Regeringens proposition

2000/01:118

Inköp av bränsle och alkohol utan punktskatt, m.m.

Prop.

2000/01:118

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 29 mars 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att det nuvarande systemet för skattefria inköp av

alkohol och bränsle i lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi ersätts

 med ett system där sådana inköp förutsätter att köparen är godkänd som

skattebefriad förbrukare. Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig skall kunna godkännas. Ett

 godkännande som skattebefriad förbrukare skall kunna återkallas. Upplagshavares

 och andra skattskyldigas rätt till avdrag i systemet förutsätter att varorna

tas emot av en skattebefriad förbrukare.

Vidare föreslås ändringar i reglerna om skattskyldighetens inträde för

upplagshavare enligt lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om

skatt på energi. Ändringarna innebär att de kopplingar till civilrättsliga

begrepp som i dag finns tas bort. Genom ändringarna tydliggörs att avgörande för

 när skattskyldighet inträder är var varorna fysiskt befinner sig.

Dessutom föreslås ändringar i bestämmelserna om säkerhet och ledsagardokument i

lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi.

När det gäller alkoholskatt föreslås att undantag från skatteplikt skall gälla

för alkoholinnehållet i vissa produkter.

Det föreslås också att det skall vara möjligt att besluta om s.k.

tredjemansrevision i ärenden om återbetalning av skatt enligt lagen om skatt på

energi.

I propositionen föreslås vidare en lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år

2001. Lagen innehåller bestämmelser om skatteårets längd och skattens storlek

för fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret.

Lagen om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001 föreslås träda i kraft den 1

juli 2001. Övriga ändringar föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt 18

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

 skatt på energi 32

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om

 skatt på gödselmedel 56

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter 57

2.6 Förslag till lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001. 59

3 Ärendet och dess beredning 60

4 De harmoniserade punktskatterna 61

4.1 Inledning 61

4.2 Centrala begrepp i cirkulationsdirektivet 61

4.3 Huvudprinciper för beskattningsförfarandet 62

4.4 Framställning, bearbetning, lagring och flyttning av skattepliktiga

varor 62

4.5 Krav på dokument 63

4.6 Avvikelser från suspensionsordningen 63

4.7 Huvuddragen i den svenska lagstiftningen 64

4.7.1 Allmänt 64

4.7.2 Upplagshavare 64

4.7.3 Varumottagare 65

4.7.4 Skatterepresentant 65

4.7.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts

 för konsumtion i annat EU-land 65

5 Upplagshavare 66

5.1 Skattskyldighetens inträde för upplagshavare 66

5.2 Bokföringsregler för upplagshavare 72

5.3 Godkännande av upplagshavare 73

6 Skattefri användning 76

6.1 Dagens försäkranssystem 76

6.1.1 Inledning 76

6.1.2 Användningsområden där inköp mot

 försäkran kan ske 76

6.1.3 Omfattningen av dagens system 78

6.1.4 Kopplingen mellan upplagshavarens skattefrihet och försäkran 79

6.1.5 Riksskatteverkets föreskrifter och rekommendationer 80

6.1.6 Vilken status har försäkran 80

6.1.7 Vilka kontroller skall upplagshavaren göra 81

6.2 Försäkranssystemets förhållande till alkohol- och mineraloljedirektiven

81

6.3 Ett nytt system för skattefria inköp 82

6.4 Upplagshavarens rätt till avdrag vid skattefri

 försäljning, m.m. 90

6.5 Särskilda bokföringsregler 92

6.6 Skattefrihet för varor som förvärvas från andra

 EU-länder 94

6.7 Återkallelse av godkännande som skattebefriad

 förbrukare 95

6.8 Ikraftträdande- och övergångsregler 97

6.9 Förbrukning av bränslen i skepp och flygplan 98

6.9.1 Hur dagens försäkranssystem fungerar i praktiken 98

6.9.2 Särskilda regler för skepp och flygplan 99

7 Säkerheter vid import och export 102

8 Import av produkter som innehåller alkohol 104

9 Ledsagardokument vid import 105

10 Utökade möjligheter till revision 105

10.1 Revision av upplagshavare och skatteupplag m.m 105

10.2 Tredjemansrevision i återbetalningsärenden 107

11 Skattefrihet för alkoholvaror som förstörts hos Systembolaget 108

12 Avdrag för kundförluster 109

13 Lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001 110

14 Offentlig-finansiella och andra effekter 112

15 Författningskommentar 117

15.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

117

15.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt

126

15.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

 skatt på energi 130

15.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:409) om

 skatt på gödselmedel 143

15.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter 143

15.6 Förslaget till lag om särskild uppbörd av fordonsskatt

 år 2001 143

Bilaga 1 Utredningens sammanfattning av betänkandet

 Punktskatterna - Reformerade betalningsregler, m.m...144

Bilaga 2 Utredningens lagförslag......................................147

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser beträffande

 betänkandet Punktskatterna - Reformerade

 betalningsregler, m.m........................................188

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag................................189

Bilaga 5 Lagrådets

yttrande............................................242

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 mars 2001......252

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

2. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

3. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

4. lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel,

5. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

6. lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001.

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 1, 9, 9 b 10-12, 20-23, 27, 29, 32-34 och 39 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 1 a-1 e och 10 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Tobaksskatt skall betalas för tobaksvaror som tillverkas i Sverige, som förs in

eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak som

hänförs till nr 2402 och 2403 i Kombinerade nomenklaturen (KN) enligt

förordningen EEG 2658/87.

Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till KN-nr 2403

enligt förordningen EEG 2658/87. Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak.

Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till nr 2403 i

Kombinerade nomenklaturen enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23

juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan1.

Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden utanför detta

skatteområde.

1 a §

Med cigaretter avses

1. tobaksrullar som går att röka som de är och som inte är cigarrer eller

cigariller enligt definitionen i 1 b §,

2. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan införas i

cigarettpappersrör, eller

3. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan rullas in i

cigarettpapper.

1 b §

Med cigarrer och cigariller avses, om de kan rökas som de är,

1. tobaksrullar gjorda enbart av naturtobak,

2. tobaksrullar med ett yttre täckblad av naturtobak,

3. tobaksrullar med både ett yttre täckblad och ett omblad av homogeniserad

tobak, om

a) det yttre täckbladet har cigarrers normala färg,

b) minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både bredare och längre än 1,75

millimeter, och

c) täckbladet är anbringat i spiralform med en spetsig vinkel på minst 30 grader

 mot cigarrens längdaxel,

4. tobaksrullar med ett yttre täckblad som har cigarrers normala färg, gjort av

homogeniserad tobak, om

a) styckevikten förutom filter eller munstycke är minst 2,3 gram,

b) minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både bredare och längre än 1,75

millimeter, och

c) omkretsen är minst 34 millimeter över minst en tredjedel av längden.

1 c §

Med röktobak avses

1. tobak som skurits eller på annat sätt strimlats, tvinnats eller pressats till

 kakor och som går att röka utan ytterligare industriell beredning,

2. tobaksavfall som bjuds ut till detaljhandelsförsäljning, inte omfattas av 1 a

 eller 1 b § och går att röka.

1 d §

Produkter som delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt uppfyller

kriterierna i 1 b § behandlas som cigarrer och cigariller, förutsatt att de har

1. täckblad av naturtobak,

2. täckblad och omblad av tobak, som båda är gjorda av homogeniserad tobak,

eller

3. täckblad av homogeniserad tobak.

1 e §

Produkter som helt eller delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt

uppfyller kriterierna i 1 a eller 1 c § behandlas som cigaretter respektive

röktobak.

Produkter som inte innehåller någon tobak och som uteslutande används för

medicinska ändamål behandlas dock inte som tobaksvaror.

9 §2

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 13

eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 16

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

6. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag,

7. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varor används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

att de går förlorade.

9 b §3

Skattskyldighet enligt 9 § första stycket 6 föreligger inte för varor som

förvärvats skattefritt enligt 31 e § och som förstörts genom olyckshändelse

eller force majeure.

Skattskyldighet enligt 9 § första stycket 7 föreligger inte för varor som

förvärvats skattefritt enligt 31 e § och som förstörts genom oförutsedda

händelser eller force majeure.

10 §4

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

2. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare ta emot

skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i

Sverige,

3. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG importera

skattepliktiga varor från tredje land,

4. avser att yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga varor, eller

5. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

10 a §

En upplagshavare skall för varje skatteupplag löpande bokföra affärshändelser

och varurörelser som rör skattepliktiga tobaksvaror samt regelbundet inventera

lagret av sådana varor.

11 §5

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall ställas innan transporten påbörjas och uppgå till ett belopp

som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall

 hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattade varor

sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

12 §6

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av dennes skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

20 §7

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet av skatteupplaget återkallas,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans av

skattepliktiga varor påbörjas,

6. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 6 när varorna används för

annat än avsett ändamål,

8. den som är skattskyldig enligt 9 c § och som enligt 19 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 10 §,

 tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 6, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 7, när varorna används för

annat än avsett ändamål,

9. den som är skattskyldig enligt 9 c § och som enligt 19 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land

under förutsättning att varorna når mottagaren, eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

21 §8

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 20 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget, eller

e) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 20 § första stycket 1 föreligger inte

för varor som

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

Vad som sägs i första stycket 1 gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

22 §9

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna deklaration för

varje mottagen leverans av skattepliktiga varor. Deklarationen skall ha kommit

in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna togs

emot.

Den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare skall lämna

deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 6 skall lämna deklaration när

varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som enligt 16 § femte stycket överför en skattepliktig vara skall lämna en

deklaration för varje avsänd leverans. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter avsändandet av varorna.

Den som, utan att vara registrerad varumottagare enligt 13 §, är skattskyldig

enligt 9 § första stycket 6 skall lämna deklaration när skattepliktiga varor

använts för annat än avsett ändamål. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna användes för

annat än avsett ändamål.

Den som, utan att vara registrerad varumottagare enligt 13 §, är skattskyldig

enligt 9 § första stycket 7 skall lämna deklaration när skattepliktiga varor

använts för annat än avsett ändamål. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna användes för

annat än avsett ändamål.

23 §10

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

21 § första stycket e,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 7, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 21 § första stycket e skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 7 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 14 § ställts för skatten i destinationslandet.

27 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 23 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor11, senast ändrat

 genom rådets direktiv 2000/47/EG12, skall varorna beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller dem som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

29 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 28 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 26 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 27 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

Har en vara beskattats enligt 27 § första stycket, och visar den skattskyldige

inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan beskattats i ett

annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige återbetalas, om det andra

EG-landets skatteanspråk är befogat.

32 §13

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 10 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom oförutsedda händelser eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har levererats till en sådan köpare som avses i 3 kap. 30 a § första

stycket 3 eller 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den omfattning som frihet

från tobaksskatt gäller i det EG-landet, eller

8. som har beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 27 § under

förutsättning att det andra EG-landets skatteanspråk är befogat.

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §14

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 § får avdrag göras för

 skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

En registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 13 och 14 §§ eller en

skatterepresentant enligt 15 § får göra avdrag för skatt på tobaksvaror som

förstörts under transporten till varumottagaren genom oförutsedda händelser

eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på tobaksvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

34 §

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Vid beskattning enligt 27

 § skall dock endast 2 kap. 5 §, 3 kap. 5-16 §§, 4 kap. 13 §, 5 kap., 8 kap. och

 9 kap. 4 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter tillämpas.

39 §15

Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2, 3 eller 38 a § får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av större omfattning eller det annars finns

särskilda skäl.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2 eller 3 eller 38 a § får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av större omfattning eller det annars finns

särskilda skäl och han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att nuvarande 31 f § skall betecknas 31 h §,

dels att 1, 2, 7, 8, 8 b, 9-11, 19-22, 26, 28, 30, 31 e och 32-34 §§ samt

rubriken närmast före 31 e § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 9 a, 31 f och 31 g §§, av

 följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Alkoholskatt skall betalas för öl, vin och andra jästa drycker,

mellanklassprodukter samt för etylalkohol som tillverkas här i landet, som förs

in eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden utanför detta

skatteområde.

I denna lag avser hänvisningar till KN-nr den lydelse av den Kombinerade

nomenklaturen (KN) enligt rådets förordning (EEG) av den 23 juli 1987 om

tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan1 som gällde den

 19 oktober 1992.

2 §2

Skatt skall betalas för öl som hänförs till nr 2203 i Kombinerade nomenklaturen

(KN) enligt förordningen EEG 2658/87 om alkoholhalten överstiger 0,5

volymprocent.

Skatt skall betalas för öl som hänförs till KN-nr 2203 om alkoholhalten

överstiger 0,5 volymprocent.

Skatt skall även betalas för produkter innehållande en blandning av öl och

icke-alkoholhaltig dryck hänförlig till KN-nr 2206 om alkoholhalten i

blandningen överstiger 0,5 volymprocent.

Skatt tas ut per liter med 1,47 kronor för varje volymprocent alkohol.

För öl med en alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.

7 §

Skatt skall inte betalas för varor som distribueras i form av alkohol som är

fullständigt denaturerad i enlighet med de föreskrifter regeringen meddelar. Vid

 försäljning till ett annat EG-land, skall ett av avsändaren upprättat förenklat

 ledsagardokument åtfölja sådana varor under transporten.

Skatt skall inte betalas för varor som

1. distribueras i form av alkohol som är fullständigt denaturerad i enlighet med

 kommissionens förordning (EEG) nr 3199/93 av den 22 november 1993 om ömsesidigt

 erkännande av förfaranden för att fullständigt denaturera alkohol för att

erhålla punktskattebefrielse,

2. ingår i vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

3. ingår i läkemedel,

4. ingår i smakämnen för tillverkning av livsmedel och drycker med en

alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

5. ingår direkt i livsmedel eller som ingrediens i halvfabrikat för

framställning av livsmedel, fyllda eller ej, förutsatt att alkoholinnehållet i

varje enskilt fall inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av något annat

livsmedel, eller

6. ingår i en vara som inte är avsedd att ätas eller drickas, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav.

Om varor som anges i första stycket 1 säljs till ett annat EG-land, skall de

under transporten åtföljas av ett förenklat ledsagardokument som avsändaren har

upprättat.

8 §3

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 12

eller 13 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 15

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. annars i Sverige tillverkar etylalkohol,

6. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag eller som annars i Sverige tillverkar mellanklassprodukter eller

etylalkohol,

7. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varor används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

att de går förlorade.

8 b §4

Skattskyldighet enligt 8 § första stycket 7 föreligger inte för varor som

förvärvats skattefritt enligt 31 f § och som förstörts genom olyckshändelse

eller force majeure.

Skattskyldighet enligt 8 § första stycket 7 föreligger inte för varor som

1. förvärvats skattefritt enligt 31 h § och som förstörts genom oförutsedda

händelser eller force majeure, eller

2. förvärvats skattefritt enligt 31 e § eller 32 § första stycket 8 och som

förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten.

9 §5

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

2. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare ta emot

skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i

Sverige,

3. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG importera

skattepliktiga varor från tredje land,

4. avser att yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga varor, eller

5. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor

skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

9 a §

En upplagshavare skall för varje skatteupplag löpande bokföra affärshändelser

och varurörelser som rör skattepliktiga alkoholvaror samt regelbundet inventera

lagret av sådana varor.

10 §6

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall ställas innan transporten påbörjas och uppgå till ett belopp

som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall

 hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattade varor

sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

11 §7

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av dennes skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

19 §8

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet av skatteupplaget återkallas,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 14 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans sker,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans av

skattepliktiga varor påbörjas,

6. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 7 när varorna används för

annat än avsett ändamål,

8. den som är skattskyldig enligt 8 c § och som enligt 18 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 9 §,

tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 6, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 7, när varorna används för

annat än avsett ändamål,

9. den som är skattskyldig enligt 8 c § och som enligt 18 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land

under förutsättning att varorna når mottagaren, eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

20 §9

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget,

e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

f) används för framställning av läkemedel,

g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och

drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

i) används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för konsumtion, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav,

j) används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

 alkohol,

k) säljs i enlighet med bestämmelsen i 31 e § för däri angivna ändamål,

l) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till annan

användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek för

medicinskt ändamål, eller

m) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 föreligger inte

för varor som

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

Vad som sägs i första stycket 1 gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

21 §10

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 13 § skall lämna deklaration för

varje mottagen leverans av skattepliktiga varor. Deklarationen skall ha kommit

in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag när varorna togs

emot.

Den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara godkänd upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in

 till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna

tillverkades.

Den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 6 skall lämna deklaration när

varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Den som, utan att vara registrerad varumottagare enligt 12 §, är skattskyldig

enligt 8 § första stycket 7 skall lämna deklaration när skattepliktiga varor

använts för annat än avsett ändamål. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna användes för

annat än avsett ändamål.

22 §11

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

20 § första stycket m,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 9, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 20 § första stycket m skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 9 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 13 § ställts för skatten i destinationslandet.

26 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 22 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor12, senast ändrat

 genom rådets direktiv 2000/47/EG13, skall varorna beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller dem som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

28 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 27 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 25 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 26 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

Har en vara beskattats enligt 26 § första stycket, och visar den skattskyldige

inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan beskattats i ett

annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige återbetalas, om det andra

EG-landets skatteanspråk är befogat.

30 §14

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 20 § första stycket e-j

kan, om skatt betalats för varorna, återbetalning ske efter skriftlig ansökan

hos beskattningsmyndigheten.

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 32 § första stycket 7 av

 någon som inte är upplagshavare eller skattebefriad förbrukare kan

återbetalning av skatten ske efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan enligt första stycket skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och

 ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

 1 500 kronor. Ansökan skall åtföljas av dokumentation som styrker användningen.

Inköp av varor utan skatt

Skattebefriad förbrukare15

31 e §16

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. att inköpa minst 25 kilogram alkohol under ett

 kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan alkohol som anges i

tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en försäkran till denne om att

alkoholen skall användas för sådant ändamål som anges i 20 § första stycket e-j.

Som skattebefriad förbrukare får godkännas den som använder alkoholvaror för

ändamål som anges i 32 § första stycket 7 om han med hänsyn till sina ekonomiska

 förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig.

Ett godkännande enligt första stycket får meddelas för viss tid eller tills

vidare. Godkännande tills vidare får meddelas den som tidigare hanterat

obeskattade alkoholvaror utan anmärkning. Ett godkännande får förenas med

villkor.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en upplagshavare

 köpa alkoholvaror utan skatt.

31 f §

En skattebefriad förbrukare skall löpande bokföra inköp och förbrukning av

obeskattade varor och på lämpligt sätt se till att det finns underlag för

kontroll av att varor som köpts in utan skatt använts för det ändamål som var

förutsättning för skattefriheten.

31 g §

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. alkoholvaror används för annat ändamål än som anges i godkännandet,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 31 f §, eller

4. förbrukaren inte medverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

32 §17

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 9 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 9 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom oförutsedda händelser eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har använts

a) för framställning av sådana produkter som anges i 7 § första stycket 2-6,

b) i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol, eller

c) för vetenskapligt ändamål,

8. som har levererats till

a) universitet eller högskola för vetenskapligt ändamål, eller

b) sjukhus eller apotek för medicinskt ändamål,

9. som har levererats till en sådan köpare som avses i 3 kap. 30 a § första

stycket 3 eller 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den omfattning som frihet

från alkoholskatt gäller i det EG-landet,

10. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande, eller

11. som har beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 26 § under

förutsättning att det andra EG-landets skatteanspråk är befogat.

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §18

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 § får avdrag göras för

 skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

 olyckshändelse eller force majeure.

En registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en

skatterepresentant enligt 14 § får göra avdrag för skatt på alkoholvaror som

förstörts under transporten till varumottagaren genom oförutsedda händelser

eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på alkoholvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

Registrerad varumottagare, som har godkänts som skattebefriad förbrukare enligt

31 e §, får utöver vad som anges i första och andra styckena göra avdrag för

skatt på alkoholvaror som använts

1. för framställning av sådana produkter som anges i 7 § första stycket 2-6,

2. i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol,

3. för vetenskapligt ändamål.

34 §

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Vid beskattning enligt 26

 § skall dock endast 2 kap. 5 §, 3 kap. 5-16 §§, 4 kap. 13 §, 5 kap., 8 kap. och

 9 kap. 4 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig

till tiden före ikraftträdandet.

3. Den som vid lagens ikraftträdande har sådant tillstånd från Läkemedelsverket

som anges i den äldre lydelsen av 31 e § skall anses godkänd som skattebefriad

förbrukare enligt den nya lydelsen av paragrafen. Godkännandet skall gälla för

den tid och för det eller de ändamål som anges i Läkemedelsverkets tillstånd.

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi1

dels att 7 kap. 3, 4, 5 a och 7 §§ och 8 kap. 3 a-5 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 1, 8, 9, och 11 §§, 4 kap. 1, 1 a, 2-5 och 12 §§, 5

kap. 1-4 §§, 6 kap. 1-3 och 10 §§, 7 kap. 1, 2, 5, 5 b och 6 §§, 8 kap. 1-3 §§,

9 kap. 2, 6, 9, 11 och 14 §§, 10 kap. 11 § och 11 kap. 9 och 10 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att rubrikerna till 7 kap. och 8 kap. samt rubriken närmast före 11 kap. 9

§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 3 a §, och ett nytt

kapitel, 6 a kap., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Med mineraloljeprodukter förstås produkter som hänförs till följande nummer i

Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt förordningen EEG 2658/87

Med mineraloljeprodukter förstås produkter som hänförs till följande nummer i

Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av

den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och Gemensamma

tulltaxan2 i dess lydelse den 1 oktober 1994

1. KN-nr 2706,

2. KN-nr 2707 10, 2707 20, 2707 30, 2707 50, 2707 91 00, 2707 99 11 och 2707 99

19,

3. KN-nr 2709,

4. KN-nr 2710,

5. KN-nr 2711, dock inte naturgas,

6. KN-nr 2712 10, 2712 20 00, 2712 90 31, 2712 90 33, 2712 90 39

och 2712 90 90,

7. KN-nr 2715,

8. KN-nr 2901,

9. KN-nr 2902 11 00, 2902 19 90, 2902 20, 2902 30, 2902 41 00, 2902 42 00, 2902

43 00 och 2902 44,

10. KN-nr 3403 11 00 och 3403 19,

11. KN-nr 3811,

12. KN-nr 3817.

2 kap.

1 §3

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 1

3 kr 26 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

4 kr 50 öre

per liter

b) miljöklass 2

3 kr 29 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

4 kr 53 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

3 kr 92 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

5 kr 16 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74 -

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350°C,

688 kr per m3

1 527 kr per m3

2 215 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350°C,

tillhörig

miljöklass 1

1 512 kr per m3

1 527 kr per m3

3 039 kr per m3

miljöklass 2

1 739 kr per m3

1 527 kr per m3

3 266 kr per m3

miljöklass 3 eller inte tillhör någon miljöklass

2 039 kr per m3

1 527 kr per m3

3 566 kr per m3

4.

ur 2711 12 11-2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 kg

1 264 kr per

1 000 kg

1 264 kr per

1 000 kg

b) annat ändamål än som avses under a

134 kr per

1 000 kg

1 606 kr per 1 000 kg

1 740 kr per 1 000 kg

5.

ur 2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

1 039kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som avses under a

223 kr per

1 000 m3

1 144 kr per

1 000 m3

1 367 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00, 2711 21 00

Naturgas som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som avses under a

223 kr per

1 000 m3

1 144 kr per

1 000 m3

1 367 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702 eller 2704

Kolbränslen

293 kr per

1 000 kg

1 329 kr per

1 000 kg

1 622 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00-2713 12 00

Petroleumkoks

293 kr per

1 000 kg

1 329 kr per

1 000 kg

1 622 kr per

1 000 kg

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 6 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

I fall som avses i 4 kap. 1 § 7 och 8 och 12 § första stycket 4 tas skatt ut med

 ett belopp som motsvarar skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för

bränslets olika användningssätt.

För kalenderåret 2002 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

8 §4

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om märkämnen som avses i 1 § första stycket 3 a.

Skatt enligt 1 § första stycket 3 b skall inte tas ut om oljeprodukten har

försetts med märkämnen som avses i 1 § första stycket 3 a

1. vid import av den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 6

eller 12 § första stycket 3 a senast när produkten anmäls till förtullning,

eller

1. vid import av den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 b § eller 12 a § senast

 när produkten anmäls till förtullning, eller

2. i annat fall än som avses under 1 senast när skattskyldighet för produkten

inträder enligt 5 kap.

Märkning enligt andra stycket får i Sverige göras endast på en depå som är

godkänd för detta ändamål av Tullverket i fall som avses i 1 och på ett

skatteupplag som är godkänt av beskattningsmyndigheten för märkning i fall som

avses i 2.

9 §5

Bränsletank som förser motor på motordrivet fordon med bränsle får inte

innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 8 §

första stycket är försedd med märkämnen. Inte heller bränsletank som förser

motor på båt med bränsle får innehålla en sådan oljeprodukt. Detta gäller dock

inte båtar för vilka fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787).

Bestämmelserna i första stycket gäller även oljeprodukt, från vilken märkämnen

som avses i 8 § första stycket har avlägsnats.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt. Har medgivande lämnats för

båt gäller 7 kap. 2 § andra stycket 1 b samt 8 kap. 3 och 4 §§ om avdrag och

inköp mot försäkran för bränsle i skepp även för bränsle i sådan båt.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt.

Beslut om ett medgivande enligt tredje stycket får återkallas, om

förutsättningarna för det inte längre finns. Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

11 §6

Energiskatt och koldioxidskatt skall inte betalas för

1. metan som framställs genom biologiska processer,

2. trädbränsle som säljs eller förbrukas för motordrift vid samtidig produktion

av värme och elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning,

3. bränsle som tillhandahålls i en särskild förpackning om högst en liter,

4. bränsle enligt 1 kap. 3 a § som till följd av bränslets beskaffenhet

förlorats i samband med att det framställts, bearbetats, lagrats eller

transporterats,

5. bränsle enligt 1 kap. 3 a § som levererats till en mottagare i ett annat

EG-land under villkor som anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4

mervärdesskattelagen (1994:200), i den omfattning som skattefrihet gäller i det

EG-landet.

4. bränsle enligt 1 kap. 3 a § som till följd av bränslets beskaffenhet

förlorats i samband med att det framställts, bearbetats, lagrats eller

transporterats.

Första stycket 2 gäller dock inte råtallolja.

Första stycket 4 gäller dock för varumottagare och skatterepresentant som avses

i 4 kap. 8 § endast bränsle som förlorats under transport till varumottagaren.

4 kap.

1 §7

Skyldig att betala energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt (skattskyldig)

för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som i Sverige tillverkar eller bearbetar bränsle eller annan som godkänts

 som upplagshavare enligt 3 §,

1. den som godkänts som upplagshavare enligt 3 §,

2. varumottagare som avses i 6 eller 7 §,

3. skatterepresentant enligt vad som anges i 8 §,

4. den som från ett annat EG-land säljer och levererar bränsle till en köpare i

Sverige genom distansförsäljning enligt 9 §,

5. den som i annat fall än som avses i 1-4 från ett annat EG-land till Sverige

för in eller tar emot leverans av bränsle,

6. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som säljer eller

förbrukar bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med

högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 6 tillämpas även i fråga om bränsle för vilket

antingen ingen skatt har betalats eller skatt har betalats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a, och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används för privat ändamål, eller

b) i båt för vilken fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787), när

 båten används för privat ändamål eller

c) i motordrivet fordon i de fall bränslet ger mindre än 85 volymprocent

destillat vid 350°C.

6. den som i Sverige yrkesmässigt tillverkar eller bearbetar bränsle utanför ett

 skatteupplag,

7. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som använder bränslet för

 ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp,

8. den som förvärvat bränsle som ger mindre destillat än 85 volymprocent vid

350°C och som använder bränslet för drift av motordrivna fordon.

1 a §8

Skattskyldighet enligt 1 § första stycket 5 och 6 föreligger inte för

Skattskyldighet enligt 1 § 5 föreligger inte för

1. bränsle som förs in till Sverige under sådana omständigheter att

förutsättningar skulle finnas att medge återbetalning av skatten enligt 9 kap. 1

 §,

2. motorbränsle som förs in till Sverige i normal bränsletank på motordrivet

fordon eller till fordonet kopplad släpvagn, fartyg eller luftfartyg som används

 yrkesmässigt om bränslet är avsett att användas i motor på fordonet,

släpvagnen, fartyget eller luftfartyget under transporten,

3. motorbränsle som förs in till Sverige för privat bruk i fordonstank,

bränsletank på fartyg eller luftfartyg eller i reservdunk som rymmer högst 10

liter.

2 §

Om ett bränsle för vilket skattskyldighet inte inträtt skall transporteras

mellan Sverige och ett annat EG-land enligt 6 kap. 3 § men inte når den

mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall skatt betalas för bränslet i

Sverige om bränslet

1. finns i Sverige eller kan antas ha förbrukats här, eller

2. har levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var

bränslet finns eller var det har förbrukats.

Den som ställt säkerhet för transporten är skyldig att betala skatt enligt

första stycket. Beskattning skall ske som om skattskyldighet inträtt vid den

tidpunkt då bränslet fördes in till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattat bränsle, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor9, senast ändrat

genom rådets direktiv 2000/47/EG10, skall bränslet beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller dem som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då bränslet sändes i väg.

3 §

Som upplagshavare får godkännas den som i en yrkesmässig verksamhet som bedrivs

i Sverige avser att

1. tillverka eller bearbeta bränslen, eller

2. i större omfattning

a) hålla bränslen i lager, eller

b) återförsälja eller förbruka metan,

Om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av bränslen samt

återförsäljning eller förbrukning av metan skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

3 a §

En upplagshavare skall för varje skatteupplag löpande bokföra affärshändelser

och varurörelser som rör skattepliktigt bränsle samt regelbundet inventera

lagret av sådant bränsle.

4 §11

Om en upplagshavare i Sverige säljer bränsle, för vilket skattskyldighet inte

inträtt, till annan svensk upplagshavare eller till upplagshavare eller

varumottagare i ett annat EG-land, skall han innan leverans av bränsle påbörjas

hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land. Säkerheten skall uppgå till ett

belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade bränslen

 som upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet

skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattat

bränsle sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattat bränsle till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattat bränsle till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall ställas innan transporten påbörjas och uppgå till ett belopp

som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade bränslen som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall

 hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattat bränsle

sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av bränslen. Säkerheten skall uppgå till

 ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de bränslen som

upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt andra stycket får bortses från bränslen

som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt tredje stycket får bortses från bränslen

 som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

5 §12

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av dennes skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

12 §13

Skattskyldig för energiskatt för råtallolja samt för energiskatt, koldioxidskatt

 och svavelskatt för bränslen som avses i 2 kap. 1 § första stycket 6-8,

bränslen enligt 3 och 4 §§ som inte avses i 1 kap. 3 a § samt vad gäller

svavelskatt även bränslen som avses i 3 kap. 1 § 1 är den som

1. tillverkar eller bearbetar bränsle,

2. enligt 6 kap. 10 § andra stycket registrerats som lagerhållare,

återförsäljare eller förbrukare av bränsle,

3. i annat fall än som avses i 1 och 2 för in kolbränsle, petroleumkoks,

råtallolja eller torvbränsle till Sverige från ett annat EG-land eller tar emot

en sådan leverans, och

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som säljer eller förbrukar

bränslet för ett ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 4 tillämpas även i fråga om bränsle enligt 2 kap.

3 eller 4 § som inte avses i 1 kap. 3 a § och som beskattats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a eller som förvärvats utan skatt, och som förbrukas i skepp,

när skeppet används för privat ändamål.

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som använder bränslet för ett

 ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Som tillverkare anses den som för in naturgas till Sverige samt den för vars

räkning sådan införsel äger rum. Som tillverkare anses även den som tar upp

torvbränsle.

5 kap.

1 §

Skattskyldigheten för upplagshavare inträder när

1. han levererar bränsle till en köpare i Sverige som inte är upplagshavare

eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare eller

registrerad eller oregistrerad varumottagare,

2. han exporterar bränsle till en köpare i tredje land,

3. han tar i anspråk bränsle för annat ändamål än försäljning eller bränsle

annars upphör att lagras i godkänt skatteupplag, eller

4. han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

1. bränsle förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av andra stycket,

2. bränsle tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett skatteupplag,

3. bränsle importeras utan att föras till ett skatteupplag,

4. bränsle tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister uppkommer, eller

5. godkännandet av skatteupplaget återkallas.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 inträder inte för bränsle som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land

under förutsättning att bränslet når mottagaren, eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

2 §14

Skattskyldigheten inträder

1. för varumottagare som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 2, när

 han tar emot leverans av bränsle,

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket

3, när köparen tar emot leverans av bränsle,

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 5 eller 12 §

första stycket 3, när bränslet förs in till Sverige, och

1. för varumottagare som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 2, när han tar emot

leverans av bränsle,

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 3, vid

mottagandet av bränslet,

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 5 eller 12 § första stycket 3,

när bränslet förs in till Sverige, och

4. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 b § eller 12 a § och som enligt 5

 § skall betala skatten till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att

betala tull enligt tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om

skyldighet att betala tull förelegat.

3 §15

Skattskyldigheten inträder

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4, när bränslet

av honom levereras till köpare,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 6 eller andra

stycket eller enligt 4 kap. 12 § första stycket 4 eller andra stycket, när

bränslet levereras till en köpare eller tas i anspråk för det ändamål som medför

 att skatt skall betalas med högre belopp, och

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 4, när leverans av bränslet

påbörjas,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 7 eller 8 eller enligt 4 kap.

12 § första stycket 4, när bränslet används för ett ändamål som medför att skatt

 skall betalas med högre belopp, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § första stycket 1 eller 2 när

a) bränsle av honom levereras till en köpare som inte är registrerad eller till

eget försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas

i anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

a) bränsle av honom levereras till någon som inte är registrerad eller till eget

 försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas i

anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

b) han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

4 §16

För annan än upplagshavare som tillverkar eller bearbetar bränslen som avses i 1

 kap. 3 a § inträder skattskyldigheten när bränslet tillverkas eller bearbetas.

Skattskyldigheten inträder för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 6, när

bränslet tillverkas eller bearbetas.

6 kap.

1 §

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Vid beskattning enligt 4

kap. 2 § skall dock endast 2 kap. 5 §, 3 kap. 5-16 §§, 4 kap. 13 §, 5 kap., 8

kap. och 9 kap. 4 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter tillämpas.

2 §17

Oregistrerad varumottagare skall lämna deklaration för varje leverans av bränsle

 som han tagit emot och för vilket han är skyldig att betala skatt.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar

efter den dag då han tog emot leveransen av bränslet.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när bränslet förs in till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in

till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då bränslet fördes

in till Sverige.

Den som tillverkar eller bearbetar bränslen som avses i 1 kap. 3 a § utan att

vara godkänd upplagshavare skall lämna deklaration när bränslet tillverkas eller

 bearbetas. Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

 fem dagar efter den dag varan tillverkades eller bearbetades.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 5 skall lämna deklaration när bränslet

 förs in till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då bränslet fördes in

till Sverige.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 6 skall lämna deklaration när bränslet

 tillverkas eller bearbetas. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag varan tillverkades eller

bearbetades.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 7 skall lämna deklaration när bränsle

använts för annat än avsett ändamål. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då bränslet användes för

annat än avsett ändamål.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 8 skall lämna deklaration när bränsle

använts för drift av motordrivna fordon. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då bränslet användes för

drift av motordrivna fordon.

3 §18

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare eller en varumottagare i ett annat EG-land,

2. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare i Sverige om transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en mottagare i ett annat EG-land enligt 2 kap. 11 § första stycket 5,

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §,

och

5. vid transport av bränsle som avses i 1 kap. 3 a § och som förtullats enligt

tullagen (1994:1550).

1. vid transport av obeskattat bränsle till en upplagshavare eller en

varumottagare i ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattat bränsle till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattat bränsle till en mottagare i ett annat EG-land

enligt 7 kap. 2 §, och

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall följa bränslet under

transporten i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 2 kap. 11 § första stycket 5 skall

bränslet under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller

 för bränslet i det andra EG-landet.

Vid transport till mottagare som avses i 7 kap. 2 § skall bränslet under

transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för bränslet i

 det andra EG-landet.

10 §

Skattskyldiga enligt 4 kap. 3, 6, 8 eller 10 § eller 12 § första stycket 1 skall

 vara registrerade hos beskattningsmyndigheten.

Hos beskattningsmyndigheten kan registreras den som i en yrkesmässig verksamhet

som bedrivs i Sverige i större omfattning

Som skattskyldig får också efter ansökan registreras den som i större omfattning

1. håller bränslen enligt 4 kap. 12 § i lager, eller

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §.

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Föreslagen lydelse

6 a kap. Skattebefriade användningsområden m.m.

1 §

Bränsle som används för nedan angivna ändamål, i förekommande fall med undantag

för vissa bränsleslag, skall helt eller delvis befrias från skatt enligt

följande, om inte annat anges.

Ändamål

Bränsle som inte ger befrielse

Befrielse från energiskatt

Befrielse från koldioxidskatt

Befrielse

från svavelskatt

1. Förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en

process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än motor-drift

eller uppvärmning

100 procent

100 procent

100 procent

2. Förbrukning i tåg eller annat spårbundet färdmedel

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och 4 §§

100 procent

100 procent

100 procent

3. Förbrukning i skepp, när skeppet inte används för privat ändamål

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och 4 §§

100 procent

100 procent

100 procent

4. Förbrukning i båt för vilken medgivande enligt 2 kap. 9 § eller

fartygstillstånd enligt fiskelagen (1993:787) meddelats, när båten inte används

för privat ändamål

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och 4 §§

100 procent

100 procent

100 procent

5. Förbrukning i

a) luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål

Annan bensin än flygbensin (KN-nr

2710 00 26) och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och 4

§§.

100 procent

100 procent

100 procent

b) luftfartyg, när luftfartyget används för privat ändamål eller i

luftfartygsmotorer i provbädd eller i liknande anordning

Andra bränslen än flygbensin och flygfotogen (KN-nr 2710 00 51)

100 procent

100 procent

100 procent

6. Förbrukning vid framställning av mineraloljeprodukter, kolbränslen,

petroleumkoks eller andra produkter för vilka skatteplikt har inträtt för

tillverkaren

100 procent

100 procent

100 procent

7. Förbrukning vid fram-ställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av 3 §

Bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och 4 §§

100 procent

100 procent

-

8. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

metallurgiska processer

Andra bränslen än kolbränslen och petroleumkoks

100 procent

100 procent

-

9. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet

Bensin, råtallolja, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och

4 §§

100 procent

65 procent

-

10. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid växthusuppvärmning i yrkesmässig

växthusodling

Bensin, råtallolja, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och

4 §§

100 procent

65 procent

-

11. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks-

eller vattenbruksverksamhet

Bensin, råtallolja, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och 3 och

4 §§

100 procent

65 procent

-

12. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

sodapannor, lutpannor, metallurgiska processer eller i processer för

framställning av andra mineraliska ämnen än metaller

-

-

100 procent

13. Förbrukning vid tillverkningsprocessen i gruvindustriell verksamhet för

drift av andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar

Andra bränslen än bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

65 procent

-

2 §

Om råtallolja förbrukas för ändamål som anges i 1 § 9-11 medges befrielse från

energiskatten med ett belopp som motsvarar den energiskatt och 65 procent av den

 koldioxidskatt som tas ut på bränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

3 §

Vid samtidig produktion av värme och skattepliktig elektrisk kraft i en

kraftvärmeanläggning skall, för den del av bränslet som förbrukas för

framställning av nyttiggjord värme, skattebefrielsen enligt 1 § 7 inte avse

koldioxidskatt och när det gäller energiskatt endast utgöra 50 procent. Såvitt

avser råtallolja skall befrielsen utgöra endast 50 procent av den energiskatt

som tas ut på bränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

4 §

Skattebefrielse enligt 1 § 7 gäller också för bränsle som avses i 2 kap. 1 §

första stycket 3 b vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggörs.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

1 §19

I en deklaration som avser energiskatt och koldioxidskatt på bränslen som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b får avdrag göras för skatt på bränsle

Den som är skattskyldig får göra avdrag för skatt på bränsle

1. för vilket skattskyldighet tidigare har inträtt,

2. som tagits tillbaka i samband med återgång av köp,

3. som av den skattskyldige exporterats till tredje land eller förts till frizon

 eller frilager för annat ändamål än att förbrukas där,

4. som förbrukats eller sålts för förbrukning

a) för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning, eller

b) i en process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än

motordrift eller uppvärmning,

5. som förbrukats för framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts.

Avdrag enligt första stycket 4 får göras även för skatt på bränsle som

förbrukats eller sålts för förbrukning för gas- och värmeproduktion som sker vid

 användning av bränsle på sätt som avses i första stycket 4.

4. som förbrukats på ett sätt som ger rätt till skattebefrielse enligt 6 a kap.,

5. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande,

6. som har tagits emot för förbrukning i skepp eller luftfartyg med de undantag

i fråga om vissa bränslen som anges i 6 a kap. 1 § 3 och 5,

7. som har tagits emot för förbrukning i båtar som avses i 6 a kap. 1 § 4 med de

 undantag i fråga om vissa bränslen som anges i denna punkt.

Om en skattebefriad förbrukare har meddelats ett beslut om preliminär skattesats

 enligt 9 kap. 9 b §, får avdrag enligt första stycket 5 göras enligt den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

2 §20

I en deklaration som avser energiskatt och koldioxidskatt på andra bränslen än

som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, dock inte flygbensin eller

flygfotogen, får avdrag göras enligt 1 § första stycket 1-4 och andra stycket.

Avdrag får också, med de begränsningar som följer av första stycket, göras för

skatt 1. på annat bränsle än bensin som förbrukats eller sålts för förbrukning

a) i tåg eller annat spårbundet transportmedel,

b) i skepp, när skeppet inte används för privat ändamål, eller

c) i båt för vilken fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787), när

 båten inte används för privat ändamål,

2. på annat bränsle än bensin som förbrukats eller sålts för förbrukning i

luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål,

3. på bränsle som förbrukats för framställning av

a) mineraloljeprodukter,

b) kolbränslen och petroleumkoks, eller

c) andra produkter för vilka skatteplikt har inträtt för tillverkaren,

4. på bränsle som förbrukats för framställning av skattepliktig elektrisk kraft,

 med de begränsningar som följer av tredje och fjärde styckena.

Avdrag enligt andra stycket 4 får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för

1. energiskatt och koldioxidskatt på den del av bränslet som förbrukats för

framställning av skattepliktig elektrisk kraft, och

2. hälften av energiskatten på den del av bränslet, dock inte råtallolja, som

förbrukats för framställning av nyttiggjord värme.

Bestämmelserna i tredje stycket 2 tillämpas även på råtallolja, dock att avdrag

får göras för energiskatt med ett belopp som motsvarar hälften av den

energiskatt som tas ut på bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

En skattskyldig får göra avdrag för skatt på bränsle som avses i 1 kap. 3 a §

och som levererats till en sådan köpare som avses i 3 kap. 30 a § första stycket

 3 eller 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den omfattning som frihet från

bränsleskatt föreligger i det EG-landet.

5 §21

I en deklaration som avser svavelskatt på andra bränslen än flygbensin och

flygfotogen får avdrag göras enligt 1 § första stycket 1-4 och andra stycket och

 enligt 2 § andra stycket 1-3.

Avdrag får, i den mån avdrag inte gjorts enligt första stycket, göras även för

skatt på svavel i bränsle som har förbrukats eller sålts för förbrukning i

metallurgiska processer eller processer för framställning av varor av andra

mineraliska ämnen än metaller, vari skall anses ingå även den gas- och

värmeproduktion som sker till följd av sådana processer, eller i sodapannor

eller lutpannor.

Om en skattskyldig har begränsat utsläppet av svavel genom reningsåtgärd eller

genom bindning i någon produkt eller i aska i samband med förbrukning av det

skattepliktiga bränslet, får avdrag göras med 30 kronor per kilogram svavel som

utsläppet har minskat.

5 b §22

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på annat

bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § får avdrag också göras för skatt på bränsle

som av den skattskyldige förts ut från Sverige till ett annat EG-land.

En skattskyldig som fört ut annat bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § från

Sverige till ett annat EG-land får göra avdrag för skatten på bränslet.

6 §23

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på

bränslen som avses i 1 kap. 3 a § och som lämnas av upplagshavare, varumottagare

 eller skatterepresentant som avses i 4 kap. 8 § får avdrag även göras för skatt

 på bränsle som förstörts till följd av tillfälliga omständigheter eller force

majeure. Varumottagare och skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast

 på bränsle som förstörts under transport till varumottagaren.

Upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant får i fråga om bränslen

som avses i 1 kap. 3 a § göra avdrag för skatt på bränsle som förstörts till

följd av oförutsedda händelser eller force majeure. Varumottagare och

skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast för skatt på bränsle som

förstörts under transport till varumottagaren.

En upplagshavare får också göra avdrag för skatt på bränsle som har beskattats i

 ett annat EG-land i sådana fall som avses i 4 kap. 2 § under förutsättning att

det andra EG-landets skatteanspråk är befogat.

8 kap.

Inköp mot försäkran

Skattebefriad förbrukare

1 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa bensin och bränsle som

 avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b utan energiskatt och koldioxidskatt mot

att han lämnar en försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för

 sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första stycket 4 eller andra stycket.

Som skattebefriad förbrukare får godkännas den som förbrukar bränsle för ändamål

 som anges i 6 a kap. 1 § 1-5, 8, 10 eller 12 om han med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig.

Ett godkännande enligt första stycket får meddelas för viss tid eller tills

vidare. Godkännande tills vidare får meddelas den som tidigare hanterat

obeskattat bränsle utan anmärkning. Ett godkännande får förenas med villkor.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en skattskyldig

köpa bränsle i de fall där bränslet enligt 6 a kap. är befriat från skatt.

Om en skattebefriad förbrukare har meddelats ett beslut om preliminär skattesats

 enligt 9 kap. 9 b §, får köp enligt tredje stycket ske till den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

2 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa kolbränslen och

petroleumkoks utan energiskatt och koldioxidskatt mot att han lämnar en

försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för sådant ändamål

som avses i 7 kap. 3 §.

En skattebefriad förbrukare skall löpande bokföra inköp och förbrukning av

bränsle helt eller delvis befriat skatt och på lämpligt sätt se till att det

finns underlag för kontroll av att bränsle som köpts in helt eller delvis

befriat från skatt använts för det ändamål som var förutsättning för

skattebefrielsen.

3 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa annat bränsle än

sådant som avses i 1 §, dock inte flygbensin och flygfotogen, utan energiskatt

och koldioxidskatt mot att han lämnar en försäkran till leverantören om att

bränslet skall användas för ett sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första

stycket 4 eller andra stycket eller i 7 kap. 2 § andra stycket 1 eller 2.

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. bränslet används för annat ändamål än som anges i godkännandet,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 2 §, eller

4. förbrukaren inte medverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

9 kap.

2 §24

Om någon som inte är skattskyldig har förbrukat bränsle, dock inte bensin,

råtallolja eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet, i annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än växthus-uppvärmning vid

yrkesmässig växthusodling eller i yrkesmässig skogs- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan

återbetalning av energiskatten och 65 procent av koldioxidskatten på bränslet.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas även på råtallolja, dock att

återbetalning medges av energiskatt till ett belopp som motsvarar den

energiskatt och 65 procent av den koldioxidskatt som tas ut på bränsle som avses

 i 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första eller andra stycket medges enligt den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

Om någon som inte är skattskyldig eller skattebefriad förbrukare har förbrukat

bränsle på ett sådant sätt som ger rätt till skattebefrielse enligt 6 a kap.

medger beskattningsmyndigheten efter ansökan återbetalning av skatten på

bränslet.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första stycket medges enligt den lägre koldioxidskattesats

eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer av beslutet.

6 §

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 § tredje stycket, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan kompensation för den svavelskatt som

belastat bränslet med 30 kronor per kilogram som utsläppet har minskat.

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 §, medger beskattningsmyndigheten efter

ansökan kompensation för den svavelskatt som belastat bränslet med 30 kronor per

 kilogram som utsläppet har minskat.

9 §25

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 4 §, inköp mot försäkran enligt 8

 kap. 3 a § eller återbetalning enligt 9 kap. 2 § gäller följande. Har bränsle,

dock inte bensin eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b,

förbrukats vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning av koldioxidskatten eller,

beträffande råtallolja, energiskatten för den del av skatten som överstiger 0,8

procent av de framställda produkternas försäljningsvärde. Nedsättning medges med

 sådant belopp att den överskjutande skattebelastningen inte överstiger 24

procent av det överskjutande skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock

inte medges för skatt på bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 1 § första stycket 4, köp av

bränsle befriat från skatt enligt 8 kap. 1 § eller till återbetalning enligt 9

kap. 2 § gäller följande. Har bränsle, dock inte bensin eller bränsle som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, förbrukats vid tillverkningsprocessen i

industriell verksamhet eller i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning

av koldioxidskatten eller, beträffande råtallolja, energiskatten för den del av

skatten som överstiger 0,8 procent av de framställda produkternas

försäljningsvärde. Nedsättning medges med sådant belopp att den överskjutande

skattebelastningen inte överstiger 24 procent av det överskjutande

skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock inte medges för skatt på

bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Bestämmelserna i första stycket gäller även mottagare av värmeleveranser om

värmen har använts vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet. I sådana fall

avses med bränsle det bränsle som förbrukats för framställning av värmen.

Vid beräkning av nedsättning enligt första eller andra stycket får den

koldioxidskatt som är hänförlig till följande bränslen dock inte sättas ned mer

än att den motsvarar minst

a) 160 kronor per kubikmeter dieselbrännolja (KN-nr 2710 00 69) eller fotogen

(KN-nr 2710 00 51 eller 2710 00 55),

b) 125 kronor per kubikmeter eldningsolja (KN-nr 2710 00 74-2710 00 78), och

c) 320 kronor per 1 000 kilogram gasol som förbrukats för drift av stationära

motorer.

Vad som i tredje stycket föreskrivs om dieselbrännolja, fotogen, eldningsolja

och gasol tillämpas även på bränsle för vilket motsvarande skatt skall betalas

enligt 2 kap. 3 och 4 §§.

Ansökan om nedsättning enligt första eller andra stycket skall omfatta en period

 om ett kalenderår och skall lämnas in till beskattnings-myndigheten senast inom

 ett år efter kalenderårets utgång.

11 §

Om skatt har betalats i Sverige enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och bränslet

har beskattats i ett annat EG-land, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan

 av den skattskyldige återbetalning av skatten.

Rätt till återbetalning enligt första stycket föreligger endast om den sökande

inom tre år från den dag då leveransen påbörjades visar att bränslet beskattats

i ett annat EG-land.

Har bränsle beskattats enligt 4 kap. 2 § första stycket, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att bränslet

beskattats i ett annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige

återbetalas, om det andra EG-landets skatteanspråk är befogat.

14 §26

Beskattningsmyndigheten får besluta om revision för att kontrollera att den som

ansökt om återbetalning av, nedsättning av eller kompensation för skatt enligt

2-6, 8 a, 9 eller 9 b-11§ har lämnat riktiga och fullständiga uppgifter och för

att kontrollera att uppgiftsskyldighet som avses 13 § har fullgjorts riktigt och

 fullständigt.

Bestämmelserna i 3 kap. 8-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om revision enligt första stycket.

Beskattningsmyndigheten får besluta om revision också för att inhämta uppgifter

av betydelse för kontroll enligt första stycket av någon annan än den som

revideras.

Bestämmelserna i 3 kap. 8-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om revision enligt första eller andra

stycket.

10 kap.

11 §

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 § lagen (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter skall tillämpas även på avgift enligt detta kapitel.

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 och 18 §§ lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter skall tillämpas på avgift enligt detta

kapitel.

11 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

9 §27

I en deklaration som avser energiskatt på elektrisk kraft får avdrag göras för

skatt på elektrisk kraft som

Den som är skattskyldig för energiskatt på elektrisk kraft får göra avdrag för

skatt på elektrisk kraft som

1. förbrukats eller sålts för förbrukning i tåg eller annat spårbundet

transportmedel eller för motordrift eller uppvärmning i omedelbart samband med

sådan förbrukning,

2. förbrukats eller sålts för förbrukning för annat ändamål än motordrift eller

uppvärmning eller för användning i omedelbart samband med sådan förbrukning,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid framställning av produkter som

avses i 7 kap. 2 § andra stycket 3,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 2 § andra stycket 4,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid sådan framställning av produkter

som avses i 6 a kap. 1 § 6,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 1 § första stycket 4 i fall som avses i 6 a kap. 1 § 7,

5. förbrukats eller sålts för förbrukning vid sådan överföring av elektrisk

kraft på det elektriska nätet som utförs av den som ansvarar för förvaltningen

av nätet i syfte att upprätthålla nätets funktion.

10 §28

Avdrag får göras även för energiskatt och koldioxidskatt på

1. bränsle som beskattas enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 b, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts,

2. annat bränsle än som avses under 1, dock inte råtallolja, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av andra och femte styckena.

Avdrag enligt första stycket 2 får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för energiskatt

och koldioxidskatt på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för hälften av energi-skatten på den del av

bränslet som förbrukats för framställning av nyttiggjord värme.

Avdrag får göras även för energiskatt på råtallolja om den förbrukats vid

framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de begränsningar som följer

av fjärde och femte styckena.

Avdrag enligt tredje stycket får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för hela

energiskatten på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för energiskatt med ett belopp som motsvarar

hälften av den energiskatt som tas ut på bränsle som avses i 2 kap. 1 § första

stycket 3 a på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

nyttiggjord värme.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4, 7 kap. 1 § första stycket 5 eller 2 § andra

stycket 4 eller tredje eller fjärde stycket.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4 eller 7 kap. 1 § första stycket 4 i fall som

avses i 6 a kap. 1 § 7 eller 2, 3 eller 4 §.

Den som yrkesmässigt levererar elektrisk kraft som i Sverige framställts i ett

vindkraftverk får göra avdrag med ett belopp som svarar mot den skatt som skall

betalas enligt 3 § första stycket 4.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2.4

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel skall ha

följande lydelse.

6 §1

Den som är skattskyldig enligt 4 § första stycket 1 eller 2 skall vara

registrerad hos beskattningsmyndigheten.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

kan registreras hos beskattningsmyndigheten som återförsäljare.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

får efter ansökan registreras som skattskyldig om han med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

7 §1

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera att

deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt

eller, att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma.

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera

1. att deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och

fullständigt,

2. att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma, eller

3. skatteupplag enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi.

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision också för att inhämta

uppgifter av betydelse för kontroll enligt första stycket av någon annan än den

som revideras.

Skatterevision får göras hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig

enligt bokföringslagen (1999:1078) och hos annan juridisk person än dödsbo.

Skatterevision får göras hos

1. den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen

(1999:1078),

2. annan juridisk person än dödsbo,

3. sådan representant som avses i 16 § andra stycket lagen om tobaksskatt, 15 §

andra stycket lagen om alkoholskatt eller 4 kap. 10 § andra stycket lagen om

skatt på energi,

4. den som har ansökt om godkännande som upplagshavare enligt lagen om

tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi,

5. den som har ansökt om registrering som varumottagare enligt lagen om

tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi,

6. den som har ansökt om godkännande som skattebefriad förbrukare enligt lagen

om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

2.6

Förslag till lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001.

