Rättsväsendet

4

Förslag till statsbudget för 2000

Rättsväsendet

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 11

2 Lagförslag 13

2.1 Förslag till lag om ändring i brottsbalken 13

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:568) om utlandsstyrkan

inom Försvarsmakten 15

2.3 Förslag till lag om ändring i jordabalken 16

3 Rättsväsendet 17

3.1 Vad utgiftsområdet omfattar 17

3.2 Utgiftsutveckling 17

3.3 Bedömning av resultatet 1998 21

3.3.1 Brottslighet och trygghet tillståndet och utvecklingen 22

3.3.2 De viktigaste resursinsatserna från rättsväsendet 1998 och hittills

under 1999 23

3.3.3 Rättsväsendets prestationer och effekterna av rättsväsendets

verksamhet 24

3.3.4 Åtgärder utanför rättsväsendet 25

3.3.5 Regeringens analys och slutsatser av verksamheten 1998 26

3.4 Något om utgångsläget inför år 2000 27

3.4.1 Beslutade och planerade förändringar av verksamheten inom

rättsväsendet inför år 2000 28

3.4.2 Förändringar i omvärlden inför år 2000 29

3.5 Regeringens politik och rättsväsendets fortsatta verksamhet 30

3.5.1 Mål för år 2000 30

3.5.2 Rättsväsendets prioriteringar i det fortsatta förändringsarbetet

30

3.5.3 Statsmakternas intentioner i fråga om utvecklingen av rättsväsendet

2001 och 2002 40

3.6 Utgiftsutvecklingen 42

4 Polisväsendet 45

4.1 Omfattning 45

4.2 Utgiftsutvecklingen 45

4.3 Resultatbedömning 47

4.3.1 Det problemorienterade arbetssättet 47

4.3.2 Närpolisen 48

4.3.3 Ordning och säkerhet 49

4.3.4 Utredningsverksamheten 49

4.3.5 Våldsbrottslighet 51

4.3.6 Narkotikabrottslighet 52

4.3.7 Ekonomisk brottslighet 53

4.3.8 Trafik 53

4.3.9 Stöd till brottsoffer och vittnen m.m. 54

4.3.10 Personalförsörjning 55

4.3.11 Regeringens bedömning 55

4.4 Revisionens iakttagelser 58

4.5 Bedömning av personalkonsekvenser 58

4.6 Pågående och planerade förändringar inom polisväsendet 59

4.6.1 Polisverksamheten i närpolisområdena 59

4.6.2 Kampen mot organiserad och internationell kriminalitet 60

4.6.3 Skyddet för kvinnor och barn 62

4.6.4 Skydd för brottsoffer och vittnen m.m. 62

4.6.5 Problemorienterat arbete 63

4.6.6 Personalförsörjning och kompetensutveckling 63

4.6.7 Informationsteknik (IT) 65

4.6.8 Säkerhetspolisen och Registernämnden 66

4.6.9 Nationella insatsstyrkan 67

4.6.10 Beredskapspoliser 67

4.6.11 Poliser i fredsfrämjande insatser 68

4.7 Förslag till lag om ändring i brottsbalken m.m. 69

4.8 Anslag 73

A1 Polisorganisationen 73

A2 Säkerhetspolisen 75

5 Åklagarväsendet 77

5.1 Omfattning 77

5.2 Utgiftsutvecklingen 77

5.3 Resultatbedömning 78

5.3.1 Allmänt 79

5.3.2 Våldsbrottslighet m.m. 80

5.3.3 Narkotikabrottslighet 80

5.3.4 Ekonomisk brottslighet 81

5.3.5 Personalförsörjning 82

5.3.6 Utvecklingsarbetet 83

5.3.7 Regeringens bedömning 85

5.4 Revisionens iakttagelser 86

5.5 Pågående och planerade förändringar inom åklagarväsendet 86

5.5.1 Miljöbrottslighet 86

5.5.2 Bekämpning av ekonomisk brottslighet 87

5.5.3 Bekämpning av grov och gränsöverskridande brottslighet 87

5.5.4 Skyddet för kvinnor och barn 88

5.5.5 Brott med inslag av rasism, främlingsfientlighet eller homofobi 88

5.5.6 Internationellt arbete 88

5.5.7 Kompetensutveckling 89

5.6 Anslag 90

B1 Åklagarorganisationen 90

B2 Ekobrottsmyndigheten 90

6 Domstolsväsendet m.m. 93

6.1 Omfattning 93

6.2 Utgiftsutvecklingen 93

6.3 Resultatbedömning 94

6.3.1 De allmänna domstolarna 94

6.3.2 De allmänna förvaltningsdomstolarna 96

6.3.3 Personalförsörjning, kompetensutveckling m.m. 99

6.3.4 Rättshjälpsmyndigheten 100

6.3.5 Regeringens bedömning 100

6.4 Revisionens iakttagelser 101

6.5 Pågående och planerade förändringar inom domstolsväsendet 101

6.5.1 Ett effektivare och mer flexibelt domstolsväsende 101

6.5.2 En renodlad domstolsverksamhet 105

6.5.3 De allmänna advokatbyråerna 108

6.6 Bedömning av personalkonsekvenser 108

6.7 Anslag 108

C1 Domstolsväsendet m.m. 108

7 Kriminalvården 111

7.1 Omfattning 111

7.2 Utgiftsutveckling 111

7.3 Resultatbedömning 112

7.3.1 Frivården 112

7.3.2 Anstalter 113

7.3.3 Häkten 115

7.3.4 Arbetsmetoder och kvalitetsäkring 116

7.3.5 Bekämpningen av narkotika-missbruk i häkten och anstalter 116

7.3.6 Säkerheten i häkten och anstalter 117

7.3.7 Personalförsörjningen 118

7.3.8 Regeringens bedömning 118

7.4 Revisionens iakttagelser 121

7.5 Det fortsatta förändringsarbetet inom kriminalvården 121

7.5.1 Åtgärder för att förebygga återfall i brott 121

7.5.2 Frigivningsförberedelser 122

7.5.3 Alternativen till fängelse 122

7.5.4 Bekämpning av narkotikamissbruk 122

7.6 Anslag 123

D1 Kriminalvården 123

8 Kronofogdemyndigheterna 125

8.1 Omfattning 125

8.2 Utgiftsutvecklingen 125

8.3 Resultatbedömning 125

8.3.1 Inledning 125

8.3.2 RSV:s resultatredovisning 126

8.3.3 Regeringens bedömning 128

8.4 Revisionens iakttagelser 128

8.5 Anslag 129

E1 Kronofogdemyndigheterna 129

9 Övrig verksamhet inom rättsväsendet 131

9.1 Anslag 131

F1 Brottsförebyggande rådet 131

F2 Rättsmedicinalverket 134

F3 Gentekniknämnden 136

F4 Brottsoffermyndigheten 137

F5 Ersättning för skador på grund av brott 139

F6 Rättshjälpskostnader m.m. 140

F7 Kostnader för vissa skaderegleringar m.m. 141

F8 Avgifter till vissa internationella sammanslutningar 142

F9 Bidrag till brottsförebyggande arbete 142

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 11

3.1 Utgiftsutvecklingen 17

3.2 Utgiftsutvecklingen 42

3.3 Resursförstärkningar 42

3.4 Förslag till fördelning av de nya resurserna 43

4.1 Utgiftsutvecklingen 45

4.2 Andel ärenden som redovisades till åklagare inom de prioriterade områdena

och

därav andelen lagföringar (åtal, strafförelägganden och åtalsunderlåtelser) 1998

. 50

4.6 Anslagsutvecklingen 73

4.7 Avgiftsbelagd verksamhet 74

4.8 Beräkning av anslag 75

4.9 Anslagsutvecklingen 75

5.1 Utgiftsutvecklingen 77

5.2 Anslagsutvecklingen 90

5.3 Beräkning av anslag 90

5.4 Anslagsutvecklingen 90

5.5 Beräkning av anslag 91

6.1 Utgiftsutvecklingen 93

6.2 Anslagsutveckling 108

6.3 Avgiftsbelagd verksamhet 109

6.4 Beräkning av anslaget för 2000 110

7.1 Utgiftsutvecklingen 111

7.2 Fördelningen av frivårdsklienter dömda i medeltal och dygnskostnad för

frivård

åren 1996-1998 113

7.3 Sysselsättning vid anstalt 1996 - 1998 (1000 timmar) 113

7.4 Dygnskostnad (totalt) per producerat vårddygn på anstalt åren 1996-1998

115

7.5 Sysselsättningstimmar vid anstalt 1996 - 1998 (1000 timmar) 115

7.6 Avvikelser direkt från anstalt (rymningar) åren 1994 - 1998 117

7.7 Anslagsutvecklingen 123

7.8 Avgiftbelagd verksamhet 123

7.9 Beräkning av anslaget 2000 124

8.1 Utgiftsutvecklingen 125

8.2 Exekutionsväsendets utgifter fördelade på arbetsuppgifter 1995-1998 126

8.3 Exekutionsväsendets avgiftsinkomster 1995-1998 127

8.4 Inkomna mål och mål i balans 1995-1998 127

8.5 Anslagsutveckling 129

8.6. Beräkning av anslaget för 2000 130

9.1 Anslagsutvecklingen 131

9.2 Beräkning av anslaget för 2000 133

9.3 Anslagsutvecklingen 134

9.4 Offentligrättslig verksamhet 135

9.5 Uppdragsverksamhet 135

9.6 Beräkning av anslaget 2000 136

9.7 Anslagsutvecklingen 136

9.8 Beräkning av anslaget 2000 137

9.9 Anslagsutvecklingen 137

9.10 Beräkning av anslag för 2000 139

9.11 Anslagsutvecklingen 139

9.12 Beräkning av anslag 2000 140

9.13 Anslagsutvecklingen 140

9.14 Beräkning av anslaget för 2000 141

9.15 Anslagsutvecklingen 141

9.16 Anslagsutvecklingen 142

9.17 Anslagsutvecklingen 142

Diagramförteckning

3.1 Antal polisanmälda brott 1975-1998 22

4.3 Antalet rapporterade trafikbrott 54

4.4 Antalet alkoholutandningsprov 54

4.5 Antalet anställda 55

5.1 Balanserna 1996, 1997, 1998 processuppdelade i tusental 79

5.2 Genomsnittliga genomströmningstider 1998 80

6.1 Tingsrätternas målutveckling 1994/95-1998 94

6.2 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader) 95

6.3 Balanserade måls genomsnittsålder 95

6.4 Hovrätternas målutveckling budgetåret 1994/95 och kalenderåren 1996-1998

95

6.5 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader) 96

6.6 Balanserade måls genomsnittsålder i månader 96

6.7 Högsta domstolens målutveckling budgetåret 1994/95 och kalenderåren 1996-

1998 96

6.8 Länsrätternas målutveckling budgetåret 1994/95 och kalendeåren 1996-1998

96

6.9 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader) 97

6.10 Balansens genomsnittsålder i månader - socialförsäkringsmål, skattemål och

mål

enligt socialtjänstlagen 97

6.11 Kammarrätternas målutveckling budgetåret 1994/1995 och kalenderåren 1996-

1998 97

6.12 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader) 98

6.13 Balansens genomsnittsålder i månader - socialförsäkringsmål, skattemål och

mål

enligt socialtjänstlagen 98

6.14 Regeringsrättens målutveckling 1994-1998 98

6.15 Antalet anställda inom domstolsväsendet (exkl. Domstolsverket,

Rättshjälpsmyndigheten och de allmänna advokatbyråerna 99

7.1 Frivårdsklienter (i medeltal) 113

7.2 Medeltal tillgängliga platser och beläggning (i %), anstalt 115

7.3 Medeltal tillgängliga platser och beläggning (i %), häkte 116

7.4 Antalet årsarbetskrafter vid anstalt, häkte och frivård 118

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring

i brottsbalken,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring

i lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom

Försvarsmakten,

3. antar regeringens förslag till lag om ändring

i jordabalken,

4. godkänner att inskrivningsverksamheten

koncentreras till sju

inskrivningsmyndigheter,

5. godkänner att den minsta tiden för fiskals-

tjänstgöring i tingsrätt eller länsrätt ändras

från ett år till två år,

6. godkänner att

bouppteckningsverksamheten förs över

från domstolsväsendet till

skatteförvaltningen,

7. för budgetåret 2000 anvisar anslagen under

utgiftsområde 4 Rättsväsendet enligt

följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

Anslagsbelpp

(tusentals kronor)

A1

Polisorganisationen

ramanslag

11 506 881

A2

Säkerhetspolisen

ramanslag

540 747

B1

Åklagarorganisationen

ramanslag

694 997

B2

Ekobrottsmyndigheten

ramanslag

250 933

C1

Domstolsväsendet m.m.

ramanslag

3 358 956

D1

Kriminalvården

ramanslag

3 820 254

E1

Kronofogdemyndigheterna

ramanslag

1 341 739

F1

Brottsförebyggande rådet

ramanslag

50 005

F2

Rättsmedicinalverket

ramanslag

183 549

F3

Gentekniknämnden

ramanslag

2 601

F4

Brottsoffermyndigheten

ramanslag

14 940

F5

Ersättning för skador på grund av brott

ramanslag

74 500

F6

Rättshjälpskostnader m.m.

ramanslag

802 396

F7

Kostnader för visssa skaderegleringar m.m.

ramanslag

10 399

Anslag

Anslagstyp

Anslagsbelpp

(tusentals kronor)

F8

Avgifter till vissa internationella sammanslutningar

ramanslag

6 606

F9

Bidrag till brottsförebyggande arbete

ramanslag

7 600

Summa

22 667 103

2 Lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 och 5 §§ brottsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 §

För brott som begåtts utom riket dömes även i annat fall än som avses i 2 §

efter svensk lag och vid svensk domstol,

1. om brottet förövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det

begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å så-

dant fartyg,

2. om brottet begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område

där en avdelning av Försvarsmakten befann sig eller om det begåtts av någon

annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål

än övning,

3. om brottet begåtts vid tjänstgö-

ring utom riket av någon som är

anställd i utlandsstyrkan inom för-

svarsmakten,

3. om brottet begåtts vid tjänstgö-

ring utom riket av någon som är

anställd i utlandsstyrkan inom För-

svarsmakten eller som tillhör Polisens

utlandsstyrka

4. om brottet förövats mot Sverige, svensk kommun eller annan menighet

eller svensk allmän inrättning,

5. om brottet begåtts inom område som ej tillhör någon stat och förövats

mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller

mot utlänning med hemvist i Sverige,

6. om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, för-

sök till sådana brott, folkrättsbrott, olovlig befattning med kemiska vapen,

olovlig befattning med minor eller osann eller ovarsam utsaga inför en inter-

nationell domstol, eller

7. om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fäng-

else i fyra år eller däröver.

5 §

Åtal för brott, som inom riket begåtts å utländskt fartyg eller luftfartyg av

utlänning som var befälhavare eller tillhörde besättningen å fartyget eller

eljest

medföljde detsamma mot sådan utlänning eller mot utländskt intresse, må ej

väckas utan att förordnande därom meddelas av regeringen eller den regering-

en bemyndigat därtill.

Åtal för brott, som förövats utom riket, får väckas endast efter förordnan-

de enligt första stycket. Åtal får dock väckas utan ett sådant förordnande, om

brottet är osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol eller om

brottet begåtts

1. å svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eller

någon

som tillhörde besättningen å sådant fartyg,

2. av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av

Försvarsmakten befann sig,

3. vid tjänstgöring utom riket av

någon som är anställd i utlands-

styrkan inom försvarsmakten,

3. vid tjänstgöring utom riket av

någon som är anställd i utlands-

styrkan inom Försvarsmakten eller

som tillhör Polisens utlandsstyrka

4. i Danmark, Finland, Island eller Norge eller på fartyg eller luftfartyg i

reguljär trafik mellan orter belägna i Sverige eller någon av nämnda stater,

eller

5. av svensk, dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare mot svenskt

intresse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:568) om

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom

Försvarsmakten skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 a §

Bestämmelserna i 2 och 5 12 §§

skall tillämpas även för den som

tjänstgör utomlands i Polisens

utlandsstyrka. Vad som sägs om

Försvarsmakten skall då i stället gälla

för Rikspolisstyrelsen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 19 kap. 2 § jordabalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap.

2 §

Inskrivningsärende handlägges av

inskrivningsmyndighet. Sådan myn-

dighets område är domsaga. Regering-

en kan dock bestämma annan indel-

ning, om särskilda skäl föreligger.

Inskrivningsärende handläggs av

inskrivningsmyndighet. Regeringen

bestämmer inskrivningsmyndigheter-

nas verksamhetsområden.

Inskrivningsmyndighet förestås av en inskrivningsdomare. Denne skall vara

lagfaren.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3 Rättsväsendet

3.1 Vad utgiftsområdet omfattar

Huvuddelen av resurserna inom utgiftsområdet

avser kriminalpolitiskt inriktad verksamhet. I

övrigt är rättsväsendets verksamhet främst

inriktat på att bedöma och avgöra rättsliga tvister

mellan enskilda och mellan enskilda och det

allmänna, verkställa rättsliga anspråk och

handlägga andra rättsliga ärenden. Den

kriminalpolitiskt inriktade verksamheten syftar

framför allt till att upprätthålla allmän ordning

och säkerhet, att förebygga brott, att utreda och

avgöra brottmål, att se till att den som begått

brott lagförs, att verkställa påföljder och

rättsanspråk och att ge stöd till dem som

drabbats av brott. Kriminalpolitiken skall bygga

på en helhetssyn och utgå från principen om alla

människors lika värde och respekten för den

enskildes integritet och värdighet. Rättsväsendet

och dess regelverk skall uppfylla medborgarnas

anspråk på att få sina tvister och ärenden

avgjorda snabbt, effektivt och säkert. Det

internationella samarbetet utgör en ökande andel

av utgiftsområdets verksamhet.

Det överordnade målet för rättsväsendet är att

garantera den enskildes rättstrygghet och

rättssäkerhet. Med rättstrygghet avses

människors skydd för liv, hälsa, integritet och

egendom. Rättstrygghet uppnås främst genom

en effektiv brottsförebyggande, brottsbeivrande

och brotts-offerstödjande verksamhet och

genom att respekten för lag och rätt upprätthålls.

Men rätts-tryggheten förutsätter också en

lättillgänglig och säker ordning för att lösa

tvister, såväl mellan enskilda som mellan enskilda

och det allmänna, samt ett väl fungerande

exekutionsväsende.

Rättssäkerheten kräver likformighet och

förutsebarhet i rättsskipning och

myndighetsutövning. Den enskilde måste kunna

lita på lagstiftningen och myndigheterna.

Lagstiftningen skall vara modern och

ändamålsenlig. Lagarna skall värna demokratin

och garantera grundläggande fri- och rättigheter.

De skall vara lätta att förstå och svåra att kringgå

eller missbruka. De skall stå sig under lång tid.

3.2 Utgiftsutveckling

Tabell 3.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1996

Utfall

1997

Utfall

1998

Anslag

19991

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

19 950

21 160

21 413

21 929

22 168

22 667

23 019

23 382

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret

1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Som framgår av tabell 3.1 omfattar

utgiftsområdet drygt 22 miljarder kronor. Ca 12

miljarder används för verksamhetsområdet

polisväsendet, knappt 1 miljard för

åklagarväsendet, drygt 3 miljarder för

domstolsväsendet, knappt 4 miljarder för

kriminalvården och drygt 1 miljard för

kronofogdemyndigheterna. Den övriga

verksamheten inom rättsväsendet

Brottsförebyggande rådet, Rättsmedicinalverket,

Gentekniknämnden, Brottsoffermyndigheten,

ersättning för skador av brott och rättshjälpen

förbrukar sammantaget drygt 1 miljard, varav

huvudparten (drygt 800 miljoner) avser

kostnader för rättshjälpen (se tabell 3.2).

Sammanfattning

Det fortsatta reformarbetet

Moderniseringen av rättsväsendet skall fortsätta.

Det skall ske genom en kombination av

verksamhetsutveckling hos myndigheterna,

kompetensutveckling för personalen och

åtgärder när det gäller lagstiftningen inom

myndigheternas områden. Ett genomgående

tema i reformarbetet är att utveckla ett

medborgarperspektiv och en helhetssyn som tar

sig uttryck bl.a. i en närmare samverkan mellan

rättsväsendets sektorer och myndigheter, med

respekt för den grundläggande rollfördelningen.

Närpolisreformen skall fullföljas. Polisen skall

bli bättre på att bekämpa den grova och

gränsöverskridande brottsligheten, bl.a. genom

att använda de nya internationella

samarbetsformer som EU-medlemskapet

erbjuder. Ett närmare samarbete mellan

Rikskriminalpolisen och Säkerhetspolisen för att

bekämpa sådan brottslighet skall övervägas.

Arbetet för att bekämpa familjerelaterat våld

samt brottslighet med rasistiska,

främlingsfientliga eller homofobiska inslag skall

utvecklas vidare, bl.a. genom ökad

kompetensutveckling. Det problemorienterade

arbetet, som hittills tillämpats huvudsakligen

inom närpolisen och

kriminalunderrättelseverksamheten, skall

utvecklas i all polisverksamhet för att effektivare

arbeta mot målet att minska brottsligheten och

öka tryggheten. För att statsmakternas

intentioner skall kunna förverkligas krävs en

kraftig ökning av antalet poliser.

Kampen mot den ekonomiska brottsligheten

skall utvecklas genom att uppbyggnaden av

Ekobrottsmyndigheten fullföljs. En ny

organisation för att bekämpa miljöbrott skapas

inom åklagarväsendet.

Det internationella samarbetet för att

förebygga och bekämpa brott utvecklas inom

EU generellt och inom ramen för bl.a. Europol,

Schengensamarbetet och samarbetet i

Östersjöregionen.

Det lokala brottsförebyggande arbetet skall

utvecklas, inte minst i storstäderna, för att skapa

ökad trygghet i människornas närmiljö, bl.a.

genom samarbete mellan rättsväsendet,

kommunerna, frivilligorganisationer, näringsliv

och enskilda. Stödet till brottsoffer skall

utvecklas, särskilt stöd skall ges till kvinnor och

barn som utsatts för övergrepp. Kriminalvårdens

möjligheter att förebygga brottslighet, genom att

öka insatserna för att motverka återfall i brott,

utvecklas.

Reformarbetet inom domstolsväsendet skall

fortsätta. Även i fortsättningen skall

utgångspunkten vara att såväl domstolarnas som

domarnas uppgifter skall renodlas och

koncentreras till de dömande uppgifterna.

Verksamheten skall genomsyras av ett

medborgarperspektiv och inriktas på att

säkerställa såväl kompetens och kvalitet som

korta handläggningstider. Nya arbetsformer lika

väl som nya organisatoriska former skall därvid

prövas. I detta utvecklingsarbete har

Domstolsverket en viktig roll.

Rättsväsendet tillförs 150 miljoner kronor

fr.o.m. år 2000 i enlighet med vad som aviserats i

1999 års ekonomiska vårproposition. För år 2000

fördelas dessa medel med 110 miljoner kronor

till domstolsväsendet, 21 miljoner kronor till

polisväsendet samt 18 miljoner kronor till

åklagarväsendet, varav 5 miljoner kronor till

Ekobrotts-myndigheten. En miljon kronor

överförs till Bokföringsnämnden.

Regeringen avser att i 2000 års ekonomiska

vårproposition återkomma till riksdagen när det

gäller vilka resursförstärkningar som behövs

efter år 2000 för att kunna fullfölja

statsmakternas intentioner i fråga om

utvecklingen av rättsväsendet (se 3.5.3).

Mål för rättsväsendet för år 2000

Liksom föregående år är det övergripande och

långsiktiga målet för rättsväsendet den enskildes

rättstrygghet och rättssäkerhet. Målet för

kriminalpolitiken är att minska brottsligheten

och öka människors trygghet.

Prioriteringar för rättsväsendet för år 2000

Förändringsarbetet inom rättsväsendet skall

intensifieras. Viktiga utgångspunkter är därvid

medborgarperspektiv och samverkan mellan

myndigheterna. Centrala beståndsdelar i

utvecklingsarbetet skall vara frågor om styrning,

kompetensutveckling och personalförsörjning.

Kriminalpolitiken skall utvecklas. Arbetet skall

bygga på kunskap om brottsligheten och präglas

av helhetssyn och humanism. Följande områden

skall prioriteras:

Moderniseringen av rättsväsendet skall fortsätta

i syfte att öka rättstryggheten och

rättssäkerheten och för att rationaliteten och

effektiviteten i rättsväsendets arbete skall öka.

Detta ger också bättre förutsättningar för att

förebygga och bekämpa brottslighet och för att

öka tryggheten.

Satsningen på det brottsförebyggande arbetet

och verksamheten i närpolisområden fortsätter

med oförminskad styrka för att, utifrån ett

solidariskt förhållningssätt, ge bättre

förutsättningar att bekämpa den brottslighet

som drabbar människor i deras vardag och

påverkar deras välfärd och livskvalitet.

Stödet till brottsoffer skall stärkas.

Rättsväsendets förmåga att bemöta brottsoffer

utvecklas.

Skyddet för målsägande och vittnen skall

stärkas.

För att minska återfallen i brott förstärks

kriminalvårdens insatser för att under

verkställighetstiden utveckla de intagnas

personliga ansvar och för att förbättra

förberedelserna för frigivning från

kriminalvårdsanstalt.

Kampen mot ekonomisk brottslighet och

miljöbrottslighet fortsätter och ges bättre

förutsättningar.

Insatserna för kampen mot den

gränsöverskridande brottsligheten förstärks.

Förberedelserna inför Sveriges ordförandeskap i

EU:s ministerråd första halvåret 2001 ger

möjligheter att driva på det internationella

samarbetet.

Liksom under föregående år inriktas en stor

del av rättsväsendets resurser inom det

kriminalpolitiska området på att förebygga och

bekämpa den allvarligaste brottsligheten

våldsbrott, särskilt våld mot kvinnor, brott mot

barn, brott med rasistiska, främlingsfientliga eller

homofobiska inslag, ekonomisk brottslighet och

narkotikabrott .

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall 1998

År 1998 polisanmäldes ca 1 191 000 brott vilket

innebär ca 5 500 (0,5 %) färre brott jämfört med

år 1997. De anmälda tillgreppsbrotten minskade

med 2 % (15 678 brott) medan de anmälda

brotten mot person ökade med 6 % (7 796

brott). Under det första halvåret 1999 minskade

antalet anmälda brott totalt med 4 % jämfört

med första halvåret 1998 anmälda

tillgreppsbrott fortsatte att minska och anmälda

brott mot person var ungefär lika. Andelen brott

som klarades upp ökade något både under 1997

och 1998 efter att ha minskat särskilt kraftigt

mellan åren 1994 och 1996.

*Verksamhetsutfall

Polisens utredningsbalans bestod vid utgången

av 1998 av ca 165 000 ärenden, vilket innebär en

minskning med totalt 23 000 ärenden (12 %)

jämfört med föregående år.

Genomströmningstiderna hos

polismyndigheterna ökade för så gott som

samtliga ärendetyper.

Antalet ärenden som inkom till

åklagarmyndigheterna var under 1998 ungefär

detsamma som under 1997, men minskade under

början av 1999. Det totala antalet balanserade

ärenden minskade också.

Genomströmningstiderna för nästan alla

brottstyper ökade under 1998 jämfört med 1997.

Andelen ärenden som lett till åtal eller

strafföreläggande var 64 % 1998, en ökning med

4 procentenheter jämfört med året innan.

Ekobrottsmyndighetens resultat har påverkats

av att myndigheten under året befunnit sig i ett

uppbyggnadsskede. Antalet balanserade ärenden

ökade initialt liksom genomströmningstiderna.

Andelen ärenden som ledde till åtal eller

strafföreläggande var 23 %. Uppgifterna för de 4

första månaderna 1999 visar att

Ekobrottsmyndigheten utvecklas positivt.

Antalet tvistemål som inkom till tingsrätterna

och till hovrätterna minskade ytterligare under

1998 jämfört med föregående år medan antalet

inkomna brottmål ökade. Antalet balanserade

mål ökade något under året.

Vid länsrätterna minskade antalet inkomna

mål kraftigt. Även antalet avgjorda och

balanserade mål minskade något. I

kammarrätterna ökade däremot antalet inkomna,

avgjorda och balanserade mål.

Genomströmningstiderna har ökat för alla

domstolsslag. Det enda undantaget gäller

skattemål i länsrätterna, för vilka

genomströmningstiden minskat.

Antalet personer som lagfördes för brott eller

meddelades åtalsunderlåtelse ökade, jämfört med

1997, med 626 personer (0,5 %) till 124 449 år

1998. Antalet dömda för brott ökade med 722

(1,3 %) till 54 867. Antalet till fängelse dömda

ökade, jämfört med 1997, med 849 personer

(6 %) till 14 566 år 1998.

Medelbeläggningen i kriminalvårdsanstalterna

ökade med 7 procentenheter under 1998 till

87 %, en nivå som också gällde för första halvåret

1999. Medelbeläggningen i häktena ökade med 5

procentenheter under 1998 till 85 % och den

ökade ytterligare under första halvåret 1999 till

89 %. Antalet fängelsedömda som under 1998

avtjänade sitt straff genom intensivövervakning

med elektronisk kontroll var i medeltal 381 per

dag, vilket är en ökning med 5 % jämfört med

föregående år. Antalet frivårdsklienter var i

medeltal 11 186 per dag.

*Ekonomiskt utfall

Polisväsendet förbrukade under 1998 258

miljoner kronor mindre än vad som anvisats för

verksamheten. Eftersom det vid ingången av år

1998 fanns ett underskott på 219 miljoner,

återstod vid budgetårets utgång ett

anslagssparande om 39 miljoner kronor, vilket

beräknas förbrukas under år 1999.

Vid utgången av 1998 hade åklagarväsendet ett

anslagssparande på knappt 34 miljoner kronor.

Ca1/3 av detta beräknas förbrukas under

budgetåret 1999.

Domstolsväsendet förbrukade 73 miljoner

kronor mer än vad som anslagits för

verksamheten. Vid ingången av 1999 återstod 85

miljoner kronor av anslagssparandet. Detta

beräknas förbrukas under år 1999.

Kriminalvården har förbrukat 477 miljoner

kronor mer än vad som anslagits för

verksamheten, i enlighet med tidigare beslut om

omfördelning inom rättsväsendet av

kriminalvårdens outnyttjade medel. Vid

budgetårets slut uppgick anslagssparandet till 243

miljoner kronor, vilket beräknas förbrukas under

år 1999.

Genomförda förändringar i verksamheten

*Tillförda resursförstärkningar

Under de senaste åren har ett intensivt reform-

och förändringsarbete bedrivits inom

rättsväsendets olika verksamhetsområden.

Rättsväsendet har, för att kunna genomföra

viktiga reformer, tillförts resursförstärkningar.

Enligt riksdagens beslut i enlighet med förslaget i

1998 års vårproposition tillfördes rättsväsendet

750 miljoner kronor för budgetperioden 1999

2001. Dessutom tillfördes polisväsendet

engångsvis 200 miljoner kronor i enlighet med

regeringens förslag i budgetpropositionen för år

1999. Betydande resursförstärkningar tillfördes

och omfördelades inom rättsväsendet även enligt

riksdagens beslut i enlighet med förslaget i

budgetpropositionen dessförinnan.

*Polisväsendet

Den stora verksamhetsreformen, med

polisverksamhet förlagd till närpolisområden och

ett problemorienterat arbetssätt som bas, har

organisatoriskt kunnat genomföras. Det återstår

att vidta åtgärder som säkerställer att

polisverksamheten i närpolisområdena utvecklas

till att utgöra en effektiv bas i polisväsendet.

Sedan den 1 januari 1999 har varje

polismyndighet en polisstyrelse med ledamöter

som, efter nominering av de politiska partierna,

utses av regeringen. Rikspolisstyrelsen har fått

ett ökat ansvar för tillsynen över polisen och har

också fått en utvidgad föreskriftsrätt.

Från den 1 juli 1998 är

länsmyndighetsorganisationen fullständigt

genomförd, dvs. varje polismyndighet omfattar

ett län.

Säkerhetspolisen har blivit öppnare. De

tidigare, delvis hemliga föreskrifterna om

registrering av uppgifter i Säkerhetspolisens

register upphävdes av regeringen den 22

december 1998. Från den 1 april 1999 regleras

registrering i SÄPO-register i huvudsak genom

bestämmelserna i polisdatalagen (1998:622).

Bestämmelserna om absolut sekretess för

uppgifter i SÄPO:s register har upphävts. Från

den 1 april 1999 gäller en presumtion för

sekretess och uppgifter kan i vissa fall lämnas ut.

För att klarlägga säkerhetstjänsternas inrikes

verksamhet från andra världskrigets slut fram till

i dag har regeringen i mars 1999 tillkallat en

kommission. Utredningsarbetet skall redovisas

till regeringen senast den 31 augusti 2001.

*Förundersökningsledning

Riksåklagaren har efter samråd med

Rikspolisstyrelsen beslutat om förändrade

principer för fördelningen av

förundersökningsledningen mellan polis och

åklagare. De nya reglerna, som gäller från den 1

januari 1998, syftar till att ge polisen ett större

ansvar för de förhållandevis mindre grova

brotten och att åklagarna skall kunna fördjupa

sina insatser i mer komplicerade utredningar.

*Åklagarväsendet

Åklagarväsendet genomgick för några år sedan

en genomgripande modernisering av

organisation och arbetssätt. Förändringsarbetet

har fortsatt under 1998 och 1999. Under våren

sammanfördes åklagarmyndigheterna i Umeå

och Sundsvall till en myndighet.

Den 1 januari 1998 inrättades

Ekobrottsmyndigheten som en

åklagarmyndighet inom åklagarväsendet med

uppgift att bekämpa ekonomisk brottslighet.

Från den 1 juli 1999 ingår, utöver storstadslänen,

även Hallands och Gotlands län i

Ekobrottsmyndigheten.

*Domstolsväsendet

Moderniseringsarbetet inom domstolsväsendet

drivs vidare. Arbetet syftar till att säkerställa en

hög kompetens och en mer flexibel verksamhet

med minskad sårbarhet. Även i fortsättningen

inriktas arbetet på att såväl domarnas som

domstolarnas verksamhet skall renodlas och

koncentreras till de dömande uppgifterna.

Domstolsverket har från den 1 januari 1999 en

ny organisation för att kunna driva och stödja

det fortsatta reformarbetet i nära samverkan med

domstolarna i alla delar av landet.

Den 1 januari 1999 inrättades miljödomstolar

vid fem tingsrätter samt en miljööverdomstol i

Svea hovrätt. Då dessa domstolar bl.a. handlägger

vattenmål avvecklades därför samtidigt Vatten-

överdomstolen i Svea hovrätt och

vattendomstolarna vid de fem tingsrätterna.

Under 1999 avvecklas verksamheten vid de

allmänna advokatbyråerna. Verksamheten avses

vara avvecklad senast den 1 oktober 1999.

*Kriminalvården

De besparingar som har genomförts inom

kriminalvården under de senaste åren har krävt

omfattande förändringar av organisationen.

Under samma tid har ett arbete pågått för att

utveckla verksamheten och höja säkerheten.

Under 1998 har ytterligare tre

kriminalvårdsanstalter lagts ned och vid några

andra minskades antalet platser. Sammanlagt

minskade under året antalet anstaltsplatser med

259.

Kriminalvårdens lokala myndighetsnivå har

omorganiserats. Sedan den 1 januari 1998 finns

37 lokala kriminalvårdsmyndigheter.

*Brottsförebyggande rådet

Den 1 januari 1998 lades verksamheten vid

Rikspolisstyrelsens forskningsenhet vid

Polishögskolan samman med verksamheten vid

Brottsförebyggande rådet (BRÅ). Sedan dess är

forskningen för rättsväsendet koncentrerad till

BRÅ.

Kommittén för brottsförebyggande arbete

(KBA) har avslutat sitt arbete och den 1 januari

1999 övertog BRÅ uppgiften att ge stöd till det

lokala brottsförebyggande arbetet, inklusive den

särskilda satsningen på det brottsförebyggande

arbetet i storstadsregionernas utsatta områden.

Vid samma tidpunkt övertog BRÅ också KBA:s

uppgifter att initiera och ge stöd till

medlingsprojekt i landet.

*Brottsoffermyndigheten

Avgiften till Brottsofferfonden höjdes till 500

kronor från den 1 juli 1999. Därmed blev det

möjligt att öka det statliga stödet till ideella

organisationer som stödjer brottsoffer.

*Utbildning och annan kompetensutveckling

Särskilda insatser för att förbättra utbildningen

på olika nivåer och annan kompetensutveckling

inom alla rättsväsendets verksamhetsområden

påbörjades eller beslutades under 1998.

*Förändringar i lagstiftning som påverkar

verksamheten

Under 1997 och 1998 genomfördes en rad

lagstiftningsförändringar som i olika grad

påverkat rättsväsendets arbete. Bland de

viktigaste kan nämnas kvinnofridsreformen, ett

samlat åtgärdsprogram mot våld mot kvinnor,

förändringar i påföljdssystemet som trätt i kraft

den 1 januari 1999 och förändringar i

polisregisterlagstiftningen. Ny lagstiftning har

också tillkommit när det gäller bl.a.

barnpornografi, narkotika i trafiken,

kameraövervakning och polisens befogenheter

att ingripa mot ordningsstörningar.

3.3 Bedömning av resultatet 1998

Det övergripande målet för rättsväsendet år 1998

var att garantera den enskildes rättstrygghet och

rättssäkerhet. För kriminalpolitiken var målet att

minska brottsligheten och öka människors

trygghet. De prioriteringar som gällde för år

1998 rörde det brottsförebyggande arbetet,

arbetet mot vardagsbrottsligheten och mot

våldsbrottslighet, särskilt våld mot kvinnor.

Vidare prioriterades arbetet mot brottslighet

med rasistiska inslag och mot den grova och

gränsöverskridande brottsligheten, t.ex.

ekonomisk brottslighet, narkotikabrottslighet

och mc-relaterad brottslighet. Det är mot denna

bakgrund som resultatet för år 1998 skall

bedömas.

3.3.1 Brottslighet och trygghet

tillståndet och utvecklingen

*Brottsutvecklingen

Den i det närmaste linjära ökningen av antalet

polisanmälda brott från 1960-talet har under

1990-talet ersatts av fluktuationer kring en

relativt konstant nivå. År 1998 anmäldes

1 190 812 brott vilket var ca 5 500 (0,5 %) färre

än år 1997 och 28 000 färre än år 1990. Under

första halvåret 1999 minskade det totala antalet

anmälda brott med 4 % jämfört med det första

halvåret 1999.

Antalet tillgreppsbrott (som utgör ca 60 % av

alla anmälda brott) minskade under 1998 med ett

par procent och nivån är nu lägre än 1990.

Minskningen har fortsatt under första halvåret

1999. Både bostadsinbrott, inbrott i källare och

vind, biltillgrepp och särskilt cykelstölder

minskade under 1998. Däremot fortsatte

ökningen av antalet anmälda inbrott i fritidshus

och anmälda fickstölder ökade med mer än en

fjärdedel.

Diagram 3.1 Antal polisanmälda brott 1975-1998

Anmälda våldsbrott (3-6 kap. BrB, vilka utgör

drygt 10 % av samtliga anmälda brott) har under

1990-talet uppvisat en annan utveckling än

anmälda tillgreppsbrott. Under början av 1990-

talet ökade antalet anmälda våldsbrott men har

sedan varit relativt konstant. Under 1998 ökade

de med 6 % jämfört med 1997. Den

andelsmässigt största ökningen gäller anmälda

misshandelsbrott mot kvinnor och

våldtäktsbrott. Under första halvåret 1999 har

ökningen avstannat. Antalet anmälda brott var

lika stort som under första halvåret 1998.

Antalet anmälda bedrägeribrott fortsatte att

minska under 1998 och första halvåret 1999,

liksom antalet anmälda rattfylleribrott. Anmälda

skadegörelsebrott har ökat kontinuerligt sedan

1975. Ökningen fortsatte under 1998. En stor

del av ökningen avsåg klotter. Under första

halvåret 1999 minskade dock de anmälda

skadegörelsebrotten, däribland klotterbrotten,

med 10 % jämfört med första halvåret 1998.

Antalet anmälda narkotikabrott ökade. Den

antalsmässigt största ökningen gällde

anmälningar om innehav eller eget bruk av

narkotika.

Anmälningar av hets mot folkgrupp ökade

kraftigt under 1998 jämfört med 1997, men

minskade något igen under första halvåret 1999.

Anmälningar rörande olaga diskriminering

ökade något jämfört med 1997. Under första

halvåret 1999 har ökningen fortsatt. Enligt

Säkerhetspolisen var antalet anmälda brott med

rasistiska eller främlingsfientliga motiv ca 30 %

högre 1998 än 1997.

*Vad påverkar brottsutvecklingen?

Flera andra faktorer, utöver en förändring av den

faktiska brottsligheten, kan påverka utvecklingen

av antalet polisanmälda brott. Det gäller bl.a.

allmänhetens anmälningsbenägenhet och

polisens insatser för att upptäcka brott. Det är

svårt att avgöra om de förändringar som

rapporteras från ett år till ett annat speglar

utvecklingen av den faktiska brottsligheten eller

enbart en förändring av andelen "synliga" brott. I

ett längre tidsperspektiv, från 1960-talet och

framåt, är det enligt BRÅ troligen så att den

faktiska brottsligheten totalt sett ökat något mer

än den anmälda brottsligheten. Det gäller

framför allt förmögenhetsbrottsligheten. När det

gäller våldsbrott (särskilt våld mellan bekanta) är

det, också enligt BRÅ, troligen så att den

faktiska brottsligheten inte ökat lika mycket som

den anmälda brottsligheten.

BRÅ:s prognoser för brottsligheten bygger på

ett antal samhällsfaktorer som visat sig ha

samband med utvecklingen av anmälda brott.

Prog-noserna har tidigare visat sig stämma

relativt väl med den faktiska utvecklingen. Under

första halvåret 1999 har de anmälda

tillgreppsbrotten minskat med 4 % (se avsnitt

3.4.2) trots att de enligt prognosen förväntas öka

med 3 % under helåret 1999. En sådan skillnad

kan bero på de åtgärder som vidtagits inom

rättsväsendet och på det brottsförebyggande

arbete som sker i samhället i övrigt. När det

gäller minskningen av t.ex. bostadsinbrott,

bedrägerier och skadegörelsebrott är det, enligt

BRÅ, troligt att den ökade inriktningen på att

förebygga brott också gett denna effekt.

*Brottslighet och trygghet i ett internationellt

perspektiv

Utvecklingen av brottsligheten har varit likartad

i hela västvärlden under de senaste decennierna.

Brottsligheten i Sverige ligger, enligt

internationella offerundersökningar

(Internationella jämförelser av brottsligheten.

BRÅrapport 1999:3), nära genomsnittet för

länder i västvärlden (elva länder ingick i

undersökningen). Brottsligheten i Sverige är

dock, i högre utsträckning än i många andra

länder, koncentrerad till mindre allvarliga brott.

Det kan vara en anledning till att Sverige år 1996

var det land där den största andelen av invånarna

kände sig trygga ute på kvällen. Andelen som

kände sig otrygga hade också minskat något

(med 4 procentenheter) jämfört med 1992.

3.3.2 De viktigaste resursinsatserna från

rättsväsendet 1998 och hittills

under 1999

*Polisen och åklagarväsendet

Polisen har använt en stor del av sina resurser på

de prioriterade områdena våldsbrott,

narkotikabrott och ekobrott. Av

myndigheternas totala kostnader 1998 avsåg 20

% dessa brottstyper. Det är en lika hög andel

som 1997.

Ärendeinströmningen från polisen till åklagar-

väsendet var densamma 1998 som 1997, ca

194 000 ärenden, men antalet ärenden minskade

under början av 1999. År 1998 avslutades

202 000 ärenden.

Åklagarväsendet har under 1998 lagt ner stora

resurser på de prioriterade områdena våldsbrott,

narkotikabrott och ekonomisk brottslighet.

Sådana ärenden utgjorde 18 % av det totala

antalet avslutade ärenden under 1998 medan

resursförbrukningen motsvarade 40 % av

åklagarväsendets totala resurser.

*Domstolsväsendet

Antalet till tingsrätterna inkomna mål har

fortsatt att minska under 1998. Däremot har

antalet inkomna brottmål, efter att ha minskat

under flera år, ökat under 1998 medan

tvistemålen fortsatt att minska. Antalet till

hovrätterna och till Högsta domstolen inkomna

mål ökade under 1998. För länsrätterna har

antalet inkomna mål minskat kraftigt. Det gäller

särskilt mål enligt socialtjänstlagen, medan

däremot antalet inkomna mål till

kammarrätterna och till Regeringsrätten har ökat

jämfört med 1997.

Det pågående reformarbetet inom domstols-

väsendet innebär bl.a. att ett antal försök och

projekt har inletts i syfte att dels pröva en ökad

samverkan mellan domstolarna, dels få ett bättre

underlag för fortsatt förändringsarbete.

Domstolsverket har från den 1 januari 1999 en

ny organisation för att, i nära samverkan med

domstolarna, driva och stödja det fortsatta

reformarbetet rörande domstolarnas

arbetsformer och administration.

*Kriminalvården

Inom kriminalvården har särskilda insatser gjorts

för dömda under 21 år, för att utveckla och

kvalitetssäkra programverksamheten, tillgodose

sexualbrottsdömdas behandlingsbehov och hålla

antalet avvikelser från anstalt på en fortsatt låg

nivå. Betydande insatser har också gjorts för att

förbättra förhållandena för häktade.

*Övrig verksamhet inom rättsväsendet

Insatserna för att ge stöd till och stimulera det

lokala brottsförebyggande arbetet har under året

genomförts av Kommittén för

brottsförebyggande arbete och av

Brottsförebyggande rådet. BRÅ har under året

bedrivit 36 forsknings- och utvecklingsprojekt av

vilka 24 legat inom de av regeringen för 1998

särskilt prioriterade områdena.

Brottsoffermyndigheten har i samarbete med

Brottsofferjourernas Riksförbund under 1999

påbörjat två projekt med brottsoffersamordnare

respektive länsassistent, som skall utveckla och

samordna brottsofferarbetet inom större

geografiska områden.

Rättsmedicinalverket har efter överläggningar

med Statens institutionsstyrelse och

Socialstyrelsen påbörjat ett projekt som syftar till

att förbättra lokala vårdenheters möjligheter att

ta hand om vårdsökande, som är i riskzonen för

att begå våldsbrott. Detta projekt är ett led i

strävandena att förbättra samhällets

brottsförebyggande arbete genom att informera

om de erfarenheter som vunnits inom verkets

verksamhetsområden.

*Lagstiftningsarbete

Ett omfattande lagstiftningsarbete som påverkar

möjligheterna till måluppfyllelse har utförts.

Under 1997 och 1998 beslutade regeringen

och riksdagen om olika delar av

kvinnofridsreformen, ett samlat åtgärdsprogram

för att motverka våld mot kvinnor. Den omfattar

ny och skärpt lagstiftning. Bland annat infördes

brottet grov kvinnofridskränkning och köp av

sexuella tjänster kriminaliserades. En mängd

andra åtgärder för att förebygga och bekämpa

våld mot kvinnor och för att ge stöd till

brottsoffer vidtogs också. Myndigheterna inom

samtliga verksamhetsområden har getts särskilda

uppdrag, med krav på återredovisning, i syfte att

förbättra arbetet för att bekämpa våld mot

kvinnor.

Det straffbara området när det gäller

barnpornografi har också ändrats den 1 januari

1999. I princip all befattning med

barnpornografi, även innehav, är nu straffbar.

Barnpornografiska skildringar har också flyttats

bort från det grundlagsskyddade området och

barnpornografibrottet regleras nu enbart i

brottsbalken.

En nollgräns för narkotika i trafiken har

införts den 1 juli 1999 genom ändringar i bl.a.

trafikbrottslagen (1951:649). Ändringarna

innebär att den som kör bil eller annat

motordrivet fordon, tåg eller spårvagn med

narkotika i blodet kan dömas för rattfylleri. Ett

undantag från nollgränsen har dock gjorts för

dem som tagit ett narkotikaklassat läkemedel

enligt läkares ordination.

Från den 1 januari 1999 har också

påföljdssystemet förändrats bl.a. i syfte att

åstadkomma ytterligare alternativ till

fängelsestraffet och för att utveckla

påföljdssystemet för unga lagöverträdare.

Systemet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll har permanentats såsom en

verkställighetsform vid fängelsestraff upp till tre

månader. Vidare har systemet med samhällstjänst

som ett alternativ till fängelse utvidgats och

gjorts till en permanent del av brottsbalkens

påföljdsreglering. En föreskrift om

samhällstjänst kan numera meddelas inte bara vid

skyddstillsyn utan även vid villkorlig dom.

En ny frihetsberövande påföljd, sluten

ungdomsvård, har införts för unga lagöverträdare

och påföljden överlämnande till vård inom

socialtjänsten har stramats upp.

Reglerna om villkorlig frigivning efter

fängelsestraff har också ändrats. Villkorlig

frigivning får nu ske tidigast efter att två

tredjedelar av strafftiden har avtjänats.

Inte bara den straffrättsliga lagstiftningen har

ändrats. Lagstiftning som förbättrar

myndigheternas arbetsmetoder och

möjligheterna att förebygga och förhindra brott

har mycket stor betydelse för rättsväsendets

möjligheter att uppnå målen för verksamheten.

En ny lag (1998:150) om allmän

kameraövervakning trädde i kraft den 1 juli 1998.

Den nya lagen ger ökade möjligheter att använda

kameraövervakning i syfte att förebygga och

förhindra brott. Under 1998 ändrades även

polislagen (1984:387) bl.a. för att öka polisens

möjligheter att ingripa i förebyggande syfte vid

ordningsstörningar. Polisen har vidare genom en

ny polisdatalag (1998:622) getts förbättrade

möjligheter att använda datatekniken i sitt

arbete.

3.3.3 Rättsväsendets prestationer och

effekterna av rättsväsendets

verksamhet

Effekterna av rättsväsendets verksamhet för att

tillgodose den enskildes rättstrygghet och

rättssäkerhet är i många fall svåra att renodla och

mäta. Hur brottsligheten och upplevelsen av

trygghet utvecklas påverkas också huvudsakligen

av samhällsutvecklingen.

Inom Regeringskansliet pågår ett

utvecklingsarbete som syftar till att målen för

rättsväsendets verksamhet i framtiden skall

kunna formuleras på ett sådant sätt att effekterna

av de statliga insatserna inom utgiftsområdet kan

mätas mer effektivt och ur ett

rättskedjeperspektiv.

Redovisningen av effekterna och regeringens

slutsatser i det följande avser utfallet av de

insatser som gjorts och de åtgärder som vidtagits

eller planeras för att förbättra förutsättningarna

för att nå målen för rättsväsendets verksamhet.

*Polisväsendet

Polisens insatser på åtskilliga områden, framför

allt när det gäller våld mot kvinnor och inom

familjen, krogrelaterat våld och narkotikabrott,

syftar bl.a. till att fler brott skall upptäckas och

beivras. Det finns anledning att anta att polisens

s.k. proaktiva verksamhet inom dessa områden

har bidragit till ett minskande mörkertal. Det ger

i sin tur bättre beslutsunderlag och ökar

förutsättningarna för framgång i det fortsatta

arbetet, i vilket ytterligare utveckling bl.a. för att

öka skyddet för brottsoffer och vittnen är av stor

vikt.

När det gäller insatserna mot rasistisk

brottslighet har samarbetet mellan den öppna

polisen och Säkerhetspolisen utvecklats.

Myndigheterna har fördjupat sina kunskaper om

de grupper och individer som kan antas begå

brott med rasistiska inslag och har också i större

utsträckning än tidigare kunnat förhindra sådana

brott.

De mycket allvarliga brott som under 1999

begåtts mot polismän och journalister

aktualiserar frågan om särskild uppmärksamhet

på fortsatt kunskapsuppbyggnad och

utvecklingsarbete inom rättsväsendet. Samtliga

myndigheter skall därför fortsätta att ägna stor

kraft åt att öka kunskapen om sådan direkt

samhällsfarlig kriminalitet och utveckla

metoderna för att effektivare förebygga eller

klara upp den.

Polisen har även genom utbildning och andra

insatser utvecklat det stöd som lämnas till

brottsoffer och vittnen.

*Åklagarväsendet

Att genomströmningstiderna för nästan alla

brottstyper ökade under 1998 kan sannolikt

förklaras av att en större andel äldre ärenden

avgjorts under året. Balanserna minskade med

11 % och andelen ärenden som ledde till

lagföring ökade med 4 procentenheter jämfört

med 1997. En något mindre andel av de färdiga

förundersökningarna skrevs av på grund av att

brott inte kunde styrkas.

Också åklagarmyndigheterna har genomfört

särskilda insatser för att tillgodose brottsoffers

och vittnens intressen, vilket på lite längre sikt

kan ha ökat allmänhetens anmälningsbenägenhet

för vissa typer av brott.

Vid Ekobrottsmyndigheten ökade

ärendebalanserna totalt sett med ca 23 %.

Ärendeinströmningen ökade med

uppskattningsvis 10 %. Genomströmningstiden

för ekobrottsärenden ökade såväl vid

Ekobrottsmyndigheten som vid övriga

åklagarmyndigheter. Andelen ärenden som ledde

till åtal eller strafföreläggande var ca 23 %.

Under det första halvåret 1999 höjdes den siffran

till ca 30 %. Ärendebalanserna hade under

samma tid sjunkit med ca 10 %.

Det positiva verksamhetsresultatet hittills

under 1999 tyder på att myndigheten kommit

över de svårigheter som fanns i

uppbyggnadsfasen.

*Domstolsväsendet

Genomströmningstiderna vid tingsrätterna

ökade något under år 1998 jämfört med tidigare

år. Andelen avgjorda mål i tingsrätten som

överklagas till hovrätten har varit konstant under

senare år. I hovrätt har genomströmningstiderna

ökat för tvistemål och minskat för brottmål,

jämfört med året innan. I länsrätterna har

målbalanserna minskats och åldersstrukturen

förbättrats, särskilt för skattemålen. I

kammarrätterna däremot, ökade balanserna

något.

Det är ännu för tidigt att uttala sig om

effekterna av de insatser som gäller

förändringsarbetet inom domstolsväsendet. När

det gäller flera av försöksverksamheterna har

Domstolsverket, på uppdrag av regeringen,

påbörjat en utvärdering för att få underlag för det

fortsatta reformarbetet.

*Kriminalvården

Antalet avvikelser från anstalter, häkten och vid

permissioner har varit mycket lågt. De tragiska

händelser som inträffat under år 1999 i samband

med permissioner har föranlett kriminalvården

att inleda en översyn av permissionsrutinerna.

Genom att utveckla verkställighetens innehåll

och bedriva ett aktivt påverkansarbete har

kriminalvården förbättrat förutsättningarna för

att minska antalet återfall i brott.

Narkotikaproblemen i anstalterna har hållits på

en oförändrad nivå under året.

*Övrig verksamhet inom rättsväsendet

Brottsförebyggande rådet har ökat sitt stöd till det

lokala brottsförebyggande arbetet. Detta har

bidragit till den ökning av antalet lokala

brottsförebyggande råd som redovisas i avsnitt

3.3.4. BRÅ bedriver en omfattande

informationsverksamhet och har vidareutvecklat

informationsspridningen bl.a. genom en ny

webbplats.

Ärenden om ersättning för skador av brott har

ökat hos Brottsoffermyndigheten, bl.a. till följd av

ökad information om möjligheten till ersättning

till offer för brott. Från brottsofferfonden har

medel delats ut till 83 olika forsknings-,

verksamhets- eller informationsprojekt. 32 av

dessa har varit inriktade på våld mot kvinnor.

3.3.4 Åtgärder utanför rättsväsendet

Lokala brottsförebyggande råd har inrättats i ett

ökande antal kommuner. De finns nu i ca 130

kommuner jämfört med ca 30 hösten 1996 och

ca 50 för ett år sedan. I många av dessa har också

ett aktivt arbete för att förebygga brott påbörjats.

I enlighet med regeringens intentioner i det

nationella brottsförebyggande programmet finns

nu bättre förutsättningar för ett lokalt

brottsförebyggande arbete mot framför allt den

s.k. vardagsbrottsligheten. Om dessa

förutsättningar fullt ut tas till vara innebär det att

brott kan förebyggas mera effektivt.

Rättsväsendet har här en pådrivande och

stödjande roll. Det arbete som kan ge direkt

brottsförebyggande effekt är det lokala inom

andra utgiftsområden, av kommuner,

frivilligorganisationer, näringslivet och av

enskilda.

3.3.5 Regeringens analys och slutsatser

av verksamheten 1998

Den anmälda brottsligheten har sammantaget inte

ökat under 1998 och den har minskat under

första halvåret 1999. Som angetts, kan

minskningen av vissa typer av tillgreppsbrott och

av skadegörelsebrott hänga samman med de

ökade insatserna för att förebygga brott. Att

antalet anmälda brott mot person ökat under

1998 har troligen delvis att göra med att

rättsväsendets insatser mot dessa typer av brott

ökat. En ökad anmälningsbenägenhet är positiv

genom att en större del av den tidigare dolda

brottsligheten blir synlig. Det ger förutsättningar

för ökad kunskap om brottsligheten som

underlag för det fortsatta förändringsarbetet

inom rättsväsendet. Det ger också en bra

utgångspunkt för ett problemorienterat

arbetssätt inom polisväsendet och för övrigt

förändringsarbete inom rättsväsendet. Det kan

dock inte uteslutas att den statistiska ökningen

av vissa typer av våldsbrott också motsvaras av en

faktisk ökning. Regeringen ser med oro på

utvecklingen av den anmälda våldsbrottsligheten

under senare år och bedömer att det är viktigt att

noga följa utvecklingen.

*Polisväsendet

Regeringen bedömer att polisen har förstärkt

verksamheten inom de prioriterade brotts-

områdena. Våldsbrottsligheten har angripits på

ett mer problemorienterat sätt och insatserna

mot brott med rasistiska inslag har utvecklats.

Stödet till brottsoffer har också förstärkts.

Regeringen bedömer att det är av vikt att

utvecklingen på dessa områden fortsätter med

oförminskad styrka.

När det gäller utredningsverksamheten är det

positivt att ärendebalanserna nu minskar.

Eftersom samtidigt handläggningstiderna blir

längre ägnas framöver särskild uppmärksamhet

åt dessa frågor. Regeringen bedömer att det finns

goda förutsättningar för att effektivisera och öka

kvaliteten i utredningsverksamheten genom att

bl.a. kompetensutvecklingsåtgärderna och

samarbetet med åklagarväsendet utökats och

arbetet med utvecklingen av systemet för

datoriserad utredningsrutin (DurTvå) har gått

planenligt. Ett syfte med systemet är just att

effektivisera utredningsarbetet. Det är nu viktigt

att de återstående etapperna genomförs.

Närpolisen har byggts upp med stor

beslutsamhet och på relativt kort tid. För att

reformen skall kunna fullföljas, vilket är

avgörande för att allmänhetens förtroende för

polisen skall upprätthållas, krävs tillräckliga

personella och tekniska resurser samt utvecklade

metoder för uppföljning och analys. Regeringen

ser med tillfredsställelse att det lokalt

organiserade polisarbetet på flera håll samordnas

allt bättre.

