kap. 1 §

andra stycket såvitt avser

inregistrering av fondpapper, i

4 kap. 3 § om kursnotering och

information, i 4 kap. 4 § om

rapportering av avslut och i 4 kap.

8 11 §§ om disciplinnämnd.

2 a §

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 2 4 delta i handeln

vid marknadsplatsen, om de

uppfyller av marknadsplatsen

uppställda krav.

En auktoriserad marknadsplats är

skyldig att låta värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap.

3 § 1 3 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse och utländska

företag som i sitt hemland får driva

sådan verksamhet och som där står

under betryggande tillsyn av

myndighet eller annat behörigt

organ delta i handeln vid

marknadsplatsen, om de uppfyller

av marknadsplatsen uppställda

krav.

8 kap

2 §

Tillstånd för ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening

att driva clearingverksamhet får meddelas endast om

1. bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller

någon annan författning,

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §, och

3. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

2. den planerade verksamheten

kan antas komma att uppfylla de

krav som anges i 1 §,

3. det kan antas att de som

kommer att äga ett kvalificerat

innehav i företaget inte kommer att

motverka en sund utveckling av

verksamheten i företaget och även i

övrigt är lämpliga att utöva ett

väsentligt inflytande över ledningen

av en clearingorganisation,

4. de som avses ingå i företagets

styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare har de insikter och

den erfarenhet som måste krävas av

den som deltar i ledningen för en

clearingorganisation och även i

övrigt är lämpliga för en sådan

uppgift, och

5. företaget uppfyller de villkor i

övrigt som anges i denna lag.

Tillstånd att driva clearing-

verksamhet får inte beviljas, om det

kan antas att någon som i väsentlig

mån har åsidosatt sina skyldigheter

i näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet kommer att ha ett

kvalificerat innehav i företaget.

6 §

En clearingorganisation får som

medlemmar ha sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 §

första stycket 1 4 och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpligt att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

En clearingorganisation får som

medlemmar ha Riksbanken och

Riksgäldskontoret samt juridiska

personer som har en

betryggande kapitalstyrka,

ändamålsenlig organisation av

verksamheten, nödvändiga

riskhanteringsrutiner, säkra

tekniska system och i övrigt

bedöms vara lämpliga att delta i

clearingverksamheten hos

organisationen.

7 §

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt sådana

institut och företag som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 att

delta i clearingverksamheten för

annans räkning.

En clearingmedlem får delta i

clearingverksamheten för egen

räkning. En clearingorganisation får

medge svenska och utländska

clearingorganisationer eller centrala

värdepappersförvarare samt

Riksbanken och sådana institut och

företag som avses i 3 kap. 1 a § 1

och 2 rätt att delta i

clearingverksamheten för annans

räkning.

Om ett företag inom en koncern

deltar i clearingverksamhet

uteslutande för egen och för andra

koncernföretags räkning skall, vid

tillämpning av första stycket,

deltagandet i clearingverksamhet

anses vara för egen räkning.

11 kap

1 a §

Ett företag som har ett kvalificerat

innehav i en börs och samtidigt är

medlem vid börsen eller har gett ut

fondpapper som är inregistrerade

eller noterade vid börsen, skall

lämna Finansinspektionen de

upplysningar om sin verksamhet

som inspektionen begär.

Inspektionen får förelägga ett

sådant företag att lämna de

begärda uppgifterna.

Ägarprövning

2 a §

Ett direkt eller indirekt förvärv av

aktier eller andelar i ett företag,

som medför att förvärvarens

sammanlagda innehav utgör ett

kvalificerat innehav, får ske bara

efter tillstånd av

Finansinspektionen. Detsamma

gäller ett förvärv som innebär att

ett kvalificerat innehav ökas så att

det uppgår till eller överstiger 20,

33 eller 50 procent av kapitalet

eller röstetalet för samtliga aktier

eller andelar eller så att företaget

blir ett dotterföretag.

Tillstånd enligt första stycket

skall ha meddelats före förvärvet.

Om förvärvet har gjorts genom

bodelning, arv, testamente,

bolagsskifte eller på annat liknande

sätt, krävs i stället tillstånd för att

förvärvaren skall få behålla de

aktier eller andelar som erhållits.

Förvärvaren skall ansöka om

tillstånd till ett sådant förvärv inom

sex månader efter det att aktierna

eller andelarna erhållits.