Härigenom föreskrivs följande.

1 § För fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret gäller, i stället för

bestämmelserna i 11 § fordonsskattelagen (1988:327), att det skatteår som börjar

 under år 2001 skall bestå av tretton på varandra följande kalendermånader. För

det skatteåret skall fordonsskattens storlek vara tretton tolftedelar av de

belopp som framgår av bilaga 1 till fordonsskattelagen. För den första

skatteperioden det skatteåret skall skatten vara fem tolftedelar av de belopp

som framgår av nämnda bilaga.

2 § Bestämmelserna i fordonsskatteförordningen (1993:1028) tillämpas vid uppbörd

 m.m. enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

3

Ärendet och dess beredning

En särskild utredare fick den 18 december 1997 i uppdrag att se över

förfarandereglerna för punktskatter, m.m. (dir. 1997:152). Översynen skulle

koncentreras till förfarandet för de harmoniserade punktskatterna, dvs.

punktskatterna på alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljor. Utredningen har

arbetat under namnet 1998 års punktskatteutredning och har tidigare avlämnat

delbetänkandena Beskattning utan taxfree (SOU 1998:126) och Införsel av

beskattade varor (1999:26). Dessa betänkanden har behandlats i prop. 1998/99:86

och prop 1998/99:127 (bet. 1998/99:SkU21 och rskr. 1998/99:243 respektive bet.

1999/2000:SkU3 och rskr. 1999/2000:64).

I maj 2000 avlämnande 1998 års punktskatteutredning slutbetänkandet

Punktskatterna - Reformerade betalningsregler, m.m. Utredningens sammanfattning

av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag, i de delar som

behandlas i denna proposition, finns i bilaga 2. Betänkandet har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Finansdepartementet (dnr

 Fi2000/2211).

I betänkandet föreslår utredningen ändringar i reglerna om när skattskyldighet

inträder för upplagshavare enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS), lagen

(1994:1564) om alkoholskatt (LAS), och lagen (1994:1776) om skatt på energi

(LSE). Vidare föreslår utredningen att dagens försäkranssystem på alkohol- och

energiområdet ersätts med ett system där skattefria inköp förutsätter att

köparen är godkänd av beskattningsmyndigheten som skattebefriad förbrukare.

Slutligen föreslår utredningen att punktskatterna skall inordnas i

skattebetalningslagens (1997:483) skattekontosystem. Att inordna punktskatterna

i skattekontosystemet kräver omfattande förberedelser från skatteförvaltningens

sida. Enligt Riksskatteverket är arbetet med detta av sådan omfattning att

punktskatterna kan komma med i skattekontosystemet först den 1 januari 2003. Med

 hänsyn härtill väljer regeringen att återkomma till denna fråga vid ett senare

tillfälle. Regeringen avser dock nu att ta upp betänkandets övriga förslag.

I en skrivelse till regeringen den 2 november 2000 föreslår Vägverket att 78 §

fordonskungörelsen (1972:595) ändras så att inställelsemånaden för

kontrollbesiktning för fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret flyttas

från maj till juli. Vidare föreslår Vägverket att uppbörden av fordonsskatt

skall harmoniseras med ändringen av inställelsemånad.

Vägverkets skrivelse har varit föremål för remissbehandling hos Aktiebolaget

Svensk Bilprovning, Motorbranschens riksförbund och Motormännens riksförbund.

Riksskatteverket hade innan Vägverket överlämnade skrivelsen till regeringen

tillstyrkt förslagen i den.

Regeringen har genom en ändring i fordonskungörelsen, som trädde i kraft den 1

februari 2001, ändrat inställelsemånad för kontrollbesiktning av fordon med

slutsiffra fem till juli. Näringsdepartementet, Finansdepartementet, Vägverket

och Riksskatteverket har i samverkan utarbetat förslag till ändringar i

fordonsskattelagen och fordonsskatteförordningen för att uppbörden av

fordonsskatt skall följa inställelsemånaden för kontrollbesiktning. Regeringen

avser nu att ta upp förslaget.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 februari 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

 lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Regeringens lagförslag har med ett undantag utformats i enlighet med vad

Lagrådet förordat. Mot bakgrund av vad Lagrådet yttrat väljer rege-ringen

nämligen att inte nu lägga fram förslaget att ersätta bestämmelserna om

tredjemansföreläggande och revision i återbetalningsärenden enligt LTS, LAS och

LSE med en hänvisning till bestämmelser i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Vidare har Lagrådet ansett att vissa frågor bör

övervägas ytterligare. Vi återkommer till detta och Lagrådets övriga synpunkter

i det följande. I förhållande till lagrådsremissen har också vissa redaktionella

 ändringar gjorts i lagtexten.

Det förslag som inte remitterats är av sådan lagteknisk enkel beskaffenhet att

Lagrådets yttrande skulle sakna betydelse.

4 De harmoniserade punktskatterna

4.1 Inledning

Före den 1 januari 1993 var EG en tullunion med gemensam tullmur utåt mot tredje

 land och inga tullar mellan medlemsländerna. Skatter reglerades nationellt och

påfördes vid gränspassering även vid passage mellan medlemsländerna. Vid

årsskiftet 1992/93 genomfördes dock den inre marknaden och i samband därmed

slopades gränskontrollerna mellan medlemsländerna avseende kommersiell trafik

och resandetrafik. Huvudregeln är numera att inga gränsformaliteter skall

förekomma enbart på grund av att en gräns mellan medlemsländer passeras.

För att fri rörlighet för varor skall uppnås är det viktigt att medlemsstaternas

 förfarandebestämmelser om punktskatter är harmoniserade. För punktskatter på

alkohol- och tobaksvaror samt mineraloljeprodukter har gemensamma

förfaranderegler införts genom rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992

 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och

övervakning av sådana varor (EGT L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012), det

s.k. cirkulationsdirektivet. Direktivet har ändrats genom direktiv 92/108/EEG,

94/74/EEG, 96/99/EG, 2000/44/EG och 2000/47/EG.

4.2 Centrala begrepp i cirkulationsdirektivet

I direktivet definieras inledningsvis vissa begrepp som är centrala för

förståelsen av förfarandereglerna. Dessa begrepp är

godkänd lagerhavare: fysisk eller juridisk person som av en medlemsstats

behöriga myndigheter fått tillstånd att tillverka, bearbeta, förvara, ta emot

och avsända punktskattebelagda varor inom ramen för sin affärsverksamhet, varvid

 punktskatten är vilande enligt uppskovsreglerna för skatteupplag,

skatteupplag: en plats där varor som är belagda med punktskatt tillverkas,

bearbetas, förvaras, mottas eller avsänds enligt uppskovsreglerna av en godkänd

lagerhavare inom ramen för hans affärsverksamhet, under de särskilda villkor som

 fastställts av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där skatteupplaget

är beläget,

uppskovsregler: en skatteordning som tillämpas på tillverkning, bearbetning,

förvaring och flyttning av varor, varvid punktskatten är vilande

(suspensionsordningen),

näringsidkare med punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk person utan

ställning som godkänd lagerhavare, som av behöriga myndigheter i en medlemsstat

fått tillstånd att, inom ramen för sin affärsverksamhet, ta emot

punktskattebelagda varor från en annan medlemsstat enligt uppskovsreglerna;

denna typ av näringsidkare skall ställa säkerhet för skatten och får varken

förvara eller avsända sådana punktskattebelagda varor enligt uppskovsreglerna,

näringsidkare utan punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk person utan

ställning som godkänd lagerhavare, som har rätt att inom ramen för sin

affärsverksamhet tillfälligtvis ta emot punktskattebelagda varor från en annan

medlemsstat enligt uppskovsreglerna; denna typ av näringsidkare får varken

förvara eller avsända sådana varor enligt uppskovsreglerna och måste garantera

betalningen av punktskatt till skattemyndigheterna i destinationsmedlemsstaterna

 innan varorna avsänds.

4.3 Huvudprinciper för beskattningsförfarandet

Förfarandereglerna i cirkulationsdirektivet innebär i princip att

punktskattepliktiga varor kan cirkulera fritt (dvs. utan gränskontroller), att

beskattningskonsekvenserna skjuts upp tills varorna når den slutgiltiga

konsumenten och att beskattningen skall ske i konsumtionslandet.

Syftet med suspensionsordningen är att varorna, trots att de är skattepliktiga,

skall kunna bearbetas, lagras och förflyttas mellan medlemsländerna i tidigare

led än detaljistledet utan att beskattningskonsekvenser inträder. Skatten

förfaller med andra ord inte till betalning under den tid varorna befinner sig

inom suspensionsordningen. Betalningsskyldighet för punktskatt inträder först

när varan blir tillgänglig för konsumtion, vilket den anses vara när den upphör

att omfattas av suspensionsordningen. För punktskattepliktiga varor, som inte

omfattas av suspensionsordningen, gäller att punktskatten förfaller till

betalning i samband med att varan framställs eller importeras från land utanför

gemenskapen. Omfattas varorna av något av gemenskapens tullförfaranden vid

införandet till EU anses dock importen äga rum först när varorna lämnar

tullförfarandet.

4.4 Framställning, bearbetning, lagring och flyttning av skattepliktiga varor

Framställning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall i princip

alltid ske i skatteupplag om skatten inte är betald. Flyttning av

punktskattepliktiga varor under skatteuppskov skall enligt huvudregeln ske från

ett skatteupplag till ett annat. De risker som är förknippade med sådan

flyttning skall täckas av en säkerhet för punktskattens betalning. Säkerheten

skall ställas av den avsändande godkända lagerhavaren.

En godkänd lagerhavare i ett medlemsland kan alltså sända skattepliktiga varor

till ett skatteupplag i ett annat medlemsland eller till ett annat skatteupplag

i det egna landet utan att det får några beskattningskonsekvenser.

Mottagaren av skattepliktiga varor som sänds från ett skatteupplag under

skatteuppskov är dock inte alltid en godkänd lagerhavare. Mottagaren kan också

vara en näringsidkare med eller utan punktskatteregistrering i ett annat

EU-land. Sådana näringsidkare skall alltid ställa säkerhet för skattens

betalning och detta skall ske innan leveransen påbörjas. Skatten förfaller till

betalning när varorna tas emot. En godkänd lagerhavare kan också utse en

skatterepresentant i ett annat EU-land. Representanten skall vara godkänd i det

andra landet och han svarar i varumottagarens ställe för att skatten betalas.

4.5 Krav på dokument

Vid förflyttning mellan medlemsstater av skattepliktiga varor, som omfattas av

suspensionsordningen, skall varorna åtföljas av ett ledsagardokument som

upprättas av avsändaren. Syftet med dokumentet är att underlätta

skattekontrollen och det för en effektiv kontroll nödvändiga samarbetet mellan

medlemsländerna. Ledsagardokumentet skall upprättas i fyra exemplar, varav ett

skall behållas av avsändaren och resten skall medfölja under transporten. Efter

leverans skall ett exemplar behållas av mottagaren och ett, returexemplaret,

återsändas till avsändaren.

Ledsagardokumentet är av vital betydelse för ansvaret för skatten vid

transporter mellan medlemsländerna. Av artikel 19.2 i cirkulationsdirektivet

framgår nämligen att när varorna flyttats till en upplagshavare eller en

varumottagare skall ett exemplar av ledsagardokumentet återsändas av mottagaren

till avsändaren. Avsändaren använder dokumentet för att friskriva sig från

betalningsansvar för skatten. Den avsändande upplagshavarens skatteansvar är

alltså helt beroende av att han får tillbaka ett undertecknat ledsagardokument.

Vad mottagaren därefter gör med varorna har däremot ingen betydelse för den

avsändande upplagshavarens ansvar.

4.6 Avvikelser från suspensionsordningen

Alla avvikelser från suspensionsordningens regler innebär att varorna upphör att

 omfattas av ordningen, dvs. att de anses släppta för konsumtion. Detta gäller

inte bara när varorna levereras till detaljistledet utan också vid t.ex. stöld

och svinn ur skatteupplag. En avvikelse från suspensionsordningen innebär att

skatten omedelbart förfaller till betalning. Skatten skall betalas i det land

där överträdelsen har skett av den som har ställt säkerhet för betalning av

skatten. Om det inte går att fastställa var överträdelsen har skett, anses den

ha skett i den medlemsstat där felaktigheten konstaterades. Om en

punktskattepliktig vara inte når fram till mottagaren och det inte är möjligt

att fastställa var varan finns, skall skatten betalas i det land varifrån varan

levererades.

4.7 Huvuddragen i den svenska lagstiftningen

4.7.1 Allmänt

Cirkulationsdirektivets bestämmelser införlivades i svensk lagstiftning genom

lagen om tobaksskatt (LTS), lagen om alkoholskatt (LAS) och lagen om skatt på

energi (LSE).

I lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi används termen upplagshavare i

stället för lagerhavare. Termerna registrerad och oregistrerad varumottagare

används i stället för näringsidkare med eller utan punktskatteregistrering.

Beskattningsmyndighet för punktskatter är Riksskatteverket.

4.7.2 Upplagshavare

Upplagshavare skall vara godkända av beskattningsmyndigheten. Godkänd som

upplagshavare kan den bli som avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta

skattepliktiga varor, bedriva yrkesmässig försäljning av skattepliktiga varor

till näringsidkare eller yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga

varor. Dessutom krävs att sökanden med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden

och omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare. Även skatteupplagen

måste godkännas av beskattningsmyndigheten. Upplagshavares tillverkning,

bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall äga rum i ett godkänt

skatteupplag.

Upplagshavare skall ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

transport av obeskattade varor. Det skall dessutom finnas en säkerhet för de

varor som förvaras i skatteupplaget. Säkerheternas storlek beräknas enligt

schablonregler. Vid transporter skall säkerheten motsvara den skatt som i

medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar under

ett dygn. För varor i skatteupplag skall säkerheten motsvara tio procent av

skatten på de varor som i medeltal förvaras i upplaget. Möjligheter till

jämkning av säkerheten finns dock.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

förutsättningar för godkännande inte längre finns. Godkännande av upplagshavare

får också återkallas om ställd säkerhet inte längre är godtagbar.

En upplagshavare kan leverera skattepliktiga varor till en upplagshavare i

Sverige eller till en upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad

varumottagare i ett annat EU-land utan att skattskyldighet inträder. Om varor

tas ut ur skatteupplaget av annan anledning utan att föras till något annat

skatteupplag inträder dock skattskyldighet.

Vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EU-land skall

upplagshavaren upprätta ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar av

dokumentet skall åtfölja varorna under transport. Har en upplagshavare inte inom

 två månader efter utgången av den kalendermånad under vilken varorna avsänts

fått tillbaka returexemplaret skall han utan dröjsmål underrätta

beskattningsmyndigheten. Om varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet skall varorna beskattas i Sverige om varorna finns här eller

kan antas ha konsumerats här. Detsamma gäller om det inte kan utredas var

varorna finns eller har konsumerats. I sådana fall är den som ställt säkerhet

för transporten skattskyldig.

4.7.3 Varumottagare

Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd upplagshavare

 i ett annat EU-land eller som yrkesmässigt från tredje land importerar

skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som upplagshavare, kan hos

beskattningsmyndigheten ansöka om registrering som varumottagare. Registrering

får meddelas den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig. En registrerad varumottagare skall ställa

säkerhet för betalning av skatten på de varor som han tar emot. Säkerheten skall

 uppgå till tio procent av den beräknade årliga skatten på varorna.

Registreringen kan återkallas om säkerheten inte längre är godtagbar eller om

förutsättningar för registrering inte längre finns.

För oregistrerade varumottagare gäller delvis andra regler för ställandet av

säkerhet. En oregistrerad varumottagare är dessutom skyldig att innan varorna

transporteras från det andra EU-landet anmäla leveransen till

beskattningsmyndigheten.

För varumottagare inträder skattskyldigheten vid mottagandet av varorna.

Skillnaden mellan en registrerad och en oregistrerad varumottagare är att den

som regelbundet tar emot punktskattepliktiga varor kan ansöka om att bli

registrerad och därmed deklarera skatten månadsvis, till skillnad från den

oregistrerade som skall redovisa varje skattepliktig händelse inom fem dagar.

4.7.4 Skatterepresentant

En upplagshavare som är registrerad i ett annat EU-land och som levererar varor

till en registrerad eller oregistrerad varumottagare här i landet får utse en

skatterepresentant här. Skatterepresentanten skall godkännas av

beskattningsmyndigheten och är, i stället för varumottagaren, skattskyldig för

de varor som den utländske upplagshavaren levererar till varumottagaren.

Skattskyldigheten för skatterepresentanten inträder alltså när varumottagaren

tar emot varorna. Skatterepresentanten skall ställa säkerhet för de varor som

han är skyldig att betala skatt för.

Skatterepresentanter förekommer i mycket ringa omfattning. Endast två

representanter finns för närvarande registrerade, en för mineralolja och en för

alkohol.

4.7.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts för konsumtion i annat EU-land

Den som utan att vara upplagshavare eller varumottagare från ett annat EU-land

till Sverige för in eller tar emot skattepliktiga varor skall betala skatt i

Sverige. Den som är skattskyldig i sådana fall skall, innan varorna

transporteras från det andra EU-landet, anmäla varorna till

beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för skattens betalning.

Skattskyldigheten inträder vid införseln till Sverige.

5 Upplagshavare

5.1 Skattskyldighetens inträde för upplagshavare

Regeringens förslag: De kopplingar till civilrättsliga begrepp som i dag finns i

 reglerna för när skattskyldigheten inträder för upplagshavare tas bort. I

stället utformas reglerna så att det blir tydligare att avgörande för

skattskyldighetens inträde är var varan fysiskt befinner sig.

Utredningens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att förslaget att mottagande

upplagshavare skall ansvara för eventuell skattskyldighet är att föredra framför

 att låta den avsändande upplagshavaren ansvara för skatten. Länsrätten i

Dalarna anser att det är nödvändigt att den svenska lagstiftningen anpassas till

 cirkulationsdirektivet och tillstyrker därför att de civilrättsliga inslagen

kring skattskyldighetens inträde tas bort. Tullverket och Riksskatteverket

avstyrker förslaget och anser i stället att vid leveranser mellan svenska

upplagshavare skall innehavaren av det upplag som varorna lämnar bli

skattskyldig i fall varorna inte förs till ett skatteupplag. Läkemedelsverket

anser att tidpunkten för skattskyldighetens inträde blir tydligare och

tillstyrker förslaget. Svensk Handel anser att det är inkonsekvent att

skattskyldighet inträder vid stöld. Svenska Petroleum Institutet tillstyrker

förslaget och anför att det skulle leda till stora problem för oljebranschen om

en upplagshavare, som levererar bränsle till en annan upplagshavare, skall

betala skatt för bränslet om den andra upplagshavaren inte för bränslet till ett

 skatteupplag. Sveriges Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match

North Europe AB och Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget. Sprit-

och Vinleverantörsföreningen anför att det är administrativt komplicerat och

tveksamt med tanke på god redovisningssed att bokföra en skatteskuld och en

kundfordran i bokföringen vid en tidigare tidpunkt än faktureringstillfället.

Föreningen anser därför att frågan om skattskyldighetens inträde bör ses över

ytterligare.

Bakgrunden till regeringens förslag: De svenska reglerna om när

skattskyldigheten inträder för en upplagshavare innehåller kopplingar till

civilrättsliga begrepp. Som kommer att framgå i det följande saknar dock

motsvarande regler i cirkulationsdirektivet sådana kopplingar.

Som framgår av avsnitt 4.3 är syftet med suspensionsordningen att varorna, trots

 att de är skattepliktiga, skall kunna tillverkas, bearbetas, lagras och

förflyttas mellan medlemsländerna i tidigare led än detaljistledet utan att

beskattningskonsekvenser inträder. Skatten förfaller med andra ord inte till

betalning under den tid varorna befinner sig inom suspensionsordningen.

Betalningsskyldighet inträder först när en vara blir tillgänglig för konsumtion,

 vilket den anses bli när den upphör att omfattas av suspensionsordningen.

Om man befinner sig inom eller utom suspensionsordningen är alltså enligt

cirkulationsdirektivet helt avgörande för om skattskyldighet inträder eller

inte. Enligt artikel 6 inträder skattskyldighet när varan släpps för konsumtion

eller när en lagerbrist har registrerats. En vara anses släppt för konsumtion

vid:

a) varje avvikelse, inklusive otillåten avvikelse, från suspensions-ordningen,

b) all tillverkning, inklusive otillåten tillverkning, utom ramen för

suspensionsordningen, och

c) all införsel, inklusive otillåten införsel, om varorna inte omfattas av

suspensionsordningen.

Centrala för suspensionsordningen är upplagshavarna och deras skatteupplag.

Enligt artikel 11 i cirkulationsdirektivet skall tillverkning, bearbetning och

innehav av obeskattade varor äga rum i ett skatteupplag. Vidare framgår av

artikel 15 att transporter av obeskattade varor i princip endast kan ske mellan

skatteupplag. Upplagshavaren kan visserligen skicka varorna utan egna

beskattningskonsekvenser till en varumottagare i ett annat medlemsland, men

skattskyldigheten inträder direkt för denne när han tar emot varorna.

Det kan alltså konstateras att reglerna om när skattskyldighet inträder i

cirkulationsdirektivet inte är kopplade till några civilrättsliga begrepp.

Avgörande är i stället var varorna fysiskt befinner sig eller med andra ord om

varorna befinner sig inom eller utom suspensionsordningen. Att äganderätt eller

motsvarande inte har någon betydelse för beskattningen framgår tydligt av ett

uttalande i rådsprotokollet i anslutning till artikel 15. Där förklarar rådet

och kommissionen att bestämmelserna i artikel 4 a (upplagshavare) och artikel 15

 (transport mellan skatteupplag) inte förutsätter att den person som är

registrerad som upplagshavare skall äga eller ha någon annan rätt till de varor

som han sänder i väg inom suspensionsordningen.

Som nämnts inledningsvis innehåller dock de svenska reglerna om när

skattskyldigheten inträder för en upplagshavare kopplingar till civilrättsliga

begrepp. Enligt LTS, LAS och LSE inträder skattskyldighet för den som är

upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats.

I förarbetena till LTS och LAS uttalades bl.a. att genom att skattskyldighetens

inträde knyts till leveransen behålls den nuvarande huvudregeln för tidpunkten

för skattskyldighetens inträde. Därigenom uppnås också en naturlig koppling till

 företagens affärsbokföring (prop. 1994/95:56 s. 92 ff; i stort sett samma

innehåll finns beträffande LSE i prop. 1994/95:54 s. 115 ff).

Den svenska lagstiftningen innehåller alltså klara kopplingar till civilrätten.

Skattskyldigheten inträder när varan "levereras" till en "köpare". I förarbetena

 till LSE uttalades att leveransbegreppet i svensk praxis ansetts stämma överens

 med köplagens regler om äganderättens övergång. Någon ändring i detta avseende

föreslogs inte (prop. 1994/95:54 s. 115).

Köplagen (1990:931) använder sig dock inte av begreppet leverans av varan utan

"varans avlämnande". Beroende på vilken typ av köp det är frågan om och vilka

leveransklausuler som gäller finns det enligt köplagen fyra olika tidpunkter för

 när en vara skall anses avlämnad eller med andra ord, när den skall anses

levererad. Det kan ske när köparen hämtar varan hos säljaren, på väg från

säljaren till köpare, när varan kommer fram till en viss ort eller när den

överlämnas hos säljaren.

Skälen för regeringens förslag

Huvudregeln för skattskyldighetens inträde

Vid utformningen av dagens regler för när skattskyldigheten inträder synes

utgångspunkten ha varit att upplagshavaren i normalfallet äger varorna.

Härigenom har det också varit naturligt att koppla reglerna till civilrättsliga

begrepp.

Cirkulationsdirektivet förutsätter inte att upplagshavaren äger de varor han

hanterar inom suspensionsordningen. Upplagshavaren är snarare en person som fått

 tillstånd att hantera skattepliktiga varor under skatteuppskov. I de allra

flesta fall äger säkert upplagshavaren varorna, men det är alltså inte en

förutsättning för att kunna agera som upplagshavare. Vidare är direktivets

regler om när skattskyldigheten inträder helt inriktade på var varan fysiskt

befinner sig. Har varan lämnat skatteupplaget, utan att föras till ett annat

skatteupplag eller till en varumottagare i ett annat medlemsland, inträder

skattskyldighet. Däremot inträder inte skattskyldighet för en vara som sålts men

 som ligger kvar i skatteupplaget.

Den svenska lagstiftningen, särskilt leveransbegreppet, kan leda till

beskattningsresultat som inte stämmer överens med cirkulationsdirektivet.

Regeringen anser därför att lagstiftningen bör anpassas till reglerna om

skattskyldighetens inträde i cirkulationsdirektivet. För att uppnå detta bör, i

större utsträckning än vad som är fallet i dag, den svenska lagstiftningen

grunda sig på var varorna fysiskt befinner sig. Dessutom bör de civilrättsliga

begreppen utmönstras från lagstiftningen.

Utgångspunkten för en förändring bör vara att det skall framgå tydligt att

skattskyldighetens inträde är beroende av var varorna fysiskt befinner sig.

Detta uppnås genom att begreppen "levereras" och "köpare" tas bort från

lagtexten och genom att skattskyldighetens inträde görs beroende av om varorna

lämnat skatteupplaget eller inte. Enligt cirkulationsdirektivet kan varor

flyttas mellan skatteupplag utan att skattskyldighet inträder. Huvudregeln bör

därför vara att skattskyldighet inträder om varor lämnar ett skatteupplag utan

att föras till ett annat upplag. I likhet med vad som gäller i dag skall dock

inte skattskyldighet inträda för varor som transporteras till en upplagshavare

eller varumottagare i ett annat EU-land.

Leveranser mellan svenska upplagshavare

När det gäller leveranser mellan svenska upplagshavare uppkommer frågan vem som

skall bli skattskyldig om varorna inte förs till ett upplag. Enligt gällande

regler blir en upplagshavare, som levererar en vara till en annan upplagshavare,

 inte skattskyldig i fall den andre upplagshavaren låter bli att föra varorna

till ett skatteupplag (jämför t.ex. 20 § första stycket 1 a LTS). Tullverket och

 Riksskatteverket vill dock ändra på detta och anser, till skillnad från

utredningen och övriga remissinstanser som uttalat sig i frågan, att innehavaren

 av det upplag som varorna lämnar skall bli skattskyldig. Det innebär alltså att

 en upplagshavare, som levererar varor till en annan upplagshavare, blir

skattskyldig om den upplagshavare som varorna levereras till inte för varorna

till ett skatteupplag.

Effekten av den ordning som Tullverket och Riksskatteverket förespråkar kan

illustreras med följande exempel. Anta att upplagshavarna är oljebolag och att B

 hämtar 30 m3 olja hos A. Av denna mängd levereras 10 m3 till villakunder, 10 m3

 förs till B:s skatteupplag och resterande 10 m3 förvarar B av någon anledning

på en plats som inte är ett godkänt skatteupplag. Med den ordning som Tullverket

 och Riksskatteverket förespråkar skulle A bli skattskyldig för all olja som

inte B för till sina skatteupplag.

Den som i exemplet ovan styr över var varorna slutligen hamnar är B. Han kan

själv avgöra hur stor del av varorna som skall föras till ett skatteupplag. Det

förefaller mest rimligt att den upplagshavare som råder över var varorna

slutligen hamnar också har ansvaret för att betala skatt för de varor som inte

förs till något skatteupplag.

Svenska Petroleum Institutet (SPI) anför att oljebranschen av miljö- och

logistikskäl har genomfört en omstrukturering av depånätet och att en sådan

ordning som Tullverket och Riksskatteverket förespråkar skulle äventyra hela

omstruktureringen. Enligt SPI skulle branschen behöva bygga upp ett nytt

depånät. Det säger sig självt att det bör föreligga mycket tungt vägande skäl

för att genom ändrade regler orsaka en bransch så stora kostnader. Enligt

regeringens mening föreligger det inte några sådana skäl i det här ärendet.

Tullverket och Riksskatteverket har vidare anfört att det är tveksamt om

utredningens förslag är förenligt med EG-rätten. Några regler i

cirkulationsdirektivet som direkt tar sikte på leveranser mellan upplagshavare i

 samma land finns inte, däremot för leveranser mellan medlemsländerna. Som

framgått av avsnitt 4.5 är den avsändande upplagshavaren fri från

betalningsansvar när den andre upplagshavaren tagit emot varorna. Att varorna

tagits emot bekräftas skattemässigt genom att mottagaren undertecknar

ledsagardokumentet. Det är naturligtvis inte rimligt att göra den avsändande

upplagshavaren ansvarig för vad som därefter sker med varorna. Ansvaret för

skatten går alltså, för att använda vårt exempel ovan, över till upplagshavare B

 när han tar emot varorna. Mot den bakgrunden är det svårt att se att det skulle

 strida mot cirkulationsdirektivet att i fråga om leveranser mellan svenska

upplagshavare lägga det skattemässiga ansvaret för att varor placeras i

skatteupplag på den upplagshavare som tar emot varorna.

Med hänsyn till vad som sagts ovan anser regeringen att vid leveranser mellan

svenska upplagshavare skall den upplagshavare som tar emot varorna bli

skattskyldig om varorna inte förs till ett skatteupplag. En upplagshavare, som

levererar varor till en annan svensk upplagshavare, skall alltså inte bli

skattskyldig för varor som förs ut från upplaget och tas emot av en annan

upplagshavare.

När det gäller invändningen från Sprit- och Vinleverantörsföreningen följer av 2

 kap. 5 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP) att

till varje redovisningsperiod skall hänföras den skatt för vilken

redovisningsskyldighet inträtt under perioden. Enligt samma bestämmelse inträder

 redovisningsskyldigheten när affärshändelser, som grundar skattskyldighet,

enligt god redovisningssed bokförs eller borde ha bokförts. Att varor tas ut

från ett skatteupplag är i sig ingen affärshändelse. Det är däremot en

försäljning. Det innebär att om varor tas ut från ett upplag på grund av en

försäljning skall den skattskyldighet som inträder när varorna lämnar upplaget

redovisas när försäljningen enligt god redovisningssed skall bokföras.

Skattskyldigheten behöver alltså inte redovisas förrän försäljningen skall

bokföras. Det kommer alltså även fortsättningsvis att i de allra flesta fall

vara möjligt att grunda skatteredovisningen på affärsredovisningen. Slutligen

bör det påpekas att om varor tas ut från ett skatteupplag utan koppling till

någon affärshändelse inträder redovisningsskyldigheten samtidigt med

skattskyldigheten (2 kap. 5 § LPP).

Import

Enligt uppgifter från beskattningsmyndigheten förekommer det att upplagshavare

importerar varor utan att föra varorna till ett skatteupplag. En del av varorna

kan t.ex. säljas på vägen till upplaget. För att punktskatten skall anses

vilande enligt cirkulationsdirektivet krävs att varorna lagras i ett

skatteupplag. Som framgår ovan föreslår regeringen att skattskyldighet skall

inträda i fall en upplagshavare tar emot varor från en annan upplagshavare utan

att föra varorna till ett skatteupplag. Samma princip bör gälla när

upplagshavare importerar varor. Regeringen föreslår därför att skattskyldighet

för upplagshavare även skall inträda när varor importeras utan att föras till

ett skatteupplag.

Varor som tas i anspråk i skatteupplaget

I likhet med vad som gäller i dag skall även händelser i skatteupplaget kunna

utlösa beskattning. Som exempel kan nämnas att en upplagshavare själv tar

varorna i anspråk. Det kan också röra sig om en så enkel sak som att alkohol-

eller tobaksvaror konsumeras. Av större betydelse är dock att upplagshavaren

använder varorna vid någon form av tillverkning. Mineraloljeprodukter används i

stor utsträckning som energikälla vid industriell tillverkning och alkoholvaror

som råvara vid framställning av kemiska produkter. När varorna tas i anspråk på

dessa sätt inträder alltså skattskyldighet. Hel eller delvis skattebefrielse

gäller dock för vissa användningsområden. Lagstiftningstekniken för att uppnå

befrielse skiljer sig dock åt mellan å ena sidan LSE och å andra sidan LTS och

LAS. I LSE åstadkoms skattebefrielsen eller skattelättnaden så gott som

uteslutande genom att upplagshavaren får göra ett avdrag i deklarationen. För

LTS och LAS har en annan lösning valts. I dessa lagar finns regler om att

skattskyldighet inte inträder i vissa fall. Enligt regeringens mening bör samma

system användas i de tre lagarna. Vi anser därvid att LSE:s konstruktion med

avdrag är att föredra eftersom det innebär att upplagshavarna måste redovisa

förbrukningen i deklarationen. De situationer i LTS och LAS där upplagshavaren

på något sätt tar varorna i anspråk eller för ut varorna från skatteupplaget bör

 därför inte omfattas av reglerna om att skattskyldigheten inte inträder. I

stället skall den skattskyldige i dessa situationer medges avdrag.

Lagerbrister m.m

Enligt artikel 6 i cirkulationsdirektivet inträder skattskyldighet för sådana

lagerbrister som inte är särskilt undantagna. I LTS och LAS uttrycks detta genom

 att skattskyldighet inträder när varorna "tas ut ur skatteupplaget utan att

föras till något annat godkänt skatteupplag". LSE använder sig av uttrycket att

bränslet "upphör att lagras i godkänt skatteupplag". Det är enligt regeringens

uppfattning lämpligare att i stället använda samma uttryck som i

cirkulationsdirektivet, dvs. att skattskyldighet inträder vid lagerbrister. Med

en sådan lydelse blir det tydligare att bestämmelserna omfattar svinn, stöld

m.m. Svensk Handel har anfört att det är inkonsekvent att skattskyldighet skall

inträda när varor stjäls från ett upplag. För det första kan det konstateras att

 enligt dagens regler inträder skattskyldighet när varor försvinner från ett

upplag genom stöld. Bakgrunden till detta är att enligt cirkulationsdirektivet

inträder skyldighet att betala skatt vid varje avvikelse, inklusive otillåten

avvikelse, från suspensionsordningen (se artikel 6). Stöld av varor från

skatteupplag är en sådan avvikelse. Det finns ingen annan bestämmelse i

cirkulationsdirektivet som gör det möjligt att undanta stölder från beskattning.

 Regeringen anser därför att skattskyldighet även i fortsättningen skall inträda

 när varor försvinner från skatteupplag genom t.ex. stöld.

Godkännandet av skatteupplaget återkallas

I dagens regler anges att skattskyldigheten inträder när upplagshavaren

avregistreras och omfattar de varor, som då ingår i hans lager. Enligt den

huvudregel som nu föreslås skall skattskyldighet inträda om varor lämnar ett

skatteupplag utan att föras till något annat skatteupplag. Det är därför mer

konsekvent att föreskriva att skattskyldighet skall inträda om godkännandet av

skatteupplaget återkallas. Beskattningsmyndigheten får återkalla ett godkännande

 av upplagshavare eller av skatteupplag om förutsättningarna för godkännande

inte längre finns (se t.ex. 12 § LTS). Den som inte längre är upplagshavare kan

självfallet inte ha något skatteupplag. För att undvika att sådana situationer

uppstår föreslås att ett beslut om att återkalla ett godkännande som

upplagshavare även skall omfatta upplagshavarens skatteupplag. Återkallas

godkännandet av ett skatteupplag innebär det att varorna inte längre befinner

sig inom suspensionsordningen och att skattskyldighet i princip inträtt. För att

 det inte skall råda någon tvekan om detta föreslås en uttrycklig bestämmelse om

 att skattskyldighet inträder i fall godkännandet av skatteupplaget återkallas.

Denna bestämmelse täcker alltså dels fall då godkännandet för ett enskilt upplag

 återkallas, dels fall då godkännandet av ett upplag återkallas p.g.a. ett

beslut om att återkalla godkännandet som upplagshavare.

Sammanfattning och ikraftträdande

Sammanfattningsvis föreslår alltså regeringen att skattskyldighet för

upplagshavare skall inträda när varor förs ut från ett skatteupplag utan att

därefter tas emot av en upplagshavare eller av en varumottagare i ett annat

medlemsland, när varor tas emot från en annan upplagshavare eller importeras

utan att föras till ett skatteupplag, när varor tas i anspråk i upplaget eller

försvinner därifrån på grund av t.ex. svinn eller stöld och när godkännandet av

skatteupplaget återkallas. Detta föranleder ändringar i LTS, LAS och LSE.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

5.2 Bokföringsregler för upplagshavare

Regeringens förslag: En upplagshavare skall för varje skatteupplag löpande

bokföra affärshändelser och varurörelser som rör skattepliktiga varor samt

regelbundet inventera lagret av sådana varor.

Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Tullverket och Sveriges Redarförening har inget att erinra

mot förslaget. Kammarrätten i Sundsvall godtar förslaget. Sveriges

Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match North Europe AB och

Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget. Alkoholinspektionen

poängterar betydelsen av att kunna kontrollera vad som förs in och ut ur

upplagshavarnas skatteupplag. Svenska Petroleum Institutet tillstyrker förslaget

 och utgår från att skatteförvaltningen i normalfallet kommer att godta

företagens befintliga system. Sprit- och Vinleverantörsföreningen anför att

verksamheten skulle behöva stoppas i två dagar för att möjliggöra inventering i

enlighet med utredningens intentioner. Detta är ogörligt och föreningen

framhåller därför att leverantörernas befintliga lagerbokföring möjliggör

kontroll av verksamheterna. Svensk Handel anser att förslaget bör leda till att

de fysiska kontrollerna inskränks till ett minimum.

Skälen för regeringens förslag: Punktskatteförfattningarna innehåller få regler

om hur de skattskyldigas bokföring skall vara ordnad. I lagen om punktskatter

och prisregleringsavgifter (LPP) föreskrivs att de deklarationsskyldiga i skälig

 omfattning genom räkenskaper, anteckningar eller på annat lämpligt sätt skall

sörja för att underlag finns för fullgörande av deklarationsskyldigheten och för

 kontroll av deklarationen (2 kap. 11 § LPP). Beträffande de harmoniserade

skatterna finns endast en regel i respektive förordning om att en utsedd

skatterepresentant skall föra bok på visst sätt, t.ex. i 8 § förordningen

(1994:1613) om tobaksskatt.

I cirkulationsdirektivet ställs vissa krav på upplagshavaren. Han skall bl.a.

för varje upplag föra räkenskaper över varulager och varuförflyttningar (artikel

 13 c). Någon regel i de svenska lagarna som riktigt motsvarar denna bestämmelse

 finns inte. Det finns flera skäl att införa en regel om att upplagshavaren

skall ha en lagerbokföring, alltså en bokföring som redovisar varor som kommer

in till lagret, tillverkas där, lämnar lagret osv. Redan det faktum att

cirkulationsdirektivet föreskriver en sådan bokföring gör att en regel om detta

bör finnas i respektive lag.

Riksskatteverket har under åren 1998 och 1999 genomfört en förstärkt kontroll av

 skatteupplag och ledsagardokument, det s.k. lagerprojektet. Av den rapport som

upprättats framgår att kontrollen av att obeskattade varor förvaras i godkända

skatteupplag skulle underlättas om det fanns ett krav på lagerbokföring.

Detsamma gäller fastställandet av när skattskyldighet inträtt. Ett krav på

lagerbokföring skulle vidare underlätta kontrollen av varor som transporteras

mellan medlemsländerna och på så vis hjälpa svenska skattemyndigheter att bistå

skattemyndigheter i andra medlemsländer.

Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen att det i de

harmoniserade lagarna skall ställas krav på att en upplagshavare löpande skall

bokföra affärshändelser och varurörelser som rör skattepliktiga varor samt

regelbundet inventera lagret av sådana varor. Det innebär att upplagshavaren för

 varje skatteupplag skall föra räkenskaper som visar de mängder varor som

tillverkats, bearbetats, lagrats och tagits emot i upplaget, de mängder som

tagits i anspråk i upplaget samt de mängder som sänts från upplaget.

När det gäller frågan om upplagshavare regelbundet skall inventera lagret har

Sprit- och Vinleverantörsföreningen anfört att det är ogörligt. Det bör hållas i

 minnet att upplagshavare lagrar högbeskattade varor under skatteuppskov och att

 det därför är viktigt med goda kontrollmöjligheter. Vidare bör det framhållas

att det inte är nödvändigt att inventera hela varusortimentet på en gång. Med

hänsyn härtill anser regeringen att det är rimligt att kräva att upplagshavare

regelbundet skall inventera lagret av obeskattade varor.

Genom kravet på lagerbokföring med regelbunden inventering kommer det att finnas

 ett underlag för att beskatta svinn och andra lagerbrister. Det skall även

framgå av bokföringen om varor tagits emot av en annan upplagshavare utan att

föras till ett skatteupplag. För de upplagshavare som redan i dag har en löpande

 lagerredovisning kommer de nya bokföringsreglerna inte att innebära några

större förändringar utan i många fall kan säkert den befintliga lagerbokföringen

 godtas.

De närmare föreskrifterna om hur bokföringen skall vara utformad kan meddelas i

förordning genom verkställighetsföreskrifter. När det gäller

verkställighetsföreskrifter kan regeringen uppdra åt myndighet att meddela

sådana föreskrifter. Regeringen har för avsikt att bemyndiga Riksskatteverket

att meddela föreskrifter om hur bokföringen skall vara utformad.

De nya bestämmelserna om bokföring föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

5.3 Godkännande av upplagshavare

Regeringens bedömning: Någon skärpning av reglerna om godkännande av

upplagshavare och skatteupplag är inte nödvändiga.

Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län har inga invändningar mot

bedömningen. Riksskatteverket anser att de som endast förbrukar varor och de som

 aldrig håller varor i lager inte skall kunna godkännas som upplagshavare.

Alkoholinspektionen anser att det av lagtexten tydligt bör framgå att en

sökandens personliga förhållanden skall beaktas vid prövningen av om han kan

godkännas som upplagshavare. Svenska Petroleum Institutet instämmer i

utredningens bedömning. Övriga remissinstanser berör inte frågan.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Beslut om godkännande av upplagshavare

fattas av beskattningsmyndigheten. Som en generell regel gäller att den som

ansöker får godkännas endast om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden

 och omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare. Därtill kommer

speciella krav som tar sikte på vilken verksamhet sökanden skall bedriva. Enligt

 LTS och LAS får den som avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta

skattepliktiga varor godkännas som upplagshavare. Detsamma gäller den som för

yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor från

ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid import

från tredje land. Godkännas som upplagshavare får även den som yrkesmässigt i

större omfattning lagrar skattepliktiga varor eller avser att bedriva verksamhet

 i exportbutik enligt lagen om exportbutiker. I LSE är motsvarande regel något

annorlunda utformad. Där gäller att som upplagshavare får godkännas den som

avser att tillverka eller bearbeta bränslen, eller i större omfattning hålla

bränslen i lager eller återförsälja eller förbruka metan.

I förordningarna till LAS och LSE finns närmare angivet när kravet på

lagerhållning är uppfyllt. För alkohol gäller att kravet är uppfyllt om den som

ansöker om att bli upplagshavare disponerar över en lagerkapacitet om minst 5

000 liter, se 2 § förordningen (1994:1614) om alkoholskatt. För en sökande på

energisidan gäller att kravet är uppfyllt om han disponerar över en

lagerkapacitet för bränslen om minst 500 m3, för metan dock tre miljoner m3, se

2 § förordningen (1994:1784) om skatt på energi.

Sammanlagt finns cirka 620 godkända upplagshavare fördelat på 20 avseende

tobaksskatt, 300 avseende alkoholskatt och 300 avseende energiskatt.

Beskattningsmyndigheten har möjlighet att kontrollera t.ex. skattekonto och

kriminalregister för att bilda sig en uppfattning om de sökandes lämplighet. Vid

 godkännande av skatteupplag tar man in ritningar.

Enligt vad beskattningsmyndigheten uppgett för utredningen beror det höga

antalet godkända upplagshavare för bränslen på att det är tillräckligt att

sökanden "disponerar" över en viss lagerkapacitet. Det vore enligt myndigheten

bättre att föreskriva att sökande faktiskt skall lagra bränsle. I praktiken

innebär dagens regel att sådana som egentligen bara köper och säljer bränslen

kan göra detta i egenskap av upplagshavare trots att de aldrig håller bränsle i

lager.

Av de som är upplagshavare för bränsle hör cirka 80 procent till kategorin som

endast förbrukar bränsle. Övriga handlar med bränsle i någon form. Hälften av

dessa är förmodligen sådana som inte lagrar olja utan enbart sysslar med ren

återförsäljning. Förbrukarna är ofta företag som använder bränsle för sådana

ändamål som innebär att skatt inte skall betalas eller att skatt skall betalas

med reducerat belopp samt sådana som är skattskyldiga för såväl bränsle som el.

Skälen för regeringens bedömning: De som är upplagshavare för bränslen är alltså

 till övervägande del förbrukare. När det gäller tobaksskatten och

alkoholskatten torde alla vara antingen tillverkare eller sådana som handlar med

 varorna.

I förarbetena till LSE angavs att gemenskapsrätten inte gav möjlighet att grunda

 ett godkännande som upplagshavare på att någon förbrukar bränsle. Men den som

förbrukade bränsle i så stor omfattning att han var registrerad som skattskyldig

 enligt då gällande regler, ansågs regelmässigt disponera över viss

lagerkapacitet, vilket gjorde det möjligt att registrera honom även som

upplagshavare (prop. 1994/95:54 s. 107). Regelverket ger alltså inte utrymme för

 att godkänna den som enbart förbrukar bränsle utan för att bli godkänd krävs

att sökanden kan betraktas som lagerhållare. Med hänsyn härtill saknas det skäl

att ändra reglerna. Det bör läggas till att det av Riksskatteverkets rapport

från lagerprojektet (se avsnitt 5.2), som bl.a. avsett 230 upplag för bränslen,

framgår att systemet med upplagshavare och skatteupplag i huvudsak fungerar bra

och att inga större oegentligheter har konstaterats.

Som framgår ovan anser beskattningsmyndigheten att det är ett problem att den,

som egentligen bara köper och säljer bränslen, kan göra detta i egenskap av

upplagshavare fast han aldrig lagrar några varor. I förarbetena till LSE angavs

att uttrycket lagerhållning i större omfattning borde omfatta sökanden som

disponerar över en lagerkapacitet om minst 500 m3. Däremot borde det inte krävas

 att upplagshavaren vid varje tillfälle faktiskt har denna mängd i lager, utan

det borde räcka med att han - vid egna depåer eller genom avtal om

förvaringsutrymme hos annan - har möjlighet att ta en sådan lagerkapacitet i

anspråk (prop. 1994/95:54 s. 106).

Detta uttalande måste emellertid ses mot bakgrund av vad som sägs i regeln om

godkännande som upplagshavare, nämligen att han skall avse att i större

omfattning hålla bränsle i lager. Man kan inte av uttalandet dra slutsatsen att

en som i sin ansökan anger att han avser att lagra bränsle, men därefter i

praktiken inte gör det, uppfyller kraven för ett godkännande. Dagens regler gör

det alltså fullt möjligt att återkalla ett godkännande som upplagshavare för den

 som i princip aldrig lagrar bränsle. Att någon inte uppfyller kravet att lagra

bränsle går att fastställa t.ex. vid en revision och det bör bli ännu lättare

att få fram dessa uppgifter eftersom regeringen föreslår att varje upplagshavare

 skall ha en lagerbokföring (se avsnitt 5.2). Det bör också framhållas att en

regel som innebär att den som ansöker om godkännande redan vid

ansökningstillfället skall lagra bränsle i större omfattning kan medföra att det

 blir svårt för nya företag att etablera sig. Att regeln i LSE föreskriver att

någon skall avse att lagra bränsle gör det möjligt att starta ett företag utan

att först lagra beskattat bränsle. Däremot kan regeln inte tolkas på så sätt att

 upplagshavare efter godkännandet enbart kan bedriva försäljning utan att lagra

bränsle.

När det gäller Alkoholinspektionens invändning bör det framhållas att dagens

regel gör det möjligt att beakta en sökandes personliga förhållanden, t.ex. om

han begått brott av betydelse för godkännandet. Den ändring som inspektionen

förespråkar är därför obehövlig.

Regeringen anser alltså sammanfattningsvis att det inte finns skäl att skärpa

dagens regler. Däremot föreslås vissa ändringar i förtydligande syfte (se

författningskommentaren till 10 § LTS).

6 Skattefri användning

6.1 Dagens försäkranssystem

6.1.1 Inledning

För såväl alkoholvaror som energiprodukter finns användningsområden som innebär

att skatt inte skall tas ut. På energisidan förekommer dessutom reducerad skatt

i vissa fall. För enkelhetens skull används i fortsättningen begreppet

skattefrihet även när det är fråga om reducerad skatt, om inte annat anges.

Enligt LSE kan samtliga skattskyldiga åstadkomma skattefriheten genom en rätt

att göra avdrag i deklarationen. LAS däremot föreskriver att skattskyldighet

inte inträder i vissa fall och detta gäller då bara för upplagshavare. Om en

upplagshavare t.ex. använder alkohol för framställning av läkemedel, behöver han

 inte skatta för denna användning och han behöver inte heller redovisa den i sin

 deklaration. Någon möjlighet för andra skattskyldiga än upplagshavare att

reglera skattefriheten genom avdrag i deklarationen finns dock inte i LAS.

För dem som inte kommer i åtnjutande av skattelättnaden genom avdrag eller genom

 att skattskyldigheten inte inträder finns återbetalningssystem eller

försäkranssystem. Den stora skillnaden mellan systemen är att återbetalning av

skatten sker i efterhand när varorna har använts medan försäkranssystemet

innebär att varorna kan köpas direkt utan skatt. I det följande behandlas i

huvudsak försäkran. För tobaksskatten finns inga regler om inköp mot försäkran.

Om den som köpt varor utan skatt mot försäkran använder varorna för annat

ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten blir han skattskyldig

för denna användning. Regler om detta finns i 8 § första stycket 7 LAS och 4

kap. 1 § första stycket 6 och andra stycket LSE.

6.1.2 Användningsområden där inköp mot försäkran kan ske

Energiskatt

Bestämmelser om köp av bränsle utan skatt mot försäkran finns i 8 kap. LSE.

Reglerna föreskriver dels för vilka ändamål inköp kan komma i fråga, dels vilka

slag av bränsle som får köpas, t.ex. märkt olja i vissa fall. Dessutom finns en

uppdelning beroende på vilken skatt som befrielsen gäller, t.ex. svavelskatt. Om

 vi håller oss till ändamålen kan skattefrihet eller skattereduktion komma i

fråga om bränslet används för följande ändamål:

- annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en process där bränslet

i allt väsentligt används för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning,

- förbrukning i metallurgiska processer eller processer för framställning av

andra mineraliska ämnen än metaller,

- förbrukning i tåg eller annat spårbundet transportmedel eller i skepp när

skeppet inte används för privat ändamål eller i båt som har fartygstillstånd

enligt fiskelagen när båten inte används för privat ändamål,

- förbrukning i luftfartyg när det inte används för privat ändamål,

- sådan motordrift som avser drift av motorer i luftfartyg eller av sådana

motorer i provbädd eller in annan liknande anordning,

- växthusuppvärmning i yrkesmässig växthusodling.

Undantagen från skatteplikt grundar sig på rådets direktiv 92/81/EEG av den 19

oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor

(EGT L 316 31.10.1992 s. 12, Celex 392L0081), ändrat genom direktiv 92/108/EEG

och 94/74/EG, mineraloljedirektivet.

Även när det gäller energiskatt på el kan försäkran förekomma, 11 kap. 11 § LSE.

 Följande fall finns:

- förbrukning i tåg eller annat spårbundet transportmedel eller för motordrift

eller uppvärmning i omedelbart samband med sådan förbrukning,

- förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller för

användning i omedelbart samband med sådan förbrukning,

- förbrukning för framställning av andra skattepliktiga produkter, t.ex.

mineraloljor,

- förbrukning vid sådan överföring av elektrisk kraft på det elektriska nätet

som utförs av den som ansvarar för förvaltningen av nätet i syfte att

upprätthålla nätets funktion.

För elektrisk kraft som förbrukas vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet eller vid yrkesmässig växthusodling är skatten noll kronor. Denna

nollskattesats är inte kringgärdad av något försäkranssystem.

Alkoholskatt

I LAS bygger försäkranssystemet på att köparen har tillstånd enligt lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. (LFT) att köpa alkohol.

Tillstånd ges av Läkemedelsverket. I 31 e § LAS föreskrivs att den som har

tillstånd från Läkemedelsverket att inköpa minst 25 kilogram alkohol under ett

kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan alkohol som anges i tillståndet

 utan alkoholskatt mot att han lämnar en försäkran till denne om att alkoholen

skall användas för sådant ändamål som anges i 20 § första stycket e-j LAS (31 e

§ LAS). Dessa ändamål är att alkoholen:

- används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

- används för framställning av läkemedel,

- används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och drycker

 med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

- direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

- används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för konsumtion, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav,

- används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol.

I 20 § första stycket l föreskrivs att skattskyldighet inte inträder för

upplagshavare för varor som används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda

att levereras till annan användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus

eller apotek för medicinskt ändamål. Enligt denna regel kan alltså alkoholvaror

levereras utan skatt och något försäkranssystem är inte kopplat till dessa

leveranser i LAS. Enligt RSV:s föreskrifter skall dock även den som köper

alkoholvaror för vetenskapliga ändamål lämna en försäkran till upplagshavaren

(RSVF 1996:9).

Samtliga undantag från skatteplikt i LAS grundar sig på rådets direktiv

92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för

punktskatter på alkohol och alkoholdrycker (EGT L 316 31.101992 s. 21, Celex

392L0083), alkoholskattedirektivet.

6.1.3 Omfattningen av dagens system

Energiskatt

Svenska Petroleuminstitutet (SPI) har från sina medlemsföretag inhämtat

upplysningar om tillämpningen av försäkranssystemet. I enkäten, som avser

kalenderåret 1998, redovisas följande siffror.

Ändamål

Antal kunder

Volym m3

Antal försäkran

Stående Varje gång Utrikes

1. Skepp eller fiskebåt

936

1170000

571

1438

ca 60 %

2. Ej motor-drift eller uppvärmning

369

171000

369

-

3. Tåg etc.

21

520

12

4

4. Luftfartyg

707

942000

1 673

mer än 100000

60-70 %

5. Växthus

957

37300

907

50

SPI har i en kommentar till enkäten bl.a. uppgivit att medlemsföretagens

redovisning inte är tillrättalagd för att på ett enkelt och säkert sätt inhämta

uppgifterna. Insamlingen av uppgifter har därför i flertalet fall krävt en

manuell arbetsinsats och i vissa fall grundats på uppskattningar. Resultatet

skall därför tolkas med viss försiktighet. Särskilt när det gäller sjöfart och

flyg är undersökningen inte heltäckande, eftersom även andra leverantörer än

institutets medlemsföretag förekommer på marknaden.

Oavsett dessa osäkerheter kan det konstateras att systemet omfattar ca 3 000

kunder och att det rör sig om betydande mängder bränsle som inom ramen för

försäkranssystemet hanteras av SPI:s medlemsföretag eller drygt 2,3 miljoner m3.

 Det kan röra sig om flera typer av bränsle men om man antar att allt skulle

utgöra lågbeskattad olja motsvaras det av en skatt på drygt 4 miljarder kr.