Det problemorienterade arbetssättet har

fortsatt att utvecklas. Det har emellertid i allt

väsentligt skett inom ramen för arbetet inom

närpolisen och

kriminalunderrättelseverksamheten. Det är nu

nödvändigt med förstärkta insatser för att det

problemorienterade arbetssättet skall genomsyra

all polisverksamhet.

Regeringen konstaterar att utvecklingen av

system för misstanke- och belastningsuppgifter

har försenats och noterar med tillfredsställelse att

särskild uppmärksamhet fortsättningsvis ägnas åt

frågan.

*Åklagarväsendet

Den målmedvetna förändringsprocessen inom

åklagarväsendet som tog sin början med

åklagarreformen år 1996 har, enligt vad det

senaste årets verksamhetsresultat visar, lett till att

åklagarorganisationen kan arbeta på ett nytt sätt

och nå goda resultat. Regeringen bedömer att

förändringsprocessen har skapat en god

organisatorisk grund och utrymme för

ytterligare förbättringar av

verksamhetsresultatet.

Regeringen noterar vikten av att

åklagarväsendet arbetar för att väsentligt minska

tiden för att ta ställning i åtalsfrågan när det

gäller våldsbrott och att det också är nödvändigt

att vidta åtgärder för att effektivisera

verksamheten så att andelen avskrivningsbeslut i

ärenden om våldsbrott minskas. En

förundersökning som inte leder till lagföring bör

kunna avslutas på ett tidigare stadium.

Inrättandet av Ekobrottsmyndigheten har

skapat förutsättningar för en effektivare

ekobrottsbekämpning. Inom myndigheten har

det påbörjats projekt som inger förhoppningar

om att verksamheten skall utvecklas på det sätt

som avsågs vid bildandet av myndigheten. De

initiala problemen i uppgyggnadsskedet har

avtagit. Uppgifter om verksamhetsresultatet för

början av 1999 visar på en positiv utveckling.

*Domstolsväsendet

Såvitt kan bedömas har domstolsväsendet

uppfyllt målet att avgöra mål och ärenden på ett

rättssäkert sätt. Samtidigt är situationen med

många gamla mål i balans, längre

genomströmningstider och en hög andel mål

klara för avgörande bekymmersam. Regeringen

anser att enbart resursförstärkningar inte löser

frågan med långa handläggningstider. För att

åstadkomma förbättringar behövs också

förändringar av arbetsformer, organisation och

regelverk. Det nyligen påbörjade

utvecklingsarbetet har stor betydelse i

sammanhanget och det är angeläget att

förutsättningar ges för att detta skall kunna

bedrivas planmässigt.

*Kriminalvården

Regeringen bedömer att kriminalvården har nått

flertalet av målen för anstaltsverksamheten. Det

gäller särskilt insatser för att tillgodose

behandlingsbehovet hos särskilda kategorier av

dömda och för att upprätthålla den yttre

säkerheten vid anstalterna. Det är

tillfredsställande att kriminalvården har fortsatt

arbetet med att förbättra förhållandena för

häktade. Enligt regeringens bedömning är det

dock angeläget att kriminal-vården kommer

tillrätta med problemet att antalet fängelsedömda

som väntar på anstaltsplats har ökat och

utvecklar effektivare placeringsmetoder.

Regeringen har tidigare bedömt att det finns

ett behov av att ytterligare utveckla säkerheten i

anstalterna. Kriminalvården kommer inom kort

att redovisa en uppföljning av förslagen i

rapporten för översyn av risk-, skydds- och

säkerhetsarbete i anstalter. Flera åtgärder har

redan vidtagits men säkerhetsarbetet kommer att

utvecklas vidare.

Frivården har förbättrat förutsättningarna för

ett tydligt och enhetligt innehåll i

frivårdspåföljderna. Erfarenheterna från

frivårdens verksamhet med intensivövervakning

är också, enligt BRÅ:s utvärdering, positiva.

Kriminalvården måste utvecklas ytterligare på

ett antal områden. Under verkställighetstiden

finns goda möjligheter att förbättra de intagnas

grundläggande kompetens vad gäller utbildning,

arbetslivserfarenhet och social förmåga, som bör

tillvaratas. Det är också angeläget att

kriminalvården fortsätter arbeta för att förbättra

de intagnas kontakt med sina familjer. Av

särskild betydelse är att kriminalvården gör

betydande insatser för att öka stödet till den

enskilde i samband med frigivningen, bl.a.

genom samverkan med andra berörda

myndigheter.

Insatserna för att bekämpa narkotikamissbruk

har sammantaget minskat något. Enligt

regeringens bedömning är detta en angelägen

arbetsuppgift som bör utvecklas.

På regeringens uppdrag har

Riksrevisionsverket (RRV) granskat

kriminalvården och identifierat ett antal hinder

för ett effektivt resursutnyttjande. Regeringen

har som följd uppdragit åt

Kriminalvårdsstyrelsen att redovisa de åtgärder

som genomförts, påbörjats eller planeras med

anledning av RRV:s rapport (1999:27).

*Övrig verksamhet inom rättsväsendet

Regeringen bedömer att Brottsförebyggande rådet,

trots stora organisatoriska förändringar under

1998, har drivit verksamheten med hög

ambitionsnivå och god kvalitet och att målen för

verksamheten i allt väsentligt uppfyllts. I det

fortsatta förändringsarbetet inom rättsväsendet

har BRÅ en viktig roll att spela när det gäller att

öka kunskapen om brottsligheten och dess

orsaker och om effekterna av rättsväsendets

insatser för att bekämpa brottsligheten.

Regeringens bedömning är att

Brottsoffermyndigheten drivs på ett effektivt sätt

med god kvalitet. Att myndigheten inte helt

uppnått verksamhetsmålen för 1998 såvitt avser

handlägg-ningen av brottsskadeärenden hänger

samman med den förhållandevis stora

personalomsättning som myndigheten haft

under året. Regeringen anser att myndighetens

ansträngningar för att förkorta

handläggningstider för brottsskadeärenden bör

fortsätta, liksom ansträngningarna för att mäta

de kvalitativa resultaten av de projekt som

beviljas medel ur brottsofferfonden.

Rättsmedicinalverket har under 1998 kunnat

tillgodose den efterfrågade

undersökningsvolymen inom ramen för

tillgängliga ekonomiska medel. Verket har sedan

det inrättades 1991 genomfört omfattande

omstruktureringar och rationaliseringar. Det

finns anledning för Rättsmedicinalverket att

fortlöpande ompröva de organisatoriska

formerna för verksamheten.

Rättsmedicinalverket bör även fortsätta

ansträngningarna för att utveckla systemen för

kvalitetssäkring och resultatanalys, liksom

arbetet med att få ett större genomslag för det

brottsförebyggande perspektivet i verksamheten.

3.4 Något om utgångsläget inför år

2000

Regeringen konstaterar att den pågående

moderniseringsprocessen inom rättsväsendet har

inneburit att det under de senaste åren

genomförts reformer och genomgripande

organisationsförändringar inom polisväsendet,

åklagarväsendet, kriminalvården och BRÅ.

Under de kommande åren skall

moderniseringsprocessen drivas vidare med ökad

intensitet. Domstolsväsendet kommer att ägnas

ökad uppmärksamhet. Särskilt viktiga frågor blir

möjligheterna till försörjning med kvalificerad

personal, kompetensutveckling och

ledningsfrågor.

3.4.1 Beslutade och planerade

förändringar av verksamheten inom

rättsväsendet inför år 2000

*Polisväsendet

För att säkerställa kompetensförsörjningen inom

polisväsendet är det enligt regeringens mening

nödvändigt att utnyttja Polishögskolans

utbildningskapacitet maximalt. Behovet av

utbildningsplatser är emellertid så stort att det

inte kan tillgodoses inom ramen för

Polishögskolans nuvarande kapacitet. Med

hänsyn till behovet av ytterligare

utbildningsplatser och till de särskilda

rekryteringssvårigheter som finns i

glesbygdslänen bör enligt regeringens mening

platser för polisiär grundutbildning öppnas även

utanför Stockholm. Från och med år 2000 avser

Rikspolisstyrelsen att utbilda poliser även i

Umeå, där ett samarbete med universitetet

inletts. Genom att förlägga grundutbildning

också i Umeå kan rekryteringen av poliser

utökas och rekryteringen till Norrland

underlättas. Vidare förändras sättet för

chefsutveckling och chefsrekrytering under 1999.

Sedan den 1 maj 1999 är det tidigare s.k.

Schengensamarbetet en del av EU. Sveriges

målsättning är att delta operativt i samarbetet

under år 2000. Samarbetet innebär att

personkontrollerna vid de inre gränserna

avskaffas, att gränskontrollen vid den yttre

gränsen utvidgas och att svensk polis kommer att

anslutas till Schengens informationssystem.

Regeringen föreslår att Rikspolisstyrelsen tar

över huvudmannaskapet för polispersonal i FN-

tjänst. Förslaget innebär att Rikspolisstyrelsen får

ett samlat nationellt ansvar för all internationell

polisiär verksamhet som rekrytering, utbildning,

arbetsgivaransvar under utlandstjänstgöring,

metodutveckling och personalvård efter

hemkomsten.

Rikspolisstyrelsen har, i en rapport till

regeringen i juni 1999, fastslagit att det även

fortsättningsvis bör finnas en polisiär styrka med

uppgift att bekämpa terroraktioner. Styrkans

verksamhetsområde bör utvidgas så att den kan

användas vid andra tillfällen där deras särskilda

kompetens behövs. Enligt förslaget skall styrkan

även fortsättningsvis ha organisatorisk hemvist

vid Polismyndigheten i Stockholms län, den skall

få arbeta sammanhållet och ha en särskild

budget. För att betona att den är en nationell

resurs, bör den kallas Nationella insatsstyrkan.

Enligt regeringens bedömning bör

Rikspolisstyrelsens förslag ge goda

förutsättningar för en gynnsam utveckling av

styrkans verksamhet. Regeringen avser därför att

vidta de förordningsändringar som behövs för

att förslaget skall kunna genomföras.

Beredskapspolisen består av

totalförsvarspliktiga som är krigsplacerade med

civilplikt vid en polismyndighet. Regeringen har

nu öppnat möjligheten att använda

beredskapspoliser även när höjd beredskap inte

råder eller det behövs för Sveriges

försvarsberedskap. De skall kunna kallas in till

polismyndigheterna då samhället utsatts för eller

riskerar att utsättas för särskilt svåra och

påfrestande situationer från ordnings- och

säkerhetssynpunkt. Förändringarna träder i kraft

den 1 oktober 1999 och är en del i regeringens

arbete med beredskapen inför tusenårsskiftet.

*Åklagarväsendet

En ny organisation för att bekämpa miljöbrott

skall tillskapas. Åklagare med

specialistkompetens skall handlägga mål om

brott mot miljön. Riksåklagaren skall samordna

miljöbrottsbekämpningen. Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen avser att gemensamt ta fram

planer för utbildning och annan

kompetensutveckling liksom för samverkan i

miljöbrottsbekämpningen.

En högre utbildning för åklagare skall

permanentas under 1999/2000.

I samband med att den nya trafikförordningen

träder i kraft den 1 oktober 1999 förändras

formerna för utfärdande av ordningsbot. Detta

förväntas föra med sig en markant minskad

ärendeinströmning till åklagarorganisationen

från polisen.

*Domstolsväsendet

Renodlingen av domstolsväsendets uppgifter

fortsätter. Fastighetsinskrivningen föreslås

koncentreras till tingsrätterna i Eksjö,

Härnösand, Hässleholm,[REDACTED_EFTERNAMN], Norrtälje,

Skellefteå och Uddevalla.

Bouppteckningsverksamheten föreslås överföras

från domstolsväsendet till skatteförvaltningen.

Regeringen har gett Domstolsverket i uppdrag

att lämna förslag till hur de ärenden som har

handlagts av Rättshjälpsmyndigheten skall hand-

läggas i framtiden.

Utvärderingen av flera av de försök och projekt

rörande arbetsformer och administration som

pågår inom domstolsväsendet skall redovisas till

regeringen den 31 december 1999.

Redovisningen kommer att ge underlag för

förändringsarbetet inom domstolsväsendet

under år 2000.

Under 1999 avser Domstolsverket att inleda

ett arbete för att utveckla en ny samlad IT-

strategi.

Departementspromemorian

Domstolsförfarandet Förslag till förbättringar

(Ds 1997:7), med flera förslag som syftar till en

smidigare handläggning i de allmänna

domstolarna, bereds för närvarande. En

proposition planeras under innevarande år. I

denna kommer även vissa förslag i

Skiljedomsutredningens slutbetänkande

Näringslivets tvistlösning (SOU 1995:65) att tas

upp.

*Kriminalvården

Den 1 januari 1999 trädde vissa förändringar i

påföljdssystemet i kraft (se avsnitt 3.3.2).

Förändringarna har stor betydelse för

kriminalvårdens verksamhet och har bl.a.

inneburit att antalet personer intagna i anstalt

med korta fängelsestraff minskat betydligt och

att frivården fått ytterligare uppgifter.

Regeringen överväger f.n. hur det på bästa sätt

kan skapas goda förutsättningar för att

långtidsdömda skall kunna anpassas till ett liv i

frihet bl.a. genom en tydligare ansvarsfördelning

mellan kriminalvården och andra inblandade

myndigheter. I det sammanhanget övervägs bl.a.

om intensivövervakning med elektronisk

kontroll skulle kunna användas.

3.4.2 Förändringar i omvärlden inför år

2000

*Brottslighet och missbruk

BRÅ:s prognos för brottsutvecklingen åren 1999

 2000 pekar mot en tvåprocentig ökning av den

sammanlagda anmälda brottsligheten vart och ett

av åren. Det innebär att brottsnivån år 2000

beräknas ligga på i stort sett samma nivå som år

1990, dvs. drygt 1,2 miljoner anmälda brott.

Resultatet för det första halvåret 1999 pekar

dock mot att den faktiska utvecklingen under

1999 blir mer positiv än vad som förutsetts (se

avsnitt 3.3.1).

Antalet dömda till fängelse och

frivårdspåföljder har under de senaste åren ökat

medan antalet intagna i fängelse minskat på

grund av den ökade användningen av

intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Den totala måltillströmningen till

domstolsväsendet kommer enligt tillgängliga

prognoser att minska.

Ökad brottslighet skulle självklart innebära

ökad belastning på rättsväsendet. Utvecklingen

av missbruket av alkohol och narkotika har

betydelse för brottslighetens utveckling. Ett

ökande bruk av alkohol i samhället kan förväntas

påverka våldsbrottsligheten. Regeringen har, i

den alkoholpolitiska proposition som

presenterades i juni 1999, bl.a. föreslagit en ökad

tillgänglighet genom flera butiker, förlängt

öppethållande i Systembolagets butiker och en

försöksverksamhet med lördagsöppet. Samtidigt

föreslås kriminalisering av förvärv och innehav av

illegalt tillverkad sprit vilket också, om förslaget

genomförs, påverkar polisens resursbehov och

insatser.

*Satsningar i storstadsområdena

Under perioden 1999-2002 satsas närmare två

miljarder kronor inom ramen för

storstadspolitiken. Enligt regeringens

storstadsproposition, som antogs av riksdagen i

december 1998, skall dessa medel användas för

lokala utvecklingsavtal med sju

storstadskommuner, vilka definierats som

särskilt utsatta områden. Ett av de långsiktiga

målen för storstadspolitiken är att alla stadsdelar

i storstäderna skall uppfattas som attraktiva och

trygga av sina invånare och utgöra goda och

hälsosamma livsmiljöer.

En av BRÅ:s prioriterade uppgifter är att

utveckla stödet till det brottsförebyggande

arbetet i de mest brottsbelastade

storstadsområdena. Särskilda

utbildningssatsningar görs också för de

kommuner som kommer att skriva lokala

utvecklingsavtal med staten.

*Ersättning vid frihetsberövanden och andra

tvångsåtgärder

Lagen (1998:714) om ersättning vid

frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder

trädde i kraft den 1 januari 1999. Genom lagen

ändrades bestämmelserna för ersättning vid

frihetsberövande så att även personer som varit

berövade friheten mindre än 24 timmar kan få

rätt till ersättning av det allmänna om det står

klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och

därför var oriktigt. Den nya lagen beräknades

leda till ökade kostnader för staten.

Rikspolisstyrelsen följer noga utvecklingen i

detta avseende.

*Sveriges ordförandeskap i EU:s ministerråd

Under första halvåret 2001 kommer Sverige att

inneha ordförandeskapet i EU:s ministerråd.

Detta innebär en väsentligt ökad belastning på

rättsväsendets olika verksamhetsområden liksom

för verksamheten inom Regeringskansliet. Det

över- och mellanstatliga samarbete som

förekommer inom EU innebär samtidigt bättre

möjligheter att förebygga och bekämpa många

olika typer av brott och att öka rättssäkerheten

och rättstryggheten.

*Den ökande internationaliseringen

Anslutningen till Schengen, Europols arbete och

det utökade rättsliga och polisiära samarbetet i

övrigt inom EU kommer att stärka samarbetet

mot gränsöverskridande och organiserad

brottslighet och ge bättre möjligheter att

förebygga och bekämpa sådan brottslighet.

Samtidigt tas en ökande del av rättsväsendets

resurser i anspråk för det internationella

samarbetet.

3.5 Regeringens politik och

rättsväsendets fortsatta

verksamhet

3.5.1 Mål för år 2000

I avsnitt 3.1 framhålls rättsväsendets

övergripande långsiktiga mål att garantera den

enskildes rättstrygghet och rättssäkerhet.

Rättstryggheten och rättssäkerheten kräver ett

kvalificerat och effektivt rättsväsende.

Verksamheten skall präglas av ett

medborgarperspektiv och utgå från en

genomtänkt ansvarsfördelning med långtgående

samverkan mellan rättsväsendets myndigheter.

*Minskad brottslighet, ökad trygghet en

helhetssyn på brottsligheten

Målet för kriminalpolitiken är att minska

brottsligheten och öka tryggheten, upplevd och

faktisk. Det brottsförebyggande arbetet är därför

centralt. Möjligheterna att förebygga brott skall i

ökad utsträckning uppmärksammas inom hela

rättsväsendet, liksom i samhället i övrigt.

Rättsväsendet är den myndighetssfär som har

det grundläggande ansvaret för

kriminalpolitiken. Som tidigare påpekats,

påverkas brottsligheten av en rad faktorer i

samhället som ligger utanför rättsväsendets

utgiftsområde. En effektiv kriminalpolitik kan

bara drivas inom ramen för en allmän

välfärdspolitik som leder till social trygghet,

rättvis fördelning och solidaritet människor

emellan.

Åtgärder som rör barn och ungdomar,

alkohol, droger, arbets- och bostadsmarknad och

utbildning har särskilt stor potential när det

gäller möjligheterna att förebygga brottslighet.

De brott som begås skall leda till adekvata

reaktioner från samhällets sida. I det ingår att ta

tillvara brottsoffrens intressen. Det skall också

finnas en human och säker kriminalvård vars

verksamhet inriktas på att motverka återfall i

brott.

*Förändring genom ökad kunskap

Kriminalpolitiken och samtliga åtgärder som

vidtas inom rättsväsendet skall bygga på kunskap

om brottsligheten och dess orsaker och om

effekter av vidtagna åtgärder. Den kunskap som

byggs upp inom rättsväsendet skall i högre grad

än hittills, genom förbättrad

informationsspridning och utökad

kompetensutveckling, användas inom

rättsväsendets olika verksamhetsområden och

inom Regeringskansliet för att utveckla

verksamheten ytterligare.

3.5.2 Rättsväsendets prioriteringar i det

fortsatta förändringsarbetet

Prioriteringarna för rättsväsendet för år 2000

görs mot bakgrund av de övergripande mål som

gäller för rättsväsendet att minska

brottsligheten, öka tryggheten och uppfylla

kraven på rätts-trygghet och rättssäkerhet. För

att nå dessa mål krävs ett ändamålsenligt och

effektivt rättsväsende som tar sin utgångspunkt i

medborgarnas krav på snabb handläggning, hög

kompetens, hög servicenivå och god

tillgänglighet. Kompetent personal och adekvat

ledningsorganisation, modern teknik och

rationella metoder är nödvändigt såväl för

brottsbekämpningen som för handläggningen av

övriga mål och ärenden inom rättsväsendet.

Moderniseringen av rättsväsendet fortsätter och

förstärks

Regeringen har, som framgår av

budgetpropositionen för 1999, inlett en

omfattande modernisering av rättsväsendet. För

att möta de krav som den ökade och mer

komplicerade brottsligheten,

internationaliseringen och den tekniska

utvecklingen ställer pågår sedan flera år tillbaka

ett målmedvetet utvecklingsarbete, som till

betydande del har initierats inom

myndigheterna. Arbetet omfattar

organisationsförändringar, förändrade och nya

arbetsmetoder, personalutbildning och annan

kompetensutveckling samt utökad samverkan

mellan myndigheterna. Arbetet för att

modernisera rättsväsendet fortsätter under den

kommande perioden med ökad styrka.

*Medborgarperspektiv och helhetssyn på

rättsväsendets verksamhet

Medborgarperspektivet skall prägla

verksamheten. Det gäller såväl i det

brottsförebyggande arbetet som i de olika

myndigheternas arbete med att lösa tvister,

tillgodose rättsanspråk, utreda brott, lagföra

brott, verkställa straff och ge stöd till brottsoffer.

Moderniseringen av rättsväsendet skall i

ökande utsträckning utgå från en helhetssyn på

verksamheten och långtgående

myndighetssamverkan. Självklart måste sådan

samverkan ske med respekt för den

grundläggande rollfördelningen. Inom

Regeringskansliet tillsätts, i samverkan med

myndigheterna inom rättsväsendet, en

arbetsgrupp i syfte att ge ytterligare förstärkning

åt moderniseringsarbetet.

Ett modernt rättsväsende kräver en fortsatt

utbyggnad av IT-stödet och satsningar på nya

och förbättrade system. Rättsväsendets IT-

miljöer skall kunna samverka med varandra för

att hindra onödigt dubbelarbete. Genom Rådet

för rättsväsendets informationsförsörjning (RIF-

rådet) utvecklas rättsväsendets IT-stöd i hög

utsträckning mot gemensamma tekniska

lösningar. Vid utgången av år 1999 har RIF-rådet

varit verksamt i tre år. Regeringen avser att

utvärdera rådets verksamhet under år 2000.

*Bättre resursutnyttjande inom polisen

Polisens organisation för att bekämpa den grova

och organiserade brottsligheten skall förstärkas

för att möta förändringar i omvärlden och

brottsligheten. Mycket tyder på att de samlade

resurserna skulle kunna användas bättre bl.a.

genom att utnyttja möjligheten att bättre

samordna Säkerhetspolisens och den öppna

polisens arbete. En parlamentarisk kommitté

utreder frågan och skall slutredovisa sitt uppdrag

senast vid utgången av år 1999.

*Samverkan mellan polis och åklagare utökas

Den samverkan mellan polis och åklagare för att

förbättra den brottsutredande verksamheten som

byggts upp under senare år, skall utvecklas

ytterligare. Samverkan har till syfte att förbättra

förundersökningarnas kvalitet och att

effektivisera utredningsarbetet. I arbetet ingår

personalutbildning och annan

kompetensutveckling, metodutveckling och

andra insatser för att förkorta

handläggningstiderna för ärenden och mål.

*Det problemorienterade arbetssättet skall

tillämpas i all polisverksamhet

Polisen skall prioritera utvecklingen av det

problemorienterade arbetssättet inom alla delar

av verksamheten. En förutsättning för att

polisarbetet skall utvecklas ytterligare är att

polisen inom alla nivåer på ett mer systematiskt

sätt tar till vara den kunskap som finns om

förhållanden som orsakar brott och som

påverkar brottsligheten. Likaså krävs det att

polisen använder och analyserar de uppgifter den

i sin verksamhet får tillgång till om den lokala

brottsligheten för att på bästa sätt planera

verksamheten och i samarbete med andra på den

lokala nivån utarbetar strategier för att bekämpa

och förebygga brottslighet.

*Domstolsväsendets modernisering intensifieras

Reformarbetet inom domstolsväsendet syftar till

att skapa ett effektivare och mer flexibelt

domstolsväsende med säkerställande av hög

kompetens och moderna arbetsformer.

Satsningar skall även göras på en tydligare

verksamhetsuppföljning kopplad till en bättre

resursfördelning. Som angetts i tidigare

budgetpropositioner syftar reformarbetet också

till att domstolsverksamheten skall renodlas och

koncentreras till de dömande uppgifterna.

Regeringen har nyligen beslutat om direktiv

till en utredning om processen i allmän domstol.

En särskild utredare skall undersöka hur den

allmänna domstolsprocessen i tvistemål och

brottmål kan göras effektivare. Frågorna om

muntlighet, omedelbarhet och koncentration i

förfarandet och frågor om bevisning skall särskilt

uppmärksammas. Ett betänkande skall lämnas

före utgången av år 2001.

Domstolsverket skall ha en både drivande och

stödjande roll och reformarbetet skall bedrivas i

nära samverkan med domstolarna och domstols-

personalen. Domstolsverket har därför tillsatt en

utvecklingsgrupp för att stödja domstolarna och

samtidigt fånga upp idéer i förändringsarbetet.

Domstolsverket skall tillsammans med

domstolarna se över rutiner och gemensamt med

domstolarna genomföra lokalt anpassade

förändringar.

En parlamentarisk kommitté har tillsatts för

att bl.a. se över domstolschefens roll och den

administrativa styrningen av domstolsväsendet.

Uppdraget skall redovisas senast den 31 augusti

2000.

*Kriminalvården fortsätter rationaliseringsarbetet

och moderniseringen

De besparingar som kriminalvården genomfört

sedan år 1997 har ställt stora krav på omfattande

förändringar i hela organisationen.

Kriminalvården står nu inför fortsatt

rationaliseringsarbete. Det handlar om att

undanröja hinder för en effektiv verksamhet.

Riksrevisionsverket har granskat kriminalvården

och ansett sig kunna identifiera ett antal hinder

för ett effektivt resursutnyttjande (Effektivare

kriminalvård en hinderanalys RRV 1999:27).

Regeringen har gett Kriminalvårdsstyrelsen i

uppdrag att senast den 31 december 1999

redovisa de åtgärder som genomförts, påbörjats

eller planeras med anledning av RRV:s rapport.

*Jämställdhetsarbetet drivs vidare

All verksamhet inom rättsväsendet skall

genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv. Det

gäller såväl myndigheternas verksamhet som

utformningen av lagstiftning. Myndigheterna har

ett självständigt ansvar för att driva arbetet för

ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. En

jämn könsfördelning bör eftersträvas vid

rekrytering och befordran av medarbetare. I

arbetet med att säkerställa moderna arbetsformer

inom rättsväsendet bör det vara en självklarhet

för myndighetsledningarna att se till att

strukturer och förhållningssätt bidrar till att

skapa jämställdhet mellan män och kvinnor. En

viktig uppgift är exempelvis att verka för att

andelen kvinnor som söker befordrade tjänster

inom rättsväsendet ökar. En annan självklarhet är

att medarbetare i rättsväsendet inte skall utsättas

för sexuella trakasserier.

Även i fortsättningen skall arbetet med att

motverka våld mot kvinnor vara ett prioriterat

område för rättsväsendet. Insatserna bör också

inriktas på att förbättra skyddet för vittnen och

målsäganden. Regeringen vill också framhålla

vikten av att arbetet med att påverka de intagnas

syn på jämställdhet mellan kvinnor och män

fortsätter.

Brottsförebyggande arbete och polisverksamhet i

människors närmiljö utvecklas vidare

En majoritet av de brott som begås drabbar

enskilda i deras närmiljö. Det handlar om t.ex.

skadegörelse, stölder av och ur bilar,

bostadsinbrott, cykelstölder och butiksstölder.

Det handlar också om gatulangning av narkotika,

försäljning av illegal sprit till unga samt våld och

hot på allmänna platser. Sådan brottslighet

påverkar i hög grad upplevelsen av trygghet och

livskvaliteten. Arbetet både inom rättsväsendet

och i rättsväsendets samverkan med andra

samhällsområden, organisationer, näringsliv och

enskilda för att bekämpa och förebygga denna

brottslighet vidareutvecklas under perioden.

*Närpolisreformen skall fullföljas och utvecklas

Polisverksamheten i närpolisområdena har till

huvuduppgift att bekämpa den nämnda

brottsligheten. Närpolisreformen skall fullföljas

och utvecklas. Regeringen har gjort

bedömningen att det finns organisatoriska och

resursmässiga förutsättningar för att

polisverksamheten i närpolis-områdena skall

kunna utgöra basen i polisverksamheten

samtidigt som det finns utrymme för att utveckla

innehållet ytterligare.

Alla verksamheter i närpolisområdena

förebyggande av brott, utredande av brott,

utryckningsverksamhet m.m. skall samordnas

och integreras så att resurserna på bästa sätt

anpassas till områdets behov utifrån ett

problemorienterat arbetssätt. Med den

utgångspunkten är det rimligt att en större andel

av polisområdenas resurser än hittills avsätts för

verksamheten i närpolis-områdena. En

förutsättning för detta är att de lokalt

organiserade polisresurserna samordnas.

Erfarenheter och resultat från de

försöksverksamheter som för närvarande pågår i

några polismyndigheter avses användas som

grund för fortsatt utvecklingsarbete.

En stor del av utredningsverksamheten utförs

numera inom närpolisområdena.

Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har startat

flera gemensamma projekt för att utveckla och

effektivisera brottsutredningsverksamheten.

Flera av dem rör närpolisens och åklagarnas

samverkan i utredningar av s.k.

vardagsbrottslighet. Det har redan visat sig att

genomströmningstiderna kunnat förkortas på

flera ställen i landet. Formerna för samverkan

mellan polis och åklagare skall utvecklas

ytterligare både när det gäller enskilda

brottsutredningar och när det gäller prioritering,

planering och utbildning.

*Stödet till det lokala brottsförebyggande arbetet

skall öka

Utgångspunkten för ett effektivt förebyggande

arbete och för regeringens insatser under senare

år är att alla goda krafter mobiliseras i kampen

mot brottsligheten. Rättsväsendet skall på bästa

sätt tillvarata det engagemang i frågor som rör

brott och trygghet som finns hos enskilda,

organisationer, näringsliv m.fl. på olika nivåer

och inom olika områden.

Kommittén för brottsförebyggande arbete

(KBA), som tillsattes i samband med

presentationen av det nationella

brottsförebyggande programmet och som

avslutade sitt arbete under våren 1999, har verkat

i denna anda. Som en följd av bl. a. KBA:s

insatser har antalet lokala brottsförebyggande

råd ökat till omkring 130.

Insatserna för att dels utöka den verksamhet

som redan bedrivs, dels uppmuntra de

kommuner som hittills inte etablerat något organ

för brottsförebyggande arbete att göra detta,

ökar under de närmaste åren. För det krävs inte

bara ekonomiskt stöd i ett uppbyggnadsskede.

Det krävs också stöd när det gäller kunskap om

brottsligheten och om olika åtgärders effektivitet

samt organisatoriskt stöd och möjligheter att

utbyta erfarenheter på lokal, regional och

nationell nivå. BRÅ har här en central roll efter

att ha övertagit KBA:s uppgifter från den 1

januari 1999.

Olika möjligheter för att vidareutveckla det

brottsförebyggande arbetet på såväl regional som

nationell nivå och för att öka medvetenheten hos

beslutsfattare inom alla samhällsområden om

betydelsen av att förebygga brott och inte öka

tillfällena till brott, övervägs för närvarande inom

Justitiedepartementet.

*Det förebyggande arbetet i storstäderna utvecklas

Arbetet för att förebygga och bekämpa

brottslighet skall i ökad utsträckning ta hänsyn

till att en oproportionerligt stor andel av brotten

begås i storstäderna. Koncentrationen av

människor, näringsliv och nöjen till dessa

områden medför att såväl avancerad brottslighet

som vardagsbrottslighet och ordningsstörningar

är vanligare i storstadsområden än i övriga landet.

Ökningen av brottsligheten är också större här

än i andra regioner, även om hänsyn tas till

skillnader i befolkningstillväxten.

KBA har konstaterat att det har varit särskilt

svårt att mobilisera invånare och kommundelar i

sådana områden i ett aktivt brottsförebyggande

arbete. Det arbete som påbörjats av BRÅ för att

engagera storstadskommuner i

brottsförebyggande aktiviteter är därför av stor

vikt. Det är också viktigt att regeringen, i det

arbete som pågår för att träffa lokala

utvecklingsavtal med de i storstadspropositionen

definierade utsatta bostadsområdena, verkar för

att det skall finnas ett aktivt och av kommunen

understött arbete för att förebygga brott och öka

tryggheten.

I budgetpropositionen för år 1999

konstaterade regeringen att den engångsvisa

förstärkningen om 200 miljoner kronor till

polisen skulle tillfalla polismyndigheterna i

storstadsregionerna. Regeringen kommer noga

att följa utvecklingen av rättsväsendets arbete för

att bekämpa och förebygga brott i dessa

områden.

*Stödet till och skyddet för brottsoffer och vittnen

ökar

Att stärka stödet till och skyddet för den som

utsatts för brott är en angelägen fråga för

regeringen. Den som utsatts för brott skall

bemötas professionellt av de myndigheter han

eller hon kommer i kontakt med och få

tillräckligt stöd och skydd. Regeringen avser att

under början av år 2000 till riksdagen lämna en

proposition med förslag om bl.a. bättre stöd till

och bemötande av brottsoffer hos polis, åklagare,

domstolar, hälso- och sjukvården och

socialtjänsten.

De ideella organisationerna spelar en viktig

roll för den som utsatts för brott. Förbättrat stöd

till och utvecklat samarbete mellan myndigheter

och de ideella krafterna är angeläget. Statligt

finansierade försöksverksamheter med detta

syfte pågår för närvarande i

Brottsoffermyndighetens och

Brottsofferjourernas Riksförbunds regi. Den

nyligen genomförda höjningen av avgiften till

brottsofferfonden skapar utrymme för ett ökat

stöd till bl.a. brottsofferjourerna.

Att vittnen till brott skall kunna känna sig

trygga att anmäla och redogöra för vad de

bevittnat är av avgörande betydelse för en

rättsstat. Stödet till den som vittnar i domstol

utökas bl.a. genom den växande verksamheten

med vittnesstöd. Domstolsverket och

Brottsofferjourernas riksförbund bedriver för

närvarande en försöksverksamhet med

samordning av vittnesstöd i Jönköpings län.

Ytterligare förstärkningar behövs av insatserna

för skydd av vittnespersoner (brottsoffer,

vittnen och medansvariga). Regeringen avser

därför att ge Rikspolisstyrelsen i uppdrag att i

samråd med Riksåklagaren och

Kriminalvårdsstyrelsen utarbeta ett nationellt

handlingsprogram för att samordna skyddet för

vittnespersoner. Handlingsprogrammet skall

avse skydd mot hot och andra övergrepp med

anledning av deras medverkan i brottsutredning

eller rättegång. Förslag till förbättrade eller nya

metoder för att öka vittnespersoners trygghet

skall också tas fram.

*Kriminalvårdens insatser för att förebygga återfall

i brott breddas

En stor del av den brottslighet som försämrar

livskvaliteten för enskilda och villkoren för

näringslivet, begås av en mindre grupp

brottslingar som ständigt återfaller. En av de

viktigaste uppgifterna för rättsväsendet i stort

och för kriminalvården är därför att minska

dessas brottsaktivitet och risk att återfalla i brott.

Inom kriminalvården erbjuds i dag många

olika möjligheter till sysselsättning och

behandling. Det är naturligtvis av betydelse att

verksamheten anpassas så att kriminalvårdens

klienter är rustade för de krav som samhället

ställer vid frigivningen.

BRÅ har på regeringens uppdrag kartlagt

frigivningssituationen för personer som avtjänat

fängelsestraff. Kartläggningen bekräftar att de

intagnas frigivningssituation ofta är svår. BRÅ

har pekat på olika hinder för bästa möjliga

förberedelser inför intagnas frigivning från

anstalt, bl.a. den otydliga ansvarsfördelningen

mellan myndigheterna, den bristande

motivationen hos den intagne och bristande

resurser i kommunerna. Bostads- och

arbetslöshet liksom missbruksproblem ökar

självfallet risken för att den frigivne skall återfalla

i brott. Arbetet med att förbättra situationen vid

frigivning kommer att vara en prioriterad fråga

under de kommande åren.

Verkställigheten av fängelsestraffet skall redan

från början inriktas på att motverka återfall i

brott bl. a. genom att utbildning och arbete

betonas. Det är också viktigt att anstaltstiden

redan från början utnyttjas för att förstärka de

intagnas sociala kompetens så att

förutsättningarna för att de skall anpassa sig till

ett liv utan kriminalitet förbättras.

Kriminalvården skall tillsammans med den

intagne planera de åtgärder som behöver vidtas

efter frigivning.

Kriminalvården kan inte ensam ta ansvar för

frigivningssituationen. Det krävs ett väl utvecklat

samarbete mellan kriminalvården och andra

myndigheter och organisationer. BRÅ har i sin

kartläggning pekat på att det bör vara en central

uppgift för de lokala brottsförebyggande råden

att samverka med kriminalvården för att

förbättra situationen för frigivna.

Kampen mot ekonomisk brottslighet och

miljöbrott fortsätter och ges bättre förutsättningar

*Ekobrottslighet

Den ekonomiska brottsligheten berör stora

samhälleliga värden och drabbar det allmänna,

näringslivet och enskilda personer. Under de

senaste decennierna har det utvecklats många

former av komplicerad och samhällsfarlig

ekonomisk kriminalitet. Ofta begås sådana brott

inom ramen för en näringsverksamhet. Det finns

även samband mellan ekonomisk brottslighet

och annan grov organiserad brottslighet. Den

ekonomiska brottsligheten har blivit alltmer

gränsöverskridande och drar ofta nytta av

skillnader i nationell lagstiftning och av

myndigheternas svårigheter att samarbeta

effektivt över gränserna. Dessutom är det möjligt

att med hjälp av modern informationsteknik

göra snabba transaktioner oberoende av

nationsgränser.

Statsmakterna har under de senaste åren

väsentligt förstärkt insatserna mot denna

allvarliga kriminalitet. Utvecklingen av

myndighetssamarbete, arbetsmetoder och

kompetens utgör några av hörnstenarna i

regeringens strategi mot ekonomisk brottslighet

(skr. 1994/95:217). Utöver detta innebär

strategin bl.a. att statsmakterna skall arbeta fram

ny och bättre lagstiftning. Det pågår ett 70-tal

projekt på området.

Internationellt samarbete är en viktigt

förutsättning för att bekämpa den

gränsöverskridande ekonomiska brottsligheten.

EU-medlemskapet ger nya möjligheter till sådant

samarbete. Det skall dock inte begränsas till

enbart EU. Det samarbete som sker med

länderna runt Östersjön mot organiserad

brottslighet är också betydelsefullt och kommer

framför allt att inriktas på samverkan med de

länder i vårt närområde som ansöker om

medlemskap i EU.

*Utvecklingen av Ekobrottsmyndighetens

verksamhet fortsätter

En ledstjärna i arbetet med att bekämpa den

ekonomiska brottsligheten skall vara att ingripa

mot och avbryta brottsliga förfaranden i ett så

tidigt skede som möjligt och att i övrigt befrämja

det brottsförebyggande arbetet.

Ekobrottsmyndigheten, som inrättades den 1

januari 1998 och började verka under sommaren

1998, har en central roll i

ekobrottsbekämpningen. Uppbyggnaden av

Ekobrottsmyndigheten fullföljs under

budgetåret. I regeringens årliga skrivelse till

riksdagen redovisas läget i Sverige och

internationellt i fråga om den ekonomiska

brottsligheten.

Ekobrottsmyndigheten avses successivt under

en sexmånadersperiod fr.o.m. den 1 januari 2000

ta över EU-bedrägeridelegationens ansvar för att

samordna skyddet för gemenskapernas

finansiella intressen. Det gäller frågor om

oegentligheter med EU-medel i Sverige och

åtgärder för att hindra och beivra sådant fusk.

Ekobrottsmyndigheten avses dessutom vara

kontaktmyndighet till EU-kommissionens

bedrägeribekämpningsbyrå.

*En ny organisation för att bekämpa miljöbrott

införs

Miljöbrotten utgör en särskild form av

ekonomisk brottslighet. Regeringen

presenterade i förra årets ekobrottsskrivelse till

riksdagen (skr. 1998/99:25) en samlad strategi

för att förebygga och bekämpa miljöbrott. I

strategin slås fast att miljöbrottsligheten i

samhället skall minskas genom åtgärder som

innebär en effektivisering i fråga om att

förebygga, upptäcka, utreda och lagföra sådan

brottslighet. Den 1 januari 1999 trädde

miljöbalken i kraft. Miljöbalken utgör en

samordnad, skärpt och breddad miljölagstiftning

för hållbar utveckling. I miljöbalken finns nu de

centrala bestämmelserna om miljöbrott och

andra straffrättsliga regler inom miljöområdet

samlade.

Regeringens mål är att effektivisera kampen

mot miljöbrottsligheten. Riksåklagaren har på

regeringens uppdrag utarbetat förslag till

effektivare utredning av miljöbrott

(Riksåklagarens rapport Effektivare

miljöbrottsbekämpning, december 1998). I en

skrivelse till regeringen har Riksåklagaren vidare

i juni 1999 preciserat förslaget om hur en

miljöbrottsorganisation kan utformas.

Regeringen ansluter sig till Riksåklagarens

förslag och har i juli 1999 uppdragit åt

Riksåklagaren att förbereda inrättandet av en ny

och flexibel organisation för

miljöbrottsbekämpningen. Under budgetåret

2000 satsas därför ytterligare medel på införandet

av en ny organisation för bekämpningen av

miljöbrott. Inom åklagar- och polisväsendet skall

det finnas åklagare och poliser med hög

kompetens inom området. Riksåklagaren

samordnar miljöbrottsbekämpningen.

Riksåklagaren avser att i samarbete med

Rikspolisstyrelsen ta fram planer för utbildning

och annan kompetensutveckling liksom för

samverkan när det gäller

miljöbrottsbekämpningen.

BRÅ tillfördes i budgetpropositionen för år

1998 resurser för att under en treårsperiod bygga

upp och initiera forskning om ekonomisk

brottslighet inklusive miljöbrott. Arbetet

fortsätter och ökar i omfattning under år 2000.

Det är angeläget att effektiva åtgärder kan

vidtas mot olagliga oljeutsläpp.

Oljeutsläppsutredningens betänkande Att

komma åt oljeutsläppen (SOU 1998:158), som

överlämnades till regeringen i januari 1999,

innehåller ett antal förslag som kan bidra till ett

effektivare rättsligt förfarande inom detta

område. Utredningens betänkande är under

beredning i Näringsdepartementet och en

proposition kan väntas under våren år 2000.

Kampen mot den mest allvarliga brottsligheten

skall stå i fokus när det gäller inriktningen av

myndigheternas verksamhet

All brottslighet skall bekämpas. Denna

utgångspunkt är självklar och nödvändig för att

respekten för lagstiftningen skall kunna

upprätthållas. Samhället skall stå fast vid de

värderingar som ligger till grund för att vissa

förfaranden är straffbelagda. Rättsväsendet skall

ha beredskap att ingripa mot brott på det sätt

som är föreskrivet i lagstiftningen. De samlade

resurserna inom rättsväsendets ram skall

samtidigt användas på ett medvetet sätt, med

utgångspunkt i en helhetssyn när det gäller vilka

åtgärder som bör vidtas för att uppnå de

kriminalpolitiska målen.

Det innebär att bekämpning av allvarlig

brottslighet och annan brottslighet som leder till

stor skada eller fara i många fall ges en

förhållandevis stor del av de samlade resurserna.

Till denna typ av brott hör våldsbrottslighet,

narkotikabrott och ekonomisk brottslighet

inklusive miljöbrott. Andra exempel på

brottslighet som även fortsättningsvis ägnas

särskild uppmärksamhet när det gäller fördelning

av tillgängliga resurser är grov organiserad

brottslighet och brott som riktar sig mot särskilt

utsatta personer eller grupper.

Frågan om att införa möjligheter till hemlig

avlyssning, s.k. buggning, kommer att övervägas

under hösten med sikte på att lämna förslag till

riksdagen om detta. Givetvis får

integritetsaspekterna central betydelse vid dessa

överväganden. I sammanhanget bör nämnas att

regeringen står i begrepp att besluta om direktiv

till en utredning som skall följa genomförandet

av den nya polisregisterlagstiftningen.

Utredningen skall även göra en särskild analys av

konsekvenserna från integritetssynpunkt av

lagstiftningen på området.

De mycket allvarliga brott som under 1999

begåtts mot polismän och journalister

aktualiserar enligt regeringens bedömning frågan

om särskild uppmärksamhet på fortsatt

kunskapsuppbyggnad och utvecklingsarbete

inom rätts-väsendet. Samtliga myndigheter inom

rättsväsendet skall därför fortsätta att ägna stor

kraft åt att samla kunskap om denna typ av

brottslighet och att använda den för att

effektivare förebygga eller klara upp direkt

samhällsfarlig kriminalitet. På sikt bör den

utökade kunskapsuppbyggnaden och det

utökade samarbetet mellan myndigheterna leda

till en effektivare bekämpning av den grövre

kriminaliteten.

*Våldsbrott

Regeringen gör den bedömningen att

utvecklingen när det gäller den anmälda

våldsbrottsligheten är oroande. Antalet anmälda

våldsbrott ökade kraftigt under den första delen

av 1990-talet. Ökningen dämpades senare något

och minskade under 1996. Under 1997 och 1998

har dock de anmälda våldsbrotten återigen ökat

med några procent. Det är möjligt att den

statistiska ökningen inte motsvaras av någon

faktisk ökning av våldsbrottsligheten. Det

förefaller troligt att ökade insatser för att

bekämpa våldsbrottsligheten också leder till att

fler våldsbrott anmäls även när det gäller våldet

på allmänna platser. Inte desto mindre är

våldsbrottsligheten i landet av alldeles för stor

omfattning. Särskild uppmärksamhet skall därför

även i fortsättningen ägnas åt kampen mot

våldsbrotten. För att motverka våld i städernas

citykärnor, i anslutning till krogar och

nöjesetablissemang, i gatumiljön eller annars på

allmän plats är polisens resursanvändning och

arbetssätt av avgörande betydelse.

Rikspolisstyrelsen har vidtagit åtgärder för att

anpassa polisens arbetssätt till syftet att motverka

våld på allmänna platser och de flesta

polismyndigheter har genomfört särskilda

insatser mot gatuvåld. Fortsatta sådana åtgärder

är nödvändiga för att polisens insatser mot våld

på allmän plats skall kunna bli ännu mer

kraftfulla.

*Våld mot kvinnor

En stor del av våldet i samhället begås i bostäder

mot personer som har en nära relation till

gärningsmannen. Ofta är det en kvinna eller ett

barn som är offret. För att bekämpa

våldsbrottslighet av detta slag är behovet av

myndighetssamarbete och samverkan med

frivilligorganisationerna uppenbart. Inte minst

när det gäller övergrepp mot barn är också en

skyndsam handläggning nödvändig.

Under 1997 gav regeringen flera myndigheter

inom rättsväsendet i uppdrag att vidta olika typer

av åtgärder för att förebygga våld mot kvinnor

och för att kvinnor som utsatts skall få ett bättre

bemötande. Under 1998 beslutade riksdagen

enligt regeringens förslag om ny och skärpt

lagstiftning.

För att dessa åtgärder skall få genomslag krävs

ett långsiktigt och metodiskt arbete, byggt på

kunskap. De redovisningar av

myndighetsuppdragen, som myndigheterna

regelbundet skall lämna till regeringen, kommer

att användas som underlag i det fortsatta arbetet,

liksom den uppföljning av den nya lagstiftningen

som BRÅ genomför.

Regeringen har under våren 1999 lämnat

propositionen 1998/99:145 Ändring av

fridskränkningsbrotten. I den föreslås ett

klarläggande av att det inte skall finnas något

formellt krav på tidigare domar eller liknande för

att någon skall kunna dömas för grov frids- eller

grov kvinnofridskränkning. Under 1999 påbörjas

på regeringens uppdrag en utvärdering av olika

behandlingsmetoder för män som dömts för våld

mot kvinnor. Skyddet för hotade kvinnor och

barn skalll öka ytterligare.

Sverige deltar vidare i det internationella

samarbetet och erfarenhetsutbytet kring frågor

om våld mot kvinnor.

Ett annat område där regeringen avser att

driva utvecklingen vidare är kampen mot

sexualbrotten. Sommaren 1998 tillsatte

regeringen en parlamentarisk kommitté med

uppdrag att göra en översyn av bestämmelserna

om sexualbrott. Skyddet för den sexuella

integriteten skall göras så heltäckande som

möjligt. Uppdraget skall redovisas senast den 1

september 2000.

*Brott mot barn

FN:s barnkonvention skall efterlevas och

övergrepp mot barn med kraft bekämpas. I

Sverige har den polisanmälda misshandeln mot

barn mer än fyrdubblats sedan år 1981. Det är

mot den bakgrunden som regeringen i december

1998 tillsatt en parlamentarisk kommitté för att

utreda frågan om barnmisshandel och därmed

sammanhängande frågor. Kommittén skall

slutredovisa sitt uppdrag senast den 31 mars

2001. Det är regeringens målsättning att

utredningens arbete skall bidra till att skapa

bättre förutsättningar för att förhindra att barn

misshandlas, för en bättre samverkan mellan de

verksamheter som skall utreda och åtgärda

barnmisshandel, för förbättrad kunskap hos

berörda yrkesgrupper och för bättre möjligheter

till stöd och hjälp till berörda.

Det internationella samarbetet när det gäller

att bekämpa spridningen av barnpornografi har

väsentligt förbättrats under senare tid, såväl när

det gäller enskilda fall som när det gäller

kartläggning av problembilden och ett

problemorienterat arbetssätt. Trots sträng

lagstiftning har barnpornografi fått en allt större

global spridning via Internet. Det internationella

samarbetet på området är därför betydelsefullt

och vidareutvecklas framför allt genom insatser

inom polis-och åklagarväsendet.

Regeringen har redan under våren 1999

överlämnat ett förslag till riksdagen (prop.

1998/99:133) som innebär att det införs en

möjlighet att förordna en särskild företrädare för

barn i vissa fall. Syftet är att stärka barnets rätt,

förebygga fortsatt brottslighet och underlätta

utredning och lagföring i fall där en

vårdnadshavare eller annan närstående misstänks

för brott mot ett barn.

Enligt de offerundersökningar som

regelbundet genomförs av Statistiska

centralbyrån är unga personer i

barnkonventionens mening barn en av de

grupper som löper störst risk att utsättas för våld

och hot på offentliga platser. Andra

självdeklarations- och offerundersökningar

bekräftar bilden att många unga riskerar att

utsättas för brott i olika miljöer. Regeringen gör

bedömningen att det finns möjligheter att

genom utvecklade insatser på detta område

förebygga både utsatthet för brott och framtida

brottslighet.

*Grov organiserad mc-brottslighet

I Sverige liksom i andra nordiska länder har

under ett antal år en grov organiserad

brottslighet med anknytning till vissa

motorcykelklubbar vuxit fram. Brottsligheten

har bl.a. för några år sedan tagit sig uttryck i

särskilt allvarliga våldsdåd som inte bara drabbat

rivaliserande klubbar utan också andra i

samhället. På grundval av regeringens förslag i

proposition 1997/98:181 Ökade möjligheter att

ingripa mot vissa mc-klubbar, m.m. har det

nyligen beslutats om lagändringar som ökar

möjligheterna att ingripa mot vissa mc-klubbar.

Bl.a. blir det lättare att genomföra husrannsakan i

lokaler som används av kriminella och

inkassoverksamheten ges en starkare reglering.

Regeringen har tillsatt en parlamentarisk

kommitté som har i uppdrag att överväga om det

bör bli straffbart att aktivt delta i en organisation

som sysslar med brottslig verksamhet.

Brottslighet av detta slag ges även

fortsättningsvis stor uppmärksamhet i

brottsbekämpningen. Den kunskapsöversikt om

kriminella mc-gäng som sommaren 1999

publicerades av BRÅ (Mc-brott, BRÅ-rapport

1999:6) utgör, liksom de redovisade åtgärderna,

ett led i en fortsatt utveckling av arbetet för att

bekämpa denna typ av brottslighet. Det

problemorienterade arbetssätt som tillämpats av

framför allt polisens

kriminalunderrättelseverksamhet

vidareutvecklas.

*Brott med rasistiska, främlingsfientliga eller

homofobiska inslag

Respekten för alla människors lika värde är

grundläggande i en demokrati. Diskriminering

och brottsliga angrepp mot personer på grund av

deras ursprung eller sexuella läggning innebär ett

angrepp på denna respekt.

Rasistiska, främlingsfientliga och homofobiska

yttringar skall förebyggas och bemötas med

kraftfulla åtgärder. Samarbetet med

Säkerhetspolisen och den öppna polisen på detta

område har varit positivt och utvecklas vidare.

Regeringen bedömer att det därutöver behöver

vidtas ytterligare åtgärder inom rättsväsendet när

det gäller sådana brott.

Ett sätt att motverka brott med rasistiska,

främlingsfientliga eller homofobiska inslag och

för att minimera de skador de ger upphov till är

att säkerställa att de som arbetar inom

rättsväsendet har god kunskap om såväl grunden

för rasistiska, antisemitiska och homofobiska

yttringar som om situationen för de grupper som

utsätts för sådana brott. En sådan ökad kunskap

är också ägnad att motverka fördomar som kan

finnas om de grupper som utsätts för sådana

brott. En i dessa frågor förbättrad

grundutbildning och ökad kompetensutveckling

liksom ett förbättrat samarbete i metodfrågor

förutsätter ökad samverkan mellan

rättsväsendets myndigheter. En central uppgift

för rättsväsendet skall alltså vara att utveckla

metoderna för hur denna typ av brott förebyggs

och bekämpas och hur de som utsatts för sådana

brott bemöts.

Utöver vad som redan nämnts när det gäller

den brottsbekämpande verksamheten, bereds för

närvarande rapporten Rasistiskt och

främlingsfientligt våld (Ds 1998:35) inom

Regeringskansliet.

På regeringens uppdrag pågår arbete för att

överväga förändringar i lagstiftningen. Den

tidigare nämnda kommittén, som har till uppgift

att överväga en kriminalisering av aktivt

deltagande i en organisation som sysslar med

brottslig verksamhet, skall också överväga andra

frågor som rör brottslighet med rasistiska inslag.

Kommittén skall vidare överväga frågan om att

straffbelägga hets mot homosexuella.

Utredningen skall redovisa sitt arbete senast den

31 oktober 2000.

I februari 1999 tillsattes en parlamentarisk

utredning som har i uppdrag bl.a. att analysera

och ta ställning till om de preskriptionstider som

gäller för tryckfrihets- respektive

yttrandefrihetsbrott bör förlängas. I uppdraget

finns också andra moment som kan få betydelse

för framtida möjligheter att bekämpa rasism och

antisemitism i grundlagsskyddade medier.

I juni 1999 tillsatte regeringen en utredning

för att se över lagstiftningen om olaga

diskriminering och tilllämpningen av den. Syftet

med utredningen är att åstadkomma en

lagstiftning och en tillämpning av den som utgör

ett effektivt medel mot diskriminering.

Utredningen skall redovisa sitt arbete senast den

30 april 2001.

*Narkotikabrottslighet

Missbruk av narkotika är en starkt bidragande

orsak till förekomsten av brott och otrygghet i

samhället. Vid sidan av den brottslighet som är

förknippad med själva hanteringen av

narkotikan, skapar missbruket och den illegala

handeln en grogrund för annan kriminalitet. Att

utveckla och förstärka de brotts- och

drogförebyggande insatserna, särskilt bland

ungdomar, samt i övrigt bekämpa

narkotikabrottsligheten är därför en av de

viktigaste kriminalpolitiska prioriteringarna.

Regeringen tillkallade under 1998 en

narkotikakommission som skall utvärdera

samhällets narkotikapolitiska insatser och föreslå

effektiviseringar av narkotikapolitiken.

Översynen skall omfatta såväl lagstiftningen på

området som samhällets åtgärder i övrigt.

Uppdraget skall redovisas före utgången av år

2000.

Kampen mot brottsligheten kräver internationellt

samarbete regeringens satsningar ökar

Regeringens ambition är att det svenska

deltagandet i och de svenska initiativen inom det

internationella samarbetet skall öka under de

kommande åren. Målen även för detta arbete är

att minska brottsligheten och öka tryggheten

med höga krav på rättssäkerhet och

rättstrygghet. Det ställer också större krav på

nationell samordning mellan

verksamhetsområden och myndigheter liksom

mellan departementet och rättsväsendets

myndigheter.

Den ökade internationaliseringen och

globaliseringen utgör en i grunden positiv

utveckling. En större marknad och öppnare

gränser ger möjligheter till utveckling för

samhällen och individer. Men samtidigt får den

grova och organiserade brottsligheten också

ökade möjligheter att agera på en större

marknad. En stor del av den verkligt allvarliga

kriminaliteten begås i organiserade former och är

av gränsöverskridande karaktär.

Det är ett förstahandsintresse för Sverige och

andra rättsstater att med stor kraft bekämpa den

organiserade och gränsöverskridande

brottsligheten. Detta kräver insatser på bred

front i nära samarbete mellan länderna.

En huvudfråga är att utveckla det

internationella polis- och åklagarsamarbetet,

liksom samarbetet mellan andra organ inom

rättsväsendet i skilda länder. Det kräver i sin tur

att det internationella samarbetet i

lagstiftningsfrågor utvecklas, så att nationella och

internationella regelverk anpassas till dagens och

morgondagens krav och så att rättsväsendets

myndigheter i skilda länder kan kommunicera

och samarbeta på ett effektivt och rättssäkert

sätt.

*Det straffrättsliga samarbetet över gränserna skall

förbättras

Inom EU pågår också ett omfattande arbete med

att förbättra såväl det polisiära samarbetet som

samarbetet på den internationella

straffprocessrättens område. Det gäller bl.a.

utlämningsförfarandet och förutsättningarna för

att bistå utländska åklagare och domstolar med

bevisupptagning och olika former av

tvångsmedel. EU har också antagit en

handlingsplan mot organiserad brottslighet som

nu håller på att genomföras.

Arbete pågår också inom Europarådet och FN

för att ta fram nya instrument för ett förbättrat

rättsligt samarbete över gränserna.

För att bättre kunna möta dagens och

morgondagens behov när det gäller att bekämpa

framför allt den gränsöverskridande

brottsligheten, krävs gemensamma regler för det

internationella samarbetet inom det

kriminalpolitiska området. För Sverige är detta

arbete högt prioriterat. Ny svensk lagstiftning

för det internationella straffrättsliga samarbetet,

som beräknas träda i kraft under år 2000,

kommer att avsevärt förbättra Sveriges

möjligheter att ge och få internationell rättslig

hjälp i brottsutredningar och

brottsmålsrättegångar.

*Schengensamarbetet leder till förbättrat

polissamarbete

Sverige har tillträtt Schengenkonventionen med

målet att, tillsammans med de övriga nordiska

länderna, bli operativ medlem i

Schengensamarbetet i slutet av år 2000.