2 b §

Tillstånd skall ges till förvärv som

avses i 2 a §, om det kan antas att

förvärvaren inte kommer att

motverka en sund utveckling av

företagets verksamhet och om

förvärvaren även i övrigt är

lämplig att utöva ett väsentligt

inflytande över ledningen av

företaget. Tillstånd får inte ges, om

förvärvaren i väsentlig mån har

åsidosatt skyldigheter i

näringsverksamhet eller i andra

ekonomiska angelägenheter eller

gjort sig skyldig till allvarlig

brottslighet.

Finansinspektionen får före-

skriva en viss tid inom vilken ett

förvärv skall genomföras.

Finansinspektionen skall med-

dela beslut i ett ärende enligt denna

paragraf inom tre månader från det

att ansökan om tillstånd gjordes.

2 c §

Den som avser att avyttra ett

kvalificerat innehav eller en så stor

del av ett kvalificerat innehav att

innehavet därigenom kommer att

understiga någon av de gränser

som anges i 2 a § skall underrätta

Finansinspektionen om detta.

2 d §

När ett företag får kännedom om

att aktier eller andelar i företaget

blivit föremål för ett sådant förvärv

som avses i 2 a § eller för en sådan

avyttring som avses i 2 c §, skall

företaget snarast anmäla förvärvet

eller avyttringen till Finansinspekt-

ionen.

Ett företag skall årligen till

Finansinspektionen anmäla

namnen på de aktie- eller

andelsägare som har ett

kvalificerat innehav av aktier eller

andelar i företaget samt storleken

på innehaven.

2 e §

Om en juridisk person har ett

kvalificerat innehav i ett företag,

skall den juridiska personen

snarast anmäla ändringar av vilka

som ingår i dess ledning till

Finansinspektionen.

2 f §

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i företaget, får

Finansinspektionen besluta att

ägaren vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan ägare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 2 a §, får

inspektionen besluta att ägaren vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de om-

fattas av ett krav på tillstånd.

Om någon i strid med ett beslut

av inspektionen har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar, får

innehavaren inte företräda aktierna

eller andelarna vid stämman till

den del innehavet står i strid med

beslutet.

2 g §

Finansinspektionen får förelägga

en ägare som avses i 2 f § första

stycket att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet därefter inte är

kvalificerat. En ägare som avses i 2

f § andra eller tredje stycket får

föreläggas att avyttra så stor del av

aktierna eller andelarna att

innehavet inte står i strid med

inspektionens beslut.

Aktier eller andelar som om-

fattas av ett förbud enligt 2 f § eller

ett föreläggande enligt första

stycket skall inte medräknas när det

fordras samtycke av ägare till en

viss del av aktierna eller andelarna

i företaget för att ett beslut skall bli

giltigt eller en befogenhet skall få

utövas, såvida det inte har

förordnats en förvaltare enligt 2

h §.

2 h §

Om det finns särskilda skäl får

Finansinspektionen begära att

tingsrätten förordnar en lämplig

person att som förvaltare företräda

sådana aktier eller andelar som

enligt 2 f § inte får företrädas av

ägaren. Sådan ansökan prövas av

tingsrätten i den ort där ägaren har

sitt hemvist, eller om ägaren inte

har hemvist i Sverige, av

Stockholms tingsrätt.

En förvaltare har rätt till skälig

ersättning för arbete och utlägg.

Ersättningen skall betalas av

ägaren till aktierna eller andelarna

och skall på begäran förskotteras

av företaget. Om den

betalningsskyldige inte godtar

förvaltarens anspråk, fastställs

ersättningen av tingsrätten.

7 §

Auktorisation eller tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett företag

skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget genom att överträda denna lag eller någon föreskrift som

har meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan verksamhet som auktorisationen eller tillståndet avser,

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser, eller

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget.

2. företaget inte bedriver sådan

verksamhet som auktorisationen

eller tillståndet avser,

3. såvitt avser svenskt aktiebolag,

bolagets egna kapital understiger

två tredjedelar av det registrerade

aktiekapitalet och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för bolaget, eller

4. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 2 § första

stycket 4 eller 8 kap. 2 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 1 meddela varning i stället för att återkalla auktorisationen eller

tillståndet.