Vidare framgår av enkäten att merparten av bränslet avser utrikes sjö- och

lufttrafik.

Alkoholskatt

Enligt uppgift från Läkemedelsverket finns ca 10 000 inköpstillstånd, fördelat

på cirka 6 000 företag och 4 000 institutioner inom undervisningsväsendet. Varje

 grundskola, gymnasium, fakultet etc. har ett eget tillstånd. Det bör framhållas

 att alkohol som används i undervisningen i grundskola och gymnasium inte är

skattefri. Sammanlagt omfattar tillstånden ca 48 miljoner liter ren alkohol,

vilket skulle motsvara en skatt på 24 miljarder kr.

6.1.4 Kopplingen mellan upplagshavarens skattefrihet och försäkran

Energiskatt

Växthusnäringen får tjäna som exempel på hur systemet är uppbyggt. För bränsle

som används för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthus-odling skall, enligt

huvudregeln, ingen energiskatt utgå och koldioxid-skatt utgå med 35 procent av

den normala skattesatsen.

Om växthusodlaren själv är skattskyldig kan skattereduktionen ske genom att han

får göra ett avdrag i sin deklaration (7 kap. 4 § första stycket LSE). Att

växthusodlare är skattskyldiga förekommer dock sällan. Flertalet använder sig

därför av inköp mot försäkran. En regel om detta finns i 8 kap. 3 a § LSE. Där

framgår att en växthusodlare får köpa vissa typer av bränslen mot att han till

leverantören lämnar en försäkran om att bränslet skall användas för

växthusuppvärmning.

Den som levererar bränsle till en växthusodlare har möjlighet att göra det med

reducerad skatt enligt 7 kap. 4 § tredje stycket LSE. Enligt nämnda regel medges

 avdrag för skatt på bränsle som sålts för förbrukning för växthusuppvärmning

vid yrkesmässig växthusodling. Det finns alltså ingen koppling i lagtexten

mellan upplagshavarens möjlighet till avdrag och att köparen har lämnat en

försäkran.

Alkoholskatt

I LAS är det endast upplagshavaren som direkt kan reglera sin skattefrihet för

alkohol som används för vissa ändamål, t.ex. framställning av lösningsmedel.

Detta genom att skattskyldighet inte inträder i dessa fall (20 § första stycket

i LAS). En upplagshavare behöver alltså inte redovisa sin skattefria användning

i deklarationen. I avsnitt 5.1 föreslås dock att skattefriheten för

upplagshavare på alkoholområdet, i likhet med vad som gäller enligt LSE, skall

regleras genom avdrag, dvs. användningen skall tas upp till beskattning och

avdrag får yrkas för den del av användningen som är skattefri.

Den som t.ex. tillverkar lösningsmedel utan att vara upplagshavare kan köpa

alkoholen mot försäkran, under förutsättning att han har tillstånd från

Läkemedelsverket att köpa minst 25 kg teknisk sprit under ett kalenderår (31 e §

 LAS). 25 kg ren alkohol motsvarar knappt 16 000 kr i skatt.

Att upplagshavaren kan leverera den tekniska spriten utan skatt regleras i 20 §

första stycket k LAS. Där framgår att skattskyldigheten inte inträder för varor

som säljs i enlighet med bestämmelsen i 31 e § för däri angivna ändamål. Här

finns således en klar koppling i lagtexten mellan försäkran och att

upplagshavaren inte skall betala skatt för leveransen.

6.1.5 Riksskatteverkets föreskrifter och rekommendationer

På energiområdet finns en rekommendation, (RSV Ip 1993:1) om allmän energiskatt

och koldioxidskatt på bränslen, som bl.a. behandlar försäkran. Den har alltså

sin utgångspunkt i de regler som gällde innan LSE. Reglerna kring försäkran är

dock i stort sett oförändrade och rekommendationen används även i dag.

I rekommendationen sägs att försäkran bör avges vid varje köptillfälle eller för

 högst ett kalenderår, s.k. stående försäkran. Försäkran bör lämnas på en

särskild blankett och upprättas i två exemplar. Det ena exemplaret lämnas till

leverantören och det andra exemplaret behålls av förbrukaren. Försäkran bör

undertecknas av förbrukaren. Har bränsle levererats av registrerad säljare till

förbrukare genom oregistrerad säljare, godtar Riksskatteverket att den

oregistrerade säljaren för skattekreditering vidarebefordrar mottagna

försäkringar till den registrerade säljaren som använder dessa som underlag för

skatteavdrag. Skattefri försäljning kan alltså ske utan direktkontakt mellan

upplagshavaren och den som lämnar försäkran. Vid försäljning till fartyg bör

försäkran lämnas för samtliga fartyg, oavsett om de är svenska eller utländska.

Vidare anges att försäkran, som ett underlag för deklarationen, bör bevaras hos

den skattskyldige i minst 7 år.

För alkoholskattens del finns föreskrifter om upplagshavares leveranser av

skattepliktiga varor för sådana ändamål som avses i 20 § första stycket k och l

LAS (RSVF 1996:9). Enligt dessa föreskrifter skall även den, som skall använda

varor för sådant vetenskapligt eller medicinskt ändamål som anges i 20 § första

stycket l LAS, lämna en försäkran till upplagshavaren. Försäkran skall lämnas på

 blankett som fastställs av Riksskatteverket. Upplagshavaren skall förvara

försäkringar efter organisations- och personnummer på ett betryggande sätt.

6.1.6 Vilken status har försäkran

Som regeln i 20 § första stycket k LAS är skriven finns det en direkt koppling

mellan försäkran och rätten att inte ta upp försäljningen till beskattning. En

upplagshavare som inte kan uppvisa en försäkran avseende en leverans bör ha

svårt att freda sig mot ett krav på betalning av skatt. Enligt LAS är alltså

själva försäkran en direkt förutsättning för skattefriheten.

I LSE har försäkran inte en lika tydlig koppling till skattefriheten. Anta t.ex.

 att en sedan länge etablerad växthusodlare, som i flera år köpt olja av samma

upplagshavare, får olja levererad med en tankbil till sin handelsträdgård utan

att leveransen täcks av en försäkran. Rimligen har denna olja sålts för

förbrukning för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling, alltså helt i

överensstämmelse med avdragsrätten enligt 7 kap. 4 § tredje stycket LSE. I detta

 fall bör upplagshavaren ganska enkelt kunna freda sig mot skattekrav. Försäkran

 i LSE är således snarare ett bevismedel, inte en förutsättning för

skattefrihet.

6.1.7 Vilka kontroller skall upplagshavaren göra

Bränsleleverantörerna har framhållit att försäkranssystemet innebär att man

ålägger dem en fiskal kontrollfunktion. I samband med att försäkranssystemet för

 växthusnäringen reglerades i lag uttalades följande i förarbetena (prop.

1997/98:18 s. 16 f.).

"Regeringen anser inte att det föreslagna försäkranssystemet medför annat än

begränsat kontrollarbete för bränsleleverantörerna och att dessa uppgifter inte

kan jämställas med de kontroller som beskattningsmyndigheten har att utföra. Vad

 bränsleleverantörerna behöver kontrollera är att försäkran innehåller

tillräckliga uppgifter för att kunna ligga till grund för ett avdragsyrkande.

Självfallet kan det inte ankomma på leverantörerna att, annat än i uppenbara

fall, göra en bedömning av om köparen verkligen skall använda bränslet till det

ändamål som han uppger i sin försäkran. Det bör dessutom påpekas att om det i

efterhand kommer fram att bränsle inte använts för det i försäkran angivna

ändamålet så är det köparen som skall påföras skatt."

Mot bakgrund av vad som sagts i förarbetena kan det inte ställsa några större

krav på upplagshavaren när det gäller kontrollen av vad bränslet skall användas

till. En ifylld försäkransblankett räcker i princip för avdrag. Som tidigare har

 framhållits är dock försäkran, såvitt avser energiområdet, inte en

förutsättning för avdragsrätt. Med stöd av uttalandet i förarbetena kan man

också argumentera för att en försäkran inte i alla lägen fritar upplagshavaren

från ansvar för skatten. Om omständigheterna kring en oljeleverans är sådana att

 det är alldeles uppenbart att bränslet inte kommer att användas för ett

skattebefriat ändamål finns det ingen rätt till avdrag. Bränslet har då inte

sålts för t.ex. förbrukning för växthusuppvärmning vid yrkesmässig

växthusodling.

6.2 Försäkranssystemets förhållande till alkohol- och mineraloljedirektiven

De möjligheter som finns att skattebefria vissa användningsområden bygger,

såvitt avser alkohol och mineraloljor, på uttryckliga regler i direktiv om

alkohol och mineraloljor.

Artikel 27 i alkoholskattedirektivet innehåller regler om skattebefrielse.

Medlemsstaterna skall eller får skattebefria vissa användningsområden på de

villkor som de skall fastställa i syfte att säkerställa en riktig och smidig

tillämpning av sådan befrielse och förhindra skatteflykt, skatteundandragande

eller missbruk (artikel 27.1 och 2).

I mineraloljedirektivet finns reglerna om skattebefrielse i artikel 8.

Medlemsstaterna skall eller får undanta vissa användningsområden på villkor som

de skall fastställa i syfte att säkerställa en riktig och okomplicerad

tillämpning av dessa undantag samt förebygga skattefusk, skatteundandragande

eller missbruk (artikel 8.1).

Direktiven sätter således inte upp några uttryckliga regler om hur

skattebefrielsen skall uppnås i praktiken. Båda de nu angivna artiklarna

avslutas med en bestämmelse om att medlemsländerna kan åstadkomma skattefriheten

 genom återbetalning av erlagd skatt (artikel 27.6 respektive artikel 8.8).

Dessa regler ger alltså medlemsländerna en möjlighet att använda sig av

återbetalning. Det framstår emellertid som om återbetalning ansetts som en

undantagssituation och att direkt skattebefrielse är vad medlemsstaterna i

första hand avsett.

Vissa krav ställs dock på medlemsstaterna vid skattebefrielsen. Kraven är att

medlemsstaterna skall se till att reglerna om skattebefrielse blir enkla att

tillämpa och att de inte inbjuder till fusk. Det svenska försäkranssystemet

uppfyller kravet på enkelhet. Däremot kan det vara mer tveksamt om systemet i

alla delar är tillräckligt omgärdat av kontroll för att svara mot kravet att

förhindra fusk. Eftersom försäkranssystemet i LAS endast omfattar de som har

tillstånd från Läkemedelsverket att köpa teknisk sprit går det att få fram vilka

 som omfattas av systemet och kontrollera dessa. På energisidan saknas, förutom

när det gäller fiskebåtar, någon koppling mellan tillstånd att bedriva

verksamhet och att köpa varor skattefritt. Beskattningsmyndigheten saknar i

princip helt vetskap om vilka som köper skattefria varor. Detta innebär i sin

tur att man inte heller har möjlighet att rikta kontroller mot köparna. Först

genom en djupare kontroll av upplagshavarens räkenskaper kan man gå vidare och

kontrollera köparen. Det förefaller därför tveksamt om systemet på energisidan

lever upp till mineraloljedirektivets krav på kontroll.

6.3 Ett nytt system för skattefria inköp

Regeringens förslag: Det nuvarande försäkranssystemet ersätts med ett system där

 skattefria inköp förutsätter att köparen är godkänd som skattebefriad

förbrukare. Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig skall kunna godkännas. Skattefri

försäljning av bränsle till båtar med fartygstillstånd enligt fiskelagen skall

dock få ske till mottagare som inte är godkända skattebefriade förbrukare.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår till skillnad från regeringen att

endast den som i betydande omfattning använder skattefria varor skall kunna

godkännas som skattebefriad förbrukare. En annan skillnad är att regeringen

föreslår att skattefri försäljning av bränsle till båtar med fartygstillstånd

enligt fiskelagen skall få ske till mottagare som inte är godkända som

skattebefriade förbrukare.

Remissinstanserna: Tullverket, Sveriges Redarförening, Länsrätten i Dalarna,

Svenska Gasföreningen har inga invändningar mot förslaget. Sveriges

Industriförbund och Svensk Industriförening tillstyrker förslaget men anser att

industriföretag även skall kunna godkännas som skattebefriade förbrukare.

Riksskatteverket, Svenska Petroleum Institutet, Sveriges Försäkringsförbund,

Swedish Match North Europe AB tillstyrker förslaget. Kammarrätten i Sundsvall

motsätter sig inte förslaget men anser att ett återbetalningssystem skulle vara

att föredra från kontrollsynpunkt. Ekobrottsmyndigheten motsätter sig att ett

system med godkända skattebefriade förbrukare införs. Myndigheten förordar i

stället ett system där upplagshavarna dels ges ett större ansvar för att

skattefria varor hamnar hos rätt person eller på rätt plats, dels varje månad

skall lämna uppgift till beskattningsmyndigheten om hur stora kvantiteter varor

som sålts skattefritt och till vem. Fiskeriverket och Sveriges Fiskares

Riksförbund motsätter sig att endast den som använder skattebefriade varor i

betydande omfattning skall kunna godkännas som skattebefriad förbrukare eftersom

 det skulle leda till ekonomiska problem för det småskaliga och kustnära fisket.

 Fiskare med fiskelicens eller fartygstillstånd enligt fiskelagen bör i stället

ges rätt att köpa bränsle utan skatt. Lantbrukarnas Riksförbund är inte

övertygade om att ett system med godkända skattebefriade förbrukare bör ersätta

det väl fungerade försäkranssystemet och anser därför att frågan bör prövas på

nytt. Om systemet införs anser förbundet att det inte skall krävas att man

använder skattebefriade varor i betydande omfattning för att bli godkänd som

skattebefriad förbrukare. Vidare bör även företag som driver jord-, skogs, eller

 vattenbruksverksamhet få möjlighet att bli godkända som skattebefriade

förbrukare. Trädgårdsnäringens Riksförbund anser att försäkranssystemet fungerat

 väl och avstyrker därför att det införs ett system med skattebefriade

förbrukare för växthusnäringen. Dessutom är det oacceptabelt att endast den som

använder skattebefriade varor i betydande omfattning skall kunna godkännas som

skattebefriad förbrukare. Oroboros AB anser att det är en dålig idé att

användaren skall behöva betala skatt för ej skattepliktig användning, även om

skatten senare återbetalas.

Skälen för regeringens förslag

Försäkranssystemets svagheter

Försäkranssystemet har vid flera tillfällen utsatts för omfattande missbruk. När

 det gäller alkohol finns det ett fall som ensamt svarar för ett

skatteundandragande på cirka 157 miljoner kronor. Även på bränsleområdet finns

det fall där personer använt systemet i syfte att undandra skatt. Det förekommer

 t.ex. att bränsle som köpts utan skatt säljs vidare som uppvärmningsolja, dvs.

ett skattepliktigt ändamål. I ett fall uppgick det totala skatteundandragandet

till nästan 13 miljoner kronor. I dagens försäkranssystem är det alltså möjligt

att köpa stora mängder högbeskattade varor skattefritt. Den som är beredd att

missbruka systemet kan därför räkna med stora intäkter på kort tid. För att ett

sådant system inte skall inbjuda till fusk måste kontrollen av de som använder

systemet vara både effektiv och preventiv. Som kommer att framgår nedan är det

inte fallet med dagens försäkranssystem.

Som framgått av den tidigare redogörelsen innehåller dagens system ett antal

brister. På energiområdet är i princip hela försäkranssystemet en affär mellan

upplagshavarna och de som lämnar försäkran. De senare finns inte registrerade

och en kontroll kan därför bara ske i samband med en revision hos

upplagshavaren. Den som får köpa alkohol skattefritt behöver inte heller vara

registrerad hos beskattningsmyndigheten. Reglerna om skattskyldighet när varor

används på felaktigt sätt riskerar därmed att bli tämligen meningslösa när man

inte vet vilka som kan omfattas. Det är således främst kontrollen av de som

använder systemet som inte är tillfredsställande.

Ett annat problem med dagens system är att beskattningsmyndigheten inte kan

hindra oseriösa aktörer från att använda sig av möjligheten till skattefria

inköp. Personer som upprepade gånger gjort sig skyldiga till skattebrott kan

alltså utan problem köpa bränsle utan skatt bara genom att lämna en försäkran om

 bränslets användning. På bränsleområdet är försäkranssystemet öppet för alla

eller med andra ord lagstiftaren har inte pekat ut vilka som har rätt att köpa

bränsle utan skatt. Det beror på att upplagshavarna får avdrag för skatten om

bränslet sålts för förbrukning för ett visst ändamål. Det ankommer dock inte på

upplagshavarna att, annat än i uppenbara fall, göra en bedömning av om köparen

verkligen skall använda bränslet till det ändamål han uppger i sin försäkran (se

 prop. 1997/98:18 s. 16 f). På bränsleområdet är alltså upplagshavarnas ansvar

för att systemet inte missbrukas minimalt, låt vara att många upplagshavare

säkert tar ett större ansvar än vad lagstiftningen kräver. Problemet är alltså

att systemet inte är individualiserat utan att skattefri försäljning får äga rum

 för vissa ändamål.

Vidare kan den som hanterar alkohol på ett felaktigt sätt fortsätta att göra

skattefria inköp så länge som tillståndet hos Läkemedelsverket inte är

återkallat. Beskattningsmyndigheten kan naturligtvis uppmärksamma

Läkemedelsverket på att åtgärder måste vidtas. Detta kan dock ta tid och med

tanke på de mycket stora skattebelopp som den tekniska spriten omfattar, bör

åtgärder kunna sättas in så fort som möjligt. Ett tillstånd enligt lagen om

försäljning av teknisk sprit m.m. (LFT) att köpa alkohol kan vidare endast

återkallas om tillståndshavaren brutit mot bestämmelser i nämnda lag eller

föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Med hänsyn härtill och till att syftet

 med LFT inte är skattekontroll är det långt från säkert att tillstånd enligt

LFT går att återkalla p.g.a. av att tillståndshavaren inte sköter sina

åligganden på skatteområdet. I många fall är det säkert möjligt, t.ex. där sprit

 köpts in för tekniska ändamål men använts för konsumtion.

Beskattningsmyndigheten har dock ingen egen möjlighet att hindra personer från

att fortsätta köpa alkohol skattefritt.

När det gäller bränsle finns det inga möjligheter att hindra en person, som

regelmässigt använder obeskattat bränsle för skattepliktiga ändamål, från att

fortsätta att köpa bränsle skattefritt. Genom en försäkran till upplagshavaren

kan bränslet köpas skattefritt och upplagshavaren är i de allra flesta fall

fredad från skattekrav för sin försäljning.

Bör försäkranssystemet ersätts med ett system med skattebefriade förbrukare?

Ekobrottsmyndigheten motsätter sig att ett system med godkända skattebefriade

förbrukare införs. Myndigheten förordar i stället ett system där upplagshavarna

dels ges ett större ansvar för att skattefria varor hamnar hos rätt person eller

 på rätt plats, dels varje månad skall lämna uppgift till

beskattningsmyndigheten om hur stora kvantiteter varor som sålts skattefritt och

 till vem. Myndigheten tillstyrker dock utredningens förslag att upplagshavarnas

 rätt till avdrag för skatt förutsätter att varorna tagits emot av en

skattebefriad förbrukare.

Enligt dagens regler är det endast den som har tillstånd från Läkemedelsverket

att köpa minst 25 kilogram alkohol under ett kalenderår som mot försäkran kan

köpa alkoholvaror utan skatt (se 31 e § LAS). Syftet med regleringen av

försäljningen av teknisk sprit i LFT är att kunna påverka och kontrollera att

spriten inom landet köps och används inom ramen för vad lagstiftaren avsett,

dvs. användning för tekniska m.fl. ändamål. Som nämnts ovan kan ett tillstånd

enligt LFT endast återkallas om tillståndshavaren bryter mot bestämmelser i

lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Nuvarande regelverk

ger alltså inte beskattningsmyndigheten någon möjlighet att bestämma vilka

aktörer som skall ingå i försäkranssystemet. Det innebär att myndigheten inte

har möjlighet att hindra personer, som missköter sig i förhållande till

skattelagstiftningen, från att fortsätta att köpa alkohol utan skatt. Detta kan

bara ske genom att Läkemedelsverket återkallar tillståndet i fråga. Även om

tillstånden från Läkemedelsverket gör att det är möjligt för

beskattningsmyndigheten att skaffa sig information om vilka som omfattas av

försäkranssystemet i LAS bör myndigheten ges ett större inflytande över

systemet, inte minst mot bakgrund av de stora skattebelopp som belöper på den

obeskattade spriten.

Försäkranssystemet i LSE bygger inte på att köparen har något tillstånd utan den

 som uppger att han skall använda bränslet för ett skattefritt ändamål får mot

försäkran köpa det skattefritt. I fråga om skattefria inköp av bränsle har

alltså systemet med godkända skattebefriade förbrukare den fördelen att

lagstiftaren för upplagshavarna klart pekar ut vilka som får köpa bränsle

skattefritt. De ändamål som i dag ger rätt till skattefria inköp mot försäkran

enligt LSE är, om man bortser från förbrukning i transportmedel, följande; annat

 ändamål än motordrift eller uppvärmning, förbrukning i metallurgiska processer,

 växthusuppvärmning i yrkesmässig växthusodling. Utan någon form av godkännande

eller registrering kommer det att bli mycket svårt att med någorlunda exakthet

peka ut vilka aktörer som har rätt att köpa bränsle skattefritt. Med en regel

som enbart föreskriver att den som bedriver viss verksamhet får köpa bränsle

skattefritt kan lagstiftaren knappast kräva att upplagshavarna tar ett större

ansvar för att skattefritt bränsle hamnar hos rätt aktörer. Det är helt enkelt

inte rimligt att kräva att en upplagshavare skall kontrollera om en köpare t.ex.

 bedriver yrkesmässig växthusodling eller inte. Ett problem med

Ekobrottsmyndighetens förslag är alltså att det inte klart pekar ut vilka som

har rätt att köpa bränsle utan skatt.

Med Ekobrottsmyndighetens förslag skulle det inte heller vara möjligt att hindra

 oseriösa aktörer från att använda sig av möjligheten till skattefria inköp. Ett

 annat problem är att Ekobrottsmyndighetens förslag inte gör det möjligt att

hindra den som missbrukar möjligheten att göra skattefria inköp från att

fortsätta köpa bränsle skattefritt. Med hänsyn till det nu sagda anser

regeringen att Ekobrottsmyndigheten förslag endast löser vissa av de problem som

 i dag finns med försäkranssystemet. Ekobrottsmyndighetens förslag om att

upplagshavare varje månad till beskattningsmyndigheten skall lämna uppgift om

leveranser till skattebefriade förbrukare behandlas i avsnitt 6.4.

Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen att dagens system bör

 ersättas med ett system som bygger på att beskattningsmyndigheten har kännedom

om vilka som köper skattefria varor. De som av olika anledningar inte bör

anförtros att köpa varorna skattefritt skall hållas utanför systemet. Regeringen

 anser därför att det i LAS och LSE bör införas regler som innebär att

skattefria inköp endast kan göras av den som av beskattningsmyndigheten godkänts

 som skattebefriad förbrukare. Av praktiska skäl kan dock inte försäljning av

bränsle till fartyg och luftfartyg omfattas av systemet med skattebefriade

förbrukare. Detta behandlas i avsnitt 6.9.

Det bör framhållas att den som inte vill bli godkänd som skattebefriad

förbrukare eller som får avslag på sin ansökan kan köpa beskattade varor och i

efterhand ansöka om återbetalning av skatten.

Förslaget innebär att företag på alkoholområdet måste ha två tillstånd för att

kunna bedriva sin verksamhet, dels ett tillstånd från Läkemedelsverket för att

över huvud få köpa alkohol, dels ett godkännande från beskattningsmyndigheten

för att få köpa alkoholen utan skatt. Det är självfallet mindre lämpligt att

företag behöver tillstånd från två olika myndigheter för att kunna bedriva sin

verksamhet. Det bör dock hållas i minnet att de båda regleringarna delvis har

olika syften. Kontrollbehoven sammanfaller dock i många fall och regeringen

avser därför att återkomma med förslag som så långt som möjligt rationaliserar

och samordnar de båda kontrollsystemen.

Försäkranssystemet i LAS omfattar inte skattefria leveranser av alkoholvaror för

 vetenskapliga ändamål och inte heller leveranser till sjukhus och apotek för

medicinska ändamål (se 20 § första stycket l). Från kontrollmässiga

utgångspunkter saknas det skäl att låta systemet med skattebefriade förbrukare

omfatta nämnda leveranser. Skattefria leveranser av alkoholvaror för

vetenskapliga ändamål bör dock bara få ske till högskolor och universitet. Andra

 än högskolor och universitet, som använder alkoholvaror för vetenskapliga

ändamål, måste alltså ansöka om att bli godkända som skattebefriade förbrukare

för att kunna köpa varor utan skatt. I likhet med vad som skall gälla för

skattebefriade förbrukare kommer universitet, högskolor, sjukhus och apotek att

bli skattskyldiga om varorna används för andra ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Genom att ett tillståndssystem införs får beskattningsmyndigheten kontroll över

vilka aktörer som använder skattefria varor. Det innebär att revisioner och

annan granskning kan riktas direkt mot dessa. Eftersom ett godkännande skall

kunna återkallas under vissa förutsättningar skapas också en press på aktörerna

att sköta sig. De riskerar annars att åka ut ur systemet och får då nöja sig med

 att söka återbetalning i efterhand, vilket i många fall kan innebära ekonomiska

 problem.

I beskattningsmyndighetens beslut om godkännande skall för det första anges för

vilka ändamål varorna får användas. För bränslenas del bör det också i besluten

framgå vilka bränslen som kan komma i fråga för befrielse och, eftersom det inte

 alltid är fråga om hel skattebefrielse, hur stor befrielsen skall vara. När det

 gäller den tekniska användningen av alkohol finns bara hel skattebefrielse.

Reglerna om hur beskattningsmyndighetens beslut skall vara utformade är inte av

sådan karaktär att de behöver ges i lag utan de kan finnas i förordning.

Vilka skall kunna godkännas som skattebefriade förbrukare?

Som framgår av avsnitt 6.1.3 är det mycket stora skattebelopp som belöper på de

varor som i dag omfattas av försäkranssystemet. Det bör därför ställas höga krav

 på den som skall godkännas. Skattebefriade förbrukare kan jämställas med dem

som har tillstånd att proviantera obeskattade tobaks- och alkoholvaror enligt

lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg. I förarbetena till

den lagen anges att de som får ett tillstånd till proviantering i mycket är att

jämställa med upplagshavare och att samma krav bör gälla för den som får

tillstånd till proviantering som för den som godkänns som upplagshavare (se

prop. 1998/88:86 s. 81).

Kraven på lämplighet bör vara lika stora för den som ansöker om att bli godkänd

som skattebefriad förbrukare. I likhet med vad som gäller för upplagshavare bör

därför endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig kunna godkännas.

Utredningen föreslår att endast den som i betydande omfattning använder

skattebefriade varor skall kunna godkännas som skattebefriad förbrukare. Enligt

utredningen får förbrukningen normalt anses betydande om skattebeloppet uppgår

till 15 000 kr. Skälen för utredningens förslag är att systemet endast bör

omfatta företag, som skulle drabbas av betydande likviditetsproblem, om de

tvingades köpa varorna med skatt och ansöka om återbetalning i efterhand.

Fiskeriverket, Sveriges Fiskares Riksförbund, Lantbrukarnas Riksförbund och

Trädgårdsnäringens Riksförbund avstyrker förslaget och anför att små företag som

 inte uppfyller kravet kommer att drabbas av betydande likviditetspåfrestningar

i förhållande till sina inkomster.

Dagens försäkranssystem på bränsleområdet innehåller ingen begränsningsregel,

dvs. även företag med mycket låg bränsleförbrukning kan köpa sitt bränsle

skattefritt. I ett system där beskattningsmyndigheten i förväg skall godkänna

företagen som skattebefriade förbrukare kan det emellertid finnas skäl att

begränsa antalet företag som kan komma i fråga för ett godkännande. Regeringen

är dock tveksam till att bestämma gränsen med utgångspunkt från eventuella

likviditetsproblem. För att en sådan gräns skall bli rättvis krävs att hänsyn

inte enbart tas till hur stort skattebelopp förbrukningen motsvarar, utan för

att bedöma likviditetspåfrestningen måste skattebeloppet sättas i relation till

företagets omsättning. Det finns därför risk för att en gräns grundad på

likviditetsproblem kommer att leda till komplicerade prövningar och många

överklaganden. Regeringen är därför inte beredd att gå vidare med utredningens

förslag.

Enligt regeringens mening bör man vidare ställa sig frågan om det över huvud är

nödvändigt att förse systemet med godkända skattebefriade förbrukare med en

nedre beloppsgräns. För det första bör det framhållas att en gräns inte kommer

att vara avgörande för om ett företag skall få skattebefrielse eller inte utan

endast om företaget skall få skattebefrielsen direkt vid inköpet eller i

efterhand genom återbetalning. Fördelen med att omfattas av systemet är alltså

att man slipper ligga ute med skatten i väntan på återbetalning.

Ur administrativ synvinkel är knappast ett återbetalningssystem att föredra

framför ett system med godkända skattebefriade förbrukare. De företag som i dag

har rätt till återbetalning, t.ex. industriföretag, ansöker om återbetalning

kvartalsvis. Det innebär alltså fyra ansökningar per företag och år. Med

sedvanlig handläggning och kontroll torde det innebära att ett

återbetalningssystem är ungefär lika resurskrävande som ett system med godkända

skattebefriade förbrukare, i vart fall efter det att godkännande meddelats. När

det sedan gäller kontrollaspekterna bör det framhållas att möjligheterna att

missbruka ett återbetalningssystem ingalunda är små. Det är nämligen svårt för

beskattningsmyndigheten att upptäcka felaktigheter utan att kontrollera

uppgifterna i ansökan. Det kan t.ex. visa sig nödvändigt att genom föreläggande

inhämta uppgifter från en bränsleleverantör om hur mycket bränsle denne

levererat till sökanden under den period ansökan avser. Därutöver kan det krävs

att beskattningsmyndigheten genomför en revision hos sökanden för att

kontrollera att t.ex. bränsle som köpts skattefritt har använts för ett

skattefritt ändamål. Först efter nu nämnda kontroller kan

beskattningsmyndigheten vara tillräckligt säker på att uppgifterna i en ansökan

är riktiga. Med hänsyn till det nu sagda anser regeringen att det varken finns

administrativa skäl eller kontrollskäl för att tvinga mindre företag att använda

 sig av ett återbetalningssystem.

Det finns vidare inte skäl att känna oro för att systemet med skattebefriade

förbrukare skulle bli alltför omfattande om även mindre företag får möjlighet

att ansöka om godkännande. Många mindre företag kommer nämligen sannolikt att

anse att deras bränsleförbrukning är för låg för att det med hänsyn till de krav

 som ställs på de skattebefriade förbrukarna, som t.ex. lagerbokföring, skall

vara värt att ansöka om ett godkännande. Dessa företag kommer alltså att välja

att i efterhand ansöka om återbetalning av skatten.

Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen att systemet med

skattebefriade även skall vara öppet för företag som förbrukar förhållandevis

små mängder bränsle eller alkohol.

Särskilda regler för yrkesfiskare

Fiskeriverket och Sveriges Fiskares Riksförbund anser att fiskets

skattebefrielse bör bygga på innehavet av yrkesfiskelicens eller

fartygstillstånd, dvs. att de som har licens eller tillstånd skall få köpa

bränslet skattefritt utan att vara godkända som skattebefriade förbrukare.

Enligt LSE tas ingen skatt ut på bränslen som förbrukas i skepp som används

yrkesmässigt. Fiskare som använder skepp, dvs. fartyg vars skrov har en högsta

längd av minst tolv meter och en största bredd av minst fyra meter, kan köpa

bränsle utan skatt mot att de lämnar en försäkran om att bränslet skall

förbrukas i skepp när skeppet inte används för privat ändamål. När det gäller

båtar, dvs. annat fartyg än skepp, krävs det att fiskaren har ett

fartygstillstånd för båten enligt fiskelagen (1993:787) för att få köpa bränsle

utan skatt.

Enligt fiskelagen krävs yrkesfiskelicens för att bedriva yrkesmässigt fiske.

Yrkesfiskelicens kan beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentlig

betydelse, om fisket har anknytning till svensk fiskenäring. En licens får

återkallas, om den har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i ansökan eller

 om licensinnehavaren vid upprepade tillfällen överträtt bestämmelser om fiske.

Vidare krävs tillstånd för att få använda ett fartyg i yrkesmässig

fiskeverksamhet, s.k. fartygstillstånd.

En fördel med en sådan lösning som Fiskeriverket och Sveriges Fiskares

Riksförbund förordar är att fiskarna inte skulle behöva dels licens och

tillstånd från Fiskeriverket, dels ett godkännande från beskattningsmyndigheten

för att kunna bedriva sin verksamhet. Dessutom föreslås i avsnitt 6.9.2 att

skattefri försäljning av bränsle till skepp skall få ske till mottagare som inte

 är skattebefriade förbrukare. Detta skall även gälla svenska skepp och alltså

inte bara utländska. För fiskare, som använder skepp i sin verksamhet, kommer

det alltså vara möjligt att köpa bränsle skattefritt utan att vara godkänd som

skattebefriad förbrukare. Från kontrollsynpunkt saknas det därför skäl att

hindra svenska fiskare från att på ett smidigt sätt kunna köpa bränsle utan

skatt.

En utgångspunkt bör vara att undvika att olika regler kommer att gälla för en

fiskares fartyg. Detta kan uppnås genom att den som har yrkesfiskelicens skall

anses godkänd som skattebefriad förbrukare för förbrukning av bränsle i såväl

skepp som båtar med fartygstillstånd enligt fiskelagen. Ett annat sätt är att

låta båtar med fartygstillstånd omfattas av samma regler som skepp, dvs.

skattefri försäljning av bränsle till båtar med fartygstillstånd skall även få

ske till mottagare som inte är godkända skattebefriad förbrukare. Vid en samlad

bedömning och då särskilt med beaktande av de regler som föreslås för skepp

anser regeringen att även båtar med fartygstillstånd enligt fiskelagen bör

omfattas av nämnda regler. Det innebär att en fiskare som använder en båt med

fartygstillstånd kommer att kunna köpa bränsle skattefritt utan krav på att vara

 godkänd som skattebefriad förbrukare. Upplagshavarna kommer att få avdrag för

skatt på bränsle som tagits emot för förbrukning i en sådan båt. Vad detta

innebär utvecklas i avsnitt 6.9.2.

Bör systemet med skattebefriade förbrukare även omfatta företag som enligt

dagens regler inte har rätt att mot försäkran köpa varor utan skatt?

Sveriges Industriförbund och Svensk Industriförening anser att industrin även

skall omfattas av systemet med skattebefriade förbrukare. Lantbrukarnas

Riksförbund har samma inställning i fråga om företag som driver jordbruks-,

skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Regeringen anser att det finns skäl att

överväga om systemet även bör omfatta industrin och jordbruket. Utredningen har

dock inte haft i uppdrag att överväga om rätten att köpa bränsle skattefritt

skall utvidgas till fler sektorer och inte heller självmant tagit upp frågan.

Frågan behöver därför utredas och då särskilt vilka offentlig-finansiella

effekter en utvidgning skulle leda till. Med hänsyn härtill är regeringen för

närvarande inte beredd att föreslå att systemet med skattebefriade förbrukare

även skall omfatta industrin och jordbruket. Regeringen kommer att återkomma i

frågan efter det svenska ordförandeskapet i EU.

Sammanfattning och ikraftträdande

Sammanfattningsvis föreslår alltså regeringen ett system där endast den som är

godkänd som skattebefriad förbrukare skall få köpa bränsle eller alkohol

skattefritt. Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig skall kunna godkännas som skattebefriad

förbrukare. Kravet att man måste vara godkänd som skattebefriad förbrukare för

att få köpa alkoholvaror utan skatt skall dock inte gälla för universitet,

högskolor, apotek eller sjukhus. Detsamma skall gälla för försäljning till båtar

 med fartygstillstånd enligt fiskelagen. Det nya systemet föreslås träda i kraft

 den 1 oktober 2001.

6.4 Upplagshavarens rätt till avdrag vid skattefri försäljning, m.m.

Regeringens förslag: Upplagshavares och andra skattskyldigas rätt till avdrag

förutsätter att varorna tas emot av en skattebefriad förbrukare.

Utredningens förslag stämmer överens regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket och Sveriges

Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Riksskatteverket anser att

det bör övervägas om upplagshavare skall ha direktåtkomst till registeruppgifter

 om godkända skattebefriade förbrukare. Ekobrottsmyndigheten anser att

upplagshavare, i samband med den månatliga skatteredovisningen, på särskilt

fastställt formulär skall redovisa de poster för vilka avdrag yrkas. På

formuläret skall den skattebefriade förbrukarens namn och person- eller

organisationsnummer anges samt hur stora mängder som sålts till varje

förbrukare. Läkemedelsverket, Sveriges Industriförbund, Svensk Industriförening,

 Sveriges Försäkringsförbund och Swedish Match North Europe tillstyrker

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Reglerna om upplagshavares och andra

skattskyldigas rätt till avdrag för skatt vid försäljningen skall vara direkt

kopplade till att försäljning skett till en skattebefriad förbrukare. I dagens

system skiljer sig LAS och LSE åt på det sättet att skattefriheten i LAS

åstadkoms genom att skattskyldigheten inte inträder, medan avdragsrätt används i

 LSE. Reglerna på detta område bör vara lika i de båda lagarna. Enligt

regeringens uppfattning bör skattefrihet genom avdragsrätt väljas. Avdragen

redovisas nämligen varje månad i deklarationen och det bör göra det lättare för

beskattningsmyndigheten att välja ut kontrollvärda objekt. Ett förslag om att

skattefriheten skall uppnås genom avdrag lämnas i avsnitt 5.1.

Rätten till avdrag bör utformas på samma sätt som rätten till avdrag för

alkohol- och tobaksvaror som tagits emot av någon som har tillstånd enligt lagen

 om proviantering av fartyg och luftfartyg (32 § e och f LTS och LAS). Enligt

LTS och LAS får en upplagshavare göra avdrag för skatt på varor som tagits emot

av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering. I förarbetena

uttalades att rätten till avdrag inträder i samma stund som tillståndshavaren

tar varorna i besittning och att avdrag inte medges om varorna av någon

anledning försvinner under transporten (se prop. 1998/99:86 s 97). För varor som

 säljs till en skattebefriad förbrukare bör alltså motsvarande gälla. Reglerna

för upplagshavarnas och andra skattskyldigas rätt till avdrag blir på detta sätt

 tydliga. De skall säkerställa att varorna tas emot av en som godkänts som

skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som gäller för dennes godkännande.

I likhet med utredningen anser regeringen att det bör ställas krav på att det

hos en upplagshavare enkelt går att se vilka skattebefriade förbrukare som köper

 varor hos honom. Bestämmelser om att det hos en upplagshavare enkelt skall gå

att se vilka skattebefriade förbrukare som köper varor hos honom kan meddelas i

förordning genom verkställighetsföreskrifter. När det gäller

verkställighetsföreskrifter kan regeringen uppdra åt en myndighet att meddela

sådana föreskrifter. Regeringen har för avsikt att bemyndiga Riksskatteverket

att meddela föreskrifter i nu aktuella fall.

Ekobrottsmyndigheten föreslår att upplagshavare varje månad på särskilt

fastställt formulär skall lämna uppgift till beskattningsmyndigheten om hur

stora mängder varor som sålts till skattebefriade förbrukare. Myndigheten anför

att med en sådan uppgiftsskyldighet kommer beskattningsmyndigheten att kunna

ingripa på ett tidigt stadium eftersom beskattningsmyndigheten snabbt kommer att

 få indikationer på onormalt stora inköp. Ekobrottsmyndigheten menar också att

en sådan uppgiftsskyldighet skulle vara preventiv eftersom enbart vetskapen om

att beskattningsmyndigheten har tillgång till uppgifterna kommer att verka

avhållande på de som är beredda att missbruka systemet.

Vad Ekobrottsmyndigheten föreslår är alltså att upplagshavare varje månad skall

lämna kontrolluppgifter om leveranser till skattebefriade förbrukare. Syftet med

 att ta in uppgifterna är att kontrollera de skattebefriade förbrukarna. På

punktskatteområdet finns det i dag inga regler om att skattskyldiga eller andra

skall lämna kontrolluppgifter. Beskattningsmyndigheten får dock förelägga den

som är bokföringsskyldiga eller annan juridisk person än dödsbo att lämna

kontrolluppgift om tredje man (se 3 kap. 5 § LPP). Denna bestämmelse innebär att

 beskattningsmyndigheten kommer att kunna förelägga upplagshavare att lämna

kontrolluppgifter om leveranser till skattebefriade förbrukare. Frågan blir då

närmast om befogenheten att inhämta kontrolluppgifter är tillräcklig eller om

nämnda befogenhet behöver kompletteras med en skyldighet för upplagshavare att

varje månad lämna uppgifter om leveranser till skattebefriade förbrukare.

För att en sådan uppgiftsskyldighet som Ekobrottsmyndigheten föreslår skall bli

effektiv krävs att beskattningsmyndigheten har både resurser och rutiner för att

 analysera uppgifterna. Det innebär att samtliga uppgifter måste gås igenom och

analyseras. På alkohol- och bränsleområdet finns det cirka 600 upplagshavare,

låt vara att långt ifrån samtliga kommer att leverera varor till skattebefriade

förbrukare. De som levererar varor till skattebefriade förbrukare skall dock

enligt Ekobrottsmyndighetens förslag varje månad lämna uppgifter om leveranser

till uppskattningsvis 7 500 skattebefriade förbrukare. Beskattningsmyndigheten

skulle alltså varje månad få hantera och analysera en ansenlig mängd uppgifter,

varav merparten kanske inte ens kommer att ge några uppslag till kontroller. Det

 finns därför en risk för att Ekobrottsmyndigheten förslag skulle bli mycket

resurskrävande utan att effektiviteten i kontrollverksamheten ökar i motsvarande

 mån.

Att regelbundet ta in uppgifter kan vidare leda till att kontrollinsatserna

styrs till andra områden än där behovet för tillfället är som störst. Bara

förekomsten av uppgifterna kan alltså leda till att beskattningsmyndigheten

kommer att använda en oproportionerligt stor del av resurserna till att

kontrollera skattebefriade förbrukare. Därmed inte sagt att skattebefriade

förbrukare inte är ett viktigt kontrollområde utan bara att kontrollbehovet till

 och från kan vara större på andra områden.

En upplagshavare skall i sin deklaration yrka avdrag för skatt på varor som

tagits emot av skattebefriade förbrukare. Beskattningsmyndigheten kommer alltså

att kunna förelägga upplagshavare, som redovisar onormalt stora avdrag, att

lämna kontrolluppgifter om leveranser till skattebefriade förbrukare i syfte att

 kontrollera förbrukarna. Det bör tilläggas att beskattningsmyndigheten

självfallet kommer att kunna förelägga samtliga upplagshavare att för en viss

given tidsperiod lämna kontrolluppgifter om leveranser till skattebefriade

förbrukare. En sådan åtgärd skulle t.ex. kunna vara effektiv kort efter

systemets ikraftträdande eller när det av andra skäl är påkallat från

kontrollsynpunkt. Inget hindrar heller att beskattningsmyndigheten regelbundet,

t.ex. varje kvartal eller år, förelägger samtliga upplagshavare att lämna

kontrolluppgifter.

Med hänsyn till det ovan sagda anser regeringen att fördelarna med

Ekobrottsmyndighetens förslag inte uppväger nackdelarna, inte minst mot bakgrund

 av att beskattningsmyndigheten redan har möjlighet att ta in uppgifter när det

är påkallat från kontrollsynpunkt. Regeringens bedömning är alltså att

beskattningsmyndigheten kommer att kunna kontrollera de skattebefriade

förbrukarna på ett effektivt sätt med nuvarande kontrollbefogenheter. Regeringen

 är därför inte beredda att gå vidare med Ekobrottsmyndighetens förslag.

Riksskatteverket anser att det bör övervägas om upplagshavare skall få ha

direktåtkomst till registeruppgifter om skattebefriade förbrukare. I prop.

2000/01:33 Behandling av personuppgifter inom skatt, tull och exekution föreslår

 regeringen en ny lag om behandling av uppgifter i skatteförvaltningens

beskattningsverksamhet. Enligt 2 kap. 9 § i förslaget får en enskild endast ha

direktåtkomst till uppgifter om sig själva under förutsättning att uppgifterna

får lämnas ut till honom och regeringen meddelat föreskrifter om det. Det är

alltså inte möjligt för enskilda att ha direktåtkomst till uppgifter om andra än

 sig själva. Den fråga som Riksskatteverket tar upp har alltså nyligen

behandlats och det saknas därför skäl att nu överväga frågan på nytt.

6.5 Särskilda bokföringsregler

Regeringens förslag: En skattebefriad förbrukare skall löpande bokföra inköp och

 förbrukning av obeskattade varor och på lämpligt sätt se till att det finns

underlag för kontroll av att varor som köpts in utan skatt använts för det

ändamål som var förutsättning för skattefriheten.

Utredningens förslag stämmer överens med vårt.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket och Sveriges

Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Läkemedelsverket, Svenska

Petroleum Institutet, Sveriges Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish

 Match North Europe och Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget.

Sveriges Fiskares Riksförbund anser att det inte förefaller genomtänkt att

införa krav på ytterligare en typ av bokföring utöver det krav som gäller enligt

 bokföringslagen.

Skälen för regeringens förslag: För att kontrollen av systemet skall bli

effektiv bör aktörerna åläggas att ha en bokföring som gör det möjligt att

kontrollera verksamheten. I vart fall bör bokföringen vara utformad så att det

klart framgår hur stora mängder av skattefria varor som köpts in, förbrukats för

 det skattefria ändamålet och som finns i lager, dvs. det bör finnas en

lagerbokföring. Regeringen föreslår därför att en skattebefriad förbrukare

löpande skall bokföra inköp och förbrukning av obeskattade varor. Vidare bör en

förbrukare på lämpligt sätt se till att det finns underlag för kontroll av att

varor som köpts in utan skatt använts för det ändamål som var förutsättningen

för skattefriheten. Detta är för övrigt något som företagen måste göra redan i

dag för att korrekt kunna redovisa skatten på varor som köps in skattefritt men

som används för något annat ändamål än det som var förutsättningen för

skattefriheten.

Enligt bokföringslagen (BFL) skall inköp bokföras löpande. Däremot finns inget

krav enligt BFL om att bokföring måste ske på artikelnivå, dvs. i förevarande

fall inköp av obeskattad olja eller alkohol. För att klara av detta måste ett

extra konto läggas upp i bokföringen och vid varje inköpstillfälle måste en

extra bokföringskontering göras. När det gäller förbrukningen finns det inget

krav enligt BFL på löpande bokföring. Däremot måste enligt BFL vid varje bokslut

 årets förbrukning fastställas för att få fram de kostnader som ska belasta

resultatet.

Vid en renodlad lagerbokföring skall förbrukningen i stället grunda sig på en

löpande redovisning av den faktiska förbrukningen. För t.ex. ett växthusföretag

skulle detta kräva en löpande redovisning av oljeförbrukningen. Rent praktiskt

måste det finnas en särskild mätare på oljepumpen från vilken man löpande kan

avläsa förbrukningen.

Kravet på lagerbokföring innebär att företagen måste redovisa inköp och

förbrukning löpande. De alternativ man kan tänka sig är daglig, veckovis eller

månadsvis redovisning. Vid exempelvis daglig redovisning måste varje dags

förbrukning av obeskattade varor läsas av och noteras i en journal eller

liknande. Där skall också noteras inköp av olja och uttag av olja för något

skattepliktigt ändamål. Vidare måste avstämningar göras genom fysisk

inventering. Från kontrollsynpunkt är det inte nödvändigt att ställa krav på

daglig eller veckovis redovisning. För att uppnå syftet med kravet på

lagerbokföring är det alltså tillräckligt att kräva månadsvis redovisning.

Försäkranssystemet för alkohol omfattar endast den som har tillstånd från

Läkemedelsverket att köpa minst 25 kilogram alkohol under ett kalenderår. Den

som har tillstånd skall enligt Läkemedelverkets verkställighets- och

denatureringsföreskrifter för teknisk sprit m.m. (LVFS 1995:2) föra anteckningar

 över inköp, förbrukning och lager av teknisk sprit. Dessutom skall lagret

inventeras med lämpliga intervall (se 10 §). För de företag som i dag har

möjlighet att utnyttja försäkranssystemet på alkoholområdet finns alltså redan

krav på lagerbokföring. Dessa företag har med andra ord redan en bokföring som

möjliggör kontroll av verksamheten och uppfyller därmed redan de krav på

bokföringen som nu föreslås.

De närmare föreskrifterna om hur bokföringen skall vara utformad kan meddelas i

förordning genom verkställighetsföreskrifter. När det gäller

verkställighetsföreskrifter kan regeringen uppdra åt myndighet att meddela

sådana föreskrifter. Regeringen har för avsikt att bemyndiga Riksskatteverket

att meddela föreskrifter om hur bokföringen skall vara utformad.

När det gäller invändningen från Sveriges Fiskares Riksförbund föreslås i

avsnitt 6.3 och 6.9.2 att skattefri försäljning av bränsle till skepp eller båt

med fartygstillstånd enligt fiskelagen skall få ske till mottagare som inte är

godkända som skattebefriade förbrukare. Fiskare, som använder skepp eller båtar

med fartygstillstånd, kommer alltså inte att behöva ansöka om att bli godkända

som skattebefriade förbrukare för att få möjligt att köpa bränsle skattefritt.

Det innebär i sin tur att kravet på lagerbokföring inte kommer att gälla för

sådana fiskare, såvida de inte självmant ansöker om att bli godkända som

skattebefriade förbrukare. Det bör tilläggas att enligt dagens försäkranssystem

är det inte möjligt att mot försäkran köpa bränsle utan skatt för yrkesmässig

användning i båtar utan fartygstillstånd. Fiskare som använder sådana båtar

kommer precis som i dag att vara hänvisade till att ansöka om återbetalning i

efterhand.

6.6 Skattefrihet för varor som förvärvas från andra EU-länder

Regeringens förslag: Den som är godkänd som skattebefriad förbrukare och är

registrerad som varumottagare får göra avdrag för skatt på alkoholvaror som

förbrukats för ett skattefritt ändamål.

Utredningen föreslår ingen avdragsrätt för skattebefriade förbrukare.

Remissinstanserna tar inte upp frågan.

Skälen för regeringens förslag: Enligt LSE har samtliga skattskyldiga rätt att

göra avdrag för skatt på bränsle som använts för något skattefritt ändamål (se 7

 kap. LSE). Någon ändring härvidlag föreslås inte i det här ärendet (se 7 kap.

förslaget till lag om ändring i LSE). Det innebär att den som vill köpa bränsle

från en utländsk upplagshavare kan göra det i egenskap av varumottagare och

sedan yrka avdrag för skatten i takt med att varorna förbrukas för något

skattefritt ändamål.

Som framgår av avsnitt 4.7.3 inträder skattskyldigheten för varumottagare när

han tar emot varorna. Han behöver dock betala skatten först i och med att den

skall deklareras. För en registrerad varumottagare innebär det att de varor han

tar emot en månad skall redovisas och betalas senast den tjugonde i månaden

efter. En oregistrerad varumottagare måste dock redovisa och betala skatten

senast fem dagar efter den dag då han tog emot varorna. Det innebär att en

oregistrerad varumottagare endast kan yrka avdrag för skatten på de varor som

förbrukats under de fem första dagarna efter mottagandet. En registrerad

varumottagare kan däremot yrka avdrag för skatten på varor som förbrukats under

redovisningsperioden, dvs. den kalendermånad då varorna togs emot. Det kan

naturligtvis tänkas att varorna inte förbrukas under samma redovisningsperiod

som de tagits emot från den utländske upplagshavaren. Avdrag för skatt på sådana

 varor kan dock medges för senare redovisningsperioder, givetvis under

förutsättning att de förbrukats under den period som avdraget avser. Överstiger

avdragen för en redovisningsperiod skattens bruttobelopp för perioden, skall det

 överskjutande beloppet återbetalas. Det nu sagda innebär att en registrerad

varumottagare förr eller senare kommer att få dra av skatten på samtliga varor

som förbrukats för något skattefritt ändamål. Detta gäller även den

oregistrerade varumottagaren. Reglerna för deklaration, betalning och

återbetalning av skatt finns i 2 kap. och 5 kap. LPP.

På energiområdet finns det alltså redan i dag regler som gör det möjligt för

svenska företag att köpa varor från utländska upplagshavare och ändå få del av

den skattefrihet som gäller för vissa användningsområden. Motsvarande möjlighet

finns dock inte på alkoholområdet. Detta hänger ihop med att enligt LAS är det

endast upplagshavare som har rätt att göra avdrag för skatt på varor som använts

 för ett skattefritt ändamål. För att inte utländska upplagshavare skall

missgynnas bör det därför införas en avdragsrätt liknande den som finns i LSE.

För att få proviantera alkoholvaror utan skatt krävs tillstånd enligt lagen om

proviantering av fartyg och luftfartyg. Den som har tillstånd kan dock välja att

 köpa varorna från en utländsk upplagshavare och sedan, i fall han är

registrerad varumottagare, yrka avdrag för skatten på varorna i takt med att de

förbrukas ombord. Som skäl till att denna avdragsrätt endast skulle gälla för

registrerade varumottagare anfördes i prop. 1998/99:86 att

beskattningsmyndigheten har möjlighet att avregistrera den som har åsidosatt vad

 som åligger honom enligt gällande föreskrifter. Någon motsvarande möjlighet

finns självfallet inte för den oregistrerade varumottagaren. Den registrerade

varumottagaren är dessutom skyldig att varje månad lämna en deklaration, vilket

inte gäller för den oregistrerade. Därefter anförde regeringen att med tanke på

de stora skattebelopp som det kan röra sig om bör därför avdragsrätten bara

komma i fråga för den som är registrerad varumottagare (se s. 63). De skäl som

anfördes i prop. 1998/99:86 är även giltiga i det här ärendet. Regeringen

föreslår därför att nu aktuell avdragsrätt endast skall gälla för de som är

godkända som skattebefriade förbrukare och registrerade som varumottagare. En

bestämmelse härom tas in i 33 § LAS.

Det bör påpekas att för att få föra in teknisk sprit till landet krävs

införseltillstånd enligt lagen om försäljning av teknisk sprit m.m. (LFT).

Däremot har den som är registrerad som varumottagare rätt enligt alkohollagen

(1994:1738) att föra in alkoholdrycker till landet. Som nämnts i avsnitt 6.3

avser regeringen att återkomma med ett förslag som så långt möjligt

rationaliserar och samordnar kontrollsystemen i LAS respektive LFT.

6.7 Återkallelse av godkännande som skattebefriad förbrukare

Regeringens förslag: Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas om

förutsättningarna för godkännande inte längre finns eller om varorna används för

 annat ändamål än vad som anges i godkännandet. Vidare får godkännandet

återkallas om bokföringen inte är utformad på ett tillfredsställande sätt eller

om den som godkänts inte medverkar vid kontroll av verksamheten.