Personkontrollerna vid gränsen till de övriga

Schengenstaterna avskaffas då och personer som

vistas här i landet kan resa fritt mellan alla länder

som deltar i samarbetet. Det innefattar samtidigt

ett åtagande att bevaka de gränser som vetter

mot länder utanför samarbetsområdet så

effektivt att den fria rörligheten för personer inte

innebär något hot mot ländernas inre säkerhet

och ordning och så att icke önskvärda personer

kan hindras att resa in. Vidare innefattas ett

långtgående polisiärt samarbete, med bl.a.

möjligheter för polisen att arbeta på

grannländernas områden, t.ex. för att följa efter

flyende brottslingar in på en grannstats

territorium. För att kunna efterlysa efterspanade

personer över hela området byggs ett effektivt

datasystem upp. Regler om rättsligt samarbete

bl.a. vad gäller utlämning av brottslingar och

annan internationell rättshjälp i brottmål

innefattas också.

Regeringen bedömer det svenska deltagandet i

Schengensamarbetet som värdefullt. Den fria

rörligheten för personer och

myndighetssamverkan mellan olika länder kan ge

stora vinster liksom samarbetet i övrigt. Särskilt

värdefullt är det att kunna hålla samman alla de

nordiska länderna i ett samarbetsprojekt som

numera, sedan Amsterdamfördragets

ikraftträdande den 1 maj 1999, är helt knutet till

EU. Det är en prioriterad uppgift att se till att

Sverige kan anslutas till det operativa samarbetet.

*Öresundsförbindelsen kräver ökat samarbete med

Danmark

När Öresundsförbindelsen öppnas för trafik den

1 juli 2000 ökar samarbetet ytterligare mellan

Sverige och Danmark. En särskild avtalsreglering

krävs, inte bara därför att Öresundsförbindelsen

bildar en landgräns i Schengenkonventionens

mening, utan också därför att den blir en starkt

trafikerad transportled mellan länderna.

Förhandlingar mellan Sverige och Danmark

har pågått under 1999 om ett avtal som skall

reglera polisarbetet på förbindelsen, bl.a. frågor

om ingripanden mot brott och

ordningsstörningar som sker där och om

efterföljande av flyende brottsling. Ett avtal

beräknas vara klart under 1999.

*Europol regeringen stöder förbättrat

polissamarbete mot gränsöverskridande brottslighet

Regeringen anser att inrättandet av den

europeiska polisbyrån Europol är av stort värde

för möjligheterna att bekämpa den grova och

gränsöverskridande brottsligheten. Regeringens

ambition är att stödja utvecklingen av Europols

arbete och det viktiga och nödvändiga interna-

tionella polissamarbetet. Europol har byggts upp

som ett europeiskt organ för mellanstatligt

polisiärt kriminalunderrättelsesamarbete för

bekämpning av internationell brottslighet.

I Europolkonventionen regleras vilka allvarliga

internationella brott som Europol är behörigt att

ägna sig åt. Brott såsom olaglig narkotikahandel,

människohandel, olaga handel med nukleära och

radioaktiva ämnen, handel med stulna bilar samt

brottslighet förknippad med illegal immigration

är exempel. Europols mandat avses att utökas till

bekämpning av terrorism och

penningförfalskning. Sverige kommer att

aktualisera frågan om en utökning av mandatet

till att gälla också ekobrott.

*Det internationella samarbetet för att förebygga

brott skall öka

Regeringens intention är att tillvarata de utökade

möjligheter till internationellt samarbete inom

EU för att förebygga brott, som finns sedan

Amsterdamfördraget trätt i kraft.

Regeringens avser att verka för att samarbetet

inom EU när det gäller att utbyta kunskap om

brottslighetens utveckling och orsaker, om olika

åtgärders effektivitet och om pågående insatser

och projekt, skall öka på ett planerat och

effektivt sätt.

Sverige arbetar aktivt på detta område, såväl

inom ramen för det arbete som pågår i EU:s

olika rådsarbetsgrupper som inom det inofficiella

nätverk av experter i brottspreventiva frågor som

existerar i Europa och där BRÅ representerar

Sverige. Genom att Sverige står värd för den

europeiska tävlingen för brottsförebyggande

projekt European Crime Prevention Awards

i slutet av år 1999 och samtidigt samlar det

inofficiella nätverket skapas förutsättningar för

ett utökat samarbete.

I det internationella arbetet kommer

regeringen på samma sätt som har gjorts i Sverige

att driva frågan att brottsligheten inte kan

bekämpas eller tryggheten ökas enbart med hjälp

av lagstiftningsåtgärder eller repressiva insatser

av polisväsende, åklagarväsende, domstolar och

kriminalvård. Att öka samarbetet när det gäller

prevention blir en viktig fråga för Sveriges

ordförandeskap i EU:s ministerråd år 2001.

*Samarbete med bl.a. Östersjöstaterna utvecklas

Internationellt samarbete av stor betydelse

förekommer inte bara inom ramen för EU och

Schengenavtalet utan också med

Östersjöstaterna. De nordiska länderna,

Tyskland, de baltiska staterna, Polen och

Ryssland bedriver ett brottsbekämpande

samarbete inom ramen för Aktionsgruppen mot

organiserad brottslighet i Östersjöområdet.

Aktionsgruppen tillsattes av regeringscheferna i

Österjöområdet 1996 och Sverige har sedan

starten varit ordförandeland.

 Inom ramen för aktionsgruppen genomförs

ett konkret och praktiskt samarbete mellan

ländernas polis-, åklagar-, tull-, skatte- samt kust-

och gränsbevakningsmyndigheter. Åtgärder har

vidtagits för att förbättra informationsutbytet

mellan länderna, utöka det rättsliga samarbetet

samt genomföra gemensamma utbildningar,

undersökningar etc. Gemensamma operativa

aktioner genomförs löpande mot bl.a. stulna

fordon, narkotikasmuggling och illegal migration

och människosmuggling. År 1998 inrättade

regeringscheferna en operativ kommitté som har

till uppgift att föreslå gemensamma operativa

åtgärder samt ansvara för genomförandet av

konkreta aktioner. Aktionsgruppens verksamhet

har resulterat i att enklare och effektivare

samarbetsstrukturer har byggts upp.

Aktionsgruppen kommer att fortsätta sitt arbete

i nuvarande form fram till och med år 2000.

*Internationellt utvecklingssamarbete är av central

betydelse

En uppgift för rättsväsendet som blivit allt

viktigare är att delta i internationellt

utvecklingssamarbete. Sådant samarbete

omfattar insatser såväl i närområdet som i andra

länder i vilka insatser på rättsområdet är en viktig

del av Sveriges utrikespolitik. I förlängningen

innebär bistånd på rättsområdet ökad trygghet

och säkerhet också för Sverige.

Under perioden 1999-2001 är Sveriges insatser

på rättsområdet särskilt inriktade på ett fördjupat

samarbete med grannländerna Estland, Lettland,

Litauen och Polen. Samarbetet manifesterar

Sveriges stöd för dessa länders strävanden att bli

medlemmar i EU. Denna delvis nya inriktning av

samarbetet och det förhållandet att insatserna

utförs av statliga myndigheter ställer nya krav på

samarbetets utformning. Hösten 1998

påbörjades därför genomförandet av den nya

modell för samarbete mellan rättsväsendet

myndigheter och Sida som Kommittén för

utvecklingssamarbete på rättsområdet föreslog i

sitt delbetänkande (SOU 1998:86).

Regeringsavtal om utvecklingssamarbete har

träffats med de baltiska staterna och emotses

med Polen. Till avtalen hör handlingsplaner med

program och projekt som regeringarna åtagit sig

att genomföra genom insatser av rättsväsendets

myndigheter och med finansiering som handhas

av Sida. Rättsväsendets myndigheter har blivit

aktivt delaktiga i samarbetet med de baltiska

myndigheterna och i arbetet med att utveckla

effektiva arbetsformer för de statliga

myndigheternas samverkan i detta samarbete.

Arbetet samordnas i en styrgrupp med

sekretariat i Justitiedepartementet.

3.5.3 Statsmakternas intentioner i fråga

om utvecklingen av rättsväsendet

2001 och 2002

Rättsväsendet befinner sig som framgått mitt i

en period av reformarbete. Myndigheterna inom

rättsväsendet har hunnit olika långt. Generellt

kan sägas att det fortfarande behövs betydande

insatser både från statsmakterna och från

myndigheterna själva innan verksamheten och

organisationen inom rättsväsendet har

utvecklats, så att det med fog kan hävdas att vi

har ett rättsväsende som fullt ut är anpassat till

2000-talets förutsättningar och krav.

Regeringens ambition är att med fortsatt kraft

driva moderniseringen, förändringen och

effektiviseringen av rättsväsendet.

En utgångspunkt för det fortsatta arbetet är de

slutsatser och förslag som Riksrevisionsverket i

sina granskningar av flertalet av rättsväsendets

områden tagit fram. Det arbete som redan

påbörjats inom rättsväsendet att utveckla och

definiera mätbara mål för verksamheterna bör

kunna ge väsentligt förbättrade förutsättningar

för effektiviseringar. En annan utgångspunkt är

myndigheternas budgetunderlag. Polisen,

åklagarväsendet, domstolsväsendet och

kriminalvården har i budgetunderlag redovisat

beräkningar av tillkommande resursbehov på

sammanlagt 776 miljoner kronor år 2001 och 665

miljoner kronor år 2002.

Riksdagens justitieutskott har vid

behandlingen av 1999 års ekonomiska

vårproposition (prop. 1998/99:100) framhållit

vikten av att rättsväsendet har tillgång till medel

för att kunna lösa sina uppgifter och för att

verksamheten skall kunna utvecklas och

moderniseras i enlighet med de mål

statsmakterna har ställt upp. Det handlar då inte

minst om att öka antalet poliser, säkra

närpolisreformen, modernisera

domstolsväsendet, effektivisera

brottsutredningarna, fullfölja satsningen mot

ekonomisk brottslighet, utveckla det

internationella samarbetet och fortsätta att

utveckla verksamheten inom kriminalvården

(bet.1998/99: FiU20).

Regeringen avser att i 2000 års ekonomiska

vårproposition återkomma till riksdagen när det

gäller vilka ytterligare resursförstärkningar som

behövs för att kunna fullfölja statsmakternas

intentioner i fråga om utvecklingen av

rättsväsendet.

För polisväsendets del handlar det särskilt om

att vända den pågående minskningen av antalet

poliser. Detta avses ske i två etapper. Först skall

minskningen hejdas och därefter skall nås en nivå

på antalet poliser som gör det möjligt att fullfölja

närpolisreformen, öka andelen brott som klaras

upp, förstärka gränskontrollen och utveckla det

internationella polissamarbetet. Det behövs

också en utveckling i fråga om teknikstödet.

Inom åklagarväsendet handlar det i första hand

om att konsolidera och ytterligare utveckla det

omfattande reformarbete som genomförts under

de senaste åren. Uppbyggnaden av Ekobrotts-

myndigheten fullföljs och en ny organisation för

bekämpning av miljöbrott införs.

Det påbörjade reformarbetet inom domstols-

väsendet har nu kommit in i ett intensivt skede.

På några års sikt kan reformarbetet förväntas

leda till att vi får ett bättre och modernare

domstolsväsende som samtidigt är mer effektivt.

För att reformarbetet skall kunna drivas framåt

behövs resursförstärkningar under de närmaste

åren.

Kriminalvården har under de senaste åren

genomfört rationaliseringar som motsvarar drygt

400 miljoner kronor. Detta har kunnat ske bl.a.

genom att anstalter lagts ner, att platser

avvecklats och att en ny lokal organisation

införts. Samtidigt har kriminalvården haft att

möta de krav som riksdag och regering ställt på

att förbättra verksamheten i häktena, höja

säkerheten i anstalterna och utveckla

verksamheten. De ytterligare rationaliseringar

som behöver göras skall genomföras utan att

verksamheten drabbas.

3.6 Utgiftsutvecklingen

Tabell 3.2 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor

Utfall

1996

Utfall

1997

Utfall

1998

Anslag

19991

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

20012

Beräknat

anslag

20023

Polisväsendet

11 209

11 338

11 289

11 974

11 704

12 048

12 241

12 427

Åklagarväsendet

660

660

741

819

831

946

980

995

Domstolsväsendet

2 889

2 954

3 063

3 067

3 169

3 359

3 381

3 430

Kriminalvården

3 752

3 816

3 866

3 639

3 927

3 820

3 885

3 949

Kronofogdemyndigheten

1 289

1 217

1 303

1 310

1 342

1 342

1 363

1 385

Övrig verksamhet inom rättsväsendet

1 151

1 122

1 151

1 120

1 195

1 153

1 168

1 196

Totalt för utgiftsområde 4

19 950

21 160

21 413

21 929

22 168

22 667

23 019

23 382

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

2 Motsvarar 22 672 miljoner kronor i 2000 års prisnivå.

3 Motsvarar 22 672 miljoner kronor i 2000 års prisnivå.

Rättsväsendets ekonomi har stabiliserats under

1998. Polisväsendet och åklagarväsendet har gått

från stora underskott till en ekonomi i balans.

Samtidigt har rättsväsendets samlade an-

slagssparande som vid ingången av budgetåret

1998 uppgick till drygt 1,1 miljarder kronor

minskat under året med mer än 0,3 miljarder

kronor. Framförallt har förbrukningen varit hög-

re än anvisade medel inom domstolsväsendet och

kriminalvården samt på anslaget för rättshjälp

m.m. Vad gäller kriminalvården har anslaget

dragits ner budgetåren 1998 och 1999 för att

kriminalvårdens tidigare stora anslagssparande

skall förbrukas. Neddragningen av

kriminalvårdens anslag med sammanlagt 444

miljoner kronor har omfördelats inom

rättsväsendet, huvudsakligen till polisväsendet.

Budgetåret 1999 är det ekonomiska läget in-

om rättsväsendet förhållandevis bra.

Rättsväsendet har också i de senaste

budgetpropositionerna tillförts omfattande

resursförstärkningar, som framgår av tabell 3.3.

Därtill har pengar omfördelats inom

rättsväsendet enligt ovan.

Tabell 3.3 Resursförstärkningar

Miljoner kronor

1998

1999

2000

2001

Budgetpropositionen för år

1998

200

200

200

2001

Budgetpropositionen för år

1999

4002

250

300

1 Den ramhöjning som beslutades för budgetperioden 1998 2000 ligger kvar år 2001

och framöver.

2 I beloppet ingår engångsvisa resurser till polisväsendet om 200 mkr.

Trots detta finns det frågetecken inför

framtiden. Myndigheternas prognoser för

innevarande år visar att 1998 års utveckling håller

i sig, dvs. att polisväsendets och åklagarväsendets

ekonomier är i balans samtidigt som

domstolsväsendet och kriminalvården förbrukar

mer än anvisade medel. Detta leder till att det

sammanlagda anslagssparandet minskar med

nästan 700 miljoner kronor. Prognoserna för år

2000 visar på ett klart försämrat läge inför åren

2001 och 2002. Alla de stora myndigheterna

utom kriminalvården kommer att förbruka mer

än anvisade medel.

Utgiftsområdets ram tillförs i enlighet med

regeringens förslag i 1999 års ekonomiska vår-

proposition 150 mkr 2000 - 2002. Förstärkning-

en och myndigheternas möjligheter att utnyttja

anslagskredit gör att myndigheterna även under

år 2000 kan fortsätta driva utvecklingsarbetet in-

om rättsväsendet. Det behövs som framhållits i

1999 års ekonomiska vårproposition ytterligare

förstärkningar åren 2001 och 2002. Regeringen

avser därför att i 2000 års ekonomiska

vårproposition återkomma till riksdagen när det

gäller vilka ytterligare resursförstärkningar som

behövs för att kunna fullfölja statsmakternas

intentioner i fråga om utvecklingen av

rättsväsendet.

Regeringen föreslår att de nya resurserna för-

delas inom utgiftsområdet enligt tabell 3.4. Av de

tillförda medlen överförs en miljon kronor till

utgiftsområde 2 anslaget B5 Bokföringsnämnden i

enlighet med propositionen om ny bokfö-

ringslag (prop. 1998/99:130).

Tabell 3.4 Förslag till fördelning av de nya resurserna

Miljoner kronor

Anslag

2000

2001

2002

A1 Polisorganisationen

21

26

26

B1 Åklagarorganisationen

13

23

23

B2 Ekobrottsmyndigheten

5

15

15

C1 Domstolsväsendet

110

85

85

Överföring till utg.omr. 2

anslaget B 5 Bokföringsnämnden

1

1

1

Summa

150

150

150

Vidare föreslås i denna proposition

omfördelning av medel inom utgiftsområdet

respektive mellan utgiftsområde 4 och andra

utgiftsområden. Omfördelningen redovisas

inom respektive anslagsavsnitt.

Sammantaget föreslår regeringen att den totala

anslagsramen för utgiftsområde 4 fastställs till

22 667 103 000 kronor budgetåret 1999. För åren

2001 och 2002 beräknas anslagsramen till

23 019 080 000 kronor respektive 23 381 856 000

kronor. Regeringens förslag till

anslagsfördelning inom utgiftsområdet framgår

av respektive anslagsavsnitt.

4 Polisväsendet

4.1 Omfattning

Polisens verksamhet syftar till att förebygga och

beivra brott, upprätthålla allmän ordning och

säkerhet samt i övrigt tillförsäkra allmänheten

skydd och annan hjälp.

I varje län finns en polismyndighet som

ansvarar för polisverksamheten. För ledningen av

polismyndigheten finns en polisstyrelse. Den

består av myndighetens chef och det antal övriga

ledamöter som regeringen bestämmer.

Regeringen utser de ledamöter som utöver

polischefen skall ingå i styrelsen.

Rikspolisstyrelsen är central

förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har

tillsyn över detta. Till Rikspolisstyrelsen hör

Säkerhetspolisen, Rikskriminalpolisen och

Polishögskolan. Styrelsen är chefsmyndighet för

Statens kriminaltekniska laboratorium.

Rikspolisstyrelsen är också ansvarig myndighet

för totalförsvarsfunktionen Ordning och

säkerhet m.m. vilken redovisas under

utgiftsområde 6 Totalförsvaret.

4.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

10 760

11 460

11 119

11 507

11 687

11 864

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret

1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Förändringar

En ny ledningsorganisation har införts i

polisväsendet. Länsstyrelsens ansvar för

polisverksamheten har upphört. Varje

polismyndighet styrs nu av en polisstyrelse med

ledamöter som nomineras av partierna och utses

av regeringen. Rikspolisstyrelsen har ansvaret för

tillsynen över polisen och har fått en utvidgad

föreskriftsrätt.

Rekryteringen av nya poliser måste öka

väsentligt för att det skall vara möjligt att fullfölja

närpolisreformen, utveckla det

problemorienterade arbetssättet, förbättra

utredningsverksamheten, förstärka

gränskontrollen och utöka det internationella

samarbetet. Det innebär att

utbildningskapaciteten vid Polishögskolan i

Sören-torp måste utnyttjas maximalt och att det

är nödvändigt att snabbt öppna

utbildningsställen utanför Stockholm för att

ytterligare öka kapaciteten. Rikspolisstyrelsen

avser att öka intagningen vid Polishögskolan och

öppna platser för polisiär grundutbildning på

andra håll i landet. Redan nästa år kommer

polisiär grundutbildning att öppnas i Umeå.

Riksdagen har slagit fast riktlinjer för hur

rekryteringen och utvecklingen av chefer inom

polisväsendet skall anpassas till polisväsendets

behov av chefskompetens. Det begränsande

kravet på juridisk examen för högre chefer har

tagits bort.

Riksåklagaren har efter samråd med

Rikspolisstyrelsen fastställt nya allmänna råd om

ledningen av förundersökning i brottmål. De

innebär bl.a. att polisen har fått ett större ansvar

för att leda förundersökningar i jämförelsevis

enkla och medelsvåra ärenden medan åklagarna i

större utsträckning kan koncentrera sig på de

förhållandevis mer komplicerade

brottsutredningarna. Det ökar möjligheterna att

använda polis- och åklagarmyndigheternas

samlade resurser på ett mer effektivt sätt.

Alla myndigheter inom polisen och

åklagarorganisationen skall ha ett operativt

ansvar för miljöbrottsbekämpningen inom

ramen för den nya miljöbrottsorganisationen (se

avsnitt 5.5.1). Regeringen har för det ändamålet

avsatt särskilda resurser till polisväsendet och

åklagarorganisationen. Det skall hos polisen

finnas kvalificerade utredare med

specialistkompetens när det gäller utredning av

brott mot miljön.

Sverige och de övriga nordiska länderna räknar

med att bli operativa medlemmar i

Schengensamarbetet under år 2000.

Dessförinnan förutsätts bl.a. ett antal

lagstiftningsåtgärder. En del av den

lagstiftningen är också nödvändig för att reglera

det polisiära samarbetet med Danmark på och i

anslutning till Öresundsförbindelsen.

Huvudmannaskapet för polispersonal som

tjänstgör i internationella fredsbefrämjande

insatser överförs från Försvarsmakten till

Rikspolisstyrelsen. Det innebär att

Rikspolisstyrelsen får ett samlat nationellt ansvar

för att internationell polisiär verksamhet som

rekrytering, arbetsgivar ansvar under

utlandstjänstgöring, metod- och doktrin

utveckling samt personalvård efter hemkomsten.

Regeringen har öppnat möjligheter att

använda beredskapspoliser även när det inte är

höjd beredskap eller behövs för Sveriges

försvarsberedskap. Beredskapspoliser som ingått

avtal med Rikspolisstyrelsen om sådan

tjänstgöring kan kallas in till polismyndigheterna

vid särskilt svåra och påfrestande situationer från

ordnings- och säkerhetssynpunkt.

Den nationella insatsstyrkan får ett breddat

verksamhetsområde. Den skall i fortsättningen

kunna sättas in när dess särskilda kompetens

behövs. Den skall fortfarande organisatoriskt

höra till Polismyndigheten i Stockholm, men den

skall arbeta sammanhållet, ha en egen budget och

en egen verksamhetsplan, som skall följas upp i

en årlig verksamhetsberättelse.

Rikspolisstyrelsen avser att ta ett fastare grepp

om verksamheten än tidigare.

Av den ramhöjning på 150 miljoner kronor

för rättsväsendet som aviserades i 1999 års

ekonomiska vårproposition tilldelas polisen 21

miljoner kronor år 2000 och 26 miljoner kronor

för år 2001 respektive år 2002.

Frågan om ytterligare resurser till

rättsväsendet åren 2001 och 2002 behandlas i

avsnitt 3.5.3.

Prioriteringar

Utvecklingen av polisverksamheten i när-

polisområdena skall fortsätta med oförminskad

styrka för att förebygga och beivra den

brottslighet som drabbar människor i deras

vardag och försämrar deras livskvalitet.

Det problemorienterade arbetssättet inom

polisen skall utvecklas inom alla delar av polisens

verksamhet. Ett problemorienterat

förhållningssätt skall således genomsyra såväl

bekämpningen av de allvarligaste brottstyperna -

våldsbrott, narkotikabrott och ekonomisk

brottslighet - som all annan polisverksamhet.

Satsningen på att höja kompetensen och utveckla

nya arbetsmetoder för miljöbrottsbekämpningen

skapar utrymme för att ägna det

problemorienterade arbetssättet särskild

uppmärksamhet på det området.

Polisens insatser för att förebygga och beivra

våld mot kvinnor och barn skall intensifieras och

förbättras. Polisen skall utveckla samarbetet på

detta område med andra myndigheter, inom och

utom rättsväsendet, och med

frivilligorganisationer.

Rasistiska, främlingsfientliga och homofobiska

brott skall förebyggas och beivras. Samarbetet

mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen

på detta område skall utvecklas vidare, liksom

samverkan med övriga myndigheter inom

rättsväsendet. De anställdas medvetenhet och

kunskaper om denna brottslighet skall

förstärkas.

Polisen skall förbättra och effektivisera

utredningsverksamheten, såväl den som bedrivs i

närpolisområdena som den som gäller särskilt

svåra och komplicerade brott.

Satsningen på kompetensutveckling inom

polisväsendet skall intensifieras. Det gäller såväl

utvecklingen av ledning och styrning på olika

nivåer som grund- och vidareutbildningen.

Polisen skall också utveckla IT-system för en

effektiv och rationell administration, för korrekt

och smidig resultatredovisning samt för stöd till

verksamheten, inte minst för anslutningen till

Schengens informationssystem.

Insatserna mot den gränsöverskridande

brottsligheten skall förstärkas. Polisen skall vidta

de åtgärder som behövs för en bättre

gränskontroll och det utvidgade polissamarbete

som följer av Sveriges anslutning till Schengen.

Också arbetet med Europol, den europeiska

polisbyrån, skall intensifieras.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Antalet anmälda våldsbrott har ökat med ca

1 000 till drygt 58 800 år 1998. De flesta

polismyndigheter har genomfört särskilda

insatser mot gatuvåld genom att bl a förstärka

bevakningen i centrummiljöerna och utöka

samarbetet med ordningsvakterna. Samtliga

myndigheter har vidtagit åtgärder för att

förebygga och beivra våld mot kvinnor och andra

familjerelaterade våldsbrott. Ökningen i antalet

anmälningar torde åtminstone delvis bero på

polisens insatser och på att allmänheten har blivit

mer benägen att anmäla brott.

Antalet anmälda brott med rasistiska inslag var

i stort sett detsamma som år 1997. Samarbetet

mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen

på detta område har enligt Rikspolisstyrelsen

medverkat till att polismyndigheterna har kunnat

förhindra brott i flera fall.

Antalet inkomna narkotikaärenden har ökat.

Beslagen har ökat väsentligt. Över 80 % av de

inkomna ärendena avsåg innehav eller eget bruk

av narkotika. Det är också dessa anmälningar

som har ökat medan registrerade smugglings-

och överlåtelsebrott har minskat.

Utredningsbalanserna minskade med 12 %

under året, medan andelen gamla ärenden i

balansen (äldre än tolv månader) ökade från 22

till 24 %. Genomströmningstiderna blev längre

medan andelen ärenden som redovisades till

åklagare minskade.

En stor del av utredningsverksamheten

bedrivs numera inom närpolisen, som ansvarade

för hälften av alla ärenden som redovisades till

åklagare.

Antalet anställda inom polisen sjönk under år

1998 med drygt 800 personer varav ca 350 poliser

och 450 civilanställda. Polishögskolan antog 185

nya polisstuderande som började hösten 1998.

De ca 70 polisstuderande som antogs 1997

inledde sin utbildning i januari 1998 och har gått

ut i praktikutbildning i juni 1999.

Polisen har förbrukat 258 miljoner kronor

mindre än vad som anvisats för verksamheten.

Vid utgången av år 1998 hade polisen därför ett

anslagssparande om 39 miljoner kronor.

4.3 Resultatbedömning

De övergripande målen för polisväsendet för år

1998 var att

- tillförsäkra den enskilde rättssäkerhet och

rättstrygghet,

- förhindra eller upptäcka brott,

- se till att den som har begått brott

identifieras och lagförs.

Följande verksamhetsmål ställdes upp för polis-

verksamheten:

- Kampen mot våldsbrott, narkotikabrott

och ekonomisk brottslighet skall

prioriteras. Särskild uppmärksamhet skall

ägnas den grova och gränsöverskridande

brottsligheten, den mc-relaterade

brottsligheten, brott med rasistiska inslag

samt våld mot kvinnor.

- Polisverksamheten i närpolisorganisationen

skall förstärkas och utvecklas. En

huvuduppgift är att bekämpa

vardagsbrottsligheten, d.v.s. de brott som

drabbar enskilda och orsakar otrygghet i

samhället.

- Det problemorienterade arbetssättet skall

ligga till grund för allt polisarbete på alla

nivåer. Den brottsförebyggande

verksamheten skall växa och bli effektivare.

- Brottsutredningsverksamheten skall bli

effektivare.

- Polisens stöd till brottsoffer skall förbättras.

- Arbetsledningsfunktionen inom polisen

skall stärkas.

- Polisen skall genom att höja kompetensen

och utveckla rationella arbetsformer skapa

förutsättningar för en effektivare

verksamhet. Polisen skall påskynda

utvecklingen av de nya IT-system som är

nödvändiga för att kunna genomföra

rationaliseringar och därmed frigöra

resurser.

4.3.1 Det problemorienterade arbetssättet

Med ett problemorienterat arbetssätt avses ett

långsiktigt, systematiskt arbete som utgår från

kartläggning och analys av problemen, som

fortlöpande dokumenteras och utvärderas och

som kontinuerligt anpassas efter vad

utvärderingen visar. Det är ett arbetssätt som

bl.a. har resulterat i att flera polismyndigheter

valt att införa s.k. periodplanerad arbetstid, som

syftar till att anpassa förläggningen av

arbetstiderna efter verksamhetens krav.

Det problemorienterade arbetssättet har

hittills främst utvecklats inom närpolisen.

Problem-orienterade insatser har vidtagits bl.a.

mot krog- och nöjesrelaterad våldbrottslighet,

våld mot kvinnor och annat familjerelaterat våld,

ungdomsbrottslighet, rasism och brottslighet

som kan knytas till kriminella mc-gäng.

Ett ofta använt mått på hur långt en

polismyndighet har kommit i fråga om det pro-

blemorienterade arbetssättet är hur väl

arbetstidens förläggning har anpassats till

verksamhetens behov.

BRÅ och RRV har undersökt

arbetstidsförläggningen inom polisen.

Riksrevisionsverket har i tidigare utredningar

(RRV 1996:64 del 1 "Hinder för ett effektivare

resursutnyttjande") pekat på att tillämpningen av

arbetstidsavtalet alltför mycket påverkats av

personalintressen och att polisinsatserna inte

anpassats till verksamhetens behov. I en särskild

studie om arbetstidsförläggningen (RRV 1998:54

Polisens arbetstider) fann verket att de

tillgängliga polisresurserna inte utnyttjades

tillräckligt effektivt. Verket ansåg att den

reaktiva traditionen, den hierarkiska och

regelstyrda kulturen samt brister i

arbetstidsförläggning och planering utgjorde de

främsta hindren för genomförandet av ett

problemorienterat arbetssätt.

BRÅ kom till liknande resultat när det gäller

utryckningsverksamheten inom

Polismyndigheten i Stockholms län (När behövs

polisen bäst? Stencil BRÅ, september 1998).

BRÅ konstaterade att en relativt liten del av

personalen i de enheter som ägnade sig åt

övervakning och utryckning tjänstgjorde när det

var som mest besvärligt, nätterna till lördag och

söndag (jfr avsnitt 4.3.2).

Rikspolisstyrelsen anser att det

problemorienterade arbetssättet ännu inte fått

fullt genomslag. De flesta poliser har fått

utbildning i problemorienterat polisarbete och

många delar av verksamheten bedrivs med

problemorienterade inslag. För att arbetssättet

skall kunna utvecklas ytterligare behöver

verktygen för analys, planering, ledning och

uppföljning förbättras.

4.3.2 Närpolisen

Kostnaden för närpolisen uppgick till 3 294

miljoner kronor eller 34 % av de totala

resurserna.

Flertalet polismyndigheter tillämpar

Rikspolisstyrelsens definition av närpolisen. Den

innebär i korthet bl. a. att verksamheten skall

vara organiserad inom ett geografiskt avgränsat

område och bedrivas problemorienterat i nära

samverkan med dem som bor och verkar i

området. Poliserna i området skall arbeta mot

brotts- och trygghetsrelaterade mål och tilldelas

ett personligt ansvarsområde, i första hand ett

geografiskt men även funktionella kan

förekomma.

Antalet innevånare per närpolis är i det

närmaste det samma som föregående år (1 425

personer år 1998 jämfört med 1 467 år 1997). I

genomsnitt stod närpolisorganisationen för

hälften av alla ärenden som polismyndigheterna

redovisade till åklagare. Det är en ökning med 16

% jämfört med år 1997.

Anpassningen av närpolisens arbetstider till

vad som behövs med hänsyn till risken för brott

och ordningsstörningar rymmer fortfarande stor

utvecklingspotential (se avsnitt 4.3.1). BRÅ har

visat att endast 15 % av närpoliserna har

periodplanerad arbetstid .

Frågan om att finna en balanserad avvägning

mellan utryckningsverksamhet och annan

verksamhet är fortfarande i fokus.

Polismyndigheten Värmland har valt att

integrera utryckningsenheterna med

närpolisorganisationen och låter

närpolisområdena svara även för

ingripandearbetet. Erfarenheterna är enligt

Rikspolisstyrelsen goda och fler myndigheter

väntas följa efter.

En stor del av utredningsverksamheten

bedrivs numera inom närpolisorganisationen.

Rikspolisstyrelsen har uppmärksammat att

utredningsverksamheten tar en allt större del av

närpolisens resurser och menar att det är

nödvändigt att utredningsverksamheten

effektiviseras för att inte hindra utvecklingen av

övrig verksamhet.

Polishögskolan genomför för närvarande en

bred brottsutredningsutbildning för närpolisen.

Totalt kommer 400 närpoliser att genomgå

central utbildning varje år under en treårsperiod.

I juli 1999 redovisade BRÅ den första delen av

ett regeringsuppdrag att granska

närpolisreformen och utvärdera polisens arbete

med att bekämpa vardagsbrottsligheten.

Rapporten (BRÅ-rapport 1999:8) bygger bl. a.

på uppgifter från polisens verksamhetsstatistik

och på intervjuer med närpolischefer och poliser

i tio närpolisområden vid Polismyndigheten i

Skåne.

Enligt BRÅ arbetar nu knappt 40 % av

Sveriges poliser som närpoliser. Av

undersökningen i Skåne framkom att

närpoliserna tillbringar ungefär hälften av

arbetstiden inne på närpolisstationen och 10 % åt

fotpatrullering.

Över 80 % av närpoliserna i Skåne uppger att

de i stor utsträckning själva styr över sitt dagliga

arbete och lika många att de arbetar

problemorienterat. Motsvarande andel bland

poliser i utrycknings- och utredningsverksamhet

var ca 45 respektive 30 %.

Av de närpoliser som arbetar

problemorienterat genomför så gott som alla

kartläggningar och analyser av brottslighet och

ordningsstörningar. Däremot är det bara drygt

hälften av dem som följer upp det

problemorienterade arbetet. De flesta närpoliser

dokumenterar sitt arbete dagligen eller veckovis.

De använder sig dock inte av den samlade

dokumentationen för närpolisen när de planerar

sitt arbete. Hälften av närpoliserna uppger att

dokumentationen i första hand används som

redovisning till områdeschefer. En femtedel

uppgav att de överhuvudtaget inte vet vad

dokumentationen används till.

BRÅ drar slutsatsen att kvaliteten i det

problemorienterade arbetssättet behöver

utvecklas, särskilt när det gäller uppföljning.

BRÅ redovisar också en undersökning av

närpolisens arbetstider vid fyra myndigheter.

Den genomfördes under en månad år 1998 och

visar att närpolisen i dessa myndigheter i hög

utsträckning arbetar under kontorstid men

ocksåatt mer än hälften av de poliser som är i

tjänst under helgnätter är närpoliser.

4.3.3 Ordning och säkerhet

Kostnaden för området ordning och säkerhet

uppgick till 3 444 miljoner kronor eller 36 % av

polismyndigheternas totala kostnader. Det är en

ökning med 2 procentenheter jämfört med år

1997. Kostnaden varierar emellertid starkt mellan

myndigheterna, från 21 till 50 % av de totala

kostnaderna.

Antalet ingripandeärenden minskade något i

förhållande till tidigare år men andelen

utryckningar av högsta prioritet ökade från 13 till

15 %. Av dessa högprioriterade utryckningar

hade 44 % en kötid under fyra minuter. Det är

en minskning med två procentenheter jämfört

med år 1997, men siffran varierar kraftigt mellan

olika polismyndigheter, från 10 till 69 %. I

Värmland, där polisen har avvecklat de särskilda

utryckningsenheterna och låter närpolisen svara

för ingripandeverksamheten, var siffran 54 %

1998, jämfört med 28 % år 1997.

Kostnaden för ingripandeverksamheten per

högprioriterat ärende minskade något, till i

genomsnitt drygt 11 300 kronor. Också här

finns det stora skillnader mellan myndigheterna,

från ca 1 500 kronor till ca 20 800 kronor. I

Värmland kostade verksamheten 6 060 kronor

per högprioriterat ärende, vilket är en minskning

jämfört med år 1997 då kostnaden var 7 420

kronor.

Rikspolisstyrelsen har inte analyserat

orsakerna till de stora skillnaderna mellan olika

polismyndigheter när det gäller

utryckningsverksamheten. Styrelsen anser att

polismyndigheternas insatser på området är

oförändrade i förhållande till föregående år och

noterar att problemen med att finna en

balanserad avvägning mellan

utryckningsverksamheten och närpolisen

kvarstår. Enligt styrelsen finns det utrymme för

åtgärder som bättre tar tillvara de samlade

resurserna.

4.3.4 Utredningsverksamheten

*Inkomna, avgjorda och balanserade ärenden

Antalet inkomna ärenden ökade från ca

1 160 000 ärenden år 1997 till ca 1 170 000

ärenden år 1998. De balanserade ärendena

minskade med drygt 23 000 ärenden eller med 12

%. Antalet ärenden minskade i 14 myndigheter

och ökade i sju. Polismyndigheten i Stockholm

svarade för nästan hälften av minskningen.

Trots de minskade balanserna ökade andelen

balanserade ärenden som var äldre än tolv

månader från 22 % vid utgången av år 1997 till

24 % vid utgången av år 1998. Variationerna

mellan myndigheterna är stora, från 7 till 37 %

gamla ärenden vid utgången av år 1998.

*Genomströmningstiderna

Genomströmningstiderna blev längre inom

nästan samtliga områden. Inom närpolisen ökade

den genomsnittliga handläggningstiden från 66

dagar år 1997 till 72 dagar år 1998 och inom den

kvalificerade kriminalpolisverksamheten från 93

dagar år 1997 till 143 dagar år 1998.

De längre utredningstiderna inom den

kvalificerade kriminalpolisverksamheten beror

enligt Rikspolisstyrelsen på att balanserna av

äldre mål har arbetats av. Balansavarbetningen

påverkar genomströmningstiderna, eftersom den

genomsnittliga tiden per avgjort ärende blir

längre när andelen gamla ärenden bland de

avgjorda ökar.

* Samarbetet med åklagarna

Antalet ärenden som redovisats till åklagare

minskade från 192 482 ärenden år 1997 till

185 430 ärenden år 1998.

Tabell 4.2 Andel ärenden som redovisades till åklagare

inom de prioriterade områdena och därav andelen

lagföringar (åtal, strafförelägganden och åtalsunderlåtelser)

1998 .

Andel som redovisats

till åklagare

Andel lagförda av

dessa

Våldsbrott

34%

60%

Ekobrott

60%

40%

Narkotikabrott

72%

41%

Totalt har lagföringsandelen (antalet ärenden i

vilka beslut om strafföreläggande eller åtal

förekommer, i procent av det totala antalet

avslutade ärenden) ökat från 59 % år 1996 till 60

% år 1997 och 64 % år 1998. Vissa

polismyndigheter har en hög andel ärenden

redovisade till åklagare men en låg andel

lagföringar.

* Ansvarsfördelning mellan polis och åklagare

Riksåklagaren fastställde i december 1997, efter

samråd med Rikspolisstyrelsen, nya allmänna råd

för fördelningen av förundersökningsledning

mellan åklagare och polis (Riksåklagarens

författningssamling 1997:12, FAP 403-5). Med

den nya ansvarsfördelningen kan

myndigheternas samlade resurser användas på ett

mer effektivt sätt bl.a. eftersom polisen kan ges

ett större ansvar för att leda förundersökningar i

förhållandevis enkla och medelsvåra ärenden så

att åklagarna kan koncentrera sig på de mer

komplicerade brottsutredningarna.

Regelbundna samrådsmöten mellan

polismyndigheter och åklagarkammare har

införts. Där diskuteras operativa frågor samt

kvalitets- och kompetensfrågor. Dessutom har

mentorsverksamheten fortsatt och utvecklats.

Riksdagens revisorer har granskat bl.a. polis-

och åklagarorganisationernas prestationer (Riks-

dagens revisorer, Rapport 1998/99:9).

Revisorerna konstaterar att det är omöjligt att via

kriminalstatistiken på ett enkelt sätt följa

hanteringen av ett ärende inom rättsväsendet.

Det går inte heller att utifrån statistiken mäta

genomströmningstiderna för ärenden som lett

till dom. Revisorerna har undersökt

handläggningstiderna för samtliga

brottsanmälningar under 1997 i Stockholms,

Östergötlands och Västernorrlands län där en

person född 1973 varit skäligen misstänkt för

misshandel. Vid undersökningstillfället i augusti

1998 hade 57 % av de totalt 341 ärendena

avskrivits medan 24 % fortfarande var öppna.

Endast 18 % av ärendena hade lett till lagföring.

De avslutade ärendena hade tagit mellan 185 och

233 dagar från anmälan till dom. Revisorerna

anser att handläggningstiden för de aktuella

ärendena är anmärkningsvärt lång. Många

domare, försvarare och utredare som revisorerna

intervjuat anser att förundersökningarnas

kvalitet allmänt sett har blivit sämre under 1990-

talet. Revisorerna ser allvarligt på den kritiken.

Flera myndigheter inom rättsväsendet har

inlett samarbetsprojekt som syftar till att bl.a.

minska genomströmningstiderna för vissa

brottmålsärenden. Ett exempel är KLÖS-

projektet (Kvickare Lagföring genom Ökad

Samverkan) i Jönköpings län. Inom det projektet

samverkar polis, åklagare, domstol och

kriminalvård. Syftet är framför allt att markant

minska genomströmningstiderna för utvalda

brottsyper, bl.a. enklare fall av misshandel och

tillgreppsbrott. Ett liknande samarbetsprojekt

har inletts i Stockholms län mellan 6:e

åklagarkammaren i Stockholm, polisen i

Handen, Handens tingsrätt och frivården i

Nacka/Haninge. Det är en försöksverksamhet

som skall pågå i ett år. Inom projektet prioriteras

bl.a. ärenden om våld mot kvinnor och andra

våldsbrott.

Polis och åklagare har också i samarbete

utvecklat olika modeller för kvalitetssäkring av

brottsutredningsverksamheten. Exempel på

sådana är de s.k. Östgöta- och

Skövdemodellerna. Båda bygger på att

utredningsmannen upprättar en

kvalitetssäkringsrapport, som också fungerar

som en checklista, i varje ärende.

Kvalitetssäkringsrapporterna gör det möjligt att

på ett enkelt sätt följa upp den brottsutredande

verksamheten på enhetsnivå. På så sätt kan

utredningsverksamheten analyseras och

utvärderas, vilket är avgörande för en höjd

effektivitet.

Enligt Rikspolisstyrelsen har polisens

kompetens att leda förundersökningar ökat

under året. Fortfarande finns det utrymme för

att förbättra hanteringen av

förundersökningsledningen ytterligare. Det

utökade samarbetet med åklagarna anses ha varit

värdefullt och fortsätter.

Antalet inkomna ungdomsärenden ökade

kraftigt, från 22 723 år 1997 till 28 885 år 1998.

Den genomsnittliga genomströmningstiden för

ungdomsärenden ökade från 31 till 44 dagar.

Rikspolisstyrelsen bedömer insatserna på

ungdomsområdet som oförändrade och anser att

utredningsarbetet på det området kan förbättras

ytterligare. Styrelsen konstaterar att de generella

åtgärder som polismyndigheterna har vidtagit för

att förenkla och rationalisera

utredningsverksamheten har särskild tyngd när

det gäller utredningar om ungdomsbrott.

* Kriminalunderrättelsetjänsten

När det gäller kriminalunderrättelsetjänsten

anser Rikspolisstyrelsen att den har förbättrats

samtidigt som den vid flera myndigheter ännu

inte helt funnit sin optimala form. I takt med att

underrättelseverksamheten utvecklats har bl.a.

kartläggningen och identifieringen av

vaneförbrytare förbättrats. De delar av den

nationella underrättelsetjänstens verksamhet som

är riktad mot polismyndigheterna kan förbättras

ytterligare bl.a. genom ett snabbare och mer

kontinuerligt informationsutbyte mellan

nationell och lokal nivå.

4.3.5 Våldsbrottslighet

Polismyndigheternas kostnader för insatser mot

våldsbrottslighet uppgick till 1 250 miljoner

kronor eller 13 % av de totala kostnaderna. År

1997 var motsvarande kostnader 1 189 miljoner

kronor eller 12 % av totalkostnaderna.

Antalet inkomna våldsbrottsärenden ökade

under år 1998 med 2 procentenheter (1 046

ärenden) jämfört med år 1997 och med 7

procentenheter jämfört med år 1996. Antalet

anmälda misshandelsbrott har ökat. Det gäller

såväl inomhus som utomhus begångna brott. De

anmälda misshandelsbrotten mot kvinnor har

ökat mer än misshandelsbrotten totalt, med 5

procentenheter jämfört med år 1997 och 9

procentenheter jämfört med år 1996. Vid

utgången av år 1998 fanns 5 197 öppna ärenden

mot 5 831 vid utgången av år 1997.

Genomströmningstiderna har ökat med i

genomsnitt elva dagar, från 127 till 138.

* Särskilda satsningar

Särskilda insatser har riktats mot gatuvåld, våld

mot kvinnor och övergrepp mot barn.

Majoriteten av polismyndigheterna har ökat

bevakningen i centrummiljöerna och förstärkt

samarbetet med ordningsvakterna ytterligare.

Likaså har samtliga polismyndigheter vidtagit

åtgärder, såväl av repressiv som förebyggande

karaktär, mot brott med inslag av våld mot

kvinnor och annat familjerelaterat våld.

Samverkan med andra myndigheter och

organisationer, såsom åklagare, landsting,

kommuner, länsstyrelser, kvinnojourer och

brottsofferjourer, har vidareutvecklats.

* Våld mot kvinnor

I enlighet med regeringens uppdrag till bl.a.

Rikspolisstyrelsen i december 1997 om åtgärder

för att bekämpa våldet mot kvinnor har styrelsen

lämnat en delrapport i juni i år. Styrelsen

beskriver det brottsförebyggande arbetet,

åtgärdsprogrammen, myndighetssamverkan,

fortbildningen och det internationella samarbetet

på området. Styrelsen konstaterar att det på

många håll i landet pågår ett koncentrerat

utvecklingsarbete som syftar till att förändra

attityder och förbättra bemötandet och

omhändertagandet av kvinnor som utsatts för

olika former av våldsbrott. Utvecklingsarbetet

har bl.a. bestått i åtgärder som tar sikte på

kortare handläggningstider och snabbare beslut,

bättre risk- och hotbildsbedömningar samt ett

mer samlat lokalt/regionalt åtagande, bl.a. i fråga

om rehabiliterande insatser för alla inblandade

parter.

* Handel med kvinnor

Till den nämnda rapporten har också fogats en

lägesbeskrivning om handel med kvinnor. Av

den framgår bl.a. att det under år 1998 inletts

förundersökning om koppleri som kan härledas

till handel med kvinnor i fem fall, samtliga i de

tre storstäderna. Totalt omfattar ärendena ett 20-

tal kvinnor bosatta i Östeuropa.

Rikspolisstyrelsen konstaterar att det

förekommer handel med kvinnor i landet men

att det än så länge är för tidigt att dra några

närmare slutsatser eller göra ytterligare

bedömningar.

* Övergrepp mot barn

När det gäller spridningen av barnpornografi har

det internationella samarbetet utvecklats såväl i

enskilda ärenden som när det gäller

kartläggningen av problembilden. Utvecklingen

av det datoriserade referensbiblioteket, som har

visat sig mycket användbart, har fortsatt.

Polishögskolan har inlett en ny utbildning för

utredning av sexuella övergrepp mot barn.

Utbildningen riktar sig till åklagare och poliser.

* Brottslighet med rasistiska inslag

De största polisiära framgångarna i

bekämpningen av brottslighet med rasistisk

anknytning har noterats i samband med insatser

vid särskilda händelser. Insatserna har

genomförts med ett betydligt bättre

kunskapsunderlag än tidigare.

Säkerhetspolisen har sedan 1993 ett uppdrag

att kartlägga brott med inslag av rasism,

antisemitism och homofobi. Under 1998

bedömdes totalt 2 083 anmälda brott som tydligt

främlingsfientliga eller med rasistiska inslag,

varav ca 19 % våldsbrott (rapporten Brottslighet

kopplad till rikets inre säkerhet 1998).

Kartläggningen ger numera en total bild av sådan

anmäld brottslighet, oavsett vilken bakgrund

gärningsmannen eller offret har. Kartläggningen

för år 1997 avsåg endast brott som begåtts av

personer från majoritetsbefolkningen mot

personer från minoriteten. Därför ingår i

kartläggningen för år 1998 även uppgifter som

gör det möjligt att direkt jämföra 1997 års

statistik med den för år 1998. År 1997 anmäldes

1350 brott som var tydligt främlingsfientliga eller

med rasistiska inslag, varav ca 15 % våldsbrott.

Motsvarande siffra för år 1998 var 1795 anmälda

brott, varav ca 16 % våldsbrott. Det är en ökning

med ca 30 %. Kartläggningen visar dessutom att

det under år 1998 anmäldes 109 brott med

tydliga antisemitiska inslag och 154 brott med

tydliga homofobiska inslag. Motsvarande siffror

för år 1997 var 84 respektive 99 anmälda brott.

En rapport som ligger till grund för planering,

ledning, insats och uppföljning av särskilda

händelser med rasistiska inslag har utarbetats av

den öppna polisen och Säkerhetspolisen (RPS

Rapport 1998:1).

Vid en samlad bedömning anser

Rikspolisstyrelsen att polismyndigheternas

förmåga att upptäcka och bekämpa rasistisk

brottslighet har förbättrats.

* Rikspolisstyrelsens bedömning

Rikspolisstyrelsen anser att polismyndigheterna

varit betydligt mer problemorienterade i sitt

arbete med att bekämpa våldsbrottsligheten än

tidigare år och att insatserna mot brott med

inslag av våld mot kvinnor och familjerelaterat

våld har förbättrats. Erfarenheten visar att ju

närmare relationen är mellan gärningsman och

offer och ju mindre skada brottet orsakat desto

högre är mörkertalet. Genom insatser som ökar

anmälningsbenägenheten förbättras

förutsättningarna för en problemanalys av hög

kvalitet som kan ligga till grund för fortsatta

insatser. Styrelsen pekar på att sådana åtgärder i

ett kort perspektiv kan leda till att den anmälda

våldsbrottsligheten ökar.

4.3.6 Narkotikabrottslighet

Polismyndigheternas kostnader för insatser på

narkotikaområdet uppgick till 592 miljoner

kronor eller 6 % av myndigheternas totala

kostnader. Andelen är detsamma som

föregående år.

* Missbruket ökar

Centralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning har 1998 genomfört en

drogvaneundersökning av elever i årskurs nio.

Undersökningen visar att 6 % av flickorna och 9

% av pojkarna någon gång använt narkotika. Det

betyder att den tidigare uppmärksammade

ökningstrenden bland pojkar under 1990-talet

förstärks. Polismyndigheternas redovisningar

tyder på att användningen av ecstasy minskar.

Många av de tidigare användarna har övergått till

att använda amfetamin. Amfetaminmissbruket

anses ha ökat och förekommer allt oftare i

krogmiljöer. Cannabis anses vara den oftast

missbrukade narkotikaklassade drogen. Många

cannabismissbrukare rapporteras ha övergått till

att även missbruka rökheroin, en drog som blivit

allt vanligare bland ungdomar.

* Inkomna, avgjorda och balanserade ärenden

Antalet inkomna narkotikabrottsärenden ökade

något (från 21 979 ärenden år 1997 till 22 471

ärenden år 1998). Rikspolisstyrelsen erinrar om

att ökningen i första hand speglar polisens

aktivitet och insatser på området och inte en

faktisk ökning av brottsligheten. Över 80 % av

ärendena avsåg innehav eller eget bruk av

narkotika. Andelen ungdomar under 18 år som

misstänkts för narkotikabrott har också ökat

något. Antalet beslag av narkotika har ökat

kraftigt, från 11 849 beslag år 1997 till 13 531

beslag år 1998.

Den utgående balansen minskade vilket ledde

till att genomströmningstiden ökade. Andelen

ärenden som redovisades till åklagare var 72 %

och av dessa lagfördes 41%, men andelen

varierade kraftigt mellan myndigheterna (från 20

till 75 %). Antalet blod- och urinprov ökade och

även andelen misstänkta under 18 år.

* Hur polisen arbetar mot narkotika

De flesta polismyndigheter har organiserat

narkotikabekämpningen i en

myndighetsgemensam enhet för den grova

brottsligheten och gatulangningsgrupper eller

liknande grupper för bekämpningen på gatunivå.

Dessutom bedrivs inom närpolisorganisationen

såväl förebyggande arbete som spaning och

utredning av narkotikabrottslighet på gatunivå.

Rikspolisstyrelsens inspektionsverksamhet har

vid flera tillfällen pekat på bristande effektivitet

inom området, som beror på oklar

ansvarsfördelning och brister i samarbete och

samsyn mellan olika enheter inom polisen. Det

har särskilt gällt zonen mellan gatunivån och den

grova brottsligheten.

* BRÅ:s studie av narkotikabekämpningen

BRÅ har undersökt två av polisens förebyggande

strategier mot narkotikaproblemet bland

ungdomar närmare (Ungdomar, droger och

polisens insatser, 1999:1). Studien avser dels

polisens intensifierade insatser mot innehav och

bruk av narkotika, särskilt i nöjeslivet, dels

polisens droginformation i skolan. BRÅ påpekar

bl.a. att många som gripits inte har kunnat bindas

till något brott. Rådet säger också att det inte är

uteslutet att intensifierade polisinsatser på kort

sikt kan ha en positiv effekt - genom att minska

en viss typ av brottslighet - men att de sannolikt

bara har liten betydelse för drogkonsumtionen

bland ungdomar.

När det gäller polisens droginformation i

skolan anser BRÅ att polisen bör utveckla

samarbetet med skolor där brott och andra

sociala problem förekommer oftare än i andra

skolor och att det för närvarande förefaller som

polisens brottsförebyggande resurser i stor

utsträckning läggs på skolor med relativt få

problem.

* Amfetaminprojektet

Inom EU har Sverige sedan år 1997 haft en

drivande roll i det s.k. amfetaminprojektet, som

syftar till att göra det möjligt att kemiskt

analysera föroreningar i amfetamin för

krimalunderrättelseverksamhet och

brottsutredningar. Genom analyserna kan

polisen identifiera producenten av narkotikan.

Projektet, som är en fortsättning av det nordiska

amfetaminprogrammet som Sverige deltagit i

sedan mitten av 1980-talet, skall slutredovisas

under 1999.

De preliminära resultaten från

amfetaminprojektet visar att det öppnar stora

möjligheter för brottsbekämpningen, i synnerhet

för det strategiska arbetet med att kartlägga

utbredning, ursprung och smugglingsvägar. För

det operativa polisarbetet har framgångarna

hittills varit begränsade, främst på grund av

bristande nationell koordination i vissa

medlemsstater.

* Rikspolisstyrelsens bedömning

Vid en samlad värdering anser Rikspolisstyrelsen

att resultatet av insatserna mot

narkotikabrottslighet är oförändrat i förhållande

till föregående år.

4.3.7 Ekonomisk brottslighet

Ekobrottsmyndighetens verksamhet, som

inleddes den 1 januari 1998, beskrivs i avsnitt

5.3.4. I det här avsnittet beskrivs

ekobrottsbekämpningen under 1998 utanför

Stockholms län, Västra Götalands län och Skåne

län.

Kostnaderna för insatserna mot ekonomisk

brottslighet var ca 117 miljoner kronor eller 1 %

av myndigheternas totala kostnader.

Vid utgången av år 1998 fanns totalt 2 506

öppna ärenden. Det är drygt 200 ärenden mindre

än vid utgången av 1997. Minskningen är särskilt

tydlig i gruppen äldre ärenden, dvs ärenden som

är mer än ett år gamla. Andelen lagföringar av

totalt antal redovisade ärenden uppgick till 40 %.

Balansavarbetningarna medförde att

genomströmningstiderna ökade. Den

genomsnittliga handläggningstiden för ett ärende

gick upp från 283 dagar under år 1997 till 297

dagar år 1998. Myndigheterna uppvisar stora

variationer. Hos den myndighet som hade den

kortaste handläggningstiden låg ärendena i

genomsnitt 167 dagar och hos den med den

längsta handläggningstiden 477 dagar. Det

saknas en närmare analys av skillnaderna i

handläggningstid.

Rikspolisstyrelsens bedömning är att

insatserna mot ekobrottsligheten har blivit bättre

och att polismyndigheternas förmåga att hantera

miljöbrottsutredningar kan förbättras ytterligare.

4.3.8 Trafik

Kostnaden för trafikverksamheten uppgick till

887 miljoner kronor. Det motsvarar 9 % av

myndigheternas totala kostnader, vilket är

samma andel som föregående år.

Antalet rapporterade trafikbrott ökade under

1998.

Diagram 4.3 Antalet rapporterade trafikbrott

Såväl antalet rapporterade hastighetsöverträdelser

som beteendebrott, t.ex. otillåtna omkörningar,

ökade. Hastighetsöverträdelserna ökade med

drygt 4 000 eller 3 % och beteendebrotten med

drygt 28 000 eller 23 % jämfört med år 1997.

Antalet fordonskontroller minskade däremot.

Resultaten varierar påtagligt mellan

polismyndigheterna. I resultatredovisningen har

åtta polismyndigheter uppgivit att verksamheten

inom området blivit bättre medan två

myndigheter bedömt att den blivit mycket sämre

under år 1998.

Antalet alkoholutandningsprov minskade

ytterligare.

Diagram 4.4 Antalet alkoholutandningsprov

Andelen prov med positivt utfall -

rattfylleribrotten - har alla tre åren uppgått till 1

% och således minskat till antalet.

Likaså har andelen trafikolyckor där de

inblandade varit påverkade av alkohol eller

droger i princip legat konstant mellan 2 och 3 %.

Betydande ansträngningar har gjorts för att

trafikövervakningen i allt större utsträckning

skall bidra till att målen i det nationella

trafiksäkerhetsprogrammet skall kunna uppnås.

En ny trafikpolisutbildning med en

problemorienterad inriktning har inletts under

1999. De mål som upp satts enligt

överenskommelsen mellan Rikspolisstyrelsen

och Vägverket har uppnåtts när det gäller kör-

och vilotidskontroller samtidigt som det återstår

en del när det gäller flygande inspektioner och

företagsbesök.

Rikspolisstyrelsens samlade bedömning är att

polismyndigheternas insatser inom området

under år 1998 har varit lika bra som eller något

bättre än år 1997.

4.3.9 Stöd till brottsoffer och vittnen

m.m.

Sex polismyndigheter har undersökt vad enskilda

som utsatts för bostadsinbrott ansåg om det stöd

som polisen givit dem. I genomsnitt har drygt

75 % uppgett att de varit nöjda med polisens

stöd.

Antalet personer som begärt olika former av

trygghetspaket som polismyndigheterna

tillhandahåller för personer som är hotade har

ökat och likaså andelen kvinnor av dem. Andelen

av de sökande som beviljades trygghetspaket var

82 %, lika hög som 1997.