Vid tillämpning av första stycket

3 skall det egna kapitalet beräknas

med beaktande av 13 kap. 2 §

tredje stycket aktiebolagslagen

(1975:1385).

I fall som avses i första stycket 4

får auktorisationen eller tillståndet

återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och om han eller

hon, efter en av inspektionen

bestämd tid av högst tre månader,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Vid återkallelse av ett tillstånd att driva clearingverksamhet får

inspektionen besluta om hur rörelsen skall avvecklas.

Ett beslut om återkallelse av tillstånd att driva clearingverksamhet får

förenas med förbud att fortsätta verksamheten.

10 §

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

8 kap. 10 § eller 11 kap. 6 8 §§

denna lag får inspektionen

förelägga vite.

Om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt

3 kap. 3 a §, 8 kap. 10 § eller

11 kap. 1 a eller 6 8 §§ denna lag

får inspektionen förelägga vite.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § samt 3 kap. 1 och 2 §§

aktiekontolagen (1989:827) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap

3 §

I ett aktiekonto som avses i 2 § skall anges

1. aktieägarens namn, personnummer eller annat identifierings-

nummer samt postadress,

2. namn, personnummer eller annat identifieringsnummer samt

postadress för panthavare och för den som har en rättighet på grund av

sådan inskränkning i rätten att fritt förfoga över aktien som avses i 11,

3. det antal aktier som kontot omfattar med uppgift om aktiernas

nominella belopp och för varje aktie huruvida full betalning har erlagts

för aktien till avstämningsbolaget,

4. till vilket slag varje aktie hör, om aktier av olika slag kan finnas

enligt bolagsordningen,

5. i förekommande fall att aktie av visst slag kan omvandlas till en

aktie av annat slag,

6. förbehåll att aktieägare eller annan skall vara berättigad att lösa aktie

som övergår till ny ägare,

7. utbetalning som görs vid inlösen av en aktie eller minskning av

aktiens nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar,

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713),

8. i förekommande fall att

aktieägaren har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken med

uppdrag som omfattar förvaltning

av aktierna eller att aktierna

företräds av en förvaltare som

förordnats enligt 7 kap. 14 a §

bankrörelselagen (1987:617), 5 kap.

15 a § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet, 6 kap. 3

g § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse, 11 kap. 2 h §

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller 3 kap. 2

e § försäkringsrörelselagen

(1982:713).

9. pantsättning avseende en aktie,

10. konkurs avseende aktieägaren samt utmätning, kvarstad eller

betalningssäkring avseende en aktie eller panträtt i aktien,

11. inskränkning i rätten att fritt förfoga över en aktie som avses i

3 kap. 12 och 15 §§ aktiebolagslagen (1975:1385), 3 kap. 12 och 15 §§

försäkringsrörelselagen (1982:713) eller 3 kap. 13 och 16 §§ bank-

aktiebolagslagen (1987:618),

12. inskränkning enligt 13 kap. 19 § andra stycket eller 14 kap. 21 §

andra stycket föräldrabalken.

Har utan återbetalning en aktie dragits in eller det nominella beloppet

ändrats, skall detta anges i aktiekontot så snart det kan ske.

3 kap

1 §

Sveriges riksbank och Riksgälds-

kontoret har rätt att vara

kontoförande institut. I övrigt avgör

Värdepapperscentralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

sådana institut och företag som

avses i 3 kap. 1 § första stycket 2 4

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet och även andra

företag. I samtliga fall krävs att

institutet eller företaget har

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt bedöms vara lämpligt

att delta i kontoföringen hos

centralen.

Riksbanken och Riksgäldskontoret

har rätt att vara kontoförande

institut. I övrigt avgör

Värdepapperscentralen vem som

har rätt att vara kontoförande

institut. Sådan rätt får medges

juridiska personer som har en

betryggande kapitalstyrka och

teknisk och juridisk sakkunskap

samt i övrigt bedöms vara lämpliga

att delta i kontoföringen hos

centralen.

Värdepapperscentralen skall vid sin prövning tillämpa principerna om

 fritt tillträde, som innebär att var och en som uppfyller de krav som

ställs i denna lag och av centralen får delta i kontoföringen, och

 neutralitet, som innebär att av centralen uppställda regler utformas

och tillämpas på ett likformigt sätt.

Av de kontoförande instituten skall minst ett vara helägt

dotteraktiebolag till Värdepapperscentralen.