Utredningens förslag: stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket och Sveriges

Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Läkemedelsverket, Sveriges

Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match North Europe och

Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget. Svenska Petroleum Institutet

tillstyrker förslaget men anser att beskattningsmyndigheten bör vara skyldig att

 informera upplagshavare om beslut om återkallelse.

Skälen för regeringens förslag: Som anförts i avsnitt 6.3 bör det ställas stora

krav på den som skall ingå i det nya systemet. Dessa krav skall självfallet

uppfyllas under hela den tid som godkännandet gäller. Mer allvarliga

missförhållanden bör därför leda till att godkännandet återkallas.

En första återkallelsegrund bör vara att förutsättningarna för godkännande inte

längre finns. Detta innebär att återkallelse skall ske om de ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är sådana att ett godkännande inte

skulle ha meddelats.

Återkallelse bör också ske om varorna används för annat ändamål än vad som anges

 i godkännandet. Både LSE och LAS har regler som innebär att skattskyldighet

inträder när någon köpt en vara för ett ändamål, som medför skattefrihet, men

sedan använder den för ett annat ändamål (4 kap. 1 § 6 LSE och 8 § första

stycket 7 LAS). De nu angivna reglerna syftar till att skatt skall tas ut vid en

 felaktig användning. Reglerna är dock inte tänkta att kunna användas för att

skaffa sig en skattekredit. En näringsidkare skall alltså inte kunna ange ett

skattefritt ändamål vid inköpet och sedan använda varan för ett annat ändamål

och betala skatten vartefter varorna förbrukas. Om en förbrukare inte bryr sig

om att redovisa och betala skatt för varor som använts för ett skattepliktigt

ändamål bör godkännandet regelmässigt återkallas. Även om användningen har

deklarerats bör återkallelse tillgripas om det inte rör sig om ett enstaka

tillfälle.

Det bör vidare övervägas om återkallelse skall kunna ske vid två situationer som

 har att göra med kontrollen av förbrukarna. Det förefaller rimligt att

återkallelse skall kunna ske om den som godkänts som skattebefriad förbrukare

inte uppfyller kraven på hur bokföringen skall vara utformad eller inte

medverkar vid beskattningsmyndighetens kontroll av verksamheten.

De nu angivna återkallelsegrunderna stämmer i allt väsentligt överens med de

grunder som gäller för återkallelse av tillstånd till proviantering enligt lagen

 om proviantering av fartyg och luftfartyg. I det lagstiftningsärendet ansåg

Lagrådet att den återkallelsegrund som gällde medverkan vid skattekontroll borde

 utgå. Regeringen, som inte ändrade sitt förslag, anförde bl.a. att obeskattade

alkoholdrycker och tobaksvaror skulle få hanteras skattefritt utanför den s.k.

suspensionsordningen. För att ett sådant system skall vara fiskalt försvarbart

måste det innehålla goda kontrollmöjligheter och det är från fiskal synpunkt

inte acceptabelt att den som motsätter sig en kontroll skall kunna fortsätta att

 köpa obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror (se prop. 1998/99:86 s. 85).

Det finns beträffande det nu föreslagna systemet lika stort behov av kontroll

och av att hålla dem som inte medverkar vid kontroll utanför systemet.

Regeringen anser därför att ett godkännande skall kunna återkallas om

förbrukaren inte fullgör sina bokföringsskyldigheter eller inte medverkar vid en

 skattekontroll.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare kan köpa alkohol och bränsle utan

skatt. Det är inte rimligt att den som misskött sig och på grund därav fått sitt

 godkännande återkallat skall kunna fortsätta att köpa produkter skattefritt.

Med hänsyn härtill bör ett beslut om återkallelse gälla omedelbart, om inte

annat förordnas.

Svenska Petroleum Institutet anser att beskattningsmyndigheten bör vara skyldig

att informera upplagshavare om beslut om återkallelse. Regeringen anser dock att

 det inte är lämpligt att införa en lagstadgad uppgiftsskyldighet av nu aktuellt

 slag. Behovet av information får i stället tillgodoses genom att

upplagshavarna, i de fall de är osäkra, kontaktar beskattningsmyndigheten för

att kontrollera att den som utger sig för att vara godkänd som skattebefriad

förbrukare också är det.

Regeringen föreslår alltså att ett godkännande som skattebefriad förbrukare

skall kunna återkallas om, förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

alkoholen eller bränslet används för annat ändamål än det än som anges i

godkännandet, förbrukaren inte fullgör sina bokföringsskyldigheter eller

förbrukaren inte medverkar vid skatterevision.

6.8 Ikraftträdande- och övergångsregler

Regeringens förslag: De nya bestämmelserna om skattebefriade förbrukare skall

träda i kraft den 1 oktober 2001. Den som har ett tillstånd från

Läkemedelsverket, som innebär att han i dag för köpa alkohol utan skatt mot

försäkran, skall under en övergångsperiod anses godkänd som skattebefriad

förbrukare.

Utredningens förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller tidpunkten för

ikraftträdandet.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att det ur kontrollsynpunkt

torde vara att föredra om tillstånden från Läkemedelsverket upphörde att gälla i

 samband med ikraftträdandet och att tillståndshavarna tvingas ansöka om att bli

 godkända som skattebefriade förbrukare. Länsrätten i Dalarnas län har inga

invändningar mot förslagen. Läkemedelsverket tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller alkohol är dagens

försäkranssystem kopplat till att den som köper alkoholen har ett tillstånd från

 Läkemedelsverket. Verkets tillstånd är som regel begränsade till att gälla i

tre år. Vidare anges i tillstånden hur stor mängd som får köpas per år, vilken

typ av vara som får köpas, t.ex. odenaturerad eller fullständigt denaturerad,

samt för vilken användning som rätt till inköp föreligger.

Regeringen delar till viss del Kammarrätten i Sundsvalls bedömning att det vore

att föredra om det nya systemet med skattebefriade förbrukare kunde träda i

kraft med en gång. Vi anser dock att det är nödvändigt att underlätta övergången

 till det nya systemet och föreslår därför att tillstånd som meddelats av

Läkemedelsverket skall gälla som ett godkännande som skattebefriad förbrukare.

Den tid och de ändamål som anges i tillståndet skall också gälla. Har någon fått

 ett tillstånd, som gäller från t.ex. den 1 januari 2000 till utgången av 2002,

skall han alltså anses som en skattebefriad förbrukare fram till den sistnämnda

tidpunkten. Därefter måste han ansöka om att bli godkänd som skattebefriad

förbrukare. Att ett tillstånd från Läkemedelsverket skall gälla som ett

godkännande som skattebefriad förbrukare innebär att tillståndshavaren måste

rätta sig efter övriga regler som gäller för en skattebefriade förbrukaren t.ex.

 reglerna om bokföring. Likaså kan hans övergångsvis gällande godkännande

återkallas om förutsättningarna för återkallelse föreligger.

Utredningen föreslår att det nya systemet skall träda i kraft den 1 juli 2001.

För att de som omfattas av de nya bestämmelserna och beskattningsmyndigheten

skall hinna förbereda sig för det nya regelsystemet föreslår dock regeringen att

 det nya systemet skall träda i kraft först den 1 oktober 2001.

6.9 Förbrukning av bränslen i skepp och flygplan

6.9.1 Hur dagens försäkranssystem fungerar i praktiken

Som framgår av avsnitt 6.1.3 står förbrukning i skepp eller flygplan för

huvuddelen (runt 2 miljoner m3 per år) av det bränsle som i dag säljs mot

försäkran. Vidare framgår att mer än hälften av detta bränsle avser utrikes

trafik. Vid kontakter med oljebranschen har följande framkommit om hanteringen

av dessa bränslen.

Skepp

Det finns kunder som lämnar stående försäkran och sådana som lämnar försäkran

varje gång. De större rederierna, t.ex. Finlandsfärjorna, har stående försäkran.

 För de fartyg som tillfälligt lägger till i Sverige sker de affärsmässiga

kontakterna ofta via en mellanhand. Betalningen för oljan sker då via denna

mellanhand. Däremot levereras oljan direkt av bolagen och de ser också själva

till att få in försäkran i samband med att båten tankas. Själva försäkran finns

på leveranssedeln.

De bolag som utredningen varit i kontakt med gör i mycket liten utsträckning

affärer med återförsäljare som inte är upplagshavare. Efter det att en större

härva med skattebedrägerier upptäckts i Stockholm, där försäkranssystemet för

skepp använts, har de bolag som sysslar med bunkring av skepp skärpt sina

rutiner väsentligt. Hos vissa bolag får återförsäljarna köpa bränslet i

beskattat skick för att sedan få återbetalning av skatten när de visar upp en

försäkran från den som slutligt tagit emot bränslet. Andra bolag låter

återförsäljarna köpa bränslet skattefritt. Ofta har då återförsäljaren redan en

försäkran från slutförbrukaren men ibland får bolagen den först i efterhand.

Återförsäljarnas leveranser sker ofta via egna tankbåtar.

Flygplan

Hanteringen skiljer sig åt beroende på om det är fråga om en flygplats med

reguljär trafik eller om det är en lokal flygklubb eller liknande. På

flygplatserna med reguljär trafik finns cisterner som är registrerade som

skatteupplag och där flera oljebolag kan samlagra bränslet. På t.ex. Arlanda är

det sammanlagt sex bolag som samlagrar bränsle i samma utrymme. Där sker också

tankningen av flygplanen via pipelines medan det på andra flygplatser sker via

tankbilar. Dessa leveranser avser så gott som uteslutande flygfotogen. Bolagen

har inte alltid egen personal som sköter själva hanteringen men för varje upplag

 finns angivna vilka som ansvarar för verksamheten. Oavsett vem som i praktiken

gör den slutliga leveransen till planen har oljebolagen hand om den

skattemässiga redovisningen.

Vid leveranser direkt in i planens tankar är själva försäkran en leveranssedel

som skrivs på av en ansvarig för planet. Varje leverans har alltså en egen

försäkran. Leveranssedeln används sedan vid faktureringen men den innehåller

också en skrivning om att den som tar emot leveransen försäkrar att bränslet

skall användas för drift av planet. Hanteringen av dessa leveranser medför inga

kontrollproblem för bolagen. När väl planet är tankat är det i praktiken

omöjligt att göra något annat med bränslet än att driva flygplansmotorerna.

Till lokala flygklubbar och små flygbolag (helikopterbolag, turistflyg m.m.) som

 utnyttjar flygplatser som saknar reguljär trafik sker bulkleveranser, vilket

innebär att en tankbil levererar bränslet till en farmartank eller liknande som

flygklubben eller företaget disponerar. Dessa leveranser avser till den helt

övervägande delen flygbensin. Ca 8 000 m3 flygbensin per år förbrukas i Sverige.

 De som tar emot dessa leveranser lämnar stående försäkran en gång per år.

Oljebolagen kontrollerar också att de volymer som anges inte skiftar väsentligt

mellan åren och att de verkar rimliga utifrån den förbrukning man kan förvänta

sig.

6.9.2 Särskilda regler för skepp och flygplan

Regeringens förslag: Skattefri försäljning av bränsle till skepp och flygplan

skall även kunna ske till en mottagare som inte är godkänd som förbrukare. För

att upplagshavare skall få avdrag för skatt på bränsle som levereras till skepp

och flygplan skall krävas att bränslet tagits emot för förbrukning i skeppet

eller flygplanet.

Utredningens förslag stämmer överens med regeringens i fråga om reglerna för

skepp. När det gäller flygplan skiljer sig förslagen dock åt eftersom regeringen

 inte föreslår att skattefria leveranser till flygplan skall begränsas till

vissa särskilt angivna flygplatser.

Remissinstanserna: Tullverket och Sveriges Redarförening har inga invändningar

mot förslagen. Luftfartsverket avstyrker förslaget att begränsa den skattefria

försäljningen till vissa flygplatser. Riksskatteverket ifrågasätter om det inte

bör uppställas krav på att svenska redare skall vara godkända som skattebefriade

 förbrukare. Riksrevisionsverket saknar en analys av problemen med dagens

försäkranssystem vad gäller skattefria leveranser till skepp.

Ekobrottsmyndigheten tillstyrker skärpningen av avdragsregeln för upplagshavare

men anser att försäljningen av skattefritt bränsle inte skall få ske via

återförsäljare. Svenska Petroleum Institutet anser att kravet på att bränslet

skall tas emot i skeppet påtagligt minskar risken för att skattefriheten

missbrukas. Kungliga Svenska Aeroklubben avstyrker förslaget och anför att

förslaget är orättvist eftersom skattefri försäljning endast får ske på vissa

särskilt angivna flygplatser. Svenska Allmänflygföreningen och Hjelmco Oil

avstyrker förslaget och anför att förslaget är diskriminerande i förhållande

till de mindre användarna och flygplatserna. Förslaget hämmar dessutom

konkurrensen. Frivilliga Flygkåren avstyrker förslaget och anför att förslaget

kommer att kraftigt reducera tillgången på bränsle på de flesta av de

flygplatser som i dag utgör baser för kårens verksamhet.

Skälen för regeringens förslag:

Skepp

Försäljning av bränsle till skepp sker ofta under den korta tid som skeppet

ligger i hamn för lastning och lossning. Det rör sig ofta om skepp som angör

svenska hamnar endast vid enstaka tillfällen. Det får anses uteslutet att

beskattningsmyndigheten skall vara involverad i denna hantering genom att

försäljningen skulle vara villkorad av att mottagaren är godkänd som

skattebefriad förbrukare. För dessa skepp måste därför särskilda regler finnas.

Ett tänkbart alternativ skulle vara återbetalning. Det skulle dock med all

sannolikhet medföra betydande problem för de oljebolag som i dag är verksamma på

 denna marknad. Ofta finns det möjlighet att skaffa bränsle till skeppet i ett

annat land, där skattefriheten medges direkt och man kommer då att undvika att

köpa bränsle i Sverige.

Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen att även den som inte

 är godkänd som skattebefriad förbrukare skall kunna köpa bränsle skattefritt

för förbrukning i skepp. Riksskatteverket har ifrågasatt om det inte bör krävas

att svenska redare skall vara godkända som skattebefriade förbrukare. Regeringen

 är tveksam till att föreslå en sådan bestämmelse eftersom rederierna, utan att

vara godkända skattebefriade förbrukare, ändå alltid kan köpa bränsle

skattefritt i ett annat land. Det är dock sannolikt att de större rederierna,

som i dag lämnar stående försäkran, kommer att inordna sig i det nya systemet

med skattebefriade förbrukare eftersom det bör underlätta hanteringen mellan

rederierna och oljebolagen.

En sak som måste beaktas i sammanhanget är att leveranser till skepp är det

område inom det nuvarande försäkranssystemet för bränsle där man funnit mest

oegentligheter. Problemet har dock inte varit att bränslen, som har levererats

till skepp, därefter hamnat fel. I stället har problemet varit att

försäkransblanketter har använts som underlag för avdrag trots att bränslet gått

 direkt till andra användare. I vissa fall är det upplagshavare som missbrukat

systemet. I lika hög utsträckning är det dock mellanhänder, som genom att visa

upp falska försäkranshandlingar, har kunnat köpa bränsle från upplagshavare utan

 skatt och därefter levererat bränslet till helt andra kunder. Reglerna kring de

 skattefria leveranserna till skepp måste därför skärpas.

I dagens regel sägs att avdrag medges för bränsle som sålts för förbrukning i

skepp. Det kan alltså enligt lagtexten räcka med att upplagshavaren haft

uppfattningen att försäljning sker för förbrukning i skepp. Det finns däremot

inget uttryckligt krav på att han även skall se till att bränslet hamnar i ett

skepp. Det måste därför av lagtexten klart framgå att upplagshavarens rätt till

avdrag förutsätter att bränslet faktiskt kommit till skeppet. Rätt till avdrag

bör därför endast föreligga om bränslet tagits emot i skeppet. Det stämmer också

 med den ordning vi föreslagit för leveranser till skattebefriade förbrukare.

Däremot bör det inte ställas några krav i lagtexten på att den som tar emot

bränslet skall intyga vad det skall användas till. En sådan regel leder snarare

fel då den kan tas till intäkt för att det är dokumentet som utlöser

upplagshavaren avdragsrätt. Problemet med fusk i dagens försäkranssystem ligger

huvudsakligen i att försäkran i sig fått en alltför stor betydelse för

avdragsrätten. Upplagshavarna får i stället, genom att bevara leveranssedlar

eller liknande handlingar, se till att de har möjlighet att styrka rätten till

avdrag.

Regeringen föreslår alltså att upplagshavare, utöver avdraget för leveranser

till skattebefriade förbrukare, skall få avdrag för skatt på bränsle som tagits

emot för förbrukning i skepp för annat än privat ändamål. Den som tagit emot

bränslet skall, i likhet med vad som gäller i dag, bli skattskyldig om bränslet

används för något annat ändamål än fartygsdrift eller för privat fartygsdrift.

Det finns skäl att något beröra frågan om det regler som nu föreslås gör det

möjligt att i likhet med vad som sker i dag låta leveransen till slutförbrukaren

 ske via en återförsäljare. I dagens system blir denna leverans skattefri genom

att återförsäljaren förser upplagshavaren med en försäkran från slutförbrukaren.

 Ansvaret för att omständigheterna kring leveransen är riktiga ligger emellertid

 hos upplagshavaren eftersom det är han som gör avdrag för skatten på det som

levererats.

Ekobrottsmyndigheten anför att endast godkända upplagshavare bör få sälja

bränsle skattefritt till skepp och att det inte längre bör vara tillåtet för

återförsäljare att som mellanhand sälja bränsle skattefritt. De regler som nu

föreslås innebär att avdragsrätt föreligger endast om bränslet har tagits emot i

 skeppet. Upplagshavarna måste alltså kunna styrka att bränslet levererats in i

skeppet. I de fall en upplagshavare själv sköter leveransen till skeppet bör det

 inte bli några problem att bevisa att bränslet tagits emot i transportmedlet.

En upplagshavare som vill undvika att få sina skatteavdrag ifrågasätta bör

därför se till att själv ansvara för leveransen. Däremot kan han låta en

återförsäljare förmedla själva försäljningen. Det går dock inte att bortse från

att den skärpning som nu föreslås innebär att upplagshavare, som inte har full

kontroll över sina leveranser till skepp, riskerar att få sina skatteavdrag

ifrågasatta. Detta kan i slutändan leda till att de får betala skatt för

bränslet. Upplagshavarna kommer självfallet att vara medvetna om riskerna och

agera därefter varför det framstår som onödigt att införa ett förbud för

upplagshavare att använda sig av mellanhänder eller återförsäljare. Det som nu

sagts gäller även leveranser till skepp som disponeras av en godkänd

skattebefriad förbrukare. Det bör vidare framhållas att oljebolagen har ett

intresse av se till att inte obeskattad olja säljs som motorbränsle eller

villaolja eftersom bolagen då skulle förlora marknadsandelar. Mot bakgrund av nu

 angivna förhållanden är regeringen inte beredd att förbjuda upplagshavare från

att använda sig av mellanhänder eller återförsäljare.

Flygplan

I likhet med vad som gäller skeppen sker hanteringen av flygbränsle i stor

utsträckning under sådana former att den inte går att passa in i ett system där

beskattningsmyndigheten först skall lämna ett godkännande. Även när det gäller

flygplan behövs det alltså en regel som gör det möjligt för upplagshavare att,

utöver avdraget för leveranser till skattebefriade förbrukare, få avdrag för

skatt på bränsle som tagits emot för förbrukning i flygplan. Den som tagit emot

bränslet skall i likhet med vad som gäller i dag bli skattskyldig om bränslet

används för något annat ändamål än flygplansdrift.

I syfte att motverka skattefusk föreslår utredningen att avdrag för skatt på

bränsle som tagits emot för förbrukning i flygplan endast skall medges om

bränslet tagits emot på vissa angivna flygplatser. Utredningen föreslår alltså

restriktivare regler för flygtrafiken än för sjötrafiken. Vad som ligger bakom

denna skillnad i behandling framgår inte av utredningens betänkande. Däremot

framhåller utredningen att försäkranssystemet för leveranser till skepp

missbrukats i syfte att undandra skatt. Det finns dock ingen uppgift om missbruk

 i fråga om skattefria leveranser till flygplan. Med hänsyn till det nu sagda

och till att det förefaller tveksamt från konkurrenssynpunkt att begränsa

möjligheten till skattefria leveranser till vissa flygplatser är regeringen inte

 beredd att föreslå en sådan begränsning. I likhet med vad som gäller för skepp

skall alltså rätten till avdrag för bränsle som tagits emot för förbrukning i

flygplan gälla utan lokala begränsningar.

Regeringen anser vidare att det inte heller i fråga om flygtrafiken finns skäl

att kräva att svenska flygbolag m.fl. skall vara godkända skattebefriade

förbrukare. Svenska flygbolag får alltså precis som svenska rederier välja

vilket system för skattefria inköp de vill använda sig av.

När det gäller möjligheten för lokala flygklubbar m.fl. att agera som

återförsäljare av flygbränsle hänvisas till vad som sagts beträffande

återförsäljare av fartygsbränsle.

Ikraftträdande

De särskilda reglerna om flygplan och skepp föreslås träda i kraft samtidigt som

 de nya reglerna om skattebefriade förbrukare, dvs. den 1 oktober 2001.

7 Säkerheter vid import och export

Regeringens bedömning: Något krav på säkerhet vid transport av varor i samband

med import eller export införs inte.

Utredningens förslag: Kravet på säkerhet vid transport skall även omfatta de

fall då varor importeras eller exporteras.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket, Riksskatteverket och

Sveriges Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Svenska Petroleum

Institutet anför att Sverige har en omfattande export av raffinerade

oljeprodukter och att det är angeläget att inga extra kostnader belastar

verksamheten. Sprit och Vinleverantörsföreningen anser att förslaget kommer att

mångdubbla nivån på säkerheterna och avstyrker därför förslaget. Sveriges

Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match North Europe och

Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt LTS, LAS och LSE skall upplagshavare

ställa säkerhet för betalning av skatt i samband med transport av obeskattade

varor. Säkerheten beräknas enligt schablon och skall motsvara den skatt som i

medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar under

ett dygn.

Kravet på säkerhet för transporter har sin grund i cirkulationsdirektivet. De

svenska bestämmelserna omfattar endast transporter av varor inom EU och inte

varor som importerats eller skall exporteras.

Enligt den ursprungliga lydelsen av cirkulationsdirektivet, artikel 5.2, skulle

punktskatten anses vilande för varor som kom från eller var på väg till tredje

land när de omfattas av gemenskapens tullförfarande på annat sätt än övergång

till fri omsättning eller när de placerats i frizon eller frilager. Detta

innebar bl.a. att punktskatten var vilande om varor exporterades. Genom direktiv

 94/74/EG ändrades artikeln så att export inte längre omfattades av artikel 5.2.

 I preambeln till direktiv 94/74/EG anges att det är nödvändigt att undanta

tullproceduren för export från uppskovsreglerna för punktskattepliktiga varor

för att, inom ramen för flyttningsförfarandet för punktskattepliktiga varor,

kunna ställa säkerhet för de risker som är förbundna med flyttning av varor från

 lastningsplatsen till tullkontoret på utförselplatsen från gemenskapen.

Svenska Petroleum Institutet och Sprit och Vinleverantörsföreningen anför att

utvidgade krav på transportsäkerhet kommer att leda till ökade kostnader för

deras medlemsföretag. Utredningen anför i sitt betänkande att detta inte kommer

att bli fallet utan att utvidgade krav på transportsäkerhet endast kommer att

innebära att säkerheten kan tas i anspråk i ytterligare några fall. Som

redogjorts för inledningsvis beräknas den nuvarande transportsäkerheten enligt

schablon. Enligt denna schablonregel skall säkerheten motsvara den skatt som i

medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar under

ett dygn. Om kravet på transportsäkerhet utvidgas i enlighet med utredningens

förslag skall, till skillnad från i dag, även varor som importeras och

exporteras ligga till grund för schablonberäkningen. Det säger sig självt att

upplagshavarna i sådana fall kommer att få ställa högre säkerheter och att deras

 kostnader därmed kommer att öka.

Bestämmelserna om transportsäkerhet i LTS, LAS och LSE bygger på att fråga är om

 transport av obeskattade varor. När det gäller varor som exporteras tillämpas

s.k. bruttoredovisning, vilket innebär att varor som skall exporteras skall tas

upp till beskattning och att avdrag medges för de varor som exporteras. De nya

bestämmelserna om skattskyldighetens inträde för upplagshavare innebär ingen

ändring härvidlag. När det gäller export är det därför fel att tala om

obeskattade varor. Skatteuppskov gäller alltså inte för varor som transporteras

i samband med en export utan i stället gäller att för de varor som exporteras

lyfts skatten av genom ett avdrag. Regeringen anser därför att det inte finns

något behov av utvidga kravet på transportsäkerhet till att även omfatta varor

som går på export. Eftersom cirkulationsdirektivet inte säger något om

transportsäkerhet vid import saknas det därmed också skäl att låta kravet på

transportsäkerhet omfatta varor som importeras.

8 Import av produkter som innehåller alkohol

Regeringens förslag: Undantag från skatteplikt skall gälla för alkoholinnehållet

 i vissa i gemenskapsrätten angivna produkter.

Utredningens förslag stämmer överens med vårt.

Remissinstanserna: Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket, Riksskatteverket och

Sveriges Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Sveriges

Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match North Europe och

Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I 20 § första stycket e-i LAS anges ett antal

produkter som innehåller alkohol och som upplagshavaren kan framställa utan att

skattskyldighet inträder för alkoholen. Produkterna är sådana som antingen skall

 eller får vara skattebefriade enligt artikel 27 i alkoholskattedirektivet.

Skattskyldighet inträder således inte för upplagshavaren för den alkohol som:

- används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

- används för framställning av läkemedel,

- används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och drycker

 med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

- direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

- används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för konsumtion, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav.

Om någon, som inte är upplagshavare, har använt alkohol för att framställa

produkterna, har han rätt till återbetalning av skatten enligt reglerna i 30 §

LAS. Däremot finns för närvarande inga regler som gör det möjligt för den som

för in dessa produkter till Sverige att komma ifrån skatten på den del av

produkten som består av alkohol. Beträffande produkter som kommer från ett annat

 medlemsland lär frågan aldrig ha aktualiserats. Vid import från tredje land, av

 t.ex. parfymer, har dock Tullverket ansett att skatt måste tas ut på

alkoholinnehållet eftersom det saknas undantag för sådana fall i LAS.

Regeringen anser att den nuvarande skillnaden i reglerna för produkter som

importeras och sådana som framställs inom landet bör åtgärdas. Vi föreslår

därför att den alkohol som ingår i nu aktuella produkter skall undantas från

skatteplikt i LAS. Produkterna kan då föras in i landet utan

beskattningskonsekvenser.

Förslaget föranleder ändringar i 7 § LAS. Den nya bestämmelsen skall gälla från

och med den 1 oktober 2001.

9 Ledsagardokument vid import

Regeringens förslag: Kravet på att ledsagardokument skall upprättas vid import

tas bort.

Utredningens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Tullverket, Sveriges Industriförbund, Svensk

Industriförening, Swedish Match North Europe och Sveriges Försäkringsförbund

tillstyrker förslaget. Svenska Petroleum Institutet har inga invändningar mot

förslaget under förutsättning att möjligheten att kontrollera transporter av

punktskattepliktiga varor inte försämras. Länsrätten i Dalarnas län och Sveriges

 Redarförening har inga invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Något krav på ledsagardokument vid import finns

inte i cirkulationsdirektivet. Vid införandet av LTS, LAS och LSE ansåg dock

regeringen att det fanns behov av att få verifierat att varorna nått avsedd

mottagare och av den anledningen infördes ett krav på ledsagardokument (prop.

1994/95:56 s. 99). Numera finns det dock möjligheter att inhämta nödvändig

information för kontroll på annat sätt. Enligt 2 § tullregisterlagen (1990:137)

får tullregistret användas bl.a. för revisions- och annan kontrollverksamhet

enligt LPP. Registret skall bl.a. innehålla uppgifter som importörer är skyldiga

 att lämna med anledning av import. Uppgifterna får lämnas ut på elektronisk väg

 till Riksskatteverket och skattemyndigheterna (3 och 7 §§ samma lag).

Regeringen föreslår därför att kraven på ledsagardokument vid import tas bort

från LTS, LAS och LSE. Det kan nämnas att detta får viss inverkan på lagen

(1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Enligt 1 kap. 6 § nämnda lag skall

transporter åtföljas av ledsagardokument enligt vad som föreskrivs i LTS, LAS,

eller LSE eller enligt cirkulationsdirektivet. Genom vårt förslag kommer det

inte att finnas krav på ledsagardokument vid import. Detta bör dock inte

innebära några problem för tullens kontroll enligt lagen eftersom det genom

tullens register går att ta reda på om transporten avser en importsituation.

Förslaget föranleder ändringar i 23 § LTS, 22 § LAS och i 6 kap. 3 § LSE.

Förslaget föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

10 Utökade möjligheter till revision

10.1 Revision av upplagshavare och skatteupplag m.m

Regeringens förslag: Revision skall få göras hos den som ansöker om godkännande

som upplagshavare eller skattebefriad förbrukare och hos den som ansöker om

registrering som varumottagare. Revision skall även få göras hos sådan

skatterepresentant som en distansförsäljare. Revision skall också få ske för

kontroll av skatteupplag.

Utredningens förslag: Föreslår att de nya möjligheterna till revision skall

träda i kraft först i samband med att punktskatterna inordnas i

skattekontosystemet, dvs. den 1 januari 2003. Dessutom föreslår inte utredningen

 att revision skall få ske hos den som ansöker om att bli godkänd som

skattebefriad förbrukare.

Remissinstanserna: Riksskatteverket tillstyrker förslaget men anser att

ikraftträdandet bör flyttas fram till den 1 juli 2001. Övriga remissinstanser

tillstyrker eller berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Skatterevision får beslutas för kontroll av att

deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt

eller, att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma. Revision får enligt huvudregeln göras hos den som är eller kan antas

vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen och hos andra juridiska personer

än dödsbon (3 kap. 7 § LPP).

Riksskatteverket har i olika sammanhang framfört önskemål om tydligare regler om

 möjligheterna till kontroll i samband med en ansökan om godkännande av

upplagshavare eller av skatteupplag. Verket har också påpekat att reglerna är

oklara vad gäller befogenheterna att göra kontroller av skatteupplag.

Rent allmänt kan sägas att krav kan ställas på att den som ansöker om ett

godkännande skall bistå beskattningsmyndigheten med de uppgifter som behövs för

att myndigheten skall kunna sköta sin uppgift. Det är dock tveksamt i vilken

grad som beskattningsmyndigheten kan vägra ett godkännande på grund av

ofullständiga uppgifter. Det förefaller mest ändamålsenligt att råda bot på den

osäkerhet som finns kring dessa frågor genom att ge beskattningsmyndigheten

befogenhet att besluta om revision redan när någon ansöker om ett godkännande.

Denna nya befogenhet skall gälla vid ansökningar om godkännande som

upplagshavare och eller skattebefriad förbrukare och vid ansökningar om

registrering som varumottagare. Det kan för övrigt tilläggas att redan i dag kan

 den som ansöker om F-skattsedel revideras.

Vid distansförsäljning gäller att säljaren i Sverige skall företrädas av en av

beskattningsmyndigheten godkänd representant (se t.ex. 16 § andra stycket LTS).

En sådan representant har i stort sett samma uppgifter som en sådan representant

 för utländska företagare som finns beskriven i 23 kap. 4 §

skattebetalningslagen (1997:483). För denne representant finns särskilt angivet

i skattebetalningslagen att han får revideras. Detsamma bör uttryckligen gälla

för distansförsäljarens representant.

En upplagshavare skall ställa säkerhet för de varor han förvarar i

skatteupplaget. Säkerheten skall enligt huvudregeln uppgå till ett belopp som

motsvarar tio procent av skatten på de varor som han i medeltal förvarar i

skatteupplaget under ett år (se t.ex. 11 § andra stycket LTS). Kravet på

säkerhet kan dock jämkas på grund av särskilda omständigheter (se t.ex.15 a §

LTS). Att risken för stöld eller svinn bedöms som liten kan vara skäl för

jämkning (prop. 1996/97:116 s. 72). Det kan således finnas skäl att kontrollera

hur skatteupplagens säkerhetsanordningar m.m. ser ut för att bedöma om en ställd

 säkerhet kan anses godtagbar. Vidare kan det finnas behov av att mer allmänt

kontrollera skatteupplagen för att kunna ta ställning till om de är lämpliga som

 skatteupplag. Det är tveksamt om sådana kontroller är tillåtna vid en revision,

 eftersom en revision endast får göras för kontroll av att deklarations- och

annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt eller, att

förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma.

Regeringen föreslår därför att beskattningsmyndigheten skall få besluta om

revision för att kontrollera skatteupplag.

I likhet med Riksskatteverket anser regeringen att det saknas skäl att vänta med

 att införa nya möjligheter till revision av upplagshavare, skatteupplag,

registrerade varumottagare, skattebefriade förbrukare och representanter.

Regeringen har dock valt att flytta fram ikraftträdandet för systemet med

skattebefriade förbrukare och övriga ändringar till den 1 oktober 2001. De nya

bestämmelserna om revision bör träda i kraft samtidigt. Detta föranleder

ändringar i 3 kap. 7 § LPP.

10.2 Tredjemansrevision i återbetalningsärenden

Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att besluta om s.k.

tredjemansrevision i ärenden om återbetalning enligt lagen om skatt på energi.

Utredningens förslag skiljer sig från regeringens på så sätt att utredningen

föreslår att befogenheten att besluta om tredjemansrevision även skall gälla vid

 kontroll av ansökningar om återbetalning av skatt på tobak, alkohol och

gödselmedel.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att behovet av

tredjemansrevision på alkohol- och tobaksområdet måste konstateras innan man

inför en så integritetskränkande åtgärd. Länsrätten i Dalarnas län, Tullverket

och Sveriges Redarförening har inga invändningar mot förslaget. Sveriges

Industriförbund, Svensk Industriförening, Swedish Match North Europe och

Sveriges Försäkringsförbund tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Genom lagstiftning, som trädde i kraft den 1

januari 1999, infördes regler om revision av den som ansökt om återbetalning av

skatt enligt lagen om skatt på gödselmedel, LTS, LAS och LSE (prop. 1998/99:18,

bet. 1998/99:SkU6, rskr. 1998/99:68). Vidare fick beskattningsmyndigheten

möjlighet att förelägga tredje man att ge in kontrolluppgift rörande

förhållanden mellan honom och den som ansökt om återbetalning. Revision kan

företas hos den som lämnat uppgifterna för kontroll av att uppgiftsskyldigheten

fullgjorts riktigt och fullständigt.

I samband med lagstiftningsärendet anförde Riksskatteverket att

kontrollåtgärderna skulle bli effektivare om beskattningsmyndigheten även fick

befogenhet att besluta om s.k. tredjemansrevision enligt reglerna i 3 kap. 7 §

andra stycket LPP. Regeringen uttalade att det inte kunde uteslutas att det i

vissa fall kunde finnas behov av tredjemansrevision. Men enligt regeringen borde

 frågan övervägas ytterligare, lämpligen inom ramen för arbetet i 1998 års

punktskatteutredning (prop. 1998/99:18 s. 31).

Behov av tredjemansrevision finns främst vid återbetalningsärenden enligt LSE

och då i synnerhet vid värmeleveranser till industriföretag och växthusodlare.

Värmeleverantörer kan genom återbetalning få skattnedsättning på bränsle och el

som använts för att framställa värme, om värmen har levererats för

tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller för växthusuppvärmning vid

 yrkesmässig växthusodling (9 kap. 5 § LSE).

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt avseende värmeleveranser är

 det alltså inte tillräckligt att kontrollera sökanden utan företaget dit värmen

 levererats måste också kontrolleras. Med dagens regler måste

beskattningsmyndigheten först utforma ett föreläggande till industrin som tar

sikte på hur verksamheten bedrivs och sedan, utifrån de uppgifter som kommer in,

 genom en revision kontrollera att uppgifterna är riktiga.

Det förefaller onödigt att först behöva förelägga tredjeman att ge in uppgifter

för att därefter genom revision kunna göra en mer omfattande kontroll av att

förutsättningarna för återbetalning är uppfyllda. Eftersom

beskattningsmyndigheten sannolikt saknar närmare kännedom om det företag som

skall kontrolleras kan dessutom vara svårt att utforma föreläggandet på ett från

 kontrollsynpunkt effektivt sätt. Regeringen anser därför att

beskattningsmyndigheten bör ges befogenhet att besluta om tredjemansrevision i

återbetalningsärenden. Eftersom det hittills endast uppstått problem på

energiområdet är dock regeringen till skillnad från utredningen inte beredd att

föreslå att det även skall bli tillåtet med tredjemansrevision för att

kontrollera ansökningar om återbetalning av skatt på alkohol, tobak och

gödselmedel. Förslaget föranleder alltså endast ändringar i LSE. Ändringarna

föreslås träda i kraft den 1 oktober 2001.

11 Skattefrihet för alkoholvaror som förstörts hos Systembolaget

Regeringens bedömning: En möjlighet att medge skattebefrielse för varor som

förstörts hos Systembolaget bör inte införas.

Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Sprit- och Vinleverantörsföreningen anser att regeringen bör

överväga att föreslå att avdrag för skatt skall få göras för varor som förstörts

 hos Systembolaget. Övriga remissinstanser berör inte frågan.

Skälen för regeringens förslag: Utredningen har behandlat en skrivelse från

Sprit- och Vinleverantörsföreningen. I skrivelsen anför föreningen att i samband

 med reklamationer förstörs bristfälliga varor av praktiska skäl ofta i

Systembolagets butiker. Systembolaget kan inte begära återbetalning av den

alkoholskatt som belastat produkten utan debiterar i stället leverantören för

varuvärdet. Inte heller accepteras intyg från Systembolaget till leverantören

att varan förstörts. Leverantören kan alltså inte begära återbetalning av

skatten eftersom varan inte förstörts i hans skatteupplag. Värdet av

reklamationerna uppgår till mellan 10 och 12 miljoner kr per år, av vilket

merparten är alkoholskatt. Enligt föreningen är nuvarande situation

otillfredsställande och kostsam. Ett statligt detaljhandelsmonopol borde enligt

föreningen kunna anförtros att hantera denna fråga på ett för alla parter

tillfredsställande sätt.

I sitt remissvar tillägger Sprit- och Vinleverantörsföreningen att nuvarande

ordning är diskriminerande eftersom vissa leverantörer drabbas oproportionerligt

 hårt. Detta beror på att vissa leverantörer drabbas av fler reklamationer än

andra.

Först kan konstateras att gemenskapsrätten inte i sig hindrar en ordning som den

 föreningen föreslår. Enligt artikel 25 i alkoholskattedirektivet får

medlemsstaterna återbetala punktskatt på alkoholdrycker som dragits tillbaka

från marknaden därför att deras tillstånd eller ålder gör dem olämpliga för

konsumtion. Från konkurrenssynpunkt är det dock inte lämpligt att endast

tillämpa denna regel för varor som säljs på Systembolaget. Även alla landets

restauranger, samt så vitt avser öl med en alkoholhalt som överstiger 2,8

volymprocent också livsmedelsbutiker, bör omfattas om reglerna skall vara

konkurrensneutrala. I likhet med utredningen anser dock regeringen att det inte

kan accepteras från kontrollsynpunkt. Vi är därför inte beredda att föreslå en

sådan regeländring som Sprit- och Vinleverantörsföreningen förespråkar.

12 Avdrag för kundförluster

Regeringens bedömning: Någon rätt till avdrag för skatt på bränsle eller

alkohol- och tobaksvaror som sålts utan att kunden betalat för varan införs

inte.

Utredningen ansåg att det låg utanför deras uppdrag att ta upp frågan.

Remissinstanserna: Svenska Petroleum Institutet anser att det bör införas en

rätt till avdrag för skatt på bränsle som upplagshavarna inte får betalt för,

s.k. kundförluster. Övriga remissinstanser berör inte frågan.

Skälen för regeringens förslag: Svenska Petroleuminstitutet hemställde i en

skrivelse till utredningen att frågan om avdrag för kundförluster, dvs. avdrag

för skatt på skattepliktiga produkter som sålts utan att kunden betalt för

varan, skulle utredas på nytt.

Med hänvisning till att regering och riksdag i samband med att LSE infördes

konstaterade att rätt till avdrag för kundförluster inte var möjligt enligt

gemenskapsrätten (prop. 1994/95:54 s. 99 och bet. 1994/95:SkU4 s. 45 f) ansåg

utredningen att det låg utanför deras uppdrag att ta upp frågan på nytt.

Som utredningen konstaterat behandlades frågan om rätt till avdrag för

kundförluster i samband med att LSE infördes. Den bedömning som regering och

riksdag då gjorde är alltjämt giltig. Gemenskapsrätten ger alltså inte utrymme

för en avdragsrätt för kundförluster. Regeringen är därför inte beredd att lägga

 fram ett förslag om rätt till avdrag för kundförluster.

13 Lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001

Regeringens förslag: En lag om särskild uppbörd av fordonsskatt för år 2001

införs. För fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret skall det skatteår

som har sin början under år 2001 bestå av tretton på varandra följande månader.

Skattens storlek för detta skatteår skall vara tretton tolftedelar av de belopp

som anges i bilaga 1 till fordonsskattelagen. För den första skatteperioden det

skatteåret skall skatten vara fem tolftedelar av skatten för ett normalt

skatteår.

Vägverkets förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har någon erinran mot Vägverkets

förslag.

Bakgrunden till regeringens förslag: Under de senaste åren har det uppstått

långa köer för kontrollbesiktning av fordon hos Aktiebolaget Svensk Bilprovning.

 Köerna - som medfört problem för och irritation hos fordonsägarna - har bildats

 framför allt på våren. Detta beror bl.a. på att många motorcyklar, bilar och

husvagnar som har varit avställda under vinterhalvåret ställs in för

kontrollbesiktning under våren. Vidare finns det betydligt fler bilar med de

slutsiffror i registreringsnumret som innebär att fordonet skall ställas in för

kontrollbesiktning under våren än sådana som skall besiktigas under hösten.

Detta är en följd av att Vägverket fram till april månad 1999 gav slutsiffrorna

sex, sju och åtta huvudsakligen till motorcyklar. Sammantaget har dessa

förhållanden alltså lett till att orimligt långa köer har uppstått.

Tidpunkten för när en bil med en totalvikt av högst 3,5 ton skall ställas in för

 kontrollbesiktning styrs av den sista siffran i bilens registreringsnummer. I

78 § fordonskungörelsen anges inställelsemånaden för de olika slutsiffrorna.

Bilar med slutsiffran fem har tidigare haft inställelsemånad maj. Genom en

ändring i fordonskungörelsen (SFS 2000:1166) som trädde i kraft den 1 februari

2001 kommer dessa bilar i stället att fortsättningsvis ha inställelsemånad juli.

En bil med en totalvikt av högst 3,5 ton skall ställas in för kontrollbesiktning

 under fordonets inställelsetermin. Inställelseterminen omfattar enligt 78 §

fordonskungörelsen inställelsemånaden samt de närmast föregående två och närmast

 följande två kalendermånaderna. Detta innebär att en bil med slutsiffra fem

enligt de bestämmelser som gällt till den 1 februari 2001 har ställts in för

kontrollbesiktning under perioden mars-juli. Enligt de bestämmelser som gäller

från den 1 februari 2001 skall en sådan bil i stället ställas in för

kontrollbesiktning under perioden maj-september.

Om en bil inte ställs in för kontrollbesiktning under inställelseterminen gäller

 körförbud för bilen enligt 85 § fordonskungörelsen.

Enligt 3 § fordonsskatteförordningen (1993:1028) har ett fordons sista siffra i

regsitreringsnumret betydelse för vilka perioder som utgör skatteår och

skatteperioder för fordonet samt när uppbörd av fordonsskatten för fordonet

skall ske. Fordonsskatten betalas enligt 12 § fordonsskattelagen (1988:327) för

skatteår eller, om skatten överstiger 3 600 kronor per år, för skatteperiod.

Av 11 § andra stycket fordonsskattelagen följer att ett skatteår består av tolv

på varandra följande kalendermånader, medan en skatteperiod består av fyra på

varandra följande kalendermånader. Regeringen får enligt samma bestämmelse

föreskriva att en skatteperiod skall omfatta någon annan tid. Däremot får

regeringen inte föreskriva att skatteåret skall bestå av fler eller färre

månader än tolv. Med stöd av bemyndigande i 11 § tredje stycket

fordonsskattelagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddela närmare föreskrifter om skatteår och skatteperioder. Sådana föreskrifter

 har regeringen meddelat i den tidigare nämnda 3 § fordonsskatteförordningen.

Enligt 3 § fordonsskatteförordningen gäller följande för fordon som har

slutsiffra fem i registreringsnumret. Fordonens skatteår utgörs av perioden

oktober-september, medan fordonens skatteperioder är oktober-januari,

februari-maj och juni-september. Uppbördsmånaden för skatteåret är september,

medan uppbördsmånaderna för de tre skatteperioderna är september, januari och

maj.

I 12 § fordonsskattelagen anges att fordonsskattens storlek för skatteår framgår

 av bilaga 1 till lagen. För en skatteperiod uppgår skatten till en tredjedel av

 skatten för ett helt år.

I 28 § bilregisterkungörelsen (1972:599) finns bestämmelser om att kontrollmärke

 skall utfärdas för de flesta typer av registrerade fordon. Kontrollmärket

utvisar bl.a. att körförbud på grund av utebliven kontrollbesiktning inte gäller

 för fordonet och att fordonsskatten för fordonet har betalats. Således

föreskrivs i 28 § bilregisterkungörelsen att en förutsättning för att

kontrollmärke skall utfärdas är att körförbud inte gäller för fordonet. Frågan

om utfärdande av kontrollmärke prövas enligt 29 § bilregisterkungörelsen när

fordonsskatt och registerhållningsavgift har betalats för fordonet.

Kontrollmärket gäller till utgången av den kalendermånad då uppbörd av

fordonsskatt närmast skall ske enligt 3 § fordonsskatteförordningen.

Skälen för regeringens förslag: Efter den 1 februari 2001 är september såväl den

 sista månaden i inställelseterminen för kontrollbesiktning som uppbördsmånad

för fordonsskatt för bilar med slutsiffra fem i registreringsnumret. Detta får

enligt regeringens bedömning vissa negativa konsekvenser. Om fordonsägaren

betalar fordonsskatten t.ex. den 15 september, men då ännu inte ställt in bilen

för kontrollbesiktning skall Vägverket pröva om kontrollmärke skall utfärdas.

Denna prövning kommer att leda till att kontrollmärke skall utfärdas eftersom

fordonsskatten är betald och körförbud inte gäller för fordonet enligt

fordonskungörelsen. Om fordonsägaren sedan inte ställer in fordonet för

kontrollbesiktning före den 30 september kommer körförbud gälla för fordonet.

Trots detta kommer fordonet vara försett med ett giltigt kontrollmärke. Från

bl.a. övervakningssynpunkt är detta mindre lämpligt. Om skatteuppbörden i

stället sker månaden efter sista månaden för besiktning - vilket är fallet för

de fordon som har någon annan siffra än fem som slutsiffra i registreringsnumret

 - har Vägverket vid prövningen av om kontrollmärke skall utfärdas vetskap om

huruvida fordonet har ställts in för kontrollbesiktning under den ordinarie

besiktningsperioden. Därigenom undviker man att ett fordon för vilket det råder

körförbud, under längre tid är försett med ett giltigt kontrollmärke.

Med hänsyn till det anförda finner regeringen att det är lämpligt att

uppbördsmånaden för fordon med slutsiffra fem flyttas från september till

oktober. Härigenom kommer samtliga fordon, oavsett slutsiffra i

registreringsnumret, att omfattas av samma regler, dvs. att uppbördsmånaden för

fordonsskatt är månaden efter sista månaden i inställelseperioden för

kontrollbesiktning.

Enligt 11 § fordonsskattelagen består ett skatteår av tolv på varandra följande

månader. För att kunna åstadkomma den angivna ändringen i uppbördsmånaden för

fordon med slutsiffra fem måste det skatteår som har sin början det kalenderår

ändringen görs bestå av tretton månader. Regeringen föreslår därför att för

fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret skall det skatteår som har sin

början under år 2001 bestå av tretton på varandra följande kalendermånader.

Härigenom kan regeringen med stöd av bemyndigandet i 11 § tredje stycket

fordonsskattelagen föreskriva att det skatteår som börjar år 2001 skall vara den

 1 oktober 2001-den 31 oktober 2002, med uppbördsmånad i september. Därefter

kommer skatteåret vara november-oktober, med uppbördsmånad i oktober. På detta

sätt kommer den eftersträvade ändringen av uppbördsmånad för fordon med

slutsiffra fem i registreringsnumret att kunna åstadkommas. Även

skatteperioderna och uppbördsmånaderna för de aktuella fordonen bör justeras

under det skatteår som påbörjas år 2001. Erforderligt bemyndigande för

regeringen att åstadkomma detta finns redan i 11 § andra och tredje styckena

fordonsskattelagen.

För att de aktuella fordonen inte skall få en månads skattebefrielse under det

skatteår som påbörjas år 2001 bör det även införas en bestämmelse som anger att

fordonsskatten för det skatteåret skall uppgå till tretton tolftedelar av de

belopp som anges i bilaga 1 till fordonsskattelagen. Av samma skäl bör det i

lagen anges att skatten för den första skatteperioden det förlängda skatteåret

skall uppgå till fem tolftedelar av skatten för ett normalt skatteår.

Eftersom det är fråga om en tillfällig åtgärd föreslår regeringen, i enlighet

med Lagrådets förslag, att de ovan angivna bestämmelserna införs i en särskild

lag om uppbörd av fordonsskatt för år 2001. Denna lag kan sedan upphävas när

behovet av reglerna upphört.

14 Offentlig-finansiella och andra effekter

Förslagen om skattskyldighetens inträde för upplagshavare och om lagerbokföring

kommer att underlätta beskattningsmyndighetens kontrollverksamhet. De

skattskyldigas nuvarande redovisningsrutiner behöver i de flesta fall inte

ändras. Möjligen kommer vissa, som inte har en lagerbokföring i dag, att tvingas

 bygga upp rutiner för det. Kravet på lagerbokföring är dock klart uttalat i

cirkulationsdirektivet och det har också visat sig finnas ett behov i praktiken.

När det gäller systemet med skattebefriade förbrukare blir möjligheterna till en

 effektiv kontroll väsentligt förbättrade. Till skillnad från i dag kommer

beskattningsmyndigheten att ha tillgång till information om vilka som köper

varor utan skatt, vilket kommer att göra det lättare för myndigheten att rikta

kontroller mot dessa. Kravet på godkännande och befogenheten att återkalla ett

godkännande gör vidare att beskattningsmyndigheten får ett direkt inflytande

över vilka som bör betros med rätten att köpa varor utan skatt.

Enligt utredningen innebär det nya systemet ökade arbetsuppgifter för

beskattningsmyndigheten motsvarande 8-10 årsarbetskrafter. Regeringen avviker

dock från utredningens förslag på vissa punkter, vilket bör minska resursbehovet

 något. Regeringen föreslår till skillnad från utredningen att skattefria

leveranser till båtar med fartygstillstånd skall kunna ske utan krav på att

mottagaren är godkänd skattebefriad förbrukare. Vidare föreslår regeringen att

ett godkännande som skattebefriad förbrukare skall kunna gälla tills vidare och

inte som utredningen föreslår enbart för viss tid. Dessa två förslag bör minska

resursbehovet ytterligare i förhållande till utredningens förslag genom att

beskattningsmyndigheten kommer att få färre ansökningar att pröva.

Det bör vidare framhållas att systemet med skattebefriade förbrukare inte

innebär att antalet kontrollsubjekt ökar. De som kommer att omfattas av systemet

 kan redan i dag köpa varor utan skatt och blir precis som i fortsättningen

skattskyldiga om varorna används för ett annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten. Detta måste skattemyndigheten kontrollera

redan i dag och härvidlag innebär systemet inget nytt. Den som är godkänd som

skattebefriad förbrukare skall endast lämna deklaration om varor används för

annat ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten. Samma regler

gäller för de som i dag kan köpa varor utan skatt. Antalet deklarationer kommer

alltså inte att öka till följd av det nya systemet.

De nya arbetsuppgifter som är aktuella är främst prövning av ansökningar om

godkännande som skattebefriad förbrukare och återkallelse av redan meddelade

godkännanden. När systemet träder i kraft kommer beskattningsmyndigheten att få

pröva cirka 7 500 ansökningar, varav cirka 1 500 avser företag på energiområdet

och cirka 6 000 företag på alkoholområdet (se avsnitt 6.1.3). Den

övergångsbestämmelse som föreslås för de som vid ikraftträdandet har tillstånd

från Läkemedelsverket och som innebär att de övergångsvis skall anses godkända

som skattebefriade förbrukare kommer att minska den inledande arbetsanhopningen

något (se avsnitt 6.8).

Mot bakgrund av vad som sagts ovan anser regeringen att systemet med

skattebefriade förbrukare, särskilt i samband med lagens ikraftträdande, kommer

att medföra att beskattningsmyndighetens arbetsbelastning ökar. Regeringen gör

dock sammantaget den bedömningen att ökningen av arbetsbelastningen kan klaras

inom Riksskatteverkets anslag.

Beslut i ärenden om skattebefriade förbrukare kommer att kunna överklagas till

allmän förvaltningsdomstol. Eftersom det rör sig om en ny typ av ärenden finns

det skäl att beröra förslagens påverkan på domstolarnas arbetsbelastning. Det

bör inledningsvis nämnas att beslut i ärenden om skattebefriade förbrukare skall

 överklagas till Länsrätten i Dalarnas län, se 7 a § förordningen (1977:937) om

allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. Länsrätten i Dalarnas län kommer

 alltså som första instans att få hantera samtliga överklaganden.

Det nya systemet med skattebefriade förbrukare innebär att krav på

myndighetsprövning införs. Ett stort antal företag som tidigare inte har behövt

något godkännande från beskattningsmyndigheten kommer alltså att bli tvungna att

 ansöka om godkännande som skattebefriade förbrukare. Inköp av bränsle utan

skatt för användning i skepp, båtar med fartygstillstånd enligt fiskelagen eller

 flygplan skall dock kunna ske utan krav på godkännande. Vidare skall

universitet, högskolor, sjukhus och apotek kunna köpa alkoholvaror skattefritt

utan krav på godkännande. Antalet företag som behöver ansöka om ett godkännande

kan därför uppskattas till cirka 1 500 på energiområdet och cirka 6 000 på

alkoholområdet (se avsnitt 6.1.3). Hur många av dessa ärenden som kommer att gå

vidare till Länsrätten i Dalarnas län är mycket svårt att uppskatta och beror

ytterst på hur många ansökningar beskattningsmyndigheten avslår. Det bör dock

framhållas att det rör sig om en engångsföreteelse i samband med att det nya

systemet träder i kraft. Därefter kommer sannolikt endast ett förhållandevis

litet antal ärenden per år att överklagas. Förutom beslut i ansökningsärenden

kommer beslut om återkallelse av godkännanden att kunna överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Även här är det sannolikt att endast ett mindre antal

ärenden per år kommer att hamna i Länsrätten i Dalarnas län.