Polismyndigheternas samverkan med de

lokala brottsoffer- och kvinnojourerna tycks

numera vara väl utvecklad även om

Rikspolisstyrelsen noterat skillnader mellan

polismyndig-heterna.

Rikspolisstyrelsen anser att

polismyndigheternas stöd och hjälp till

brottsoffer och vittnen har förbättrats jämfört

med år 1997 samtidigt som det finns utrymme

för ytterligare förbättringar, t.ex. när det gäller

att på ett effektivare sätt ta till vara samhällets

samlade resurser.

4.3.10 Personalförsörjning

Diagram 4.5 Antalet anställda

Vid utgången av år 1998 var 40 % av de manliga

och 9 % av de kvinnliga poliserna 50 år eller

äldre. Totalt var 19 % av polispersonalen

(kvinnor och män) äldre än 54 år. Siffran varierar

mellan myndigheterna från 12 till 33 %. I fyra

myndigheter var 30 % eller mer av

polispersonalen äldre än 54 år.

Av de anställda var 6 912 (31 %) kvinnor, av

dem 2 807 poliser och 4 105 civilanställda. Det

innebär att 17 % av poliserna och 74 % av de

civilanställda var kvinnor. Av

personalminskningen år 1998 utgjorde

kvinnornas andel ca 65 %.

År 1998 började 253 polisstuderande den nya

polisiära grundutbildningen. Av dem var 83

stycken, eller 33 %, kvinnor.

Rikspolisstyrelsens prognos över

personallägets utveckling till år 2003 visar att

antalet poliser beräknas minska med ytterligare

ca 500 om inte intagningen av elever till

Polishögskolan ökar väsentligt. Den

förhållandevis höga medelåldern bidrar till att

behovet av nyrekrytering är mycket stort.

Dessutom medför åldersfördelningen inom

polisen att pensionsavgångarna ökar avsevärt från

och med år 2004.

För att kunna öka rekryteringen av

polisstuderande avser Rikspolisstyrelsen att

bygga upp en polisiär grundutbildning i

samarbete med Universitetet i Umeå vid sidan av

den nuvarande utbildningen.

Den del av arbetstiden som användes för

vidareutbildningar av olika slag var 5 %, vilket

var detsamma som föregående år.

Vidareutbildningen i Polishögskolans regi ökade

med nästan 40 % till 26 500 utbildningsdagar.

Sammantaget sjönk den genomsnittliga

kurskostnaden från 1 859 kronor år 1997 till

1 250 kronor per dag.

4.3.11 Regeringens bedömning

* Rationalisering och utveckling i ett

medborgarperspektiv

Medborgarna har rätt att förvänta sig av

rättsväsendets myndigheter att de skall

tillhandahålla hög kompetens, servicenivå och

tillgänglighet, snabb ärendehandläggning och ett

effektivt resursutnyttjande. För att polisen skall

kunna leva upp till dessa förväntningar på

verksamheten pågår sedan några år tillbaka ett

omfattande förändringsarbete inom

polisväsendet. Detta arbete har inneburit att

polisverksamheten har effektiviserats samtidigt

som den lokala förankringen har förstärkts

genom närpolisreformen. Det har i sin tur lett till

att medborgarnas inställning till hur polisen

sköter sitt arbete blivit mer positiv.

RRV:s rapport Hinder för ett effektivare

resursutnyttjande (RRV 1996:64)har utgjort en

utgångspunkt för polisens arbete med att

effektivisera och rationalisera polisverksamheten.

Rikspolisstyrelsen har givit en samlad

redovisning av rationaliseringsarbetet i mars

1998.

Enligt regeringens bedömning har

polismyndigheterna drivit rationaliseringsarbetet

med kraft och engagemang, särskilt med

beaktande av de sparbeting och förändringskrav

som ställts på polisväsendet under samma tid.

Det finns utrymme för polisväsendet att

ytterligare rationalisera sin verksamhet, i första

hand inom de områden som RRV har visat på i

sina rapporter. De rationaliseringssträvanden

som pågår - med bl. a. ett utvecklat IT-stöd,

samordnad administration och en mer

verksamhetsanpassad arbetstidsförläggning -

avses därför fortsätta med oförminskad styrka.

Dessutom ställer de allt snabbare förändringarna

i samhället ständigt nya och förändrade krav på

polisen och förutsätter en kontinuerlig

anpassning både av organisation och verksamhet.

Regeringen har uppdragit åt RRV att granska

och utvärdera rationaliseringsarbetet inom några

polismyndigheter. RRV har valt att granska

myndigheterna i Västra Götalands län,

Värmlands län och Jönköpings län. Uppdraget

skall redovisas till regeringen senast den 1

december 1999.

* Problemorienterat polisarbete

En förutsättning för att polisarbetet skall

utvecklas ytterligare är att polisen inom alla

nivåer på ett systematiskt sätt tar till vara och

beaktar de goda kunskaper som finns om

förhållanden som orsakar brott eller på annat sätt

påverkar brottsligheten. Det problemorienterade

arbetssättet, som skall genomsyra allt polisarbete,

har hittills varit mest framgångsrikt inom

närpolis- och kriminalunderrättelseverksamheten

och förekommer också i andra delar av

polisväsendet. Det finns ytterligare utrymme för

problemorienterade arbetsmetoder inom många

delar av polisverksamheten. Uppföljning,

resultatanalys och införlivande av vunna

erfarenheter i arbetet tycks vara den del av det

problemorienterade arbetssättet som behöver

utvecklas mest. Det återstår en kraftsamling för

att nå fram till ett långsiktigt, väl inarbetat och

effektivt problemorienterat arbetssätt från

lednings- till fältnivå.

Arbetet med att anpassa polisens arbetstider

till verksamhetens behov är viktigt för det

problemorienterade arbetet. Ett instrument för

en sådan anpassning är s.k. periodplanering, där

ett schema fastställs för en kortare tid och med

hänsyn till kända evenemang och till kunskaper

om brott och ordningsstörningar. Flera

polismyndigheter tillämpar periodplanering

inom delar av verksamheten. Samtidigt är det

fortfarande bara ca 15 % av närpoliserna i landet

som period-planerar arbetstiden.

Ett hinder för en optimal

arbetstidsförläggning är den förhållandevis höga

medelåldern bland polispersonalen. Den har bl.a.

medfört att det har blivit vanligare att poliser på

grund av hälsoskäl inte kan tjänstgöra nattetid,

särskilt i yttre tjänst. Rikspolisstyrelsen har

uppmärksammat frågan och överväger åtgärder

inom arbetsmiljöområdet för att motverka

problemen

Det framgår av RRV:s och BRÅ:s

undersökningar att det fortfarande finns mycket

att göra för att anpassa polisens arbetstider till

verksamhetens krav. Det förutsätter att

verksamhetsintresset beaktas i arbetstidsavtal på

olika nivåer, samtidigt som befintliga resurser

samordnas och utnyttjas på bästa sätt. De

försöksverksamheter som pågår i bl. a.

Polismyndigheten i Stockholm län och

Polismyndigheten i Gotland, där personalen fått

ett ökat ansvar för schemaläggningen, är av stort

intresse för den fortsatta utvecklingen.

* Närpolisen

Regeringen konstaterar att närpolisreformen är

av avgörande betydelse för att polisen skall

kunna nå framgång i sitt arbete med att

förebygga brott och i övrigt bekämpa den stora

del av brottsligheten som drabbar enskilda

människor och försämrar deras livskvalitet. Det

innebär också att reformen är en viktig faktor för

allmänhetens trygghet och förtroende för

polisen.

Närpolisen har byggts ut med stor

beslutsamhet på några få år och trots att polisen

samtidigt har ställts inför sparkrav som inte varit

obetydliga. Regeringens bedömning är att det nu

på de flesta håll föreligger organisatoriska

förutsättningar för att polisverksamheten i när-

polisområdena skall kunna utgöra basen i

verksamheten. Samtidigt finns det utrymme för

att utveckla innehållet i verksamheten ytterligare.

För att reformen skall kunna fullföljas är det

nödvändigt att verksamheten i närpolisområdena

får tillräckliga personella och tekniska resurser

samt bättre metoder och rutiner för uppföljning

och analys.

Det är i verksamheten på den lokala nivån som

huvuddelen av alla de uppgifter som åläggs

polisen i 2 § polislagen skall skötas. Därför skall

det inom närpolisområdet finnas resurser för allt

normalt polisarbete. Alla verksamheter i

närpolisområdena - brottsförebyggande

verksamhet, utredningar, utryckning m.m. - skall

samordnas och integreras så att resurserna på

bästa sätt anpassas till områdets behov. På så sätt

kan närpolisen verkligen bli basen i

polisväsendet. Med den utgångspunkten är det

också ofta rimligt att bestämma de resurser som

skall avsättas för denna verksamhet till en större

del av samtliga polisresurser än de 30 % som

vanligen har varit vägledande för

dimensioneringen av närpolisområdena.

* Utredningsverksamheten

Det är tillfredsställande att polisens balanser

minskade under året.

Totalt minskade andelen ärenden som

redovisades till åklagare. Det finns exempel på

myndigheter som redovisat en hög andel ärenden

till åklagare samtidigt som andelen lagföringar

sedan är relativt låg. Det kan tyda på att det finns

utrymme för att driva verksamheten på ett ännu

effektivare sätt.

Genomströmningstiderna ökade

genomgående i varierande grad. En förklaring till

detta är avarbetningen av gamla mål.

Det är av största vikt att polismyndigheterna,

genom fortsatt kompetensutveckling, fördjupat

samarbete med åklagarna och organisatoriska

insatser, verkar för effektivitet och kvalitet i

utredningsverksamheten. Det är viktigt att

uppmärksamma att arbetstidens förläggning kan

vara ett sätt att effektivisera även denna

verksamhet.

De framgångsrika insatser för att höja

utredningskompetensen som har gjorts under

senare år, med bl.a. åklagarmentorer, har främst

riktat sig till närpolisen. Det finns skäl att nu

pröva vilka åtgärder som kan vara lämpliga för att

främja kompetensutveckling och effektivisering

inom övrig utredningsverksamhet. Här kan det

utvecklingsarbete med kvalitetssäkringsmodeller

för brottsutredningar som pågår i Östergötland

och i Skövde ge intressanta förebilder. Det är

också glädjande att den första etappen av Dur-

Två, som är ett datoriserat stöd för

förundersökningsprocessen, nu är klar.

* Kriminalunderrättelsetjänsten

Behovet av en väl fungerande och effektiv

kriminalunderrättelsetjänst har ökat såväl

nationellt som i det internationella samarbetet.

Kriminalitet av gränsöverskridande karaktär har

blivit vanligare samtidigt som brottsligheten

numera ofta är av seriekaraktär och bedrivs enligt

vad som skulle kunna liknas vid professionella

och affärsmässiga principer. Samarbetet inom

Europol syftar till att råda bot på de svårigheter

som den utvecklingen medför för

medlemsländernas nationella polisorganisation.

Europol är ett kriminalunderrättelseorgan för

medlemsländerna i EU genom vilket polisen får

tillgång till de andra ländernas

kriminalunderrättelser och ett bättre underlag

för sin operativa verksamhet.

Kriminalunderrättelsearbetet har utvecklats

och har i många fall varit framgångsrikt, bl.a. i

kampen mot den organiserade brottsligheten

som t.ex. mc-brottsligheten. Mera generellt har

verksamheten haft en nyckelfunktion t.ex. när

det gäller insatserna mot vaneförbrytarna.

För att den information som

kriminalunderrättelsetjänsten kan tillhandahålla

skall kunna användas på ett problemorienterat

sätt är det nödvändigt att polisorganisationen i

övrigt anpassar sin verksamhet till den typen av

kunskapsunderlag. Utvecklingen av

verksamheten och av samordningen med övrig

polisverksamhet kommer därför att fortsätta.

Lagstiftningen om kriminalunderrättelseregister

som infördes den 1 april 1999 syftar bl.a. till att

underlätta den fortsatta utvecklingen. Lagen

innebär att polisen effektivare kan använda

datorer för att lagra och bearbeta uppgifter. Den

är också anpassad till det ökade internationella

samarbetet.

* Våldsbrottslighet

Polisen har förtjänstfullt angripit

våldsbrottsligheten på ett mer problemorienterat

sätt än tidigare. Åtgärderna har särskilt riktats

dels mot den krogrelaterade brottsligheten, dels

mot våld mot kvinnor och annat familjerelaterat

våld. Ett syfte med insatserna är att öka

anmälningsbenägenheten så att polisen kan

ingripa på ett tidigare stadium. En ökning av

antalet anmälda brott är positiv om den speglar

en ökad anmälningsbenägenhet. Det ger polisen

kunskaper om problembilden och möjlighet att

minska den verkliga brottsligheten inom

området.

Det är svårt att få en entydig bild av varför

genomströmningstiderna har fortsatt att öka

inom detta prioriterade område. Det visar enligt

regeringens mening på vikten av att

instrumenten för verksamhetsanalys utvecklas

ytterligare. Regeringen fäster stor vikt vid de

olika projekt som rättsväsendets myndigheter

har inlett för att korta handläggningstiderna.

* Rasistisk brottslighet m.m.

Regeringen konstaterar att polisens insatser mot

brott med rasistiska inslag förbättrats både när

det gäller särskilda händelser och när det gäller

det förebyggande arbetet. Det

metodutvecklingsarbete som genomförts av

Rikspolisstyrelsen tillsammans med

Säkerhetspolisen kan tjäna som förebild inom

flera andra områden.

Utvecklingen av den grova och komplexa

kriminaliteten ställer hela tiden nya krav på

framför allt polis och åklagare.

På sikt bör ett fördjupat samarbete mellan

olika myndigheter leda till en effektivare

bekämpning även av denna brottslighet.

* Narkotikabrottslighet

Resultatet av drogvaneundersökningarna är

oroande, eftersom de uppvisar en tydlig ökning

under 1990-talet av andelen pojkar som någon

gång använt narkotika.

Regeringen konstaterar att polisen har

redovisat ett gott resultat på narkotikaområdet.

Antalet inkomna ärenden, verifikationsanalyser,

misstänkta personer under 18 år, andelen

ärenden som har redovisats till åklagare och

antalet beslag har ökat, de senare väsentligt.

Antalet ärenden i balans minskade, men

genomströmningstiden har ökat.

Av de inkomna ärendena avsåg över 80 %

innehav eller eget bruk av narkotika. Det

bekräftar att anmälningar av sådana brott har

ökat medan registrerade smugglings- och

överlåtelsebrott har minskat. Polisens inriktning

och fördelningen mellan olika nivåer av resurser

för narkotikabekämpning liksom samordningen

mellan nivåerna måste följas noga.

Det är viktigt att verksamheten regelbundet

följs upp och analyseras så att arbetsmetoderna

kan vidareutvecklas och resultaten förbättras.

Om även extern kunskap beaktas vid

uppföljningen kan kvaliteten på den höjas

ytterligare.

En viktig kunskaps- och

informationsförmedling sker genom

Polishögskolans narkotikacentrum, vars

verksamhet riktar sig både mot

polismyndigheterna och mot andra myndigheter,

som socialtjänst och skolor.

Regeringen har bedömt att det finns ett behov

av en sammanhållen översyn och utvärdering av

de narkotikapolitiska insatser som gjorts under

de senaste två decennierna. Därför tillkallades år

1998 en narkotikakommission med

huvuduppgift att lägga fram förslag för att på

lång sikt skapa bättre förutsättningar för

samordnade och intensifierade insatser mot

narkotikamissbruket (dir. 1998:18). Uppdraget

omfattar såväl insatser för att förebygga

narkotikamissbruk och rehabilitera missbrukare

som rättsväsendets och tullens arbete med

narkotikabekämpningen. En av

narkotikakommissionens uppgifter är att

analysera polisväsendets arbetsmetoder och

eventuellt lägga fram förslag till förändringar.

Uppdraget skall slutredovisas före utgången av år

2000.

I det internationella samarbetet bör ytterligare

ansträngningar göras för att inom ramen för ett

nytt projekt utnyttja erfarenheterna av det s.k.

amfetaminprojektet på bästa sätt och vidta

åtgärder för att överbrygga de brister som

framträtt under det nu avslutade projektet.

* Trafikövervakningen

Polisens trafikövervakning har blivit mer

effektiv. Antalet trafikolyckor har minskat något

men antalet dödade har varit oförändrat de tre

senaste åren. Den utvecklingen är inte tillräcklig

för att nå det långsiktiga trafiksäkerhetsmålet i

nollvisionsbeslutet med delmålet för år 2000 att

sänka dödstalet till högst 400 och antalet svårt

skadade till högst 3 700. Rikspolisstyrelsen

analyserar tillsammans med Vägverket

utvecklingen och resultaten hittills av

trafikövervakningen och överväger förändringar i

inriktning och metoder för det fortsatta arbetet

för att pressa ned olyckstalen.

* Åtgärder till stöd för brottsoffer och vittnen

En modern polisverksamhet utgår från ett

medborgarperspektiv. Det är grundläggande för

att medborgarna skall kunna känna förtroende

för rättsväsendet. Det är viktigt att de som leder

och arbetar inom rättsväsendets myndigheter

ständigt beaktar att rättsväsendet är till för

medborgarna och har till uppgift att värna de

enskildas rättstrygghet och rättssäkerhet.

Medborgarperspektivet skall ständigt vårdas. Det

synsättet har bl.a. varit vägledande för

närpolisreformen och har lett till att

medborgarnas förtroende för polisen ökat

ytterligare på senare tid. Det är i sin tur

avgörande för att verksamheten skall bli

långsiktigt framgångsrik.

Medborgarperspektivet sätter fokus på

polisens insatser till stöd och hjälp för

brottsoffer och vittnen. Regeringen gör

bedömningen att polisens insatser på detta

område har förbättrats under de senaste åren och

att den utvecklingen har fortsatt under år 1998.

Polisens engagemang och kunskap har ökat

samtidigt som informationen till brottsoffer och

vittnen har förbättrats. Likaså har polisens

samverkan med ideella organisationer som

brottsoffer- och kvinnojourerna förbättrats.

Enligt regeringens bedömning är det dock

angeläget att ytterligare förstärka skyddet för

hotade kvinnor och barn.

Rättsväsendets bemötande av dem som blivit

utsatta för brott är en viktig del i

moderniseringen av rättsväsendets myndigheter.

Regeringen kommer att verka för att samhällets

samlade resurser på det området i framtiden

samordnas och används än mer effektivt (se

avsnitt 4.6.4).

4.4 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några

invändningar i revisionsberättelsen för år 1998

avseende myndigheten inom

verksamhetsområdet.

4.5 Bedömning av

personalkonsekvenser

Enligt regeringens bedömning är det nödvändigt

att den pågående minskningen av antalet poliser

vänds till en ökning och att dagens

polisunderskott täcks genom kraftfulla åtgärder

och tillräckliga resurstillskott (se avsnitt 4.6.6).

Likaså bör antalet civilanställda öka fram till år

2002 med hänsyn till de uppgifter som polisen

har att ansvara för, bl. a. den effektivare

gränskontroll som är en förutsättning för

Schengeninträdet.

Många av polisväsendets arbetsuppgifter

ställer sådana fysiska krav att de förutsätter ett

tillräckligt stort antal yngre polismän. Det är

därför nödvändigt med en föryngring av

personalen både inom polispersonalen och bland

de civilanställda.

Personalförsörjningsfrågorna behandlas också

i avsnitt 4.6.6.

4.6 Pågående och planerade

förändringar inom polisväsendet

Moderniseringen av rättsväsendet skall fortsätta

med oförminskad kraft.

Den skall utgå från ett medborgarperspektiv

och en helhetssyn på rättsväsendets uppgifter

och funktionssätt. Det innebär att reformarbetet

skall leda till höjd kompetens, snabbare

handläggning, högre servicenivå och ökad

tillgänglighet samt ett effektivare

resursutnyttjande.

4.6.1 Polisverksamheten i

närpolisområdena

* Närpolisen är polisverksamhetens bas

Polisverksamheten i närpolisområdena skall vara

basen i polisens verksamhet med huvuduppgiften

att bekämpa den brottslighet som sänker livs-

kvaliteten för dem som bor och verkar i området.

Att polisen klarar den uppgiften är avgörande för

allmänhetens tilltro till polisen och till

rättsväsendet i övrigt.

För att insatserna mot brott och

ordningsstörningar i närpolisområdena skall

kunna öka krävs tillräckliga personella och

tekniska resurser. Det krävs också kraftfulla

kompetenshöjande åtgärder, bättre metoder för

uppföljning och analys samt en bättre

samordning och integration av det lokalt

organiserade polisarbetet. Det polisarbete som

utövas i närpolisområdena skall bedrivas med all

den polisiära skicklighet, erfarenhet och

professionalism som den svenska polisen är

mäktig. Det är med den utgångspunkten som

närpolisen kan bli en bra bas i

polisverksamheten.

Koncentrationen av människor, näringsliv och

nöjen till storstäderna medför att brottslighet

och ordningsstörningar är vanligare i dessa

områden än i andra delar av landet. Bland annat

av det skälet fick polismyndigheterna i

storstäderna en engångsvis förstärkning om 200

miljoner kronor 1999. Regeringen kommer att

noga följa utvecklingen av polisens arbete för att

förebygga och bekämpa brott i dessa områden.

* Inom närpolisen skall olika verksamheter och

resurser integreras

Regeringen uppmärksammar också att det finns

tecken på att utrednings- eller

utryckningsverksamheten på sina håll riskerar att

hämma den brottsförebyggande verksamheten i

närpolisområdena. För att hindra en sådan

obalans är det nödvändigt att de olika

verksamheterna i närpolisområdena samordnas

och integreras så att alla resurser används på ett

problemorienterat sätt och fördelningen av de

totala resurserna på bästa sätt anpassas till varje

områdes behov.

Flera polismyndigheter, t. ex. de i Värmland,

Stockholm och Västra Götaland, arbetar med

olika modeller för att lösa dessa viktiga frågor.

Det är av strategisk betydelse att det

utvecklingsarbetet fortsätter och intensifieras så

att närpolisreformen inte stannar av. Det är

också viktigt att erfarenheter av olika modeller

sprids och tas tillvara.

För att det skall bli möjligt att vidareutveckla

verksamheten är det också nödvändigt att

utnyttja befintliga resurser på bästa sätt. Den

breda satsning på närpolisens kompetens när det

gäller brottsutredningar som nu genomförs på

Polishögskolan är av stor vikt för kvalitet och

effektivitet i utredningsverksamheten. Ett annat

steg i den riktningen är Polishögskolans

utbildning av civilanställda för att de i än större

utsträckning än idag skall kunna delta i

brottsutredningsverksamheten och på så sätt

avlasta polispersonalen. Den

kompetensförstärkningen bör framför allt

närpolisens utredningsverksamhet ha nytta av.

* Ledning och ansvar skall utvecklas

Enligt regeringens mening är det en

grundläggande förutsättning för den

problemorienterade närpolisen att

polismyndighetens ledning och övriga chefer

visar ett genuint intresse för den. Inställningen

hos ledningen är avgörande för graden av

engagemang hos den övriga personalen. Det är

viktigt att närpolisområdenas personal får ett

tydligt och långtgående eget ansvar för hur

verksamheten bedrivs. Av stor betydelse är också

att de verksamhetsmål som ställs upp är konkreta

och välavvägda och att verksamhetens resultat

följs upp och utvärderas kontinuerligt. Det

inspirerar till en hög ambitionsnivå i arbetet och

ökar intresset för att delta i utvecklingen av

verksamheten. Det är också nödvändigt med

regelbundna resultatdialoger mellan

polisledningen och närpolischeferna. Genom

ömsesidigt informationsutbyte ökar såväl

polisledningens som närpolischefernas

möjligheter att styra verksamheten i riktning

mot verksamhetsmålen.

* Samarbetet mellan närpolisen och åklagare skall

utvecklas

En aktiv ledning av förundersökningarna är av

central betydelse för att kunna styra

verksamheten och därigenom öka snabbheten

och kvaliteten i utredningsarbetet. Regeringen

fäster därför stor vikt vid de projekt som syftar

till att ytterligare utveckla formerna för

samverkan mellan polis och åklagare både med

avseende på de enskilda brottsutredningarna och

när det gäller prioriteringar, planering och

utbildning.

Flera av projekten rör närpolisens och

åklagarnas samverkan i utredningar av

vardagsbrottslighet. Genom långtgående

förstahandsåtgärder, förenklade förfaranden och

bättre blanketthantering har

genomströmningstiderna för utredningar av

vardagsbrott kunnat minskas på flera ställen i

landet. Den satsning på att utbilda närpoliser i

brottsutredning som nu har inletts på

Polishögskolan kommer enligt regeringens

mening också att leda till högre kvalitet och

effektivitet i utredningsverksamheten.

4.6.2 Kampen mot organiserad och

internationell kriminalitet

Regeringen gör bedömningen att det är

nödvändigt att den svenska polisen tar en aktiv

och effektiv del i det internationella

polissamarbetet för att förebygga och bekämpa

organiserad och gränsöverskridande brottslighet.

Kompetens, arbetsmetoder och organisation

inom polisen skall utvecklas med detta mål som

en ledstjärna. Under de närmaste åren är det

särskilt viktigt att utveckla polisens roll inom

Schengensamarbetet och Europol.

*Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i

Östersjöområdet

Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet

består av personliga representanter för

regeringscheferna aktionsgruppen har sedan

starten fokuserat sitt arbete på att öka och

förbättra informationsutbytet mellan länderna,

utföra gemen-samma operativa aktioner,

utveckla det rättsliga samarbetet samt

tillsammans genomföra utredningar

utbildningar, projekt etc. Ett gemensamt

elektroniskt system för utbyte av information

och gemensamma kommunikationscentraler

med dygnetruntbevakning finns nu i samtliga

Östersjöländer. Gemensamma kontrollåtgärder

och operationer mot produktion och smuggling

av narkotika, illegal immigration och

människosmuggling, fordonsstölder etc,

genomförs löpande. För att underlätta det

dagliga samarbetet mellan de brottsbekämpande

myndigheterna har bl.a. projekt om vittnesskydd

startats. År 1998 förstärktes det operativa

samarbetet genom att Aktionsgruppen bildade

en operativ kommitté med Sverige som

ordförandeland. Den operativa kommittén

fungerar som en sektors-övergripande

expertgrupp i operativa frågor. Kommittén

ansvarar också för samtliga konkreta operationer

och aktioner. Den består av företrädare för

brottsbekämpande myndigheter i

Östersjöområdet, såsom polis-, åklagar-, tull-,

samt kust- och gränsbevakningsmyndigheter.

Aktionsgruppens arbete kommer att fortsätta

i sin nuvarande form till och med år 2000.

Gruppen har på kort tid etablerat effektiva och

användbara samarbetsformer. Sådana

lättillgängliga, enkla samarbetsstrukturer med en

operativ samverkan mellan gränserna är en

förutsättning för att lyckas med kampen mot

den organiserade brottsligheten. Regeringen

anser att arbetet bör fortsätta även efter år 2000

med tonvikt på den praktiska och operativa

samverkan som nu har etablerats. De svenska

myndigheternas engagemang i den operativa

kommittén är betydelsefullt för ett fortsatt

effektivt samarbete.

* Polisen skall förbereda Sveriges inträde i det

operativa Schengensamarbetet

Sedan den 1 maj 1999 är Schengensamarbetet en

del av Europeiska Unionen. Som framgått av

avsnitt 3.5.2 räknar Sverige och de övriga

nordiska länderna med att bli operativa

medlemmar i Schengensamarbetet under hösten

år 2000. Det innebär att personkontrollerna vid

de inre gränserna upphör. De ersätts av bl.a.

skärpt kontroll vid yttre gräns, inre

utlänningskontroll, efterlysnings- och

spaningsregistret i Schengens

informationssystem (SIS) samt polisiärt

samarbete genom gränsöverskridande

övervakning och efterföljande,

informationsutbyte m.m.

Rikspolisstyrelsen har sedan september 1996

regeringens uppdrag att samordna polisväsendets

åtgärder för anslutningen till

Schengensamarbetet. För det uppdraget har

styrelsen engagerat andra delar av polisväsendet.

För att Sverige skall kunna bli operativ

medlem i Schengensamarbetet krävs att vår

gränskontroll vid de yttre gränserna svarar mot

de krav som de andra länderna rimligen kan ställa

på den. Gränskontrollen skall vara effektiv och

tillförlitlig. Den skall omfatta både inrese- och

utresekontroll och den skall äga rum vid alla

flygplatser och hamnar som är

gränsövergångsställen och där trafik förekommer

med länder utanför Schengenområdet.

Gränserna skall också i övrigt övervakas på ett

sådant sätt att okontrollerade inresor försvåras.

Det krävs också att SIS är utbyggt i sina

nationella delar och att ett nationellt

sambandskontor för den verksamheten har

byggts upp.

För de kontakter med andra Schengenstater

som föranleds av efterlysningar i SIS inrättas ett

s.k. SIRENE-kontor inom Rikspolisstyrelsen.

Enligt styrelsens planering skall kontoret

integreras med funktionerna för Europol och

Interpol och tillsammans bilda

Rikskriminalpolisens nationella

sambandskontor.

* Öresundsförbindelsen

När Öresundsförbindelsen öppnas för trafik den

1 juli 2000 intensifieras polissamarbetet mellan

Sverige och Danmark. Öresundsförbindelsen

bildar inte bara en landgräns i

Schengenkonventionens mening utan kommer

också att bli en starkt trafikerad förbindelselänk

mellan länderna. Därför behövs en särskild

avtalsreglering för det vardagliga polisarbetet på

förbindelsen. Mellan de danska och svenska

regeringarna pågår tillsammans med berörda

myndigheter förhandlingar om ett avtal som

skall reglera frågor bl.a. om vilka befogenheter

dansk respektive svensk polis har att ingripa mot

ordningsstörningar och brott som begås på

Öresundsförbindelsen. Den gemensamma

målsättningen är att ingripanden mot brott och

ordningsstörningar bör kunna ske även på den

andra statens territorium. Till detta kommer att

fortsatt efterföljande av en flyende brottsling i

enlighet med Schengenkonventionens regler

skall kunna äga rum över Öresundsförbindelsen.

Ett avtal beräknas vara klart att undertecknas

under år 1999.

* Samarbetet inom Europol skall utvecklas

Den europeiska polisbyrån, Europol, har byggts

upp av länderna inom EU som ett europeiskt

organ för mellanstatligt polisiärt

kriminalunderrättelsesamarbete för bekämpning

av internationell brottslighet.

Förväntningarna på organisationen är högt

ställda sedan organisationen nu övergått i

permanent verksamhet från och med den 1 juli

1999. För polisens del kommer samarbetet inom

Europol att innebära att den internationella

kriminalunderrättelsetjänsten effektiviseras

avsevärt. Det bör leda till att vi får en mer

effektiv brottsbekämpning i Sverige när det

gäller grov organiserad internationell

kriminalitet.

Europols mandat är som framgått av

redogörelsen i avsnitt 3.5.2, begränsat till vissa

brotts-typer. Europolkonventionen förutsätter

att mandatet kan utökas. Regeringen avser att

under året aktualisera frågan om att utöka

Europols mandat till att även avse ekobrott.

* En central kraftsamling skall göras för att

bekämpa den organiserade brottsligheten

En förändrad hotbild och nya arbetsmetoder

bland annat den under senare år utbyggda

kriminalunderrättelseverksamheten har

aktualiserat frågan om ett utvidgat samarbete

mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen.

Av det skälet har regeringen i november år 1998

uppdragit åt en kommitté med parlamentariska

inslag att utreda hur behovet av en central

kraftsamling i kampen mot den organiserade

brottsligheten bäst skall kunna tillgodoses.

Målet för utredningen är att säkerställa att den

organiserade brottsligheten kan bekämpas på ett

effektivt sätt med hänsyn till det hot som den

grova och internationella brottsligheten utgör

mot landet och människorna. Kommittén skall

bl.a. belysa rikskriminalpolisens och

Säkerhetspolisens roller och pröva om

gränsdragningen mellan dessa båda polisorgan

bör förändras. Samarbetet mellan den öppna

polisen och Säkerhetspolisen är också viktigt för

kampen mot rasism och främlingsfientlighet.

Också frågan om den demokratiska insynen i

och kontrollen av den centrala

polisverksamheten skall behandlas av

kommittén. Det betyder bl.a. att

Registernämndens sammansättning och framtida

verksamhet skall övervägas. Utredningsarbetet

skall redovisas senast den 31 december 1999.

* Brott med rasistiska, främlingsfientliga eller

homofobiska inslag

Rasistiska, antisemitiska och homofobiska

yttringar skall förebyggas och bemötas med

kraftfulla åtgärder. Samarbetet mellan

Säkerhetspolisen och den öppna polisen på detta

område har givit goda resultat och skall utvecklas

vidare.

För att kunna motverka brott med rasistiska,

främlingsfientliga eller homofobiska inslag och

minimera de skador som de ger upphov till krävs

medvetenhet om problematiken. Anställda inom

rättsväsendet behöver fördjupade kunskaper om

rasism, främlingsfientlighet och homofobi samt

om de utsatta gruppernas situation.

Rättsväsendets myndigheter skall samverka och

höja de anställdas kompetens. En central uppgift

skall vara att utveckla metoderna för hur dessa

brott och gärningsmän skall hanteras samt hur de

som utsatts för brotten skall bemötas.

*Ekobrott och miljöbrott

Kampen mot den ekonomiska brottsligheten och

miljöbrottsligheten skall fortsätta att utvecklas

enligt vad som utvecklas närmare i det följande

(se avsnitt 5.5.1 och 5.5.2).

4.6.3 Skyddet för kvinnor och barn

En stor del av våldet i samhället utövas i hemmet

mellan nära anhöriga. Offret är ofta en kvinna

eller ett barn. Polismyndigheterna har inlett ett

ambitiöst utvecklingsarbete för att bekämpa det

familjerelaterade våldet. Fortfarande lever dock

många kvinnor och barn i miljöer som präglas av

hot och våld utan att få tillräcklig hjälp från

rättsväsendet. Det är därför en angelägen uppgift

att fortsätta och intensifiera det arbetet för att

förstärka skyddet för hotade kvinnor och barn.

Det krävs ett långsiktigt och systematiskt

arbete för att kvinnor och barn som utsätts för

våld eller hot skall våga söka hjälp och anmäla

brotten. Det finns anledning att tro att de

insatser som polisen gjort på detta område har

lett till en ökad anmälningsbenägenhet och till

minskade mörkertal. För att bekämpa

brottslighet av detta slag krävs också samarbete

mellan de brottsbekämpande myndigheterna

liksom samverkan med andra myndigheter och

med frivilligorganisationer. Polisen måste

vidareutveckla sina metoder för att t.ex. säkra

bevisning och bedöma den aktuella hotbilden.

En skyndsam handläggning kan vara avgörande

för att hindra ett våldsangrepp.

Regeringen har i regleringsbrevet för år 1999

uppdragit åt Rikspolisstyrelsen att tillsammans

med Riksåklagaren se över och förbättra

rutinerna i ärenden om besöksförbud (se avsnitt

5.5.4).

Antalet polisanmälda fall av barnmisshandel

har mer än fyrdubblats sedan 1981. Regeringen

har därför i december 1998 tillsatt en kommitté

för att utreda möjligheterna till bättre

förebyggande åtgärder, samverkan mellan

myndigheter och bättre stöd och hjälp till

berörda.

När det gäller spridningen av barnpornografi

har det internationella samarbetet utvecklats

såväl i fråga om enskilda ärenden som när det

gäller kartläggning av problembilden.

Utvecklingen av det datoriserade

referensbiblioteket har fortsatt och gemensamma

internationella operationer genomförs.

Rikspolisstyrelsen deltar aktivt i arbetet både

inom Interpol och Europol. Inom

Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i

Östersjöområdet har riksåklagarna i

Östersjöländerna tillsatt en arbetsgrupp med

uppgift att motarbeta handel med och sexuella

övergrepp mot kvinnor och barn.

Rikspolisstyrelsen kommer att genomföra

utbildningsinsatser för handläggare av

barnpornografibrott från Baltikum.

År 1997 antog EU en gemensam åtgärd

gällande handel med människor och sexuell

exploatering av barn och för närvarande pågår

inom unionen ett arbete med att få fram ett

rättsligt instrument rörande barnpornografi på

Internet. Sverige har en långtgående och sträng

lagstiftning inom området. Samtidigt har dock

barnpornografi fått en allt större global spridning

bl.a. genom Internet. Det internationella

samarbetet på området är därför betydelsefullt

och skall vidareutvecklas.

Ungdomar riskerar i större utsträckning än de

flesta andra grupper att utsättas för våld och hot

på offentliga platser. Regeringen anser att det

finns goda möjligheter att förebygga sådana

angrepp genom bl.a. polisinsatser i samverkan

med andra myndigheter. Med sådana insatser

minskar både risken för att ungdomar utsätts för

brott och risken för att de utvecklar kriminella

beteendemönster.

4.6.4 Skydd för brottsoffer och vittnen

m.m.

Att vittnen och brottsoffer kan känna sig trygga

så att de vågar anmäla brott och berätta vad de

sett är av fundamental betydelse i en rättstat.

Regeringen ser därför mycket allvarligt på försök

att sabotera brottsutredningar eller rättegångar

genom att påverka vittnespersoner, alltså

brottsoffer, vittnen och medansvariga genom

våld eller hot.

För att ytterligare förstärka samhällets insatser

på detta område avser regeringen att ge

Rikspolisstyrelsen i uppdrag att i samråd med

Riksåklagaren och Kriminalvårdsstyrelsen

utarbeta ett nationellt handlingsprogram för

skydd av vittnespersoner.

Handlingsprogrammets syfte skall vara att

samordna de insatser som behövs för att skydda

vittnespersoner från repressalier och hot i

anledning av deras medverkan i

brottsutredningar. Samordning bör ske mellan

de olika inblandade myndigheterna, såväl på

central som på lokal nivå. Enligt regeringens

bedömning är det viktigt att förbättra de

metoder som används i dag, men också att hitta

nya vägar för att öka tryggheten för

vittnespersoner.

4.6.5 Problemorienterat arbete

* Det problemorienterade arbetet skall fortsätta att

utvecklas

Traditionellt har polisen varit inriktad på att

reagera först då ett brott har begåtts. Sedan ett

antal år pågår en omställning som innebär att

polisen i större utsträckning skall inrikta arbetet

på att förebygga eller förhindra brott.

Regeringens nationella brottsförebyggande

program "Allas vårt ansvar" är en självklar

utgångspunkt för den utvecklingen. Den lokalt

förankrade verksamheten, där de enskilda

medborgarnas engagemang tas till vara, är en

hörnsten i det brottsförebyggande arbetet, där

polisen skall spela en aktiv och pådrivande roll..

Regeringen anser att det problemorienterade

arbetssättet har utvecklats på ett tillfredsställande

sätt samtidigt som många myndigheter har en bit

kvar till målet att det skall ligga till grund för all

polisverksamhet. Hittills har det i första hand

varit inom närpolisen och

kriminalunderrättelseverksamheten som arbetet

har styrts och bedrivits på ett problemorienterat

sätt. Det förekommer problemorienterade inslag

också inom andra delar av polisväsendet. Det

återstår på många håll en del arbete för att

åstadkomma ett långsiktigt, väl inarbetat och

effektivt problemorienterat arbetssätt från

lednings- till fältnivå.

Numera finns det också nya exempel på

handledningar och litteratur som beskriver

arbetssättet. Senast har Rikspolisstyrelsen

publicerat en rapport som beskriver hur polisen i

Värmlands län utvecklat det problemorienterade

polisarbetet (Värmlandsmodellen - Så utvecklar

vi problemorienterat polisarbete, 1998). En

bredare satsning på vidareutbildning i ämnet

genomförs på Polishögskolan och även lokalt.

Dessutom har den nya grundutbildningen en

tydligt problemorienterad inriktning.

Rikspolisstyrelsen gör bedömningen att den

teoretiska kompetensen har ökat markant under

de senaste åren.

Regeringen konstaterar att det inom polisen

finns omfattande kunskaper om vilka individer

och faktorer som genererar brott. Dessutom vet

polisen ofta när, var och hur brotten har begåtts

och inte sällan också varför. En del av dessa

kunskaper vinner polisen genom sin egen

verksamhet. Annat kan inhämtas i samverkan

med andra myndigheter och organ.

Ofta är kunskaperna spridda i

polisorganisationen och inte sammanställda på

ett systematiskt sätt. Det kan hindra en

genomgripande problemanalys, vilket medför att

inriktningen av verksamheten saknar tillräckligt

kunskapsunderlag. Ibland saknas också ett

fullgott underlag för utvärdering av åtgärderna.

Sammantaget påverkar det effektiviteten negativt

på flera sätt. Brott äger rum som skulle kunna ha

förhindrats, polisen arbetar på områden som

någon annan i själva verket skulle ha varit bättre

lämpad för och insatserna kan få en olämplig

inriktning med t.ex. akuta åtgärder som inte

angriper det grundläggande problemet.

Regeringen understryker vikten av att det

betydelsefulla arbetet fortsätter och att de

återstående hindren för det problemorienterade

arbetssättet undanröjs.

4.6.6 Personalförsörjning och

kompetensutveckling

* Fler poliser skall rekryteras och en filial till

Polishögskolan inrättas

Antalet anställda inom polisen har fortsatt att

minska. Under år 1998 minskade antalet poliser

med ca 350 och de civilanställda med ca 450. Vid

årets utgång uppgick antalet poliser till 16 429.

Vid samma tidpunkt var 253 polisstuderande

under utbildning.

I en prognos över personalläget fram till år

2003 har Rikspolisstyrelsen bedömt att antalet

poliser kommer att minska ytterligare från

dagens nivå. Bedömningen grundar sig på

uppgifter från myndigheterna som baserar sig på

de budgetförutsättningar som myndigheterna

hade.

Rekryteringsbehovet påverkas på längre sikt

också av den förhållandevis höga medelåldern

och att personalrörligheten kan förväntas öka

bland framför allt de yngre poliserna.

Statsmakterna har tidigare slagit fast att det

behövs minst 16 700 poliser. Enligt regeringens

mening bör för framtiden antalet poliser inte

fastställas en gång för alla utan bedömas med

hänsyn till verksamhetens behov och

förutsättningarna i övrigt vid varje särskild tid.

Viktiga förutsättningar för de närmaste åren är

bl.a. statsmakternas intentioner att fullfölja

närpolisreformen, utveckla det

problemorienterade arbetssättet, förbättra

utredningsverksamheten, förstärka

gränskontrollen och utöka det internationella

polissamarbetet. För att detta skall vara möjligt

krävs att rekryteringen av poliser ökar väsentligt.

För att säkerställa kompetensförsörjningen

inom polisväsendet är det enligt regeringens

mening nödvändigt att utnyttja Polishögskolans

utbildningskapacitet maximalt. Behovet av

utbildningsplatser är emellertid så stort att det

inte kan tillgodoses inom ramen för

Polishögskolans nuvarande kapacitet.

Med hänsyn till behovet av ytterligare

utbildningsplatser och till de särskilda

rekryteringssvårigheter som finns i

glesbygdslänen bör enligt regeringens mening

polisiär grundutbildning förläggas även till en

eller flera andra orter. Rikspolisstyrelsens

överläggningar med Umeå Universitet om att

förlägga ett antal platser för den grundläggande

polisutbildningen dit är ett led i en sådan

utveckling, som kan underlätta rekryteringen av

poliser till norra Sverige. Enligt regeringens

mening kan det på sikt vara önskvärt att öka det

totala antalet utbildningplatser ytterligare genom

att förlägga utbildning till ännu en eller ett par

orter.

Arbetet med att säkerställa en lämplig resurs-

och arbetsfördelning mellan poliser och annan

personal bör under tiden fortsätta med

oförminskad kraft.

* Chefsfunktionen inom polisen skall utvecklas

Den 25 mars i år antog riksdagen regeringens

proposition om chefsförsörjningen inom

polisväsendet (prop. 1998/99:47). I

propositionen redovisas riktlinjer för hur

rekryteringen och utvecklingen av chefer inom

polisväsendet skall anpassas till kraven på

polisväsendets behov av chefskompetens. Där

föreslås också att det begränsande kravet på

juridisk examen för högre chefer skall tas bort.

Justitieutskottet (bet. 1998/99:JuU18)

underströk att det på ledningsnivå inom

polismyndigheterna skall finnas kvalificerad

allmänjuridisk kompetens och dessutom på olika

nivåer den specialistkompetens på det juridiska

området som verksamheten kräver.

Rikspolisstyrelsen har initierat

försöksverksamheter på olika håll i landet och

vidare utformat ett underlag för en

principdiskussion om den framtida rekryteringen

och utvecklingen av chefer inom polisen.

Styrelsen föreslår ett system där chefer kan

rekryteras såväl internt som externt. Styrelsen

slår fast att det inte är möjligt att i detalj ange de

krav på kompetens som skall ställas på alla

chefsfunktioner eller hur rekryteringen skall gå

till. Därför bör polismyndigheterna åläggas att

utarbeta personal- och

kompetensutvecklingsprogram med planer för

chefsrekrytering, chefsutveckling och

karriärväxling. Programmen skall ligga till grund

för myndigheternas planering och kan också

sammanställas till en totalbild av

chefsförsörjningen inom polisväsendet.

Genom att många av de högre

chefsbefattningarna tillsätts av Rikspolisstyrelsen

skapas förutsättningar för ett objektivt

anställningsförfarande där kraven kan bedömas

lika och på en jämn nivå. Rikspolisstyrelsen avser

att följa upp myndigheternas verksamhet på

området inom ramen för budget- och

resultatdialogerna samt genom

inspektionsverksamheten.

Samlad kunskap om chefssituationen inom

polisen kommer att finnas hos Ledarskaps-

centrum, den särskilda enhet inom

Rikspolisstyrelsen, som har byggts upp vid

Polishögskolan för att tillgodose behovet av

kompetens på chefsutvecklingsområdet inom

polisväsendet.

Regeringen anser att Rikspolisstyrelsens

utgångspunkter när det gäller utvecklingen av

chefsfunktionen ligger väl i linje med de höga

krav som måste ställas på chefer inom

polisväsendet. Det är viktigt att det på lokal nivå,

inom varje polismyndighet, finns ett uttalat och

tydligt ansvar för chefsfrågorna. Flera

polismyndigheter, bl.a. myndigheterna i Skåne

och Värmland, har utformat egna

chefsutvecklingsprogram med en hög

ambitionsnivå.

Ett lokalt ansvar för chefsförsörjningen

förutsätter att myndigheterna, särskilt de

mindre, kan få stöd i det arbetet från central nivå.

Likaså måste det på central nivå finnas

instrument för att fortlöpande följa upp och

analysera utvecklingen. Den avdelning som är

under uppbyggnad på Polishögskolan skapar

förutsättningar för den nödvändiga centrala

kompetensen på området.

Regeringen avser att i regleringsbrevet uppdra

åt Rikspolisstyrelsen att redovisa hur

chefsrekryteringen och chefsutvecklingen inom

polisväsendet utvecklas och att analysera behovet

av ytterligare åtgärder.

*Jämställdhet m.m.

Rikspolisstyrelsens ambitionen för polisväsendet

är att det skall finnas både kvinnor och män

inom samtliga anställningskategorier och att

könsfördelningen inom alla kategorier skall bli

jämnare. Särskilda satsningar görs för att öka

antalet kvinnor i chefsställning samt för att ge

särskilt stöd till kvinnliga chefer.

Polisväsendet har under året genomfört

undersökningar om förekomsten av sexuella

trakasserier mot kvinnligt anställda, såväl

civilanställda som poliser. Rikspolisstyrelsen

arbetar med ett handlingsprogram mot sexuella

trakasserier.

* Komplement till polisen i glesbygd

Stora delar av vårt land är så glest befolkade att

det i realiteten saknas förutsättningar för att där

upprätthålla en polisiär närvaro av samma slag

som i tätorterna. Det är enligt regeringens

mening nödvändigt att förutsättningslöst pröva

olika möjligheter att komplettera polisens

insatser i sådana områden och vid särskilda

tillfällen även i tätare bebyggelse.

Rikspolisstyrelsen har på regeringens uppdrag

beskrivit förutsättningarna för att ta andra

myndigheter eller icke polisutbildade personer i

anspråk för uppgifter som normalt utförs av

polis. Styrelsen redogör för de nuvarande

förhållandena på området. När det gäller den

framtida utvecklingen framhåller

Rikspolisstyrelsen att ett system som skulle

kunna betecknas som en reservpolis bör

övervägas som ett komplement till den befintliga

polisorganisationen, särskilt i glesbygdsområden.

Ett sådant system skulle kunna bygga på den

befintliga beredskapspolisorganisationen. Även

andra lösningar bör prövas. En möjlighet kan t.

ex. vara att fjällräddarna får ytterligare uppgifter

av polisiär art i fjällområdet.

Efter beredning inom Regeringskansliet avser

regeringen att ta ställning i frågan under år 2000.

4.6.7 Informationsteknik (IT)

* Modern informationsteknik skall hjälpa till att

göra polisen effektivare

Som ett led i rationaliseringsarbetet behöver

polisen utnyttja de möjligheter som ny teknik

erbjuder. Verksamheten kan på så sätt bli bättre

och effektivare. Utvecklingen av IT-system

syftar till att förbättra och effektivisera såväl

kärnverksamheten som administration och

resultatredovisning.

Den 1 april år 1999 infördes en ny lagstiftning

om polisens register. Syftet har varit att anpassa

lagstiftningen till den nya informationstekniken.

Polisens arbete effektiviseras samtidigt som

skyddet för enskildas integritet ligger på en hög

nivå. Enskildas möjligheter till insyn och

kontroll i Säkerhetspolisens register förstärks

genom lättnader i sekretessen. Polisdatalagen

innehåller dels allmänna bestämmelser om

polisens befattning med personuppgifter, dels

särskilda bestämmelser om register. De särskilda

bestämmelserna gäller

kriminalunderrättelseregister, DNA-register,

fingeravtrycks- och signalementsregister samt

SÄPO-registret.

* Ett omfattande utvecklingsarbete

Rikspolisstyrelsen har redovisat de åtgärder som

vidtagits för att påskynda utvecklingen av nya

IT-system som behövs för att rationalisera

verksamheten. Styrelsen har också redovisat

kostnader för IT-utvecklingen och gjort en

bedömning av den rationaliseringseffekt som

uppnåtts.

Den första etappen i etableringen av en för

polisväsendet gemensam modern IT-miljö

avslutades år 1998. Den nya

kommunikationslösningen DART har skapat

bättre förutsättningar för en effektiv

kommunikation och rationell drift. Likaså har

den nya basarbetsplatsen, som innebär att alla

arbetsplatser inom polisväsendet kommer att

vara lika, medfört att spridningen av nya system

förenklats avsevärt. En första etapp av DurTvå,

ett stöd för förundersökningsprocessen, är

färdigställd och under senare delen av 1998

påbörjades arbetet med etapp två, som är ett stöd

för tvångsmedelshanteringen.

Rutiner har också utvecklats för elektronisk

överföring av uppgifter från polisens

anmälningsregister RAR till åklagarnas

ärendehanteringssystem Brådis, vilket innebär en

avsevärd förenkling av åklagarväsendets

kansliarbete.

Under 1997 upphandlades ett nytt stödsystem

för polisväsendets kommunikationscentraler.

Efter tester har systemet tagits i provdrift vid

Polismyndigheten i Västmanlands län. Det

kompletta systemet (med bl a telefoni- och

radiointegration) kommer att provas vid

Polismyndigheten i Västra Götaland under 1999.

Rikspolisstyrelsen ansvarar för alla

förberedelser och åtgärder som är förenade med

den operativa anslutningen till

Schengensamarbetet, även teknikfrågorna. I

december 1998 avslutades upphandlingen av

Nationella Schengen Information Systems

(NSIS). Sverige har de övriga nordiska ländernas

uppdrag att leda och samordna arbetet med

anpassning och driftsättning av den upphandlade

produkten.

Kostnaden för nyutveckling och

vidareutveckling av IT-system som är

gemensamma för polisväsendet uppgick enligt

Rikspolisstyrelsen år 1998 till 171 miljoner

kronor. Spridningen av DART har medfört vissa

rationaliseringsvinster. Eftersom inga nya system

i övrigt har driftsatts för kontinuerlig drift har

inga ytterligare rationaliseringsvinster uppnåtts.

Regeringen har fattat beslut om utveckling av

nya register för misstanke- och

belastningsuppgifter. Till grund för beslutet låg

krav på skydd för enskildas integritet, högre

rationalitet och bättre förutsättningar för ett

smidigt samarbete mellan myndigheterna inom

rättsväsendet. Under 1998 försenades

utvecklingen av registren och de har inte, som

planerats, kunnat tas i bruk under första halvåret

1999. Projektorganisationen har nu

omorganiserats och beslut har fattats att

befintliga system skall millenniesäkras.

Rikspolisstyrelsens målsättning är emellertid att

de nya systemen skall kunna tas i bruk före

årsskiftet.

Modern informationsteknik kan hjälpa till att

utveckla verksamheten också när det gäller

brottsutredningar. Det är därför glädjande att

DurTvå har utvecklats planenligt eftersom det

systemet syftar till att effektivisera

utredningsarbetet genom att förkorta

handläggningstiderna. Det är nu viktigt att de

återstående etapperna utvecklas på samma sätt.

* Ett gemensamt system för mobil kommunikation

Inom Regeringskansliet bereds för närvarande

utredningens betänkande Ett tryggare Sverige,

Ett gemensamt system för mobil

kommunikation (SOU 1998:143). Utredningen

har föreslagit att ett landstäckande gemensamt

radiosystem baserat på TETRA-standard införs i

landet och att följande myndigheter skall delta i

ett sådant gemensamt nät:

 Ordning och säkerhet (polis och tull)

 Räddningstjänst (kommunal och statlig)

 Hälso- och sjukvård (landstingen)

 Försvarsmakten (för samverkan med civila

myndigheter)

 Alarmeringen (SOS Alarm)

Dessutom föreslår utredningen att även övriga

samhällsviktiga verksamheter, som har uppgifter

under höjd beredskap och under svåra

påfrestningar i fred, bör delta i det gemensamma

nätet. Utredningen gör bedömningen att det är

viktigt att beslut i frågan fattas inom kort,

eftersom det förutses ta lång tid innan det nya

systemet kan tas i operativ drift.

Betänkandet har remissbehandlats och bereds

för närvarande inom Regeringskansliet.

4.6.8 Säkerhetspolisen och

Registernämnden

* Säkerhetspolisens verksamhet skall vara så öppen

som möjligt

Möjligheten till insyn i Säkerhetspolisens

verksamhet har ökat. Den hemliga förordning

som i vissa delar styrt Säkerhetspolisens

registreringar har upphävts och ersatts av

polisdatalagen (1998:662) som trädde i kraft den

1 april 1999. Samtidigt upphävdes den absoluta

sekretess som tidigare gällt för bl.a. innehållet i

Säkerhetspolisens register. Numera råder en

presumtion för sekretess om inte tillräckligt

starka skäl kan anföras för motsatsen.

Förändringen innebär att det för första gången

har blivit möjligt för enskilda att ta del av bl.a.

sådana historiska uppgifter som i dag saknar

betydelse för Säkerhetspolisens verksamhet.

Säkerhetspolisens strävan att redovisa sin

verksamhet på ett så öppet sätt som möjligt har

fortsatt. I sin öppna verksamhetsberättelse för

1998 har Säkerhetspolisen för första gången

lämnat ut uppgifter om antalet anställda och

dessutom visas en organisationstablå.

Registernämnden konstaterade i sin

verksamhetsberättelse för år 1998 och fram till

den 1 april 1999 att det inte fanns anledning till

anmärkningar mot Säkerhetspolisens sätt att

sköta sina registreringar i SÄPO-registret.

Registernämnden redovisade i december 1998

ett regeringsuppdrag från november 1997 att

undersöka vissa frågor om hanteringen av

person-uppgifter i samband med

personalkontroll enligt 1969 års

personalkontrollkungörelse. Uppdraget kunde

dock inte fullföljas helt. Nämnden fick därför i

mars 1999 i uppdrag att utreda vilka som har

drabbats i sina anställningsförhållanden på grund

av att uppgifter ur Säkerhetspolisens register har

lämnats ut och vilken skada de har lidit.

Uppdraget skall redovisas senast den 31 maj

2000.

Som framgått kommer Registernämndens

framtida verksamhet att behandlas av

utredningen om en central kraftsamling i

kampen mot den organiserade brottsligheten.

Regeringen beslutade i mars 1999 att tillsätta

en kommission för granskning av de svenska

säkerhetstjänsternas författningsskyddande

verksamhet. Syftet med kommissionen är att den

skall kartlägga och granska den

författningsskyddande verksamhet som de

svenska säker-hetstjänsterna bedrivit när det

gäller hot som härrör ur inrikes förhållanden.

Uppdraget är avsett att resultera i ett samlat,

uttömmande och definitivt klarläggande av

säkerhetstjänsternas inrikes verksamhet.

Utredningsarbetet skall redovisas till regeringen

senast den 31 augusti 2001.

4.6.9 Nationella insatsstyrkan

I juni 1999 överlämnade Rikspolisstyrelsen till

regeringen en rapport (Ju 1999/3116) som

behandlar vissa frågor om beredskapsstyrkan.

Styrelsen fastslår att det även fortsättningsvis bör

finnas en polisiär styrka med uppgift att

bekämpa terroraktioner och att styrkans

verksamhetsområde bör vidgas. Den nuvarande

begränsningen till enbart terroraktioner har

enligt Rikspolisstyrelsen medfört betydande

tillämpningsproblem. Styrelsen föreslår därför

att styrkan skall kunna sättas in i sådana fall där

en polis-operativ bedömning visar att det är

lämpligt på grund av de särskilda kunskaper som

styrkans personal har. Någon formell

begränsning av styrkans verksamhetsområde bör

enligt styrelsen inte finnas.

Styrkan bör enligt Rikspolisstyrelsens förslag

även i fortsättningen ha organisatorisk hemvist

vid Polismyndigheten i Stockholms län. Inom

polismyndigheten skall styrkan ha en särställning

som innebär att den får arbeta sammanhållet, att

den har en särskild budget och att den har en

handlingsplan. Handlingsplanen bör enligt

förslaget ange bl.a. vilken utrustning som måste

finnas tillgänglig för att styrkan skall kunna

fullgöra sin huvuduppgift. Handlingsplanen skall

också följas upp med en årlig

verksamhetsberättelse. Rikspolissstyrelsen skall

enligt förslaget ta ett fastare grepp om

verksamheten än tidigare.

Enligt förslaget bör det inte krävas något

beslut av Rikspolisstyrelsen för att styrkan skall

kunna tas i anspråk. En sådan prövning bör

enligt styrelsen kunna göras av

Polismyndigheten i Stockholms län på det sätt

som vid interna eller externa

förstärkningsrörelser av t.ex. piketen. För att

betona att styrkan är en nationell resurs bör den

kallas Nationella insatsstyrkan. Samtliga

länspolismästare har enligt rapporten ställt sig

bakom styrelsens förslag.

Regeringen och även justitieutskottet har

tidigare understrukit att beredskapsstyrkans

integration med piketen vid stockholmspolisen

inte fick resultera i att den mycket höga

kompetens som finns samlad inom

beredskapsstyrkan tunnades ut (prop. 1996/97:1

och JuU 96/97:1 s 25).