2 §

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

endast medge svenska och

utländska clearingorganisationer

eller centrala värdepappersförvarare

samt sådana institut som avses i

3 kap. 1 § första stycket 1 4 lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Ett kontoförande institut får vidta

registreringsåtgärder hos

Värdepapperscentralen för egen

räkning. Värdepapperscentralen får

endast medge svenska och

utländska clearingorganisationer

eller centrala

värdepappersförvarare, Riksbanken

samt sådana institut och företag

som avses i 3 kap. 1 a § 1 och 2

lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet rätt att vidta

registreringsåtgärder för annans

räkning.

Om ett företag inom en koncern

vidtar registreringsåtgärder

uteslutande för egen eller för andra

koncernföretags räkning skall, vid

tillämpning av första stycket,

åtgärderna anses vidtagna för egen

räkning.

Med koncern skall vid

tillämpning av andra stycket förstås

detsamma som i 1 kap. 5 och 6 §§

aktiebolagslagen (1975:1385). Vad

som där sägs om moderbolag skall

även tillämpas på andra juridiska

personer än aktiebolag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 17 § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap

17 §

Ett tillstånd att driva finansieringsverksamhet som har lämnats ett

kreditmarknadsföretag skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget inte inom ett år efter beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om företaget dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. företaget under en sammanhängande tid av ett år inte drivit sådan

rörelse som tillståndet avser,

3. företaget genom att överträda en bestämmelse som avses i 16 § eller

på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan rörelse som tillståndet

avser,

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget,

5. företagets egna kapital

understiger två tredjedelar av det

registrerade aktiekapitalet och

bristen inte har täckts inom tre

månader efter det att den blev känd

för bolaget, eller

6. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 och 5 får inspektionen

medge förlängd tid för täckande av

bristen, om det finns särskilda skäl.

I fall som avses i första stycket 6

får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

4. företagets kapitalbas

understiger det minsta belopp som

krävs enligt 4 kap. 1 § andra eller

tredje stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det att

den blev känd för företaget, eller

5. någon som ingår i företagets

styrelse eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 2 kap. 1 § första

stycket 4.

Om det är tillräckligt får

inspektionen i de fall som anges i

första stycket 2 och 3 i stället för att

återkalla tillståndet meddela

varning. I fall som avses i första

stycket 4 får inspektionen medge

förlängd tid för täckande av bristen,

om det finns särskilda skäl. I fall

som avses i första stycket 5 får

tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd

tid av högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen

eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

verksamheten skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap

5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, för uppgift om

1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens

verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens

verksamhet avser.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av aktier i bank-

aktiebolag, kreditmarknadsbolag,

värdepappersbolag och

försäkringsaktiebolag, eller av

andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening gäller

sekretess för uppgift om enskilds

personliga eller ekonomiska

förhållanden om det kan antas att

den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Sekretess gäller

inte för beslut av myndigheten och

inte heller för uppgift som erhållits

från annan myndighet om uppgiften

inte är sekretessbelagd där.

I ärende hos statlig myndighet

om innehav av

1. aktier i bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag, värde-

pappersbolag eller försäkrings-

aktiebolag,

2. andelar i medlemsbank eller

kreditmarknadsförening, eller

3. aktier eller andelar i börs,

auktoriserad marknadsplats eller

clearingorganisation

gäller sekretess för uppgift om

enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden om det

kan antas att den enskilde lider

skada eller men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller inte för beslut av

myndigheten och inte heller för

uppgift som erhållits från annan

myndighet om uppgiften inte är

sekretessbelagd där.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som består

i övervakning enligt insiderlagen

(1990:1342) eller kontroll enligt

valutaväxlingslagen (1996:1006),

för sådan uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga

förhållanden, vilken på begäran har

lämnats av någon som är skyldig att

lämna uppgifter till myndigheten.

Rör uppgiften den uppgiftsskyldige

gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller

men om uppgiften röjs och

sekretess inte motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller vidare i statlig

myndighets verksamhet, som består

i övervakning enligt insiderlagen

(1990:1342), övervakning enligt

lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument eller kontroll

enligt valutaväxlingslagen

(1996:1006), för sådan uppgift om

enskilds ekonomiska eller

personliga förhållanden, vilken på

begäran har lämnats av någon som

är skyldig att lämna uppgifter till

myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock

sekretess endast om denne kan

antas lida skada eller men om

uppgiften röjs och sekretess inte

motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i

verksamhet som avses i första tredje styckena för sådan uppgift om

affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga

förhållanden som myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess

gäller hos Finansinspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om

inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter

enligt annat avtal. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i fråga om

denna sekretess tillämpas i strid med avtalet.

Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen

enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften

lämnas.

Utan hinder av sekretess får

uppgift enligt första stycket lämnas

till en börs om uppgiften behövs för

att börsen skall kunna fullgöra sina

uppgifter enligt lagen (1992:543)

om börs- och clearingverksamhet

eller annan författning.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

Härigenom föreskrivs att 7 a, 18 och 19 §§ insiderlagen (1990:1342)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 a §

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får motsvarande

antal aktier av samma slag överlåtas

mot vederlag tidigast tre månader

efter förvärvet.

Om den som enligt 8 § första

stycket 1 3 har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag förvärvar

aktier i bolaget, får motsvarande

eller ett lägre antal aktier av samma

slag överlåtas mot vederlag tidigast

tre månader efter förvärvet.

Detsamma gäller för fysiska och juridiska personer som förvärvar

aktier i aktiemarknadsbolaget och vilkas aktier enligt 10 § skall likställas

med aktier som innehas av personer som avses i första stycket.

18 §

Om det finns anledning anta att en bestämmelse i denna lag har

överträtts, har Finansinspektionen rätt att få de uppgifter som den

behöver för sin utredning från

1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

2. ett aktiebolag eller en juridisk person i övrigt vars finansiella

instrument överträdelsen gäller,

3. den juridiska person som lämnat det offentliga erbjudandet om

aktieförvärv,

4. moderföretaget till det aktiebolag eller den juridiska person som

avses i 2 eller 3,

5. myndighet,

6. börs, auktoriserad marknadsplats eller clearingorganisation enligt

1 kap. 4 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

7. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

8. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

7. börsmedlem eller clearing-

medlem enligt 1 kap. 4 § lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet eller

kontoförande institut enligt 3 kap.

1 § aktiekontolagen (1989:827),

8. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap.

3, 3 c eller 3 d § lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse,

9. någon annan som köpt eller

sålt finansiella instrument, om det

finns anledning anta att köpet eller

försäljningen föranletts av otillåtet

råd eller annan sådan åtgärd som

avses i 4 §.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om hur uppgiftsskyldigheten skall fullgöras.

19 §

Om någon inte fullgör sin

skyldighet enligt 18 § första stycket

2 4, 6 eller 7, får

Finansinspektionen förelägga vite

Om någon inte fullgör sin

skyldighet enligt 18 § första stycket

2 4 eller 6 8, får

Finansinspektionen förelägga vite

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

dels att 1 kap. 2 och 3 a §§ och 4 kap. 4 § skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall föras in en ny paragraf, 3 kap. 10 §, samt närmast

före den en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap

2 §

I denna lag betyder

1. värdepappersrörelse: verksamhet som består i att yrkesmässigt

tillhandahålla sådana tjänster som anges i 3 §,

2. värdepappersbolag: svenskt aktiebolag som fått tillstånd enligt

denna lag att driva värdepappersrörelse,

3. bankinstitut: bankaktiebolag, sparbank, medlemsbank och utländskt

bankföretag som driver bankrörelse från filial här i landet,

4. värdepappersinstitut: värdepappersbolag, svenska bankinstitut som

fått tillstånd enligt denna lag att driva värdepappersrörelse och utländska

företag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet,

5. EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

6. kvalificerat innehav: ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om

innehavet representerar 10 procent eller mer av kapitalet eller av samtliga

röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av

företaget,

7. filial: ett avdelningskontor med självständig förvaltning; om ett

utländskt företag etablerar sig i Sverige enligt 3 c § 1 eller 2 kap. 7 §

första stycket, skall etableringen anses som en enda filial, även om flera

driftställen inrättas.

8. koncern: detsamma som i

1 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385). Vad som där sägs om

moderbolag skall även tillämpas på

andra juridiska personer än

aktiebolag.