Även om en tillfällig ökning av arbetsbelastningen kan förutses i samband med

att förslagen träder i kraft bedömer regeringen att förslagen på sikt endast

kommer att leda till en ytterst marginell ökning av arbetsbelastningen för de

allmänna förvaltningsdomstolarna. Regeringen avser dock att följa utvecklingen

och återkomma till frågan om eventuella resurstillskott.

Några offentlig-finansiella effekter av övriga förslag kan inte förutses.

Effekter av betydelse för små företags arbetsförutsättningar m.m.

Systemet med skattebefriade förbrukare kommer att påverka vissa små företags

arbetssituation, inte minst mot bakgrund av det finns många små företag inom

fisket och växthusnäringen. Nedan analyseras därför konsekvenserna för de

företag som kommer att omfattas av systemet med skattebefriade förbrukare.

Analysen bygger på förordningen (1998:1820) om särskild konsekvensanalys av

reglers effekter för små företags villkor. Flera av de frågeställningar som tas

upp i den s.k. checklistan i 3 § nämnda förordning har redan behandlats på annat

 ställe i remissen. I avsnitt 6.3 behandlas t.ex. problemet med dagens system

och vad som händer om någon reglering inte sker. I samma avsnitt behandlas

åtminstone en alternativ lösning. Hur samråd har skett med näringslivet och med

myndigheter som särskilt berörs framgår av avsnitt 3 Ärendet och dess beredning.

 Vilka synpunkter som därvid kommit fram redovisas i respektive avsnitt.

Det bör inledningsvis slås fast att systemet med skattebefriade förbrukare bara

är ett sätt att uppnå skattebefrielse. De skattebefrielser som gäller enligt LAS

 och LSE är alltså inte begränsade till företag som godkänts som skattebefriade

förbrukare utan gäller alla företag. Företag som inte omfattas av systemet med

skattebefriade förbrukare är hänvisade till att köpa beskattade varor och

därefter ansöka om återbetalning av skatten. För företag som omfattas av

systemet, t.ex. växthusföretag, föreligger dock en valsituation, dvs. de kan

välja mellan att ansöka om att bli godkända som skattebefriade förbrukare eller

att köpa beskattade varor och ansöka om återbetalning av skatten i efterhand.

Fördelen med att vara skattebefriad förbrukare är att man får köpa

skattebefriade varor och alltså slipper ligga ute med skatten. Den som godkänts

som skattebefriade förbrukare kommer att hantera obeskattade varor, därtill

högbeskattade sådana. Från kontrollsynpunkt har det därför ansetts nödvändigt

att ställa vissa krav på de företag som skall ingå i systemet.

De företag som omfattas av dagens försäkranssystem kan köpa varor skattefritt

mot försäkran att bränslet skall användas för något skattefritt ändamål. Något

krav på godkännande finns inte dagens system utan företagen vänder sig till en

upplagshavare för att köpa bränsle skattefritt. En nyhet för företagen är alltså

 att de måste ansöka om att bli godkända som skattebefriade förbrukare. Detta

kommer dock inte att gälla för yrkesfiskare eftersom skattefri försäljning av

bränsle till skepp eller båt med fartygstillstånd kommer att få ske till

mottagare som inte är godkända som skattebefriade förbrukare (se avsnitt 6.3 och

 6.9.2). Fiskare kommer alltså inte att behöva gå igenom något

ansökningsförfarande för att få möjlighet att köpa bränsle skattefritt.

För att beskattningsmyndigheten skall kunna bedöma ett företags lämplighet måste

 självfallet företaget lämna vissa uppgifter till beskattningsmyndigheten. Det

kommer i första hand att röra sig om uppgifter om den egna verksamheten varför

uppgifterna borde vara förhållandevis lätta att ta fram. Som exempel på sådana

uppgifter kan nämnas en närmare beskrivning av företagets verksamhet, vem eller

vilka som har erfarenhet av att hantera obeskattade varor, företagets

årsredovisning och registreringsbevis från Patent och registreringsverket. I de

fall en ansökan inte innehåller tillräckliga uppgifter kommer

beskattningsmyndigheten att be att få in de uppgifter som saknas. För att

undvika att ansökningsförfarandet drar ut på tiden är det därför viktigt att

förfarandet är enkelt och att beskattningsmyndigheten redan från början klargör

vilka uppgifter sökanden skall ge in. Uppgifter kommer också att inhämtas av

beskattningsmyndigheten, t.ex. uppgifter om sökandens skattekonto m.m. Det är

vidare möjligt att beskattningsmyndigheten kommer att utarbeta ett antal

standardfrågor som de sökande skall besvara. Eftersom ett godkännande som

skattebefriad förbrukare kan meddelas tills vidare kommer ansökningsförfarandet

för många företag att bli en engångsföreteelse. Under förutsättning att

beskattningsmyndigheten från början klargör för sökanden vilka uppgifter han

behöver ge in, torde inte ansökningsförfarandet medföra någon större tidsåtgång

för företagen.

När det gäller kravet att en godkänd skattebefriade förbrukare löpande skall

bokföra inköp och förbrukning av obeskattade varor bör det påpekas att kravet

inte kommer att gälla för yrkesfiskare eftersom de kommer att få möjlighet att

köpa bränsle skattefritt utan att vara godkända skattebefriade förbrukare (se

avsnitt 6.3 och 6.9.2).

Försäkranssystemet för alkohol omfattar endast den som har tillstånd från

Läkemedelsverket att köpa minst 25 kilogram alkohol under ett kalenderår. Den

som har tillstånd skall enligt Läkemedelverkets verkställighets- och

denatureringsföreskrifter för teknisk sprit m.m. föra anteckningar över inköp,

förbrukning och lager av teknisk sprit. Dessutom skall lagret inventeras med

lämpliga intervall (se 10 §). Regeringen har i avsnitt 6.5 uttalat att de som

enligt Läkemedelsverkets föreskrifter är skyldig att ha en lagerbokföring redan

uppfyller kravet på löpande bokföring av inköp och förbrukning av obeskattade

varor. De särskilda bokföringsregler som föreslås för skattebefriade förbrukare

innebär alltså inget nytt för dessa företag.

De företag som löpande måste bokföra inköp och förbrukning av obeskattade varor

och som i dag inte omfattas av något sådant krav kan naturligtvis komma att

drabbas av visst merarbete. De företag som köper obeskattade varor måste dock

löpande ha kontroll över hur stora mängder skattefria varor som köps in och vad

dessa används till. Det hänger ihop med att den som köper skattebefriade varor

blir skattskyldig om varorna används för ett annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten. Skattskyldigheten inträder när varorna

används för annat än avsett ändamål. Skatten skall redovisas och betalas fem

dagar efter den dag då varorna användes för annat än avsett ändamål.

Enligt bokföringslagen (BFL) skall inköp bokföras löpande. Däremot finns inget

krav enligt BFL om att bokföring måste ske på artikelnivå, dvs i förevarande

fall inköp av obeskattad olja eller alkohol. För att klara av detta måste ett

extra konto läggas upp i bokföringen och vid varje inköpstillfälle måste en

extra bokföringskontering göras. När det gäller förbrukningen finns det inget

krav enligt BFL på löpande bokföring. Däremot måste enligt BFL vid varje bokslut

 årets förbrukning fastställas för att få fram de kostnader som ska belasta

resultatet.

Vid en renodlad lagerbokföring skall förbrukningen i stället grunda sig på en

löpande redovisning av den faktiska förbrukningen. För t.ex. ett växthusföretag

skulle detta kräva en löpande redovisning av oljeförbrukningen. Rent praktiskt

måste det finnas en särskild mätare på oljepumpen från vilken man löpande kan

avläsa förbrukningen.

Kravet på lagerbokföring innebär att företagen måste redovisa inköp och

förbrukning löpande. De alternativ man kan tänka sig är daglig, veckovis eller

månadsvis redovisning. Vid exempelvis daglig redovisning måste varje dags

förbrukning av obeskattade varor läsas av och noteras i en journal eller

liknande. Där skall också noteras inköp av olja och uttag av olja för något

skattepliktigt ändamål. Vidare måste avstämningar göras genom fysisk

inventering. Regeringen har i avsnitt 6.5 uttalat att det är tillräckligt att

redovisning sker månadsvis. Det merarbete för små företag som en månadsvis

lagerredovisning kommer att medföra kan uppskattas till 5-10 timmar per år.

När det gäller frågan om systemet med skattebefriade förbrukare kan komma att

snedvrida konkurrensförhållandena till nackdel för små företag kan det

konstateras att kravet på lagerbokföring sannolikt kan vara något lättare för

större företag att leva upp till. Detta skall dock inte överskattas, inte minst

mot bakgrund av att kravet på lagerbokföring inte kommer att få någon betydelse

för fisket och att man på alkoholområdet redan i dag har krav på lagerbokföring.

 Vidare måste företag, oavsett storlek, med hänsyn till skattereglerna löpande

ha kontroll över hur stora mängder skattefria varor som köps in och vad dessa

används till. Med hänsyn till det nu sagda bedöms inte förslaget förändra

konkurrensförutsättningarna för små företag.

De företag som i fortsättningen vill köpa varor skattefritt måste i god tid

innan det nya systemet träder i kraft ge in en ansökan om att bli godkända som

skattebefriade förbrukare. Tidsåtgången för detta har ovan bedömts som ringa.

Med hänsyn härtill behöver ingen särskild hänsyn tas till småföretagens villkor

när det gäller tiden för reglernas ikraftträdande.

Riksskatteverket brukar inför varje större regeländring informera om vad

förändringarna innebär för berörda företag. Inför nu aktuella regeländringar

finns, i likhet med tidigare förändringar, behov av information. Det ankommer

dock på Riksskatteverket att närmare bestämma behovet av informationsinsatser.

15 Författningskommentar

15.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

1 §

Den definition av cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak som finns i

andra stycket tas bort. Mer detaljerade definitioner ges i stället i 1 a-1 e §§.

1 a-1 e §§

För närvarande ges de mer exakta definitionerna av vad som avses med cigaretter,

 cigarrer, cigariller och röktobak i 1-5 §§ förordningen (1994:1613) om

tobaksskatt. Definitionerna bygger på de beskrivningar av tobaksprodukter som

finns i rådets direktiv 95/59/EG av den 27 november 1995 om andra skatter än

omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror (EGT L 291

06.12.1995 s. 40, Celex 395L0059), det s.k. tobaksskattedirektivet. Reglerna är

dock av sådan central betydelse för tillämpningen av LTS att de bör ges direkt i

 lagen. Definitionerna förs därför över från förordningen till lagen. I samband

därmed görs vissa redaktionella ändringar.

I 1 e § första stycket föreskrivs att produkter som helt eller delvis består av

andra ämnen än tobak men som i övrigt uppfyller kriterierna i 1 a eller 1 c §

behandlas som cigaretter respektive röktobak. Bestämmelsen, som för närvarande

återfinns i 5 § förordningen om tobaksskatt, bygger på artikel 7 i

tobaksskattedirektivet. Innebörden av bestämmelsen är att produkter som inte

över huvud taget innehåller någon tobak i vissa fall skall beläggas med

tobaksskatt.

Enligt Lagrådets mening ger bestämmelsen anledning till tveksamhet. I vart fall

måste frågan ställas vilka produkter som bestämmelsen tar sikte på. Lagrådet

anser att bestämmelsen inte uppfyller de krav på förutsebarhet som måste ställas

 på en lagbestämmelse om skatt i Sverige och att det därför krävs ett

ställningstagande angående direktivbestämmelsens innebörd vilket kan läggas till

 grund för en mer preciserad lagregel.

I Punktskattekommittén, med företrädare från medlemsstaterna och under

kommissionens ordförandeskap (se artikel 24 i cirkulationsdirektivet), har

beskattningen av s.k. örtcigaretter diskuterats. Örtcigaretterna i fråga bestod

av helt andra ämnen än tobak. Kommitténs slutsats var att örtcigaretterna skulle

 beskattas enligt artikel 7.2 i tobaksskattedirektivet, såvida örtcigaretterna

inte var godkända som läkemedel i den medlemsstat där de såldes. Det finns

alltså produkter på den gemensamma marknaden som faller in under definitionen i

nämnda direktivbestämmelse. Det bör vidare noteras att syftet med artikel 7.2 i

tobaksskattedirektivet inte kan vara något annat än att fånga upp substitut för

cigaretter respektive röktobak, dvs. att kunna beskatta produkter som

konkurrerar med nämnda produkter. Det ligger därför i sakens natur att

direktivbestämmelsen kan uppfattas som allmänt hållen. För att bestämmelsen

skall bli tillämplig krävs dock att det är fråga om rullar som går att röka som

de är. Produkten i fråga skall alltså se ut som en cigarett och gå att röka. Vad

 som skiljer den från vanliga cigaretter är dock att innehållet består av andra

ämnen än tobak. Det är inte möjligt och inte heller rimligt mot bakgrund av

syftet med artikel 7.2 i tobaksskattedirektivet att i lagen ange samtliga ämnen

som kan tjäna som substitut för tobak och som går att röka. Mot den bakgrunden

bör bestämmelsen i 5 § förordningen om tobaksskatt flyttas över till lagen utan

ändring i sak.

9 §

I en ny punkt 6 i första stycket föreskrivs att den som yrkesmässigt tillverkar

varor utanför ett skatteupplag är skattskyldig. Tidigare reglerades detta i

punkten 1. Genom ändringen blir en upplagshavare som tillverkar varor utanför

ett skatteupplag skattskyldig enligt punkten 6 och inte enligt första punkten.

Skattskyldigheten för tillverkning utanför skatteupplag regleras alltså

uteslutande i punkten 6.

9 b §

Eftersom punkten 6 i första stycket 9 § numer betecknas 7 ändras hänvisningen

till nämnda paragraf i enlighet därmed. På förslag av Lagrådet byts ordet

"olyckshändelse" ut mot uttrycket "oförutsedda händelser".

10 §

Av förarbetena till LTS och LAS framgår beträffande första stycket 2 att en

förutsättning för godkännande som upplagshavare är att det skall vara fråga om

mottagande eller import för försäljning till näringsidkare (prop. 1994/95:56 s.

86). Avsikten har alltså inte varit att den som enbart importerar varor för att

därefter exportera dessa, skall kunna godkännas som upplagshavare.

Förutsättningen var alltså att varorna efter importen skulle säljas till andra

näringsidkare inom EU. Genom att punkten 2 delas upp i två punkter, 2 och 3,

blir detta tydligare. Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet

förordat.

Vidare föreskrivs i förtydligande syfte att en förutsättning för godkännande som

 upplagshavare är att upplagshavaren disponerar över ett utrymme som kan

godkännas som skatteupplag.

I första stycket 2-4 läggs ordet "avser" till. Syftet är dels att skapa

överensstämmelse med punkterna 1 och 4, dels att klargöra att man inte behöver

ha startat en verksamhet för att bli godkänd som upplagshavare. Det är alltså

tillräckligt att man har för avsikt att starta någon av de verksamheter som

anges i punkterna 1-5, givetvis under förutsättning att övriga villkor för att

bli godkänd är uppfyllda.

Nuvarande tredje stycket är av sådan karaktär att bestämmelsen bör ges i

förordning i stället.

10 a §

Paragrafen är ny och har behandlats utförligt i avsnitt 5.2. Bestämmelsen har

utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat. De närmare föreskrifterna om hur

 bokföringen skall vara utformad kan meddelas i förordning genom

verkställighetsföreskrifter (se avsnitt 5.2).

11 §

Orden "säljer" och "innan leverans" byts mot orden "transport" och "innan

transporten". Ändringen görs för att det skall bli tydligare att det är själva

transporten av obeskattade varor som är avgörande för om säkerhet skall ställas.

 Övriga ändringar är redaktionella.

12 §

Ändringen i första stycket innebär bl.a. att ett godkännande av skatteupplag kan

 återkallas när ställd säkerhet inte längre är godtagbar. Enligt nuvarande

regler kan endast ett godkännande som upplagshavare återkallas om ställd

säkerhet inte är godtagbar.

I 11 § andra stycket regleras säkerhet vid tillverkning, bearbetning och lagring

 av skattepliktiga varor. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar

tio procent av skatten på de varor som upplagshavaren i medeltal förvarar i

skatteupplaget under ett år. Enligt 15 a § kan säkerhetsbeloppet jämkas med

hänsyn till upplagshavarens ekonomiska förhållanden eller andra särskilda

omständigheter. I förarbetena (prop. 1996/97:116 s. 72) anges att om t.ex.

risken för stöld eller svinn bedöms som liten kan det utgöra skäl för att jämka

säkerhetsbeloppet. Jämkning bör även kunna komma i fråga för upplagshavare som

nästan enbart säljer varor som skall användas för skattefria ändamål.

Upplagshavare med goda ekonomiska förhållanden bör också kunna få

säkerhetsbeloppet jämkat.

Det kan av olika orsaker finnas anledning att anse att en säkerhet för ett visst

 skatteupplag inte längre är tillräcklig, t.ex. att säkerhetsanordningarna kring

 upplaget försämrats. I vissa fall kan det vara väl drastiskt att återkalla

godkännandet som upplagshavare och det bör därför vara möjligt att inskränka

åtgärden till att återkalla godkännandet för det specifika skatteupplaget.

Vidare föreskrivs i första stycket att ett godkännande, som upplagshavare eller

av ett skatteupplag, skall återkallas om upplagshavaren begär det. Oavsett om

återkallelse sker på beskattningsmyndighetens initiativ eller efter begäran av

upplagshavaren, inträder skattskyldighet enligt 20 § 1 e.

I det nya andra stycket tas in en bestämmelse om att ett beslut om återkallelse

av godkännande som upplagshavare även skall omfatta upplagshavarens

skatteupplag. Detta för att det inte skall uppstå några tveksamheter om att

skattskyldigheten inträder när upplagshavaren får sitt godkännande återkallat.

20 §

I första stycket, punkten 1 a, ges vad som kan anses som en huvudregel, nämligen

 att skattskyldighet inträder när en vara lämnar skatteupplaget. Från denna

regel görs dock undantag i andra stycket. Alla händelser som innebär att varan

förs ut från skatteupplaget skall tas upp till beskattning, om inte något av

undantagen i andra stycket är tillämpligt.

De tidigare begreppen "köpare" och "levererar" har tagits bort för att markera

att skattskyldighetens inträde har att göra med var varan fysiskt befinner sig.

Skattskyldighet kan således inte inträda så länge som en vara finns kvar i

skatteupplaget. Säljer en upplagshavare en vara skall skatten redovisas först

när varan fysiskt lämnar skatteupplaget och då med den skattesats som gäller vid

 den tidpunkten. Det kan för övrigt tilläggas att även nuvarande lydelse av

punkten a rimligen bör tolkas på detta sätt. I begreppet "förs ut från ett

skatteupplag" ingår även att varorna exporteras. Liksom tidigare medges avdrag

för varor som exporterats, se 32 § första stycket 4.

Punkten 1 b avser fall där en upplagshavare tagit emot varor från en annan

upplagshavare men inte fört varorna till ett skatteupplag. Skattskyldighet skall

 inträda även i dessa fall. Någon definitiv tidsgräns för när skattskyldigheten

skall inträda finns inte utan bedömningen får ske utifrån vad som kan anses vara

 normal tidsåtgång. Endast i undantagsfall, t.ex. vid långa transporter eller

oförutsedda händelser, bör dock en tidsåtgång på mer än ett par dygn accepteras.

 Skulle skattskyldighet inträda och upplagshavaren därefter för varorna till ett

 skatteupplag kan han göra avdrag för skatten, se 32 § första stycket 3.

I punkten 1 c regleras fallet att varor importeras utan att föras till ett

skatteupplag. När varor importeras av en upplagshavare inträder ingen

skattskyldighet vid själva importen. Skatt skall således inte betalas till

tullen. Om varorna efter förtullning inte förs till ett skatteupplag inträder

dock skattskyldighet. Vad som under punkten b angetts om tidsgräns gäller även

för importfallet.

Punkten 1 d motsvarar nuvarande punkten 1 b och har kommenterats i avsnitt 5.1.

Punkten 1 e motsvarar nuvarande punkten 1 c och har kommenterats i avsnitt 5.1.

Här bör tilläggas att enligt nuvarande punkten 1 d inträder skattskyldighet för

de varor som ingår i lagret och som inte redan har beskattats. Det kan med tanke

 på hur reglerna om skattskyldighetens inträde och rätten till avdrag är

utformade aldrig bli aktuellt att förvara beskattade varor i ett skatteupplag.

För det första medför en försäljning av varor, där varorna blir kvar i

skatteupplaget, inga skattekonsekvenser. För det andra gäller avdragsrätt enligt

 32 § om en vara, som redan har beskattats, förs in till ett skatteupplag. Den

skattskyldighet som inträder när ett godkännande av ett skatteupplag återkallas

omfattar självfallet endast de varor som finns i det upplag för vilket

godkännandet återkallas.

På förslag av Lagrådet byts uttrycket "när leverans sker" i punkten 5 ut mot

uttrycket "när leverans av skattepliktiga varor påbörjas". Ändringen görs för

att det inte skall råda någon tvekan om att den tidpunkt som avses är när

leveransen sänds i väg.

Punkten 7, som är ny, innebär att den som är skattskyldig enligt 9 § första

stycket 6, dvs. vid yrkesmässig tillverkning utanför ett skatteupplag, blir

skattskyldig när varorna tillverkas. Detta reglerades tidigare i nuvarande

lydelse av andra stycket.

Andra stycket överensstämmer i stort med nuvarande lydelse av första stycket 1 a

 i de delar som handlar om transaktioner mellan upplagshavare inom EG eller

mellan en svensk upplagshavare och en varumottagare i ett annat medlemsland.

Enligt punkten 1 inträder inte skattskyldighet enligt första stycket 1 a, trots

att varan har förts ut från skatteupplaget, om varan transporteras till en

upplagshavare eller en varumottagare i ett annat EG-land. Detta gäller dock

endast under förutsättning att varorna når mottagaren. Visar det sig i efterhand

 att varorna aldrig kom fram skall alltså skattskyldighet anses ha inträtt. Att

skattskyldighet inte skall inträda i dessa fall kan upplagshavaren styrka genom

ett påtecknat ledsagardokument. Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad

Lagrådet förordat.

Punkten 2 avser de fall då varorna tas emot av en annan svensk upplagshavare.

Detta kan ske genom att varorna hämtas i upplaget eller att den andre

upplagshavaren får varorna levererade till sig. En upplagshavare som levererar

varor till en annan upplagshavare i Sverige bör med kvittenser på leveranssedlar

 eller liknande dokumentera att varor tagits emot av en annan upplagshavare. Kan

 han inte styrka detta riskerar han nämligen att få betala skatt för varorna.

21 §

I första stycket byts ordalydelsen "inträder inte" ut mot den mer adekvata

ordalydelsen "föreligger inte". Det fall där skattskyldigheten inte inträder

enligt nuvarande lydelse av första stycket e tas bort från stycket och i stället

 får avdrag göras enligt 32 § första stycket 7.

22 §

Eftersom yrkesmässig tillverkning av skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag skall regleras i en egen punkt i 9 § första stycket görs i tredje

stycket en direkt hänvisning till denna punkt, dvs. till 9 § första stycket 6.

Ändringen innebär att en upplagshavare som tillverkar varor utanför ett

skatteupplag skall deklarera tillverkningen inom fem dagar. Se även kommentaren

till 9 §.

Ändringen i femte stycket är föranledd av att nuvarande punkten 6 i 9 § första

stycket skall betecknas 7.

23 §

Genom att första stycket 5 upphävs slopas kravet på ledsagardokument vid import

bort, se avsnitt 9. Tredje stycket utgår därför. I övrigt har hänvisningen till

21 § första stycket e ändrats till motsvarande bestämmelse i 32 § första stycket

 7.

27 §

Paragrafen reglerar Sveriges beskattningsrätt i fall som avses i artikel 20 i

cirkulationsdirektivet. Syftet med nämnda artikel är att reglera vilket land som

 skall ha beskattningsrätt när punktskattepliktiga varor, som transporteras

under skatteuppskov, på grund av överträdelser eller oegentligheter inte kommer

fram till mottagaren. Artikeln avser alltså bara fall där varor försvinner på

grund av oegentligheter eller överträdelser i förhållande till

cirkulationsdirektivets suspensionsordning, dvs. den ordning som möjliggör

transport av varor under skatteuppskov mellan medlemsländerna. Hur förluster som

 inte beror på överträdelser eller oegentligheter skall hanteras regleras i

artikel 14 i cirkulationsdirektivet.

Den nuvarande lydelsen av paragrafen återspeglar inte på ett tydligt sätt

intentionen med artikel 20. Detta är skälet till att paragrafen nu ändras.

För det första har paragrafen inte begränsats till fall där en oegentlighet

eller överträdelse begåtts i förhållande till suspensionsordningen utan

paragrafen synes i dag även reglera förluster som beror på andra omständigheter.

 För att undanröja denna oklarhet föreskrivs att paragrafen enbart skall vara

tillämplig i fråga om förluster som beror på oegentligheter eller överträdelser.

Ett annat problem är att paragrafen reglerar fall där varorna sänts i väg av en

svensk upplagshavare. För en svensk upplagshavare skall nämligen skattskyldighet

 inträda när varorna förs ut från upplaget om inte varorna transporteras till en

 upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land eller tas emot av en

svensk upplagshavare. Om varorna inte kommer fram till upplagshavaren eller

varumottagaren i det andra EG-landet inträder alltså skattskyldighet. Skulle

varorna i stället vara avsedda för export men det visar sig att de inte

exporterats, har skattskyldighet inträtt och någon rätt till avdrag finns inte.

Vad som regleras i nuvarande lydelse av första stycket punkten 2 är alltså även

reglerat genom andra bestämmelser. Denna punkt tas därför bort. Samtidigt införs

 en rätt till avdrag för varor som beskattats i ett annat EG-land.

Avdragsbestämmelsen tas dock in i 32 § första stycket 8.

Den nya lydelsen av första stycket omfattar alltså bara varor som sänts i väg av

 en upplagshavare i ett annat EG-land. Beskattning skall då ske i Sverige om

överträdelsen eller oegentligheten har begåtts eller upptäckts här. För att

något belysa bestämmelsen i punkten 1 kan följande exempel användas. Anta att

tullen upptäcker att en lastbil, som transporterar cigaretter under

skatteuppskov mellan Tyskland och Finland, på sin väg genom Sverige levererar

cigaretter till svenska tobakister. Här råder det ingen tvekan om att fråga är

om en oegentlighet eller överträdelse i förhållande till cirkulationsdirektivets

 suspensionsordning. Det råder inte heller någon tvekan om att oegentligheten

eller överträdelsen begåtts i Sverige. Ett annat exempel på oegentligheter eller

 överträdelser är att varor stjäls under transport. Om det i ett sådant fall kan

 konstateras att stölden begåtts i Sverige skall varorna beskattas här. Punkten

1 täcker de fall som avses i artikel 20.1 i cirkulationsdirektivet.

Bestämmelsen i punkten 2 gäller endast fall där det inte är möjligt att

fastställa var överträdelsen eller oegentligheten ägde rum. Tullen kan t.ex. vid

 en transportkontroll upptäcka att en del av lasten saknas och att

omständigheterna tyder på att det beror på en överträdelse eller oegentlighet,

t.ex. en stöld. I en sådan situation råder det ingen tvekan om att överträdelsen

 eller oegentligheten upptäckts i Sverige. Sverige kan dock inte hävda

beskattningsrätt enbart på den grunden att oegentligheten eller överträdelsen

upptäckts här. Om utredningen visar att stölden ägde rum i Tyskland är det

Tyskland som har rätt att beskatta varorna. Att varor försvunnit p.g.a. av en

överträdelse eller en oegentlighet kan naturligtvis också konstateras när lasten

 kommer fram till mottagaren. Punkten 2 täcker de fall som avses i artikel 20.2

i cirkulationsdirektivet.

Punkten 2 skall inte heller tillämpas i fall då varor försvinner helt eller med

andra ord när inga varor når mottagaren. I fall där inga varor når mottagaren

och det inte kan konstateras var överträdelsen eller oegentligheten ägde rum

skall beskattning nämligen alltid ske i avsändarlandet ( se artikel 20.3 i

cirkulationsdirektivet). Däremot är det inget som hindrar att punkten 1

tillämpas i ett fall där samtliga varor försvunnit, givetvis under förutsättning

 att det kan konstateras att oegentligheten eller överträdelsen begicks i

Sverige. Det bör här tilläggas att om samtliga varor försvunnit så är det en

mycket stark presumtion för att en överträdelse eller oegentlighet begåtts.

Av andra stycket framgår att skatten skall betalas av den eller de som enligt

cirkulationsdirektivets artikel 15.3 har ställt säkerhet för transporten. För

det fall flera skulle ha ställt säkerhet får de anses solidariskt ansvariga för

betalning av skatten. I andra stycket anges också efter vilken skattesats som

skatt skall tas ut.

I samband med ändringarna i paragrafen kommer förordningen om tobaksskatt att

ändras på så sätt att beskattningsmyndigheten skall underrätta den behöriga

myndigheten i aktuellt EG-land när skatt påförs enligt paragrafen. Motsvarande

ändringar skall också göras i förordningarna om alkoholskatt och skatt på

energi.

När det gäller förfarandet vid beskattning enligt förevarande paragraf se

kommentaren till 34 §.

29 §

Den som påförts skatt enligt 27 § har enligt fjärde stycket en möjlighet att få

tillbaka skatten om varorna inom tre år från det att transporten påbörjades

beskattats i ett annat EG-land. Enligt artikel 20.4 i cirkulationsdirektivet

skall nämligen beslut om att ta ut skatt korrigeras om det inom nämnda

treårsperiod visar sig var oegentligheten eller överträdelse i själva verket

ägde rum. Anta t.ex. att Sverige beskattat en utländsk upplagshavare med stöd av

 27 § första stycket 2. Visar det sig sedan inom föreskriven treårsperiod att

oegentligheten eller överträdelsen i själva verket ägde rum i Tyskland är det

Tyskland som har beskattningsrätt. För att undvika dubbelbeskattning måste

därför den skatt som betalats i Sverige betalas tillbaka.

Det är dock långt ifrån säkert att medlemsländerna kommer att vara ense om var

beskattning skall ske när varor, som transporteras under skatteuppskov,

försvinner p.g.a. oegentligheter eller överträdelser. Riksskatteverket driver

t.ex. för närvarande två processer där såväl Sverige som två andra EU-länder

hävdar beskattningsrätt. Den nuvarande lydelsen av regeln om återbetalning ger

närmast sken av att beskattningsmyndigheten måste betala tillbaka skatt så fort

ett beskattningsbeslut fattats i ett annat EG-land. Det kan dock mycket väl

tänkas att beskattningsmyndigheten anser att det andra EG-landets tolkning av

artikel 20 är felaktig och att det är Sverige som har beskattningsrätt. I sådana

 fall bör beskattningsmyndigheten inte vara skyldig att betala tillbaka den

skatt som påförts med stöd av 27 §. Det föreskrivs därför att återbetalning

endast skall ske i fall det andra EG-landets skatteanspråk är befogat.

Motsvarande skall gälla i de fall en upplagshavare yrkar avdrag för skatt på

varor som beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 27 §. En

sådan begränsning av avdragsrätten föreskrivs i 32 § första stycket 8.

Bestämmelserna har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat.

Beslut i ett återbetalningsärende enligt förevarande paragraf är inget

beskattningsbeslut enligt LPP och nämnda lag är därför inte tillämplig. Beslut

enligt denna paragraf får dock enligt 35 § överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Den som anser att beskattningsmyndighetens tolkning av

Sveriges beskattningsrätt är felaktig kan alltså få frågan prövad av domstol.

32 §

På förslag av Lagrådet byts ordet "olyckshändelse" i första stycket 2 ut mot

uttrycket "oförutsedda händelser".

Regeln om skattefria leveranser till bl.a. diplomater återfinns nu som ett

avdrag i första stycket, punkten 7. Denna skattefrihet reglerades tidigare i 21

§. Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat.

Bakgrunden till avdragsrätten i den nya punkten 8 är följande. I artikel 20 i

cirkulationsdirektivet regleras vilket land som har beskattningsrätt när varor,

som transporteras under skatteuppskov, inte når mottagaren. Se vidare

kommentaren till 27 §. Enligt artikel 20 i cirkulationsdirektivet skall skatten

betalas av den eller dem som enligt artikel 15.3 i nämnda direktiv ställt

säkerhet för betalning av skatten på varorna, vilket i de allra flesta fall

torde vara den upplagshavare som sänt i väg varorna.

För en svensk upplagshavare skall skattskyldighet inträda när varorna förs ut

från upplaget om inte varorna transporteras till en upplagshavare eller

varumottagare i ett annat EG-land eller tas emot av en svensk upplagshavare.

Kommer inte varorna fram till upplagshavaren eller varumottagaren i det andra

EG-landet inträder alltså skattskyldighet. Beror detta på en oegentlighet eller

överträdelse som begåtts eller upptäckts i ett annat EG-land kan dock detta land

 hävda beskattningsrätt med stöd av artikel 20. För att svenska upplagshavare

inte skall behöva betala skatt i två länder införs en rätt till avdrag för skatt

 på varor som beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 27 §.

Hänvisningen till 27 § innebär alltså att avdragsrätten endast täcker fall som

avses i artikel 20 i cirkulationsdirektivet. Bestämmelsen har utformats i

enlighet med vad Lagrådet förordat.

33 §

På förslag av Lagrådet byts ordet "olyckshändelse" i första stycket ut mot

uttrycket "oförutsedda händelser". Övriga ändringar är av redaktionell karaktär.

34 §

Beslut om skatt enligt 27 § är beskattningsbeslut enligt LPP. Förfarandet i LPP

är uppbyggt kring deklarationsskyldighet. Skattskyldigheten i 27 § omfattar dock

 i princip endast upplagshavare i andra EU-länder. Den skattskyldighet som

regleras 27 § kommer vidare i de allra flesta fall att vara oförutsedd för

upplagshavarna. Det är därför inte meningsfullt att föreskriva att de skall vara

 deklarationsskyldiga, vilket i sin tur gör det mindre lämpligt att tillämpa

hela LPP vid beskattning enligt 27 §. I enlighet med vad Lagrådet förordat

föreskrivs därför att endast vissa bestämmelser i LPP skall tillämpas.

Att 2 kap. 5 § skall tillämpas innebär att Riksskattverket är

beskattningsmyndighet och beslutar om skatt enligt 27 § i första instans.

Beskattningsmyndigheten kommer, eftersom det inte finns någon

deklarationsskyldighet, att fatta beslut på eget initiativ i fall där 27 § är

tillämplig.

Syftet med att vissa bestämmelser om skattekontroll i 3 kap. LPP skall tillämpas

 är att beskattningsmyndigheten skall kunna inhämta uppgifter från svenska

upplagshavare och varumottagare genom föreläggande och revision.

Kontrollbestämmelserna är främst avsedda att tillämpas i fall där obeskattade

varor inte når en svensk mottagare. För att säkerställa hur stor del av varorna

som försvunnit kan det i vissa fall finnas behov av att inhämta uppgifter från

den svenske mottagaren. Detta kan då ske genom tredjemansföreläggande eller

revision.

Genom att bestämmelsen om skönsbeskattning i 4 kap. 13 § LPP skall tillämpas

kommer beskattningsmyndigheten, i fall där uppgifterna i ärendet inte kan läggas

 till grund för en tillförlitlig beräkning, att kunna beslut om skatt efter

skälig grund.

Bestämmelserna om betalning av skatt i 5 kap. LPP skall tillämpas fullt ut. Det

innebär att LPP:s regelsystem avseende betalning, anstånd, återbetalning,

dröjsmålsavgift, ränta och indrivning skall gälla. Det är

beskattningsmyndigheten som beslutar om skatt enligt 27 §. Skatten skall enligt

5 kap. 1 § tredje stycket LPP betalas inom den tid som beskattningsmyndigheten

bestämmer. Av 5 kap. 12 § första stycket 1 LPP följer att ränta skall tas ut på

skatt som avses i 5 kap. 1 § tredje stycket. Bestämmelsen i 5 kap. 12 § andra

stycket LPP om beräkning av ränta i nyss nämnda fall grundar sig emellertid på

bestämmelsen om att skatten skall vara inbetald senast den dag då deklarationen

skulle ha kommit in till beskattningsmyndigheten. Eftersom den som är

skattskyldig enligt 27 § inte är deklarationsskyldig kan bestämmelsen om

ränteberäkning i 5 kap 12 § andra stycket LPP inte tillämpas på skatt som tas ut

 enligt 27 §. Det nu sagda innebär att ränta enligt 5 kap. 12 § LPP endast skall

 utgå om den som skall betala skatten fått anstånd med betalningen.

Reglerna om överklagande i 8 kap LPP skall tillämpas i fråga om beslut om skatt

enligt 27 §. Eftersom den som är skattskyldig enligt 27 § inte är

deklarationsskyldig och skatteredovisningen därför inte kan anses avse

redovisningsperioder får tiden för överklagande i 8 kap. 2 § LPP beräknas

utifrån den skattepliktiga händelsen. Med den skattepliktiga händelsen i fall

som avses i 27 § får förstås själva oegentligheten eller överträdelsen. I fall

där det inte går att fastställa när oegentligheten eller överträdelsen begicks

får den skattepliktighändelsen anses ha inträffat när oegentligheten eller

överträdelsen upptäcktes.

Möjligheten i 9 kap. 4 § LPP till nedsättning av eller befrielse från skatt om

det föreligger synnerliga skäl skall tillämpas i fråga om skatt som tas ut

enligt 27 §.

39 §

I nuvarande lydelse av andra stycket finns endast angivet att registrering som

skattskyldig får ske om verksamheten är av större omfattning eller det annars

finns särskilda skäl. Eftersom den som registrerats som skattskyldig har

möjlighet att hantera obeskattade varor finns det anledning att närmare ange att

 han bör vara lämplig för att komma i fråga för registrering. I likhet med vad

som gäller för upplagshavare skall beskattningsmyndigheten besluta om

registrering om det med hänsyn till den sökandes ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera honom. Bestämmelsen har

utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit.

Det nya tredje stycket kan i dag sägas ha sin motsvarighet i 5 § förordningen

(1984:247) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Ett beslut om

avregistrering innebär att skattskyldighet inträder för alla varor som den som

avregistreras har i lager (se 40 § första stycket). Förutsättningarna för

avregistrering bör därför inte ges i förordning. I tredje stycket anges att

avregistrering skall ske om den som registrerats inte längre uppfyller

förutsättningarna för registrering. I likhet med vad som gäller vid återkallande

 av godkännande som upplagshavare bör beslut om avregistrering gälla oberoende

av om beslutet överklagas, om inte annat anges i beslutet.

15.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt

1 och 2 §§

Enligt artikel 26 i alkoholskattedirektivet skall hänvisningar till KN-nummer i

direktivet avse den lydelse av Kombinerade nomenklaturen som gällde när

direktivet antogs. Direktivet antogs av rådet den 19 oktober 1992 och

införlivades 1995 i svensk lagstiftning genom LAS. Någon uttrycklig bestämmelse

om vilken lydelse av den Kombinerade nomenklaturen som avses i bestämmelserna

infördes dock inte i denna lag. För att undanröja denna oklarhet införs nu en

sådan hänvisning. Eftersom det numer framgår av 1 § vilken lydelse av

förordningen som skall tillämpas ersätts den fullständiga hänvisningen i 2 §

andra stycket med en hänvisning enbart till KN-nummer.

7 §

I första stycket angavs tidigare att undantag gäller för varor som är

fullständigt denaturerade i enlighet med de föreskrifter som regeringen

meddelar. Enligt artikel 27.1 a i alkoholskattedirektivet skall dock

skattebefrielse gälla för varor som blivit fullständigt denaturerade i enlighet

med någon medlemsstats krav, sedan dessa i föreskriven ordning blivit anmälda

och godkända. För att få bättre överensstämmelse med gemenskapsrätten görs nu i

punkten 1 hänvisningar till den förordning som kommissionen har beslutat om på

området.

Skattefriheten i punkterna 2-6 reglerades tidigare i 20 § första stycket e-i.

Denna skattefrihet grundar sig på artikel 27.1 b-f i alkoholskattedirektivet.

Ordalydelsen i 20 § första stycket e-i avser endast användningen av

skattepliktiga varor. Det är dock inte bara användningen som är skattefri utan

även den färdiga produkten (jfr RÅ 1999 not 236). Om någon använder alkohol för

att tillverka t.ex. läkemedel skall skatt inte betalas för alkoholen. Någon

skatt skall inte heller tas ut för det färdiga läkemedlet oavsett om detta

skulle vara skattepliktigt enligt 6 §. För att detta skall komma till bättre

uttryck föreskrivs att skattefrihet skall gälla för alkohol som ingår i

läkemedel. Skattefriheten för alkohol som används vid läkemedelstillverkning

medges genom avdrag. Det föreslås därför i en ny punkt 7 i första stycket 32 §

att avdrag skall medges för alkohol som använts för framställning av sådana

produkter som anges i 7 § första stycket 2-6. Med en sådan lagteknisk lösning

undanröjs också de problem som förekommit i samband med import av produkter som

innehåller alkohol och som behandlas i avsnitt 8.

Lagrådet har anfört att bestämmelsen i första stycket 5 kan läsas på olika sätt

och konstaterar i samband därmed att direktivet inte är helt klart på denna

punkt, vilket även gäller andra språkversioner än den svenska. Första stycket 5

grundar sig på artikel 27.1 f i alkoholskattedirektivet. Där talas om varor som

används direkt eller som beståndsdel i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, fyllda eller ej. Som villkor för skattefriheten gäller en

alkoholgräns. Enligt den svenska versionen av alkoholskattedirektivet gäller

alkoholgränsen för halvfabrikatet. Andra språkversioner, som t.ex. den danska,

engelska och franska, synes dock ta sikte på den färdiga produkten, dvs.

alkoholgränsen gäller för livsmedlet. Något annat är heller inte rimligt

eftersom det i så fall inte skulle finnas någon gräns för den färdiga produkten,

 dvs. livsmedlet. Innebörden av den svenska versionen av alkoholskattedirektivet

 skulle alltså vara att livsmedel som innehåller alkohol skulle vara skattefria

oavsett hur högt alkoholinnehållet är. Detta kan inte ha varit syftet med

bestämmelsen i 27.1 f i alkoholskattedirektivet. I förevarande paragraf har

därför alkoholgränsen kopplats till det färdiga livsmedlet. Skattefrihet skall

alltså gälla för alkohol som ingår direkt i livsmedel om alkoholhalten i varje

enskilt fall inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram choklad och

5 liter alkohol per 100 kilogram av något annat livsmedel. Det kan nämnas att

Finland har reglerat skattefriheten på motsvarande sätt (8 § lag 1994/1471 om

accis på alkohol och alkoholdrycker).

Även när det gäller alkohol som ingår i halvfabrikat för framställning av

livsmedel gäller alltså alkoholgränsen för det färdiga livsmedlet. Det innebär

att ett halvfabrikat, som innehåller alkohol, är skattefritt om det är avsett

för framställning av ett livsmedel som uppfyller kraven för skattefrihet (jfr

punkten 4). Skattefriheten är alltså kopplad till en framtida användning. Det

måste i varje enskilt fall framstå som sannolikt att halvfabrikatet skall

användas för framställning av ett skattefritt livsmedel för att skattefrihet

skall föreligga. Den som tillverkar ett skattepliktigt livsmedel, eller någon

annan skattepliktigt produkt, skall betala skatt för produkten (se 8 § första

stycket 6).

I första stycket punkten 6 byts orden "för konsumtion" ut mot det klarare

uttrycket "ätas eller drickas".

Bestämmelsen i sista meningen i först stycket om ledsagardokument vid

transporter av fullständigt denaturerad alkohol flyttas till andra stycket.

8 §

Enligt alkoholskattedirektivet är all yrkesmässig tillverkning av alkoholvaror

skattepliktig. Om tillverkningen inte är att anse som yrkesmässig är den ändå

skattepliktig om den avser etylalkohol eller mellanklassprodukter. Av nuvarande

lagstiftning framgår inte att all tillverkning av mellanklassprodukter är

skattepliktig. Detta åtgärdas nu i första stycket punkten 6.

För övriga ändringar i 8 § se kommentaren till 9 § LTS.

8 b §

På förslag av Lagrådet byts ordet "olyckshändelse" i punkten 1 ut mot uttrycket

"oförutsedda händelser".

Upplagshavare skall inte betala skatt för varor som förstörs under tillsyn av

beskattningsmyndigheten (se 20 § första stycket 2). Den som förvärvat varor

skattefritt utan att vara upplagshavare har dock inte motsvarande möjlighet. Det

 innebär att en skattebefriad förbrukare inte kan förstöra varor som han köpt in

 skattefritt utan att skattskyldighet inträder (se 8 § första stycket 7). Det

kan mycket väl tänkas att det i nu aktuella fall finns behov av att förstöra

varor, t.ex. på grund av att varorna av någon anledning inte går att använda för

 avsett ändamål. Det är därför rimligt att skattebefriade förbrukare och andra

som kan förvärva varor skattefritt, t.ex. sjukhus (se 32 § första stycket 8),

ges samma möjlighet som upplagshavare. Detta uppnås genom punkten 2.

I övrigt har paragrafen ändrats p.g.a. av att 31 f § numer skall betecknas 31 h

§.

9 §

Se kommentaren till 10 § LTS.

9 a §

Se kommentaren till 10 a § LTS.

10 §

Se kommentaren till 11 § LTS.

11 §

Se kommentaren till 12 § LTS.

19 §

Se kommentaren till 20 § LTS.

20 §

För de fall i första stycket (e-m) där upplagshavaren tar varorna i anspråk i

upplaget eller för dem ut från upplaget regleras skattefriheten numera inte

genom att skattskyldighet inte inträder utan genom reglerna om avdrag i 32 §.

Vidare byts ordalydelsen "inträder inte" ut mot den mer adekvata ordalydelsen

"föreligger inte".

21 §

Eftersom all tillverkning av skattepliktiga varor utanför ett skatteupplag skall

 regleras uteslutande 8 § första stycket 6 görs i tredje stycket en direkt

hänvisning till denna punkt. Ändringen innebär att en upplagshavare som

tillverkar varor utanför ett skatteupplag skall deklarera tillverkningen inom

fem dagar. Se även kommentaren till 9 § LTS.

22 §

Se kommentaren till 23 § LTS.

26 §

Se kommentaren till 27 § LTS.

28 §

Se kommentaren till 29 § LTS.

30 §

Ändringarna i första stycket är föranledda dels av att skattefriheten för

upplagshavare numer regleras genom avdrag och inte genom att skattskyldighet

inte inträder, dels av de nya bestämmelserna om skattebefriade förbrukare. Den

nya lydelsen innebär att den som inte är godkänd som upplagshavare eller

skattebefriad förbrukare och som använder alkohol för angivna ändamål kan få

återbetalning av den skatt som betalats för varorna.

31 e-31 g §§

Förutsättningarna för godkännande som skattebefriad förbrukare och återkallelse

samt hur förbrukarens bokföring skall vara utformad har utförligt kommenterats i

 avsnitt 6.3, 6.5 och 6.7. Som framgår av 31 e § andra stycket kan ett

godkännande meddelas för viss tid eller tills vidare. Företag som tidigare

hanterat obeskattade alkoholvaror utan anmärkning bör regelmässigt godkännas

tills vidare. Godkännande för viss tid skall alltså främst meddelas när fråga är

 om nystartade företag eller företag som inte tidigare hanterat obeskattade

alkoholvaror. Vidare föreskrivs på förslag av Lagrådet att ett godkännande får

förenas med villkor.

32 §

På förslag av Lagrådet byts ordet "olyckshändelse" i första stycket 2 ut mot

uttrycket "oförutsedda händelser".

I första stycket punkterna 7-10 återfinns, som avdragsposter, de situationer där

 skattskyldighet inte inträder enligt nuvarande lydelse av 20 § första stycket

e-m. En skillnad är dock att punkten 10 nu gäller försäljning till

skattebefriade förbrukare i stället för försäljning mot försäkran enligt 20 §

första stycket k. En annan skillnad är att skattefriheten för varor som har

levererats till någon för vetenskapliga ändamål endast skall omfatta leveranser

till universitet och högskolor. Detta framgår av första stycket 8 a). Andra

subjekt som använder alkoholvaror för vetenskapliga ändamål måste för att kunna

köpa varorna utan skatt ansöka om att bli godkända som skattebefriade

förbrukare, se 31 e § första stycket.

Förutom punkten 10 och skattefriheten för leveranser för vetenskapliga ändamål

avses alltså ingen annan ändring av reglerna än att skattefriheten skall

regleras genom avdrag. Att skattefriheten regleras genom avdrag innebär

följande. Den upplagshavare som t.ex. använder alkohol för att tillverka vinäger

 i sitt skatteupplag, skall ta upp användningen till beskattning eftersom

alkoholen tas i anspråk i upplaget. Skattskyldighet inträder då enligt 19 §

första stycket 1 d. Eftersom tillverkning av vinäger omfattas av punkt 7 a

medges avdrag för skatten. På motsvarande sätt inträder skattskyldighet för

leveranser enligt 8 när varorna lämnar upplaget men avdragsrätten gör

leveranserna skattefria.

Enligt punkten 10 inträder rätten till avdrag när den skattebefriade förbrukaren

 har tagit emot varorna. Förhållandet mellan upplagshavaren och den

skattebefriade förbrukaren har kommenterats i avsnitt 6.4. En upplagshavare som

vill slippa att få sina avdrag för leveranser till skattebefriade förbrukare

ifrågasatta bör genom kvittenser på leveranssedlar eller liknande se till att

dokumentera att varorna tagits emot av en skattebefriad förbrukare. När det i

punkten 10 talas om att varan tagits emot av en skattebefriad förbrukare "i

enlighet med vad som framgår av dennes godkännande" avses att upplagshavaren

måste kontrollera att vissa restriktioner i form av varusort m.m. är uppfyllda.

Här bör även nämnas att en upplagshavare enligt lagen om försäljning av teknisk

sprit m.m. inte får sälja större kvantiteter till en förbrukare än vad som

följer av förbrukarens inköpstillstånd från Läkemedelsverket.

Punkten 9 har utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat.

Beträffande punkten 11, se kommentaren till 32 § första stycket 8 LTS.

33§

På förslag av Lagrådet byts ordet "olyckshändelse" i första stycket ut mot

uttrycket "oförutsedda händelser". Övriga ändringar i första stycket är

redaktionella.

Regeln i det nya tredje stycket införs för att den som har godkänts som

skattebefriad förbrukare enligt 31 e § skall kunna göra avdrag för skatt på

varor, som förvärvats från en utländska upplagshavare, och som använts för

skattefria ändamål. Skattskyldigheten för en registrerad varumottagare inträder

när varorna tas emot. Med den nu föreslagna regeln kan avdrag göras för skatten

på varorna vartefter de förbrukas för framställning av sådana produkter som

anges i 7 § första stycket 2-6, i en tillverkningsprocess förutsatt att

slutprodukten inte innehåller alkohol eller för vetenskapliga ändamål.

Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 6.6.

34 §

Se kommentaren till 34 § LTS.

Övergångsbestämmelserna

I syfte att underlätta övergången till det nya systemet med skattebefriade

förbrukare föreskrivs i punkten 3 att ett tillstånd som meddelats av

Läkemedelsverket skall gälla som ett godkännande som skattebefriad förbrukare.

Detta gäller bara tillstånd som avser inköp på minst 25 kilogram, vilket följer

av ordalydelsen "tillstånd från Läkemedelsverket som anges i den äldre lydelsen

av 31 e §". Har någon fått ett sådant tillstånd, som gäller från t.ex. den 1

januari 2000 till utgången av 2002, skall han alltså anses som en skattebefriad

förbrukare fram till den sistnämnda tidpunkten. Att ett tillstånd skall gälla

som ett godkännande som skattebefriad förbrukare innebär att tillståndshavaren

måste rätta sig efter övriga regler som gäller för en skattebefriade förbrukaren

 t.ex. reglerna om bokföring. Likaså kan hans övergångsvis gällande godkännande

återkallas om förutsättningarna för återkallelse föreligger. Se även avsnitt

6.8.

15.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi

1 kap.

3 §

Paragrafen kompletteras med ett datum som klargör att hänvisningarna till

KN-numren i förordningen EEG 2658/87 avser förordningens lydelse den 1 oktober

1994. Skälet är att undvika oklarhet om vilken lydelse av förordningen som

avses. Definitionerna av KN-numren kan nämligen förändras. Motsvarande

bestämmelse finns i artikel 2 i mineraloljedirektivet. När detta direktiv

införlivades i lagen om skatt på energi (LSE) infördes dock inte någon sådan

uttrycklig bestämmelse.

2 kap

1 §

Ändringarna i andra stycket är föranledda av ändringarna i 4 kap. 1 och 12 §§.

8 §

Sedan den 1 januari 2001 regleras skattskyldigheten för import i 4 kap. 1 b och

12 a §§ lagen om skatt på energi (se prop. 2000/01:31, bet. 2000/01:SkU13, rskr.

 2000/01:129, SFS 2000:1426). Hänvisningen i första stycket 1 är alltså

felaktig. Detta åtgärdas nu.

9 §

Bränsletank på båt får enligt huvudregeln i första stycket inte innehålla märkt

olja. Om någon förbrukar märkt olja eller bensin i en båt när den används för

annat än privat ändamål medges återbetalning enligt reglerna i 9 kap. 3 §. Vid

införandet av LSE konstaterades dock att dessa regler kunde medföra stora

praktiska problem för Marinens, Kustbevakningens och andra statliga myndigheters

 båtar, eftersom myndigheterna också disponerade över skepp som fick innehålla

märkt olja. I tredje stycket infördes därför en befogenhet för

beskattningsmyndigheten att medge dispens från förbudet att använda märkt olja i

 båtar. Även näringsidkare kan få sådan dispens om det finns särskilda skäl. I

förarbetena angavs att det rent allmänt borde krävas att stora praktiska

hanteringsproblem skulle uppkomma eller att näringsidkaren till följd av den nya

 uppbördsordningen, dvs. att han fick söka återbetalning, skulle få betydande

likviditetsproblem (prop. 1994/95:54 s. 96). En dispens medför också rätt att

göra avdrag eller att köpa oljan mot försäkran.

Skattefriheten för bränsle som förbrukats i båtar med medgivande enligt tredje

stycket reglerades tidigare genom en hänvisning till bestämmelserna om avdrag

och inköp mot försäkran. Denna skattefrihet regleras nu genom en uttrycklig

bestämmelse i 6 a kap. 1 § 4. Att den som är skattskyldig får göra avdrag för

skatt på bränsle som förbrukats i en båt med medgivande eller tagits emot för

förbrukning i en sådan båt följer numer direkt av 7 kap. 1 § första stycket 4

och 7.

I det nya fjärde stycket införs en regel om att ett medgivande enligt tredje

stycket får återkallas om förutsättningarna för medgivandet inte längre finns.

Ett beslut om återkallelse gäller omedelbart om inte annat anges. Bestämmelsen

har utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat.

11 §

Undantaget för skatteplikt för visst bränsle som levereras till diplomater m.fl.

 i andra EU-länder i första stycket 5 ersättas med en rätt till avdrag för skatt

 på sådant bränsle. Leveranserna skall alltså även i fortsättningen vara

skattefria. Ändringen görs för att skapa enhetlighet med LTS och LAS.