Enligt regeringens bedömning har

förutsättningarna för att bibehålla

beredskapsstyrkans kompetens försämrats efter

integrationen. Det är tydligt att de formella

begränsningar som i dag finns beträffande

styrkans verksamhetsområde är mindre lämpliga.

De förslag som Rikspolisstyrelsen nu har lämnat

bör ge goda förutsättningar för en gynnsam

utveckling av styrkans fortsatta verksamhet.

Regeringen avser därför att under hösten 1999

genomföra de förordningsändringar som behövs

för att Rikspolisstyrelsens förslag skall kunna

genomföras.

Regeringen noterar att Rikspolisstyrelsen har

för avsikt att, efter samråd med

Polismyndigheten i Stockholms län, se över de

föreskrifter och allmänna råd som finns för

styrkans verksamhet. Vidare avser

Rikspolisstyrelsen att informera

polismyndigheterna om den särskilda kompetens

som finns vid styrkan och bevaka att

myndigheterna inte av ekonomiska skäl avhåller

sig från att använda styrkan. Regeringen har

också inhämtat att Rikspolisstyrelsen avser att

göra en särskild utvärdering av styrkans

verksamhet när en tid förflutit efter det att de

föreslagna ändringarna har genomförts.

4.6.10 Beredskapspoliser

Beredskapspolisen består av totalförsvars-

pliktiga som är krigsplacerade med civilplikt vid

en polismyndighet. Verksamheten regleras

genom lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt

och förordningen (1986:616) om

beredskapspolisen. Beredskapspolis har hittills

fått kallas in under höjd beredskap eller när

Regeringen beslutat att det behövs för Sveriges

försvarsberedskap. Beredskapspolisen skall

framför allt delta i polisverksamhet som har

anknytning till befolkningsskydd och

räddningstjänst.

Regeringen har nu (SFS 1999:726) öppnat

möjligheten att använda beredskapspoliser även

när det inte är höjd beredskap eller behövs för

Sveriges försvarsberedskap. Beredskapspoliser

som ingått avtal med Rikspolisstyrelsen om

sådan tjänstgöring kan kallas in till

polismyndigheterna då samhället utsatts för eller

riskerar att utsättas för särskilt svåra och

påfrestande situationer från ordnings- och

säkerhetssynpunkt.

Regeringen beslutar på framställning av

Rikspolisstyrelsen när beredskapspoliserna skall

få kallas in. Begreppet särskilt svår och

påfrestande situation är avsett att täcka de

situationer som ansetts utgöra svår påfrestning

på samhället i fred. Detta begrepp finns

analyserat i proposition Beredskap mot svåra

påfrestningar på samhället i fred (prop,

1996/97:11) och i departementspromemoria

Skyldigheter och befogenheter vid svåra

påfrestningar på samhället i fred (Ds 1998:38)

De situationer där det kan bli aktuellt att kalla

in beredskapspoliserna är framför allt sådana som

medför allvarliga störningar i viktiga

samhällsfunktioner och därmed fara för många

människors liv, personliga säkerhet eller hälsa

eller fara för mycket omfattande skador på

miljön eller egendom. Förändringarna träder i

kraft den 1 oktober 1999 och är en del i

regeringens arbete med beredskapen inför

tusenårsskiftet.

4.6.11 Poliser i fredsfrämjande insatser

*Rikspolisstyrelsen tar över huvudmannaskapet för

polispersonal som tjänstgör i internationella

fredsfrämjande insatser

I december 1996 beslutade regeringen att tillkalla

en särskild utredare med uppdrag att lämna

förslag till riktlinjer för insatser med civilpoliser i

internationell verksamhet (Civilpolis-

utredningen). Utredaren skulle bl.a. bedöma den

framtida internationella efterfrågan av svenskt

deltagande i insatser med civila poliser samt

lämna förslag på hur verksamheten med svenska

civilpolisinsatser kan organiseras och

administreras. I betänkandet Polis i fredens

tjänst (SOU 1997:104) föreslog utredaren bl.a.

att huvudmannaskapet för polispersonal i

internationell fredsfrämjande verksamhet skall

överföras från Försvarsmakten till

Rikspolisstyrelsen samt att det vid

Rikspolisstyrelsen skall tillskapas en Polisens

utlandsstyrka för vilken anställningsvillkoren är

likartade dem som gäller för personal i

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten.

I Sverige saknas enligt utredningen för

närvarande ett samlat ansvar för den

internationella polisiära verksamheten. Varken

Rikspolisstyrelsen eller Försvarsmakten har

uttryckligen tilldelats ett sådant ansvar. Den

nuvarande ordningen innebär istället att

Rikspolisstyrelsen utför rekryteringen utan

formellt uppdrag och att Förs-varsmakten

ansvarar genom Försvarets internationella

kommando (Swedint) för utbildning, utrustning

och administration av poliserna under den tid de

ingår i utlandsstyrkan inom Försvars-makten.

Även om samarbetet myndigheterna emellan

fungerar väl medför det nuvarande systemet

nackdelar. De osäkra ansvarsförhållandena

hindrar långsiktig planering och

metodutveckling av internationella polisinsatser i

fredsfrämjande verksamhet. Syftet med de

föreslagna ändringarna är att åstadkomma en

effektivare organisation för internationella

polisinsatser utan att förlora de fördelar som det

nuvarande systemet erbjuder. Förändringarna

skall också ses i ljuset av att efterfrågan på poliser

i sådan tjänst bedöms öka de närmaste åren.

Insatser med poliser kommer då i ökad

utsträckning att ingå som en del i humanitärt

stöd och utvecklingsbistånd i samband med

återskapande eller uppbyggnad av rättsväsendet i

ett konfliktområde.

Utredningen anger vidare bl.a. följande skäl

för sina förslag. Frågor om utveckling av

civilpolisverksamheten när det gäller metod- och

dok-trinfrågor kan förväntas drivas med större

kraft om uppgiften läggs på Rikspolisstyrelsen.

Personalfrågor under utlandsvistelsen kommer

att kunna hanteras på ett bättre sätt och

polisernas erfarenhet av utlandstjänstgöringen

kommer att kunna utnyttjas bättre och mer

systematiskt inom polisorganisationen. Den

polisinriktade specialutbildningen inför

uppdragen kan på ett bättre sätt än hittills

utformas för att passa just den verksamhet i

vilken polismannen skall delta. Utredningen

betonar också vikten av att ta tillvara de fördelar

som finns i det nuvarande systemet. Dit hör

särskilt den till stor del sammanhållna

utbildningen av militär och polisiär personal, det

goda samarbetet mellan Rikspolisstyrelsen och

Försvarsmakten, det effektiva utnyttjandet av

Försvarsmaktens samlade resurser för

transporter samt förrådshållnings- och

utrustningsfrågor.

Förslaget har remissbehandlats.

Remissyttrandena finns tillgängliga i

Utrikesdepartementets arkiv, (dossier HP 48

N/Allmänt). Statens räddningsverk,

Rikspolisstyrelsen, polismyndigheterna i

Stockholms, Västernorrlands, Norrbottens,

Skåne, Göteborgs- och Bohus län, Svenska

Ambassaden i Sarajevo, SIDA,

Försvarshögsskolan samt FOA har i yttranden

uttryckt sig positiva till förslaget att

Rikspolisstyrelsen övertar huvudmannaskapet.

Försvarsmakten, Röda Korset och den

särskilde utredaren vid Försvarsdepartementet av

utbildning för internationella insatser har i

yttrande ansett att Försvarsmakten bör kvarstå

som huvudman. Röda Korset och utredaren har

vidare ansett att frågan bör utredas i särskild

ordning.

Övriga remissinstanser som svarat har inte

kommenterat denna fråga.

*Genomförande

Regeringen har i budgetpropositionen för 1999

uttalat sig positivt för den av utredningen

föreslagna ordningen. Regeringen har nu för

avsikt att genomföra den föreslagna

förändringen som innebär att Rikspolisstyrelsen

övertar huvudmannaansvaret för poliser i

fredsfrämjande tjänst och att det inrättas en

Polisens utlandsstyrka. Den tjänstgöring som

avses är även fortsättningsvis sådan som innebär

att poliser inom ramen för ett fredsfrämjande

uppdrag i Förenta Nationernas (FN),

Organisationen för säkerhet och samarbete i

Europa (OSSE) eller annan internationell

organisations regi sänds ut till ett

konfliktområde för att där utföra sådant

polisarbete som följer av mandatet för den

aktuella insatsen. I Polisens utlandsstyrka

kommer det i princip bara att tjänstgöra erfaren

svensk polispersonal som redan är anställd inom

Polisväsendet.

Ett beslut att föra över huvudmannaskapet

från Försvarsmakten till Rikspolisstyrelsen

kommer i korthet att innebära att den senare

myndigheten får ett samlat nationellt ansvar för

all internationell polisiär verksamhet som

rekrytering, utbildning, arbetsgivaransvar under

utlandstjänstgöring, metod- och

doktrinutveckling samt personalvård efter

hemkomsten.

Med anledning av de föreslagna

förändringarna lägger regeringen nu fram förslag

till vissa ändringar i brottsbalken och i lagen

(1999:568) om utlandsstyrkan inom

Försvarsmakten. Dessa frågor behandlas i det

följande.

De organisatoriska förändringarna genomförs

i nära samverkan mellan Rikspolisstyrelsen och

Försvarsmakten. Diskussioner om den praktiska

utformningen av dessa förändringar har redan

inletts. Bland annat har resursfrågan diskuterats.

Sedan en tid har en polisman stationerats vid

Swedint med uppgift att följa

utbildningsutvecklingen och tillförsäkra en

fortsatt god samverkan mellan myndigheterna på

detta område.

Rikspolisstyrelsen har vidare förberett de

organisatoriska frågorna genom att överväga

lösningar på hur den nya organisationen skall

passas in. Rikspolisstyrelsen avser att föra

samman ansvaret för all utlandsverksamhet till en

särskild enhet vid Rikskriminalpolisen. Enheten

kommer att vara indelad i tre delar, en med

ansvar för sådana fredsfrämjande uppdrag som

kommer att utföras av Polisens utlandsstyrka, en

för bilaterala uppdrag av biståndskaraktär och en

som ansvarar för frågor som rör

utlandsstationerade polissambandsmän.

Inom enheten kommer vidare att handläggas

alla frågor som rör planering, rekrytering,

utbildning, utrustning samt psykosocialt stöd till

dessa poliser före, under och efter uppdraget.

Enheten kommer att ansvara för den logistiska

samverkan med Swedint, för

verksamhetsutveckling samt för doktrin- och

metodfrågor. Vid rikskriminalpolisen finns redan

idag en dygnet-runtbemannad sambandscentral

som bland annat har s.k. missionsuppföljande

uppgifter.

* Finansiering

Reformen beräknas inte medföra ökade

kostnader totalt sett. Kostnaderna för personal

på internationella uppdrag täcks av de särskilda

medel som redan finns avsatta för internationella

fredsbevarande insatser, den s.k.

missionsbudgeten. Regeringen anser att en

resursöverföring om 1 200 000 kronor bör ske

mellan Försvarsmakten och Rikspolisstyrelsen

för att täcka Rikspolisstyrelsens kostnader för

själva administrationen. Regeringen har beräknat

medel för anslaget A1 Förbandsverksamhet och

beredskap m.m. i enlighet med detta (se avsnitt

4.8). Övriga kostnader för Rikspolisstyrelsen

skall finansieras inom de ramar som

polisorganisationen disponerar.

4.7 Förslag till lag om ändring i

brottsbalken m.m.

Regeringens förslag: Svensk domstol skall vara

oinskränkt behörig att döma enligt svensk lag för

alla slags brott som har begåtts utom riket av en

person som tillhör Polisens utlandsstyrka. För

ett brott som begåtts utomlands av en sådan

person skall också åtal kunna väckas här i landet

utan föregående åtalsförordnande.

Bestämmelserna i 2 och 5 12 §§ i lagen

(1999:568) om utlandsstyrkan i Försvarsmakten

skall gälla också för den som tjänstgör utomlands

i Polisens utlandsstyrka.

Ärendet och dess beredning

I betänkandet Polis i fredens tjänst (SOU

1997:104) föreslås inrättandet av en Polisens

utlandsstyrka. I detta sammanhang behandlas

också behovet av de nu aktuella ändringarna i

brottsbalken men utan lagförslag. Betänkandet

har remitterats. De nu aktuella lagförslagen har

arbetats fram inom Regeringskansliet och beretts

med de närmast berörda myndigheterna, dvs.

Rikspolisstyrelsen, Försvarsmakten och Riks-

åklagaren. Försvarsmakten anser bl.a. att ett

lämpligare alternativ än att ändra lagen

(1999:568) om utlandsstyrkan inom

Försvarsmakten skulle kunna vara att stifta en ny

lag för polisens utlandsstyrka, som i sin tur kan

hänvisa till tillämpliga paragrafer i lagen om

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Övriga

myndigheter har lämnat förslagen utan erinran.

Lagrådet

Regeringen har inte bedömt det nödvändigt att

höra Lagrådet i detta ärende. Syftet med att

genomföra den reform som föreslagits av

civilpolisutredningen är att flytta det rättsliga och

administrativa huvudmannaskapet för interna-

tionella fredsfrämjande polisinsatser från

Försvarsmakten till polisväsendet. De föreslagna

lag-ändringarna innebär därför ingen saklig

ändring av enskildas rättsställning utan följer av

ändringar i den rent organisatoriska hemvisten

för den personkategori som kommer att

tjänstgöra utomlands i Polisens utlandsstyrka.

Dessa har tidigare varit anställda i utlandsstyrkan

inom Försvarsmakten och har då omfattas av de

regler som nu föreslås gälla även för Polisens

utlandsstyrka. Regeringen gör därför

bedömningen att ärendets beskaffenhet gör att

lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Nuvarande ordning

För brott som har begåtts utomlands skall dömas

efter svensk lag och av svensk domstol om

gärningsmannen är svensk eller har hemvist här

eller av utlänning som inte har hemvist här, men

som efter brottet har blivit svensk medborgare

eller har tagit hemvist i riket. Samma sak gäller

för medborgare i ett annat nordiskt land som

finns här i riket eller av annan utlänning som

finns här om det på brottet kan följa fängelse i

mer än sex månader enligt svensk lag. Det nu

sagda är förknippat med villkoret att gärningen i

princip skall vara straffbar på gärningsorten och

att strängare påföljd inte kan utdömas här än vad

som följer av gärningsortens lag. Detta följer av 2

kap. 2 § brottsbalken. För vissa särskilda

brottsplatser, personkategorier eller

gärningstyper eller om brottet har riktat sig mot

särskilt angivna svenska intressen eller är särskilt

grovt kan dock enligt 2 kap. 3 § brottsbalken

dömas enligt svensk lag även om kravet på

straffbarhet på gärningsorten inte är uppfyllt

eller dömas till en strängare påföljd än vad

gärningsortens lag föreskriver. Exempel härpå är

när ett brott har begåtts på ett svenskt fartyg

eller flygplan eller om brottet har begåtts i

tjänsten av befälhavaren eller en besättningsman.

Bestämmelsen gäller också om brottet har

begåtts t.ex. av någon som tillhör försvarsmakten

när en avdelning befunnit sig utomlands.

Bestämmelsen i 2 kap. 3 § brottsbalken gäller

också om brottet har begåtts vid tjänstgöring

utomlands av någon som är anställd i

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Eftersom

alla poliser som tjänstgör i fredsfrämjande tjänst

utomlands för närvarande är anställda i

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten tillämpas

denna regel på dem.

Vad gäller åtal för brott som har begåtts

utomlands föreskrivs i 2 kap. 5 § andra stycket

brottsbalken att det krävs ett särskilt

förordnande från regeringen eller myndighet

som regeringen har bestämt för att få väcka åtal

för ett sådant brott (åtalsförordnande). I vissa

speciella fall får dock åtal väckas utan

åtalsförordnande. Det gäller bl.a. om brottet har

begåtts vid tjänstgöring utomlands av någon som

är anställd i utlandsstyrkan inom

Försvarsmakten. Undantagsregeln gäller alltså

för de poliser som är anställda i utlandsstyrkan.

För den som tjänstgör i internationell

fredsfrämjande verksamhet är risken att skadas

och invalidiseras högre än i många andra

verksamheter. En särskild risk föreligger för

allvarliga psykiska skador. Den 1 juli 1999 trädde

den nya lagen om utlandsstyrkan i

Försvarsmakten i kraft (prop. 1998/99:68, bet.

1998/99: FöU8, rskr. 1998/99:225, SFS

1999:568). Lagen innehåller särskilda arbets- och

socialrättsliga bestämmelser för de anställda. Det

socialrättsliga skyddet för anställda i

Försvarsmaktens utlandsstyrka har förbättras

och Försvarsmaktens ansvar för rehabilitering av

personer som skadats under sin anställning har

förtydligats och förstärkts.

I lagens 2 5 §§ finns bestämmelser som rör

tillämpning av vissa lagar av skyddskaraktär.

Arbetsmiljölagen (1977:1160) görs tillämplig

främst i de delar som närmare reglerar hur

arbetsmiljön skall vara beskaffad i olika

hänseenden samt de allmänna skyldigheter som

gäller för arbetsgivare och arbetstagare. En

möjlighet att begränsa skyldigheten att tillämpa

bestämmelserna har emellertid gjorts med

hänsyn till tjänstgöringsförhållandena på plats.

Arbetstidslagen (1982:673) samt vissa

bestämmelser i semersterlagen (1977:480) och

lagen (1976:580) om anställningsskydd undantas

från att vara tillämpliga. De bestämmelser som

avses här rör hur semesterledighet skall förläggas

samt skyldighet att lämna besked om att

tidsbegränsad anställning inte kommer att

fortsätta. Vidare skall vid tillämpningen av lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring, om

övervägande skäl talar för det, alla skador som

inträffar från det att den första färden till

tjänstgöringsplatsen påbörjas och till det att den

sista färden från tjänstgöringsplatsen avslutas

anses som arbetsskada. Undantag görs här för

semester eller motsvarande ledighet som

tillbringas utom tjänstgöringslandet. De

bevisregler i lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd som är förmånligast för den

enskilde skall tillämpas vid prövning av om en

anställd har drabbats av en arbetsskada.

I lagens 6 11 §§ finns bestämmelser om

rehabiliteringsansvar och ersättning till anhöriga.

Om någon skadas under anställningen i

utlandsstyrkan skall Försvarsmakten utreda

rehabiliteringsbehovet, planera insatserna samt

stödja och hjälpa den skadade så att han eller hon

får lämplig arbetsträning eller utbildning.

Försvarsmakten skall också ekonomiskt bidra till

en utbildning som motiveras eller förlängs till

följd av skadan. Bidrag kan även utgå för andra

särskilda rehabiliteringsinsatser. Det sociala och

arbetslivsinriktade rehabiliteringsansvaret skall

bestå under tre år med möjlighet till förlängning

med ytterligare två år. Samarbete skall därvid äga

rum med andra berörda myndigheter. Slutligen

kan anhöriga till den som skadades få ersättning

för vissa kostnader från Försvarsmakten. För en

närmare redogörelse av lagen, se prop.

1998/99:68.

Särregleringen är motiverad av den speciella

hotbild som tjänstgöring i utlandsstyrkan

medför. Bestämmelserna är tillämpliga också på

den polisiära personalen i Försvarsmaktens

utlandsstyrka.

Skälen för regeringens förslag

Civilpolisutredningen har föreslagit att en

Polisens utlandsstyrka skall inrättas. De poliser

som sänds ut för fredsfrämjande uppdrag i FN:s

eller någon annan internationell organisations

regi kommer att tjänstgöra i denna styrka. De

kommer att inom ramen för ett fredsfrämjande

uppdrag sändas ut till ett konfliktområde för att

där utföra sådant polisarbete som följer av

mandatet för den aktuella insatsen. I enlighet

med utredningens resonemang är

utgångspunkten att de polisrådgivare som sänds

ut i princip skall vara obeväpnade och

huvudsakligen ägna sig åt övervakande och

rådgivande verksamhet och

utbildningsverksamhet i samverkan med den

lokala ordningsmakten på stationeringsorten. Av

detta följer att de som regel inte kommer att ha

några uppgifter som är förenade med någon rätt

till självständig tvångsmedelsanvändning eller

liknande, s.k. exekutiva befogenheter. Det rör sig

ändå inte om biståndsarbete, utan den utsända

polisstyrkan skall arbeta i nära samverkan med

insatsens eventuella militära del och i övrigt i

enlighet med den fredsfrämjande insatsens

uppdrag. Frågan om en polisstyrkas beväpning

och eventuella exekutiva befogenheter avgörs

ytterst av hur uppdraget från FN eller någon

annan internationell organisation är utformat.

Det kan alltså inte uteslutas att framtida uppdrag,

liksom det som nu pågår i Kosovo, kommer att

vara av den karaktären att beväpning krävs och

att det är förenat med s.k. exekutiva

befogenheter.

Civilpolisutredningen tog i betänkandet vidare

upp frågan om vilken rättslig ställning de poliser

skall ha som skall tjänstgöra i den av utredningen

föreslagna Polisens utlandsstyrka. Utredningen

utgick från att dessa i princip skulle vara

underkastade samma reglering som idag gäller

för dem som är anställda i utlandsstyrkan inom

Försvars-makten. Sålunda borde enligt

utredningen Polisens utlandsstyrka ha i stort sett

samma reglering vad gäller straffrättsligt ansvar,

disciplinansvar, arbetsrättslig ställning och i

ersättningsfrågor som gäller för utlandsstyrkan

inom Försvars-makten. I fråga om

disciplinansvar kan övervägas om lagen

(1994:1811) om disciplinansvar inom

totalförsvaret, m.m. även fortsättningsvis bör

vara tillämplig på den som tjänstgör utomlands i

Polisens utlandsstyrka. Skäl talar för detta,

särskilt den sändande statens ansvar för att

upprätthålla ordning och disciplin bland sina

utsända som är undandragna den mottagande

statens straffrätts- och ordningsuppehållande

jurisdiktion. För en sådan ordning kan också tala

att de svenska poliserna kanske inte sällan

kommer att vara samförlagda med en svensk

militär kontingent som ingår i utlandsstyrkan

inom Försvarmakten. Å andra sidan kommer det

i Polisens utlandsstyrka i princip bara att

tjänstgöra erfaren svensk polispersonal. Behovet

av att kunna använda till exempel extra tjänst

eller utegångsförbud som disciplinpåföljder för

poliser som tjänstgör i Polisens utlandsstyrka

bedöms därför vara försumbart. Därtill kommer

att den lokale FN-polischefen (Police

Commissioner) har befogenhet att vid

misskötsamhet ta poliser ur tjänst och ytterst att

se till att de sänds hem. Mot den bakgrunden

bedöms det i varje fall för närvarande vara

tillräckligt att poliserna i Polisens utlandsstyrka

omfattas av polisens eget disciplinansvarssystem

som grundas på lagen (1994:260) om offentlig

anställning. Även om detta system idag inte

innehåller regler om omedelbara

tvångsingripanden mot vissa ordningsstörningar

måste det ändå bedömas i praktiken vara

tillräckligt för att upprätthålla ordning och

disciplin bland dem som tjänstgör i Polisens

utlandsstyrka. Det kan finnas anledning att

återkomma till frågan sedan en utvärdering av

den föreslagna ordningen gjorts.

Innan en truppstyrka eller en polisstyrka sänds

ut till ett mottagande land har FN eller annan

internationell organisation fattat beslut om ett

mandat för styrkan. I detta fastslås vilka

uppgifter och befogenheter den utsända styrkan

har. Mellan FN eller en annan internationell

organisation som sänder ut militär trupp eller

poliser och den mottagande staten ingås också en

särskild överenskommelse; en s.k. Status of

Forces Agreement (SOFA) om bl.a. den rättsliga

ställningen för de i styrkan ingående personerna.

Av dessa instrument följer i regel att den utsända

personalen garanteras full immunitet mot den

mottagande statens jurisdiktion. Mot detta står

ett åtagande från den sändande staten eller

staterna att upprätthålla full jurisdiktion vad

avser brott och förseelser på mottagande stats

område som begåtts av någon som deltar i den

utsända styrkan. Hittills har alla insatser med

poliser i FN:s regi följt dessa regler och

utgångspunkten antas vara att det kommer att

vara så även i fortsättningen.

Utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och

Polisens utlandsstyrka består av olika

personalkategorier med olika arbetsgivare. Det

talar för att det socialrättsliga skyddet för

Polisens utlandsstyrka regleras särskilt. Det är

angeläget att förändringen av huvudmannaskapet

kan genomföras nu och att den inte medför

några försämringar i detta skydd. Det är mot den

bakgrunden som regeringen föreslår att vissa

bestämmelser i lagen (1999:568) om

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten skall gälla

Polisens utlandsstyrka. Förslaget bör emellertid

ses som en övergångslösning. En utvärdering bör

göras med sikte på en särskild lagstiftning.

Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Skälen för regeringens förslag: När en

fredsfrämjande insats beslutas av FN eller annan

internationell organisation så följer av det

regelverk som brukar tillämpas att den

utsändande staten åtar sig att lagföra och

bestraffa alla brott som begås av personal i den

utsända styrkan på den mottagande statens

område. Som framgått har detta sin grund i att

personalen garanteras fullständig immunitet mot

den mottagande statens straffrättsjurisdiktion.

Detta gäller idag för personalen i utlandsstyrkan

inom Försvarsmakten där den polispersonal som

hittills fullgjort uppdrag av denna karaktär har

varit anställd. När nu Polisens utlandsstyrka

inrättas och vissa uppgifter därigenom flyttas

från utlandsstyrkan inom Försvarsmakten bör

den nuvarande straffrättsliga regleringen

bibehållas. Detta sker genom ett tillägg till

bestämmelserna i 2 kap 3 § och 5 § andra stycket

brottsbalken som gör bestämmelserna tillämpliga

också på den som tillhör Polisens utlandsstyrka.

Förslag till lag om ändring i lagen (1999:568) om

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten

Skälen för regeringens förslag: Genom lagen

(1999:568) om utlandsstyrkan i Försvarsmakten

infördes ett antal särregler på det arbetsrättsliga

och socialrättsliga området för de anställda i

utlandsstyrkan. Den socialrättsliga delen, som

avser ersättnings- och rehabiliteringsfrågor,

innebär totalt sett ett förbättrat skydd för den

som skadas utomlands. Det är viktigt att det

förbättrade skyddet för poliser i fredsfrämjande

tjänst som införts genom den nya lagen inte

försämras när de i stället tjänstgör i Polisens

utlandsstyrka. De höga riskerna vid

internationell fredsfrämjande verksamhet har

motiverat särskilda satsningar för dem som

tjänstgör i sådan verksamhet. Det motiveras

också av att de frivilligt utsätter sig för fara i sin

tjänstgöring för att fullfölja Sveriges åtaganden

till stöd för världsfreden. Att förebygga ohälsa

och olycksfall i arbetet samt en god arbetsmiljö

är viktigt också för Polisens utlandsstyrka när

den verkar utomlands. Därför är det viktigt att

bestämmelsen som rör arbetsmiljölagen också

blir tillämplig på Polisens utlandsstyrka.

Bestämmelserna i 2 och 5 12 §§ i lagen

(1999:568) om utlandsstyrkan i Försvarsmakten

bör därför gälla också för den som tjänstgör

utomlands i Polisens utlandsstyrka. Däremot

bedöms det inte finnas något behov av att göra

övriga bestämmelser i lagen tillämpliga på den

som tjänstgör i Polisens utlandsstyrka. Som sagts

är den verksamhet som avses även

fortsättningsvis begränsad till fredsfrämjande

uppdrag i FN:s eller någon annan internationell

organisations regi. Detta kommer också att

framgå av de bestämmelser som regeringen avser

att utfärda när den inrättar Polisens

utlandsstyrka, vilket planeras ske vid ingången av

år 2000. Vidare bör det särskilt beaktas att det i

princip bara kommer att vara redan anställd

polispersonal med lång erfarenhet som kommer i

fråga för tjänstgöring i Polisens utlandsstyrka.

Deras grundläggande anställningsförhållanden

m.m. kommer alltså att vara reglerade genom

anställningen i Polisväsendet. Sammantaget görs

bedömningen att det i praktiken inte torde

finnas något behov som för Polisens

utlandsstyrka motiverar den särreglering på

arbetsrättens område som det här är frågan om.

Författningskommentar

Lag om ändring i brottsbalken

De föreslagna ändringarna i 2 kap. 3 och 5 §§

brottsbalken syftar till att göra bestämmelserna

tillämpliga på de som tillhör Polisens

utlandsstyrka när de tjänstgör utomlands på

samma sätt som för dem som är anställda i

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten.

Lag om ändring i lagen (1999:568) om

utlandsstyrkan inom Försvarsmakten

Den nya paragrafen innebär att vissa

bestämmelser i lagen görs tillämpliga på den som

tjänstgör utomlands i Polisens utlandsstyrka.

Någon förändring i sak för de poliser som

tjänstgör utomlands i fredsfrämjande tjänst

innebär inte detta förutom att Rikspolisstyrelsen

i stället för Försvarsmakten utövar det

arbetsgivaransvar som berörs i lagens

bestämmelser. Som ovan nämnts kommer i

princip bara redan anställd polispersonal att

komma ifråga för tjänstgöring i Polisens

utlandsstyrka. Att bestämmelserna föreslås bli

tillämpliga bara i de delar som gäller vid

tjänstgöring utomlands innebär att de särregler

som gäller på det socialrättsliga området inte görs

tillämpliga på den som tillhör Polisens utlands-

styrka under den tid som förberedelser och

efterarbete pågår i Sverige. Skälet för detta är att

deras grundläggande anställningsförhållanden

m.m. normalt sett är reglerade genom

anställningen i polisväsendet. Särregleringen är

ytterst motiverad av den speciella hotbild som

tjänstgöring i ett konfliktområde medför.

Däremot kommer bestämmelserna att vara

tillämpliga när det gäller arbetsgivarens

skyldigheter i hemlandet vid rehabilitering m.m.

efter en skada som uppstått under

utlandstjänstgöring.

4.8 Anslag

A1 Polisorganisationen

Tabell 4.6 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

10 759 988

Anslags-

sparande

38 797

1999

Anslag

11 460 196

Utgifts-

prognos

11 119 000

2000

Förslag

11 506 881

2001

Beräknat

11 686 514

1

2002

Beräknat

11 863 719

2

1 Motsvarar 11 516 881 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 11 516 881 tkr i 2000 års prisnivå.

Vid ingången av år 1998 hade

polisorganisationen utnyttjat anslagskrediten

med knappt 219 miljoner kronor.

Polisorganisationens anslag uppgick år 1998 till

11 018 miljoner kronor. Förbrukningen under

året uppgick till 10 760 miljoner kronor. Vid

utgången av år 1998 hade polisen således byggt

upp ett anslagssparande om knappt 39 miljoner

kronor. Prognosen för år 1999 visar att

förbrukningen kommer att ligga lägre än totalt

tilldelade medel. Sammantaget betyder det att

polisens ekonomiska situation vid utgången av år

1999 generellt kommer att vara i balans. De

ekonomiska problemen från tidigare år vid vissa

myndigheter, framför allt i Stockholm, kvarstår.

Regeringens överväganden

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Polisens avgiftsbelagda verksamhet omfattar

framför allt stämningsmannadelgivning,

passhantering och tillståndsgivning. Avgifterna

för passhanteringen och tillståndsgivningen skall

levereras in till staten på inkomsttitel i

statsbudgeten. Avgifterna för år 2000 beräknas

uppgå till ca 213 miljoner kronor. Utöver detta

kommer polisen enligt gällande prognos att

leverera avgiftsintäkter för bötesmedel m.m. med

ca 291 miljoner kronor till inkomsttitel i

statsbudgeten.

Polisen disponerar inkomsterna från

stämningsmannadelgivningen. Vidare får polisen

disponera avgiftsinkomster från

Ekobrottsmyndigheten, Statens

kriminaltekniska laboratorium och

Polishögskolan samt för kontorsservice och

andra liknande tjänster till andra myndigheter i

och kring kvarteret Kronoberg i Stockholm.

Polisen disponerar också inkomster från

Vägverket för kvalitetskontroll av trafiken och

liknande uppgifter. Sammanlagt beräknas polisen

disponera avgiftsinkomster om ca 396 miljoner

kronor år 2000, inklusive avgiftsinkomster enligt

4 och 15 §§ avgiftsförordningen (1992:191).

Tabell 4.7 Avgiftsbelagd verksamhet

Miljoner kronor

Offentligrättslig

verksamhet

Intäkter till

inkomsttitel (som inte

får disponeras)

Intäkter som får

disponeras

Utfall 1998

498,3

404,7

Prognos 1999

516,0

396,8

Budget 2000

503,8

395,8

Slutsatser

Regeringens bedömning av polisväsendets

verksamhet redovisas i avsnitt 4.3.11. Stora

ansträngningar har under de senaste åren gjorts

för att anpassa polisens verksamhet till de

ekonomiska förutsättningarna. Under 1998 har

polisens ekonomi åter kommit i balans. Enligt

gällande prog-noser kommer polisens ekonomi

att vara i balans även under 1999. För att klara

ekonomin och verksamheten behöver polisen

med oförminskad kraft fortsätta att effektivisera

och modernisera verksamheten.

I enlighet med 1999 års budgetproposition

(prop. 1998/99:1, utg.omr. 4, bet. 1998/99:JuU1,

rskr. 1998/99:80) tillförs polisorganisationen

ytterligare 905 miljoner kronor fram till och med

år 2001. För år 1999 är ökningen 405 miljoner

kronor. I det beloppet ingår en engångsvis

förstärkning på 200 miljoner kronor till polisen i

storstäderna. Av dessa medel har

Rikspolisstyrelsen hittills villkorsvis fördelat 102

miljoner kronor till Polismyndigheten i

Stockholms län, 58 miljoner kronor till

Polismyndigheten i Västra Götaland, 13,3 till

Polismyndigheten i Skåne samt 6,7 miljoner

kronor till Rikskriminalpolisen. 20 miljoner

kronor är ännu ofördelade.

Regeringen gör bedömningen att tidigare års

resursförstärkningar tillsammans med den

beviljade anslagskrediten i stort sett täcker

behoven för det kommande budgetåret.

Regeringen anser dock att polisens anslag för år

2000 skall höjas med 21 miljoner kronor från den

ramhöjning på 150 miljoner kronor för

rättsväsendet som aviserades i 1999 års

ekonomiska vårproposition. Resurstillskottet

skall bl.a. användas till den nya polisutbildningen

i Umeå och den särskilda satsningen på

bekämpning av miljöbrott. Genom

resurstillskottet kan polisen behålla en del av de

ekoutredare som enligt planerna skulle ha

övergått till Ekobrottsmyndigheten. Från och

med år 2001 skall anslagsramen höjas med

ytterligare 5 miljoner kronor.

Vidare skall polisens anslagsram höjas med 5

miljoner kronor i enlighet med proposition

1998/99:134 Vissa alkoholfrågor m.m. Samtidigt

minskas det nionde utgiftsområdets anslag B11

Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder med

2,5 miljoner kronor. Utgiftsområde 4 tillförs

därutöver 2,5 miljoner kronor.

Till följd av att Ekobrottsmyndighetens

verksamhetsområde utvidgats med Hallands och

Gotlands län minskas polisens anslag med 2,22

miljoner kronor, vilket motsvarar kostnaden för

den personal som Ekobrottsmyndigheten tar

över från polisen. Samtidigt höjs anslaget B1

Ekobrottsmyndigheten med motsvarande

belopp (se avsnitt 5.6 och avsnittet om

tilläggsbudget i volym 1).

Utöver de nu nämnda satsningarna justeras

polisens anslagsram upp med 3,5 miljoner kronor

för att täcka kostnader för centrala funktioner i

Schengens informationssystem. Samtidigt

minskas tredje utgiftsområdets anslag B1

Tullverket med 0,35 miljoner kronor, fjärde

utgiftsområdets anslag F8 Avgifter till vissa

internationella sammanslutningar med 1,75

miljoner kronor, femte utgiftsområdets anslag

B1 Bidrag till vissa internationella organisationer

med 1,05 miljoner kronor och det sjätte

utgiftsområdets anslag B1 Funktionen Civil

ledning med 0,35 miljoner kronor.

Vidare höjs polisens anslag med 1,2 miljoner

kronor med anledning av att huvudmannaskapet

för poliser i fredsfrämjande verksamhet överförs

från Försvarsmakten till polisen. Samtidigt

minskas sjätte utgiftsområdets anslag A1

Förbandsverksamhet och beredskap med

motsvarande belopp.

Vissa justeringar har gjorts som motsvaras av

ändrade utgifter. Som kompensation för

beräknade utgiftsökningar för löner, lokaler

m.m. räknas anslaget upp med 117,7 miljoner

kronor. Vid anslagsberäkningen har även en

teknisk justering gjorts av anslaget. Justeringen

har genomförts för att korrigera en tidigare i

anslaget inlagd kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts

201 698 000 kronor.

Sammantaget föreslås därmed 2000 års anslag

uppgå till 11 506 881 000 kronor. För åren 2001

och 2002 beräknas anslaget till 11 686 514 000

kronor respektive 11 863 719 000 kronor.

Tabell 4.8 Beräkning av anslag

Tusentals kronor

Anslag 1999

11 460 196

Pris- och löneomräkning

117 705

Ändringar m. a. a. tidigare beslut

-298 888

Rampåverkande överföringar, nettoförändring

26 170

Engångsvisa överföringar, nettoförändring

0

Justering av premier

201 698

Anslag 2000

11 506 881

Det beräknade anslaget från och med år 2001 har

minskats med 45 miljoner kronor till följd av

prognoser från föregående års budgetarbete.

Frågan om ytterligare resurser till rättsväsendet

åren 2001 och 2002 behandlas i avsnitt 3.5.3.

A2 Säkerhetspolisen

Tabell 4.9 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1999

Anslag

514 134

2000

Förslag

540 747

2001

Beräknat

554 882

1

2002

Beräknat

563 389

2

1 Motsvarar 546 747 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 546 747 tkr i 2000 års prisnivå.

Regeringens överväganden

Slutsatser

Regeringen föreslår att anslaget för år 2000

fastställs till 540 747 000 kronor. För åren 2001

och 2002 har anslaget beräknats till 554 882 000

kronor respektive 563 389 000 kronor

5 Åklagarväsendet

5.1 Omfattning

Central förvaltningsmyndighet för

åklagarväsendet är Riksåklagaren.

Åklagarväsendets organisation i övrigt består av

åklagarmyndigheterna i Stockholm, Västerås,

Linköping, Malmö, Göteborg och Umeå, var och

en under ledning av en överåklagare. Vid dessa

myndigheter finns sammanlagt 38

åklagarkamrar.

Den 1 januari 1998 inrättades

Ekobrottsmyndigheten som en

åklagarmyndighet inom åklagarväsendet med

uppgift att bekämpa ekonomisk brottslighet.

Ekobrottsmyndigheten svarar för

ekobrottsbekämpningen i Stockholms län, Skåne

län, Västra Götalands län samt numera också i

Hallands län och Gotlands län.

Ekobrottsmyndigheten svarar också under

Riksåklagaren för samordningen när det gäller

ekobrottsbekämpningen i hela landet.

5.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 5.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

741

819

831

946

980

995

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret

1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen

Förändringar

Regeringen har uppdragit åt Riksåklagaren att

bygga upp en ny och flexibel organisation för

bekämpning av brotten mot miljön. Åklagare

och poliser med specialistkompetens skall

handlägga miljöbrotten. En enhet hos

Riksåklagaren skall ha nationellt

samordningsansvar för

miljöbrottsbekämpningen och dessutom biträda

andra åklagarmyndigheter vid handläggningen av

komplicerade miljöbrott.

För att åklagarna i större utsträckning skall

kunna koncentrera sig på de komplicerade

brottsutredningarna och utöva aktiv

förundersökningsledning får polisen ett ökat

ansvar för förhållandevis enkla och medelsvåra

ärenden.

Grundutbildningen för åklagare har

reformerats genom att praktikutbildningen har

förstärkts och den teoretiska utbildningen

genomförs i en serie kurser. En högre utbildning

för åklagare skall permanentas under 1999/2000.

Ett nytt beslut om ordningsbot, som träder i

kraft den 1 oktober 1999, antas medföra att

antalet ärenden som kommer in till

åklagarorganisationen minskar, eftersom fler

förseelser lagförs genom att polisen utfärdar

ordningsbot.

Ekobrottsmyndigheten har byggt upp en

organisation och ett arbetssätt som bygger på

åklagarledda arbetsgrupper med poliser,

ekonomer och personer med särskild kompetens

på IT-området. Myndigheten skall fram till år

2002 rekrytera ytterligare personal så att

verksamheten kan vidareutvecklas på avsett sätt.

Ekobrottsmyndigheten avses ta över EU-

bedrägeridelegationens ansvar för att samordna

skyddet för gemenskapernas finansiella

intressen. Övergången skall genomföras

successivt under sex månader fr.o.m. den 1

januari 2000.

Åklagarmyndigheterna i Umeå och Sundsvall

har slagits ihop till Åklagarmyndigheten i Umeå

för att bidra till rationaliseringen och

effektiviseringen av verksamheten.

Sedan den 1 juli 1999 ingår även

ekobrottsbekämpningen i Hallands län och

Gotlands län i Ekobrottsmyndigheten.

Av den ramhöjning på 150 miljoner kronor

för rättsväsendet som aviserades i 1999 års

ekonomiska vårproposition tilldelas

åklagarorganisationen13 miljoner kronor år 2000

och 23 miljoner kronor för år 2001 respektive år

2002.

Ekobrotssmyndigheten tilldelas på

motsvarande sätt 5 miljoner kronor år 2000 och

15 miljoner kronor år 2001 respektive år 2002.

Frågan om ytterligare resurser till

rättsväsendet åren 2001 och 2002 behandlas i

avsnitt 3.5.3.

Prioriteringar

Miljöbrottsbekämpningen skall förstärkas och

utvecklas genom utbildningsinsatser och

fördjupad samverkan med polisen och andra

myndigheter.

Rasistiska, främlingsfientliga och homofobiska

brott skall beivras. Åklagarväsendet skall

samverka med rättsväsendets övriga myndigheter

på detta område. De anställdas medvetenhet och

kunskaper om denna brottslighet skall

förstärkas.

Åklagarorganisationsinsatser för att beivra

våld mot kvinnor och barn skall intensifieras och

förbättras. Åklagarorganisationen skall utveckla

samarbetet med andra myndigheter och med

frivilligorganisationer.

Ekobrottsbekämpningen skall fortsätta att

utvecklas inom hela åklagarväsendet genom att

Ekobrottsmyndigheten byggs ut till avsedd

styrka och genom kompetenshöjande insatser

även inom andra åklagarmyndigheter.

Samverkan med polisen för att förbättra den

brottsutredande verksamheten skall utvecklas

ytterligare. Det gäller såväl bekämpningen av de

allvarligaste brottstyperna - våldsbrott,

narkotikabrott och ekonomisk brottslighet -

som bekämpningen av annan kriminalitet.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Verksamhetsutvecklingen för åklagarväsendet

har varit positiv med en ökad produktivitet

under de senaste åren.

Antalet inkomna ärenden till

åklagarorganisationen fortsätter att minska.

Under perioden 1996 1998 minskade antalet

inkomna ärenden med drygt 12 %. Minskningen

ser ut att fortsätta. Det första halvåret 1999 kom

det in ca 92 000 ärenden, en minskning med ca

11 000 jämfört med motsvarande period 1998.

Antalet balanserade ärenden minskade med

drygt 11 % under 1998. Vid Ekobrotts-

myndigheten ökade balanserna med ca 23 %.

Under det första halvåret 1999 har dock antalet

balanserade ärenden vid Ekobrottsmyndigheten

minskat från 3 067 till 2 772 ärenden eller med ca

10 %.

Vid utgången av 1998 hade

åklagarorganisationen ett anslagssparande på 10,6

miljoner kronor. Anslagssparandet vid utgången

av budgetåret 1999 beräknas uppgå till 15,7

miljoner kronor.

Ekobrottsmyndigheten hade vid utgången av

1998 ett anslagssparande på 23,4 miljoner

kronor. Anslagssparandet vid utgången av

budgetåret 1999 beräknas uppgå till 6,6 miljoner

kronor.

5.3 Resultatbedömning

Åklagarväsendets övergripande mål för

budgetåret 1998 var att se till att den som hade

begått brott lagfördes.

Följande verksamhetsmål gällde för

åklagarväsendet i allmänhet.

- Åklagarverksamheten skall bedrivas på ett

sådant sätt att den enskilde tillförsäkras

rättssäkerhet och rättstrygghet.

- Beivrandet av våldsbrott, narkotikabrott

och ekonomisk brottslighet skall

prioriteras. Särskild uppmärksamhet skall

ägnas den grova och gränsöverskridande

brottsligheten, den mc-relaterade

brottsligheten, brott med rasistiska inslag

och våld mot kvinnor.

- Förundersökningarnas kvalitet skall höjas

samtidigt som antalet avslutade ärenden

skall uppgå till minst det antal som kommit

in.

- Genomströmningstiden skall minska, i

synnerhet på de prioriterade områdena.

- Rättstillämpningen skall vara enhetlig vid

prövning av åtalsfrågan och användning av

frihetsberövanden.

- Den del av åklagarnas arbetstid som ägnas

åt kvalificerade åklagaruppgifter skall öka.

För Ekobrottsmyndighetens del gällde

dessutom att myndigheten skulle förhindra eller

upptäcka ekonomisk brottslighet inom sitt

verksamhetsområde. Myndigheten skulle också

genom nya arbetsmetoder och hög kompetens

skapa förutsättningar för en effektiv

ekobrottsbekämpning.

Målen för stabsuppgifterna vid Ekobrotts-

myndigheten var att ge regeringen och övriga

intressenter en bättre helhetsbild av

ekobrottsligheten och bättre möjlighet att

förutse utvecklingen inom området. Berörda

myndigheter skulle på ett så tidigt stadium som

möjligt informeras om nya former av ekonomisk

brottslighet. Servicen till statsmakterna i form av

förslag på åtgärder mot den ekonomiska

brottsligheten och synpunkter på lagstiftningen

m.m. skulle förbättras.

I samverkan med andra myndigheter skulle

metoder utvecklas för att effektivisera

ekobrottsbekämpningen. Myndigheten skulle

finna kostnadseffektiva lösningar när det gäller

lokaler, verksamhetsstatistik och administration.

Dessutom har regeringen i december 1997

beslutat om myndighetsgemensamma mål och

riktlinjer för bekämpningen av den ekonomiska

brottsligheten.

5.3.1 Allmänt

Åklagarorganisationen har satsat stora resurser

på de prioriterade områdena under 1998.

Ärenden som avsåg våldsbrott, ekonomisk

brottslighet och narkotikabrottslighet utgjorde

sammanlagt 18 % av det totala antalet avslutade

ärenden under 1998. Samtidigt var

resursförbrukningen för dessa brottstyper 40 %

av den totala resursanvändningen.

Balanserna minskade totalt sett från 74 687 till

66 044 ärenden. Även fördelat på brottstyper har

minskningen varit genomgående. Den s.k.

polisbalansen, dvs. ärenden i vilka åklagaren är

förundersökningsledare men där

förundersökningen ännu inte är avslutad,

minskade med ca 6 000 ärenden jämfört med

1997. Det första halvåret 1999 minskade

balanserna till 54 068 ärenden eller med ca 18 %.

Diagram 5.1 visar hur balanssituationen har

utvecklats på olika myndigheter, under perioden

1996-98.

Diagram 5.1 Balanserna 1996, 1997, 1998

processuppdelade i tusental

Samtidigt har ärendeinströmningen från polisen

till åklagarorganisationen minskat. Det kom in ca

221 000 ärenden under 1996. År 1997 sjönk

antalet inkomna ärenden till ca 194 000 och

samma antal kom in 1998. Tendensen är att

ärendeinströmningen fortsätter att minska under

1999. Det första halvåret 1999 kom det in 92 278

ärenden, en minskning med 10 580 eller med ca

12 % jämfört med motsvarande period 1998.

År 1996 avslutade åklagarna ca 202 000

ärenden. Den siffran höjdes till 206 000 ärenden

1997 för att 1998 åter sjunka till 202 000. Det

innebär att åklagarna under 1997 och 1998

avslutade 12 000 respektive 8 000 fler ärenden än

vad som kom in. Det första halvåret 1999

avslutades 111 645 ärenden vilket är en ökning

med 7 352 eller med ca 7 % jämfört med

motsvarande period 1998.

Genomströmningstiderna ökade för nästan

alla brottstyper under 1998. I genomsnitt ökade

genomströmningstiden med 16 dagar jämfört

med 1997. En sannolik förklaring till ökningen

är enligt Riksåklagaren att åklagarna under 1998

har arbetat av balanser och således avgjort en

större andel äldre ärenden än tidigare. Det första

halvåret 1999 har genomströmningstiderna

minskat något.

Diagram 5.2 visar genomströmningstiden för

de ärenden där åklagaren varit

förundersökningsledare.

Diagram 5.2 Genomsnittliga genomströmningstider 1998

Lagföringsandelen, dvs. den andel av alla

avslutade ärenden som lett till åtal eller

strafföreläggande, var 64 % 1998. Det är en

ökning med fyra procentenheter jämfört med

1997. Under perioden 1996-1998 har

lagföringsandelen ökat med nästan fem

procentenheter. Enligt Riksåklagaren visar detta

på en fortsatt positiv verksamhetsutveckling i

åklagarorganisationen.

Under 1998 avskrevs ca 19 % av de färdiga

förundersökningarna, varav 16 % på grund av att

brott inte kunde styrkas. Den senare siffran

innebär en minskning jämfört med 1997 då ca

18% av ärendena avskrevs med den

motiveringen.

5.3.2 Våldsbrottslighet m.m.

Åklagarväsendets kostnader för att beivra

våldsbrottslighet uppgick till ca 154 miljoner

kronor, vilket motsvarar 27 % av de totala

kostnaderna. Andelen beslut i

våldsbrottsärenden var ca 16 % av det totala

antalet beslut i färdiga förundersökningar.

Genomströmningstiderna ökade under 1998.

Det tog i genomsnitt 46 dagar för en åklagare att

ta ställning i åtalsfrågan när det gällde en färdig

förundersökning om våldsbrott. År 1997 var

genomsnittstiden 33 dagar.

Av den tid som åklagarna ägnade åt

våldsbrottsärenden upptogs ca 32 % av

förundersökningsledning.

År 1998 var lagföringsandelen för våldsbrott

ca 67 % en oförändrad nivå jämfört med 1997.

Andelen beslut att inte väcka åtal i färdiga

förundersökningar om våldsbrott var generellt

sett hög, med myndighetsvisa variationer mellan

26 och 35 %. År 1997 var den siffran mellan 26

och 36 %.

Ett antal myndigheter, däribland

åklagarväsendet, fick i december 1997 ett

uppdrag av regeringen att vidta specifika åtgärder

för att bekämpa våld mot kvinnor. En första

redovisning av uppdraget har lämnats i juli 1999

(Ju1999/3283). Åklagarväsendets insatser har

framför allt inriktats på utbildning, samverkan

med polisen för att utveckla arbetsmetodiken,

snabbare lagföring och kontakten med

målsäganden.

Säkerhetspolisen har sedan 1993 ett uppdrag

att kartlägga brott med inslag av rasism,

antisemitism och homofobi (se avsnitt 4.3.5).

Riksåklagaren har i allmänna råd gett riktlinjer

för utredningar som rör olaga diskriminering

(Riksåklagarens författningssamling 1997:13).

Det är alltid åklagare som är

förundersökningsledare i utredningar om brott

med rasistiska eller främlingsfientliga motiv.

Riksåklagaren har uppdragit åt

åklagarmyndigheterna att utveckla metoderna

för utredning av brott som innefattar olaga

diskriminering. Myndigheterna skall också se till

att utredningsåtgärder vidtas för att belysa inslag

av rasism eller främlingsfientlighet när det gäller

gärningen eller motivet till den.

Åklagarorganisationen har beslutat om riktlinjer

för en ny arbetsmetodik på området. Vid många

åklagarkamrar finns särskilda direktiv för

utredning av brott med rasistiska inslag och de

flesta har utsett särskilda åklagare för att

handlägga sådana utredningar.

På Riksåklagarens initiativ hölls i mars 1999

överläggningar med

Diskrimineringsombudsmannen. De behandlade

flera frågor med anknytning till brottet olaga

diskriminering. Riksåklagaren har i maj 1999

uppdragit åt överåklagaren vid

Åklagarmyndigheten i Stockholm att granska

hanteringen av sådana ärenden.

5.3.3 Narkotikabrottslighet

Åklagarväsendets kostnader för att beivra

narkotikabrottslighet uppgick till ca 31 miljoner

kronor, vilket motsvarar 5 % av organisationens

totala kostnader. År 1998 var andelen beslut i

narkotikabrottsärenden ca 10 % av det totala

antalet beslut i färdiga förundersökningar.

Lagföringsandelen var ca 71 % av det totala

antalet beslut i färdiga narkotikabrottsärenden.

Narkotikabrottsärendenas

genomströmningstider min-skade under 1998.

Andelen beslut att inte väcka åtal i färdiga

förundersökningar om narkotikabrottslighet har

varit förhållandevis hög under 1998, med

myndighetsvisa variationer mellan 15 och 24 %.

Knappt 45 % av den tid som åklagarna ägnade åt

narkotikabrottsärenden upptogs av

förundersökningsledning.

De mest kvalificerade

narkotikabrottsärendena handläggs av särskilda

narkotikaåklagare.

5.3.4 Ekonomisk brottslighet

Åklagarväsendets totala kostnader för att

bekämpa ekobrott uppgick till drygt 242

miljoner kronor eller drygt 30 % av de totala

kostnaderna, varav Ekobrottsmyndigheten

svarade för ca 194 miljoner kronor och övriga

åklagarmyndigheter för ca 48 miljoner kronor.

Ekobrottsmyndigheten övertog den 1 januari

1998 verksamhetsansvaret för bekämpningen av

ekonomisk brottslighet i Stockholms län, Västra

Götalands län och Skåne län. Först fr.o.m. den 1

juni 1998 har Ekobrottsmyndigheten varit

bemannad på ett sådant sätt att verksamheten

kunnat bedrivas med egna personalresurser. Från

och med den 1 juli 1999 ingår även Hallands län

och Gotlands län i myndigheten. Även i

åklagarorganisationen utanför

Ekobrottsmyndigheten handläggs

ekobrottsärenden av särskilda ekoåklagare.

*Brottsutredningar

Den 1 juni 1998 tog Ekobrottsmyndigheten över

ca 2 500 ärenden från åklagar- och

polismyndigheterna i storstadslänen. De

ärendena återstod efter det särskilda s.k.

balansavarbetningsuppdraget. Efter den 1 juni

1998 har Ekobrottsmyndigheten tagit över

ytterligare 188 ärenden från övriga

åklagarmyndigheter. Myndighetens balanser

ökade totalt sett från ca 2 500 till 3 067 ärenden

under 1998. Ärendeinströmningen ökade med

uppskattningsvis 10 % och det kom under 1998

in 2 966 ärenden medan 2 597 ärenden

avslutades. Myndigheten har pekat på att

verksamhetsstatistiken för 1998 innehåller

osäkerhetsfaktorer som en följd av

omregistreringar av ärenden m.m. i samband

med bildandet av myndigheten.

Under det första halvåret 1999 minskade

balanserna med ca 10 % till 2 772 ärenden.

Under samma tid kom det in 1 166 ärenden,

vilket är en minskning med 23 % jämfört med

motsvarande period 1998. Under det första

halvåret 1999 avslutades 1 461 ärenden. Det är en

ökning med ca 4 % jämfört med motsvarande

period 1998.

Inom övriga åklagarmyndigheter var andelen

beslut i ekobrottsärenden mindre än 1 % av det

totala antalet beslut i färdiga förundersökningar.

Genomströmningstiden för ekobrottsärenden

vid Ekobrottsmyndigheten ökade år 1998 från

203 till 345 dagar, eller med 70 % jämfört med

1997. Genomströmningstiderna kan enligt

myndigheten huvudsakligen förklaras av det

under sommaren 1998 avslutade

balansavarbetningsuppdraget, under vilket

många äldre mål avslutades. Bland de ärenden

som Ekobrottsmyndigheten tog över från övriga

polis- och åklagarmyndigheter fanns en mycket

stor andel äldre och svårutredda mål.

Myndigheten var dessutom i ett

uppbyggnadsskede under 1998.

Enligt Ekobrottsmyndigheten har ekomålens

svårighetsgrad ökat. Vid den särskilda

målinventering som Ekobrottsmyndigheten nu

har genomfört har ca 8 % av ärendena bedömts

vara av särskilt krävande art.

Vid övriga åklagarmyndigheter ökade

genomströmningstiden från 203 till 306 dagar

eller med drygt 50 % jämfört med 1997.

Ökningen kan i huvudsak förklaras av att ett

större antal äldre ärenden har avslutats under

året.

Vid Ekobrottsmyndigheten var

lagföringsandelen ca 23 % år 1998. Motsvarande

siffra för det första halvåret 1999 var ca 30 %.

Lagföringsandelen för ekobrottsärenden som

handlagts utanför Ekobrottsmyndigheten var ca

33 % under 1998.

Andelen ärenden som leder till lagföring är

generellt sett lägre för ekomål än för andra mål.

Ekobrottsmyndigheten har analyserat det

balansavarbetningsuppdrag som regeringen i

mars 1996 gav Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen

och samtliga länsstyrelser för att väsentligt

minska antalet balanserade ekobrottsärenden.

Vid uppdragets slut den 30 juni 1998 hade antalet

balanserade ekobrottsärenden minskat från 10

239 till 4 861 eller med 53 %. Andelen

nedläggningsbeslut utanför

storstadsmyndigheterna uppgick i genomsnitt till

45 %. I storstadsmyndigheterna var andelen

högre. Stockholm låg i täten med en

nedläggningsandel på 76,3 % medan Västra

Götaland hade 60,7 % och Skåne 50,6 %

nedlagda ärenden. Ekobrottsmyndighetens

bedömning är att inte ens den högsta

nedläggningsandelen är särskilt anmärkningsvärd

med hänsyn till den betydande andelen äldre

ärenden.

*Stabsverksamheten vid Ekobrottsmyndigheten

Enligt Ekobrottsmyndigheten har

stabsuppgifterna utvecklats på ett positivt sätt.

Myndigheten har börjat bygga upp ett system för

uppföljning av den ekonomiska brottsligheten i

syfte att få en bättre helhetsbild av sådan

brottslighet. Den första delen av systemet skall

sättas i drift i slutet av 1999.

Myndigheten diskuterar med övriga

åklagarmyndigheter hur samordningsuppgiften

skall lösas.

Ekorådet består av Riksåklagaren,

Rikspolischefen, Generaltulldirektören samt

generaldirektörerna för Ekobrottsmyndigheten,

Riksskatteverket, Finansinspektionen och

Brotts-förebyggande rådet. Rådet har bildat en

beredningsgrupp med företrädare för samtliga

myndigheter som ingår i rådet. Gruppen har

initierat projekt som berört flera av

myndigheterna. Den har också haft en viktig roll

i informationsutbytet mellan myndigheterna.