Ett värdepappersbolag och ett annat företag skall anses ha nära

förbindelser, om

1. det ena företaget direkt eller indirekt genom dotterbolag äger 20

procent eller mer av kapitalet eller disponerar över 20 procent eller mer

av samtliga röster i det andra företaget,

2. det ena företaget direkt eller indirekt utgör moderföretag till det

andra eller det finns en annan likartad förbindelse mellan företagen, eller

3. båda företagen är dotterföretag till eller har en likartad förbindelse

med en eller samma juridiska person eller står i ett motsvarande

förhållande till en och samma fysiska person.

Nära förbindelser föreligger även mellan en fysisk person och ett

värdepappersbolag, om den fysiska personen

1. äger mer än 20 procent av kapitalet eller disponerar över mer än 20

procent av samtliga röster i värdepappersbolaget, eller

2. på annat sätt har sådant inflytande över värdepappersbolaget att

personens ställning motsvarar den som ett moderföretag har i förhållande

till ett dotterföretag eller det finns annan likartad förbindelse mellan

honom och värdepappersbolaget.

3 a §

Tillstånd enligt 3 § krävs inte när

ett företag inom en koncern

uteslutande tillhandahåller sådana

tjänster som där anges till andra

företag inom koncernen.

Tillstånd enligt 3 § 2 krävs inte för verksamhet som bedrivs med stöd

av en auktorisation som börs eller marknadsplats enligt lagen (1992:543)

om börs- och clearingverksamhet.

3 kap

Marknadsövervakning

10 §

Om ett svenskt värdepappersinstitut

organiserar handel i ett finansiellt

instrument skall institutet övervaka

handeln och kursbildningen och se

till att handeln inte sker i strid med

insiderlagen (1990:1342), andra

författningar eller god sed på

värdepappersmarknaden.

Första stycket gäller inte om

övervakning sker enligt 4 kap. 2 §

andra stycket eller 7 kap. 2 § första

stycket lagen (1992:543) om börs-

och clearingverksamhet.

Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

övervakningen och kursbildningen

vid ett värdepappersinstitut.

4 kap

4 §

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, finansinspektionen

skall i föreskrifter ange risknivåer

för värdepappersbolags och svens-

ka bankinstituts innehav av

finansiella instrument.

Föreskrifterna skall avse alla

innehav av finansiella instrument

utom sådana som avses i 3 kap. 1 §

andra stycket och, i fråga om

bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen

får i föreskrifter ange risknivåer för

värdepappersbolags och svenska

bankinstituts innehav av finansiella

instrument. Föreskrifterna får avse

alla innehav av finansiella

instrument utom sådana som avses i

3 kap. 1 § andra stycket och, i fråga

om bankinstitut, 1 kap. 4 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-01-16

Närvarande: regeringsrådet Stig von Bahr, regeringsrådet Arne

Baekkevold, justitierådet Edvard[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 18 December 1997 (Finansdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,

2. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

3. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

5. lag om ändring i insiderlagen (1990:1342),

6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Mats
[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 Januari 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:71 Förstärkt tillsyn över börser.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i lagen

(1991:981) om

värdepappersrörelse

3 kap. 10 §

Lag om ändring i lagen

(1992:543) om börs- och

clearingverksamhet

3 kap. 4 §

4 kap. 2 och 11 §§

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1997:470.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1997:459.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:752.

 Senaste lydelse 1997:117.

 Se rapporten Recent Developments in International Interbank Relations , Bank

for

International Settlement, Basle, 1992, sid. 25, not 1.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Lydelse enligt prop. 1996/97:114.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Senaste lydelse av lagens rubrik enligt prop. 1996/97:114.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Prop. 1996/97:114.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Prop. 1996/97:114.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1994:2017.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1996:180.

 Senaste lydelse 1997:470.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Senaste lydelse 1996:179.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1997:459.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:1016.

 Senaste lydelse 1996:752.

 Senaste lydelse 1994:2015.

Prop. 1997/98:71

5

1

Prop. 1997/98:71

26

1

31

1

31

1

32

1

32

1

37

1

43

1

41

1

56

1

63

1

91

1

96

1

99

1

100

1

102

1

103

1

105

1

118

1

Prop. 1997/98:71

Bilaga 1

163

1

Prop. 1997/98:71

Bilaga 2

Prop. 1997/98:xx

Bilaga 2

Prop. 1997/98:71

Bilaga 3

168

1

Prop. 1997/98:71

Bilaga 4

169

1

Prop. 1997/98:71

170

1

171

1

172

1