Bestämmelsen om avdrag tas in i 7 kap. 2 §.

4 kap.

1 §

Beträffande ändringarna i första stycket 1 och nya 6, se kommentaren till 9 §

LTS. När det gäller punkten 7 ersätts begreppet "säljer eller förbrukar" med det

 mer generella begreppet "använder för annat ändamål", som självfallet även

innefattar att bränslet säljs eller förbrukas.

Den bestämmelse om skattskyldighet som finns i nuvarande andra stycket a) och b)

 tillför inget utöver vad som redan sägs i första stycket 7. Den som inte betalt

 någon skatt eller betalt skatt för lågbeskattad dieselolja, och därefter

använder ett skepp eller en båt på ett sådant sätt att ytterligare skatt skall

utgå måste nämligen anses ha "använt bränslet för ett annat ändamål som medför

att skatt skall betalas med ett högre belopp". Punkterna a) och b) i andra

stycket utgår därför. Punkten c) i nämnda stycke flyttas till en ny punkt 8 i

första stycket.

1 a §

Sedan den 1 januari 2001 regleras skattskyldigheten för import i 4 kap. 1 b §

lagen om skatt på energi (se prop. 2000/01:31, bet. 2000/01:SkU13, rskr.

2000/01:129, SFS 2000:1426). Den tidigare punkten 6 i 4 kap. 1 § första stycket

om skattskyldighet för import har alltså ersatts av nämnda paragraf. Det innebär

 att hänvisningen till 4 kap. 1 § första stycket 6 i förevarande paragraf är

missvisande. Om den tidigare ordningen skall upprätthållas borde alltså en

hänvisning i stället göras till 4 kap. 1 b §. Den tidigare ordningen innebar

dock en dubbelreglering genom att skattefriheten vid import för fall som avses i

 förevarande paragraf 1-3 även regleras i lagen (1994:1551) om frihet från skatt

 vid import, m.m. Eftersom det är mest ändamålsenligt att reglera skattefriheten

 i lagen om frihet från skatt vid import föreslås nu ingen annan ändring än att

hänvisningen till 4 kap. 1 § första stycket 6 tas bort. Förevarande paragraf

kommer alltså i fortsättningen enbart att reglera skattefriheten vid införsel av

 bränsle från andra EU-länder.

Huvudregeln i lagen om frihet från skatt vid import är att frihet från skatt

skall medges om tullfrihet föreligger enligt rådets förordning (EEG) 918/83 av

den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse, den

s.k. tullfrihetsförordningen, lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen eller lagen (se 2 kap. 2 §).

Bestämmelser om tullfrihet för drivmedel för vissa fordon och specialcontainrar

finns i artiklarna 112-116 i tullfrihetsförordningen. Enligt artikel 112 gäller

tullfrihet för drivmedel som finns i standardtankarna på privata fordon,

nyttofordon, motorcyklar och specialbehållare. Tullfrihet gäller även för

drivmedel i bärbara tankar som medförs av förare av privata motorfordon och

motorcyklar, dock högst 10 liter per fordon. Vad som skall förstås med

specialbehållare, nyttofordon m.m. framgår av punkten 2 i artikel 112. När det

gäller drivmedel i standardtankar på kommersiella fordon och i särskilda

behållare får medlemsstaterna begränsa tullfriheten till 200 liter per fordon,

särskild behållare och resa. Sverige har utnyttjat denna möjlighet och medger

endast tullfrihet för drivmedel i motorfordon, motorredskap och

specialcontainrar med högst 600 liter i motorfordon avsedda för flera än nio

personer inklusive föraren, 400 liter i andra nyttofordon och högst 200 liter i

specialcontainrar, se 9 § förordningen (1994:1605) om tullfrihet m.m. I fråga om

 fordon för privat bruk finns alltså ingen annan gräns än att bränslet skall

finnas i en standardtank.

Den skattefrihet som blir följden av tullfrihetsförordningens bestämmelser om

tullfrihet för drivmedel motsvarar skattefriheten enligt förevarande paragraf 2

och 3 i dess lydelse före den 1 januari 2001 med undantag för fartyg och

luftfartyg.

Enligt 7 § lagen om tullfrihet får regeringen meddela föreskrifter om tullfrihet

 för förnödenheter som medförs eller tas ombord på transportmedel som går i

utrikes trafik. Enligt 6 § förordningen om tullfrihet gäller tullfrihet för

förnödenheter som medförs eller tas ombord på fartyg eller luftfartyg som

ankommer till eller avgår från Sveriges tullområde, om de är avsedda för

transportmedlet och kan anses motsvara transportmedlets behov under uppehållet i

 Sverige. Med förnödenheter avses bl.a. bränsle. Med hänsyn till huvudregeln i

lagen om frihet från skatt vid import gäller skattefrihet i motsvarande

situationer. Denna skattefrihet motsvarar skattefriheten enligt förevarande

paragraf 2 och 3 för bränsle som förs in till Sverige i bränsletank på fartyg

eller luftfartyg eller i reservdunk som rymmer högst tio liter.

Enligt 4 § lagen om tullfrihet gäller tullfrihet för varor som förtullas för

utländska beskickningar m.fl. Det innebär att skattefrihet föreligger för sådana

 varor enligt lagen om frihet från skatt vid import. Denna skattefrihet

motsvarar skattefriheten enligt förevarande paragraf 1.

Dessutom ändras hänvisningen till 4 kap 1 § 5 med anledning av att andra stycket

 i 4 kap. 1 § upphävs. Orden "första stycket" utgår alltså.

2 §

Se kommentaren till 27 § LTS. Det tidigare begreppet "bränsle för vilket

skattskyldighet inte inträtt" har byts ut mot "obeskattat bränsle " för att

skapa enhetlighet med 27 § LTS och 26 § LAS. Någon ändring i sak är således inte

 avsedd.

3 §

I första stycket föreskrivs, i förtydligande syfte, att en förutsättning för

godkännande som upplagshavare är att upplagshavaren disponerar över ett utrymme

som kan godkännas som skatteupplag.

Nuvarande tredje stycket är av sådan karaktär att bestämmelsen bör ges i

förordning i stället.

3 a §

Se kommentaren till 10 a § LTS.

4 §

Orden "säljer" och "innan leverans av bränsle" byts mot orden "transport" och

"innan transporten". Ändringen görs för att det skall bli tydligare att det är

själva transporten av obeskattade varor som är avgörande för om säkerhet skall

ställas. Vidare byts begreppet "bränsle för vilket skattskyldighet inte inträtt"

 ut mot "obeskattat bränsle " för att skapa enhetlighet med 11 § LTS och 10 §

LAS. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Övriga ändringar är

redaktionella.

Ändringen i sista stycket är en följd av att nuvarande andra stycket betecknas

tredje stycket.

5 §

Se kommentaren till 12 § LTS.

12 §

Se kommentaren till 1 §.

5 kap.

1 §

Utöver kommentarerna till 20 § LTS finns det här anledning att ge några

ytterligare kommentarer till första stycket 2. För den upplagshavare som hämtar

olja hos en annan upplagshavare innebär punkten 2 att skattskyldighet inträder

för den del av oljan som inte därefter förs till ett skatteupplag. Det kan t.ex.

 röra sig om olja som levererats till en villakund. En upplagshavare, som hämtar

 olja hos en annan upplagshavare, kan precis som i dag använda sin normala

affärsbokföring när han skall redovisa skatten. Det innebär att skatten på den

del av oljan som levererats till villakunder skall redovisas när försäljningen

enligt god redovisningssed skall bokföras, se vidare avsnitt 5.1.

Enligt uppgifter från branschen är det ytterst sällan som en upplagshavare, som

hämtat olja hos en annan upplagshavare, inte samma dag eller dagen därpå

antingen har levererat oljan till en kund eller har lagt in olja i ett

skatteupplag. Som tidigare framhållits bör det endast i undantagsfall vara

acceptabelt att en upplagshavare inte inom ett par dygn sett till att varorna

hamnat i ett skatteupplag.

2 §

Lydelsen av punkten 2 har ändrats efter förebild i motsvarande regler i LTS och

LAS, se t.ex. 20 § första stycket 4 LTS. Övriga ändringar är föranledda av att

andra stycket i 4 kap. 1 § upphävs och att nämnda bestämmelse alltså numer

endast består av ett stycke.

3 §

I enlighet med vad Lagrådet föreslagit byts uttrycket "när bränslet av honom

levereras till köpare" i punkten 1 ut mot uttrycket "när leverans av bränslet

påbörjas". Ändringen görs för att det inte skall råda någon tvekan om att den

tidpunkt som avses är när leveransen sänds i väg. Dessutom ändras punkten med

anledning av att andra stycket i 4 kap. 1 § upphävs.

Ändringen i punkten 2 är en följd av ändringarna i 4 kap. 1 och 12 §§.

I punkten 3 a har ordet "köpare" bytts ut mot det mer generella "någon".

4 §

Ändringen görs för att bestämmelsen skall stämma överens med bestämmelserna om

skattskyldighetens inträde i 2 och 3 §§.

6 kap.

1 §

Se kommentaren till 34 § LTS.

2 §

Ändringen i andra stycket är föranledd av att andra stycket i 4 kap. 1 § upphävs

 och att nämnda bestämmelse alltså numer endast består av ett stycke.

Genom ändringen i tredje stycket anpassas ordalydelsen till lydelsen i övriga

stycken.

Enligt 22 § LST och 21 § LAS skall den som förvärvat varor skattefritt men

använt varor för ett annat ändamål än det som var förutsättningen för

skattefriheten deklarera den skattepliktiga användningen. Deklarationen skall ha

 kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då

varorna användes för annat än avsett ändamål. Skatten skall enligt LPP betalas

senast samma dag (5 kap. 1 §). En deklarationstid på fem dagar gäller dock inte

enligt LSE för motsvarande fall. I stället gäller LPP:s regler om

deklarationstider (6 kap. 2 § motsatsvis jfr med 1 kap. 1 § LPP). Det innebär

att deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast den

tjugonde i månaden efter redovisningsperiodens slut (2 kap. 8 § LPP). För att

undvika att företag skaffar sig skattekrediter via systemet med skattefria inköp

 bör deklarationstiden för nu aktuella fall också vara fem dagar. Detta uppnås

genom det nya fjärde stycket. En deklarationstid på fem dagar bör även gälla för

 den som är skattskyldig enligt den nya punkten 8 i 4 kap. 1 §. I enlighet med

vad Lagrådet förordat förs dock en bestämmelse härom in i ett nytt femte stycke.

3 §

Genom att första stycket 5 upphävs tas kravet på ledsagardokument vid import

bort, se avsnitt 9.

Vidare byts begreppet "bränsle för vilket skattskyldighet inte inträtt" ut mot

"obeskattat bränsle ". Ändringen görs för att skapa enhetlighet med 23 § LTS och

 22 § LAS.

I första stycket 3 och i tredje stycket ersätts hänvisningarna till 2 kap. 11 §

första stycket 5 med en hänvisning till 7 kap. 2 §. Ändringarna är föranledda av

 att skattefriheten för leveranser av visst bränsle till diplomater m.fl. i

andra EU-länder numer skall regleras genom en rätt till avdrag och inte som i

dag genom ett undantag från skatteplikt. Den nya bestämmelsen om avdrag finns i

7 kap. 2 §.

10 §

Ändringen i början av andra stycket är av redaktionell karaktär. När det gäller

den nya bestämmelsen och det nya tredje stycket se kommentaren till 39 § LTS.

6 a kap.

De nuvarande reglerna om när bränslen kan användas utan skatt eller med

reducerad skatt bygger i huvudsak på att det i 7 kap. anges vilka möjligheter

som den skattskyldige har att genom avdrag reglera skattebefrielsen i sin

deklaration. I avdragsreglerna anges vilket ändamål som kan komma i fråga för

skattebefrielse, hur stor skattebefrielsen är och vilka slag av bränslen som kan

 komma i fråga för skattebefrielse. Reglerna har med tiden blivit omfattande och

 svåra att få ett grepp om. Genom att reglerna om inköp mot försäkran i 8 kap.

hänvisar till 7 kap. har också de blivit komplicerade.

I det nya kapitlet har därför i stort sett alla de situationer som kan medföra

skattebefrielse samlats. Skattebefrielserna för bränsle som förvärvats av

diplomater, för bensin som förbrukats i skepp eller båtar och för märkt olja som

 förbrukats i båtar regleras dock endast genom reglerna om återbetalning i 9

kap. 1 och 3 §§.

I kapitlet anges således, med hjälp av en tabell, vilka ändamål som medför

skattebefrielse, vilket bränsle som kan komma i fråga för skattebefrielse och

hur stor skattebefrielsen är. Kapitlet anger förutsättningar och begränsningar

för skattebefrielsen men däremot inte hur skattebefrielsen åstadkoms. Detta

regleras i stället i de följande tre kapitlen. Den som är skattskyldig får del

av sin skattebefrielse genom avdrag enligt bestämmelserna i 7 kap. och den

skattebefriade förbrukaren genom att han enligt 8 kap. kan köpa bränslet utan

skatt eller med reducerad skatt. Den som inte är skattskyldig eller

skattebefriad förbrukare får del av skattebefrielsen genom återbetalning. I 7

och 8 kap. regleras dock inte storleken och förutsättningarna för

skattebefrielsen utan dessa regleras i 6 a kap. De särskilda

nedsättningsreglerna för energiintensiv verksamhet bygger på beslut av

beskattningsmyndigheten i varje enskilt fall och passar inte in i systematiken.

Dessa regler finns därför kvar i 9 kap. 9-9 b §§.

Lagrådet har väckt frågan om inte tabellen skulle bli mera lättbegriplig om den

kolumn som anger bränslen som inte ger befrielse ersattes av en kolumn där det

tvärtom sägs vilka bränslen som ger befrielse från skatt. Alla kolumnerna skulle

 därmed bygga på samma synsätt på frågan om skattebefrielse eller inte, nämligen

 att de anger i vilka fall skattefrihet gäller. Bränslen som nästan regelmässigt

 inte ger skattebefrielse är bensin och omärkt olja. Från de skattebefriade

användningsområdena undantas alltså förhållandevis få bränsleslag. Det

förefaller därför enklare att i tabellen ange vilka bränslen som inte ger

skattebefrielse. Om den valda lösningen skulle ge upphov till

tillämpningsproblem kan den av Lagrådet väckta frågan prövas på nytt.

Införandet av 6 a kap. syftar endast till att förenkla tillämpningen av reglerna

 kring skattebefrielse. Några materiella ändringar är inte avsedda. Detta

innebär att kommentaren till kapitlet i huvudsak anger var motsvarande regel om

skattebefrielse fanns tidigare. För att få klarhet i gränsdragningsfrågor och

andra tillämpningsfrågor får svar sökas i förarbetena till dessa regler.

1 §

Paragrafens tabell är uppbyggd så att det i nummerföljd anges vilka ändamål som

medför rätt till skattebefrielse. Termen skattebefrielse används såväl när ingen

 skatt skall betalas som vid delvis skattebefrielse. För varje ändamål anges om

det finns några begränsningar till vissa slag av bränslen. Ofta förekommer att

endast märkt olja kan komma i fråga. Därefter anges storleken av

skattebefrielsen för energiskatten, koldioxidskatten och svavelskatten.

Punkten 1 - Förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller

i en process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än

motordrift eller uppvärmning

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 1 § första stycket 4. I andra

stycket nämnda paragraf angavs tidigare att avdrag även fick göras för bränsle

som förbrukats eller sålts för förbrukning för sådan gas- och värmeproduktion

som sker vid användning av bränslet enligt punkten 4. Eftersom denna situation

redan täcks av att skattebefrielsen gäller om bränslet "i allt väsentligt

används för annat ändamål" har någon motsvarande regel inte införts i 6 a kap.

Punkten 2 - Förbrukning i tåg eller annat spårbundet färdmedel

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § första stycket 1 a.

Punkten 3 - Förbrukning i skepp, när skeppet inte används för privat ändamål

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § andra stycket 1 b.

Punkten 4 - Förbrukning i båt för vilken medgivande enligt 2 kap. 9 § eller

fartygstillstånd enligt fiskelagen (1993:787) meddelats, när båten inte används

för privat ändamål

Skattefriheten för bränsle som förbrukats i båtar med fartygstillstånd motsvarar

 nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § första stycket 1 c. När det gäller

båtar med medgivande enligt 2 kap. 9 § reglerades skattefriheten tidigare genom

en hänvisning i nämnda paragraf till 7 kap. 2 § andra stycket 1 b.

Punkten 5 - Förbrukning i

a) luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål

b) i luftfartyg, när luftfartyget används för privat ändamål eller i

luftfartygsmotorer i provbädd eller i liknande anordning

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § andra stycket 2 och 5 a §

andra stycket.

Punkten 6 - Förbrukning vid framställning av mineraloljeprodukter, kolbränslen,

petroleumkoks och andra produkter för vilka skatteplikt har inträtt för

tillverkaren

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § första stycket 3.

Punkten 7 - Förbrukning vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med

de begränsningar som följer av 3 §

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 2 § första stycket 4.

Punkten 8 - Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

metallurgiska processer

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 3 §. I likhet med nuvarande

lydelse av 7 kap. 1 § andra stycket anges i nuvarande 7 kap. 3 § att förbrukning

 i metallurgiska processer även skall anses omfatta den gas- och värmeproduktion

 som sker till följd av sådana processer. Eftersom skattebefrielsen gäller för

förbrukning i nämnda process behöver inte särskilt anges att den gas- och

värmeproduktionen som följer av den skattebefriade förbrukningen också omfattas.

 Någon motsvarande regel har således inte införts i 6 a kap.

Punkten 9 - Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för

annat ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i

industriell verksamhet

Motsvarar tillverkningsindustrins nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 4 §.

Punkten 10 - Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för

 annat ändamål än drift av motordrivna fordon vid växthusuppvärmning i

yrkesmässig växthusodling

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag för bränsle som förbrukats för

växthusuppvärmning i 7 kap. 4 § första stycket. Den 1 juli 2000 infördes

skattelättnader för bränsle som förbrukas i jord-, skogs-, eller

vattenbruksverksamhet (prop. 1999/2000:105). Tidigare gällde att endast bränsle

som användes för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling kunde medföra

skattebefrielse. Skattelättnaderna för annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än

växthusodling och för yrkesmässig skogs- och vattenbruksverksamhet uppnås dock

genom återbetalning enligt 9 kap. 2 §. Enligt dagens regler är det alltså endast

 växthusodlare som mot försäkran kan köpa bränsle med reducerad skatt. För att

upprätthålla denna distinktion i systemet med skattebefriade förbrukare anges

växthusodlarna i en särskild punkt.

Punkten 11 - Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för

 annat ändamål än drift av motordrivna fordon i yrkesmässigt jordbruks-,

skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet

Motsvarar delvis nuvarande rätt till avdrag enligt 7 kap. 4 § första stycket. Se

 kommentaren till föregående punkt.

Punkten 12 - Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

sodapannor, lutpannor, metallurgiska processer eller i processer för

framställning av andra mineraliska ämnen än metaller

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 5 § andra stycket. I likhet med

nuvarande lydelse av 7 kap. 1 § andra stycket anges i nuvarande 7 kap. 5 § andra

 stycket att i processer för framställning av andra mineraliska ämnen än

metaller eller metallurgiska processer skall anses ingå även den gas- och

värmeproduktion som sker till följd av sådana processer. Eftersom

skattebefrielsen gäller för förbrukning i nämnda processer behöver inte särskilt

 anges att den gas- och värmeproduktionen som följer av den skattebefriade

förbrukningen också omfattas. Någon motsvarande regel har således inte införts i

 6 a kap.

Punkten 13 - Förbrukning vid tillverkningsprocessen i gruvindustriell verksamhet

 för drift av andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar

Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 4 § fjärde stycket.

2 §

Motsvarar nuvarande 7 kap. 4 § andra stycket.

3 §

Motsvarar begränsningen av avdragsrätten vid samtidig produktion av elektrisk

kraft och värme i 7 kap. 2 § tredje och fjärde styckena.

4 §

Enligt huvudregeln gäller skattebefrielsen för olja som användas vid

framställning av el endast för märkt olja. Vissa typer av anläggningar har dock

av särskilda skäl fått möjlighet att även använda omärkt olja. Detta regleras i

dag i 7 kap. 1 § första stycket 5. För att få systematiken med tabellen att

fungera har denna situation fått brytas ut och läggas i en egen paragraf. Genom

hänvisningen till 1 § 7 framgår att full skattebefrielse gäller beträffande

energiskatt och koldioxidskatt. En förutsättning för att erhålla

skattebefrielsen när omärkt olja används är liksom i dag att värme inte

nyttiggörs.

7 kap.

Rubriken

Rubriken har ändrats från "Avdrag i deklaration" till enbart "Avdrag". Ändringen

 är föranledd av att uttrycket "i en deklaration får avdrag för skatt göras"

ersätts med det enklare uttrycket "den som är skattskyldig får göra avdrag för

skatt". Uttrycket avdrag i en deklaration tas alltså bort. Det finns inte heller

 anledning att i kapitlet särskilt ange om avdraget avser energiskatt,

koldioxidskatt eller svavelskatt. I vilken omfattning som rätt till avdrag

föreligger framgår i stället av reglerna i 6 a kap.

1 §

Avdragsreglerna i 7 kap. har tidigare angett att rätt till avdrag gäller för

bränsle som förbrukats eller "sålts för förbrukning" för vissa ändamål.

Begreppet "sålts för förbrukning" har då motsvarats av en möjlighet för en icke

skattskyldig att köpa bränsle mot försäkran. I första stycket har förbrukning

och leveranser till skattebefriade förbrukare delats upp på olika punkter.

I punkten 4 finns avdragen för den skattskyldiges egen förbrukning. Hur stort

avdrag som medges och vilka bränslen som kan komma i fråga anges i 6 a kap. 1-4

§§. Tillverkningsindustrins förbrukning kan tas som exempel. Av 6 a kap. 1 § 9

framgår att skattebefrielse gäller, om den inte följer av tidigare punkter, för

förbrukning vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet, undantaget

drift av motordrivna fordon. Ordalydelsen "Om skattebefrielse inte följer av

tidigare punkter" vill endast markera att det kan finnas förbrukning i

tillverkningsprocesser som ger rätt till skattebefrielse redan enligt en

tidigare punkt. Exempelvis kan bränslet användas för annat ändamål än motordrift

 eller uppvärmning, vilket ger hel skattebefrielse. Självklart kan inte samma

förbrukning ge rätt till dubbla avdrag. Av 6 a kap. 1 § 9 framgår också att rätt

 till avdrag inte föreligger om det är bensin, omärkt olja eller råtallolja som

har förbrukats. Av 6 a kap. 2 § framgår dock att rätt till avdrag även

föreligger när råtallolja förbrukats. Eftersom endast energiskatt tas ut på

råtallolja passar denna olja inte in i systematiken (se 2 kap. 1 a §).

Råtallolja kommer dock att behandlas på samma sätt som i dagens system, vilket

innebär att det först anges att råtallolja inte får användas men att det sedan

ges särskilda regler för hur befrielsen från energiskatt skall beräknas.

Beträffande rätten till avdrag i punkten 5 för varor som tas emot av

skattebefriade förbrukare hänvisas till kommentaren till 32 § LAS. Här skall

dock följande tilläggas. När det anges att förbrukaren skall ha tagit emot

bränsle i enlighet med vad som framgår av godkännandet innebär det att rätten

till avdrag förutsätter att bränslet som levereras omfattas av godkännandet. Om

omärkt olja levereras måste godkännandet omfatta sådan olja för att rätt till

avdrag skall föreligga. Hur stort avdraget är bestäms utifrån vilken rätt till

skattebefrielse som den skattebefriade förbrukaren har.

Rätten till avdrag i punkten 6 för bränsle till fartyg och luftfartyg har

utförligt kommenterats i avsnitt 6.9.2.

I punkten 7 finns avdragsrätten för bränsle som tagits emot för förbrukning i

båtar för vilka medgivande enligt 2 kap. 9 § eller fartygstillstånd enligt

fiskelagen meddelats. Avdragsrätten för leveranser till båtar med

fartygstillstånd fanns tidigare i 7 kap. 2 § andra stycket 1 c). I fråga om

leveranser till båtar med medgivande enligt 2 kap. 9 § reglerades avdragsrätten

tidigare genom en hänvisning i nämnda paragraf till 7 kap. 2 § andra stycket 1

b). En annan skillnad mot tidigare är att det inte längre är tillräckligt att

bränslet har sålts för förbrukning utan numer måste bränslet ha tagits emot för

förbrukning i båten. Vad denna ändring innebär kommenteras i avsnitt 6.9.2.

Andra stycket motsvarar nuvarande 7 kap. 4 § femte stycket.

2 §

Skattefriheten för leveranser av visst bränsle till diplomater m.fl. i andra

EU-länder reglerades tidigare genom ett undantag från skatteplikt. För att skapa

 enhetlighet med LTS och LAS skall skattefriheten i stället regleras genom en

rätt till avdrag. Den nya bestämmelsen i förevarande paragraf ersätter alltså

bestämmelsen om undantag från skatteplikt i 2 kap. 11 § första stycket 5.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat i anslutning

till 32 § första stycket 7 LTS och 32 § första stycket 9 LAS.

De regler om skattefrihet eller skattereduktion som tidigare fanns i förevarande

 paragraf regleras numer i 6 a kap. 1 §.

Upphävande av 3 och 4 §§

Motsvarande regler om skattefrihet eller skattereduktion återfinns nu i 6 a kap.

 1 §.

5 §

Reglerna om skattefrihet enligt nuvarande lydelse av första och andra styckena

återfinns nu i 6 a kap. 1 § .

Upphävande av 5 a §

Motsvarande regler om skattefrihet återfinns nu i 6 a kap. 1 §.

5 b §

Ändringen är redaktionell och föranleds av att kapitlets rubrik ändras.

6 §

Den inledande ändringen i första stycket är redaktionell och föranleds av att

kapitlets rubrik ändras. På förslag av Lagrådet byts uttrycket "tillfälliga

omständigheter" ut mot "oförutsedda händelser".

Beträffande det nya andra stycket se kommentaren till 32 § 8 LTS.

Upphävande av 7 §

I vilka fall avdrag medges för skatt på bränsle som avses i 2 kap. 3 eller 4 §

framgår numer av 1 § jämförd med 6 a kap 1 §.

8 kap.

1-3 §§

Förutsättningarna för godkännande som skattebefriad förbrukare och återkallelse

samt hur förbrukarens bokföring skall vara utformad har utförligt kommenterats i

 avsnitten 6.3, 6.5 och 6.7. Se även kommentaren till 31 e § LAS.

1 § fjärde stycket motsvarar nuvarande 8 kap. 3 a § tredje stycket.

Upphävande av 3 a, 4 och 4 a §§

Rätten till inköp mot försäkran i dessa situationer finns nu som en rätt för den

 skattebefriade förbrukaren att köpa varor skattefritt enligt 1 §.

Upphävande av 5 §

I vilka fall bränsle som avses i 2 kap. 3 eller 4 § kan köpas med hel eller

delvis skattebefrielse framgår numer av 1 § jämförd med 6 a kap.

9 kap.

2 §

I första stycket i dess nuvarande lydelse regleras återbetalning i vissa angivna

 fall för dem som inte är skattskyldiga. Enligt dagens regler kan företagen inte

 välja mellan återbetalning eller skattefria inköp mot försäkran. Det innebär

att den som har rätt att köpa bränsle utan skatt mot försäkran måste använda sig

 av denna rätt för att få del av skattefriheten. Han kan alltså inte köpa

bränslet med skatt och därefter ansöka om återbetalning. Systemet med

skattebefriade förbrukare bygger dock till skillnad från försäkranssystemet på

ett godkännande från beskattningsmyndigheten. Den som av någon anledning inte

har ett sådant godkännande skall dock inte uteslutas från möjligheten till

skattebefrielse utan får befrielse genom rätt till återbetalning. Första stycket

 har därför utformats som en generell rätt till återbetalning om förutsättningar

 för skattebefrielse enligt 6 a kap. föreligger. Detta innebär att om skatt har

betalats till tullen kan återbetalning ske om produkten sedan används för något

ändamål som anges i 6 a kap. 1 §. I likhet med vad som gäller för rätten till

avdrag får man gå till 6 a kap. för att se vilka bränslen som kan användas med

rätt till återbetalning och med vilket belopp återbetalning sker.

Reglerna i nuvarande andra stycket om återbetalning när råtallolja förbrukats

följer nu av 6 a kap. 2 §.

Ändringen i tredje stycket är en följdändring på grund av att andra stycket

upphävs.

6 §

Ändringen görs p.g.a. att första och andra styckena i 7 kap. 5 § upphävs.

9 §

Ändringarna är föranledda av att avdragsrätten regleras på annat ställe i 7 kap.

 och att inköp mot försäkran ersätts med systemet med skattebefriade förbrukare.

11 §

Se kommentaren till 29 § LTS. I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts

för att bestämmelsen skall stämma bättre överens med motsvarande bestämmelser i

LTS och LAS.

14 §

Genom det nya andra stycket får beskattningsmyndigheten befogenhet att besluta

om tredjemansrevision i återbetalningsärenden. Skälen härför redovisas i avsnitt

 10.2. Bestämmelsen har utformats med 3 kap. 7 § andra stycket LPP som förebild.

10 kap.

11 §

I samband med införandet av LSE fördes sanktionsavgiften vid otillåten

användning av märkta oljeprodukter över från lagen om dieseloljeskatt och

användning av vissa oljeprodukter. I den sistnämnda lagen gjordes beträffande

betalning av avgiften hänvisningar till fordonsskattelagen som innebar att ett

beslut om avgift gällde oavsett om det överklagades. I LSE hänvisas i stället

till LPP. I förarbetena till LSE angavs att de nya hänvisningarna inte innebar

några materiella ändringar (prop. 1994/95:54 s. 135). Emellertid saknas för

närvarande en hänvisning till LPP som gör att besluten gäller omedelbart. Detta

åtgärdas nu.

11 kap.

Rubriken

Se kommentaren till rubriken till 7 kap.

9 §

Beträffande den inledande ändringen i paragrafen, se kommentaren till rubriken

till 7 kap. Övriga ändringar är följdändringar och beror på att de skattefria

användningsområdena och rätten till avdrag anges i andra paragrafer än tidigare.

10 §

Ändringen i femte stycket följer av ändringen i 7 kap. 1 och 2 §§. Det är

således ingen ändring i sak.

15.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel

6 §

När det gäller den nya bestämmelsen om vandelsprövning i andra stycket och det

nya tredje stycket se kommentaren till 39 § LTS.

15.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

3 kap.

7 §

I första stycket införs ett nytt syfte med skatterevision, nämligen kontroll av

skatteupplag enligt LTS, LAS eller LSE. En revision behöver alltså inte ha ett

direkt samband med skatteredovisningen utan syftet med ändringen är att göra det

 möjligt att besluta om revision för att kontrollera att skatteupplag uppfyller

de krav som bör ställas på sådana lokaler och utrymmen.

I tredje stycket införs fyra nya punkter, punkterna 3-6. Genom de nya punkterna

ges beskattningsmyndigheten befogenhet att besluta om revision hos den som

ansöker om godkännande som upplagshavare eller skattebefriad förbrukare och hos

den som ansöker om registrering som varumottagare. Dessutom skall revision få

ske hos sådana representanter som en distansförsäljare skall utse. De nya

punkterna kommenteras även i avsnitt 10.1.

15.6 Förslaget till lag om särskild uppbörd av fordonsskatt år 2001

1 §

Paragrafen innebär att fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret får ett

skatteår som omfattar 13 månader vid uppbörden år 2001. Därmed kommer samtliga

fordon framöver, oavsett slutsiffra i registreringsnumret, att omfattas av samma

 regler, dvs. att uppbördsmånaden för fordonsskatt är månaden efter sista

månaden i inställelseperioden för kontrollbesiktning. Vidare skall fordonsskatt

tas ut med ett högre belopp än vad som anges i bilaga 1 till fordonsskattelagen

motsvarande det förlängda skatteåret. För skatteperiod tas fordonsskatt ut med

ett högre belopp den första skatteperioden det skatteåret.

2 §

Bestämmelserna i fordonsskatteförordningen tillämpas vid uppbörd m.m.

Sammanfattning av betänkandet Punktskatterna - Reformerade betalningsregler,

m.m. (SOU 2000:46)

Uppdraget

Utredningens huvuduppgift är att se över förfarandereglerna för punktskatter och

 översynen skall koncentreras till de harmoniserade punktskatterna. En

kartläggning skall ske av hur lagstiftningen har tillämpats sedan den 1 januari

1995, då Sverige blev medlem i EU, och mot bakgrund av erfarenheterna från

tillämpningen skall behov av ändrad lagstiftning övervägas. I uppdraget ingår

även att göra en allmän översyn av lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter, LPP, och att i detta sammanhang undersöka om

punktskatterna kan inordnas i skattekontosystemet och i sådant fall föreslå

nödvändiga lagändringar.

Skattskyldighetens inträde för upplagshavare m.m.

Gemensamma regler inom unionen för förfarandet vid beskattningen av tobaks- och

alkoholvaror samt mineraloljeprodukter finns i det s.k. cirkulationsdirektivet.

Reglerna innebär i princip att punktskattepliktiga varor skall kunna cirkulera

fritt mellan länderna, att beskattning skjuts upp tills varorna når den slutliga

 konsumenten och att beskattningen sker i konsumtionslandet. Huvudaktörer i

detta system är upplagshavarna. Dessa skall godkännas av medlemsländerna och

upplagshavarnas tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor

skall ske på speciellt godkända platser, skatteupplag.

Reglerna om skattskyldighetens inträde för upplagshavare har i vissa fall visat

sig medföra tillämpningsproblem. I synnerhet gäller det några civilrättsliga

begrepp som inte stämmer överens med hur reglerna inom gemenskapen är utformade.

 Utredningen lämnar förslag som innebär att skattskyldighetens inträde görs mer

beroende av var varorna fysiskt befinner sig. Skattskyldigheten skall inträda i

följande situationer.

- Varorna förs ut från ett skatteupplag utan att därefter tas om hand av en

upplagshavare eller av en varumottagare i ett annat medlemsland.

- Varorna tas emot från en annan upplagshavare eller importeras utan att föras

till ett skatteupplag.

- Varorna tas i anspråk i upplaget eller försvinner därifrån på grund av t.ex.

svinn eller stöld.

- Upplagshavaren får sitt godkännande som upplagshavare eller av skatteupplag

återkallat.

Den normala handeln med tobak, alkohol och mineraloljor kommer inte nämnvärt att

 påverkas av förslagen. Redovisningen av skatten kan i de flesta situationer,

liksom i dag, ske på grundval av den normala affärsbokföringen.

Upplagshavarna åläggs, enligt vad som föreskrivs i cirkulationsdirektivet, att

för varje skatteupplag ha en lagerbokföring.

Beträffande godkännande av upplagshavare och skatteupplag finner utredningen

inte anledning att föreslå några ändrade regler förutom en smärre justering i

lagen om tobaksskatt och lagen om alkoholskatt som gör att den som endast

importerar varor för att därefter exportera dem, inte skall godkännas som

upplagshavare.

Skattefri förbrukning

För såväl alkoholvaror som bränslen finns användningsområden där förbrukningen

är skattefri, för bränslen kan även reducerad skatt förekomma. Denna

skattefrihet åstadkoms i vissa fall genom att förbrukaren lämnar en försäkran

till den som levererar varorna att varorna skall användas för ett speciellt

ändamål.

Detta system med inköp av alkoholvaror och bränslen mot försäkran har stora

brister. Det gäller framför allt möjligheterna till kontroll. Systemet är också

uppbyggt på ett sätt som gör att beskattningsmyndigheten har mycket liten

kännedom om vilka som hanterar varorna.

Utredningen förslår att den nuvarande ordningen ersätts med ett system där

skattefria inköp förutsätter att köparen är godkänd av beskattningsmyndigheten

som skattebefriad förbrukare. Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig skall kunna godkännas.

Vidare måste användningen av de skattebefriade varorna vara betydande, vilket

innebär att skattebefrielsen skall uppgå till minst 15 000 kr per år. Ett krav

på lagerbokföring för förbrukaren införs. Upplagshavares och andra

skattskyldigas rätt till avdrag i systemet förutsätter att varorna tas emot av

en skattebefriad förbrukare.

Beskattningsmyndigheten får återkalla ett godkännande om förutsättningarna för

godkännandet inte längre finns eller om varorna används för annat ändamål än vad

 som angivits i beslutet om godkännande. Vidare får godkännandet återkallas om

bokföringen inte är utformad på ett tillfredsställande sätt eller om den som

godkänts inte medverkar vid kontroll av verksamheten.

Systemet med godkännande fungerar dock inte fullt ut när det gäller bränslen som

 förbrukas i skepp och flygplan. I många fall befinner sig skeppen eller

flygplanen i Sverige under mycket kort tid och det går inte att administrera

skattefria leveranser för dessa om leveranserna först förutsätter ett

godkännande från beskattningsmyndigheten. Skattefri försäljning skall därför

kunna ske utan godkännande. När det gäller leveranser till flygplan ges

regeringen rätt att föreskriva att sådana leveranser endast får ske på vissa

flygplatser.

Punktskatterna och skattekontosystemet

Utredningen konstaterar att det finns ett uttalat önskemål från regeringen om

att även punktskatterna skall inordnas i skattebetalningslagens

skattekontosystem. Skattekontot innebär ett flertal fördelar för såväl

skattemyndigheterna som för de enskilda och dessa fördelar gör sig också

gällande om punktskatterna kommer med i systemet. Reglerna i LPP och

skattebetalningslagen är i mycket hög utsträckning identiska eller nästan

identiska. Utredningen föreslår därför att LPP upphävs och att även förfarandet

för punktskatterna regleras i skattebetalningslagen. Tidpunkterna för

redovisning och betalning av punktskatterna samordnas med de tider som gäller

för nuvarande skatter och avgifter i skattekontosystemet. Det innebär att

punktskatterna skall redovisas och betalas några dagar senare än vad som gäller

i dag.

I detta sammanhang föreslås också att revision skall kunna göras hos den som har

 ansökt om godkännande som upplagshavare eller registrerad varumottagare enligt

tobaks-, alkohol- och energiskattelagarna samt hos sådan skatterepresentant som

en distansförsäljare skall utse enligt dessa lagar. Revision skall även få ske

för kontroll av skatteupplag. Vidare föreslås vissa smärre justeringar av

förseningsavgiften.

Övriga förslag

Utredningen lämnar också förslag på följande punkter.

Mot bakgrund av vad som föreskrivs i cirkulationsdirektivet införs ett krav på

transportsäkerhet vid export i tobaks-, alkohol- och energiskattelagarna. För

att göra reglerna om transportsäkerhet mer enhetliga införs även krav på

transportsäkerhet vid import.

Undantag från skatteplikt skall gälla för alkoholinnehållet i vissa i

gemenskapsrätten angivna produkter. Detta för att göra det möjligt att importera

 produkterna utan skatt.

För alkohol i halvfabrikat görs vissa justeringar för att skattefriheten bättre

skall stämma överens med vad som anges i gemenskapsrätten.

Kravet på att ledsagardokument skall upprättas vid import slopas.

Det skall vara möjligt att besluta om s.k. tredjemansrevision i ärenden om

återbetalning enligt lagarna om tobaksskatt, alkoholskatt, skatt på energi och

skatt på gödselmedel.

Ikraftträdande

Förberedelsearbetet med att inordna punktskatterna i skattekontosystemet är av

sådan omfattning att de föreslagna ändringarna kan träda i kraft först den 1

januari 2003. Även om LPP föreslås upphävd kommer den att övergångsvis gälla för

 händelser som inträffar före den 1 januari 2003. För övriga ändringar gäller

den 1 juli 2001 som ikraftträdandetidpunkt.

Finansiering

Vid övergången till skattekontosystemet kommer, enligt utredningens förslag,

betalningen av punktskatterna att senareläggas någon dag. Det innebär

ränteförluster för staten. Den totala kostnaden kan beräknas till 45 miljoner

kr. Vidare kommer beskattningsmyndighetens arbete med att hantera det nya

systemet för skattebefriade förbrukare att ta 8-10 årsarbetskrafter i anspråk,

vilket motsvarar en årlig kostnad på 3,5 miljoner kr.

Finansieringen av förslagen bör ske genom att energiskatten på bränslen höjs

generellt med 0,25 procent. Detta motsvarar t.ex. 1 öre högre skatt per liter på

 bensin. Totalt ger detta förslag ökade intäkter med ca 60 miljoner kr netto.

Förslaget ger alltså också möjligheter att tillskjuta ytterligare resurser till

beskattningsmyndigheten, som genom utökad kontrollverksamhet kan göra systemet

med skattebefriade förbrukare effektivt.

Utredningens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att 31 b och 31 c §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1, 9-12, 20, 21, 23, 27, 29, 31 a, 32, 33, 35 och 39 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas sex ny paragrafer, 1 a-1 e och 10 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Tobaksskatt skall betalas för tobaksvaror som tillverkas i Sverige, som förs in

eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak som

hänförs till nr 2402 och 2403 i Kombinerade nomenklaturen (KN) enligt

förordningen EEG 2658/87.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak.

Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till KN-nr 2403

enligt förordningen EEG 2658/87. Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden utanför detta

skatteområde.

1 a §

Med cigaretter avses

1. tobaksrullar som går att röka som de är och som inte är cigarrer eller

cigariller enligt definitionen i 1 b §,

2. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan införas i

cigarettpappersrör,

3. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan rullas in i

cigarettpapper.

1 b §

Med cigarrer och cigariller avses, om de kan rökas som de är

1. tobaksrullar gjorda enbart av naturtobak,

2. tobaksrullar med yttre täckblad av naturtobak,

3. tobaksrullar med yttre täckblad som har cigarrers normala färg och ett omblad

 av homogeniserad tobak, där minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både

bredare och längre än 1,75 mm och där täckbladet är anbringat i spiralform med

en spetsig vinkel på minst 30 grader mot cigarrens längdaxel,

4. tobaksrullar med yttre täckblad som har cigarrers normala färg, gjort av

homogeniserad tobak, om styckevikten förutom filter eller munstycke är minst 2,3

 g och om minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både bredare och längre

än 1,75 mm och om omkretsen är minst 34 mm över minst en tredjedel av längden.

1 c §

Med röktobak avses

1. tobak som skurits eller på annat sätt strimlats, tvinnats eller pressats till

 kakor och som går att röka utan ytterligare industriell beredning,

2. tobaksavfall som bjuds ut till detaljförsäljning, som inte omfattas av 1 a

eller 1 b § och som går att röka.

1 d §

Produkter som helt eller delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt

uppfyller kriterierna i 1 b § behandlas som cigarrer och cigariller, förutsatt

att de har

1. täckblad av naturtobak,

2. täckblad och omblad av tobak, som båda är gjorda av homogeniserad tobak,

eller

3. täckblad av homogeniserad tobak.

1 e §

Produkter som helt eller delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt

uppfyller kriterierna i 1 a eller 1 c § behandlas som cigaretter respektive

röktobak.

Produkter som inte innehåller någon tobak och som uteslutande används för

medicinska ändamål behandlas dock inte som tobaksprodukter

9 §

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 13

eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 16

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

7. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag,

8. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varorna används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

 att de går förlorade.

10 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

2. tar emot skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller importerar skattepliktiga varor från tredje land,

för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG.

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

10 a §

Upplagshavarens bokföring skall vara utformad så att kontroll av verksamheten är

 möjlig

11 §

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land,

3. transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550), och

4. export av obeskattade varor till tredje land.

Säkerheten enligt första stycket skall ställas innan transporten påbörjas och

uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de

obeskattade varor som upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid

beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då

transport av obeskattade varor sker

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

12 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

20 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet som upplagshavare eller av skatteupplaget återkallas,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

6. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 7 när varorna används för

annat än avsett ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 10 §,

 tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 7, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 8, när varorna används för

annat än avsett ändamål.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

21 §

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 20 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget, eller

e) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

23 §

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

21 § första stycket e,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 7, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 21 § första stycket e skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 7 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 14 § ställts för skatten i destinationslandet.

27 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 23 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall varorna beskattas

 här i landet om varorna finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari

 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

 och övervakning av sådana varor. Skatten skall tas ut med belopp enligt

bestämmelserna vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

Skatt som påförs enligt andra stycket skall betalas inom den tid som

beskattningsmyndigheten bestämmer. Om skatten inte betalas i tid skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt bestämmelserna i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift.

29 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 28 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 26 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 27 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

31 a §

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt 29 eller 30 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt 29 eller 30 § gäller

 3 kap. 3-16 §§ och 8 kap. 1 § andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter i tillämpliga delar.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 10 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i

den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet, eller

8. som har beskattats i ett annat EG-land.

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 § får avdrag göras för

 skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 § får avdrag göras för

 skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på tobaksvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

35 §

Beslut enligt 31 a och 31 b §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna

lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige, sökanden

 och säljare som avses i 5 §.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige, sökanden och säljare som avses i 5 §.

39 §

Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2 eller 3 får efter ansökan registreras, om

verksamheten är av större omfattning eller det annars finns särskilda skäl.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2 eller 3 får efter ansökan registreras, om

verksamheten är av större omfattning och det med hänsyn till hans ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för att bli registrerad. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001. Äldre föreskrifter gäller fortfarande

för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att 31 b och 31 c §§ skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 31 f § skall betecknas 31 h §,

dels att 7-11, 19, 20, 22, 26, 28, 30, 31 a, 31 e, 32, 33 och 35 §§ samt

rubriken närmast före 31 e § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 9 a, 31 f och 31 g §§, av

 följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Skatt skall inte betalas för varor som distribueras i form av alkohol som är

fullständigt denaturerad i enlighet med de föreskrifter regeringen meddelar. Vid

 försäljning till ett annat EG-land, skall ett av avsändaren upprättat förenklat

 ledsagardokument åtfölja sådana varor under transporten.

Skatt skall inte betalas för varor som

1. distribueras i form av alkohol som är fullständigt denaturerad i enlighet med

 kommissionens förordning EEG nr 3199/93 av den 22 november 1993 om ömsesidigt

erkännande av förfaranden för att fullständigt denaturera alkohol för att

erhålla punktskattebefrielse,

2. ingår i vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

3. ingår i läkemedel,

4. ingår i smakämnen för tillverkning av livsmedel och drycker med en

alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

5. ingår direkt eller som ingrediens i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje tillfälle inte överstiger

8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram av produkten för chokladprodukter och 5

liter ren alkohol per 100 kilogram av produkten avsedda för andra produkter,

eller

6. ingår i en vara som inte är avsedd för konsumtion, under förutsättning att

ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon EG-medlemsstats krav.

Om varor som anges i första stycket 1 säljs till ett annat EG-land, skall ett av

 avsändaren upprättat förenklat ledsagardokument åtfölja varorna under

transporten.

8 §

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 12

eller 13 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 16

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. annars i Sverige tillverkar etylalkohol,

7. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag eller som annars i Sverige tillverkar mellanklassprodukter eller

etylalkohol,

8. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varorna används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

 att de går förlorade.

9 §

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

2. tar emot skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en annan

upplagshavare i Sverige eller importerar skattepliktiga varor från tredje land,

för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG,

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

9 a §

Upplagshavarens bokföring skall vara utformad så att kontroll av verksamheten är

 möjlig.

10 §

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land,

3. transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550), och

4. export av obeskattade varor till tredje land.

Säkerheten enligt första stycket skall ställas innan transporten påbörjas och

uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de

obeskattade varor som upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid

beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då

transport av obeskattade varor sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

11 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

19 §

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet som upplagshavare eller av skatteupplaget återkallas

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

6. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 8 när varorna används för

annat än avsett ändamål.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 9 §,

tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 7, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 8, när varorna används för

annat än avsett ändamål.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

20 §

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget,

e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

f) används för framställning av läkemedel,

g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och

drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

i) används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för konsumtion, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav,

j) används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

 alkohol,

k) säljs i enlighet med bestämmelsen i 31 e § för däri angivna ändamål,

l) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till annan

användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek för

medicinskt ändamål, eller

m) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

22 §

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

20 § första stycket m,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 8, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 20 § första stycket m skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 8 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 13 § ställts för skatten i destinationslandet.

26 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 22 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall varorna beskattas

 här i landet om varorna finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari

 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

 och övervakning av sådana varor. Skatten skall tas ut med belopp enligt

bestämmelserna vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

Skatt som påförs enligt andra stycket skall betalas inom den tid som

beskattningsmyndigheten bestämmer. Om skatten inte betalas i tid skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt bestämmelserna i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift.

28 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 27 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 25 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 26 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

30 §

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 20 § första stycket e-j

kan, om skatt betalats för varorna, återbetalning ske efter skriftlig ansökan

hos beskattningsmyndigheten.

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 32 § första stycket 7 a

och b av någon som inte är upplagshavare eller skattebefriad förbrukare kan

återbetalning av skatten ske efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan enligt första stycket skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och

 ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

 1 500 kronor. Ansökan skall åtföljas av dokumentation som styrker användningen.

31 a §

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt 28-30 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt 28-30 § gäller 3

kap. 3-16 §§ och 8 kap. 1 § andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter i tillämpliga delar.

Inköp av varor utan skatt

Skattebefriad förbrukare

31 e §

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. att inköpa minst 25 kilogram alkohol under ett

 kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan alkohol som anges i

tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en försäkran till denne om att

alkoholen skall användas för sådant ändamål som anges i 20 § första stycket e-j.

Som skattebefriad förbrukare får för viss tid godkännas den som i betydande

omfattning använder alkohol för ändamål som anges i 32 § första stycket 7 a och

b om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en upplagshavare

 köpa alkohol utan skatt.

31 f §

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare skall ha sin bokföring utformad så

 att kontroll av verksamheten är möjlig.

31 g §

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. alkoholen används för annat ändamål än som anges i beskattningsmyndighetens

beslut,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 31 f §, eller

4. förbrukaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

32 §

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 10 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har använts

a) för framställning av sådana produkter som anges i 7 § första stycket 2-6,

b) i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol,

c) för vetenskapligt ändamål eller har levererats till annan användare för

vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek för medicinskt ändamål,

8. som har levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i

den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet,

9. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande, eller

10. som har beskattats i ett annat EG-land

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 § får avdrag göras för

 skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

 olyckshändelse eller force majeure.

En registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en

skatterepresentant enligt 14 § får göra avdrag för skatt på alkoholvaror som

förstörts under transporten till varumottagaren genom olyckshändelse, force

majeure eller till följd av varornas karaktär.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på alkoholvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

35 §

Beslut enligt 31 a och 31 b §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna

lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige och

sökanden.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige och sökanden.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Den som vid lagens ikraftträdande har sådant tillstånd från Läkemedelsverket

som anges i den äldre lydelsen av 31 e §, skall i fortsättningen anses ha

godkänts som skattebefriad förbrukare enligt den nya lydelsen av paragrafen.

Godkännandet skall då anses gälla för den tid och för det eller de ändamål som

angetts i Läkemedelsverkets tillstånd.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi

dels att 7 kap. 2-4, 5 a och 7 §§, 8 kap. 4-5 §§ och 9 kap. 11, 14 och 15 §§

skall upphöra att gälla,

dels att 2 kap. 1 och 9 §§, 4 kap. 1-5 och 12 §§, 5 kap. 1-3 §§, 6 kap. 2 och 10

 §§, 7 kap. 1, 5, 5 b och 6 §§, 8 kap. 1-3 §§, 9 kap. 2, 6, 9 och 13 §§, 10 kap.

 11 §, 11 kap. 9, 10 och 13 §§ och 12 kap. 1 § samt rubrikerna närmast före 7

kap. 1 §, 8 kap. 1 § och 11 kap. 9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 3 a §, och ett nytt

kapitel, 6 a kap., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 1

3 kr 61 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 47 öre

per liter

b) miljöklass 2

3 kr 64 öre

per liter

86 öre

per liter

4 kr 50 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

4 kr 27 öre

per liter

86 öre

per liter

5 kr 13 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74 -

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350°C,

743 kr per m3

1 058 kr per m3

1 801 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350°C,

tillhörig

miljöklass 1

1 624 kr per m3

1 058 kr per m3

2 682 kr per m3

miljöklass 2

1 750 kr per m3

1 058 kr per m3

2 808 kr per m3

miljöklass 3 eller inte tillhör någon miljöklass

2 048 kr per m3

1 058 kr per m3

3 106 kr per m3

4.

ur 2711 12 11-2711 19 00

Gasol

145 kr per

1 000 kg

1 112 kr per

1 000 kg

1 257 kr per

1 000 kg

5.

ur 2711 29 00

Metan

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00, 2711 21 00

Naturgas

241 kr per

1 000 m3

792 kr per

1 000 m3

1 033 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702 eller 2704

Kolbränslen

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00-2713 12 00

Petroleumkoks

316 kr per

1 000 kg

920 kr per

1 000 kg

1 236 kr per

1 000 kg

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

I fall som avses i 4 kap. 1 § 8 och 12 § första stycket 4 tas skatt ut med ett

belopp som motsvarar skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets

olika användningssätt.

För kalenderåret 2001 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

9 §

Bränsletank som förser motor på motordrivet fordon med bränsle får inte

innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 8 §

första stycket är försedd med märkämnen. Inte heller bränsletank som förser

motor på båt med bränsle får innehålla en sådan oljeprodukt. Detta gäller dock

inte båtar för vilka fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787).

Bestämmelserna i första stycket gäller även oljeprodukt, från vilken märkämnen

som avses i 8 § första stycket har avlägsnats.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt. Har medgivande lämnats för

båt gäller 7 kap. 2 § andra stycket 1 b samt 8 kap. 3 och 4 §§ om avdrag och

inköp mot försäkran för bränsle i skepp även för bränsle i sådan båt.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt. Har medgivande lämnats för

båt gäller 6 a kap. 1 § 3 om skattebefrielsen för skepp även för bränsle i sådan

 båt. Om den som fått medgivandet inte kan göra avdrag enligt 7 kap. 1 § skall

medgivandet anses som ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt 8 kap.

 1 §.

Beslut om medgivande, som enligt tredje stycket lämnats för annan båt än sådan

som disponeras av en statlig myndighet, skall gälla för viss tid och får

återkallas om förutsättningarna för medgivande inte längre finns. Beslut om

återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

4 kap.

1 §

Skyldig att betala energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt (skattskyldig)

för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som i Sverige tillverkar eller bearbetar bränsle eller annan som godkänts

 som upplagshavare enligt 3 §,

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som godkänts som upplagshavare enligt 3 §,

2. varumottagare som avses i 6 eller 7 §,

3. skatterepresentant enligt vad som anges i 8 §,

4. den som från ett annat EG-land säljer och levererar bränsle till en köpare i

Sverige genom distansförsäljning enligt 9 §,

5. den som i annat fall än som anges i 1-4 från ett annat EG-land till Sverige

för in eller tar emot leverans av bränsle,

6. annan än upplagshavare som importerar bränsle från tredje land,

7. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som säljer eller

förbrukar bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med

högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 7 tillämpas även i fråga om bränsle för vilket

antingen ingen skatt har betalats eller skatt har betalats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a, och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används för privat ändamål, eller

b) i båt för vilken fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787), när

 båten används för privat ändamål.