Ekobrottsmyndigheten bedömer att behovet av

tidig information om nya företeelser inom den

ekonomiska brottsligheten har tillgodosetts.

Under 1998 har Ekobrottsmyndigheten inlett

ett samarbete med Rikskriminalpolisens

underrättelsetjänst, som också omfattar

Finanspolisen. Samarbetet syftar till att

bestämma ansvarsområden för respektive

myndighet och säkerställa att

Ekobrottsmyndigheten får tillgång till

nödvändig information.

Ekobrottsmyndigheten har tillsammans med

andra myndigheter satt i gång eller initierat flera

projekt med syfte att förebygga ekonomisk

brottslighet. Myndigheten har bl.a. tillsammans

med Riksrevisionsverket kartlagt förekomsten av

s.k. svart arbetskraft och föreslagit åtgärder mot

företeelsen.

Myndigheten har också inlett ett samarbete

med Finansinspektionen för att effektivisera

bekämpningen av insiderbrott.

*Statistik och målinventering vid

Ekobrottsmyndigheten

Verksamhetsstatistiken för

Ekobrottsmyndigheten består av

statistikuppgifter från åklagarväsendets

ärenderegister Brådis. Dessa statis-tikuppgifter är

viktiga för mål- och resultatstyrningen men visar

inte svårighetsgraden på de ärenden som

myndigheten hanterar. Ekobrotts-myndigheten

har därför genomfört en särskild inventering av

de ärenden som handläggs där. Myndigheten har

delat in målen i fyra kategorier: enkla mål,

normala/medelsvåra mål, särskilt krävande mål

och utländska framställningar om rättshjälp.

Indelningen har främst byggt på hur

resurskrävande målen bedömts vara. Som särskilt

krävande mål har räknats sådana som avser

kvalificerad brottslighet som antingen är

juridiskt komplicerad eller är av stor omfattning

och därigenom mycket resurskrävande. För att

ett mål skall anses vara av stor omfattning skall

det förväntas kräva minst fyra dagars

huvudförhandling. Av de 3 532 målen bedömdes

45 % som enkla, 46 % som medelsvåra och 8 %

som särskilt krävande. En procent av målen avsåg

utländska rättshjälpsframställningar.

Ekobrottsmyndigheten pekar på att

verksamhetsstatistiken för 1998 innehåller en rad

osäkerhetsfaktorer som en följd av

omregistreringar av ärenden m.m. i samband

med bildandet av myndigheten.

5.3.5 Personalförsörjning

*Åklagarorganisationen (exkl.Ekobrottsmyndig-

heten)

Vid utgången av år 1998 fanns det inom

åklagarväsendet 612 åklagare och 311 andra

anställda (exkl. personal vid Riksåklagarens

kansli samt åklagaraspiranter och extra åklagare).

Under budgetåret 1994/95 var det

genomsnittliga antalet anställda åklagare inom

organisationen 720 (exkl. personal vid

Riksåklagarens kansli). Därefter infördes

anställningsstopp under åren 1996 och 1997

vilket fick till följd att antalet åklagare under

budgetåret 1995/96 sjönk till 720 och 1997 till

703.

Under 1998 pensionerades 22 åklagare, 66

gick över till Ekobrottsmyndigheten och fem

slutade av annan anledning. Under året antogs 30

nya åklagaraspiranter. Dessutom tillfördes

organisationen sex åklagare externt. Under åren

1999-2002 kommer totalt 82 åklagare att

pensioneras. I dag finns det ca 170 åklagare som

har mer än 20 år på åklagarbanan. Till 2009

kommer dessa att ha gått i pension. Medelåldern

bland chefer och administratörer är hög.

Riksåklagaren konstaterar att utvecklingen

mot en jämnare könsfördelning fortsätter men

att andelen kvinnor är låg bland

kammarcheferna.

*Ekobrottsmyndigheten

Den 30 juni 1999 tjänstgjorde 391 personer vid

Ekobrottsmyndigheten. Av dessa var 200

anställda vid myndigheten. Övriga 191 var

poliser, anställda av polisväsendet och

inkommenderade för tjänstgöring vid

myndigheten. Poliserna har således kvar sina

anställningar inom polisväsendet, vilket innebär

att arbetsgivaransvaret för

Ekobrottsmyndighetens personal är uppdelat

mellan myndigheten och Rikspolisstyrelsen.

Riksåklagaren anställer åklagare vid Ekobrotts-

myndigheten.

Ekobrottsmyndighetens mål för

kompetensförsörjningen är att under år 2000 nå

upp till en personalstyrka av sammanlagt 425

personer, 88 åklagare, 209 poliser, 57 ekonomer,

41 administratörer och 24 anställda vid kansli

och stab. Rekryteringsbehovet fram till år 2002

beräknas till ca 20 åklagare, 30 poliser och fem

ekonomer.

Bemanningsmålet för 1998 har inte nåtts när

det gäller antalet åklagare. Anledningen till det är

enligt Ekobrottsmyndigheten främst att

myndigheten tagit hänsyn till bristen på åklagare

i landet. Myndigheten som samarbetar med

Riksåklagaren för att finna lösningar på

problemet, har rekryterat sju extra åklagare

externt.

Männen dominerar på chefs- och

handläggarnivå. Likaså är 80 % av

polispersonalen inom Ekobrottsmyndigheten

män. Bland administratörerna är

kvinnodominansen stor.

Ekobrottsmyndigheten planerar att satsa

kraftfullt på rekrytering för att nå upp till den

planerade bemanningsnivån. Myndigheten avser

att öka andelen kvinnor på chefs- och

handläggarnivå och andelen män bland

administratörerna.

5.3.6 Utvecklingsarbetet

*Metodutveckling

Riksåklagaren lade 1997 fram riktlinjer för att

skapa rationella och effektiva arbetsformer inom

åklagarväsendet. Riktlinjerna utgick från en

genomgripande analys av arbetet vid

åklagarkamrarna. Den resulterade i förslag till

nya arbetssätt och arbetsformer.

Åklagarväsendet har utvärderat och följt upp

projektet under 1998. Det konstaterades att en

betydande positiv utveckling hade ägt rum i

arbetsformerna vid åklagarkamrarna.

Ärendehanteringen hade förenklats genom en ny

arbetsorganisation och nya arbetssätt. IT-

användningen har stor betydelse. Den nya

modellen för arbetsfördelning har förbättrat

verksamhetsresultatet när det gäller

genomströmningstider, lagföringsandel och

produktionskostnad. Det fortsatta

förändringsarbetet skall vara målstyrt.

Kvalitetsarbetet inom åklagarväsendet syftar

till att verksamheten skall leva upp till de krav

som medborgarna, polisen, domstolarna och

andra samverkande myndigheter kan ställa på

den. Det kvalitetsarbete som sedan 1996

bedrivits vid åklagarkammaren i Umeå, där flera

förslag till förbättringar av verksamheten har

tagits fram, skall ligga till grund för det fortsatta

kvalitetsarbetet inom åklagarorganisationen.

Några av insatserna på det området har varit

gemensamma utbildningar, medarbetarenkäter

och aktivt arbete med feedback.

Åklagarkammaren har också samarbetat med

Polismyndigheten i Umeå för att säkra kvaliteten

i brottsutredningarna.

Vid Ekobrottsmyndigheten bedrivs arbetet i

åklagarledda arbetsgrupper med poliser,

ekonomer och personer med särskild kompetens

på IT-området. Organisationen av arbetet är

enligt myndigheten viktig för resultatet.

Myndigheten har initierat ytterligare åtgärder för

att förbättra utredningsverksamheten, bl.a. när

det gäller arbetsmetoder för att få fram och

analysera information som finns lagrad i datorer.

En framgångsrik ekobrottsbekämpning bygger

enligt myndig-heten på ingående och aktuella

kunskaper om t.ex. misstänkta personers

rörelsescheman och ekonomiska transaktioner

m.m. Inom avdelning-arna finns det därför

särskilda spaningsenheter som snabbt kan bistå

med detaljinformation i utredningsarbetet.

Myndigheten har också inlett en dialog med

konkursförvaltare för att skapa ett bättre

informationsutbyte. Ett system som innebär att

ett par åklagarkamrar tilldelas i huvudsak enklare

mål prövas för att åstadkomma en snabbare

handläggning av sådana mål. För att nå bättre

effektivitet i utredningsarbetet drivs vissa

förundersökningar i projektform. Generellt

uppställs krav på planmässighet i utredningarna.

*Samverkan mellan åklagarväsendet och polisen

Den övergripande inriktningen för det

gemensamma utvecklingssamarbete som pågått

sedan 1996 mellan åklagarväsendet och polisen

har varit att polisen skall ta ett utökat ansvar för

förhållandevis enkla och medelsvåra

brottsutredningar medan åklagarna i större

utsträckning skall koncentrera sig på de

komplicerade målen och utöva aktiv

förundersökningsledning i dessa.

Utvecklingsarbetet har resulterat i olika åtgärder

och nya arbetsmetoder.

Riksåklagaren beslutade i december 1997 efter

samråd med Rikspolisstyrelsen om nya allmänna

råd för fördelningen mellan åklagare och polis av

förundersökningsledning (Riksåklagarens

författningssamling 1997:12). Myndigheterna

skall ta fram lokala överenskommelser mellan

åklagare och polis om vem som skall ha

förundersökningsansvaret.

Överenskommelserna skall utgå från den

uppgiftsfördelning som framgår av

rättegångsbalken. Lokala förhållanden, brottets

generella straffvärde, ärendets karaktär och

svårighetsgrad samt den kompetens som finns

vid polismyndigheten skall vara avgörande för

ansvarsfördelningen. Under våren 1998 har

myndigheterna i de flesta län träffat sådana

överenskommelser. Det kommer på sikt att

innebära att polisen oftare får

förundersökningsansvaret i jämförelsevis enkla

och medelsvåra utredningar medan åklagarna får

utrymme att koncentrera sig på de komplicerade

utredningarna.

Granskningskommissionen i anledning av

brottsutredningen efter mordet på statsminister

Olof[REDACTED_EFTERNAMN] har i juni 1999 lämnat över sitt

betänkande (SOU 1999:88) till regeringen.

Regeringen har remitterat betänkandet till

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen för

synpunkter för framtiden på polis- och

åklagarverksamheten. Remissen avser framför

allt frågor om arbetsfördelningen mellan polis

och åklagare, rollen som förundersökningsledare,

utredningsorganisation och utredningsmetoder.

Vidare har arbetet med att effektivisera

lagföringen av förhållandevis enkla förseelser

fortsatt. Arbetet med att utfärda

strafförelägganden för enkla förseelser är en

belastning för åklagarväsendet. Utgångspunkten

är att förseelser och brott som inte kan föranleda

annan påföljd än penningböter i möjligaste mån

skall lagföras genom utfärdande av ordningsbot

av polisman. I samband med den nya

trafikförordningen skall ett nytt beslut om

ordningsbot träda i kraft den 1 oktober 1999.

Det bör föra med sig en ytterligare minskad

ärendeinströmning till åklagarorganisationen,

eftersom fler brott lagförs genom att polisen

utfärdar ordningsbot.

Utvecklingsarbetet under 1998 har också

omfattat frågor om kvalitetssäkring av

brottsutredningar och genomförande av den

arbetsmetodik som utvecklats i samarbete med

polisen. En särskild arbetsgrupp har lett

utvecklingsarbetet på central nivå. Den har följt

och stöttat det lokala utvecklingsarbetet och

arbetat med att effektivisera

utredningsverksamheten. Ett resultat av

gruppens arbete är att det på varje

polismyndighet utsetts en kontaktperson för

åklagarmentorerna. Det har varit till stor nytta

för samarbetet enligt arbetsgruppen.

Åklagarmyndigheterna har genomfört flera

insatser när det gäller samverkan med och

utbildning av närpolisen. Arbetet har varit

inriktat på att förbättra utredningarnas kvalitet

samt öka användandet av förenklade

utredningsförfaranden och utredningsstöd som

mallar och checklistor för enklare brott.

Åklagarmentorerna och andra åklagare har

genomfört betydande utbildningsinsatser för

poliser. Riksåklagaren har i årsredovisningen för

1998 angett att verksamheten med

åklagarmentorer motsvarade ca 10

årsarbetskrafter.

Åklagarmentorernas och kontaktåklagarnas

arbete har varit mångskiftande. Vid många

åklagarkamrar är en kontaktåklagare utsedd för

varje närpolisområde eller utredningsenhet.

Åklagarmentorerna och kontaktåklagarna har

utbildat polisen, gett råd i ärenden, infört system

för kvalitetssäkring av brottsutredningar,

genomgått arbetsbalanser och utarbetat olika

utredningsstöd. Åklagarmentorerna har också

tagits i anspråk för särskilda uppgifter såsom

samverkan med polisen vid utredningar om

våldsbrott mot kvinnor.

*Utvecklingen på IT-området

Åklagarväsendets IT-utveckling syftar till att

minimera registreringsarbetet, datorisera

manuella rutiner och ge åklagarna juridiskt stöd i

arbetet. Alla åklagare har nu tillgång till

rättsinformationssystemet InfoLex och

åklagarväsendets intranet RÅNET med juridisk

och administrativ information.

Ett nytt effektivt strafföreläggandesystem,

EnVis, har tagits i bruk under 1998. Ett

omfattande utvecklingsarbete som har påbörjats

under året skall göra det möjligt att i

åklagarsystemet Brådis kunna ta emot uppgifter

från polisens anmälansrutin, RAR. En sådan

möjlighet kan medföra stora administrativa

förenklingar. En ny besluts- och

underrättelserutin skall göra det möjligt att lagra

åklagares beslut elektroniskt. Samtidigt som

beslutet lagras upprättas en underrättelse till

misstänkta och målsägande i avskrivna mål.

Vid Ekobrottsmyndigheten utformas nu

också ett system för uppföljning av

ekobrottsbekämpningen. Den första delen av

systemet skall sättas i drift i slutet av 1999.

Därefter kommer statistikdatabasen att byggas

ut successivt. Målet är att under år 2001 ha en

databas som kan ge snabb och sammanhållen

redovisning av ekobrottsbekämpningen i landet,

uppgifter om brottseffekter och

myndighetsåtgärder samt information om nya

former av ekonomisk brottslighet.

*Arbetsproduktivitet (exkl. Ekobrottsmyndigheten)

Från 1996 har arbetsproduktiviteten inom

åklagarväsendet ökat och antalet avslutade

ärenden har varit oförändrat trots att antalet

inkommande ärenden fortsatt att minska. Det

som förändrats är att antalet faktiskt

årsarbetande minskat under perioden. Under

1996 minskade antalet kanslianställda med 192

personer. Antalet anställda minskade också

genom anställningsstoppet för åklagare under

1996-1997. Överföringen av resurser till

Ekobrottsmyndigheten innebar en minskning

med i genomsnitt 64 årsarbetande under 1998.

En oförändrad nivå på avslutade ärenden,

minskade kostnader och en minskning av

faktiska årsarbetare ger en minskad styckkostnad

och en ökad arbetsproduktivitet.

Enligt Riksåklagaren har

produktivitetsökningen varit möjlig på grund av

betydande arbetsinsatser av personalen. En

annan förklaring är moderniseringen och

rationaliseringen av organisation och

arbetsmetoder. Produktionen har på det sättet

kunnat bibehållas på en hög nivå.

5.3.7 Regeringens bedömning

*Verksamhetsmålen

Genom åklagarreformen 1996 skapades en

åklagarorganisation som var effektivare, mer

flexibel och mindre sårbar än den tidigare. Under

de senaste åren har åklagarväsendet utvecklat

organisationen och arbetsmetoderna samt

tillämpat nya former för ledning och styrning av

verksamheten. Arbetet har varit inriktat på att

anpassa organisationen till omvärldens krav och

finna de bästa formerna för att bekämpa den

alltmer komplicerade brottsligheten i samhället.

De senaste årens verksamhetsresultat pekar på

en fortsatt positiv utveckling. Regeringen

bedömer att förändringsprocessen inom

åklagarorganisationen är framgångsrik och att de

mål som slagits fast för verksamheten i stort sett

uppfyllts.

Åklagarväsendet har under 1998 lagt ner stora

resurser på de prioriterade områdena. Det är

viktigt att ambitionsnivån är hög när det gäller

att effektivisera verksamheten på dessa områden

ytterligare, bl.a. när det gäller lagföringsprocent

och genomströmningstider.

Vid Ekobrottsmyndigheten bedrivs det

operativa arbetet i nära arbetsgemenskap mellan

åklagare, poliser, ekonomer och personer med

särskild kompetens på IT-området.

Erfarenheterna av att de olika

personalkategorierna är samlokaliserade och

arbetar nära varandra är goda.

Inom myndigheten pågår också ett intensivt

arbete för att ytterligare förbättra utrednings-

och stabsverksamheten. Flera projekt har inletts

som inger gott hopp om att verksamheten nu

efter uppbyggnadskedet skall fortsätta att

utvecklas på det sätt som avsetts med reformen.

Regeringen anser att inrättandet av Ekobrotts-

myndigheten har skapat goda förutsättningar för

en effektivare ekobrottsbekämpning.

Myndigheten har ett behov av ytterligare

rekrytering under de närmaste åren för att de nya

arbetsformerna skall kunna utvecklas enligt

planerna. Redan de siffror som finns att tillgå om

verksamhetsresultatet för det första halvåret

1999 ger vid handen att det finns anledning att se

fram mot goda verksamhetsresultat från

myndigheten.

*Ärendebalanser och lagföringsprocent

Det är glädjande att ärendebalanserna har

minskat och att åklagarväsendet avslutat fler

ärenden än vad som kommit in. Det är också

positivt att lagföringsandelen har fortsatt att öka

trots att det fanns färre åklagare och betydligt

färre kanslianställda än år 1996. Att

arbetsproduktiviteten har ökat kan delvis

förklaras av att de senaste årens omfattande

metod- och IT-utvecklingsarbete nu börjar ge

resultat.

Genomströmningstiderna har ökat för nästan

alla brottstyper under 1998. Enligt Riksåklagaren

har de förhållandevis långa

genomströmningstiderna sannolikt berott på att

åklagarmyndigheterna har arbetat av

ärendebalanser och då avslutat många äldre mål.

Enligt regeringens bedömning bör det vara

möjligt att väsentligt minska genomsnittstiden

för ett beslut i åtalsfrågan när det gäller en färdig

förundersökning om våldsbrott. I dag är den

tiden i genomsnitt 46 dagar. Riksåklagaren har

förklarat att en sådan målsättning finns redan för

år 1999. Det första halvåret 1999 har

genomströmningstiderna minskat något.

Under perioden 1996-1998 har antalet

inkommande ärenden minskat med drygt 12 %.

Minskningen tenderar att fortsätta.

Riksåklagaren analyserar i samarbete med

Rikspolisstyrelsen vad den minskade

ärendeinströmningen beror på.

Under 1998 avskrevs inom åklagarväsendet

ca 19 % av de färdiga förundersökningarna, varav

16 % med motiveringen att brott inte kunde

styrkas. I färdiga ärenden om våldsbrott var

andelen avskrivningsbeslut under 1998 generellt

hög, mellan 26 och 35 %. Riksåklagaren avser att

undersöka orsakerna till detta och genomföra de

åtgärder som krävs för att ytterligare

effektivisera utredningsverksamheten. Sådana

åtgärder är viktiga för allmänhetens förtroende

för rättsväsendet.

Det pågående metod-, IT- och

kompetensutvecklingsarbetet inom

åklagarväsendet syftar till kortare

genomströmningstider och en minskad

avskrivningsandel när det gäller färdiga

förundersökningar. Åklagarväsendets och

polisens gemensamma arbete för att förbättra

förundersökningarnas kvalitet och effektivisera

utrednings-arbetet är också ett viktigt led i den

utvecklingen.

5.4 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några

invändningar i revisionsberättelserna för år 1998

avseende myndigheterna inom

verksamhetsområdet.

5.5 Pågående och planerade

förändringar inom

åklagarväsendet

Regeringen slår fast att arbetet med att

effektivisera och modernisera

åklagarverksamheten skall fortsätta.

Moderniseringen skall utgå från ett

medborgarperspektiv och från en helhetsyn på

rättsväsendet. Utvecklingen på flera

brottsområden har fört med sig att det ställs allt

högre krav på åklagarna bl.a. när det gäller

kompetensnivå, ett aktivt

förundersökningsledarskap samt ett ökat

helhetsengagemang i brottsbekämpningen.

Därför är det viktigt med kompetens-, metod-

och IT- utveckling inom åklagarorganisationen.

Det är också nödvändigt att åklagarväsendet

och polisen vidareutvecklar de gemensamma

arbetsmetoderna och formerna för intensifierad

samverkan. Initialt har samarbetet mellan

åklagarväsendet och polisen främst inneburit att

utredningsverksamheten vid närpolisen har

effektiviserats. På sikt bör samarbetet också leda

till en effektivare bekämpning av den grövre

kriminaliteten.

5.5.1 Miljöbrottslighet

*Kampen mot miljöbrott skall utvecklas inom

ramen för en ny organisation

Regeringen konstaterar att bekämpandet av

miljöbrott är ett viktigt led i arbetet med att

skydda miljön. Det är därför nödvändigt att det

inom åklagarväsendet byggs upp en flexibel orga-

nisation för en effektiv handläggning av de

många gånger svårutredda miljöbrotten. En så-

dan utveckling förutsätter att det finns åklagare

och poliser som har hög kompetens på miljö-

brottsområdet.

Riksåklagaren har på regeringens uppdrag

utarbetat förslag till effektivare utredning av

miljöbrott (Riksåklagarens rapport Effektivare

miljöbrottsbekämpning, december 1998).

Rapporten har remissbehandlats. Riksåklagaren

har i juni 1999 kommit in med en skrivelse till

regeringen med preciseringar till förslaget om

hur en miljöbrottsorganisation kan utformas.

Regeringen ansluter sig till Riksåklagarens

förslag och har den 1 juli 1999 uppdragit åt

Riksåklagaren att förbereda inrättandet av en ny

och flexibel organisation för

miljöbrottsbekämpning. Riksåklagaren bedömer

att det skall finnas totalt 14 åklagare för

miljöbrottsbekämpning. Den geografiska

placeringen av dessa åklagare bör enligt

Riksåklagaren göras på ett sådant sätt att ett

dagligt och nära samarbete med polisens utredare

kan utvecklas.

Regeringen kommer därför att för budgetåret

2000 satsa 13 miljoner kronor på en

effektivisering av miljöbrottsbekämpningen.

Inom åklagarväsendet finns ett stort behov av

utbildning och kompetensutveckling när det

gäller frågor som rör miljöbrottsbekämpningen.

Regeringen anser att ambitionsnivån i

reformarbetet måste vara hög.

Alla myndigheter inom åklagarväsendet och

polisen skall ha ett operativt ansvar för

miljöbrottsbekämpningen.

Ekobrottsmyndigheten skall dock inte ha något

sådant ansvar med undantag för de situationer

när det finns sådana samband mellan utredningar

om ekonomisk brottslighet och miljöbrottslighet

att det är lämpligast att gemensam handläggning

sker där.

Riksåklagaren skall ha ett samordningsansvar

för miljöbrottsbekämpningen och bestämmer

närmare hur samordningen skall ske. Det skall

hos Riksåklagaren finnas en central enhet som

främst skall svara för samordningen inom

miljöbrottsbekämpningen. Enheten skall

dessutom, i den omfattning som Riksåklagaren

bestämmer, biträda vid handläggningen av

svårutredda brott mot miljön. Endast i

undantagsfall bör enheten själv ansvara för

handläggningen av utredningar om brott mot

miljön.

För att miljöbrottsbekämpningen skall

fungera effektivt är en fördjupad samverkan

mellan polis, åklagare och tillsynsmyndigheter

nödvändig. Riksåklagaren avser att i samarbete

med Rikspolisstyrelsen ta fram

kompetensutvecklingsplaner för åklagare och

poliser som arbetar med miljöbrottsutredningar

liksom för samverkan om

miljöbrottsbekämpning.

Enligt Riksåklagaren bör en grundläggande

utbildning genomföras för alla åklagare och

poliser som handlägger utredningar om brott

mot miljön. En sådan utbildning bör enligt

Riksåklagaren vara helt eller delvis öppen för

personal från bl.a. tillsynsmyndigheterna,

Kustbevakningen och räddningstjänsten.

5.5.2 Bekämpning av ekonomisk

brottslighet

*Uppbyggnaden av Ekobrottsmyndigheten skall

fullföljas och myndighetens verksamhet skall

utvecklas

Den ekonomiska brottsligheten är ett allvarligt

hot mot näringslivets funktion och den enskildes

trygghet i ekonomiska sammanhang. Att

bekämpa ekobrott effektivt ställer stora och

speciella krav på bl.a. kompetens och

arbetsmetoder, inte minst när det gäller

myndighetssamarbete. Ekobrottsmyndigheten är

särskilt anpassad för denna speciella form av

brottsbekämpning.

Ekobrottsmyndigheten befinner sig i ett

uppbyggnadsskede. Det är viktigt att

organisationsarbetet fullföljs och att

myndigheten byggs ut enligt planerna. Det är

också viktigt att utvecklingen av arbetsmetoder

och specialistkompetens inom

ekobrottsbekämpningen fortsätter. Det handlar

inte bara om att förbättra det operativa,

brottsutredande arbetet med åklagare, poliser

och olika slag av specialister i nära samverkan.

Också uppbyggandet av de nationella

stabsfunktionerna skall fortsätta för att göra

Ekobrottsmyndigheten till ett kompetens- och

kunskapscentrum i fråga om ekobrott och

ekobrottsbekämpning. Statsmakterna,

myndigheter och näringsliv behöver fortlöpande

information om ekobrottsligheten och tidiga

varningssignaler om nya brottsformer och

brottsliga metoder. De nationella

stabsfunktionerna skall tillhandahålla sådan

information.

EU-bedrägeridelegationen har i juni 1999

föreslagit att delegationen skall avvecklas och att

Ekobrottsmyndigheten successivt, under längst

sex månader fr.o.m. den 1 januari 2000, skall ta

över ansvaret för att samordna skyddet för

gemenskapernas finansiella intressen. Det gäller

frågor om utvecklingen av oegentligheter med

EU-medel i Sverige samt åtgärder för att att

hindra och beivra sådant fusk.

Ekobrottsmyndigheten föreslås även ta över

rollen som kontaktmyndighet till EU-

kommissionens bedrägeribekämpningsbyrå

(OLAF). Vidare föreslås att ett särskilt råd knyts

till Ekobrottsmyndigheten för att säkra fortsatt

god samverkan mellan de berörda

myndigheterna inom området.

Delegationens förslag innebär att

Ekobrottsmyndigheten skall bedriva den nya

verksamheten i hela landet inom såväl det

administrativa som det straffrättsliga området.

Regeringen delar delegationens slutsatser att

Ekobrottsmyndigheten är den bäst lämpade

myndigheten att ta över delegationens arbete och

att ett organ för samarbete mellan berörda

myndigheter bör inrättas. För att genomföra

förslaget avser regeringen att under hösten 1999

genomföra nödvändiga förändringar i Ekobrotts-

myndighetens instruktion. Kostnaden för den

nya verksamheten beräknas till 1,5 miljoner

kronor per år. Sammanlagt 1,2 miljoner kronor

tillförs Ekobrottsmyndighetens anslag från

anslag inom andra utgiftsområden (se avsnitt

5.6). Resterande 300 000 kronor finansieras inom

Ekobrottsmyndighetens anslag.

5.5.3 Bekämpning av grov och

gränsöverskridande brottslighet

*Åklagarväsendet skall fortsätta att utveckla

bekämpningen av grov och gränsöverskridande

brottslighet i samarbete med polisen

Enligt regeringens bedömning är det nödvändigt

att åklagarväsendet organiseras på ett sådant sätt

att bekämpningen av den grova och

gränsöverskridande brottsligheten blir ännu

effektivare. Åklagarna har en ledande och

betydelsefull roll i sådana brottsutredningar. Det

ställs därför stora krav på dem bl.a. i fråga om

specialkompetens och helhetsengagemang i

utredningsverksamheten som bör ske i nära

samarbete med polisen.

Riksåklagaren har i verksamhetsplanen för

1998 uppdragit åt åklagarmyndigheterna att vidta

särskilda åtgärder mot den grova och

gränsöverskridande brottsligheten. Uppdraget

till myndigheterna innefattar åtgärder eller

förslag i fråga om organisation, arbetsformer och

kompetens för bekämpningen av sådan

brottslighet. De förslag som har kommit in till

Riksåklagaren från åklagarmyndigheterna avser

huvudsakligen åtgärder för att höja

åklagarkompetensen på området och förbättra

förutsättningarna för en förstärkt samverkan

med polisen. Riksåklagaren har ännu inte tagit

slutlig ställning till hur organisationen av den

verksamheten bör byggas upp, men har beslutat

att uppdra åt kvalificerade specialiståklagare att

vid varje myndighet bygga upp funktioner för

bekämpning av grov, organiserad och

gränsöverskridande brottslighet.

Regeringen anser att det är viktigt att

förändringsprocessen på området fortsätter. Det

är också viktigt att Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen gemensamt fortsätter att

verka för att finna lämpliga samarbetsformer för

att effektivare bekämpa den grova

gränsöverskridande brottsligheten.

5.5.4 Skyddet för kvinnor och barn

Åklagarorganisationen har bedrivit ett väl

planerat och ambitiöst utvecklingsarbete för att

effektivisera bekämpningen av de våldsbrott som

begås i hemmen mot framför allt kvinnor och

barn. Det är en angelägen uppgift för

åklagarorganisationen att fortsätta och

intensifiera utvecklingsarbetet för att förbättra

de samlade åtgärderna mot denna brottslighet.

För att effektivt bekämpa brottslighet av detta

slag krävs ett väl utvecklat samarbete med såväl

andra myndigheter som frivilligorganisationer.

I enlighet med Riksåklagarens allmänna råd

om ledningen av förundersökning i brottmål

(Riksåklagarens författningssamling 1997:12)

leder oftast åklagaren utredning om brott som

innefattar våld mot närstående kvinna, även om

brottet inte är grovt. Åklagarna fyller således en

viktig funktion när det gäller att i aktiv

samverkan med polisen vidta snabba och

adekvata åtgärder för att säkerställa en hög

utredningskvalitet i den här typen av

utredningar. Det är också viktigt att det finns väl

fungerande arbetsrutiner mellan polis och

åklagare bl.a. när det gäller att snabbt få fram ett

underlag för ett eventuellt beslut om

straffprocessuella tvångsmedel eller om

besöksförbud. Det är åklagaren som är behörig

att fatta sådana beslut.

Regeringen har i regleringsbrevet för år 1999

gett Riksåklagaren i uppdrag att tillsammans med

Rikspolisstyrelsen se över och förbättra

rutinerna i ärenden om besöksförbud.

Myndigheterna skall i arbetet beakta

Brottsofferutredningens förslag i dessa delar

(SOU 1998:40) och i samband med

årsredovisningen för år 1999 redovisa de åtgärder

som har vidtagits. Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen bedriver ett gemensamt arbete

i dessa frågor och har bl.a. utarbetat en handbok i

brottsofferfrågor. Dessutom pågår ett

analysarbete av material som har samlats in. Det

arbetet kommer att resultera i en översyn av de

föreskrifter som Riksåklagaren utfärdade år 1997

(Riksåklagarens författningssamling 1997:7).

Frågan kommer också att behandlas under en

planerad seminarieserie under hösten år 1999

tillsammans med polisen.

5.5.5 Brott med inslag av rasism,

främlingsfientlighet eller homofobi

Regeringen understryker vikten av att åklagar-

och polisväsendet ägnar särskild uppmärksamhet

åt brott med rasistiska inslag.

Åklagarväsendet har under senare år vidtagit

flera åtgärder för att mer effektivt bekämpa brott

med rasistiska eller främlingsfientliga inslag.

Regeringen anser att ambitionsnivån inom

åklagarorganisationen skall vara fortsatt hög när

det gäller att förbättra metoderna för utredning

av sådana brott. Det är också angeläget att

åklagarorganisationen utvecklar effektiva

utredningsmetoder för brott med homofobiska

inslag. En viktig förutsättning för

utvecklingsarbetet är att samarbetet mellan

åklagare och polis förbättras ytterligare.

Regeringen konstaterar också att det är viktigt

att åklagarna får kontinuerlig utbildning i frågor

om bekämpning av brottslighet med rasistiska,

främlingsfientliga eller homofobiska inslag.

5.5.6 Internationellt arbete

*Det internationella samarbetet skall förbättras

Regeringen lägger stor vikt vid att arbetet med

att utarbeta nya instrument för ett förbättrat

rättsligt samarbete över gränserna fortsätter. Den

gränsöverskridande brottslighetens utveckling

kräver ett utökat gränsöverskridande samarbete

mellan de brottsbekämpande myndigheterna.

Riksåklagaren deltar aktivt i EU:s arbete med

att genomföra den s.k. aktionsplanen mot

organiserad brottslighet samt i det europeiska

nätverk som inrättats för att förbättra det

rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna.

Kontaktpersonerna i nätverket skall kunna förse

sina motsvarigheter i andra medlemsstater med

praktisk information om rättssystemet.

Riksåklagaren deltar också i arbetet med en

handbok för det rättsliga samarbetet inom EU.

Åklagarväsendet medverkar i ökad omfattning i

utvecklingssamarbetet på rättsområdet med

Estland, Lettland, Litauen och Polen.

Rättsutvecklingssamarbetet syftar till att

underlätta för dessa länder att bli medlemmar i

EU. Riksåklagaren har åtagit sig det svenska

samordningsansvaret för Rikspolisstyrelsens,

Riksåklagarens, Ekobrottsmyndighetens,

Brottsförebyggande rådets samt

Domstolsverkets medverkan i det mellan Kom-

missionen och Europarådet gemensamma pro-

grammet Octopus II. Syftet med programmet är

att förstärka ländernas insatser mot korruption

och organiserad brottslighet.

De nordiska riksåklagarna träffas regelbundet

för att se över det nordiska rättshjälpsamarbetet.

Efter initiativ av Sverige i Aktionsgruppen mot

organiserad brottslighet i Östersjöområdet

bildades i april 1997 ett särskilt

Östersjösamarbete för åklagare. Det senaste

Riksåklagarmötet inom ramen för det samarbetet

hölls i april 1999. Riksåklagarna beslutade då att

arbetet med att höja kompetensen inom

rättshjälp i brottmål skulle fortsätta. Som en del

av det arbetet har en handbok om inbördes

rättshjälp i brottmål och utlämningsfrågor

färdigställts och reviderats. Ett antal

arbetsgrupper har bildats som arbetar med

samarbetsfrågor rörande rättshjälp i brottmål,

penningtvätt, miljöbrott samt handel med och

sexuella övergrepp mot kvinnor och barn. Nästa

Östersjöriksåklagarmöte äger rum i Danmark i

februari 2000.

5.5.7 Kompetensutveckling

*Kompetensen inom åklagarväsendet skall vara

hög

Det är nu viktigt att konsolidera och gå vidare

med det omfattande reformarbetet. Regeringen

konstaterar därför bl.a. att utbildning och

återkommande möjligheter till

kompetensutveckling för åklagare och andra

personalkategorier inom åklagarorganisationen

skapar en effektivare organisation och inspirerar

till en högre ambitionsnivå i arbetet. Det är också

nödvändigt att åklagarna har en hög

kompetensnivå för att kunna utöva aktiv

förundersökningsledning i svåra utredningar om

t.ex. miljöbrottslighet, ekobrottslighet, grov

organiserad brottslighet eller IT-relaterad

brottslighet. Regeringen finner det därför

nödvändigt att tilldela åklagarväsendet ytterligare

resurser för kompetensutvecklingsinsatser.

Det långsiktiga reformarbete som pågår inom

åklagarväsendet kommer att medföra behov av

ytterligare resursförstärkningar budgetåren 2001

och 2002 för att bygga upp och förstärka

kompetensen på alla nivåer inom

åklagarorganisationen.

Riksåklagarens kansli har gjort en omfattande

översyn av åtgärder som är betydelsefulla för att

utveckla en hög kompetens inom

åklagarorganisationen. Arbetet har i första hand

inriktats på att skapa en ny åklagarutbildning

som är anpassad till de krav som brottslighetens

utveckling och den ökade internationaliseringen

ställer.

Grundutbildningen för åklagare har

reformerats i grunden. Praktikutbildningen har

förstärkts och den teoretiska utbildningsdelen

genomförs i en serie kurser, Åklagarkurs I-IV,

som vardera omfattar 3-4 veckors

internatutbildning.

Under 1999 har ett projekt för att etablera en

kvalificerad reguljär vidareutbildning för åklagare

gått in i en genomförandefas. 20 miljoner kronor

har avsatts för utbildningssatsningen.

Riksåklagaren har angett att det är av strategisk

vikt för brottsbekämpningen att hålla den nivån

på kompetensutvecklingen under de kommande

åren.

I det nya utbildningsprogrammet har också en

principiell plan upprättats för utvecklingen av

chefsrollen. Programmet innehåller bl.a. en

grundkurs för nya chefer och idéseminarium i

ledarskap.

Under 1999 har 60 specialisttjänster inrättats

inom åklagarväsendet. Tanken är att de skall

förstärka kompetensen inom vissa angelägna

områden, t.ex. när det gäller miljöbrott och vissa

grova våldsbrott. Dessa åklagare kommer att

genomgå särskild utbildning.

Det finns ett stort behov av utbildning och

kompetensutveckling inom

Ekobrottsmyndigheten. De områden som

myndigheten har riktat in sig på är ekoutbildning

för åklagare, poliser och ekonomer, IT-

utbildning, arbetsledarutbildning för

kansliföreståndare samt framtagande av ett

chefsutvecklingsprogram.

5.6 Anslag

B1 Åklagarorganisationen

Tabell 5.2 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

583 806

Anslags-

sparande

10 590

1999

Anslag

620 140

Utgifts-

prognos

615 000

2000

Förslag

694 997

2001

Beräknat

715 493

1

2002

Beräknat

726 471

2

1 Motsvarar 704 997 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 704 997 tkr i 2000 års prisnivå.

Vid utgången av år 1997 hade

åklagarorganisationen utnyttjat anslagskrediten

med drygt 40 miljoner kronor. Under år 1998

förbrukade åklagarorganisationen knappt 584

miljoner kronor, vilket innebar att ett

anslagssparande om 10,6 miljoner kronor hade

byggts upp vid utgången av år 1998. De senaste

årens ekonomiska obalans är därmed över.

Utfallet för första halvåret 1999 samt prognosen

för återstoden av innevarande år pekar på att det

ekonomiska läget kommer att vara fortsatt gott

vid utgången av år 1999.

Regeringens överväganden

Slutsatser

Åklagarorganisationen skall ges ekonomiska

förutsättningar att fullfölja det omfattande

reformarbete som genomförts under de senaste

åren. För budgetåret 1999 tilldelades

åklagarorganisationen 10 miljoner kronor som

en engångsvis satsning på bland annat

kompetensutveckling och till att ytterligare

utveckla samverkan med polisen. Regeringen gör

bedömningen att en särskild satsning på

kompetensutveckling är nödvändig även för år

2000. Av den anledningen har

åklagarorganisationens anslag justerats upp

engångsvis med 10 miljoner kronor på

tilläggsbudget i denna proposition (se avsnittet

om tilläggsbudget i volym 1).

Vidare kräver den nya organisationen för

bekämpning av miljöbrottslighet ökade resurser.

Mot bakgrund av detta anser regeringen att

åklagarorganisationen skall tillföras 13 miljoner

kronor år 2000 och 23 miljoner kronor år 2001

respektive 2002 från den ramhöjning på

150 miljoner kronor för rättsväsendet som

aviserades i 1999 års ekonomiska vårproposition.

Till följd av att Ekobrottsmyndighetens

verksamhetsområde utvidgats med Hallands län

och Gotlands län minskas åklagarorganisationens

anslag med 380 000 kronor, vilket motsvarar

kostnaden för den personal som

Ekobrottsmyndigheten tar över från

åklagarorganisationen. Samtidigt höjs anslaget B

1 Ekobrottsmyndigheten med motsvarande

belopp (se avsnittet om tilläggsbudget i volym

1).

Som kompensation för beräknade

utgiftsökningar för löner, lokaler m.m. räknas

anslaget upp med 15,4 miljoner kronor. Vid

anslagsberäkningen har en teknisk justering

gjorts av anslaget. Justeringen har genomförts

för att korrigera tidigare i anslaget inlagd

kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts

57 434 000 kronor.

Sammantaget föreslås därmed 2000 års anslag

uppgå till 694 997 000 kronor. För åren 2001 och

2002 beräknas anslaget till 715 493 000 kronor

respektive 726 471 000 kronor.

Tabell 5.3 Beräkning av anslag

Tusental kronor

Anslag 1999

620 140

Pris- och löneomräkning

15 375

Ändringar m. a. a. tidigare beslut

-10 000

Rampåverkande överföringar, nettoförändring

12 048

Engångsvisa överföringar, nettoförändring

0

Justering av premier

57 434

Anslag 2000

694 997

Frågan om ytterligare resurser till rättsväsendet

åren 2001 och 2002 behandlas i avsnitt 3.5.3.

B2 Ekobrottsmyndigheten

Tabell 5.4 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

156 719

Anslags-

sparande

23 381

1999

Anslag

199 197

Utgifts-

prognos

216 000

2000

Förslag

250 933

2001

Beräknat

264 818

1

2002

Beräknat

268 881

2

1 Motsvarar 260 933 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 260 933 tkr i 2000 års prisnivå.

Ekobrottsmyndighetens anslag uppgick år 1998

till 180 miljoner kronor. Förbrukningen under

året uppgick till 157 miljoner kronor. Vid

utgången av år 1998 hade man således byggt upp

ett anslagssparande om 23,4 miljoner kronor.

Prognosen för år 1999 visar att anslagssparandet

kommer att minska till ca 6,6 miljoner kronor

vid utgången av år 1999. Sammantaget betyder

det att Ekobrottsmyndighetens ekonomiska

situation vid utgången av år 1999 kommer att

vara god.

Regeringens överväganden

Slutsatser

I enlighet med 1999 års budgetproposition

(prop. 1998/99:1, utg.omr. 4, bet. 1998/99:JuU1,

rskr. 1998/99:80) har Ekobrottsmyndigheten

tillförts 90 miljoner kronor för perioden 1999 -

2001, fördelat på 10 miljoner kronor år 1999 och

40 miljoner kronor år 2000 respektive år 2001.

Resurstillskottet var nödvändigt för att ge

Ekobrottsmyndigheten förutsättningar för att

klara en alltmer komplicerad brottslighet och

kunna ha den offensiva roll inom

ekobrottsbekämpningen som samhället kräver.

För att ge Ekobrottsmyndigheten

förutsättningar för att kunna fullfölja

uppbyggnaden av myndigheten anser regeringen

att ytterligare resursförstärkningar är

nödvändiga. Därför föreslår regeringen att

Ekobrottsmyndigheten tillförs 5 miljoner kronor

år 2000 och 15 miljoner kronor år 2001

respektive år 2002.

Till följd av att Ekobrottsmyndighetens

verksamhetsområde utvidgats med Hallands län

och Gotlands län tillförs Ekobrottsmyndigheten

medel från polisorganisationen respektive

åklagarorganisationen motsvarande kostnaden

för den personal som förs över till

Ekobrottsmyndigheten. Myndighetens anslag

höjs med 2,6 miljoner kronor samtidigt som

anslaget B 1 Åklagarorganisationen minskas med

380 000 kronor och anslaget A 1

Polisorganisationen minskas med 2,22 miljoner

kronor (se avsnitt om tilläggsbudget i volym 1).

Vidare tillförs Ekobrottsmyndigheten

sammanlagt 1,2 miljoner kronor till följd av att

myndigheten tar över EU-

bedrägeridelegationens uppgifter. Samtidigt

minskas andra utgiftsområdets anslag A 13

Utvecklingsarbete med 600 000 kronor,

fjortonde utgiftsområdets anslag A 1

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader

med 150 000 kronor, nittonde utgiftsområdets

anslag A 1 Allmänna regionalpolitiska åtgärder

med 150 000 kronor och tjugotredje

utgiftsområdets anslag B16 Räntekostnader för

förskot-terade arealersättningar m.m. med

300 000 kronor.

Vissa justeringar har gjorts som motsvaras av

ändrade utgifter. Som kompensation för

beräknade utgiftsökningar för löner, lokaler

m.m. räknas anslaget ned med 26 000 kronor.

Vid anslagsberäkningen har också en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera den kompensation

som tidigare i anslaget inlagd kompensation för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts

10 362 000 kronor.

Sammantaget föreslås därmed 2000 års anslag

uppgå till 250 933 000 kronor. För åren 2001 och

2002 beräknas anslaget till 264 818 000 kronor

respektive 268 881 000 kronor.

Tabell 5.5 Beräkning av anslag

Tusental kronor

Anslag 1999

199 197

Pris- och löneomräkning

-26

Ändringar m. a. a. tidigare beslut

30 000

Rampåverkande överföringar, nettoförändring

11 400

Engångsvisa överföringar, nettoförändring

0

Justering av premier

10 362

Anslag 2000

250 933

Frågan om ytterligare resurser till rättsväsendet

åren 2001 och 2002 behandlas i avsnitt 3.5.3

6 Domstolsväsendet m.m.

6.1 Omfattning

Domstolsverket är central

förvaltningsmyndighet för de allmänna

domstolarna, de allmänna

förvaltningsdomstolarna, arrendenämnderna,

hyresnämnderna och Rättshjälpsmyndigheten.

Allmänna domstolar är de 95 tingsrätterna, de

6 hovrätterna och Högsta domstolen. Allmänna

förvaltningsdomstolar är de 23 länsrätterna, de 4

kammarrätterna och Regeringsrätten. Vid

årsskiftet 1998/99 inrättades miljödomstolar i

Stockholms, Växjö, Vänersborgs, Östersunds

och Umeå tingsrätter samt en miljööverdomstol

i Svea hovrätt. Miljödomstolarna och

Miljööverdomstolen handlägger mål enligt

miljöbalken, bl.a. vattenmål. Därför avvecklades

samtidigt Vattenöverdomstolen i Svea hovrätt

och vattendomstolarna i nämnda tingsrätter samt

i Luleå tingsrätt.

6.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 6.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

3 063

3 067

3 169

3 359

3 381

3 430

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret

1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Förändringar

Moderniseringen och renodlingen av

domstolsverksamheten fortsätter.

Fem miljödomstolar och en Miljööverdomstol

inrättades vid årsskiftet 1998/99.

De allmänna advokatbyråerna avvecklas under

år 1999.

Minsta tiden för fiskalstjänstgöring i tingsrätt

eller länsrätt föreslås ändras från ett år till två år.

Inskrivningsverksamheten föreslås

koncentreras till sju inskrivningsmyndigheter.

Bouppteckningshanteringen föreslås överföras

till skatteförvaltningen.

Av den ramhöjning på 150 miljoner kronor

för rättsväsendet som aviserades i 1999 års

ekonomiska vårproposition tilldelas

domstolsväsendet, för att med oförminskad kraft

kunna fortsätta med moderniseringsarbetet, 110

miljoner kronor år 2000 samt 85 miljoner kronor

för vartdera av åren 2001 och 2002.

Frågan om ytterligare resurser till

rättsväsendet åren 2001 och 2002 behandlas i

avsnitt 3.5.3.

Prioriteringar

Moderniseringen av domstolsväsendet fortsätter

för att det skall stå väl rustat för 2000-talet.

Moderniseringen skall bl.a. ske genom renodling

av domstolarna och domarrollen, möjligheter till

samverkan mellan domstolarna,

kompetensutveckling av personalen och

förenklade förfaranderegler.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Inom flertalet domstolsslag finns ett stort antal

äldre mål i balans. Vidare har

genomströmningstiderna i de flesta fall ökat

något under 1998 och antalet mål som vid

utgången av 1998 var färdiga för avgörande var

förhållandevis högt i samtliga domstolsslag utom

vid tingsrätterna.

Arbetsläget är oroande särskilt i hovrätterna

och i de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Domstolsväsendet har förbrukat 73 miljoner

kronor mer än vad som år 1998 anslagits för

verksamheten. Vid budgetårets slut uppgick

anslagssparandet eller det ackumulerade

överskottet till 85 miljoner kronor. Under år

1999 beräknas domstolsväsendet förbruka hela

anslags-sparandet samt behöva utnyttja

anslagskrediten med ca 16 miljoner kronor.

6.3 Resultatbedömning

Målet för domstolsväsendet är att avgöra mål och

ärenden på ett rättssäkert och effektivt sätt.

För att kunna göra en bedömning av

rättssäkerheten och effektiviteten bör hänsyn tas

till utvecklingen av ett antal faktorer. En del

faktorer är mätbara medan andra faktorer, t.ex.

kvalitet, är svårare att mäta. De faktorer som i

dag är möjliga att mäta och följa upp för att

möjliggöra en bedömning av resultatet är t.ex.

- antalet inkomna, avgjorda och balanserade

mål

- omloppstider, balansernas åldersstruktur,

styckkostnad samt andelen förordnade

offentliga försvarare och

målsägandebiträden

- i vilken utsträckning mål avgörs så snart de

är färdigberedda.

Ett förhållande som är intressant att följa och

som har betydelse för resultatet är tillgången på

personal och personalsammansättningen.

6.3.1 De allmänna domstolarna

*Tingsrätterna

Diagram 6.1 Tingsrätternas målutveckling 1994/95-1998

Som framgår av diagrammet har antalet inkomna

och avgjorda mål gradvis minskat under perioden

1994/95 - 1998. Det finns en skillnad mellan

tvistemål och brottmål. Antalet inkomna och

avgjorda brottmål har, efter att ha minskat under

flera år, ökat under 1998 medan tvistemålen

fortsatt att minska. Antalsmässigt har inkomna

tvistemål minskat mer än vad inkomna brottmål

ökat.

Jämfört med 1994/95 har antalet inkomna

tvistemål totalt minskat med ca 21 % och antalet

inkomna brottmål med ca 16 %. Lagändringar

har skett under perioden som påverkat antalet

inkomna mål, bl.a. avkriminalisering av vissa

brott, särskilda restriktioner för åtalsprövning,

utvidgade möjligheter till strafföreläggande och

ändringar i familjelagstiftningen.

Tingsrätternas genomsnittliga förhandlingstid

för såväl tvistemål som brottmål ökade under

perioden 1994/95 - 1998 med närmare 24

respektive 19 minuter per mål. Antalet tvistemål

respektive brottmål med mer än tolv timmars

förhandlingstid har också ökat. Antalet brottmål

med mer än en tilltalad har dock i stort sett varit

oförändrat.

I diagrammen nedan redovisas utvecklingen

under perioden 1994/95-1998 avseende

tingsrätternas genomströmningstider och

åldersstrukturen på balanserade mål.

Genomströmningstiderna anges som

genomsnittliga tider.

Diagram 6.2 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader)

Som framgår har genomströmningstiderna ökat

under perioden, speciellt när det gäller tvistemål.

Diagram 6.3 Balanserade måls genomsnittsålder

Genomsnittsåldern för balanserade tvistemål

(exkl. familjemål och FT-mål) samt för brottmål

(exkl. notariemål) var 1998 13,7 respektive 8,4

månader. Detta innebär en ökning under

perioden med drygt 2 månader respektive 1

månad.

Vid utgången av 1998 var det sammanlagda

antalet tvistemål färdiga för avgörande drygt

2 900 mål, vilket motsvarar 10 % av antalet

balanserade mål eller produktionen under en halv

månad. Enligt Domstolsverkets bedömning är

detta normalt i förhållande till vad som är

nödvändigt för verksamheten.

*Hovrätterna

Diagram 6.4 Hovrätternas målutveckling budgetåret

1994/95 och kalenderåren 1996-1998

Den för tingsrätterna beskrivna tendensen med

en minskad andel tvistemål och en ökad andel

brottmål mellan 1997 och 1998 återfinns även i

hovrätternas resultat. Här har emellertid det

totala antalet inkomna, avgjorda och balanserade

mål ökat vilket gör att hovrätternas

arbetsbelastning ökat något under 1998 jämfört

med 1997. Sammantaget har antalet inkomna mål

i hovrätterna ökat med 900 mål, varvid ökningen

till största delen består av övriga mål. Ökningen

utgjordes främst av mål om återbetalning av

stämpelskatt och bedöms av Domstolsverket

som tillfällig.

Hovrätternas genomsnittliga förhandlingstid

för såväl tvistemål som brottmål ökade under

perioden 1994/95 - 1998 med närmare 34

respektive 24 minuter per mål som avgjorts efter

förhandling. Antalet brottmål med mer än tolv

timmars förhandlingstid var under 1997 och

1998 i huvudsak densamma.

Andelen av antalet avgjorda mål i tingsrätten

som överklagas till hovrätten utgör

överklagandefrekvensen.

Överklagandefrekvensen för tvistemål och

brottmål har varit relativt konstant under de

senaste fyra åren. Överklagandefrekvensen var år

1998 7 % för tvistemålen och 13,9 % för

brottmålen. Ändringsfrekvensen i tvistemål och

brottmål har under samma period varit omkring

23 % respektive 31 %.

Diagram 6.5 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader)

I likhet med tingsrätterna är det även när det

gäller hovrätterna tvistemålens

genomströmningstider som ökat mest.

Genomströmningstiderna har, som framgår av

diagrammet, ökat vad gäller tvistemål med drygt

två månader under perioden. När det gäller

brottmålen minskade tiden något 1998 jämfört

med 1997.

Diagram 6.6 Balanserade måls genomsnittsålder i månader

Genomsnittsåldern på balanserade brottmål och

tvistemål var 4,8 respektive 10 månader vid

utgången av 1998. För övriga mål har åldern

minskat något under perioden medan den ökat

för de andra måltyperna. Vid utgången av 1998

var antalet balanserade tvistemål i hovrätterna

som var färdiga för avgörande 1 250 stycken

(46%). Av brottmålen var 1 700 (54 %) av

antalet balanserade brottmål färdiga för

avgörande.

*Högsta domstolen

Diagram 6.7 Högsta domstolens målutveckling budgetåret

1994/95 och kalenderåren 1996-1998

Under 1998 ökade måltillströmningen något till

Högsta domstolen. Samtidigt avgjordes dock fler

mål än som kom in, vilket gjorde att antalet

balanserade mål minskade under år 1998. Vid

utgången av 1998 var antalet mål färdiga för

avgörande knappt 1000. Det motsvarar drygt

70 % av det totala antalet balanserade mål.

Flertalet av de mål som förekommer vid

Högsta domstolen omfattas av systemet med

prövningstillstånd. Av samtliga avgjorda mål

under 1998 var 86,5 % mål i vilka

prövningstillstånd inte beviljats.

6.3.2 De allmänna

förvaltningsdomstolarna

* Länsrätterna

Diagram 6.8 Länsrätternas målutveckling budgetåret

1994/95 och kalendeåren 1996-1998

För länsrätterna har antalet inkomna mål

minskat kraftigt. Minskningen är särskilt

markant när det gäller mål enligt

socialtjänstlagen, där antalet gått ned med ca 14

000 mål jämfört med 1997. Minskningen

sammanhänger i huvudsak med de ändringar

som införts för dessa mål, både såvitt gäller det

materiella innehållet i socialtjänstlagen som vissa

processuella frågor i anslutning därtill. Antalet

avgjorda mål i länsrätterna har emellertid också

minskat totalt. Samtidigt har dock antalet

avgjorda skattemål äldre än 6 månader och

socialförsäkringsmål äldre än 12 månader ökat.

När det gäller det höga antalet avgjorda mål för

budgetåret 1994/95 skall påpekas att länsrätterna

fram till den 1 oktober 1994 beslutade om

körkortsingripande som första instans.

När det slutligen gäller balanserna har

situationen förbättrats. Länsrätterna har minskat

målbalanserna med ca 13 000 mål jämfört med år

1997. Åldersstrukturen i balanserna har

förbättrats särskilt för skattemålen även om

andelen äldre mål fortfarande är stor i vissa

domstolar.

Diagram 6.9 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader)

Genomströmningstiden för skattemål har

minskat stadigt de senaste fyra åren.

Socialförsäkringsmålen och målen enligt

socialtjänstlagen har däremot ökat något under

samma period.

Diagram 6.10 Balansens genomsnittsålder i månader -

socialförsäkringsmål, skattemål och mål enligt

socialtjänstlagen

Genomsnittsåldern på balanserade skattemål och

socialförsäkringsmål var 18,6 respektive 9,1

månader vid utgången av 1998. Åldern på

skattemålen har minskat med ca 11 månader

under perioden. Även åldern på

socialförsäkringsmålen har minskat något medan

åldern på mål enligt socialtjänstlagen har ökat.

Drygt 15 000 (63 %) av de balanserade

skattemålen var klara för avgörande. Det är

ungefär lika stor andel som föregående år.

Knappt 7 300 (75 %) av alla balanserade

socialförsäkringsmål var klara för avgörande. Det

är en liten minskning från föregående år.

*Kammarrätterna

Diagram 6.11 Kammarrätternas målutveckling budgetåret

1994/1995 och kalenderåren 1996-1998

För kammarrätterna har det totala antalet

inkomna mål och antalet avgjorda mål ökat 1998

jämfört med 1997. Kammarrätternas situation

har försämrats något när det gäller antal mål i

balans även om åldersstrukturen i balansen har

förbättrats. Fortfarande finns dock många äldre

mål kvar i balans. Samtidigt skall noteras att

kammarrätterna tillsammans med hovrätterna

och Högsta domstolen är de domstolar som ökat

antalet avgjorda mål under 1998.

Diagram 6.12 Genomsnittsålder på avgjorda mål (månader)

Till skillnad från i länsrätterna har

genomströmningstiden för skattemål ökat något

de senaste fyra åren. När det gäller

socialförsäkringsmål har tiden ökat med drygt 2

månader sedan 1994/95. Genomströmningstiden

för mål enligt socialtjänstlagen ökade något

under 1998.

Diagram 6.13 Balansens genomsnittsålder i månader -

socialförsäkringsmål, skattemål och mål enligt

socialtjänstlagen

Genomsnittsåldern på balanserade skattemål och

socialförsäkringsmål var 13 respektive 10

månader vid utgången av 1998. Det innebär en

viss ökning sedan 1994/95.

Överklagandefrekvensen totalt för alla måltyper

har ökat med fem procentenheter under de tre

senaste åren till 23,1 %. Ökningen har i första

hand avsett skattemål. Ändringsfrekvensen har

däremot legat relativt konstant för alla måltyper

de tre senaste åren och var 1998 12,7 %. Vid

utgången av 1998 var antalet skattemål färdiga

för avgörande 5 800 mål eller 52 % av antalet

balanserade mål. Antalet so-cialförsäkringsmål

färdiga för avgörande var 4 800 mål eller 79 % av

antalet balanserade mål.

*Regeringsrätten

Diagram 6.14 Regeringsrättens målutveckling 1994-1998

Antalet inkomna mål till Regeringsrätten har

ökat med ca 1000 (13 %) jämfört med 1997. Det

är framförallt skattemålen som ökat i antal.

Antalet avgjorda mål minskade 1998 med ca 300

mål jämfört med 1997. Samtidigt som

åldersstrukturen i balansen har förbättrats har

antalet mål i balans ökat med mer än 1 500 mål

jämfört med föregående år. Minskningen av

antalet avgjorda mål kan till en viss del förklaras

av att stora resurser gått åt för att avgöra ett

mycket stort mål.