7. den som i Sverige yrkesmässigt tillverkar eller bearbetar bränsle utanför ett

 skatteupplag,

8. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som använder bränslet för

 ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

2 §

Om ett bränsle för vilket skattskyldighet inte inträtt skall transporteras

mellan Sverige och ett annat EG-land enligt 6 kap. 3 § men inte når den

mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall skatt betalas för bränslet i

Sverige om bränslet

1. finns i Sverige eller kan antas ha förbrukats här, eller

2. har levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var

bränslet finns eller var det har förbrukats.

Den som ställt säkerhet för transporten är skyldig att betala skatt enligt

första stycket. Beskattning skall ske som om skattskyldighet inträtt vid den

tidpunkt då bränslet fördes in till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattat bränsle, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall bränslet

beskattas här i Sverige om varorna finns i Sverige eller kan antas ha

konsumerats här.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari

 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

 och övervakning av sådana varor. Skatten skall tas ut med belopp enligt

bestämmelserna vid den tidpunkt då bränslet sändes i väg.

Skatt som påförs enligt andra stycket skall betalas inom den tid som

beskattningsmyndigheten bestämmer. Om skatten inte betalas i tid skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt bestämmelserna i lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift.

3 §

Som upplagshavare får godkännas den som i en yrkesmässig verksamhet som bedrivs

i Sverige avser att

1. tillverka eller bearbeta bränslen, eller

2. i större omfattning

a) hålla bränslen i lager, eller

b) återförsälja eller förbruka metan,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av bränslen samt

återförsäljning eller förbrukning av metan skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

3 a §

Upplagshavarens bokföring skall vara utformad så att kontroll av verksamheten är

 möjlig.

4 §

Om en upplagshavare i Sverige säljer bränsle, för vilket skattskyldighet inte

inträtt, till annan svensk upplagshavare eller till upplagshavare eller

varumottagare i ett annat EG-land, skall han innan leverans av bränsle påbörjas

hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land. Säkerheten skall uppgå till ett

belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade bränslen

 som upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet

skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattat

bränsle sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattat bränsle till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattat bränsle till en näringsidkare i ett annat EG-land,

3. transport av bränsle som förtullats enligt tullagen (1994:1550), och

4. export av obeskattat bränsle till tredje land.

Säkerheten enligt första stycket skall uppgå till ett belopp som motsvarar den

skatt som i medeltal belöper på de obeskattade bränslen som upplagshavaren

transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast

tas till de dygn under ett år då transport av obeskattat bränsle sker

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av bränslen. Säkerheten skall uppgå till

 ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de bränslen som

upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt andra stycket får bortses från bränslen

som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt tredje stycket får bortses från bränslen

 som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

5 §

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

12 §

Skattskyldig för energiskatt för råtallolja samt för energiskatt, koldioxidskatt

 och svavelskatt för bränslen som avses i 2 kap. 1 § första stycket 6-8,

bränslen enligt 3 och 4 §§ som inte avses i 1 kap. 3 a § samt vad gäller

svavelskatt även bränslen som avses i 3 kap. 1 § 1 är den som

1. tillverkar eller bearbetar bränsle,

2. enligt 6 kap. 10 § andra stycket registrerats som lagerhållare,

återförsäljare eller förbrukare av bränsle,

3. i annat fall än som avses i 1 och 2

a) importerar bränsle från tredje land, eller

b) för in kolbränsle, petroleumkoks, råtallolja eller torvbränsle till Sverige

från ett annat EG-land eller tar emot en sådan leverans, och

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som säljer eller förbrukar

bränslet för ett ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 4 tillämpas även i fråga om bränsle enligt 2 kap.

3 eller 4 § som inte avses i 1 kap. 3 a § och som beskattats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a eller som förvärvats utan skatt, och som förbrukas i skepp,

när skeppet används för privat ändamål.

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som använder bränslet för ett

 ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Som tillverkare anses den som för in naturgas till Sverige samt den för vars

räkning sådan införsel äger rum. Som tillverkare anses även den som tar upp

torvbränsle.

5 kap.

1 §

Skattskyldigheten för upplagshavare inträder när

1. han levererar bränsle till en köpare i Sverige som inte är upplagshavare

eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare eller

registrerad eller oregistrerad varumottagare,

2. han exporterar bränsle till en köpare i tredje land,

3. han tar i anspråk bränsle för annat ändamål än försäljning eller bränsle

annars upphör att lagras i godkänt skatteupplag, eller

4. han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

1. bränsle förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av andra stycket,

2. bränsle tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett skatteupplag,

3. bränsle importeras utan att föras till ett skatteupplag,

4. bränsle tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrist uppkommer, eller

5. godkännandet som upplagshavare eller av skatteupplag återkallas.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 inträder inte för bränsle som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

2 §

Skattskyldigheten inträder

1. för varumottagare som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 2, när

 han tar emot leverans av bränsle,

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket

3, när köparen tar emot leverans av bränsle, och

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket

3, vid mottagande av bränsle, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4 eller 12 §

första stycket 3 b, när bränslet förs in till Sverige.

3 §

Skattskyldigheten inträder

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4, när bränslet

av honom levereras till köpare,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 7 eller andra

stycket eller enligt 4 kap. 12 § första stycket 4 eller andra stycket, när

bränslet levereras till en köpare eller tas i anspråk för det ändamål som medför

 att skatt skall betalas med högre belopp, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § första stycket 1 eller 2 när

a) bränsle av honom levereras till en köpare som inte är registrerad eller till

eget försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas

i anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4, när leverans

av bränslet sker,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 8 eller enligt 4

 kap. 12 § första stycket 4 eller, när bränslet används för ett ändamål som

medför att skatt skall betalas med högre belopp, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § första stycket 1 eller 2 när

a) bränsle av honom levereras till någon som inte är registrerad eller till eget

 försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas i

anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

b) han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

6 kap.

2 §

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare eller en varumottagare i ett annat EG-land,

2. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare i Sverige om transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en mottagare i ett annat EG-land enligt 2 kap. 11 § första stycket 5,

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §,

och

5. vid transport av bränsle som avses i 1 kap. 3 a § och som förtullats enligt

tullagen (1994:1550).

3. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en mottagare i ett annat EG-land enligt 2 kap. 11 § första stycket 5, och

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall följa bränslet under

transporten i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 2 kap. 11 § första stycket 5 skall

bränslet under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller

 för bränslet i det andra EG- landet.

10 §

Skattskyldiga enligt 4 kap. 3, 6, 8 eller 10 § eller 12 § första stycket 1 skall

 vara registrerade hos beskattningsmyndigheten.

Hos beskattningsmyndigheten kan registreras den som i en yrkesmässig verksamhet

som bedrivs i Sverige i större omfattning

Som skattskyldig får också efter ansökan registreras den som i större omfattning

1. håller bränslen enligt 4 kap. 12 § i lager, eller

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §.

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §,

om det med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämpligt att registrera honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för att bli registrerad. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Föreslagen lydelse

6 a kap. Skattebefriade användningsområden m.m.

1 §

Vid användning av bränsle för nedan angivna ändamål, i förekommande fall med

begränsningar till vissa bränsleslag, skall hel eller delvis skattebefrielse ske

 enligt följande:

Ändamål

Bränsle som inte ger befrielse

Befrielse från energiskatt

Befrielse från koldioxidskatt

Befrielse

från svavelskatt

1. Förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en

process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än motor-drift

eller uppvärmning

Hel

Hel

Hel

2. Förbrukning i tåg eller annat spårbundet färdmedel

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

Hel

Hel

Hel

3. Förbrukning i skepp, när skeppet inte används för privat ändamål

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

Hel

Hel

Hel

4. Förbrukning i båt för vilken fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen

(1993:787), när båten inte används för privat ändamål

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

Hel

Hel

Hel

5. Förbrukning i

a) luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål

Annan bensin än flygbensin (KN-nr

27100026)

Hel

Hel

Hel

b) luftfartyg, när luftfartyget används för privat ändamål eller i

luftfartygsmotorer i provbädd eller i liknande anordning

Andra bränslen än flygbensin och flygfotogen (KN-nr 2710051)

Hel

Hel

Hel

6. Förbrukning vid framställning av andra skattepliktiga produkter än elektrisk

kraft

Hel

Hel

Hel

7. Förbrukning vid fram-ställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av 3 §

Bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

Hel

Hel

-

8. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

metallurgiska processer

Andra bränslen än kolbränslen och petroleumkoks

Hel

Hel

Hel

9. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

Hel

Halv

-

10. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för

växthus-uppvärmning vid yrkesmässig växthusodling

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

Hel

Halv

-

11. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

yrkesmässigt jord-, skogs,- eller vattenbruksverksamhet

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

Hel

Halv

-

12. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i processer

för framställning av andra mineraliska ämnen än metaller eller i sodapannor

eller lutpannor

-

-

Hel

13. Förbrukning vid tillverkningsprocessen i gruvindustriell verksamhet för

drift av andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar

Andra bränslen än bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

Hel

Halv

-

2 §

Om råtallolja förbrukas för ändamål som anges i 1 § 9-11 skall befrielse från

energiskatten ske på så sätt att den uppgår till ett belopp som motsvarar

energiskatten och hälften av den koldioxidskatt som tas ut på bränsle enligt 2

kap. 1 § första stycket 3 a.

3 §

Vid samtidig produktion av värme och skattepliktig elektrisk kraft i en

kraftvärmeanläggning skall, för den del av bränslet som förbrukats för

framställning av nyttiggjord värme, skattebefrielsen enligt 1 § 7 inte avse

koldioxidskatt och när det gäller energiskatt endast avse halva skatten. Såvitt

avser energiskatt på råtallolja gäller befrielsen dock endast hälften av den

energiskatt som tas ut på bränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

4 §

Skattebefrielse enligt 1 § 7 gäller också för bränsle som avses i 2 kap. 1 §

första stycket 3 b vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts.

5 §

De begränsningar av skattebefrielsen i 1 § som gäller bensin och bränsle som

avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b skall även tillämpas på bränsle för vilket

 motsvarande skatt skall betalas enligt 2 kap. 3 och 4 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

1 §

I en deklaration som avser energiskatt och koldioxidskatt på bränslen som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b får avdrag göras för skatt på bränsle

Den som är skattskyldig får göra avdrag för skatt på bränsle

1. för vilket skattskyldighet tidigare har inträtt,

2. som tagits tillbaka i samband med återgång av köp,

3. som av den skattskyldige exporterats till tredje land eller förts till frizon

 eller frilager för annat ändamål än att förbrukas där,

4. som förbrukats eller sålts för förbrukning

a) för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning, eller

b) i en process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än

motordrift eller uppvärmning,

5. som förbrukats för framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts.

Avdrag enligt första stycket 4 får göras även för skatt på bränsle som

förbrukats eller sålts för förbrukning för gas- och värmeproduktion som sker vid

 användning av bränsle på sätt som avses i första stycket 4.

4. som förbrukats på sätt som anges i 6 a kap.

5. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande,

6. som har tagits emot för förbrukning i skepp eller luftfartyg för sådana

ändamål som anges i 6 a kap. 1 § 3 och 5, med de begränsningar till vissa

bränslen som följer av dessa punkter.

Regeringen får föreskriva att avdrag enligt första stycket 6, såvitt avser

luftfartyg, endast kan medges om bränslet tagits emot på vissa flygplatser.

5 §

I en deklaration som avser svavelskatt på andra bränslen än flygbensin och

flygfotogen får avdrag göras enligt 1 § första stycket 1-4 och andra stycket och

 enligt 2 § andra stycket 1-3.

Avdrag får, i den mån avdrag inte gjorts enligt första stycket, göras även för

skatt på svavel i bränsle som har förbrukats eller sålts för förbrukning i

metallurgiska processer eller processer för framställning av varor av andra

mineraliska ämnen än metaller, vari skall anses ingå även den gas- och

värmeproduktion som sker till följd av sådana processer, eller i sodapannor

eller lutpannor.

Om en skattskyldig har begränsat utsläppet av svavel genom reningsåtgärd eller

genom bindning i någon produkt eller i aska i samband med förbrukning av det

skattepliktiga bränslet, får avdrag göras med 30 kronor per kilogram svavel som

utsläppet har minskat.

5 §

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på annat

bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § får avdrag också göras för skatt på bränsle

som av den skattskyldige förts ut från Sverige till ett annat EG-land.

En skattskyldig som fört ut annat bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § från

Sverige till ett annat EG-land får göra avdrag för skatten på bränslet.

6 §

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på

bränslen som avses i 1 kap. 3 a § och som lämnas av upplagshavare, varumottagare

 eller skatterepresentant som avses i 4 kap. 8 § får avdrag även göras för skatt

 på bränsle som förstörts till följd av tillfälliga omständigheter eller force

majeure. Varumottagare och skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast

 på bränsle som förstörts under transport till varumottagaren.

Upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant får i fråga om bränslen

som avses i 1 kap. 3 a § göra avdrag för skatt på bränsle som förstörts till

följd av olyckshändelse eller force majeure. Varumottagare och

skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast för skatt på bränsle som

förstörts under transport till varumottagaren.

En upplagshavare får också göra avdrag för skatt på bränsle som har beskattats i

 ett annat EG-land.

8 kap.

Inköp mot försäkran

Skattebefriad förbrukare

1 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa bensin och bränsle som

 avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b utan energiskatt och koldioxidskatt mot

att han lämnar en försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för

 sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första stycket 4 eller andra stycket.

Som skattebefriad förbrukare får för viss tid godkännas den som i betydande

omfattning förbrukar bränsle för ändamål som anges i 6 a kap. 1 § 1-5, 8, 10 och

 12 om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en skattskyldig

köpa bränsle befriat från skatt enligt 6 a kap.

2 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa kolbränslen och

petroleumkoks utan energiskatt och koldioxidskatt mot att han lämnar en

försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för sådant ändamål

som avses i 7 kap. 3 §.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare skall ha sin bokföring utformad så

 att kontroll av verksamheten är möjlig.

3 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa annat bränsle än

sådant som avses i 1 §, dock inte flygbensin och flygfotogen, utan energiskatt

och koldioxidskatt mot att han lämnar en försäkran till leverantören om att

bränslet skall användas för ett sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första

stycket 4 eller andra stycket eller i 7 kap. 2 § andra stycket 1 eller 2.

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. bränslet används för annat ändamål än som anges i beskattningsmyndighetens

beslut,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 2 §, eller

4. förbrukaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

9 kap.

2 §

Om någon som inte är skattskyldig har förbrukat bränsle, dock inte bensin,

råtallolja eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet, i annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än växthusuppvärmning vid

yrkesmässig växthusodling eller i yrkesmässig skogs- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan

återbetalning av energiskatten och hälften av koldioxidskatten på bränslet.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas även på råtallolja, dock att

återbetalning medges av energiskatt till ett belopp som motsvarar den

energiskatt och hälften av den koldioxidskatt som tas ut på bränsle som avses i

2 kap. 1 § första stycket 3 a.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första eller andra stycket medges enligt den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

Om någon som inte är skattskyldig eller skattebefriad förbrukare har förbrukat

bränsle på ett sådant sätt som anges i 6 a kap. 1 och 2 §§, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan återbetalning av skatten på bränslet på

sätt framgår av nämnda bestämmelser.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första stycket medges enligt den lägre koldioxidskattesats

eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer av beslutet.

6 §

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 § tredje stycket, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan kompensation för den svavelskatt som

belastat bränslet med 30 kronor per kilogram som utsläppet har minskat.

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 §, medger beskattningsmyndigheten efter

ansökan kompensation för den svavelskatt som belastat bränslet med 30 kronor per

 kilogram som utsläppet har minskat.

9 §

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 4 §, inköp mot försäkran enligt 8

 kap. 3 a § eller återbetalning enligt 9 kap. 2 § gäller följande. Har bränsle,

dock inte bensin eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b,

förbrukats vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jord-, skogs- eller vattenbruksverksamhet, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning av koldioxidskatten eller,

beträffande råtallolja, energiskatten för den del av skatten som överstiger 0,8

procent av de framställda produkternas försäljningsvärde. Nedsättning medges med

 sådant belopp att den överskjutande skattebelastningen inte överstiger 24

procent av det överskjutande skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock

inte medges för skatt på bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 1 § första stycket 4, att köpa

bränsle befriat från skatt enligt 8 kap. 1 § eller till återbetalning enligt 9

kap. 2 § gäller följande. Har bränsle, dock inte bensin eller bränsle som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, förbrukats vid tillverkningsprocessen i

industriell verksamhet eller i yrkesmässig jord-, skogs- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning

av koldioxidskatten eller, beträffande råtallolja, energiskatten för den del av

skatten som överstiger 0,8 procent av de framställda produkternas

försäljningsvärde. Nedsättning medges med sådant belopp att den överskjutande

skattebelastningen inte överstiger 24 procent av det överskjutande

skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock inte medges för skatt på

bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Bestämmelserna i första stycket gäller även mottagare av värmeleveranser om

värmen har använts vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jord-, skogs- eller vattenbruksverksamhet. I sådana fall avses med

bränsle det bränsle som förbrukats för framställning av värmen.

Vid beräkning av nedsättning enligt första eller andra stycket får den

koldioxidskatt som är hänförlig till följande bränslen dock inte sättas ned mer

än att den motsvarar minst

a) 160 kronor per kubikmeter dieselbrännolja (KN-nr 2710 00 69) eller fotogen

(KN-nr 2710 00 51 eller 2710 00 55),

b) 125 kronor per kubikmeter eldningsolja (KN-nr 2710 00 74-2710 00 78), och

c) 320 kronor per 1 000 kilogram gasol som förbrukats för drift av stationära

motorer.

Vad som i tredje stycket föreskrivs om dieselbrännolja, fotogen, eldningsolja

och gasol tillämpas även på bränsle för vilket motsvarande skatt skall betalas

enligt 2 kap. 3 och 4 §§.

Ansökan om nedsättning enligt första eller andra stycket skall omfatta en period

 om ett kalenderår och skall lämnas in till beskattnings-myndigheten senast inom

 ett år efter kalenderårets utgång.

13 §

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av,

nedsättning av eller kompensation för skatt enligt 2-6, 8 a, 9 eller 9 b-11 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av, nedsättning av eller

kompensation för skatt enligt 2-6, 8 a, 9 eller 9 b-11 § gäller 3 kap. 3-16 §§

och 8 kap. 1 § andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter i tillämpliga delar.

10 kap.

11 §

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 § lagen (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter skall tillämpas även på avgift enligt detta kapitel.

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 och 18 §§ lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter skall tillämpas även på avgift enligt

detta kapitel.

11 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

9 §

I en deklaration som avser energiskatt på elektrisk kraft får avdrag göras för

skatt på elektrisk kraft som

Den som är skattskyldig för energiskatt på elektrisk kraft får göra avdrag för

skatt på elektrisk kraft som

1. förbrukats eller sålts för förbrukning i tåg eller annat spårbundet

transportmedel eller för motordrift eller uppvärmning i omedelbart samband med

sådan förbrukning,

2. förbrukats eller sålts för förbrukning för annat ändamål än motordrift eller

uppvärmning eller för användning i omedelbart samband med sådan förbrukning,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid framställning av produkter som

avses i 7 kap. 2 § andra stycket 3,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 2 § andra stycket 4,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid framställning av produkter som

avses i 6 a kap. 1 § 6,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 1 § första stycket,

5. förbrukats eller sålts för förbrukning vid sådan överföring av elektrisk

kraft på det elektriska nätet som utförs av den som ansvarar för förvaltningen

av nätet i syfte att upprätthålla nätets funktion.

10 §

Avdrag får göras även för energiskatt och koldioxidskatt på

1. bränsle som beskattas enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 b, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts,

2. annat bränsle än som avses under 1, dock inte råtallolja, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av andra och femte styckena.

Avdrag enligt första stycket 2 får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för energiskatt

och koldioxidskatt på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för hälften av energi-skatten på den del av

bränslet som förbrukats för framställning av nyttiggjord värme.

Avdrag får göras även för energiskatt på råtallolja om den förbrukats vid

framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de begränsningar som följer

av fjärde och femte styckena.

Avdrag enligt tredje stycket får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för hela

energiskatten på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för energiskatt med ett belopp som motsvarar

hälften av den energiskatt som tas ut på bränsle som avses i 2 kap. 1 § första

stycket 3 a på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

nyttiggjord värme.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4, 7 kap. 1 § första stycket 5 eller 2 § andra

stycket 4 eller tredje eller fjärde stycket.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4 eller 7 kap. 1 § första stycket.

Den som yrkesmässigt levererar elektrisk kraft som i Sverige framställts i ett

vindkraftverk får göra avdrag med ett belopp som svarar mot den skatt som skall

betalas enligt 3 § första stycket 4.

13 §

I fråga om återbetalning av energiskatt enligt 12 § gäller bestämmelserna i 9

kap. 12-15 §§.

I fråga om återbetalning av energiskatt enligt 12 § gäller bestämmelserna i 9

kap. 12 och 13 §§.

12 kap.

1 §

Beslut enligt 9 kap. 13 och 14 §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt

denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige och

 sökanden.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige och sökanden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001. Äldre föreskrifter gäller fortfarande

i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel

dels att 8 c och 8 d §§ skall upphöra att gälla,

dels att 6, 8 b och 9 §§ skall ha följande lydelse.

6 §

Den som är skattskyldig enligt 4 § första stycket 1 eller 2 skall vara

registrerad hos beskattningsmyndigheten.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

kan registreras hos beskattningsmyndigheten som återförsäljare.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

får efter ansökan registreras som skattskyldig om det med hänsyn till hans

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera

 honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för att bli registrerad. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

8 b §

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontroll-uppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt denna lag.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt denna lag gäller 3

kap. 3-16 §§ och 8 kap. 1 § andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter i tillämpliga delar.

9 §

Beslut enligt 8 b och 8 c §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna lag

 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001. Äldre föreskrifter gäller fortfarande

i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

Förteckning över remissinstanser beträffande betänkandet Punktskatterna -

Reformerade betalningsregler, m.m. (SOU 2000:46)

Efter remiss har följande lämnat yttrande över utredningens förslag:

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Dalarnas län, Luftfartsverket,

Tullverket, Riksskatteverket, Riksrevisionsverket, Statens Jordbruksverk,

Fiskeriverket, Statens Naturvårdsverk, Alkoholinspektionen, Läkemedelsverket,

Ekobrottsmyndigheten, Länsstyrelsen i Stockholms län, Svensk Handel, Sveriges

Industriförbund, Svenska Petroleuminstitutet, Svenska Gasföreningen, Svenska

Kraftverksföreningen, AB Trav och Gallop, Grus- och Makadamföreningen, Svenska

Renhållningsverksföreningen, Sveriges Fiskares Riksförbund, Sveriges

Redarförening, Lantbrukarnas Riksförbund, Trädgårdsnäringens Riksförbund, Svensk

 Industriförening, Sprit- och Vinleverantörsföreningen, Bilindustriföreningen,

Kungliga Svenska Aeroklubben, Svenska Allmänflygföreningen, Hjelmco Oil AB,

Svenska Bankföreningen, Sveriges Försäkringsförbund, Radio- och TV-verket,

Swedish Match North Europe AB.

Yttrande har också inkommit från Frivilliga Flygkåren, Oroboros AB, BRG Business

 Region Göteborg AB.

Annonsörsföreningen, Kemisk-Tekniska Leverantörsförbundet, Ragn-Sells AB,

Sellbergs AB, Hydro Agri AB, Svenska Lantmännen, Industrin för Växt och

Träskyddsmedel, Kemetyl AB, Petroleumhandlarnas Riksförbund, Sveriges

Redarförening för mindre passagerarfartyg, Svenska Flygföretagens Riksförbund,

Svenska Bryggareföreningen och Austria Tabak Scandinavia AB har inte hörsammat

remissen.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt1

dels att 31 b och 31 c §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1, 9-12, 20, 21, 23, 27, 29, 31 a, 32, 33, 35 och 39 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas sex ny paragrafer, 1 a-1 e och 10 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Tobaksskatt skall betalas för tobaksvaror som tillverkas i Sverige, som förs in

eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak som

hänförs till nr 2402 och 2403 i Kombinerade nomenklaturen (KN) enligt

förordningen EEG 2658/87.

Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till KN-nr 2403

enligt förordningen EEG 2658/87. Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak.

Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till nr 2403 i

Kombinerade nomenklaturen enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23

juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan2.

Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden utanför detta

skatteområde.

1 a §

Med cigaretter avses

1. tobaksrullar som går att röka som de är och som inte är cigarrer eller

cigariller enligt definitionen i 1 b §

2. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan införas i

cigarettpappersrör, och

3. tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan rullas in i

cigarettpapper.

1 b §

Med cigarrer och cigariller avses, om de kan rökas som de är,

1. tobaksrullar gjorda enbart av naturtobak,

2. tobaksrullar med yttre täckblad av naturtobak,

3. tobaksrullar med både ett yttre täckblad och ett omblad av homogeniserad

tobak, om

a) det yttre täckbladet har cigarrers normala färg,

b) minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både bredare och längre än 1,75

millimeter, och

c) täckbladet är anbringat i spiralform med en spetsig vinkel på minst 30 grader

 mot cigarrens längdaxel,

4. tobaksrullar med ett yttre täckblad av cigarrers normala färg, gjort av

homogeniserad tobak, om

a) styckevikten förutom filter eller munstycke är minst 2,3 gram,

b) minst 60 viktprocent av tobakspartiklarna är både bredare och längre än 1,75

millimeter, och

c) omkretsen är minst 34 millimeter över minst en tredjedel av längden.

1 c §

Med röktobak avses

1. tobak som skurits eller på annat sätt strimlats, tvinnats eller pressats till

 kakor och som går att röka utan ytterligare industriell beredning,

2. tobaksavfall som bjuds ut till detaljhandelsförsäljning, som inte omfattas av

 1 a eller 1 b § och som går att röka.

1 d §

Produkter som delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt uppfyller

kriterierna i 1 b § behandlas som cigarrer och cigariller, förutsatt att de har

1. täckblad av naturtobak,

2. täckblad och omblad av tobak, som båda är gjorda av homogeniserad tobak,

eller

3. täckblad av homogeniserad tobak.

1 e §

Produkter som helt eller delvis består av andra ämnen än tobak men som i övrigt

uppfyller kriterierna i 1 a eller 1 c § behandlas som cigaretter respektive

röktobak.

Produkter som inte innehåller någon tobak och som uteslutande används för

medicinska ändamål behandlas dock inte som tobaksvaror.

9 §3

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 13

eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 16

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

6. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag,

7. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varorna används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

 att de går förlorade.

10 §4

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

2. avser att ta emot skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en

annan upplagshavare i Sverige eller importera skattepliktiga varor från tredje

land, för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG,

3. avser att yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

10 a §

En upplagshavares bokföring skall vara utformad så att verksamheten kan

kontrolleras.

11 §5

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall ställas innan transporten påbörjas och uppgå till ett belopp

som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall

 hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattade varor

sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

12 §6

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

20 §7

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet av skatteupplaget återkallas,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

6. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 6 när varorna används för

annat än avsett ändamål,

8. den som är skattskyldig enligt 9 c § och som enligt 19 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 10 §,

 tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 6, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 9 § första stycket 7, när varorna används för

annat än avsett ändamål,

9. den som är skattskyldig enligt 9 c § och som enligt 19 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

21 §8

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 20 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget, eller

e) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

Vad som sägs i första stycket 1 gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

23 §9

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

21 § första stycket e,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 7, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 21 § första stycket e skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 7 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 14 § ställts för skatten i destinationslandet.

27 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 23 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor10, senast ändrat

 genom rådets direktiv 2000/47/EG11, skall varorna beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

Bestämmelserna i 5 kap. lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall tillämpas på skatt som påförs med stöd av första

stycket.

29 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 28 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 26 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 27 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

Har en vara beskattats enligt 27 § första stycket, och visar den skattskyldige

inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan beskattats i ett

annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige återbetalas, om

beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets skatteanspråk.

31 a §12

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt 29 eller 30 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt 29 eller 30 §

tillämpas 3 kap. 3-6 a, 7 första och tredje stycket och 8-16 §§ samt 8 kap. 1 §

andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

32 §13

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 10 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i

den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet, eller

8. som har beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 27 § under

förutsättning att beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets

skatteanspråk.

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §14

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 § får avdrag göras för

 skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

En registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 13 och 14 §§ eller en

skatterepresentant enligt 15 § får göra avdrag för skatt på tobaksvaror som

förstörts under transporten till varumottagaren genom olyckshändelse eller force

 majeure.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på tobaksvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

35 §15

Beslut enligt 31 a och 31 b §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna

lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige, sökanden

 och säljare som avses i 5 §.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige, sökanden och säljare som avses i 5 §.

39 §16

Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2, 3 eller 38 a § får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av större omfattning eller det annars finns

särskilda skäl.

Den som är skattskyldig enligt 38 § 2, 3 eller 38 a § får efter ansökan

registreras, om verksamheten är av större omfattning eller det annars finns

särskilda skäl och det med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt1

dels att 31 b och 31 c §§ skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 31 f § skall betecknas 31 h §,

dels att 1, 2, 7-11, 19, 20, 22, 26, 28, 30, 31 a, 31 e, 32, 33 och 35 §§ samt

rubriken närmast före 31 e § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 9 a, 31 f och 31 g §§, av

 följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Alkoholskatt skall betalas för öl, vin och andra jästa drycker,

mellanklassprodukter samt för etylalkohol som tillverkas här i landet, som förs

in eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska gemenskapens

punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden utanför detta

skatteområde.

I denna lag avser hänvisningar till KN-nr den lydelse av den Kombinerade

nomenklaturen (KN) enligt rådets förordning (EEG) av den 23 juli 1987 om

tulltaxe och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan2 som gällde den

19 oktober 1992.

2 §3

Skatt skall betalas för öl som hänförs till nr 2203 i Kombinerade nomenklaturen

(KN) enligt förordningen EEG 2658/87 om alkoholhalten överstiger 0,5

volymprocent.

Skatt skall betalas för öl som hänförs till KN-nr 2203 om alkoholhalten

överstiger 0,5 volymprocent.

Skatt skall även betalas för produkter innehållande en blandning av öl och

icke-alkoholhaltig dryck hänförlig till KN-nr 2206 om alkoholhalten i

blandningen överstiger 0,5 volymprocent.

Skatt tas ut per liter med 1,47 kronor för varje volymprocent alkohol.

För öl med en alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.

7 §

Skatt skall inte betalas för varor som distribueras i form av alkohol som är

fullständigt denaturerad i enlighet med de föreskrifter regeringen meddelar. Vid

 försäljning till ett annat EG-land, skall ett av avsändaren upprättat förenklat

 ledsagardokument åtfölja sådana varor under transporten.

Skatt skall inte betalas för varor som

1. distribueras i form av alkohol som är fullständigt denaturerad i enlighet med

 kommissionens förordning EEG nr 3199/93 av den 22 november 1993 om ömsesidigt

erkännande av förfaranden för att fullständigt denaturera alkohol för att

erhålla punktskattebefrielse,

2. ingår i vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

3. ingår i läkemedel,

4. ingår i smakämnen för tillverkning av livsmedel och drycker med en

alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

5. ingår direkt i livsmedel eller som ingrediens i halvfabrikat för

framställning av livsmedel, fyllda eller ej, förutsatt att alkoholinnehållet vid

 varje tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram av

produkten för chokladprodukter och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av

produkten för andra produkter, eller

6. ingår i en vara som inte är avsedd för konsumtion, under förutsättning att

ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon EG-medlemsstats krav.

Om varor som anges i första stycket 1 säljs till ett annat EG-land, skall de

under transporten åtföljas av ett förenklat ledsagardokument som avsändaren har

upprättat.

8 §4

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 §,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 12

eller 13 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt 16

§,

5. i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor,

6. annars i Sverige tillverkar etylalkohol,

6. i Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor utanför ett

skatteupplag eller som annars i Sverige tillverkar mellanklassprodukter eller

etylalkohol,

7. använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var

förutsättningen för skattefriheten.

Att varorna används för annat än avsett ändamål skall i denna lag likställas med

 att de går förlorade.

8 b §5

Skattskyldighet enligt 8 § första stycket 7 föreligger inte för varor som

förvärvats skattefritt enligt 31 f § och som förstörts genom olyckshändelse

eller force majeure.

Skattskyldighet enligt 8 § första stycket 7 föreligger inte för varor som

1. förvärvats skattefritt enligt 31 h § och som förstörts genom olyckshändelse

eller force majeure,

2. förvärvats skattefritt enligt 31 e § eller 32 § första stycket 8 och som

förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten.

9 §6

Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land,

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, eller

2. avser att ta emot skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en

annan upplagshavare i Sverige eller importera skattepliktiga varor från tredje

land, för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG,

3. avser att yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga varor, eller

4. avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor

skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

9 a §

En upplagshavares bokföring skall vara utformad så att verksamheten kan

kontrolleras.

10 §7

Upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos

beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land, innan leverans av skattepliktiga

varor påbörjas. Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt

som i medeltal belöper på de obeskattade varor som upplagshavaren transporterar

under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de

dygn under ett år då transport av obeskattade varor sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattade varor till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall ställas innan transporten påbörjas och uppgå till ett belopp

som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade varor som

upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall

 hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattade varor

sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av skattepliktiga varor. Säkerheten

skall uppgå till ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de varor som

 upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

11 §8

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

19 §9

Skattskyldigheten inträder för

1. den som är upplagshavare när

a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

 eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

a) skattepliktiga varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av

andra stycket,

b) skattepliktiga varor tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett

skatteupplag,

c) skattepliktiga varor importeras utan att föras till ett skatteupplag,

d) skattepliktiga varor tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister

uppkommer,

e) godkännandet av skatteupplaget återkallas,

2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

6. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 5, när de skattepliktiga

varorna förs in till Sverige,

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 7 när varorna används för

annat än avsett ändamål,

8. den som är skattskyldig enligt 8 c § och som enligt 18 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 9 §,

tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

7. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 6, när varorna tillverkas,

8. den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 7, när varorna används för

annat än avsett ändamål,

9. den som är skattskyldig enligt 8 c § och som enligt 18 § skall betala skatten

 till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att betala tull enligt

tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull

 förelegat.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 a inträder inte för skattepliktiga varor

 som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

20 §10

Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder inte för

 varor som

a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

c) har återanvänts vid tillverkning,

d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget,

e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

f) används för framställning av läkemedel,

g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och

drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram

chokladprodukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

i) används vid tillverkning av en vara som inte är avsedd för konsumtion, under

förutsättning att ingående alkohol är denaturerad i enlighet med någon

EG-medlemsstats krav,

j) används i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

 alkohol,

k) säljs i enlighet med bestämmelsen i 31 e § för däri angivna ändamål,

l) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till annan

användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek för

medicinskt ändamål, eller

m) levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3

kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den

omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet.

Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

1. till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

2. har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

3. har återanvänts vid tillverkning, eller

4. uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

Vad som sägs i första stycket 1 gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

 förstörts under transport till denne.

22 §11

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land,

2. vid transport av obeskattade varor till en upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

20 § första stycket m,

4. vid export till tredje land av obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som förtullats enligt tullagen (1994:1550).

3. vid transport av obeskattade varor till mottagare i ett annat EG-land enligt

32 § första stycket 9, och

4. vid export till tredje land av obeskattade varor.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall åtfölja varorna under

transport i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 20 § första stycket m skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta ledsagardokument enligt första stycket 5 gäller även

registrerad varumottagare.

Vid transport till mottagare som avses i 32 § första stycket 9 skall varorna

under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 13 § ställts för skatten i destinationslandet.

26 §

Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat EG-land

enligt 22 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i

ledsagardokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattade varor, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor12, senast ändrat

 genom rådets direktiv 2000/47/EG13, skall varorna beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då varorna sändes i väg.

Bestämmelserna i 5 kap. lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall tillämpas på skatt som påförs med stöd av första

stycket.

28 §

För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras

 till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall betalas där,

kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 27 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

 samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

 sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 25 §.

Har en vara beskattats i enlighet med 26 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

Har en vara beskattats enligt 27 § första stycket, och visar den skattskyldige

inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan beskattats i ett

annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige återbetalas, om

beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets skatteanspråk.

30 §14

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 20 § första stycket e-j

kan, om skatt betalats för varorna, återbetalning ske efter skriftlig ansökan

hos beskattningsmyndigheten.

Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 32 § första stycket 7 av

 någon som inte är upplagshavare eller skattebefriad förbrukare kan

återbetalning av skatten ske efter skriftlig ansökan hos

beskattningsmyndigheten.

Ansökan enligt första stycket skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och

 ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

 1 500 kronor. Ansökan skall åtföljas av dokumentation som styrker användningen.

31 a §15

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontroll-uppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt 28-30 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt 28-30 §§ tillämpas 3

 kap. 3-6 a, 7 första och tredje stycket och 8-16 §§ samt 8 kap. 1 § andra

stycket lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

Inköp av varor utan skatt

Skattebefriad förbrukare16

31 e §17

Den som har tillstånd från Läkemedelsverket enligt lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m. att inköpa minst 25 kilogram alkohol under ett

 kalenderår, får från en upplagshavare köpa sådan alkohol som anges i

tillståndet utan alkoholskatt mot att han lämnar en försäkran till denne om att

alkoholen skall användas för sådant ändamål som anges i 20 § första stycket e-j.

Som skattebefriad förbrukare får godkännas den som använder alkoholvaror för

ändamål som anges i 32 § första stycket 7 om han med hänsyn till sina ekonomiska

 förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig.

Ett godkännande enligt första stycket får meddelas för viss tid eller tills

vidare. Godkännande tills vidare får meddelas den som har erfarenhet av att

hantera obeskattade alkoholvaror.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en upplagshavare

 köpa alkoholvaror utan skatt.

31 f §

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare skall ha sin bokföring utformad så

 att verksamheten kan kontrolleras.

31 g §

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. alkoholvaror används för annat ändamål än som anges i

beskattningsmyndighetens beslut,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 31 f §, eller

4. förbrukaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

32 §18

I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag göras för

skatt på varor

a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

e) som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, eller

f) som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg.

En upplagshavare som avses i 10 § får göra avdrag för skatt på varor

1. som har återtagits i samband med återgång av köp,

2. som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

3. för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

4. som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

5. som har tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg,

6. som har tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa

 till tredje land av någon som har tillstånd enligt lagen om proviantering av

fartyg och luftfartyg,

7. som har använts

a) för framställning av sådana produkter som anges i 7 § första stycket 2-6,

b) i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol,

c) för vetenskapligt ändamål,

8. som har levererats till

a) universitet eller högskola för vetenskapligt ändamål,

b) sjukhus eller apotek för medicinskt ändamål,

9. som har levererats till en mottagare i ett annat EG-land under villkor som

anges i 3 kap. 30 a § första stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i

den omfattning som skattefrihet gäller i det EG-landet,

10. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande, eller

11. som har beskattats i ett annat EG-land i sådana fall som avses i 26 § under

förutsättning att beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets

skatteanspråk.

Upplagshavare, som bedriver verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om

exportbutiker, får utöver vad som anges i första stycket göra avdrag för skatt

på varor som levererats till resande som kan uppvisa en färdhandling för resa

till tredje land. Avdrag medges dock högst med vad som enligt 3 § lagen om

exportbutiker får säljas till varje resande.

33 §19

I en deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 § får avdrag göras för

 skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

 olyckshändelse eller force majeure.

En registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 12 och 13 §§ eller en

skatterepresentant enligt 14 § får göra avdrag för skatt på alkoholvaror som

förstörts under transporten till varumottagaren genom olyckshändelse eller force

 majeure.

Registrerad varumottagare, som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om

proviantering av fartyg och luftfartyg, får utöver vad som anges i första

stycket göra avdrag för skatt på alkoholvaror

1. som förbrukats ombord på resa till utländsk ort, eller

2. som sålts ombord på resa till tredje land.

Registrerad varumottagare, som har godkänts som skattebefriad förbrukare enligt

31 e §, får utöver vad som anges i första och andra styckena göra avdrag för

skatt på alkoholvaror som använts

1. för framställning av sådana produkter som anges i 7 § första stycket 2-6,

2. i en tillverkningsprocess förutsatt att slutprodukten inte innehåller

alkohol,

3. för vetenskapliga ändamål.

35 §20

Beslut enligt 31 a och 31 b §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna

lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige och

sökanden.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige och sökanden.

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Den som vid lagens ikraftträdande har sådant tillstånd från Läkemedelsverket

som anges i den äldre lydelsen av 31 e § skall anses godkänd som skattebefriad

förbrukare enligt den nya lydelsen av paragrafen. Godkännandet skall gälla för

den tid och för det eller de ändamål som anges i Läkemedelsverkets tillstånd.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi1

dels att 7 kap. 2-4, 5 a och 7 §§, 8 kap. 3 a-5 §§ och 9 kap. 14 och 15 §§ skall

 upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 1 och 9 §§, 4 kap. 1-5 och 12 §§, 5 kap. 1-3 §§, 6

kap. 2, 3 och 10 §§, 7 kap. 1, 5, 5 b och 6 §§, 8 kap. 1-3 §§, 9 kap. 2, 6, 9,

11 och 13 §§, 10 kap. 11 §, 11 kap. 9, 10 och 13 §§ och 12 kap. 1 § samt

rubrikerna närmast före 7 kap. 1 §, 8 kap. 1 § och 11 kap. 9 § skall ha följande

 lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 3 a §, och ett nytt

kapitel, 6 a kap., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Med mineraloljeprodukter förstås produkter som hänförs till följande nummer i

Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt förordningen EEG 2658/87

Med mineraloljeprodukter förstås produkter som hänförs till följande nummer i

Kombinerade nomenklaturen (KN-nr) enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av

den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och Gemensamma

tulltaxan2 i dess lydelse den 1 oktober 1994

1. KN-nr 2706,

2. KN-nr 2707 10, 2707 20, 2707 30, 2707 50, 2707 91 00, 2707 99 11 och 2707 99

19,

3. KN-nr 2709,

4. KN-nr 2710,

5. KN-nr 2711, dock inte naturgas,

6. KN-nr 2712 10, 2712 20 00, 2712 90 31, 2712 90 33, 2712 90 39

och 2712 90 90,

7. KN-nr 2715,

8. KN-nr 2901,

9. KN-nr 2902 11 00, 2902 19 90, 2902 20, 2902 30, 2902 41 00, 2902 42 00, 2902

43 00 och 2902 44,

10. KN-nr 3403 11 00 och 3403 19,

11. KN-nr 3811,

12. KN-nr 3817.

2 kap.

1 §3

Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr

Slag av bränsle

Skattebelopp

Energiskatt

Koldioxidskatt

Summa skatt

1.

2710 00 26,

2710 00 27,

2710 00 29

eller

2710 00 32

Bensin som

uppfyller krav för

a) miljöklass 1

3 kr 26 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

4 kr 50 öre

per liter

b) miljöklass 2

3 kr 29 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

4 kr 53 öre

per liter

2.

2710 00 26,

2710 00 34

eller

2710 00 36

Annan bensin

än som avses

under 1

3 kr 92 öre

per liter

1 kr 24 öre

per liter

5 kr 16 öre

per liter

3.

2710 00 51,

2710 00 55,

2710 00 69

eller

2710 00 74 -

2710 00 78

Eldningsolja,

dieselbrännolja,

fotogen, m.m.

som

a) har försetts med

märkämnen eller ger mindre än 85

volymprocent destillat

vid 350°C,

688 kr per m3

1 527 kr per m3

2 215 kr per m3

b) inte har försetts med

märkämnen och ger

minst 85 volymprocent

destillat vid 350°C,

tillhörig

miljöklass 1

1 512 kr per m3

1 527 kr per m3

3 039 kr per m3

miljöklass 2

1 739 kr per m3

1 527 kr per m3

3 266 kr per m3

miljöklass 3 eller inte tillhör någon miljöklass

2 039 kr per m3

1 527 kr per m3

3 566 kr per m3

4.

ur 2711 12 11-2711 19 00

Gasol som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 kg

1 264 kr per

1 000 kg

1 264 kr per

1 000 kg

b) annat ändamål än som avses under a

134 kr per

1 000 kg

1 606 kr per 1 000 kg

1 740 kr per 1 000 kg

5.

ur 2711 29 00

Metan som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

1 039kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som avses under a

223 kr per

1 000 m3

1 144 kr per

1 000 m3

1 367 kr per

1 000 m3

6.

2711 11 00, 2711 21 00

Naturgas som används för

a) drift av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg

0 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

1 039 kr per

1 000 m3

b) annat ändamål än som avses under a

223 kr per

1 000 m3

1 144 kr per

1 000 m3

1 367 kr per

1 000 m3

7.

2701, 2702 eller 2704

Kolbränslen

293 kr per

1 000 kg

1 329 kr per

1 000 kg

1 622 kr per

1 000 kg

8.

2713 11 00-2713 12 00

Petroleumkoks

293 kr per

1 000 kg

1 329 kr per

1 000 kg

1 622 kr per

1 000 kg

I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 6 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

I fall som avses i 4 kap. 1 § 7 och 12 § första stycket 4 tas skatt ut med ett

belopp som motsvarar skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets

olika användningssätt.

För kalenderåret 2001 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

9 §4

Bränsletank som förser motor på motordrivet fordon med bränsle får inte

innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 8 §

första stycket är försedd med märkämnen. Inte heller bränsletank som förser

motor på båt med bränsle får innehålla en sådan oljeprodukt. Detta gäller dock

inte båtar för vilka fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787).

Bestämmelserna i första stycket gäller även oljeprodukt, från vilken märkämnen

som avses i 8 § första stycket har avlägsnats.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt. Har medgivande lämnats för

båt gäller 7 kap. 2 § andra stycket 1 b samt 8 kap. 3 och 4 §§ om avdrag och

inköp mot försäkran för bränsle i skepp även för bränsle i sådan båt.

Beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletank på båt som disponeras av

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Kustbevakningen eller annan statlig

myndighet får innehålla oljeprodukt som enligt föreskrifter som meddelats med

stöd av 8 § första stycket är försedd med märkämnen. Om det finns särskilda skäl

 kan sådant medgivande också lämnas för annan båt.

Beslut om medgivande, som enligt tredje stycket lämnats för annan båt än sådan

som disponeras av en statlig myndighet, skall gälla tills vidare och får

återkallas om förutsättningarna för medgivande inte längre finns. Beslut om

återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

4 kap.

1 §5

Skyldig att betala energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt (skattskyldig)

för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som i Sverige tillverkar eller bearbetar bränsle eller annan som godkänts

 som upplagshavare enligt 3 §,

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) för bränslen som avses i 1 kap. 3 a § är

1. den som godkänts som upplagshavare enligt 3 §,

2. varumottagare som avses i 6 eller 7 §,

3. skatterepresentant enligt vad som anges i 8 §,

4. den som från ett annat EG-land säljer och levererar bränsle till en köpare i

Sverige genom distansförsäljning enligt 9 §,

5. den som i annat fall än som anges i 1-4 från ett annat EG-land till Sverige

för in eller tar emot leverans av bränsle,

6. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som säljer eller

förbrukar bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med

högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 6 tillämpas även i fråga om bränsle för vilket

antingen ingen skatt har betalats eller skatt har betalats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a, och som förbrukas

a) i skepp, när skeppet används för privat ändamål, eller

b) i båt för vilken fartygstillstånd meddelats enligt fiskelagen (1993:787), när

 båten används för privat ändamål eller

c) i motordrivet fordon i de fall bränslet ger mindre än 85 volymprocent

destillat vid 350°C.

6. den som i Sverige yrkesmässigt tillverkar eller bearbetar bränsle utanför ett

 skatteupplag,

7. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för ett visst ändamål men som använder bränslet för

 ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp,

8. den som förvärvat bränsle som ger mindre destillat än 85 volymprocent vid

350°C och som använder bränslet för drift av motordrivna fordon.

2 §

Om ett bränsle för vilket skattskyldighet inte inträtt skall transporteras

mellan Sverige och ett annat EG-land enligt 6 kap. 3 § men inte når den

mottagare som angetts i ledsagardokumentet, skall skatt betalas för bränslet i

Sverige om bränslet

1. finns i Sverige eller kan antas ha förbrukats här, eller

2. har levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var

bränslet finns eller var det har förbrukats.

Den som ställt säkerhet för transporten är skyldig att betala skatt enligt

första stycket. Beskattning skall ske som om skattskyldighet inträtt vid den

tidpunkt då bränslet fördes in till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

Om obeskattat bränsle, som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land,

inte når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet på grund av sådana

oegentligheter eller överträdelser som avses i artikel 20 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga

varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor6, senast ändrat

genom rådets direktiv 2000/47/EG7, skall bränslet beskattas här i landet om

1. oegentligheten eller överträdelsen har begåtts i Sverige, eller

2. oegentligheten eller överträdelsen har upptäckts här, och

a) det inte går att fastställa var oegentligheten eller överträdelsen har

begåtts, och

b) det endast är en del av varorna som har försvunnit.

Skatt enligt första stycket skall betalas av den eller de som ställt sådan

säkerhet som avses i artikel 15.3 i rådets direktiv 92/12/EEG. Skatten skall tas

 ut enligt den skattesats som gällde vid den tidpunkt då bränslet sändes i väg.

Bestämmelserna i 5 kap. lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall tillämpas på skatt som påförs med stöd av första

stycket.

3 §

Som upplagshavare får godkännas den som i en yrkesmässig verksamhet som bedrivs

i Sverige avser att

1. tillverka eller bearbeta bränslen, eller

2. i större omfattning

a) hålla bränslen i lager, eller

b) återförsälja eller förbruka metan,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

om han disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och han

med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av bränslen samt

återförsäljning eller förbrukning av metan skall äga rum i godkänt skatteupplag.

Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattnings-myndigheten på särskild ansökan.

3 a §

En upplagshavares bokföring skall vara utformad så att verksamheten kan

kontrolleras.

4 §8

Om en upplagshavare i Sverige säljer bränsle, för vilket skattskyldighet inte

inträtt, till annan svensk upplagshavare eller till upplagshavare eller

varumottagare i ett annat EG-land, skall han innan leverans av bränsle påbörjas

hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan

påföras honom i Sverige eller annat EG-land. Säkerheten skall uppgå till ett

belopp som motsvarar den skatt som i medeltal belöper på de obeskattade bränslen

 som upplagshavaren transporterar under ett dygn. Vid beräkningen av medeltalet

skall hänsyn endast tas till de dygn under ett år då transport av obeskattat

bränsle sker.

En upplagshavare i Sverige skall hos beskattningsmyndigheten ställa säkerhet för

 betalning av den skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EG-land vid

1. transport av obeskattat bränsle till en annan svensk upplagshavare,

2. transport av obeskattat bränsle till en näringsidkare i ett annat EG-land.

Säkerheten skall uppgå till ett belopp som motsvarar den skatt som i medeltal

belöper på de obeskattade bränslen som upplagshavaren transporterar under ett

dygn. Vid beräkningen av medeltalet skall hänsyn endast tas till de dygn under

ett år då transport av obeskattat bränsle sker.

Upplagshavare skall även ställa säkerhet för betalning av skatten i samband med

tillverkning, bearbetning eller lagring av bränslen. Säkerheten skall uppgå till

 ett belopp som motsvarar tio procent av skatten på de bränslen som

upplagshavaren i medeltal förvarar i skatteupplaget under ett år.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt andra stycket får bortses från bränslen

som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

Vid beräkning av säkerhetsbelopp enligt tredje stycket får bortses från bränslen

 som beredskapslagras enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol.

5 §9

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

 Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte

längre är godtagbar.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. ställd säkerhet inte längre är godtagbar, eller

3. upplagshavaren begär det.

Om ett godkännande av upplagshavare återkallas omfattar beslutet även

godkännandet av hans skatteupplag.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

12 §10

Skattskyldig för energiskatt för råtallolja samt för energiskatt, koldioxidskatt

 och svavelskatt för bränslen som avses i 2 kap. 1 § första stycket 6-8,

bränslen enligt 3 och 4 §§ som inte avses i 1 kap. 3 a § samt vad gäller

svavelskatt även bränslen som avses i 3 kap. 1 § 1 är den som

1. tillverkar eller bearbetar bränsle,

2. enligt 6 kap. 10 § andra stycket registrerats som lagerhållare,

återförsäljare eller förbrukare av bränsle,

3. i annat fall än som avses i 1 och 2 för in kolbränsle, petroleumkoks,

råtallolja eller torvbränsle till Sverige från ett annat EG-land eller tar emot

en sådan leverans, och

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som säljer eller förbrukar

bränslet för ett ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Vad som sägs i första stycket 4 tillämpas även i fråga om bränsle enligt 2 kap.

3 eller 4 § som inte avses i 1 kap. 3 a § och som beskattats enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a eller som förvärvats utan skatt, och som förbrukas i skepp,

när skeppet används för privat ändamål.

4. den som förvärvat bränsle för vilket ingen skatt eller lägre skatt skall

betalas när bränslet används för visst ändamål men som använder bränslet för ett

 ändamål som medför att skatt skall betalas med högre belopp.

Som tillverkare anses den som för in naturgas till Sverige samt den för vars

räkning sådan införsel äger rum. Som tillverkare anses även den som tar upp

torvbränsle.

5 kap.

1 §

Skattskyldigheten för upplagshavare inträder när

1. han levererar bränsle till en köpare i Sverige som inte är upplagshavare

eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare eller

registrerad eller oregistrerad varumottagare,

2. han exporterar bränsle till en köpare i tredje land,

3. han tar i anspråk bränsle för annat ändamål än försäljning eller bränsle

annars upphör att lagras i godkänt skatteupplag, eller

4. han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

1. bränsle förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av andra stycket,

2. bränsle tas emot från en upplagshavare utan att föras till ett skatteupplag,

3. bränsle importeras utan att föras till ett skatteupplag,

4. bränsle tas i anspråk i skatteupplaget eller lagerbrister uppkommer, eller

5. godkännandet av skatteupplaget återkallas.

Skattskyldighet enligt första stycket 1 inträder inte för bränsle som

1. transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land,

eller

2. tas emot av en upplagshavare i Sverige.

2 §11

Skattskyldigheten inträder

1. för varumottagare som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 2, när

 han tar emot leverans av bränsle,

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket

3, när köparen tar emot leverans av bränsle, och

2. för skatterepresentant som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket

3, vid mottagandet av bränslet, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 5 eller 12 §

första stycket 3, när bränslet förs in till Sverige.

4. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 b § eller 12 a § och som enligt 5

 § skall betala skatten till Tullverket, vid den tidpunkt då skyldighet att

betala tull enligt tullagstiftningen inträder eller skulle ha inträtt om

skyldighet att betala tull förelegat.