Flertalet av de mål som förekommer i

Regeringsrätten omfattas av systemet med

prövningstillstånd. Av samtliga avgjorda mål

under 1998 var 90,5 % mål i vilka

prövningstillstånd inte beviljats. Vid utgången av

1998 var antalet fastighetstaxeringsmål, skattemål

och socialförsäkringsmål som var färdiga för

avgörande drygt 4 200 (86 %) av det totala

antalet balanserade mål. Det är en marginell

ökning jämfört med 1997.

6.3.3 Personalförsörjning,

kompetensutveckling m.m.

Diagram 6.15 Antalet anställda inom domstolsväsendet

(exkl. Domstolsverket, Rättshjälpsmyndigheten och de

allmänna advokatbyråerna

Det totala antalet anställda har minskat med 607

personer (10 %) under perioden. Den största

minskningen, 14 %, har skett inom kategorin

administrativ personal. När det gäller ordinarie

domare och icke ordinarie domare är

minskningen 6 respektive 10 %. Relationen

mellan olika personalkategorier har inte

förändrats nämnvärt. När det gäller

åldersstrukturen så har inte heller denna

förändrats nämnvärt sedan före-gående år. Den

största åldersgruppen inom domstolsväsendet är

den mellan 45 och 60 år.

*Jämställdhet

Fortfarande är de flesta chefer män, 93 % vid de

allmänna domstolarna och 80 % vid de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Även flertalet av de

ordinarie domarna är män, 80 % respektive

75 %. Vad gäller de icke ordinarie domarna och

nota-rierna utgörs respektive grupp av ca 60 %

kvinnor. Rekryteringsunderlaget börjar således

bli kvinnodominerat, vilket Domstolsverket

beräknar på sikt kommer att öka antalet kvinnor

som är ordinarie domare. Gruppen övrig

personal består av 90 % kvinnor.

Domstolsverket fick i regleringsbrevet för

1998 regeringens uppdrag att vidta åtgärder för

att uppmuntra kvinnor att söka chefs-

anställningar. En enkät sändes ut till samtliga

tjänstgörande domare som var kvinnor. Ett antal

domstolschefer har också intervjuats i frågan. De

kvinnliga domarna ansåg det vara svårt att

kombinera arbete och familj under den period

som är viktig för att kvalificera sig för

chefspositioner. Det angavs också att

domstolsväsendet är en värld med manliga

värderingar och att det är brist på kvinnliga

förebilder, liksom att kvinnor är mycket

självkritiska. Domstolsverket skall vidta

ytterligare åtgärder för att uppmuntra kvinnor

som är domare att söka chefsanställningar.

*Utbildningsplan

Domstolsverket har tillsammans med

representanter för domstolarna utarbetat en

utbildningsplan för domstolsanställda. Planen

innebär en ökad satsning på

kompetensutveckling inom domstolsväsendet.

Utbildningsplanen består av baskurser,

grundkurser, påbyggnadskurser och

återkommande utbildningar som är obligatoriska

för de olika personalkategorierna. Därutöver

kommer fördjupningskurser och specialkurser

att anordnas inom olika områden. Planen

innebär stora förändringar för de anställda i

domstolarna. Den innehåller grundläggande

utbildning för såväl domare som

domstolssekreterare av helt annan omfattning än

tidigare och förmodas leda till

kompetenshöjning. Kursinnehållet skall

fortlöpande utvärderas och utvecklas.

* Notarier

Regeringen vill peka på värdet av notarier i våra

tingsrätter och länsrätter. Notarietjänstgöringen

har ett stort utbildningsvärde för de unga

juristerna samtidigt som notarierna gör ett

värdefullt arbete i våra domstolar. Det är viktigt

att det pågående förändringsarbetet inte leder till

att antalet notarieanställningar minskar. Det

mesta talar för att framtidens domstolar snarare

har ett ökat behov av notarier och andra jurister

för att åstadkomma en än högre kvalitet i

verksamheten och för att möjliggöra nödvändig

renodling av domarnas arbetsuppgifter.

Riksdagen har uttalat att det är angeläget att,

med bibehållande av kvalitetskraven, så många

jurister som möjligt bereds tillfälle till

notarietjänstgöring (1996/97:JuU8 s.10, rskr.

1996/97:160) .

* Nämndemän

Nämndemännen är ett viktigt inslag genom den

insyn och det inflytande de har i den dömande

verksamheten. De senaste årens diskussioner

angående nämndemän har i hög grad kretsat

kring ersättning för uppdraget, utbildning och

information samt rekrytering.

Det är viktigt att uppdraget att vara

nämndeman ges till så många medborgare som

möjligt. Om samma nämndemän tjänstgör under

långa perioder och rekryteringsbasen är smal kan

nämndemännens legitimitet som lekmän och

representanter för allmänheten komma att

urholkas. De blir en del av systemet och får

svårare att fylla sin roll som länk mellan

domstolarna och medborgarna. Det är därför

viktigt att uppdraget cirkulerar i en betydligt

vidare krets än i dag.

När det gäller nämndemännens ekonomiska

villkor har regeringen under året avskaffat

inkomsttaket för förlorad arbetsinkomst samt

infört inläsningsarvode för nämndemän i

kammarrätt (SFS 1998:1806).

Regeringen har ändrat i domstolarnas

instruktioner så att lagmännen vid tingsrätterna

respektive länsrätterna samt hovrätterna och

kammarrätterna, efter samråd med

Domstolsverket, skall svara för att

nämndemännen får introduktionsutbildning och

regelbunden information (SFS 1999:85-88).

6.3.4 Rättshjälpsmyndigheten

I regeringens proposition till ny rättshjälpslag

förutskickades att Rättshjälpsmyndigheten i och

med ikraftträdande av den nya lagen endast

skulle ha underlag för sin verksamhet under

ytterligare tre till fyra år (prop. 1996/97:9 s.196

ff, SOU 1995:81, 1996/97:JuU3). Regeringen

har gett Domstolsverket i uppdrag att lämna

förslag till hur de ärenden som har handlagts av

Rättshjälpsmyndigheten skall handläggas i

framtiden och om överklagade ärenden även i

fortsätt-ningen skall prövas av

Rättshjälpsnämnden. Uppdraget skall redovisas

senast den 30 juni 2000.

Myndighetens verksamhetsmål är att den

snabbt och korrekt skall hantera

rättshjälpsfrågor. Rättshjälpsärenden som inleds

vid myndigheten skall i genomsnitt vara

beslutade inom tjugo arbetsdagar. Den

genomsnittliga omlopps-tiden för beslut i

rättshjälpsärenden 1998 var 20 arbetsdagar. Det

är en höjning med drygt 4 dagar jämfört med

1997.

Andelen ärenden som överklagats till

Rättshjälpsnämnden har nästan fördubblats

under 1998 jämfört med föregående år, från 8,5

% till 16,5 %. Orsaken till detta är, enligt

Domstolsverket, bl.a. att den nya lagen varit i

kraft så kort tid att någon praxis inte hunnit

bildas förrän under senare delen av året.

Ändringsfrekvensen har dock minskat med 2 %

jämfört med 1997.

6.3.5 Regeringens bedömning

Inledningsvis i detta avsnitt angavs att

effektmålet för domstolsväsendet är att avgöra

mål och ärenden på ett rättssäkert och effektivt

sätt. På grund av att hänsyn skall tas till ett stort

antal faktorer vid bedömningen av om målet

uppfyllts och att det föreligger skillnader mellan

domstolarna bl.a. såvitt avser storleken, är det

svårt att bedöma om domstolsväsendet i sin

helhet uppfyllt målet.

Sammantaget får dock domstolarna anses ha

uppfyllt målet att avgöra mål och ärenden på ett

rättssäkert sätt. Enhetlig rättstillämpning, d.v.s.

lika fall skall bedömas lika, kan vara ett mått på

rättssäkerhet. Regeringen anser därför att

resultatet av en undersökning som

Domstolsverket har genomfört och som visar på

skillnader i domstolarnas tillämpning av

bestämmelserna om förordnande av offentlig

försvarare respektive offentligt biträde är

oroande. Eftersom aktuell studie rör en så

begränsad tid är det dock svårt att dra några

långtgående slutsatser av detta. Det ligger inom

ramen för Domstolsverkets verksamhet att följa

utvecklingen och överväga vilka insatser som kan

vara nödvändiga.

Tidsaspekten, dvs. den tid det tar att slutligen

avgöra mål och ärenden utgör enligt regeringen

ett viktigt mått på om effektmålet uppfyllts.

Regeringen anser därför att det stora antalet mål

vid domstolarna som var färdiga för avgörande

vid årets slut får ägnas särskild uppmärksamhet.

Detta gäller dock inte tingsrätterna som hade en

godtagbar andel färdiga mål. Där är emellertid

den genomsnittliga åldern på målbalansen inte

tillfredsställande. Domstolarnas verksamhetsmål

i regleringsbrevet om minskade omloppstider

och förbättrad åldersstruktur för balansen kan

därför, med ett undantag, inte anses uppfyllt.

Undantaget gäller länsrätterna och den

förbättring som skett av balanserade äldre

skattemål. Domstolarna kan inte anses helt ha

uppfyllt målet att avgöra mål och ärenden på ett

effektivt sätt. Enligt regeringens bedömning är

resursförstärkningar inte tillräckliga för att

avhjälpa dessa problem, utan det är också

nödvändigt med fortsatta förändringar av

arbetsformer, organisation och regelverk. En

noggrann genomlysning av verksamheten är

därför påkallad och bör ske inom ramen för det

utvecklingsarbete som Domstolsverket påbörjat

tillsammans med domstolarna. Samtliga nivåer

inom domstolsväsendet bör innefattas i det

arbetet. Det är därför angeläget att

domstolsväsendet ges de förutsättningar som

behövs för att detta skall kunna bedrivas

planmässigt.

I avsnitt 6.5 redovisas åtgärder som regeringen

vidtagit eller avser att vidta för att stimulera

reformarbetet.

När det gäller frågorna om ökat antal kvinnor

som domstolschefer, antalet notarier och

rekryteringen av nämndemän avser regeringen

att noga följa den fortsatta utvecklingen.

6.4 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några

invändningar i revisionsberättelsen för år 1998

avseende myndigheterna inom

verksamhetsområdet. I en rapport (RRV 30-199-

0503) till Domstolsverket har

Riksrevisionsverket framfört synpunkter på

hanteringen av avvecklingen av de allmänna

advokatbyråerna. Riksrevisionsverket anser att

Domstolsverkets dokumentation avseende

överväganden om affärsmässighet varit

bristfällig. Synpunkter har också förts fram på

det sätt Domstolsverket avyttrat statliga

fordringar och tecknat överlåtelseavtal. Vad

gäller årsredovisningen för de allmänna

advokatbyråerna har Riksrevisionsverket haft

synpunkter av redovisningsteknisk karaktär.

6.5 Pågående och planerade

förändringar inom

domstolsväsendet

Regeringen har sedan flera år inlett en

omfattande modernisering av rättsväsendet. För

att möta de krav som bl.a. den ökade och mer

komplicerade brottsligheten,

internationaliseringen och den tekniska

utvecklingen ställer pågår således ett

målmedvetet utvecklingsarbete inom

rättsväsendet. Det tar också sikte på att garantera

att ett medborgarperspektiv skall prägla

verksamheten på 2000-talet. Moderniseringen av

rättsväsendet skall i ökande utsträckning utgå

från en helhetssyn på verksamheten och

långtgående myndighetssamverkan. Självklart

måste sådan samverkan ske med respekt för den

grundläggande rollfördelningen.

Moderniseringsarbetet tar också sikte på

domstolsväsendet som en fundamental del i en

rättsstat och demokratiskt samhälle.

Moderniseringsarbetet har nu kommit in i en

mer intensiv fas inte minst genom den nya roll

som regeringen i budgetpropositionen för år

1999 gav Domstolsverket (prop. 1998/99:1

utgiftsområde 4 s.76). Förändringsarbetet syftar

bl.a. till att säkerställa och ytterligare höja

kompetensen inom domstolsväsendet och att

göra verksamheten mer flexibel och mindre

sårbar samt att se till att domstolarna blir

attraktiva arbetsplatser. Vidare skall domstolarna

både anpassas till och dra nytta av den tekniska

utvecklingen. Ambitionsnivån i reformarbetet

skall vara hög. Förutsättningar skall skapas för

att förändringsarbetet med kraft skall kunna

drivas långsiktigt och planmässigt. För att

reformarbetet och uppnådda resultat inte skall

äventyras krävs resursförstärkningar. Som

framgår av följande avsnitt pågår redan många

projekt och det är nu angeläget att arbetet ger

resultat bl.a. i form av kortare

genomströmningstider.

6.5.1 Ett effektivare och mer flexibelt

domstolsväsende

*Domstolsprocessen skall moderniseras

Som ett led i arbetet med att förenkla förfarandet

för både parter och domstolar har regeringen

nyligen beslutat om direktiv till en utredning om

processen i allmän domstol (dir. 1999:62). En

särskild utredare skall undersöka hur processen i

tvistemål och brottmål kan göras effektivare.

Frågorna om muntlighet, omedelbarhet och

koncentration i förfarandet och vissa frågor om

bevisning skall särskilt uppmärksammas.

Utredaren skall bl.a. undersöka hur muntlighet

och skriftlighet bör vägas mot varandra i

behandlingen av tviste- och brottmål för att

processen med bibehållna rättssäkerhetskrav

skall bli så effektiv som möjligt. När det gäller

frågan om en ny eller fortsatt huvudförhandling i

brottmål skall bl.a. möjligheterna att dela upp ett

brottmål övervägas. Utredaren skall också

undersöka om arbetet med domskrivning kan

rationaliseras, t.ex. genom ett system där

avgörandet i vissa fall inte skrivs ut fullständigt.

Utredningen skall redovisas senast vid utgången

av år 2001.

Vidare har riksdagen nyligen antagit ett av

regeringen framlagt förslag som innebär att

parter och vittnen under vissa förutsättningar

skall kunna delta i rättegångar genom

videokonferens (prop. 1998/99:65, bet.

1998/99:JuU23, rskr. 1998/99:212 ). De

allmänna domstolarna skall på försök kunna

använda videokonferensteknik. Huvudregeln

skall dock fortfarande vara att den som skall

delta i en rättegång skall komma till rättssalen.

Lagen om videokonferens i rättegång träder i

kraft den 1 januari 2000 och gäller till utgången

av år 2001.

I en proposition till riksdagen under hösten

1999 avser regeringen vidare att lämna förslag

som syftar till att effektivisera och förenkla

domstolsförfarandet för parterna och för

domstolarna. Förslagen rör framförallt

handläggningen i tingsrätterna och påverkar

också hovrätterna. Bland annat föreslås

förenklade regler om protokollföring och om

uppehåll i förhandlingar samt regler som ger

ökade möjligheter att undvika uppskov i

tvistemål. Vidare flyttas ansvaret för obligatorisk

avräkning av tid för frihetsberövande från

domstolarna till kriminalvården. Beslut om

ersättning av allmänna medel föreslås kunna

fattas utanför rättssalen.

Regeringen har den 31 mars 1999 beslutat att

en särskild utredare skall se över ordningen för

prövning av mål som handläggs vid

Patentbesvärsrätten samt av patentmål vid

Stockholms tingsrätt (dir. 1999:28). Uppdraget

skall redovisas till regeringen senaste den 31

december 2000.

Regeringen har även under året förbättrat

ersättningen till vittnen för förlorad inkomst

från 300 kronor till högst 700 kronor per dag

(SFS 1999:706).

Den 1 oktober 1998 ändrades föräldrabalkens

bestämmelser om vårdnad m.m. (prop.

1997/98:7, bet. 1997/98:LU 12). Ändringarna

syftar till att betona vikten av

samförståndslösningar och underlätta för

föräldrar att i så stor utsträckning som möjligt

komma överens om hur frågor om vårdnad m.m.

skall lösas. Ett annat syfte med förslagen var att

betona principen om barnets bästa. Föräldrar kan

numera reglera frågor om vårdnad, boende och

umgänge genom avtal som godkänns av

socialnämnden. Ett godkänt avtal är gällande och

kan verkställas som ett lagakraftvunnet

domstolsavgörande. Genom den införda

ordningen kan frågor om vårdnad m.m. i större

utsträckning än tidigare handläggas i mindre

konfliktskapande former och utanför

domstolarna.

*Den framtida yttre domstolsorganisationen

De senaste årtiondena har diskussionerna om en

reformering av domstolsväsendet fokuserats på

tingsrätternas storlek. Numera bedrivs

moderniseringsarbetet med ett annorlunda

synsätt. I reformarbetet skall det goda i den

nuvarande tingsrättsorganisationen behållas och

åtgärder vidtas som främjar en utveckling mot

ett effektivare resursutnyttjande och en dömande

verksamhet av ännu högre kvalitet än i dag.

Viktiga utgångspunkter är den geografiska

närheten till domstolen och domstolens lokala

förankring i allmänhet. Ett rättssäkert och

modernt domstolsväsende måste kunna

tillgodose krav på specialisering och

kompetensutveckling. Därutöver måste

organisationen kunna hantera arbetstoppar och

frånvaro m.m. Även lokaliseringen av polis,

åklagare och häkten är av betydelse när

domstolsorganisationen diskuteras.

Allt fler måltyper kräver att domarna har

specialkompetens. Den ökade

internationaliseringen ställer samma krav. Detta

kan vara svårt att upprätthålla vid en allt för liten

domstol. Den lösning som hittills har valts är att

vissa speciella måltyper, exempelvis miljömål,

tryckfrihetsmål och sjömål, har fördelats på

regionala domstolar. En annan lösning kan vara

att göra domstolarnas verksamhetsområden

större. En sådan ordning leder i sin tur till ökade

möjligheter till indivi-duell

kompetensutveckling. Regeringen avser att

inrikta en del av det fortsatta förändringsarbetet

på att se över domstolarnas domkretsar. I en

region kan det t.ex. vara lämpligt att bedriva

verksamhet i flera domstolar med en gemensam

domkrets. En sådan konstruktion gör det möjligt

att samla specialmål till en del enheter, förstärka

vid sjukdom och semestrar. Den ger också

möjlighet till att utjämna arbetsbördan vid

toppar samtidigt som de stora flertalet mål av

mer normalt slag även fortsättningsvis handläggs

vid den domstol som ligger närmast för parterna

i målet. Den beskrivna modellen förutsätter en

gemensam administration och en gemensam

ledning.

Den skisserade modellen kan användas för att

behålla domstolsverksamhet vid mindre

domstolar som utan vidtagna åtgärder har eller

kommer att få svårt att bedriva en effektiv

verksamhet med bibehållen kvalitet i framtiden. I

ett mindre antal fall, t.ex. där det är mycket nära

mellan domstolar och/eller där målunderlaget är

allt för litet för att skapa bärkraftiga

domstolsenheter, kan det finnas behov av att

lägga samman domstolen på orten med en annan

intilliggande domstol. Ett exempel på det

sistnämnda är den sammanläggning som skedde

den 1 maj 1999 av Åmåls tingsrätt med

Vänersborgs tingsrätt.

Enligt Domstolsverkets slutredovisning har

sammanläggningen gått att genomföra till gagn

både för verksamheten och personalen.

Vidare har Domstolsverket fått ett uppdrag av

regeringen att se om det finns förutsättningar för

att lägga samman Jakobsbergs och Sollentuna

tingsrätter. Domstolsverket skall redovisa

uppdraget senast den 1 december 1999. Om

Domstolsverkets utredning visar att

verksamheten i regionen kan förbättras i en

sammanslagen domstol avser regeringen att lägga

samman domstolarna. Domstolsverket har

bedömt att Ljusdals tingsrätt inte har

målunderlag för mer än en halv domarrotel.

Domstolsverket har därför remitterat ett förslag

av innebörd att Ljusdals tingsrätt läggs samman

med Hudiksvalls tingsrätt.

Domstolsverket arbetar för närvarande

tillsammans med tingsrätterna i Helsingborg,

Klippan, Landskrona och Ängelholm för att se

över vad som kan och bör göras för att förstärka

den dömande verksamheten i Nordvästra Skåne.

I Blekinge län pågår ett liknande projekt.

Inriktningen är att fördela mål och resurser så att

domstolsverksamheten i områdena kan bedrivas

effektivare.

I februari 1999 överlämnade 1997 års

hyreslagstiftningsutredning ett delbetänkande

Nytt system för prövning av hyres- och

arrendemål (SOU 1999:15). I betänkandet

föreslås att merparten av hyres- och

arrendenämndernas verksamhet förs över till

tingsrätterna och att nämnderna avvecklas.

Betänkandet är remitterat och remisstiden går ut

den 30 september 1999. Efter remisstidens

utgång avser regeringen att bereda förslagen

vidare.

*Försök skapar bättre underlag för

utvecklingsarbetet

För att få bättre underlag för det fortsatta

förändringsarbetet har ett par försök inletts.

Projekten syftar till en ökad samverkan inom

och mellan domstolsslagen. Under 1998

påbörjades ett antal försöksverksamheter som

syftar till att pröva om en utökad samverkan

mellan domstolarna innebär att verksamheten

kan främjas vid dessa och chefsresursen kan

användas effektivare så att domararbetskraften i

högre utsträckning kan komma den dömande

verksamheten till godo. Projekten innebär att två

tingsrätter eller en tingsrätt och en länsrätt har

samma lagman. Vidare kan notarietjänstgöringen

fullgöras vid både länsrätten och tingsrätten i de

fall det är fråga om skilda domstolsslag. I

tingsrätterna i Hallsberg och Örebro respektive

Kalmar och Oskarshamn pågår projekt med

gemensam chef för två tingsrätter. Administrativ

samverkan prövas även mellan tingsrätter och

länsrätter, bl.a. i Växjö och i Karlskrona. Under

1999 har Domstolsverket tagit initiativ till

ytterligare utvecklingsprojekt av liknande slag.

De första projekten skall avslutas under första

halvåret 2000. Domstolsverket påbörjar nu en

utvärdering av de som inleddes under 1998.

Utvärderingen skall redovisas till regeringen den

31 december 1999.

I detta sammanhang kan också nämnas att

regeringen har gett Domstolsverket i uppdrag att

i samråd med Hovrätten för Nedre Norrland,

Hovrätten för Övre Norrland och

Kammarrätten i Sundsvall utreda

förutsättningarna för en organisatorisk

samverkan under gemensam ledning mellan

dessa överrätter. Detta uppdrag skall redovisas

senast den 3 januari 2000.

Det är enligt regeringens bedömning lika

viktigt att ta till vara de erfarenheter som görs i

pågående lokala projekt som rättsväsendets olika

myndigheter själva tagit initiativ till. Ett exempel

på detta är projektet Snabbare lagföring som

bedrivs mellan Handens tingsrätt, 6:e

åklagarkammaren i Stockholm, Södertörns

polismästardistrikt och Frivården

Nacka/Haninge. Projektet som påbörjades i april

1999 skall pågå ett år och syftar till att minska

handläggningstiderna från anmälan till dom.

Målsättningen är en handläggningstid på högst

tre veckor. Enligt uppgift har positiva

erfarenheter gjorts. Ett liknande projekt bedrivs

också i Jönköping. De två projekten är goda

exempel på vad rättsväsendets myndigheter inom

befintligt regelverk kan åstadkomma för att

förkorta handläggningstiderna i brottmål.

*1995 års Domstolskommitté

I juni 1998 avlämnade 1995 års

Domstolskommitté betänkandet Domaren och

Beredningsorganisationen - utbildning och

arbetsfördelning (SOU 1998:88). Betänkandet

har remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr. Ju

98/2378).

I betänkandet behandlas frågor om

domstolarnas beredningsorganisation,

notarieutbildningen, domarutbildningen,

arbetsfördelningen mellan domstolspersonalen

samt icke ordinarie domares anställningsskydd.

Remissutfallet har varit blandat. En åsikt som har

förts fram av flera remissinstanser är att den

föreslagna samordningen av notarie- och

domarutbildningen mellan domstolsslagen är

svår att genomföra utan organisatoriska

förändringar. Flera remissinstanser menar att en

samordnad domarbana innebär att

utbildningstiden förlängs så mycket att det kan

bli svårt att locka unga jurister till domarbanan.

Många pekar också på att den föreslagna

förlängningen av notarieutbildningen kommer

att minska antalet notarieplatser.

När det gäller domstolarnas

beredningsorganisation samt notarie- och

domarutbildning pågår det olika

försöksverksamheter som ansluter till de förslag

som har lämnats av domstolskommittén. Vid ett

tiotal tingsrätter pågår försöksverksamhet med

förändrad beredningsorganisation. I

försöksverksamheten ges vidgade möjlig-heter

för notarier och domstolssekreterare att företa

förberedande åtgärder i målen. I förord-ningen

ges vidare möjlighet att besluta att tingsfiskal inte

skall ha rotel. De synpunkter som har kommit

från de deltagande domstolarna är att den

ändrade arbetsfördelningen har fallit väl ut.

Försöksverksamheten kommer under hösten

1999 att utvärderas av Domstolsverket.

Regeringen avser efter genomförd utvärdering

att ta ställning till vilka regeländringar som blir

nödvändiga för att vidga möjligheterna för

notarier och andra anställda att vidta

förberedande åtgärder i målen. I det

sammanhanget avser rege-ringen även att ta

ställning till om de gällande reglerna om

rotelindelning behöver modifieras.

När det gäller frågor om notarieutbildning

med tjänstgöring i såväl tingsrätt som länsrätt,

pågår försöksverksamheter i Karlskrona tingsrätt

och Länsrätten i Blekinge län samt i Växjö

tingsrätt och Länsrätten i Kronobergs län.

Försöksverksamheten innebär, för de notarier

som anställs vid dessa domstolar, en förlängd

utbildningstid med sex månader.

Domstolskommitténs förslag om att

aspiranttjänstgöringen i hovrätt och kammarrätt

skall ersättas med en tidsbegränsad tjänstgöring

som överrättsnotarie prövas f.n. vid samtliga

hovrätter och kammarrätter. Förslaget syftar till

att öka antalet föredragande i överrätt utan att ett

överskott av icke ordinarie domare byggs upp.

Regeringen avser efter det att de olika

försöksverksamheterna har slutförts och

utvärderats att ta ställning till vilka

regeländringar som är nödvändiga för att få till

stånd en effektivare beredningsorganisation och

om det finns skäl att föreslå förändringar av

notarie- respektive domarutbildningen.

Den 26 mars 1998 beslöt regeringen att ge

domstolskommitténs ordförande i uppdrag att

ställa samman det grundmaterial som

Domstolskommittén tagit fram rörande

domstolsorganisationen. Betänkandet

Domstolsorganisationen - sammanställning av

grundmaterial från 1995 års Domstolskommitté

överlämnades till regeringen i november 1998

(SOU 1998:135). Justitiedepartementet har

överlämnat till Domstolsverket att distribuera

betänkandet inom domstolsväsendet att

användas som diskussionsunderlag i det fortsatta

reformarbetet.

*Tjänstgöringstiden för fiskaler i tingsrätt och

länsrätt

Regeringens förslag: Den minsta tiden för

fiskalstjänstgöring i tingsrätt eller länsrätt ändras

från ett år till två år.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller

domarutbildningen har domstolskommittén i

betänkandet bl.a. föreslagit att minimitiden för

fiskalers tjänstgöring i tingsrätt eller länsrätt

ändras från ett år till två år och två månader.

Förslaget har i de delar som rör förlängning av

tjänstgöringen i underrätt vunnit ett brett stöd

bland remissinstanserna. Inte minst de unga

fiskalerna har framhållit att ett år är en för kort

tid för att hinna inhämta nödvändiga kunskaper.

Re-geringen delar remissinstansernas synpunkter

och föreslår därför att tiden för

underrättstjänstgöringen förlängs från ett till två

år. Regeringen vill betona att förändringen inte

syftar till en återgång till långa tjänstgöringstider

för fiskaler i underrätt. I normalfallet bör således

en fiskal inte tjänstgöra längre tid än två år i

tingsrätt eller länsrätt. En annan viktig

utgångspunkt är att antalet adjunktionsplatser

bör anpassas till de behov av ordinarie domare

som finns för framtiden. Enligt regeringen bör

det också eftersträvas att dömandet i hovrätt och

kammarrätt i hög grad utförs av ordinarie

domare.

*Domstolsverket har fått en ny organisation för att

kunna fungera som motor i förändringsarbetet

I budgetpropositionen för 1999 gavs

Domstolsverket en mer tydlig roll i det fortsatta

reformarbetet. Domstolsverket skall ha en både

drivande och stödjande roll och regeringen

uttalade också att reformarbetet skall bedrivas i

nära samverkan med domstolarna och

domstolspersonalen ( prop. 1998/99:1 s.76).

Den 1 januari 1999 genomfördes en

omorganisation för att anpassa Domstolsverket

till de nya uppgifterna. Till Utvecklingsenheten,

som bl.a. ansvarar för utveckling av

arbetsmetoder, organisation och IT, har en

nybildad utvecklingsgrupp knutits. Gruppen,

som består av personer med bred kunskap om

och erfarenhet av domstolsverksamhet, skall

huvudsakligen arbeta med förändringsarbetet ute

på domstolarna. I dialog med domstolarna skall

projekt utvecklas som syftar till att förbättra

verksamheten. Gruppen är för närvarande

lokaliserad i Stockholm, Jönköping, Malmö och

Göteborg. Syftet med detta är att kunna driva

utvecklingsarbetet vidare i olika delar av landet

tillsammans med och nära domstolarna.

*Ny funktion för verksamhetsuppföljning och

analys har byggts upp

Det pågår ett arbete där Domstolsverket genom

vidareutveckling av metoderna för

resursfördelningen mellan domstolarna skall

knyta denna fastare till en mera aktiv

verksamhetsuppföljning och analys. Under 1998

har en funktion för verksamhetsuppföljning och

verksamhetsanalys byggts upp vid

Domstolsverket. I funktionen ingår bl.a. att

löpande följa upp, analysera och utvärdera

verksamhetens resultat samt utveckla effektiva

verktyg för detta arbete. Som ett led i detta

arbete har varje domstol fått en särskild

budgethandläggare hos Domstolsverket som

ansvarar för den löpande kontakten i

budgetärenden med respektive domstol.

*Modern informationsteknik skall bidra till att

göra domstolarna effektivare

Ett modernt IT-stöd är avgörande för en effektiv

domstolsverksamhet. En viktig uppgift för

Domstolsverket är därför att kartlägga och

tillgodose domstolarnas IT-behov i ett längre

perspektiv. Under första halvåret 1999 slutfördes

införandet av det databaserade

målhanteringssystemet (MÅHS) vid

tingsrätterna.

Domstolsverket arbetar med att utveckla en

ny samlad IT-strategi för domstolsväsendet.

Detta innefattar även ett nytt

verksamhetsstödjande system för

domstolsväsendet.

När det gäller att säkra systemet inför

millennieskiftet återstår ett verksamhetskritiskt

system att åtgärda efter den 1 juni 1999.

Systemet, som är ett målregister, används endast

vid en domstol och säkringen kommer att vara

klar den 1 oktober 1999. Ordbehandlingssystem

och serveroperativsystem vid samtliga domstolar

avses vara säkrat den 1 oktober 1999.

*Domarrollen och tillsättningen av högre

domartjänster ses över

Som angavs i budgetpropositionen för 1999

beslutade regeringen den 1 oktober 1998 att

tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppgift

att se över förfarandet vid utnämning av högre

domare (dir. 1998:84). Kommittén skall även

lämna förslag till hur domstolschefens roll kan

utformas så att den administrativa styrningen av

domstolarna och tillsynen över den dömande

verksamheten förstärks. Uppdraget skall

redovisas senast den 31 augusti 2000. Regeringen

har också i regleringsbrevet för 1999 gett

Domstolsverket i uppdrag att se över rutinerna

och arbetsformerna inom

Tjänsteförslagsnämnden för domstolsväsendet.

Syftet är att stärka kvaliteten på beredningen av

tillsättningsärenden. Uppdraget skall redovisas

senast den 1 oktober 1999.

6.5.2 En renodlad domstolsverksamhet

Som angetts i tidigare budgetpropositioner syftar

reformarbetet bl.a. till att domstolsverksamheten

skall renodlas och koncentreras till de dömande

uppgifterna. Som ett led i det arbetet föreslår nu

regeringen förändringar avseende den

fastighetsrättsliga inskrivningsverksamheten och

bouppteckningshanteringen.

*Inskrivningsverksamheten koncentreras till ett

mindre antal tingsrätter

Regeringens förslag: Inskrivningsverksamheten

koncentreras till sju inskrivningsmyndigheter.

Regeringen bemyndigas bestämma

inskrivningsmyndigheternas

verksamhetsområden.

Det finns för närvarande 91

inskrivningsmyndigheter i landet.

Inskrivningsmyndigheterna är självständiga

myndigheter som är knutna till tingsrätterna på

de aktuella orterna. Inskrivningsverksamheten

sysselsätter i den nuvarande organisationen 187

årsarbetskrafter, fördelade på 4 domare, 22

tingsnotarier och 161 domstolssekreterare.

Inskrivningsmyndighetens framtida

organisation har under lång tid varit föremål för

diskussion. Mot bakgrund härav gav regeringen i

april 1996 Domstolsverket i uppdrag att i samråd

med Lantmäteriverket utarbeta förslag om

inskrivningsverksamhetens framtida

organisation.

Domstolsverkets rapport

I Domstolsverkets redovisning av uppdraget

(DV rapport 1997:5) behandlas olika alternativ

för den framtida inskrivningsorganisationen.

Domstolsverket kom fram till att den

lämpligaste lösningen är att den

fastighetsrättsliga inskrivningsverksamheten

integreras med lantmäteriorganisationen med en

arbetsenhet i varje län. Behovet av juridisk

kompetens kunde tillgodoses genom att vissa av

enheterna bemannades med jurister.

Domstolsverkets rapport har

remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr. Ju

97/3472). Remissvaren visar att det väger jämnt

mellan de remissinstanser som antingen

tillstyrker eller inte har något att erinra mot

förslaget och de som antingen avstyrker eller

anser att en annan lösning är att föredra.

Huvuddelen av de remissinstanser som är

negativa till en överflyttning anser att

verksamheten bör ligga kvar på

inskrivningsmyndigheter vid tingsrätterna.

De remissinstanser som avstyrker eller

förordar en annan lösning än den som föreslås i

rapporten är främst små och medelstora

tingsrätter samt kommuner och Svenska

kommunförbundet. Många remissinstanser har

anfört att den nuvarande

inskrivningsverksamheten fungerar bra samt att

den service som lämnas genom att medborgarna

kan vända sig till inskrivningsmyndigheterna

genom personliga besök och samtal är viktig och

även underlättar arbetet vid

inskrivningsmyndigheterna. Ett flertal av

remissinstanserna har också pekat på problemen

med att få handläggarna vid

inskrivningsmyndigheterna att följa med till den

nya organisationen samt att det enligt förslaget

inte skulle finnas jurister på samtliga

inskrivningsenheter inom

lantmäteriorganisationen. Sveriges

domareförbund, Örebro tingsrätt och

Statstjänstemannaförbundet har pekat på

möjligheterna att koncentrera

inskrivningsverksamheten till färre tingsrätter.

Det i departementet upprättade lagförslaget

har remitterats till Göta hovrätt, Stockholms

tingsrätt, Klippans tingsrätt, Göteborgs tingsrätt,

Umeå tingsrätt och Domstolsverket.

Remissyttrandena finns tillgängliga i

Justitiedepartementet (dnr. Ju 97/3472).

Remissinstanserna har inte haft någon erinran

mot det remitterade lagförslaget.

Skälen för regeringens förslag: De nuvarande

inskrivningsmyndigheterna fungerar, i likhet

med vad många remissinstanser har påpekat, väl

och medborgarna erbjuds en god service i såväl

inskrivningsfrågor som juridiska frågor med viss

anknytning till inskrivningsärenden. Den

genomförda datoriseringen av

inskrivningsmyndigheterna och en allmän

effektivisering av verksamheten har emellertid

inneburit att det vid de allra flesta tingsrätterna

inte finns arbetsunderlag för mer än en

årsarbetskraft vid inskrivnings-myndigheten. En

så liten organisation är sårbar och inte tillräckligt

kostnadseffektiv. Beräk-ningar av

ärendemängder vid några av de större

inskrivningsmyndigheterna ger vid handen att

verksamheten i större enheter kan effektiviseras

ytterligare. Merparten av arbetet vid

inskrivningsmyndigheterna utförs av

domstolssekreterare och om det uppkommer

frågor som kräver juridisk sakkunskap bistår i

första hand tingsnotarier och i undantagsfall

domare med dessa kunskaper.

Det som talar för en överföring till

Lantmäteriverket och de statliga

lantmäterimyndigheterna är främst

samordningen med fastighetsbildning och

fastighetsregistrering.

En förändrad organisation ställer dock krav på

att verksamheten fungerar väl redan från den

första dagen, eftersom inskrivningsverksamheten

har en stor betydelse för kreditgivningen. En

förändring inom tingsrättsorganisationen kan

ske successivt utan att medborgarna drabbas av

försämrad service. I den nuvarande

verksamheten finns tillgång till erforderlig

handläggar- och juristkompetens. Vid en

överföring till lantmäteriorganisationen kan inte

den juridiska kompetensen i tingsrätterna tas

tillvara och det juriststöd som fordras i den av

Domstolsverket förordade organisationen kan

vara svårt att dimensionera.

En avvägning av de skäl som legat till grund

för Domstolsverkets förslag och de synpunkter

som förts fram av remissinstanserna leder

regeringen till slutsatsen att

inskrivningsmyndigheterna även framöver bör

knytas till tingsrätterna. Det är dock självklart att

i olika former tillvarata utvecklings-

samordnings- och rationaliseringsfördelar med

fastighetsbildningen och fastighetsregistreringen.

I den nya organisationen bör Domstolsverket

ges centralmyndighetsfunktioner för

inskrivningsmyndigheterna. Dessa funktioner

kommer att göra en tydligare styrning möjlig av

verksamheten.

*Vid hur många tingsrätter bör det bedrivas

inskrivningsverksamhet ?

I princip kan all inskrivningsverksamhet, på

motsvarande sätt som t.ex. bolagsregistret och

sjöfartsregistret, utföras vid en tingsrätt i landet,

eftersom det är fråga om ADB-baserad

registreringsverksamhet. En sådan organisation

skulle dock få svårt att locka över tillräckligt

många av medarbetarna från de nuvarande

inskrivnings-myndigheterna. Länsvisa

inskrivningsmyndigheter skulle å andra sidan i

många län bara bestå av 4 - 5 anställda och

därigenom inte heller vara ett tillräckligt uthålligt

och bra alternativ. Om i stället en

inskrivningsmyndighet placeras i varje

hovrättsområde så kommer det att bli

myndigheter med mellan 15-30 anställda. En

sådan organisation har goda förutsättningar att

bli en stimulerande arbetsplats för de anställda

och vara en uthållig och kostnadseffektiv

organisation för den avsedda verksamheten i

framtiden.

De framtida inskrivningsmyndigheterna bör

placeras vid tingsrätter utanför storstäderna. Det

finns lika goda förutsättningar att bedriva

inskrivningsverksamhet vid en mindre tingsrätt

som vid en stor tingsrätt. Det är mindre

kostsamt med lokaler utanför de större städerna

och det är sannolikt lättare att rekrytera personal

vid orter där arbetsmarknaden inte är lika god

som i tillväxtregioner. Det finns också goda skäl

att ta regionala- och sysselsättningshänsyn vid

lokaliseringen.

Regeringen har därför för avsikt att ta också

sådana hänsyn vid placeringen av inskrivnings-

myndigheterna. Regeringen avser att placera

inskrivningsmyndigheterna vid tingsrätterna i

Eksjö, Härnösand, Hässleholm,[REDACTED_EFTERNAMN], Norrtälje,

Skellefteå och Uddevalla.

*Konsekvenser för personalen

Den föreslagna organisationen kommer att

innebära att behovet av personal minskar.

För tingsnotarierna kommer förändringen att

medföra att ökad tid kan ägnas åt

kärnverksamheten att bereda mål för avgörande,

göra rättsutredningar och skriva förslag till dom.

Redan i dag tjänstgör notarierna endast i

begränsad omfattning vid

inskrivningsmyndigheten. Endast drygt 20

årsarbetskrafter notarier tas i anspråk för dagens

verksamhet.

Avsikten är att verksamheten skall vara

överförd till de nya myndigheterna den 1 juli

2001.

*Den framtida bouppteckningshanteringen

Regeringens förslag:

Bouppteckningsverksamheten förs över från

domstolsväsendet till skatteförvaltningen.

I det delbetänkande som Ärvdabalksutredningen

lämnade hösten 1996 föreslås bl.a. att

skattemyndigheterna från tingsrätterna skall ta

över uppgiften att registrera bouppteckningar

och att vara beskattningsmyndighet i fråga om

arvsskatt (SOU 1996:160). Förslaget har

remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr. Ju

96/4105). Flertalet remissinstanser har tillstyrkt

eller inte haft någon att erinra mot den

föreslagna förändringen.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om att

överföra bouppteckningsverksamheten från de

allmänna domstolarna till

skattemyndigheterna har varit föremål för ett

flertal olika utredningar. Regeringen delar

bedömningen i betänkandet att det finns stora

effektivitetsvinster för det allmänna om

verksamheten samlas vid

skattemyndigheterna, som är det allmännas

specialister på beskattning. Det är regeringens

bedömning att betydande förenklingar och

effektiviseringar av

bouppteckningshanteringen har större

möjlighet att slå igenom vid en överföring till

skattemyndigheterna, bl.a. genom att arbetet

med bouppteckningarna kommer att

datoriseras. En överföring från tingsrätterna

innebär att arbetet där i högre grad kan

renodlas till den dömande verksamheten. De

som i dag i huvudsak handlägger ärendena vid

domstol är domstolssekreterare och

tingsnotarier. Den kompetens som dessa

besitter kan överföras till skattemyndigheterna

genom överföring av domstolssekreterare från

tingsrätterna till skattemyndigheterna och

genom inrättande av särskilda

kombinationstjänster mellan skattemyndighet

och domstol för notarier. De årliga

besparingarna efter en överföring i enlighet

med Domstolsverkets och Riksskatteverkets

huvudförslag bedöms bli ca 30 miljoner

kronor per år. Vid en samlad bedömning anser

regeringen att bouppteckningsverksamheten

har betydligt större möjligheter att utvecklas

och effektiviseras inom skatteförvaltningen.

Regeringen föreslår därför att

skatteförvaltningen i framtiden skall svara för

bouppteckningsverksamheten.

De organisatoriska konsekvenserna av en

överflyttning behandlas inte i

Ärvdabalksutredningens betänkande.

Domstolsverket och Riksskatteverket har därför

på regeringens uppdrag analyserat dessa.

Uppdraget redovisades den 1 juni 1999 genom

rapporten Registrering och skattläggning av

bouppteckningar - Förslag till framtida

organisation (DV Rapport 1999:1 och RSV

Rapport 1999:10). Olika alternativ har övervägts

avseende lokaliseringen av verksamheten,

nämligen en, tre - fyra och tio orter.

Domstolsverket och Riksskatteverket föreslår att

verksamheten förläggs till en ort per region,

d.v.s. sammanlagt tio orter. Med region avses här

skatteförvaltningens regionindelning. Rapporten

är remitterad och remisstiden går ut den 29

oktober 1999. Eftersom reformen kräver

omfattande lagändringar avser regeringen att

lägga fram en proposition med sådana förslag

under år 2000 i syfte att förändringarna skall

kunna träda i kraft den 1 juli 2001.

6.5.3 De allmänna advokatbyråerna

*De allmänna advokatbyråerna avvecklas

I december 1998 fick Domstolsverket i uppdrag

att på affärsmässiga grunder senast den 1 oktober

1999 avveckla verksamheten vid de allmänna

advokatbyråerna. Redan under hösten 1998

ordnades informationsmöten för personalen vid

byråerna och förhandlingar med de fackliga

organisationerna inleddes. I december sades all

personal upp.

Under våren 1999 har Domstolsverket inrättat

en särskild avvecklingsorganisation som snabbt

kommit i gång med avvecklingsarbetet.

Under våren har organisationen besökt i stort

sett alla byråer för att ge allmän information om

vilka åtgärder respektive byrå bör vidta med

anledning av avvecklingen. I samband med dessa

besök fördes också individuella samtal med

personalen.

Av de 132 anställda inom de allmänna

advokatbyråerna är arbetssituationen för 125

personer i nuläget klarlagd och beslutad. För

resterande sju anställda pågår olika aktiviteter för

att finna en ny sysselsättning. Flertalet jurister

har ingått avtal om att ta över pågående ärenden

och några byråer kommer att drivas vidare i

privat regi. Advokaterna skall ersätta staten för

nedlagd ej fakturerad tid, s.k. upparbetat värde,

och för övertagande av kundfordringar. I några

fall tar advokaten över hela verksamheten, d.v.s.

personal, lokaler och inventarier.

Under våren 1999 avvecklades verksamheten

vid de flesta byråer. Alla byråer torde vara

avvecklade senast den 1 september 1999. En del

efterarbete behövs inom det

ekonomiadministrativa området.

Domstolsverket har i delårsrapporten för 1999

och i övriga skrivningar redovisat en beräknad

nettokostnad för avvecklingen på 38,5 miljoner

kronor.

6.6 Bedömning av

personalkonsekvenser

De förändringar som föreslås avseende

bouppteckningshandläggningen och

inskrivningsmyndigheterna kommer på sikt att

minska personalbehovet, se avsnitt 6.5.2. En del

av den personal som idag arbetar med dessa

uppgifter kommer även efter förändringarna att

göra det. Även i övrigt kommer reformarbetet

att leda till att personalen i domstolarna minskar.

Det är viktigt att de neddragningar som planeras

genomförs eftersamråd med bl.a. berörda

personalorganisationer och att den kompetens

som den nuvarande personalen besitter

tillvaratas, så att negativa effekter för såväl

personalen som verksamheten kan undvikas.

Detta förutsätter tillskott.

6.7 Anslag

C1 Domstolsväsendet m.m.

Tabell 6.2 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

3 062 962

Anslags-

sparande

85 375

1999

Anslag

3 066 983

1

Utgifts-

prognos

3 168 500

2000

Förslag

3 358 956

2001

Beräknat

3 381 098

2

2002

Beräknat

3 430 088

3

1 Varav 10 000 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen

1999.

2 Motsvarar 3 333 956 tkr i 2000 års prisnivå.

3 Motsvarar 3 333 956 tkr i 2000 års prisnivå.

Domstolsväsendets anslag uppgick 1998 till

2 990 miljoner kronor. Under året förbrukades

3 063 miljoner kronor. Förbrukningen översteg

således anvisade medel med 73 miljoner kronor.

Vid utgången av 1998 uppgick anslagssparandet

till 85 miljoner kronor. Domstolsväsendet har

under flera år förbrukat mer än anvisade medel.

Detta har finansierats av ett tidigare stort

anslagssparande. Under 1999 beräknas

anslagssparandet ta slut och krediten beräknas

behöva tas i anspråk med ca 16 miljoner kronor.

Regeringens överväganden

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Tabell 6.3 Avgiftsbelagd verksamhet

Tusental kronor

Offentlig-

rättslig

verksamhet

Intäkter till inkomsttitel

(Som inte får disponeras)

Intäkter

som får

disponeras

Utfall 1998

54 376

7 769

Prognos 1999

60 000

7 500

Budget 2000

60 000

7 000

Under innevarande år kommer

domstolsväsendet enligt prognos att leverera in

avgiftsinkomster motsvarande 60 miljoner

kronor. Avgifterna består av ansökningsavgifter

(35 miljoner kronor), kungörandeavgifter (16

miljoner kronor) och expeditionsavgifter (9

miljoner kronor).

Slutsatser

Regeringens bedömning av domstolsväsendets

verksamhet redovisas i avsnitt 6.3.

Domstolsväsendets utgifter för 1999 beräknas

uppgå till 3 169 miljoner kronor, vilket är 102

miljoner kronor mer än anvisade medel för året.

Domstolarna har under flera år förbrukat mer än

anvisade medel. Detta har finansierats av ett

tidigare stort anslagssparande.

För att reformarbetet ska kunna fortsätta med

oförminskad kraft bedömer regeringen det

nödvändigt att avsätta resurser för detta ändamål.

Riksdagen beslutade i enlighet med 1999 års

ekonomiska vårproposition att tillföra

rättsväsendet 150 miljoner kronor från år 2000.

Regeringen föreslår att domstolsväsendet

tilldelas 110 miljoner kronor år 2000. Av dessa

avser 40 miljoner kronor engångsvisa medel för

avvecklingen av verksamheten vid de allmänna

advokatbyråerna. För vartdera av åren 2001 och

2002 föreslår regeringen att domstolsväsendet

tilldelas 85 miljoner kronor

I enlighet med regeringens tilläggsbudget i

samband med 1999 års ekonomiska

vårproposition beslutade riksdagen (prop.

1998/99:100, bet. 1998/99:FiU27, rskr.

1998/99:249) att engångsvis för 1999 tillföra

domstolsväsendet 10 miljoner kronor för

kostnader i samband med inrättandet av

miljödomstolar.

För beräknade ökade tolk- och

översättningskostnader i samband med

regeringens proposition om en samlad

minoritetspolitik med inriktning på skydd för de

nationella minoriteterna och de historiska

minoritetsspråken föreslås att en miljon kronor

överförs från utgiftsområde 8 Invandrare och

flyktingar.

Regeringens proposition 1997/98:7 Vårdnad,

boende och umgänge lämnade förslag som

innebär att kommunerna i ökad utsträckning

skall hjälpa föräldrar att träffa avtal om vårdnad,

boende och umgänge. Förslagen förväntades

medföra minskade kostnader för domstolarna

samtidigt som kommunernas kostnader

beräknades öka. Till budgetåret 1999 överfördes

12 miljoner kronor till utgiftsområde 25

Allmänna bidrag till kommuner. Från och med

år 2000 skall 7,5 miljoner kronor överföras. En

återföring med 4,5 miljoner kronor från

utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till

kommuner görs således inför år 2000.

För arkivkostnader överförs 384 000 kronor

till utgiftsområde 17 Kultur, medier,

trossamfund och fritid.

Som kompensation för beräknade

utgiftsökningar för löner, lokaler med mera

räknas anslaget upp med drygt 26 miljoner

kronor.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts 160,8

miljoner kronor.

Sammantaget föreslår regeringen att anslaget

för år 2000 fastställs till 3 358 956 000 kronor.

För åren 2001 och 2002 beräknas anslaget

uppgå till 3 381 098 000 kronor respektive

3 430 088 000 kronor.

Tabell 6.4 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

3 066 983

Pris- och löneomräkning

26 054

Justering av premier

160 803

Resurstillskott

110 000

Ändring m.a.a. tidigare beslut

-5 500

Rampåverkande överföringar, nettoförändringar

616

Förslag 2000

3 358 956

Frågan om ytterligare resurser till rättsväsendet

åren 2001 och 2002 behandlas i avsnitt 3.5.3.

7 Kriminalvården

7.1 Omfattning

Kriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa

påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att

ansvara för övervakning av villkorligt frigivna,

verkställa föreskrifter om samhällstjänst och

utföra särskilda personutredningar i brottmål.

Kriminalvården ansvarar dessutom för

verksamheten vid häktena. Kriminalvården

ombesörjer också transporter av personer som

skall avvisas eller utvisas från Sverige.

Kriminalvårdsstyrelsen är central förvaltnings-

myndighet för all kriminalvårdsverksamhet.

Styrelsen är chefsmyndighet för fem

regionmyndigheter och 37 lokala

kriminalvårdsmyndigheter samt

Transporttjänsten. I administrativt hänseende är

styrelsen chefsmyndighet även för

Kriminalvårdsnämnden och de 30

övervakningsnämnderna.

7.2 Utgiftsutveckling

Tabell 7.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

3 866

3 639

3 927

3 820

3 885

3 949

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret

1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Förändringar

Antalet anstaltsplatser har minskats under

budgetåret genom att tre anstalter lagts ned i sin

helhet och några platser avvecklats vid andra.

Sammanlagt minskade antalet anstaltsplatser

med 259, av vilka 167 var slutna platser och 92

öppna platser.

Medelbeläggningen vid

kriminalvårdsanstalterna har ökat jämfört med

föregående budgetår från 80 % till 87 % av

tillgängliga platser.

Medelbeläggningen vid häktena ökade under

budgetåret från 78 % till 85 % av tillgängliga

platser. Under 1998 har andelen intagna i häkte

med verkställbar dom som väntar på anstaltsplats

ökat.

Den lokala myndighetsnivån har

omorganiserats och består sedan den 1 januari

1998 av 37 lokala kriminalvårdsmyndigheter.

Den 1 januari 1999 trädde vissa ändringar i

påföljdssystemet i kraft. Det innebar bl.a. att

föreskrift om samhällstjänst numera kan

meddelas också vid villkorlig dom. Vidare har

möjligheten till villkorlig frigivning efter halva

strafftiden avskaffats. Villkorlig frigivning får nu

ske tidigast efter att två tredjedelar av strafftiden

avtjänats i anstalt. Frågan om ytterligare resurser

till rättsväsendet åren 2001 och 2002 behandlas i

avsnitt 3.5.3.

Prioriteringar

Åtgärder som bidrar till att den dömde inte

återfaller i brott skall ha fortsatt hög prioritet.

Frigivningsförberedelserna skall förstärkas.

Alternativen till fängelse skall utvecklas,

framför allt genom ytterligare satsning på

innehållet i frivårdspåföljderna.

Arbetet med att bekämpa

narkotikamissbruket skall bedrivas med ökad

intensitet.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Innehållet i verkställigheten utvecklas

kontinuerligt för att minska återfallen i brott.

Det innebär bl.a. att kvaliteten på de brotts- och

missbruksrelaterade programmen har utvecklats

och att innehållet i frivårdspåföljderna blivit mera

strukturerat.

Möjligheterna till meningsfull sysselsättning

och gemensamhet under häktestiden har utökats.

Antalet avvikelser från anstalt och andelen

misskötta permissioner har hållits på en låg nivå.

Narkotikaproblemen i anstalterna har hållits

på en oförändrad nivå.

Kriminalvården har förbrukat 477 miljoner

kronor mer än vad som anslagits för

verksamheten, i enlighet med tidigare beslut om

omfördelning inom rättsväsendet av

kriminalvårdens outnyttjade medel. Vid

budgetårets slut uppgick det ackumulerade

anslagssparandet till 243 miljoner kronor.

7.3 Resultatbedömning

Det övergripande målet för rättsväsendet och

därmed också för kriminalvården är att tillgodose

den enskildes rättssäkerhet och rättstrygghet.

Målet för kriminalpolitiken är att minska

brottsligheten och att öka människors trygghet.

Kriminalvårdens verksamhet skall kännetecknas

av en human människosyn, god omvårdnad och

ett aktivt påverkansarbete med iakttagande av

hög grad av säkerhet samt respekt för den

enskildes integritet och rättssäkerhet.

Verksamheten skall inriktas på att motverka

återfall i brott.

Kriminalvårdens resultat år 1998 skall

bedömas mot bakgrund av de för detta år

uppställda målen och prioriteringarna, nämligen

att

- innehållet i frivårdspåföljderna skall bli mer

tydligt och konsekvent,

- verksamheten med brotts- och

missbruksrelaterade påverkansprogram

skall utvecklas ytterligare,

- omhändertagandet av de psykiskt störda

skall förbättras,

- arbetet med att bekämpa

narkotikamissbruket skall bedrivas med

fortsatt intensitet,

- de insatser som görs för att den intagne vid

frigivningen skall få bostad, sysselsättning

och försörjning skall öka,

- förhållandena för häktade skall göras mer

humana samt

- en hög grad av säkerhet skall vidmakthållas

vid häkten och anstalter.

7.3.1 Frivården

Kriminalvården har arbetat med att utveckla

frivårdspåföljderna inom ramen för

frivårdsuppdraget. Uppdraget har redovisats i en

rapport som beskriver resultaten under åren 1995

till 1998. Arbetet bedöms ha medfört en mer

förutsägbar och strukturerad frivård än tidigare.

Det har också resulterat i att kriminalvården tagit

fram en mängd material, bl.a. nya föreskrifter

och allmänna råd om personutredningar i

brottmål, om kontraktsvård och om

samhällstjänst. Enligt rapporten bör

utvecklingen av kvaliteten i klientarbetet

prioriteras framöver. Hur arbetsmetoder och

brotts- och missbruksrelaterade program

utvecklas beskrivs i avsnitt 7.3.4.

*Antalet frivårdsklienter och kostnader

Under 1998 minskade antalet personer som

dömts till frivårdspåföljd med 2 % jämfört med

föregående år. Antalet frivårdsklienter var i

medeltal 11 186. Andelen skyddstillsynsdomar

av det totala antalet brottmålsdomar är dock i

stort sett oförändrat jämfört med föregående år.

Under det första halvåret 1999 har medeltalet

personer som dömts till frivårdspåföljd minskat

med 2 % jämfört med samma period föregående

år. Antalet domar där villkorlig dom förenats

med föreskrift om samhällstjänst uppgick det

första halvåret 1999 till omkring 900.

Antalet fängelsedömda som år 1998 avtjänade

sitt straff genom intensivövervakning med

elektronisk kontroll var i medeltal 381. Detta är

en ökning med 5 % jämfört med föregående år.

Under det första halvåret 1999 avtjänade i

medeltal 383 personer per dag sitt fängelsestraff

genom intensivövervakning.

Diagram 7.1 Frivårdsklienter (i medeltal)

Kostnaderna för frivården minskade med

sammanlagt 8 % under 1998. För

intensivövervakning med elektronisk kontroll

anger Kriminalvårdsstyrelsen i sin årsredovisning

för 1998 en kostnad på 790 kronor per

övervakningsdygn. Motsvarande kostnad 1997

var 1 110 kronor. I början av 1998 fanns det

enligt Kriminalvårdsstyrelsen fortfarande

tekniska problem med intensivövervakningen,

vilket avspeglas i större personalinsatser än

beräknat. Den tekniska kvaliteten har dock

förbättrats väsentligt sedan hösten 1998. Att

effektivisera arbetsmetoderna och organisationen

när det gäller intensivövervakningen är även

fortsättningsvis en central fråga i arbetet med att

utveckla verksamheten.

Tabell 7.2 Fördelningen av frivårdsklienter dömda i

medeltal och dygnskostnad för frivård åren 1996-1998

Budgetår

1996

Medeltal

klienter

per dag

Kr per

klient

och

dag

Budget-

år 1997

Medeltal

klienter

per dag

Kr per

klient

och

dag

Budgetår

1998.

Medeltal

klienter

per dag

Kr per

klient

och

dag

Frivård,

totalt

12 232

124

11 785

145

11 567

137

Skydds

tillsyn

6 037

98

5 525

90

5 470

81

Villkorligt

frigivna

4 211

86

4 126

88

4 023

53

Samhäll

tjänst

690

179

636

171

680

77

Kontrakts-

vård

1 245

290

1 136

294

1 013

261

Intensiv

över-

vakning

49

1 728

362

1 110

381

790

7.3.2 Anstalter

*Verkställighetens innehåll

Den totalt använda tiden i anstalt för

ersättningsberättigad sysselsättning, dvs. arbete,

utbildning och olika former av

programverksamhet var 80,5 % år 1998. Detta är

lägre än föregående års 82,6 %. Minskningen

hänför sig huvudsakligen till de brotts- och

missbruksrelaterade programmen och förklaras

enligt Kriminalvårdsstyrelsen dels av att

utveckling av programmens kvalitet prioriterats,

dels av att personalkontinuiteten försämrats i

samband med omorganisationen. Av den totalt

möjliga sysselsättningstiden i anstalt föll 6,2 %

bort under 1998 på grund av sysselsättningsbrist.