3 §12

Skattskyldigheten inträder

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4, när bränslet

av honom levereras till köpare,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 6 eller andra

stycket eller enligt 4 kap. 12 § första stycket 4 eller andra stycket, när

bränslet levereras till en köpare eller tas i anspråk för det ändamål som medför

 att skatt skall betalas med högre belopp, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § första stycket 1 eller 2 när

a) bränsle av honom levereras till en köpare som inte är registrerad eller till

eget försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas

i anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

1. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4, när leverans

av bränslet sker,

2. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 7 eller 8 eller

enligt 4 kap. 12 § första stycket 4, när bränslet används för ett ändamål som

medför att skatt skall betalas med högre belopp, och

3. för den som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § första stycket 1 eller 2 när

a) bränsle av honom levereras till någon som inte är registrerad eller till eget

 försäljningsställe för detaljförsäljning som inte utgörs av depå eller tas i

anspråk för annat ändamål än försäljning, eller

b) han upphör att vara registrerad, varvid han är skyldig att betala skatt för

det bränsle som då ingår i hans lager och som inte redan har beskattats.

6 kap.

2 §

Oregistrerad varumottagare skall lämna deklaration för varje leverans av bränsle

 som han tagit emot och för vilket han är skyldig att betala skatt.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar

efter den dag då han tog emot leveransen av bränslet.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 5 skall lämna

deklaration när bränslet förs in till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in

till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då bränslet fördes

in till Sverige.

Den som tillverkar eller bearbetar bränslen som avses i 1 kap. 3 a § utan att

vara godkänd upplagshavare skall lämna deklaration när bränslet tillverkas eller

 bearbetas. Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

 fem dagar efter den dag varan tillverkades eller bearbetades.

Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 7 skall lämna

deklaration när bränsle använts för annat än avsett ändamål. Deklarationen skall

 ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då

bränslet användes för annat än avsett ändamål.

3 §13

Upplagshavare skall upprätta ledsagardokument,

1. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare eller en varumottagare i ett annat EG-land,

2. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en upplagshavare i Sverige om transporten sker via ett annat EG-land,

3. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en mottagare i ett annat EG-land enligt 2 kap. 11 § första stycket 5,

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §,

och

5. vid transport av bränsle som avses i 1 kap. 3 a § och som förtullats enligt

tullagen (1994:1550).

3. vid transport av bränsle, för vilket skattskyldighet inte har inträtt, till

en mottagare i ett annat EG-land enligt 2 kap. 11 § första stycket 5, och

4. vid export till tredje land av obeskattat bränsle som avses i 1 kap. 3 a §.

Ledsagardokument som avses i första stycket skall följa bränslet under

transporten i enlighet med vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som avses i 2 kap. 11 § första stycket 5 skall

bränslet under transporten även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller

 för bränslet i det andra EG-landet.

10 §

Skattskyldiga enligt 4 kap. 3, 6, 8 eller 10 § eller 12 § första stycket 1 skall

 vara registrerade hos beskattningsmyndigheten.

Hos beskattningsmyndigheten kan registreras den som i en yrkesmässig verksamhet

som bedrivs i Sverige i större omfattning

Som skattskyldig får också efter ansökan registreras den som i större omfattning

1. håller bränslen enligt 4 kap. 12 § i lager, eller

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §.

2. återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten enligt 4 kap. 12 §,

om det med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämpligt att registrera honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Föreslagen lydelse

6 a kap. Skattebefriade användningsområden m.m.

1 §

Bränsle som används för nedan angivna ändamål, i förekommande fall med

begränsningar till vissa bränsleslag, skall helt eller delvis befrias från skatt

 enligt följande

Ändamål

Bränsle som inte ger befrielse

Befrielse från energiskatt

Befrielse från koldioxidskatt

Befrielse

från svavelskatt

1. Förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en

process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än motor-drift

eller uppvärmning

100 procent

100 procent

100 procent

2. Förbrukning i tåg eller annat spårbundet färdmedel

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

100 procent

100 procent

3. Förbrukning i skepp, när skeppet inte används för privat ändamål

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

100 procent

100 procent

4. Förbrukning i båt för vilken medgivande enligt 2 kap. 9 § eller

fartygstillstånd enligt fiskelagen (1993:787) meddelats, när båten inte används

för privat ändamål

Bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

100 procent

100 procent

5. Förbrukning i

a) luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål

Annan bensin än flygbensin (KN-nr

2710 00 26)

100 procent

100 procent

100 procent

b) luftfartyg, när luftfartyget används för privat ändamål eller i

luftfartygsmotorer i provbädd eller i liknande anordning

Andra bränslen än flygbensin och flygfotogen (KN-nr 2710 00 51)

100 procent

100 procent

100 procent

6. Förbrukning vid framställning av mineraloljeprodukter, kolbränslen,

petroleumkoks eller andra produkter för vilka skatteplikt har inträtt för

tillverkaren

100 procent

100 procent

100 procent

7. Förbrukning vid fram-ställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av 3 §

Bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

100 procent

-

8. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

metallurgiska processer

Andra bränslen än kolbränslen och petroleumkoks

100 procent

100 procent

-

9. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

100 procent

65 procent

-

10. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid växthusuppvärmning i yrkesmässig

växthusodling

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

100 procent

65 procent

-

11. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks-

eller vattenbruksverksamhet

Bensin, bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b och råtallolja

100 procent

65 procent

-

12. Om skattebefrielse inte följer av tidigare punkter, förbrukning i

sodapannor, lutpannor, metallurgiska processer eller i processer för

framställning av andra mineraliska ämnen än metaller

-

-

100 procent

13. Förbrukning vid tillverkningsprocessen i gruvindustriell verksamhet för

drift av andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar

Andra bränslen än bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b

100 procent

65 procent

-

2 §

Om råtallolja förbrukas för ändamål som anges i 1 § 9-11 medges befrielse från

energiskatten med ett belopp som motsvarar energiskatten och 65 procent av den

koldioxidskatt som tas ut på bränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

3 §

Vid samtidig produktion av värme och skattepliktig elektrisk kraft i en

kraftvärmeanläggning skall, för den del av bränslet som förbrukas för

framställning av nyttiggjord värme, skattebefrielsen enligt 1 § 7 inte avse

koldioxidskatt och när det gäller energiskatt endast 50 procent. Såvitt avser

råtallolja gäller befrielsen endast 50 procent av den energiskatt som tas ut på

bränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a.

4 §

Skattebefrielse enligt 1 § 7 gäller också för bränsle som avses i 2 kap. 1 §

första stycket 3 b vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggörs.

5 §

De begränsningar av skattebefrielsen i 1 § som gäller bensin och bränsle som

avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b skall även tillämpas på bränsle för vilket

 motsvarande skatt skall betalas enligt 2 kap. 3 och 4 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

1 §14

I en deklaration som avser energiskatt och koldioxidskatt på bränslen som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b får avdrag göras för skatt på bränsle

Den som är skattskyldig får göra avdrag för skatt på bränsle

1. för vilket skattskyldighet tidigare har inträtt,

2. som tagits tillbaka i samband med återgång av köp,

3. som av den skattskyldige exporterats till tredje land eller förts till frizon

 eller frilager för annat ändamål än att förbrukas där,

4. som förbrukats eller sålts för förbrukning

a) för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning, eller

b) i en process där bränslet i allt väsentligt används för annat ändamål än

motordrift eller uppvärmning,

5. som förbrukats för framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts.

Avdrag enligt första stycket 4 får göras även för skatt på bränsle som

förbrukats eller sålts för förbrukning för gas- och värmeproduktion som sker vid

 användning av bränsle på sätt som avses i första stycket 4.

4. som förbrukats på något sätt som anges i 6 a kap.

5. som har tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som

framgår av dennes godkännande,

6. som har tagits emot för förbrukning i skepp eller luftfartyg med de

begränsningar till vissa ändamål och bränslen som följer av 6 a kap. 1 § 3 och

5.

7. som har tagits emot för förbrukning i båtar som avses i 6 a kap. 1 § 4 med de

 begränsningar till vissa ändamål och bränslen som följer av denna punkt.

Om en skattebefriad förbrukare har meddelats ett beslut om preliminär skattesats

 enligt 9 kap. 9 b §, får avdrag enligt första stycket 5 göras enligt den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

5 §15

I en deklaration som avser svavelskatt på andra bränslen än flygbensin och

flygfotogen får avdrag göras enligt 1 § första stycket 1-4 och andra stycket och

 enligt 2 § andra stycket 1-3.

Avdrag får, i den mån avdrag inte gjorts enligt första stycket, göras även för

skatt på svavel i bränsle som har förbrukats eller sålts för förbrukning i

metallurgiska processer eller processer för framställning av varor av andra

mineraliska ämnen än metaller, vari skall anses ingå även den gas- och

värmeproduktion som sker till följd av sådana processer, eller i sodapannor

eller lutpannor.

Om en skattskyldig har begränsat utsläppet av svavel genom reningsåtgärd eller

genom bindning i någon produkt eller i aska i samband med förbrukning av det

skattepliktiga bränslet, får avdrag göras med 30 kronor per kilogram svavel som

utsläppet har minskat.

5 b §16

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på annat

bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § får avdrag också göras för skatt på bränsle

som av den skattskyldige förts ut från Sverige till ett annat EG-land.

En skattskyldig som fört ut annat bränsle än som avses i 1 kap. 3 a § från

Sverige till ett annat EG-land får göra avdrag för skatten på bränslet.

6 §17

I en deklaration som avser energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt på

bränslen som avses i 1 kap. 3 a § och som lämnas av upplagshavare, varumottagare

 eller skatterepresentant som avses i 4 kap. 8 § får avdrag även göras för skatt

 på bränsle som förstörts till följd av tillfälliga omständigheter eller force

majeure. Varumottagare och skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast

 på bränsle som förstörts under transport till varumottagaren.

Upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant får i fråga om bränslen

som avses i 1 kap. 3 a § göra avdrag för skatt på bränsle som förstörts till

följd av olyckshändelse eller force majeure. Varumottagare och

skatterepresentant får dock göra sådant avdrag endast för skatt på bränsle som

förstörts under transport till varumottagaren.

En upplagshavare får också göra avdrag för skatt på bränsle som har beskattats i

 ett annat EG-land i sådana fall som avses i 4 kap. 2 § under förutsättning att

beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets skatteanspråk.

8 kap.

Inköp mot försäkran

Skattebefriad förbrukare

1 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa bensin och bränsle som

 avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b utan energiskatt och koldioxidskatt mot

att han lämnar en försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för

 sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första stycket 4 eller andra stycket.

Som skattebefriad förbrukare får godkännas den som förbrukar bränsle för ändamål

 som anges i 6 a kap. 1 § 1-5, 8, 10 och 12 om han med hänsyn till sina

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig.

Ett godkännande enligt första stycket får meddelas för viss tid eller tills

vidare. Godkännande tills vidare får meddelas den som har erfarenhet av att

hantera obeskattat bränsle.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare har rätt att från en skattskyldig

köpa bränsle befriat från skatt enligt 6 a kap.

Om en skattebefriad förbrukare har meddelats ett beslut om preliminär skattesats

 enligt 9 kap. 9 b §, får köp enligt fjärde stycket ske till den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

2 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa kolbränslen och

petroleumkoks utan energiskatt och koldioxid-skatt mot att han lämnar en

försäkran till leverantören om att bränslet skall användas för sådant ändamål

som avses i 7 kap. 3 §.

Den som godkänts som skattebefriad förbrukare skall ha sin bokföring utformad så

 att verksamheten kan kontrolleras.

3 §

Annan än den som är registrerad som skattskyldig får köpa annat bränsle än

sådant som avses i 1 §, dock inte flygbensin och flygfotogen, utan energiskatt

och koldioxidskatt mot att han lämnar en försäkran till leverantören om att

bränslet skall användas för ett sådant ändamål som avses i 7 kap. 1 § första

stycket 4 eller andra stycket eller i 7 kap. 2 § andra stycket 1 eller 2.

Godkännande av skattebefriad förbrukare får återkallas av

beskattningsmyndigheten om

1. förutsättningarna för godkännande inte längre finns,

2. bränslet används för annat ändamål än som anges i beskattningsmyndighetens

beslut,

3. förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 2 §, eller

4. förbrukaren inte samverkar vid skatterevision enligt lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beslut om återkallelse gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

9 kap.

2 §18

Om någon som inte är skattskyldig har förbrukat bränsle, dock inte bensin,

råtallolja eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, för annat

ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet, i annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än växthusuppvärmning vid

yrkesmässig växthusodling eller i yrkesmässig skogs- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan

återbetalning av energiskatten och hälften av koldioxidskatten på bränslet.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas även på råtallolja, dock att

återbetalning medges av energiskatt till ett belopp som motsvarar den

energiskatt och hälften av den koldioxidskatt som tas ut på bränsle som avses i

2 kap. 1 § första stycket 3 a.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första eller andra stycket medges enligt den lägre

koldioxidskattesats eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer

av beslutet.

Om någon som inte är skattskyldig eller skattebefriad förbrukare har förbrukat

bränsle på ett sådant sätt som anges i 6 a kap. 1 och 2 §§, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan återbetalning av skatten på bränslet i

enlighet med vad som framgår av de bestämmelserna.

Har beslut om preliminär skattesats meddelats enligt 9 kap. 9 b § får

återbetalning enligt första stycket medges enligt den lägre koldioxidskattesats

eller, beträffande råtallolja, energiskattesats som följer av beslutet.

6 §

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 § tredje stycket, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan kompensation för den svavelskatt som

belastat bränslet med 30 kronor per kilogram som utsläppet har minskat.

Om svavelskatt har tagits ut och någon som inte är skattskyldig har begränsat

utsläppet av svavel enligt 7 kap. 5 §, medger beskattningsmyndigheten efter

ansökan kompensation för den svavelskatt som belastat bränslet med 30 kronor per

 kilogram som utsläppet har minskat.

9 §19

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 4 §, inköp mot försäkran enligt 8

 kap. 3 a § eller återbetalning enligt 9 kap. 2 § gäller följande. Har bränsle,

dock inte bensin eller bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b,

förbrukats vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet, medger

beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning av koldioxidskatten eller,

beträffande råtallolja, energiskatten för den del av skatten som överstiger 0,8

procent av de framställda produkternas försäljningsvärde. Nedsättning medges med

 sådant belopp att den överskjutande skattebelastningen inte överstiger 24

procent av det överskjutande skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock

inte medges för skatt på bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Utöver möjligheterna till avdrag enligt 7 kap. 1 § första stycket 4, köp av

bränsle befriat från skatt enligt 8 kap. 1 § eller till återbetalning enligt 9

kap. 2 § gäller följande. Har bränsle, dock inte bensin eller bränsle som avses

i 2 kap. 1 § första stycket 3 b, förbrukats vid tillverkningsprocessen i

industriell verksamhet eller i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller

vattenbruksverksamhet, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan nedsättning

av koldioxidskatten eller, beträffande råtallolja, energiskatten för den del av

skatten som överstiger 0,8 procent av de framställda produkternas

försäljningsvärde. Nedsättning medges med sådant belopp att den överskjutande

skattebelastningen inte överstiger 24 procent av det överskjutande

skattebeloppet för bränslet. Nedsättning får dock inte medges för skatt på

bränsle som förbrukats för drift av motordrivna fordon.

Bestämmelserna i första stycket gäller även mottagare av värmeleveranser om

värmen har använts vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i

yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet. I sådana fall

avses med bränsle det bränsle som förbrukats för framställning av värmen.

Vid beräkning av nedsättning enligt första eller andra stycket får den

koldioxidskatt som är hänförlig till följande bränslen dock inte sättas ned mer

än att den motsvarar minst

a) 160 kronor per kubikmeter dieselbrännolja (KN-nr 2710 00 69) eller fotogen

(KN-nr 2710 00 51 eller 2710 00 55),

b) 125 kronor per kubikmeter eldningsolja (KN-nr 2710 00 74-2710 00 78), och

c) 320 kronor per 1 000 kilogram gasol som förbrukats för drift av stationära

motorer.

Vad som i tredje stycket föreskrivs om dieselbrännolja, fotogen, eldningsolja

och gasol tillämpas även på bränsle för vilket motsvarande skatt skall betalas

enligt 2 kap. 3 och 4 §§.

Ansökan om nedsättning enligt första eller andra stycket skall omfatta en period

 om ett kalenderår och skall lämnas in till beskattnings-myndigheten senast inom

 ett år efter kalenderårets utgång.

11 §

Om skatt har betalats i Sverige enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och bränslet

har beskattats i ett annat EG-land, medger beskattningsmyndigheten efter ansökan

 av den skattskyldige återbetalning av skatten.

Rätt till återbetalning enligt första stycket föreligger endast om den sökande

inom tre år från den dag då leveransen påbörjades visar att bränslet beskattats

i ett annat EG-land.

Har bränsle beskattats enligt 4 kap. 2 § första stycket, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att bränslet

beskattats i ett annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige

återbetalas, om beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets

skatteanspråk.

13 §20

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontrolluppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av,

nedsättning av eller kompensation för skatt enligt 2-6, 8 a, 9 eller 9 b-11 §.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av, nedsättning av eller

kompensation för skatt enligt 2-6, 8 a, 9 eller 9 b-11 § tillämpas 3 kap. 3-16

§§ och 8 kap. 1 § andra stycket lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

10 kap.

11 §

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 § lagen (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter skall tillämpas även på avgift enligt detta kapitel.

Bestämmelserna i 1 kap. 6 § och 5 kap. 16 och 18 §§ lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter skall tillämpas på avgift enligt detta

kapitel.

11 kap.

Avdrag i deklaration

Avdrag

9 §21

I en deklaration som avser energiskatt på elektrisk kraft får avdrag göras för

skatt på elektrisk kraft som

Den som är skattskyldig för energiskatt på elektrisk kraft får göra avdrag för

skatt på elektrisk kraft som

1. förbrukats eller sålts för förbrukning i tåg eller annat spårbundet

transportmedel eller för motordrift eller uppvärmning i omedelbart samband med

sådan förbrukning,

2. förbrukats eller sålts för förbrukning för annat ändamål än motordrift eller

uppvärmning eller för användning i omedelbart samband med sådan förbrukning,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid framställning av produkter som

avses i 7 kap. 2 § andra stycket 3,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 2 § andra stycket 4,

3. förbrukats eller sålts för förbrukning vid framställning av produkter som

avses i 6 a kap. 1 § 6,

4. framställts i en kraft-värmeanläggning och förbrukats för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i den egna verksamheten i den mån avdrag inte har gjorts

 enligt 7 kap. 1 § första stycket 4 med stöd av 6 a kap. 1 § 7,

5. förbrukats eller sålts för förbrukning vid sådan överföring av elektrisk

kraft på det elektriska nätet som utförs av den som ansvarar för förvaltningen

av nätet i syfte att upprätthålla nätets funktion.

10 §22

Avdrag får göras även för energiskatt och koldioxidskatt på

1. bränsle som beskattas enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 b, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft i en

gasturbinanläggning som har en sammanlagd installerad generatoreffekt av minst

fem megawatt, under förutsättning att värme inte samtidigt nyttiggjorts,

2. annat bränsle än som avses under 1, dock inte råtallolja, om bränslet

förbrukats vid framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de

begränsningar som följer av andra och femte styckena.

Avdrag enligt första stycket 2 får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för energiskatt

och koldioxidskatt på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för hälften av energi-skatten på den del av

bränslet som förbrukats för framställning av nyttiggjord värme.

Avdrag får göras även för energiskatt på råtallolja om den förbrukats vid

framställning av skattepliktig elektrisk kraft, med de begränsningar som följer

av fjärde och femte styckena.

Avdrag enligt tredje stycket får vid samtidig produktion av värme och

skattepliktig elektrisk kraft i en kraftvärmeanläggning göras för hela

energiskatten på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

skattepliktig elektrisk kraft och för energiskatt med ett belopp som motsvarar

hälften av den energiskatt som tas ut på bränsle som avses i 2 kap. 1 § första

stycket 3 a på den del av bränslet som förbrukats för framställning av

nyttiggjord värme.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4, 7 kap. 1 § första stycket 5 eller 2 § andra

stycket 4 eller tredje eller fjärde stycket.

Avdrag enligt första-fjärde styckena får göras endast i den mån avdrag inte

gjorts enligt 9 § första stycket 4 eller 7 kap. 1 § första stycket med stöd av 6

 a kap. 1 § 7, 3 eller 4 §.

Den som yrkesmässigt levererar elektrisk kraft som i Sverige framställts i ett

vindkraftverk får göra avdrag med ett belopp som svarar mot den skatt som skall

betalas enligt 3 § första stycket 4.

13 §23

I fråga om återbetalning av energiskatt enligt 12 § gäller bestämmelserna i 9

kap. 12-15 §§.

I fråga om återbetalning av energiskatt enligt 12 § gäller bestämmelserna i 9

kap. 12 och 13 §§.

12 kap.

1 §24

Beslut enligt 9 kap. 13 och 14 §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt

denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige och

 sökanden.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den

skattskyldige och sökanden.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel1

dels att 8 c och 8 d §§ skall upphöra att gälla,

dels att 6, 8 b och 9 §§ skall ha följande lydelse.

6 §2

Den som är skattskyldig enligt 4 § första stycket 1 eller 2 skall vara

registrerad hos beskattningsmyndigheten.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

kan registreras hos beskattningsmyndigheten som återförsäljare.

Den som inom landet i större omfattning yrkesmässigt återförsäljer gödselmedel

får efter ansökan registreras som skattskyldig om det med hänsyn till hans

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera

 honom.

Den som registrerats som skattskyldig enligt andra stycket får avregistreras om

han inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. Beslut om

avregistrering gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

8 b §3

Beskattningsmyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk

 person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia

 av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om

kontroll-uppgiften har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning av

skatt enligt denna lag.

Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i första

stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta att det

annars inte följs.

Bestämmelserna i 3 kap. 15-15 d §§ lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i fråga om föreläggande enligt första eller andra

stycket.

För kontroll av en ansökan om återbetalning av skatt enligt denna lag tillämpas

3 kap. 3-6 a, 7 första och tredje stycket och 8-16 §§ samt 8 kap. 1 § andra

stycket lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

9 §4

Beslut enligt 8 b och 8 c §§ får inte överklagas. Övriga beslut enligt denna lag

 får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

7 §1

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera att

deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt

eller, att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma.

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera

1. att deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och

fullständigt,

2. att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma, eller

3. skatteupplag enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi.

Beskattningsmyndigheten får besluta om skatterevision också för att inhämta

uppgifter av betydelse för kontroll enligt första stycket av någon annan än den

som revideras.

Skatterevision får göras hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig

enligt bokföringslagen (1999:1078) och hos annan juridisk person än dödsbo.

Skatterevision får göras hos

1. den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen

(1999:1078),

2. annan juridisk person än dödsbo,

3. sådan representant som avses i 16 § andra stycket lagen om tobaksskatt, 15 §

andra stycket lagen om alkoholskatt eller 4 kap. 10 § andra stycket lagen om

skatt på energi,

4. den som har ansökt om godkännande som upplagshavare eller skattebefriad

förbrukare enligt lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om

skatt på energi,

5. den som har ansökt om registrering som varumottagare enligt lagen om

tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2001.

6 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327)

Härigenom föreskrivs att det i fordonsskattelagen (1988:327)1 skall införas två

nya paragrafer, 11 a och 12 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 a §

För fordon med slutsiffra fem i registreringsnumret gäller, i stället för

bestämmelserna i 11 §, att det skatteår som börjar under år 2001 skall bestå av

tretton på varandra följande kalendermånader.

12 a §

För fordon som avses i 11 a § skall fordonsskattens storlek för det skatteåret

vara tretton tolftedelar av de belopp som framgår av bilaga 1 till denna lag.

För den första skatteperioden det skatteåret uppgår skatten till fem tolftedelar

 av skatten för helt år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-03-16

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet

Susanne Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 22 februari 2001 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

2. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

3. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

4. lag om ändring i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel,

5. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

6. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Petter Classon och departementssekreteraren Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om tobaksskatt

1 e §

I paragrafens första stycke föreskrivs att produkter som helt eller delvis

består av andra ämnen än tobak men som i övrigt uppfyller kriterierna i 1 a

eller 1 c § behandlas som cigaretter respektive röktobak. Bestämmelsen, som för

närvarande återfinns i förordningen om tobaksskatt, bygger på artikel 7 i rådets

 direktiv 95/59/EG. En liknande bestämmelse beträffande cigarrer och cigariller

finns i 1 d § i förslaget. Den förutsätter dock att produkten uppfyller

ytterligare kriterier, såsom att den har täckblad av tobak. Några sådana

kriterier finns inte när det gäller de produkter som enligt 1 e § skall

behandlas som cigaretter respektive röktobak. Innebörden av bestämmelsen är

således att produkter som inte över huvud taget innehåller någon tobak i vissa

fall skall beläggas med tobaksskatt. Detta kan enligt Lagrådets mening ge

anledning till tveksamhet. I vart fall måste frågan ställas vilka produkter som

bestämmelsen tar sikte på. Den nuvarande förordningsbestämmelsen har enligt vad

som upplysts vid föredragningen aldrig tillämpats.

Enligt Lagrådets mening uppfyller inte den aktuella bestämmelsen de krav på

förutsebarhet som måste ställas på en lagbestämmelse om skatt i Sverige. Oavsett

 att bestämmelsen utformats efter mönster av en bestämmelse i ett EG-direktiv

måste den därför preciseras så att det med rimlig grad av säkerhet kan avgöras

vilka typer av produkter den kan komma att tillämpas på. I avsaknad av ett

avgörande från EG-domstolen krävs enligt Lagrådets mening ett ställningstagande

i det fortsatta lagstiftningsarbetet angående direktivbestämmelsens innebörd

vilket kan läggas till grund för en mer preciserad lagregel.

10 §

Enligt första stycket 2 i gällande lydelse får som upplagshavare godkännas den

som för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

 från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land. Av förarbetena till paragrafen framgår att avsikten

varit att vid import av varor godkännande skall kunna ges till den som avser att

 efter importen sälja varorna till andra näringsidkare inom EG men däremot inte

till den som avser att importera varor i syfte att därefter exportera dem till

tredje land. För att detta skall framgå tydligare av lagtexten föreslås i

remissen vissa ändringar i punkten 2. Enligt Lagrådets mening innebär inte de

föreslagna ändringarna att syftet med bestämmelsen blir klart uttryckt. Lagrådet

 föreslår i stället att punkten 2 delas upp i två punkter som ges följande

lydelser.

"2. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare ta emot

skattepliktiga varor från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare,

3. avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG importera

skattepliktiga varor från tredje land,"

Förslaget föranleder vissa följdändringar.

10 a §

I paragrafen, som är ny, föreskrivs att en upplagshavares bokföring skall vara

utformad så att verksamheten kan kontrolleras. Av författningskommentaren

framgår att avsikten är att bestämmelsen skall kompletteras av

verkställighetsföreskrifter vilka bl.a. skall innehålla krav på lagerbokföring

för varje skatteupplag.

Enligt Lagrådets mening kan ifrågasättas om verkställighetsföreskrifter av denna

 innebörd kan utfärdas inom ramen för en så allmänt hållen lagbestämmelse,

vilken knappast tillför något utöver den redan föreliggande allmänna

bokföringsskyldigheten. Skyldigheten att redovisa affärshändelser m.m. för varje

 skatteupplag bör därför framgå av lagtexten. Lagrådet föreslår att paragrafen

utformas t.ex. enligt följande.

"En upplagshavare skall för varje skatteupplag löpande bokföra affärshändelser

och varurörelser som rör skattepliktiga tobaksvaror samt regelbundet inventera

lagret av sådana varor."

20 och 27 §§

I 20 § regleras när skattskyldighet inträder för bl.a. den som är upplagshavare.

 Enligt första stycket 1 a i remissförslaget är detta fallet när skattepliktiga

varor förs ut från ett skatteupplag, om inte annat följer av andra stycket. I

det stycket föreskrivs att skattskyldigheten inte inträder för skattepliktiga

varor som transporteras till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat

EG-land eller som tas emot av en upplagshavare i Sverige.

I 27 § finns bestämmelser om beskattning i Sverige av tidigare obeskattade varor

 som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat EG-land och som inte når

mottagaren på grund av vissa oegentligheter eller överträdelser. Sådana varor

skall beskattas här i landet om oegentligheterna eller överträdelserna antingen

har begåtts i Sverige eller - om det inte går att fastställa var de skett - de

upptäcks här i landet. I det senare fallet är det en ytterligare förutsättning

att det endast är en del av varorna som har försvunnit. Dessa bestämmelser i 27

§ ansluter till artikel 20 i rådets direktiv 92/12/EEG. För det fall att varor

inte till någon del når mottagaren framgår motsättningsvis att skatt inte skall

tas ut i Sverige.

Av artikel 20 i direktivet framgår att, om i motsatt fall obeskattade varor

sänts iväg från en upplagshavare i Sverige och varorna på grund av avsedda

oegentligheter eller överträdelser inte till någon del når mottagaren i ett

annat EG-land, skatt skall tas ut här i landet när det inte går att fastställa

var oegentligheterna eller överträdelserna har ägt rum. Den föreslagna nya

lydelsen av 20 § ger dock knappast stöd för ett sådant skatteuttag, eftersom

skattskyldighet inte inträder för skattepliktiga varor som transporteras till en

 upplagshavare eller varumottagare i ett annat EG-land. Bestämmelsen torde

innebära att så snart transporten lämnar det svenska skatteupplaget blir

undantaget i 20 § andra stycket från skattskyldigheten tillämpligt. Det betyder

att det inte är en förutsättning att alla varorna når mottagaren i det andra

EG-landet. Att undantaget från skattskyldighet emellertid avses vara villkorat

på detta sätt bör framgå av lagtexten. En möjlighet är att i 20 § andra stycket

1 ange att det är en förutsättning för att skattskyldighet inte skall inträda

att leveransen når mottagaren.

I tredje stycket av den föreslagna lydelsen av 27 § anges att bestämmelserna i 5

 kap. lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP) skall tillämpas på

skatt som påförs med stöd av första stycket, dvs. när skattskyldighet i Sverige

inträder vid oegentligheter eller överträdelser i fall som angetts ovan. Enligt

1 kap. 1 § LPP gäller den lagen för skatter och avgifter enligt bl.a. lagen om

tobaksskatt, vilket torde inbegripa skatt enligt 27 §. Åtskilliga bestämmelser i

 LPP är dock inte utformade så att de passar att tillämpas på det fallet att

skatt skall tas ut enligt nämnda lagrum, eftersom bestämmelserna t.ex. bygger på

 deklarationsskyldighet. Skall endast 5 kap. LPP tillämpas på skatt enligt 27 §

lagen om tobaksskatt, synes det därför i klarhetens intresse böra föreskrivas i

den paragrafens tredje stycke att av bestämmelserna i LPP endast 5 kap. skall

tillämpas på skatt som påförs med stöd av första stycket. Det kan dock behöva

övervägas om inte fler bestämmelser i LPP bör vara tillämpliga vid beskattning

enligt 27 §. Vidare kan det vara bättre att placera en sådan bestämmelse i 34 §

som allmänt hänvisar till LPP:s förfaranderegler.

29 §

Enligt fjärde stycket i dess nuvarande lydelse skall, om en vara beskattats i

Sverige och därefter i ett annat EG-land, den här i landet erlagda skatten

återbetalas. Bestämmelsen kan - vilket dock inte varit avsikten med den - tolkas

 så att det föreligger en skyldighet att återbetala erlagd skatt så snart ett

beskattningsbeslut fattats i ett annat EG-land. I syfte att förhindra att

bestämmelsen får en sådan tillämpning föreslås i det remitterade lagförslaget

den ändringen att återbetalning av skatt som erlagts i Sverige skall ske, om

beskattningsmyndigheten godkänner det andra EG-landets skatteanspråk.

Remissförslaget ger närmast sken av att det är beskattningsmyndigheten som ensam

 har att ta ställning till det andra landets skatteanspråk. Överklagas ett

beslut av beskattningsmyndigheten i här aktuell fråga bör emellertid domstolen

också kunna pröva anspråket. Lagtexten bör därför utformas så att

beskattningsmyndighetens godkännande utgår och ersätts av att återbetalning av

den erlagda skatten skall ske om skatteanspråket är befogat.

Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att fjärde stycket ges följande

lydelse.

"Har en vara beskattats enligt 27 § första stycket, och visar den skattskyldige

inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan beskattats i ett

annat EG-land, skall den skatt som betalats i Sverige återbetalas, om det andra

EG-landets skatteanspråk är befogat."

31 a §

Enligt paragrafen skall 3 kap. 3-6 a §§, 7 § första och tredje styckena och 8-16

 §§ samt 8 kap. 1 § andra stycket LPP tillämpas vid kontroll av en ansökan om

återbetalning av skatt enligt 29 eller 30 § lagen om tobaksskatt. Alla de

bestämmelser i LPP som det sålunda hänvisas till låter sig emellertid inte utan

vidare tillämpas i de avsedda återbetalningsfallen. Ett exempel är 3 kap. 3 §

som talar om föreläggande för den som är deklarationsskyldig. Det är i sådana

fall fråga om en motsvarande tillämpning av bestämmelser i LPP, ett uttryckssätt

 som numera anses böra undvikas i lagtext för att inte oklarheter skall uppstå.

I förevarande fall blir det snarare användning av uttryckssättet att

bestämmelserna skall tillämpas som vållar oklarheter. Om den föreslagna

avfattningen av 31 a § bör behållas, bör det övervägas att i tydlighetens

intresse tillföra ytterligare regler om vad som skall avses med vissa begrepp i

LPP som inte utan vidare låter sig tillämpas i återbetalningsfallen. I fråga om

exemplet med 3 kap. 3 § LPP kan det exempelvis anges att med deklarationsskyldig

 skall vid tillämpning av LPP:s bestämmelser avses den som ansöker om

återbetalning.

32 §

Paragrafen behandlar fall när upplagshavare får göra avdrag för skatt på varor.

Till paragrafens första stycke har fogats två nya punkter, 7 och 8.

I punkten 7 anges att skatteavdrag får göras för varor som har levererats till

en mottagare i ett annat EG-land under villkor som anges i 3 kap. 30 a § första

stycket 3 och 4 mervärdesskattelagen, i den omfattning som skattefrihet gäller i

 det EG-landet. Det angivna lagrummet i mervärdesskattelagen innehåller

emellertid inga villkor. I lagrummet anges endast att från skatteplikt undantas

omsättningen på varor i vissa fall, om köparen är en beskickning, ett konsulat

m.fl. Punkten 7 bör därför i stället utformas så att rätten till avdrag gäller

varor som har levererats till en sådan köpare som avses i den angivna paragrafen

 i mervärdesskattelagen. Lagrådet förordar att punkten 7 ges följande lydelse.

"7. som har levererats till en sådan köpare som avses i 3 kap. 30 a § första

stycket 3 eller 4 mervärdesskattelagen (1994:200), i den omfattning frihet från

tobaksskatt gäller i det EG-landet,".

I fråga om punkten 8 hänvisar Lagrådet till vad som anförts i anslutning till 29

 § fjärde stycket.

35 §

Den föreslagna lydelsen av paragrafen skiljer sig från den nuvarande väsentligen

 genom att den mening som anger att vissa beslut inte får överklagas har tagits

bort, eftersom motsvarande överklagandeförbud har tagits in i 31 a § som därvid

hänvisar till 8 kap. 1 § andra stycket LPP. 35 § torde därmed i fortsättningen

bara uttrycka något som framgår av 22 och 22 a §§ förvaltningslagen, i den mån

inte 8 kap. 1 § LPP är tillämplig på besluten. En skillnad är dock att det

enligt 22 a § förvaltningslagen krävs prövningstillstånd vid överklagande till

kammarrätten. Vidare kan det anmärkas att uttryckssättet "beslut enligt denna

lag" kan vålla oklarhet, eftersom det inte utan vidare är givet att det

inbegriper t.ex. beslut som avses i de paragrafer i LPP som 31 a § hänvisar

till. Lagrådet förordar mot angiven bakgrund att det övervägs om inte 35 § kan

utgå helt.

39 §

I andra stycket av paragrafen finns bestämmelser om registrering som

skattskyldig efter ansökan. Enligt förslaget får den som är skattskyldig (enligt

 vissa angivna paragrafer) efter ansökan registreras, om verksamheten är av

större omfattning eller det annars finns särskilda skäl och det med hänsyn till

hans ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpligt att

registrera honom. Av tredje stycket framgår att den som registrerats som

skattskyldig får avregistreras om han inte längre uppfyller förutsättningarna

för registrering. Den senare bestämmelsen ger vid handen att

lämplighetsprövningen trots ordalagen i andra stycket skall avse den sökande och

 inte om registreringen är lämplig eller inte. Andra stycket bör avfattas i

enlighet härmed. Lagrådet föreslår att slutet av stycket utformas enligt

följande: "... och han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och

omständigheterna i övrigt är lämplig."

Övergångsbestämmelserna

I lagrådsremissen föreslås som enda övergångsbestämmelse att äldre föreskrifter

fortfarande gäller för förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet. Lagrådet har inget att erinra mot den föreslagna bestämmelsen.

Lagrådet saknar däremot en bestämmelse som reglerar vad som gäller beträffande

beslut enligt 31 a eller 31 b § som har meddelats före ikraftträdandet. I fråga

om sådana beslut bör enligt Lagrådets mening 35 § gälla i sin äldre lydelse.

Lagrådet föreslår därför att till övergångsbestämmelserna fogas följande mening.

"För beslut enligt 31 a eller 31 b § meddelade före ikraftträdandet gäller 35 §

i sin äldre lydelse."

Förslaget till lag om ändring i lagen om alkoholskatt

7 §

I paragrafen finns bestämmelser om vissa varor för vilka alkoholskatt inte skall

 tas ut. Punkterna 2-6 regleras för närvarande i 20 § första stycket e-i, såsom

undantag från när skattskyldighet inträder för upplagshavare. Endast en saklig

ändring görs, nämligen i punkt 5 (nuvarande 20 § första stycket h). I

författningskommentaren förklaras hur den föreslagna lydelsen anses bättre

återspegla den bakomliggande bestämmelsen i alkoholskattedirektivet (direktiv

92/83/EG). Även i den föreslagna lydelsen kan dock bestämmelsen läsas på olika

sätt. Lagrådet känner sig dessutom inte övertygat om att den tolkning som nu

förordas är den enda möjliga. Det måste konstateras att direktivet på denna

punkt inte är helt klart. Det gäller även i andra språkversioner än den svenska.

 Samtidigt är det önskvärt att den svenska skattebestämmelsen utformas så att

inte den ger utrymme för olika tolkningar. I avvaktan på klargörande avgörande

från EG-domstolen behövs därför ett ställningstagande av statsmakterna angående

bestämmelsens sannolika innebörd, vilket tills vidare kan läggas till grund för

utformning av en klarare svensk lagbestämmelse. Frågan bör övervägas ytterligare

 i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

9 §

Lagrådet hänvisar beträffande första stycket 2 till vad Lagrådet anfört i

anslutning till 10 § lagen om tobaksskatt.

9 a §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts beträffande 10 a § lagen om tobaksskatt.

19 och 26 §§

Lagrådet hänvisar till det som anförts beträffande 20 och 27 §§ lagen om

tobaksskatt.

28 §

I fråga om fjärde stycket hänvisar Lagrådet till vad som anförts under 29 §

fjärde stycket lagen om tobaksskatt.

31 a §

Lagrådet hänvisar till det som sagts beträffande 31 a § lagen om tobaksskatt.

31 e §

I paragrafen införs nya bestämmelser om godkännande av skattebefriade

förbrukare. Sådant godkännande får meddelas den som använder alkoholvaror för

vissa närmare angivna ändamål om han med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig. I andra stycket anges

bl.a. att godkännande tills vidare får meddelas den som har erfarenhet av att

hantera obeskattade alkoholvaror. Enligt Lagrådets mening är detta uttryckssätt

mindre lämpligt. Lagrådet föreslår att meningen utformas enligt följande:

"Godkännande tills vidare får meddelas den som tidigare hanterat obeskattade

alkoholvaror utan anmärkning." Vid lagrådsföredragningen har vidare upplysts att

 meningen är att ett godkännande skall kunna förenas med de villkor som anses

behövliga. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Lagrådet föreslår att till

andra stycket läggs följande mening: "Ett godkännande får förenas med villkor."

31 f §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 10 a § lagen om tobaksskatt.

Samtidigt är situationen för en skattebefriad förbrukare inte i alla avseenden

jämförbar med en upplagshavares. De obeskattade varorna förvaras sålunda inte i

skatteupplag utan är avsedda för löpande förbrukning. Lagrådet föreslår därför

att bestämmelsen utformas t.ex. enligt följande.

"En skattebefriad förbrukare skall löpande bokföra inköp och förbrukning av

obeskattade varor och på lämpligt sätt se till att det finns underlag för

kontroll av att varor som köpts in utan skatt använts för det ändamål som var

förutsättning för skattefriheten."

32 §

Lagrådet hänvisar beträffande första stycket 9 till vad som anförts i anslutning

 till 32 § första stycket 7 lagen om tobaksskatt, och beträffande förevarande

paragrafs första stycke 11 till vad som anförts i fråga om 29 § fjärde stycket

samma lag.

35 §

Lagrådet hänvisar till det som sagts i fråga om 35 § lagen om tobaksskatt.

Övergångsbestämmelserna

Lagrådet hänvisar till vad som anförts i fråga om övergångsbestämmelserna till

lagen om tobaksskatt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om skatt på energi

2 kap. 9 §

Enligt paragrafens första stycke får (med visst undantag) bränsletank som förser

 motor på båt med bränsle inte innehålla "märkt" oljeprodukt. I tredje stycket

finns bestämmelser om att beskattningsmyndigheten kan medge att bränsletanken på

 vissa båtar får innehålla sådan oljeprodukt. Denna undantagsmöjlighet gäller

dels generellt båtar som disponeras av statliga myndigheter, dels andra båtar om

 det finns särskilda skäl för sådant medgivande.

I det nya fjärde stycket finns regler om att ett medgivande som lämnats annan

båt än sådan som disponeras av en statlig myndighet skall gälla tills vidare och

 att det får återkallas om förutsättningarna för medgivande inte längre finns.

Motsättningsvis kan synas framgå att ett medgivande för en båt som disponeras av

 en statlig myndighet inte skall lämnas tills vidare och inte får återkallas.

Detta torde knappast vara avsikten. Någon regel om att ett medgivande gäller

tills vidare lär inte behövas, eftersom det snarare skulle krävas ett

uttryckligt stöd för att tidsbegränsa medgivandet. Vidare synes det inte finnas

anledning att inte låta återkallelsemöjligheten gälla också båtar som disponeras

 av statliga myndigheter, om förutsättningarna för ett medgivande inte längre är

 för handen. Lagrådet förordar därför att fjärde stycket får följande

avfattning.

"Beslut om ett medgivande enligt tredje stycket får återkallas, om

förutsättningarna för det inte längre finns. Beslut om återkallelse gäller

omedelbart, om inte något annat anges i beslutet."

4 kap. 2 §

Lagrådet hänvisar till det som anförts om 27 § lagen om tobaksskatt.

4 kap. 3 a §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts angående 10 a § lagen om tobaksskatt.

5 kap. 1 §

Lagrådet hänvisar till det som anförts om 20 § lagen om tobaksskatt.

5 kap. 3 §

I paragrafen finns bestämmelser om tidpunkt för skattskyldighetens inträde. I

den första punkten, som gäller skattskyldigheten för distansförsäljare, anges

att denna inträder "när leverans av bränslet sker". Lagrådet ifrågasätter om

tidpunkten för skattskyldighetens inträde härigenom har bestämts på ett entydigt

 sätt. Tvekan skulle sålunda kunna uppstå om den tidpunkt som avses är när

leveransen sänds iväg eller om det är den tidpunkt då den når mottagaren.

Ytterligare problem kan uppkomma vid delleveranser. Lagrådet föreslår därför att

 bestämmelsen ändras så att den anger att skattskyldigheten inträder "när

leverans av bränslet påbörjas". Om detta förslag följs bör motsvarande ändringar

 göras även i lagen om tobaksskatt och lagen om alkoholskatt.

6 kap. 2 §

I paragrafen behandlas frågor om när och inom vilken tid deklaration skall

lämnas. I lagrådsremissen föreslås att till paragrafen fogas ett nytt fjärde

stycke i vilket föreskrivs att den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första

stycket 7 skall lämna deklaration, när bränsle använts för annat än avsett

ändamål. Vidare föreskrivs inom vilken tid deklarationsskyldigheten skall

fullgöras. Vid lagrådsföredragningen har upplysts att även den som är

skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 8 bör omfattas av

deklarationsplikt. Enligt Lagrådets mening är det lämpligast att bestämmelser

härom förs in i ett nytt femte stycke som kan ges följande lydelse.

"Den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 8 skall lämna

deklaration när bränsle använts för drift av motordrivna fordon. Deklarationen

skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag

då bränslet användes för drift av motordrivna fordon."

6 kap. 10 §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts angående 39 § lagen om tobaksskatt.

6 a kap. 1 §

I det nya kapitlets inledande paragraf finns en tabell över skattebefriade

användningsområden. Sakligt sett kommer regleringen från 7 kap. som behandlar

avdrag. De nuvarande bestämmelserna där är svåröverskådliga, och det är en klar

fördel att de delvis ersatts av tabellen. Denna anger för vilka ändamål bränslen

 befrias från skatt, i förekommande fall med undantag för vissa bränsleslag. En

kolumn i tabellen har sålunda rubriken Bränsle som inte ger befrielse. Övriga

kolumner anger vilka ändamål som kan ge befrielse enligt paragrafen samt

huruvida befrielsen är 100 procent eller en lägre procentsats. Eftersom den

förstnämnda kolumnen anger undantag från skattefrihetsreglerna medan övriga

kolumner innehåller regler som avser skattebefrielse, kan frågan ställas om inte

 tabellen skulle bli mera lättbegriplig om den kolumn som anger bränslen som

inte ger befrielse ersattes av en kolumn där det tvärtom sägs vilka bränslen som

 ger befrielse från skatt. Alla kolumnerna skulle därmed bygga på samma synsätt

på frågan om skattebefrielse eller inte, nämligen att de anger i vilka fall

skattefrihet gäller.

7 kap. 6 §

I första stycket har "tillfälliga omständigheter" bytts mot "olyckshändelse". Om

 byte av uttryckssätt bör ske synes "oförutsedda händelser" böra väljas (jfr

artikel 14.1 direktivet 92/12/EEG). Motsvarande ändringar bör i så fall göras

även i 33 § lagen om tobaksskatt och 33 § lagen om alkoholskatt.

Lagrådet hänvisar beträffande andra stycket till vad Lagrådet anfört i

anslutning till 29 § fjärde stycket lagen om tobaksskatt.

8 kap. 1 och 2 §§

Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 31 e § respektive 31 f lagen om

alkoholskatt.

9 kap. 11 §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts i fråga om 29 § fjärde stycket lagen om

tobaksskatt.

9 kap. 13 §

Lagrådet hänvisar till det som anförts om 31 a § lagen om tobaksskatt.

12 kap. 1 §

Lagrådet hänvisar till det som anförts om 35 § lagen om tobaksskatt.

Övergångsbestämmelserna

Lagrådet hänvisar till vad Lagrådet anfört i anslutning till

övergångsbestämmelserna i lagen om tobaksskatt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om skatt på gödselmedel

6 §

Lagrådet hänvisar till vad som anförts angående 39 § lagen om tobaksskatt.

8 b §

Lagrådet hänvisar till det som sagts om 31 a § lagen om tobaksskatt.

9 §

Lagrådet hänvisar till det som anförts i fråga om 35 § lagen om tobaksskatt med

det tillägget att en särskild föreskrift om att prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten inte behövs eftersom detta skulle framgå av 22 a

§ andra stycket förvaltningslagen, om den paragrafen blir tillämplig.

Övergångsbestämmelserna

Lagrådet hänvisar till vad Lagrådet anfört i anslutning till

övergångsbestämmelserna till lagen om tobaksskatt.

Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen

Lagförslaget har till syfte att möjliggöra en omläggning av beskattningen för

fordon med slutsiffra 5 i registreringsnumret. Omläggningen innebär att det

skatteår som börjar under år 2001 får 13 månader och att skatten för det

skatteåret motsvarar tretton tolftedelar av den normala skatten. Det är alltså

fråga om en tillfällig åtgärd och inte om en mera bestående reglering. Mot den

bakgrunden förordar Lagrådet att de föreslagna bestämmelserna i 11 a och 12 a §§

 tas in i en särskild lag, som kan upphävas när behovet av reglerna har upphört

eller som kan tidsbegränsas.

Förslaget till lag om ändring i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 mars 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2001/01:118 Inköp av bränsle och alkohol utan

punktskatt, m.m.

1 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1, (Celex 31987R2658)

2 Senaste lydelse 2000:1424.

3 Senaste lydelse 2000:1424.

4 Senaste lydelse 1999:447.

5 Senaste lydelse 1997:357.

6 Senaste lydelse 1999:1004.

7 Senaste lydelse 2000:1424.

8 Senaste lydelse 1995:612.

9 Senaste lydelse 2000:1424.

10 Senaste lydelse 1999:428.

11 EGT L 076, 23.3.1992, s. 1, (Celex 31992L0012).

12 EGT L 161 1.7.2000, s. 82, (Celex 32000L0047).

13 Senaste lydelse 1999:447.

14 Senaste lydelse 1999:447.

15 Senaste lydelse 2000:1424.

1 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1, (Celex 31987R2658)

2 Senaste lydelse 1998:595.

3 Senaste lydelse 2000:1425.

4 Senaste lydelse 2000:1425.

5 Senaste lydelse 1999:448.

6 Senaste lydelse 1997:358.

7 Senaste lydelse 1999:1005.

8 Senaste lydelse 2000:1425.

9 Senaste lydelse 1999:448.

10 Senaste lydelse 2000:1425

11 Senaste lydelse 1999:429.

12 EGT L 076, 23.3.1992 s. 1, (Celex 31992L0012).

13 EGT L 161, 1.7.2000 s. 82, (Celex 32000L0047).

14 Senaste lydelse 1995:613.

15 Senaste lydelse 1999:448.

16 Senaste lydelse 1999:448.

17 Senaste lydelse 1999:448.

18 Senaste lydelse 1999:448.

1 Senaste lydelse av

7 kap. 4 § 2000:1155

7 kap. 5 a § 1995:1525

7 kap. 7 § 1997:479

8 kap. 3 a § 2000:1555

8 kap. 4 a § 1995:1525

8 kap. 5 § 1995:1525

2 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1 (Celex 31987R2658).

3 Senaste lydelse 2000:1435.

4 Senaste lydelse 1999:431.

5 Senaste lydelse 1997:1130.

6 Senaste lydelse 1998:1699.

7 Senaste lydelse 2000:1426.

8 Senaste lydelse 1999:1070.

9 EGT L 076, 23.3.1992 s. 1, (Celex 31992L0012)

10 EGT L 161, 1.7.2000 s. 82, (Celex 32000L0047)

11 Senaste lydelse 1997:359.

12 Senaste lydelse 1999:1006.

13 Senaste lydelse 2000:1426.

14 Senaste lydelse 2000:1426.

15 Senaste lydelse 2000:1426.

16 Senaste lydelse 1995:611.

17 Senaste lydelse 1999:1070.

18 Senaste lydelse 1999:431.

19 Senaste lydelse 1995:1525.

20 Senaste lydelse 1998:1699.

21 Senaste lydelse 1995:1525.

22 Senaste lydelse 1995:1525.

23 Senaste lydelse 1995:611.

24 Senaste lydelse 2000:1155.

25 Senaste lydelse 2000:484.

26 Senaste lydelse 1998:1680.

27 Senaste lydelse 1995:912.

28 Senaste lydelse 1998:1699.

1 Senaste lydelse 1995:1527.

1 Senaste lydelse 1999:1091.

1 Senaste lydelse av

31 b § 1998:1678

31 c § 2000:480.

2 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1, (Celex 387R2658)

3 Senaste lydelse 2000:1424.

4 Senaste lydelse 1999:447.

5 Senaste lydelse 1997:357.

6 Senaste lydelse 1999:1004.

7 Senaste lydelse 2000:1424.

8 Senaste lydelse 1995:612.

9 Senaste lydelse 1999:428.

10 EGT L 076, 23.3.1992, s. 1, (Celex 392L0012).

11 EGT L 161 1.7.2000, s. 82, (Celex 300L0047).

12 Senaste lydelse 1999:1107.

13 Senaste lydelse 1999:447.

14 Senaste lydelse 1999:447.

15 Senaste lydelse 2000:480.

16 Senaste lydelse 2000:1424.

1 Senaste lydelse av

31 b § 1998:1679

31 c § 2000:481.

2 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1, (Celex 387R2658)

3 Senaste lydelse 1998:595.

4 Senaste lydelse 2000:1425.

5 Senaste lydelse 2000:481.

6 Senaste lydelse 1999:448.

7 Senaste lydelse 1997:358.

8 Senaste lydelse 1999:1005.

9 Senaste lydelse 2000:1425.

10 Senaste lydelse 1999:448.

11 Senaste lydelse 1999:429.

12 EGT L 076, 23.3.1992 s. 1, (Celex392L0012).

13 EGT L 161, 1.7.2000 s. 82, (Celex300L0047).

14 Senaste lydelse 1995:613.

15 Senaste lydelse 1999:1108.

16 Senaste lydelse 1999:448.

17 Senaste lydelse 1999:448.

18 Senaste lydelse 1999:448.

19 Senaste lydelse 1999:448.

20 Senaste lydelse 2000:481.

1 Senaste lydelse av

7 kap. 2 § 1998:1699

7 kap. 4 § 2000:1155

7 kap. 5 a § 1995:1525

7 kap. 7 § 1997:479

8 kap. 3 a § 2000:1555

8 kap. 4 a § 1995:1525

8 kap. 5 § 1995:1525

9 kap. 14 § 1998:1680

9 kap. 15 § 2000:484.

2 EGT L 256, 7.9.1987, s. 1 (Celex 387R2658).

3 Senaste lydelse 2000:1435.

4 Senaste lydelse 1997:1130.

5 Senaste lydelse 2000:1426

6 EGT L 076, 23.3.1992 s. 1, (Celex 392L0012)

7 EGT L 161, 1.7.2000 s. 82, (Celex 300L0047)

8 Senaste lydelse 1997:359.

9 Senaste lydelse 1999:1006.

10 Senaste lydelse 2000:1426.

11 Senaste lydelse 2000:1426.

12 Senaste lydelse 2000:1426.

13 Senaste lydelse 1999:431.

14 Senaste lydelse 1995:1525.

15 Senaste lydelse 1995:1525.

16 Senaste lydelse 1995:1525.

17 Senaste lydelse 1995:611.

18 Senaste lydelse 2000:1155.

19 Senaste lydelse 2000:484.

20 Senaste lydelse 1999:1109.

21 Senaste lydelse 1995:912.

22 Senaste lydelse 1998:1699.

23 Senaste lydelse 2000:484.

24 Senaste lydelse 2000:484.

1 Senaste lydelse av

8 c § 1998:1676

8 d § 2000:472.

2 Senaste lydelse 1995:1527.

3 Senaste lydelse 1999:1092.

4 Senaste lydelse 2000:472.

1 Senaste lydelse 1999:1091.

1 Senaste lydelsen av lagens rubrik 1992:1440.

Prop. 2000/01:118

44

1

Prop. 2000/01:118

Bilaga 1

Prop. 2000/01:118

Bilaga 2

Prop. 2000/01:118

Bilaga 3

Prop. 2000/01:118

Bilaga 4

Prop. 2000/01:118

Bilaga 5

Prop. 2000/01:118

252

143