Det är något mer än föregående års 5 %.

Tabell 7.3 Sysselsättning vid anstalt 1996 - 1998

(1000 timmar)

Sysselsättning

1996

1997

1998

Arbetsdrift

2 492

38%

2 118

36%

2 071

35,5%

Utbildning

878

13%

877

15%

853

14,5%

Intern

service

1 421

22%

1 243

21%

1 296

22%

Program

verksamhet

851

13%

735

12,5%

652

11%

Övr.

sysselsättnin

g med

ersättning

750

11%

723

12%

816

14%

Frigång

165

3%

168

3%

159

3%

Summa

6 558

100%

5 864

100%

5 847

100%

Kriminalvårdsstyrelsen framhåller i

årsredovisningen för 1998 att behovet av

grundläggande utbildning hos de intagna är stort.

Av en enkätundersökning till intagna i anstalt

framgår att 14 % har s.k. anpassad skolgång som

högsta utbildning, medan 25 % anger att de

fullföljt sina grundskolestudier. Övriga uppgav

studier över grundskolenivå. Under 1998 har ca

48 % av de intagna i anstalt deltagit i en eller flera

av följande utbildningar; grundläggande

utbildning 48 % gymnasieutbildning 7 %,

yrkesutbildning 7 %, arbetsmarknadsutbildning

8 %, annan utbildning (datautbildning m.m.) 22

%.

*Psykiskt störda intagna

Samarbetet med sjukvårdshuvudmännen om

psykiskt störda intagna har utvecklats enligt

Kriminalvårdsstyrelsen men det finns

fortfarande många problem. Vård kan enligt

styrelsen fortfarande utebli bl.a. på grund av att

vårdbehovet bedöms annorlunda av sjukvårdens

läkare än av kriminalvårdens, att hemlandsting

inte anser sig kunna betala regional specialistvård

för särskilt vårdkrävande eller att rätt

sjukvårdsinrättning p.g.a. platsbrist inte tar emot

vårdbehövande. Det senare anges av flera

kriminalvårds-regioner som det största

problemet. Kriminalvården planerar under 1999

att uppmärksamma problemen för att etablera en

samsyn inom kriminalvården och mellan

kriminalvården och sjukvårdshuvudmännen

kring psykiska störningar och intagnas

behandlingsbehov. Totalt har häktade och

intagna erhållit omkring 10 000 vårddagar/år i

psykiatrisk sjukhusvård, en siffra som varit stabil

sedan mitten av 1990-talet.

Under 1998 har kriminalvården öppnat de

planerade stödavdelningarna vid anstalterna

Storboda, Fosie och Norrtälje med tillsammans

84 platser. Kriminalvårdens erfarenheter hittills

är att de intagna har svårigheter att delta i

verksamheten, eftersom deras uthållighetsnivå

oftast är mycket låg. Verksamheten vid

stödavdelningarna är dock under uppbyggnad.

Arbetsmetoden är främst pedagogisk behandling

och omfattar bl.a. insikts- och

motivationspåverkan avseende drogmissbruk

och relationsträning. Drygt 10 % av de intagna

på stödavdelningarna har genom vårdintyg tagits

in för psykiatrisk vård utanför kriminalvården.

*Sexualbrottsdömda

Enligt Kriminalvårdsstyrelsen ökar

behandlingsinsatserna för sexualbrottsdömda i

anstalt. Av de sexualbrottsdömda har omkring

90 % varit placerade på de anstalter som

bedriver verksamhet för dömda för sådana brott.

En intagen kan enligt individuell plan delta i

särskild programverksamhet, i vilken

information- och motivationsprogram är

obligatorisk och psykoterapi är frivillig. Nästan

40 % av de sexualbrottsdömda har deltagit i

psykoterapi.

*Unga lagöverträdare

Kriminalvården placerar unga lagöverträdare vid

ett fåtal anstalter med särskilt anpassad

programverksamhet. Verksamheten vid

anstalterna inriktas i stor utsträckning på studier

och är ofta kopplad till yrkesutbildning.

*Långtidsdömda

Mottagningsförfarandet vid

kriminalvårdsanstalten Kumla är en klar tillgång

för att planera de långtidsdömdas verkställighet.

Enligt Kriminalvårdsstyrelsen har de intagna

också uppfattat verksamheten där som mycket

positiv. Kriminalvården planerar att utveckla

verksamheten ytterligare under 1999. Det

planeras också ombyggnadsåtgärder vid flera av

anstalterna i säkerhetsklass I och II för att skapa

möjlighet till ytterligare besökslägenheter för att

förbättra de långtidsdömdas situation. Den 1

januari 1999 avskaffades den formella

klassificeringen för särbehandling av vissa

långtidsdömda enligt 7 § tredje stycket lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt.

Kriminalvårdsstyrelsen framhåller att reformen,

som innebär att särskilda villkor för

verkställigheten skall bestämmas individuellt,

ytterligare ökar den intagnes möjlighet till

förutsebarhet avseende verkställigheten.

 *Frigivningsförberedelser

Kriminalvårdsstyrelsen framhåller att samarbetet

med socialtjänsten och andra myndigheter måste

förbättras när det gäller de intagnas

frigivningssituation. Enligt en

enkätundersökning, gjord av kriminalvården, om

frigivningsförhållanden under 1998 är cahälften

av de intagna som friges från anstalt arbetslösa.

Behovet av hjälp när det gäller arbetssituationen

är stort hos de intagna. De flesta regioner har

uppgivit att samarbetet med

Arbetsmarknadsinstitutet (AMI) och

arbetsförmedlingen fungerar bra.

Kriminalvårdens samarbete med AMI i lokala

projekt Kriminalvårdsklienter i

arbetsmarknadsinstitut (KrAMI) är enligt

Kriminalvårdsstyrelsen mycket lyckat och bör få

en större utbredning. Enligt

enkätundersökningen är vidare var femte intagen

bostadslös. Kriminalvårdsstyrelsen framhåller att

bostadssituationen är ett huvudansvar för

socialtjänsten och att det inte finns någon

prioritering för att ge gruppen från

kriminalvården förtur beträffande bostad. När

det gäller missbruksvården påpekar i stort sett

samtliga kriminalvårdsmyndigheter att

kommunernas benägenhet att bekosta vård och

behandling har minskat kraftigt under året.

Svårigheter att få ansvarsförbindelse av

socialtjänsten vid behandling enligt 34 § lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt är ett

exempel som nämns.

*Beläggningssituationen och kostnader

Medelbeläggningen vid kriminalvårdsanstalterna

ökade under 1998 till 87 % av tillgängliga platser.

Beläggningssituationen i vissa delar av anstalts-

organisationen var under hösten 1998 mycket

ansträngd. Platser som varit avsedda för särskilda

behandlingsbehov togs därför i bruk för andra

kategorier intagna. Platsförändringar under 1998

i form av nedläggningar av och platsminskningar

vid anstalter har sammantaget minskat antalet

platser vid anstalterna med 259, varav 167 slutna

platser och 92 öppna platser.

Diagram 7.2 Medeltal tillgängliga platser och beläggning (i

%), anstalt

Under det första halvåret 1999 var

medelbeläggningen 88 %. För 1999

prognosticerar Kriminalvårdsstyrelsen en

medelbeläggning på 90 % av de tillgängliga

platserna.

Kriminalvårdsstyrelsen driver för närvarande

ett projekt i syfte att förbättra anstaltsplaceringar

utifrån gjorda säkerhets- och

behovsbedömningar av den intagne och

därigenom utnyttja an-staltsorganisationen mer

effektivt. Projektet skall avslutas under 1999 och

innehålla förslag bl.a. till en förnyad

anstaltsindelning.

De totala kostnaderna för anstalterna har

minskat under 1998 med 12 miljoner kronor

jämfört med 1997. Ett lägre platsutnyttjande

medför högre kostnad per producerat vårddygn,

eftersom de fasta kostnaderna slås ut på färre

vårddygn.

Tabell 7.4 Dygnskostnad (totalt) per producerat vårddygn

på anstalt åren 1996-1998

Kostnad i kr. per producerat vårddygn

1996

1997

1998

Anstalt, totalt

1 645

1 873

 1 870

Klass I

2 031

2 435

2 954

Klass II

1 825

2 033

2 201

Klass III

1 765

1 932

1 922

Klass IV

1 341

1 598

1 288

§ 34

1 118

1 136

1 291

7.3.3 Häkten

I årsredovisningen för år 1998 framhåller

Kriminalvårdsstyrelsen att de häktades

möjligheter till gemensamhet och besök stadigt

ökar. Vid samtliga häkten planeras eller

genomförs lokalmässiga förändringar.

Förändringarna av lokalerna sker främst i syfte

att möjliggöra gemensamhet.

Den sammanlagda ersättningsberättigade

sysselsättningstiden i häkten under 1998

fortsatte också att öka. Den genomsnittliga tiden

för aktiviteter, både i gemensamhet och enskilt,

för häktade utan restriktioner var omkring 6

timmar per dag. För häktade med restriktioner

var den drygt 2 timmar per dag.

Tabell 7.5 Sysselsättningstimmar vid anstalt 1996 - 1998

(1000 timmar)

Sysselsättning

1996

1997

1998

Arbetsdrift

211

44%

291

49%

313

47%

Utbildning

104

22%

113

19%

133

20%

Intern service

66

13%

80

13%

96

14%

Programverk-

samhet

43

9%

44

8%

43

6,5%

Övr.

sysselsättning

med

ersättning

56

12%

67

11%

78

12%

Summa

479

100%

595

100%

663

100 %

Andelen häktade med

gemensamhetsrestriktioner var omkring 38 % år

1998 och ligger därmed på samma nivå som

föregående år. Kriminalvårdsstyrelsen framhåller

att lagändringen när det gäller

restriktionstillämpningen, som trädde i kraft den

1 januari 1999, förväntas ge resultat i form av ett

minskat antal häktade med restriktioner men

även beträffande förutsättningarna för ett ökat

antal besök.

Under 1998 har andelen intagna i häkte med

verkställbar dom som väntar på anstaltsplats ökat

till omkring 10 %, vilket motsvarar i medeltal

135 fall. Även väntetiden har ökat. Enligt

Kriminalvårdsstyrelsen har olika åtgärder

vidtagits inom framför allt anstaltsorganisationen

för att denna kategori skall kunna placeras ut på

anstalt snabbare och för att väntetiderna skall

kunna kortas väsentligt. Kriminalvårdsstyrelsen

har under hösten 1998 begränsat de lokala

myndigheternas möjligheter att tillfälligt stänga

anstalts- och häktesplatser, arbetat för att få

platsplaneringssystemet att fungera

tillfredsställande och öppnat anstaltsplatser som

legat i malpåse . Vidare pågår ett arbete med att

se över indelningen i säkerhetsklasser och

differentiering av intagna.

Den 1 juli 1999 redovisades ett fortsatt högt

antal personer med verkställbar dom som i häkte

väntar på anstaltsplats, 151. En viss förbättring

har dock enligt Kriminalvårdsstyrelsen skett, till

följd av att väntetiden har minskat.

*Beläggningssituationen och kostnader

Medelbeläggningen vid häktena har ökat under

1998 till 85 %. Beläggningssituationen i vissa

delar av häktesorganisationen har under hösten

1998 varit mycket ansträngd. Under det första

halvåret 1999 var medelbeläggningen 89 %. För

år 1999 prognosticerar Kriminalvårdsstyrelsen en

medelbeläggning på 80-85 % av de tillgängliga

platserna.

Diagram 7.3 Medeltal tillgängliga platser och beläggning (i

%), häkte

Den totala kostnaden för häktena har ökat med

12 %. Kostnaden per producerat vårddygn inom

häktesverksamheten är i princip oförändrad

jämfört med år 1997, trots högre

platsutnyttjande. Kostnaden per producerat

vårddygn var 1 869 kronor.

7.3.4 Arbetsmetoder och kvalitetsäkring

*Arbetsmetoder och kvalitetssäkring

Utvecklingen av arbetsformer och

arbetsmetoder har främst rört brotts- och

missbruksrelaterade program och instrument för

analys av de dömdas behov av stöd- och

hjälpinsatser och risk för återfall. Olika s.k.

klientanalysinstrument för kvalitetssäkring och

för bättre kontinuitet inom kriminalvården har

prövats under året. Arbetet med att ta fram

instrument för att följa upp och kvalitetssäkra

kriminalvårdens verksamhet kom-mer att

fortsätta under 1999.

*Brotts- och missbruksrelaterade program

Brotts- och missbruksrelaterade program finns

såväl vid anstalter och häkten som inom

frivården. Kriminalvårdsstyrelsen framhåller att

verksamheten med brotts- och

missbruksrelaterade program framför allt

utvecklats kvalitativt. Gjorda bedömningar enligt

kvalitetsdokumentet Krav i många fall med en kraftig

eftersläpning under flera budgetår. En reserv

behövs för oförutsedda utgifter t.ex. för åtgärder

i ärenden beträffande kidnappningar (som

exempel ett aktuellt ärende i Demokratiska

Republiken Kongo), svenska medborgares

försvinnande utomlands (som exempel ett

aktuellt ärende i Guatemala) samt utlägg för allt

fler svenska pensionärer som bosätter sig

utomlands bl.a. i Thailand och saknar medel för

sjukvård etc.

I syfte att sprida information till

utlandsresenärer kommer 50 000 kr att tas i

anspråk för att bl.a. arrangera seminarier för

researrangörer. Eventuellt kommer deltagande i

ytterligare någon resemässa att ske under

kommande år.

Fr.o.m budgetåret 2000 föreslås anslaget

tillföras ett belopp på 1,8 miljoner kronor från

utgiftsområde 4, anslaget F7 Diverse kostnader

för rättsväsendet för att täcka departementets

kostnader för delgivning som har beslutats av

domstol, utlämning till Sverige, bevisupptagning

utomlands, överflyttning av barn m.m.

Tabell 3.9 Beräkning av anslaget för 2000

Tusentals kronor

Anslag 1999

5 486

Pris- och löneomräkning

 51

Överföring uo 4

 1 800

Förslag 2000

7 337

13 Internationella organisationer

13.1 Omfattning

Verksamhetsområdet omfattar Sveriges

obligatoriska bidrag till vissa internationella

organisationer, i första hand Förenta nationerna,

Europarådet, Organisationen för säkerhet och

samarbete i Europa (OSSE), den gemensamma

utrikes- och säkerhetspolitiken inom EU

(GUSP), Nordiska ministerrådet och

Organisationen för ekonomiskt samarbete och

utveckling (OECD) samt fredsfrämjande

verksamhet.

13.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

679

954

907

908

914

933

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i

samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Budgeten för 1998 har underskridits med drygt

200 miljoner kronor. Avvikelsen är störst

beträffande det obligatoriska bidraget till FN:s

fredsbevarande operationer, därför att

uttaxeringarna har hållits nere.

Förändringar

Verksamhetsområdets budget minskades 1999

till följd av en förutsedd lägre uttaxering till FN:s

reguljära budget (särskilt avseende

fredsbevarande operationer). Den under 1998

inrättade verifikationsmissionen i Kosovo, som

under 1999 ersattes av en ny OSSE-mission

kommer att innebära att utdebiteringen till

OSSE, där en särskild bidragsskala för

fredsfrämjande insatser inrättats under 1998,

kan komma att fördubblas.

Prioriteringar

Fortsatt reformering och effektivisering av FN,

ökade ansträngningar för att utveckla den

internationella förmågan till

konfliktförebyggande verksamhet och skapandet

av en alleuropeisk säkerhets- och

samarbetsordning. Alla möjligheter skall

utnyttjas för att utveckla det nordiska samarbetet

till fullo och främja en positiv utveckling i

Östersjöregionen.

13.3 Resultatinformation

Sverige har under året varit fortsatt aktiv i arbetet

inom de aktuella internationella organisationerna

och därvid verkat för att svenska prioriteringar

avspeglas i deras verksamhet. I en rad

fredsfrämjande insatser med geografisk

spridning har Sverige deltagit med personal.

Tyngdpunkten har här inte minst legat på Västra

Balkan. Vidare har Sverige främjat ett bredare

synsätt på den fredsfrämjande verksamheten i

olika relevanta forum. Ytterligare

resultatredovisning finns under respektive

anslag.

13.4 Anslag

B1 Bidrag till vissa internationella

organisationer

Tabell 13.2 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

268 862

Anslags-

sparande

1999

Anslag

491 608

Utgifts-

prognos

361 000

2000

Förslag

441 608

2001

Beräknat

450 352

2002

Beräknat

459 899

Från anslaget betalas obligatoriska avgifter som

Sverige är folkrättsligt bundet att betala för sitt

medlemskap i ett antal internationella

organisationer. Anslaget omfattar främst

bidragen till Förenta nationerna, Europarådet,

Organisationen för säkerhet och samarbete i

Europa (OSSE) samt den gemensamma utrikes-

och säkerhetspolitiken inom EU (GUSP).

Kostnaden för Sveriges medlemskap styrs av

organisationernas budgetar. De obligatoriska

bidragen uttaxeras enligt en på förhand fastställd

bidragsskala, som varierar mellan

organisationerna. Budgetramen för de olika

organisationerna blir därmed en av de viktigaste

utgiftsstyrande faktorerna. Eftersom bidragen

uttaxeras i annan valuta än svenska kronor

(främst US-dollar) påverkar även växelkursen

utgiftsnivån. Denna påverkas också av

inflationen i organisationernas

verksamhetsländer.

Skillnaden mellan tillgängliga medel och

utgiftsprognosen för 1999 har sin förklaring i

den lägre uttaxering som förutses ske från FN:s

sida avseende framför allt budgeten för

fredsbevarande insatser.

Förenta nationerna

Från anslaget betalas obligatoriska kostnader för

Sveriges andel till FN:s reguljära budget och

FN:s fredsbevarande insatser. Vidare betalas

Sveriges bidragsandel till den Haag-baserade

organisationen för förbud mot kemiska vapen

(Organisation for the Prohibition of Chemical

Weapons, OPCW), och till Förberedande

Kommissionen i Wien för upprättandet av den

internationella kontrollorganisationen under

fördraget om fullständigt förbud mot

kärnsprängningar (Comprehensive Nuclear

Test-Ban Treaty Organization, CTBTO), samt

andra konventionsorgan. Från anslaget betalas

också Sveriges bidragsandel för de pågående

förhandlingarna i Genève om ett

verifikationsprotokoll för konventionen om

förbud mot biologiska vapen. Vidare täcks

obligatoriska kostnader till följd av bl.a.

uppföljnings- och granskningskonferenser för

internationella konventioner.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Målen för Sveriges arbete i Förenta nationerna är

enligt regleringsbrevet att effektivisera FN och

dess kärnverksamheter, att trygga FN:s finanser

och dess verksamhet långsiktigt och att förbättra

betalningsdisciplinen samt verka för en

amerikansk skuldreglering.

 Sverige har fortsatt arbetat för att stärka och

effektivisera FN och dess kärnverksamheter.

Detta har skett bl.a. genom att verka för en mer

effektiv och modern förvaltning av FN,

inkluderande en övergång till mål- och

resultatstyrning, förbättrad betalningsdisciplin

och mer rättvisa bidragsskalor i syfte att trygga

FN:s finanser och dess verksamhet på lång sikt.

Den reformprocess som inleddes 1997 har

visserligen resulterat i ett antal reformåtgärder

inom olika områden men blockeras nu i stor

utsträckning av politiska meningsskiljaktigheter

om vilka verksamhetsområden som bör

prioriteras. En fråga som i hög grad bidragit till

trögheten i den fortsatta reformprocessen är

USA:s skuld till FN. Ett amerikanskt förslag

finns nu om att skulden ska betalas men i

kombination med att USA unilateralt beslutar

sänka sina bidragsandelar till FN:s reguljära

budget. I den för FN:s fortsatta legitimitet

angelägna reformfrågan om säkerhetsrådets

arbetsformer och sammansättning har inga

avgörande framsteg ännu tagits. Uttaxeringarna

avseende den fredsbevarande budgeten har under

1998 fortsatt varit lägre än tidigare till följd av

avvecklade missioner och få nya omfattande

åtaganden.

Slutsatser

Eventuella framtida beslut om ändrade

bidragsskalor kan komma att påverka storleken

av det svenska bidraget till FN:s reguljära

budget. Som alltid finns också ett stort mått av

osäkerhet kring vilka fredsbevarande insatser

FN:s säkerhetsråd kan komma att besluta om.

En omfattande insats i t.ex. Demokratiska

Republiken Kongo skulle i stor omfattning

påverka uttaxeringen till den fredsbevarande

budgeten. Regeringen bedömer att 120 miljoner

kronor bör avsättas för bidrag till FN:s reguljära

budget under budgetåret 2000. Bidraget till

kostnaderna för FN:s fredsbevarande

operationer beräknas uppgå till 170 miljoner

kronor.

Europarådet

Främjande av demokrati, respekt för mänskliga

rättigheter samt rättsstatens principer är

Europarådets huvuduppgift. Verksamheten

sträcker sig dock över ett vitt fält och omfattar

även kultur, sociala frågor etc. Europarådet

arbetar framförallt genom normbildning i form

av konventioner och rekommendationer men har

även ett biståndsprogram inriktat på Öst- och

Centraleuropa.

Sveriges obligatoriska grundavgift samt

medlemsbidrag för s.k. partsavtal utgör de

huvudsakliga kostnaderna under anslaget.

Sveriges andel av den reguljära budgeten

uppgick år 1999 till 2,18%. Europarådets

reguljära budget för år 2000 är inte fastställd. En

mindre ökning kan dock förväntas på grund av

de nya uppgifter som ålagts organisationen,

såsom den nya domstolen och funktionen som

kommissarie för de mänskliga rättigheterna.

Därutöver kommer en viss höjning av det totala

svenska bidraget att ske på grund av Sveriges

anslutning till partsavtalet för bekämpande av

korruption

Regeringens överväganden

Resultatinformation

I regleringsbrevet har som mål angivits att

genom medlemskapet i Europarådet bidra till

demokratiseringsprocessen i de nya

medlemsländerna, att verka för främjandet av

skyddet för barn och uppföljning av övriga

beslut från Europarådets toppmöte 1997 samt att

verka för att den nya domstolen blir ett

slagkraftigt instrument för att främja de

mänskliga rättigheterna.

Övervakningen i Europarådet av

medlemsländernas åtaganden har varit av

betydelse som ett led i de nya medlemmarnas

demokratiseringsprocess. Från svensk sida fästes

särskild vikt vid barnfrågorna under

Europarådets toppmöte och som ett resultat av

barnprogrammet inrättades ett forum för barn

i slutet av år 1998. Den nya domstolen inrättades

i slutet av förra året och det är ännu för tidigt att

dra några slutsatser om resultatet av denna

reform.

Slutsatser

Europarådets arbete med dess tonvikt på

demokrati och mänskliga rättigheter faller väl in

under prioriteringarna i den svenska

utrikespolitiken. De nya medlemmarnas

anslutning till Europarådets normsystem har

varit ett viktigt bidrag för att inlemma dessa

länder i den europeiska värdegemenskapen.

Regeringen beräknar preliminärt bidraget till

Europarådet till 36,5 miljoner kronor för

budgetåret 2000.

Organisationen för säkerhet och

samarbete i Europa (OSSE)

Från anslaget betalas obligatoriska kostnader för

Sveriges andel av OSSE:s integrerade budget,

gemensamt beslutade särskilda budgetar, OSSE:s

kommunikationssystem, OSSE:s skiljedomstol i

Genève samt vissa andra av organisationen

debiterade gemensamma kostnader. 1998 var det

första året som en särskild bidragsskala för större

missioner tillämpades, enligt beslut vid

ministermötet i Köpenhamn 1997.

Köpenhamnsbeslutet innebär att de belopp som

tidigare samlades in som frivilliga bidrag nu till

största delen täcks av uttaxeringar enligt en

fastställd skala. Som större missioner räknas

OSSE-missionerna i Bosnien-Hercegovina och

Kroatien samt den under 1998 upprättade

missionen i Kosovo. Sveriges andel av budgeten

för de större missionerna uppgår till 4,07%.

Sveriges andel av den övriga gemensamma

budgeten uppgår till 3,55%. Totalt uppgick den

svenska bidragsdelen under 1998 till ca 48

miljoner kronor.

Sveriges andel av den gemensamma budgeten

för 1999, exklusive Kosovo-missionen (KVM),

uppgår till ca 35,3 miljoner kronor. Den svenska

delen av budgeten för KVM under ett år

beräknades initialt uppgå till ca 40 miljoner

kronor. Under 1999 har Sverige inbetalat ca 17,4

miljoner kronor för KVM i enlighet med beslut

om utgiftsbemyndigande och i avvaktan på en

fastställd KVM-budget. Budgeten för en ny

OSSE-insats i Kosovo för andra halvåret 1999 är

inte fastställd, men kostnaderna uppskattas till

72,5 miljoner euro (ca 638 miljoner kronor).

Den svenska andelen därav kan beräknas till 26

miljoner kronor. Av de 17,4 miljoner kronor

som Sverige inbetalat för KVM kan 7,8 miljoner

kronor beräknas komma att avräknas som

överskott. För svenskt vidkommande torde det

obligatoriska bidraget till den totala

gemensamma budgeten för 1999 komma att

uppgå till 70 miljoner kronor.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Sveriges mål för OSSE:s verksamhet enligt

regleringsbrevet är dess fortsatta utveckling som

ett regionalt säkerhetsorgan för kris- och

konflikthantering, en förbättrad tillämpning av

de åtaganden som medlemsstaterna gjort och till

fortsatt utveckling av det normativa regelverket,

samt europeisk rustningskontroll. Sverige verkar

för en ytterligare utveckling av kapaciteten för

konfliktförebyggande och krishantering samt

främjande av respekten för demokrati, rättstatens

principer och de mänskliga rättigheterna genom

deltagande i fältmissioner och i valövervakning.

Sverige deltar aktivt i OSSE:s arbete. OSSE

spelar en allt viktigare roll i den framväxande nya

europeiska säkerhetsordningen. Under 1999 har

en stark betoning i OSSE:s arbete legat på

fältrepresentation på Balkan och framför allt i

Kosovo. I slutet av 1998 upprättades OSSE:s

verifikationsmission i Kosovo (KVM).

Missionens personaltak uppgick till 2000

personer. Sverige ställde totalt 74 personer till

missionens förfogande. På grund av den allt

svårare säkerhetssituationen under våren 1999

tvingades KVM evakuera i mars 1999. En mindre

kärngrupp fortsatte att verka i Makedonien och

Albanien. Dess uppgift var att planera för

OSSE:s fortsatta uppgifter i Kosovo samt att

stödja UNHCR:s flyktingmottagande. KVM

avslutades den 9 juni och ersattes av en

Transitional Task Force. Denna avslutades i sin

tur den 1 juli 1999 då Ständiga Rådet samtidigt

upprättade den nya OSSE-missionen i Kosovo.

Denna mission kommer att utgöra en integrerad

del av FN:s civila mission i Kosovo (UNMIK).

Storleksordningen på den nya OSSE-insatsen

antas uppgå till minst 500 personer. Sverige

bidrar med upp till 40 personer. OSSE svarar

även fortsatt för civilpolismissionen i östra

Slavonien, Kroatien, en uppgift som man övertog

från FN i oktober 1998.

I november 1999 kommer OSSE att hålla ett

toppmöte i Istanbul med deltagande av OSSE-

ländernas stats- eller regeringschefer. Före mötet

i Istanbul kommer en översynskonferens att äga

rum under hösten. Huvudpunkten för

toppmötet beräknas bli antagandet av en

säkerhetsstadga, som bl.a. definierar OSSE:s roll

inför 2000-talet. Vidare är förväntningarna att

toppmötet skall leda till en förstärkning av

OSSE:s operativa förmåga och därmed främst en

förstärkning av dess sekretariat i Wien. Detta är

nödvändigt för att organisationen skall kunna

möta de nya utmaningar och därmed krav som

man ställs inför. Antagandet av ett moderniserat

CFE-avtal och ett reviderat Wiendokument är

andra viktiga frågor för toppmötet.

Slutsatser

Som framgår under resultatinformationen pågår

kontinuerligt arbete att uppfylla målen inom

ramen för OSSE och med stöd av beslutade

svenska insatser. De svenska insatserna inriktas

på att uppnå de uppställda målen. Genom vårt

arbete inom OSSE har vi kunnat aktivt verka för

att stärka organisationens roll, dess instrument

och fältmissioner. Ett konkret exempel där

Sverige bidragit är framtagandet av en

utbildningsstrategi. Sverige ställer vidare under

ett år externa revisorer till OSSE:s förfogande.

Det föreligger ännu osäkerhet angående

OSSE:s budget för år 2000 och därigenom även

storleken på det svenska bidraget. Det svenska

bidraget till OSSE:s budget för Kosovo kan

preliminärt uppskattas till 49 miljoner kronor

medan bidraget till övriga delar av den

gemensamma budgeten preliminärt beräknas till

36 miljoner kronor, dvs totalt 85 miljoner

kronor för år 2000.

Den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken inom EU (GUSP)

Från anslaget betalas obligatoriska kostnader för

Sveriges deltagande i det mellanstatliga

samarbetet inom EU:s gemensamma utrikes-

och säkerhetspolitik (GUSP). Genomförandet

sker genom beslut om gemensamma åtgärder,

gemensamma ståndpunkter och gemensamma

strategier. Särskilda sändebud kan också utses

med mandat att följa en viss fråga.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Målet för Sveriges deltagande i GUSP är att

möjliggöra ett aktivt engagemang inom GUSP-

samarbetet, att säkerställa finansieringen av för

Sverige prioriterade insatser, i de fall där enhälligt

beslut fattats av EU:s medlemsstater om

nationell finansiering av det gemensamma EU-

agerandet samt att därigenom bidra till ett snabbt

och effektivt beslutsfattande inom GUSP.

Sverige söker fortsatt bidra till ett snabbt och

effektivt GUSP. Finansieringen av för Sverige

prioriterade insatser bör därför säkerställas.

Anslaget väntas liksom hittills användas för att

täcka obligatoriska kostnader för insatser i de fall

där nationell finansiering av gemensamma

insatser är påkallad. Hittills har detta främst gällt

uttaxeringar avseende ECMM, dvs

gemenskapens övervakningsgrupp i det f.d.

Jugoslavien. En fortsatt viktig uppgift för denna

grupp blir att bevaka händelseutvecklingen i

området kring Kosovo.

Slutsatser

Det kommande året kan väntas präglas av

tillämpningen av de nya instrumenten för GUSP.

En uttalad ambition finns hos medlemsstaterna

att öka EU:s handlingsförmåga och effektivitet,

inte minst vad gäller krishantering och

konfliktförebyggande.

Enligt Amsterdamfördraget blir

gemenskapsfinansiering huvudregel för alla

beslut i GUSP, med undantag för dem inom

försvarsdimensionen. Rådet kan dock frångå

huvudregeln genom ett enhälligt beslut. I de fall

gemenskapsfinansiering inte tillämpas är

huvudregeln nationell finansiering fördelad

mellan medlemsstaterna enligt en s.k. BNI-

nyckel (dvs. i proportion till respektive

medlemslands bruttonationalinkomst).

Kostnader för krishanteringsinsatser kommer

enligt huvudregeln att uttaxeras

medlemsstaterna.

En fortsatt beredskap för nationell

finansiering av insatser inom GUSP krävs.

Nuvarande anslagsnivå, 8,4 miljoner kronor, bör

bibehållas.

Övriga internationella organisationer

Övriga internationella organisationer innefattar

de obligatoriska bidragen till Permanenta

skiljedomstolen i[REDACTED_EFTERNAMN], den s.k. Fact Finding

Commission under första tilläggsprotokollet till

Genève-konventionerna, havsrättsdomstolen i

Hamburg, havsbottenmyndigheten i Kingston,

CCAMLR (Convention on the Conservation of

Antartic Marine Living Resources),

sekretetariatet för Östersjöstaternas råd,

deltagande i Wassenaar-arrangemanget och andra

internationella exportkontrollarrangemang samt

eventuella kostnader för skattejustering av

pensioner för svensk personal som arbetat i de

s.k. koordinerade organisationerna. Hit hör

också Sveriges bidrag till Haagakademien för

internationell rätt och till Internationella

institutet för humanitär rätt i San Remo.

Arktiska rådet bildades år 1996 av de åtta

arktiska staterna Danmark, Finland, Island,

Kanada, Norge, Ryssland, Sverige och USA och

utgör ett mellanstatligt samarbete. Arktiska

ursprungsbefolkningar ingår som permanenta

representanter. Rådet skapades som ett forum

för att främja samarbete och samordning särskilt

vad gäller hållbar utveckling och miljöskydd i

norr och utvecklades ur den s.k. Rovaniemi-

processen. Detta arbete förs nu vidare inom

ramen för Arktiska rådet.

Vid Arktiska rådets första ministermöte i

Iqaluit, den nya provinshuvudstaden i Nunavut,

Kanada, i september 1998, antogs en deklaration

med riktlinjer för det fortsatta arbetet, den s.k.

Iqaluit-deklarationen. Ordförandeskapet i Rådet

övergick samtidigt från Kanada till USA.

Länderna har identifierat ett antal områden av

gemensamt intresse, såsom mänsklig hälsa,

marina levande resurser, hållbara livsmönster,

kommunikationer, landsbygdens infrastruktur

och turism. En central fråga är finansieringen av

aktiviteter och projekt. Det saknas ett

gemensamt åtagande för finansiering av dessa

aktiviteter liksom för ursprungsbefolkningarnas

deltagande och för de olika

sekretariatsfunktionerna. Sverige bör dock bidra

på lämpligt sätt och under Övriga internationella

organisationer har avsatts del av regeringens

bidrag till Arktiska rådet. Medel för Sveriges

bidrag till finansiering av samarbetet inom

Barentsrådet och Barents Regionråd har avsatts

under utgiftsområde 7 Bistånd.

Sverige kommer i egenskap av observatör i

Västeuropeiska unionen (VEU) att fr. o. m år

2000 erlägga en avgift för observatörsskapet

Preliminärt beräknas bidragen till 21,7

miljoner kronor för budgetåret 2000.

På grund av risken att statens utgiftstak skulle

överskridas har anslaget B1 ålagts en besparing

på 50 miljoner kronor under 1999, d.vs.

tillgängliga medel är 441 608 000 kronor. Samma

belopp föreslås för år 2000.

B2 Nordiska ministerrådet

Tabell 13.3 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

267 745

Anslags-

sparande

1999

Anslag

290 043

Utgifts-

prognos

268 805

2000

Förslag

291 717

2001

Beräknat

286 660

2002

Beräknat

292 737

Från anslaget betalas kostnader för Sveriges

andel till Nordiska ministerrådets budget.

Faktorer som styr utgifterna under detta

anslag är utvecklingen av organisationens budget,

Sveriges andel av budgeten samt

valutaförändringar. Utgifterna betalas till större

delen i danska kronor.

Som närmare redogjordes för i

budgetpropositionen för år 1997 sker en

justering av kostnaderna för studentutbyte i de

nordiska länderna över Nordiska ministerrådets

budget. Vanligtvis erlägger Sverige därmed en

lägre avgift.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

I regleringsbrevet har som mål angivits att

utveckla det nordiska samarbetet som en del av

Sveriges Europapolitik och utnyttja de nordiska

samarbetsstrukturerna för avstämning och

agerande i EU/EES-frågor, att verka för att

nordiskt samarbete med närområdet blir ett

strategiskt komplement till bilaterala insatser och

annat regionalt samarbete, att fullfölja

reformeringen av det nordiska samarbetet i syfte

att koncentrera det och utveckla den språkliga

och kulturella gemenskapen, att utöva Sveriges

ordförandeskap i det nordiska samarbetet år

1998 aktivt med ambitionen att göra samarbetets

politiska och strategiska dimensioner tydliga

samt att följa upp de svenska initiativen om

närmare nordisk samverkan för ökad

sysselsättning liksom för omställning till ett

ekologiskt hållbart Norden.

Arbetsåret 1998 präglades starkt av att Sverige

ansvarade för ordförandeskapet i Nordiska

ministerrådet.

Sveriges ambition var att koncentrera

ordförandeskapet på ett par viktiga profilfrågor,

nämligen samverkan för ökad sysselsättning och

uppgiften att göra Norden och dess närområden

till en ekologiskt hållbar region. Därtill kom

frågorna om avveckling av gränshinder för

boende, arbete och företagande över gränserna i

Norden. Från svensk sida har initiativ tagits för

att utreda frågorna om en bättre exponering av

det nordiska samarbetet i huvudstäderna.

Sverige har fortsatt verkat för att utveckla det

nordiska samarbetet på de tre huvudområdena

inom - nordiskt samarbete, Norden-EU/EES

och Norden-närområdet.

EU/EES-frågorna är en stående punkt på

dagordningen vid nordiska ministerrådets

möten. Den nordiska samarbetsorganisationen

utnyttjas löpande för avstämning och agerande i

europafrågor. De nordiska samarbetsministrarna

har årliga möten med de nordiska EU-

ambassadörerna. En utbytesordning har tagits i

bruk för att göra det möjligt för tjänstemän från

ministerrådet att en tid tjänstgöra på en nordisk

representation i Bryssel.

Samarbetet med närområdet har utökats och

en översyn görs av ministerrådets insatser på

längre sikt. Närområdesinsatserna utformas i

dialog med berörda samarbetsorganisationer,

bl.a. genom möten med Baltiska ministerrådet.

Arbetet med att effektivisera den nordiska

samarbetsorganisationen har gått vidare. En

omorganisation har gjorts av Nordiska

ministerrådets sekretariat och

anställningsvillkoren för personalen har

moderniserats. Arbetet med att se över

styrningen och kontrollen av de nordiska

institutionerna har förts vidare.

Nordiska ministerrådet fastställde i november

1998 ministerrådets budget för år 1999.

Budgeten uppgår till totalt 732 miljoner danska

kronor. Sveriges andel av Nordiska

ministerrådets budget för verksamhetsåret 1999

är 34,1 % enligt den fördelningsnyckel som

tillämpas.

Slutsatser

I det budgetförslag som ministerrådet utarbetat

för år 2000 uppgår budgeten till oförändrat 732

miljoner danska kronor. Sveriges andel av

budgeten minskar till 33,7 %. Områden som

prioriteras är utbildning, forskning och IT-

samarbete. Medel har reserverats för en bättre

exponering av nordiskt samarbete i Stockholm.

Den budgetmässiga tyngdpunkten ligger fortsatt

på kultur, utbildning och forskning. Satsningarna

på närområdet förblir oförändrade. Nordiska

ministerrådets budget för 2000 kommer, efter

behandling i Nordiska rådet, att fastställas i

november 1999. Då kommer också

prisomräkning att ske.

Anslaget har beräknats till 291,7 miljoner

kronor för budgetåret 2000.

Tabell 4.4 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

290 043

Besparing

- 2 040

Pris - och löneomräkning

3 450

Valutakompensation

264

Förslag 2000

291 717

B3 Organisationen för ekonomiskt

samarbete och utveckling

(OECD)

Tabell 13.5 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

20 052

Anslags-

sparande

1999

Anslag

26 300

Utgifts-

prognos

22 000

2000

Förslag

26 856

2001

Beräknat

27 388

2002

Beräknat

27 968

OECD är ett samarbetsorgan för regeringarna i

världens ledande industriländer till stöd för deras

ekonomiska utveckling. OECD:s syfte är att

bidra till att utveckla världsekonomin och verka

för att den ekonomiska expansionen sker enligt

sunda principer samt bidra till en ökning av

världshandeln på multilateral icke-

diskriminerande basis. OECD:s kompentens

ligger i analyser och policydialoger inom

områdena ekonomi, ekonomisk politik och

internationella handelspolitik. OECD har under

årens lopp successivt tillförts nya uppgifter så att

organisationen idag täcker nästan alla

samhällsområden däribland bistånds-, jordbruks-

, arbetsmarknads-, social-, miljö-, utbildnings-,

närings- och energipolitik. Många frågor idag

berör ett flertal politikområden och alltfler

projekt blir tvärsektoriella. Hållbar utveckling är

ett exempel på en sådan horisontell fråga. Bland

andra högaktuella projekt kan nämnas kampen

mot mutor och korruption, corporate

governance , elektronisk handel och

regleringsformer.

Samtidigt som OECD:s budget har ökat som

en följd av utvidgningen av medlemskretsen har

det varit en medveten politik att söka nedbringa

den totala kostnaden för den ordinarie budgeten

med 10% över en treårsperiod. Arbetet med

budgetfrågorna har de senaste åren varit mycket

tidskrävande och nedskärningsprocessen har inte

löpt utan svårigheter. För 1999 har

budgetförhandlingar pågått sedan sommaren

1998 och beslut om budgeten togs först i april

1999. Nu finns beslut att behålla organisationen

på oförändrad nivå, enighet om en ny

bidragsskala och en ny budgetprocedur.

Diskussioner pågår f.n. inom OECD om hur

pensionsskulden ska lösas. Sannolikt kommer

den svenska avgiften till OECD från år 2000 att

öka med ett belopp i storleksordningen 3-4 milj.

franska francs per år.

Utöver den egna budgeten administrerar

OECD bidragen till vissa närstående

internationella organ och aktiviteter. I anslaget

inkluderas därför även Sveriges bidrag till bl.a.

det internationella energiprogrammet

(International Energy Agency; IEA), Europeiska

Transportministerkonferensen (European

Conference of Ministers of Transport; ECMT),

Centret för Utbildningsforskning (Centre for

Educational Reseearch and Innovation, CERI)

samt olika specialprogram.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Målet är att genom medlemskapet i OECD

arbeta för långsiktig ekonomisk tillväxt och

finansiell stabilitet i medlemsländerna och för

expantion av världshandeln på multilateral och

icke diskriminerande basis.

Sverige ger arbetet inom OECD hög prioritet.

Svenska departement och myndigheter gör

bedömningen att de får en god utdelning av

OECD-samarbetet då Sverige genom

medlemskapet i OECD får tillgång till

organisationens analyser, deltar i diskussioner

och därigenom får del av andra medlemsländers

erfarenheter samt medverkar i formuleringen av

gemensamma målsättningar vilket främjar den

långsiktiga tillväxten och den finansiella

stabiliteten i medlemsländerna. Medlemskapet i

OECD och arbetet inom organisationen är av

direkt relevans för den svenska ekonomiska

politiken. Sekretariatets analyser är av stort värde

för regeringens överväganden på många olika

områden. Sverige deltar aktivt i alla OECD:s

aktiviteter dels genom ett stort antal tillresande

experter, dels genom den permanenta svenska

delegationen. Regelbundna samråd sker mellan

samtliga departement och myndigheter som

berörs av OECD:s verksamhet.

Slutsatser

OECD:s budget löper per kalenderår och

fastställs i december. Faktorer som styr

utgifterna under detta anslag är dels utvecklingen

av organisationens budget, dels

valutakursförändringar. Beloppet betalas i

franska francs. Med ledning av tillgängligt

underlag har anslaget beräknats till 26,9 miljoner

kronor för budgetåret 2000.

Tabell 13.6 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

26 300

Pris och löneomräkning

309

Valutakompensation

247

Förslag 2000

26 856

B4 Fredsfrämjande verksamhet

Tabell 13.7 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

74 823

Anslags-

sparande

124 043

1999

Anslag

146 333

Utgifts-

prognos

203 000

2000

Förslag

147 416

2001

Beräknat

149 815

2002

Beräknat

152 352

Anslaget B4 Fredsfrämjande verksamhet uppgick

1998 till 143 409 000 kr. Genom att regeringen i

regleringsbrevet för 1998 beslutade att

Försvarsmakten, utöver 49,5 miljoner kronor

från anslaget B4, fick disponera också visst

utrymme (37,3 miljoner kronor) av den ingående

reservationen på äldreanslaget B9 för

delfinansiering av redan pågående insatser, kunde

ett relativt omfattande belopp inom B4

reserveras för eventuellt nya/utökade missioner.

I regeringsbeslut våren 1998 om svensk

minröjningsinsats i Västsahara har äldreanslaget

B9 härutöver belastats av Försvarsmakten med

15 miljoner kronor. Under 1999 har vidare

beslutats att anslaget får belastas av

Försvarsmakten med sammanlagt 67 miljoner

kronor för eventuell svensk militär medverkan i

en internationell insats i Kosovo under 1999.

Under 1999 kommer anslaget B4 sannolikt att

utnyttjas helt. Därutöver kommer

anslagssparandet att behöva tas i anspråk, bl.a.

för att möjliggöra svensk medverkan i FN:s

polisinsats samt OSSE:s mission i Kosovo.

Det ligger i sakens natur att efterfrågan på

svensk medverkan i internationella

fredsfrämjande insatser styrs till tid och omfång

av faktorer till största delen utanför vår egen

kontroll. Anslagsförbrukningen är visserligen

någorlunda förutsägbar vad gäller pågående

missioner där Sverige redan medverkar. Däremot

kan den fluktuera kraftigt och är mycket

svårförutsägbar när det gäller nya insatser. Ett

exempel på detta är det svenska deltagandet i den

under 1998 upprättade verifikationsmissionen i

Kosovo (KVM) som sommaren 1999 avslutades

och ersattes av en ny mission. Från anslaget

avsattes hösten 1998 20 miljoner kronor för

KVM och i juni 1999 35 miljoner kronor för det

svenska deltagandet i den nya missionen. Det

sistnämnda beloppet avser en period av ett år.

Den omfattande polisinsatsen i Kosovo är ett

annat exempel på en tillkommande mission

under år 1999 vilken innebär en stor belastning

på anslaget (ca 45 miljoner kronor på årsbasis). I

sammanhanget bör framhållas att efterfrågan på

svensk såväl militär, polisiär som annan civil

personal ökat från FN:s, OSSE:s, EU:s

(ECMM) och andra organisationers sida.

Finansiering av svensk medverkan i

internationella fredsfrämjande insatser sker även

genom utnyttjande av anslag inom utgiftsområde

6, Totalförsvar samt utgiftsområde 7,

Internationellt bistånd.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Målet för den fredsfrämjande verksamheten är

att möjliggöra för Sverige att genom deltagande i

fredsfrämjande insatser, i första hand inom

ramen för FN och Organisationen för säkerhet

och samarbete i Europa, medverka till att stärka

möjligheterna att bidra till konfliktlösning, samt

till insatser till skydd av mänskliga rättigheter

och humanitär verksamhet. Vidare att med bred

geografisk spridning stödja konkreta

fredsfrämjande insatser genom att på begäran av

FN, enligt beslut av OSSE, EU eller annat

bilateralt eller mellanstatligt organ, ställa

observatörer, civilpoliser m.fl. till förfogande för

konfliktförebyggande, fredsbevarande och annan

fredsfrämjande verksamhet inklusive skydd av

mänskliga rättigheter, sanktionsövervakning,

planerings- och förhandlingsarbete eller

övervakningsverksamhet (insatser med väpnad

trupp finansieras över utgiftsområde 6).

Sverige har under 1998 och första hälften av

1999 haft ett bibehållet starkt engagemang i

policyfrågor avseende fredsfrämjande

verksamhet. Även genom konkret deltagande i

fredsfrämjande insatser har vi sökt verka för

internationell fred och säkerhet och för att stärka

säkerhetsrådet och FN i övrigt liksom dess

förmåga inom området. Insatserna inom OSSE:s

ram har på motsvarande sätt stärkt den regionala

säkerheten i Europa. Sverige har deltagit med

observatörer, poliser och experter i ett stort antal

missioner med bred geografisk spridning. Sådan

personal har deltagit i missioner i bl.a.

Guatemala, Angola, Bosnien, Kroatien,

Albanien, Kashmir, Irak, Kosovo, Korea,

Georgien, Västsahara, Libanon och Östtimor.

Sverige har varit pådrivande i det fortsatta arbetet

med att etablera en multinationell

snabbinsatsstyrka (SHIRBRIG) till FN:s

förfogande. Sverige övertog ordförandeskapet

den 1 juni 1999. Initiativet i säkerhetsrådet 1997

om polisers roll i fredsfrämjande insatser följdes

upp av ett civilpolisseminarium i FN:s regi i New

York våren 1998. Engagemanget i att bygga upp

en afrikansk kapacitet för fredsfrämjande har

fortsatt genom exempelvis bidrag såväl finansiellt

som personellt till övningar i området och i form

av stöd till relaterade projekt i södra Afrika. Det

bör vidare framhållas att en svensk handlingsplan

för att stärka internationell

konfliktförebyggande verksamhet presenterats

under våren 1999.

Under 1998, Sveriges andra år som medlem i

FN:s säkerhetsråd, verkade vi för att rådet skulle

agera på ett resultatorienterat sätt som stärker

dess relevans och medlemsstaternas förtroende

och stöd för dess beslut. Vidare har Sverige sökt

stärka den internationella förmågan att

förebygga konflikter och tidigt ingripa när

väpnad konflikt brutit ut samt att stärka FN:s

fredsfrämjande insatser och åstadkomma en

effektivare samordning av FN:s politiska,

militära, polisiära, civila och humanitära resurser

vid sådana insatser.

Sverige har under 1998 och under första

hälften av 1999 fortsatt deltagit aktivt i OSSE:s

arbete. En viktig insats därvidlag har varit de

svenskar som Sverige ställt till OSSE:s

förfogande för deltagande i flera missioner. I den

under våren upprättade verifikationsmissionen i

Kosovo deltog totalt 74 personer. Sverige har

också deltagit i OSSE-missioner i Albanien,

Bosnien, Estland, Georgien, Kroatien och

Makedonien. Dessutom ställde Sverige i juni

1999 externa revisorer till OSSE:s förfogande

under ett år.

Vidare har Sverige ställt personal till

förfogande för VEU:s rådgivande polisinsats i

Albanien, MAPE. Sverige har ledningsansvaret

för EU/VEU:s insats på minröjningsområdet i

Kroatien, WEUDAM.

Slutsatser

De mål som hänvisats till ovan kommer att vara

vägledande för användandet av anslaget också

under år 2000. I Kosovo kan det nu beslutade

deltagandet med poliser, observatörer och vissa

civila experter förväntas ligga kvar på samma nivå

som innevarande år. Beroende på utvecklingen i

vissa afrikanska konfliktområden kan det bli

aktuellt med förfrågningar om svensk

medverkan i och stöd för insatser i t.ex.

Demokratiska Republiken Kongo,

Etiopien/Eritrea, Angola samt Sierra Leone.

Dessutom kommer Sverige att intensifiera

arbetet med att i högre grad inrikta den

fredsfrämjande verksamheten på

konfliktförebyggande åtgärder, bl.a. inom ramen

för det handlingsprogram för

konfliktförebyggande verksamhet, som tagits

fram inom Utrikesdepartementet.

Ordförandeskapet i det multinationella

samarbetet med att skapa en multinationell

snabbinsatsstyrka till FN:s förfogande

(SHIRBRIG) blir en viktig uppgift under

perioden juni 1999 t.o.m. maj 2000. Sverige

kommer under år 2000 att fortsatt verka för en

utvecklad roll för poliser i fredsfrämjande

insatser. I sammanhanget kan noteras att

huvudmannaskapet för svenska poliser i

internationella insatser enligt årets

budgetproposition överförts från

Försvarsmakten till Rikspolisstyrelsen.

Anslaget kommer vidare att utnyttjas för stöd

till andra former av insatser inom området

fredsfrämjande och mänskliga rättigheter dels i

form av finansiering av utländska elevers

deltagande i förberedande kurser för FN-

tjänstgöring arrangerade av Sverige men också

genom direkt stöd till internationella seminarier,

konferenser och forskningsprojekt. Finansiellt

stöd kan vidare lämnas till enskilda

organisationer som bedriver verksamhet inom

området. Särskilda medel kommer att avsättas

för att följa upp handlingsprogrammet för

konfliktförebyggande verksamhet.

Sverige kan också i ökad utsträckning ombes

ge finansiellt stöd till insatser som genomförs

inom ramen för regional och subregional

krishantering, inte minst i Afrika. Detta kan

komma att ske t.ex. genom bidrag till särskilt

upprättade fonder inom FN-systemet.

Med det utnyttjande av anslagssparandet som

förutsätts nödvändigt för gjorda och kommande

åtaganden (Kosovo, Afrika m.fl.) föreslås

anslaget för år 2000 uppgå till 147 416 000 kr.

Tabell 4.8 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

146 333

Pris- och löneomräkning

1 083

Förslag 2000

147 416

14 Information om Sverige i utlandet

14.1 Omfattning

Verksamhetsområdet Information om Sverige i

utlandet omfattar anslaget till Svenska institutet

för att sprida kunskap om Sverige i utlandet och

svara för utbyte med andra länder inom kultur,

utbildning, forskning och samhällsliv i övrigt

samt anslaget till de svenska

utlandsmyndigheterna för informations- och

kulturutbytesverksamhet, pressverksamhet och

integrerade främjandeinsatser inklusive medel till

Nämnden för Sverigefrämjande i utlandet

(NSU) för strategiskt sverigefrämjande insatser.

Ändamålet med verksamheten är att skapa

goodwill och förtroende för Sverige som

samarbetspartner och därmed främja svenska

intressen och bidra till tillväxt och sysselsättning.

De svenska utlandsmyndigheterna utgör

regeringens främsta instrument för att

genomföra detta mål i enskilda länder.

14.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 5.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

61

67

68

71

69

68

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i

samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Dialog, rapportering och utvärdering ger stöd för

uppfattningen att målsättningarna för

verksamheten har uppfyllts väl. Verksamhetens

övergripande mål och inriktning har legat fast

och verksamheten har utförts inom angivna

ramar. Kraven och förväntningarna har dock

fortsatt att öka. Genomförandet av

informations- och kulturinsatser i utlandet är

starkt beroende av nationella och lokala

samarbetspartners.

Förändringar

Svenska institutets uppdrag och instruktion fick

en ny dimension i samband med att institutet

den 1 januari 1998 omvandlades från stiftelse till

myndighet: att främja svenska intressen och

bidra till tillväxt, sysselsättning och kulturell

utveckling i Sverige.

Nämnden för Sverigefrämjande i utlandet fick

budgetåret 1999 sin första egna budget för en

treårsperiod 1999-2001 inom ramen för

regeringens satsning på Europafrågor i

vårpropositionen 1998 (prop. 1997/98:150).

Prioriteringar

Inom anslaget C1 Svenska institutet skall

insatser i Västeuropa prioriteras, då behovet av

sådana insatser accentuerats genom

medlemskapet i EU.

Under anslaget C2 Övrig information om

Sverige i utlandet skall insatser i Västeuropa,

Nordamerika och vissa länder i Asien prioriteras.

Särskild tonvikt skall läggas på information om

Sverige som ledande industri-, IT-, kultur-,

musik- och miljötekniknation. Medlen till

Nämnden för Sverigefrämjande i utlandet

(NSU) skall prioritera insatser och projekt till

stöd för en resultatinriktad, integrerad

främjandeutveckling i Europa.

Sveriges första ordförandeskap i EU 2001 är

ett informationstillfälle att planera för och

uppmärksamma redan år 2000. Evenemang som

föranleder särskilda insatser är

världsutställningen i Hannover, där Svenska

institutet samordnar Sverigeinformationen, och

det nordiska vikingajubileet i USA som är en

del av det officiella amerikanska

millenniefirandet. Arkitekturåret 2001 kommer

att förberedas och behovet av insatser, också på

formgivnings- och designområdet, bör

uppmärksammas. Kulturens centrala roll i

presentationen av Sverige i utlandet bör

framhävas.

14.3 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har i sin

revisionsberättelse för Svenska institutet

redovisat en invändning, nämligen att sociala

avgifter och skatt inte betalats på två

avgångsvederlag.

14.4 Anslag

C1 Svenska institutet

Tabell 14.2 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

49 445

Anslags-

sparande

1 427

1999

Anslag

51 826

Utgifts-

prognos

53 253

2000

Förslag

55 644

2001

Beräknat

55 933

1)

2002

Beräknat

56 927

2)

1 Motsvarar 55 000 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 55 000 tkr i 2000 års prisnivå.

Anslaget, som är Svenska institutets

huvudanslag, finansierar Sverigeinformation,

kulturutbyte, utbildnings- och forskningsutbyte

(stipendi-er, stöd till svenskundervisning i

utlandet) samt Svenska kulturhuset i Paris.

Verksamheten genomförs i samverkan med bl.a.

den svenska utrikesförvaltningen samt nationella

och utländska samarbetspartner.

Svenska institutet har därutöver anslag för

biståndsrelaterade insatser i Central- och

Östeuropa (utgiftsområde 7), för uppdrag på

utbildnings- och forskningsområdet

(utgiftsområde 16 resp. utgiftsområde 14) och

för insatser som rör internationellt kulturutbyte

(utgiftsområde 17). Till detta kommer ett antal

särskilda uppdrag.

Den totala budgeten uppgick 1998 till ca 192,8

miljoner kronor, varav anslaget C 1 utgjorde ca

50,7 miljoner. Anslagsbehållningen vid bokslutet

avsåg medel som beslutats för insatser under

1998, men där en viss del av betalningarna sker

1999.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

Målen för Svenska institutet är enligt

regleringsbrevet att producera material och

tjänster för en grundläggande informations- och

kulturutbytesverksamhet i förhållande till andra

länder, att stärka det svenska samhällets

internationella kompetens beträffande

Sverigeinformation och kunskapsutbyte, att i

samarbete med olika aktörer genomföra ett

aktivt informations-, kultur- och

erfarenhetsutbyte, framför allt med Västeuropa,

till stöd för Sveriges utbyte med länderna i denna

region samt för det allmänna Sverigefrämjandet,

att tillhandahålla information om Sverige av god

kvalitet som tillgodoser kravet på en saklig,

snabb och aktuell information om svenskt

samhälls- och kulturliv till utländska målgrupper,

att upprätthålla en informations-, service- och

samordningsroll gentemot de svenska

utlandsmyndigheterna som tillgodoser dessas

behov av att kunna förmedla såväl efterfrågestyrd

som aktiv information om Sverige samt

genomföra riktade projekt till olika målgrupper,

att spela en aktiv roll inom Sverigefrämjandet till

stöd för ökad tillväxt och sysselsättning samt att

främja kunskapsöverföring till Central- och

Östeuropa och tredje världen.

Årsredovisningen för 1998 i kombination med

en löpande dialog med Svenska institutet och

utlandsmyndigheterna ger regeringen stöd för

bedömningen att SI väl uppfyllt sina mål.

Institutet har tillhandahållit en bred och saklig

information om Sverige som svarat mot

utländska målgruppers efterfrågan, förstärkt sin

serviceroll gentemot de svenska

utlandsmyndigheterna samt initierat och

medverkat till utbyten inom kultur och

samhällsliv samt utbildning och forskning. SI:s

stöd till den akademiska svenskundervisningen i

utlandet har gjort det möjligt för ett stort antal

utländska studenter att lära sig svenska. De

medel som SI fördelat till kulturellt utbyte och

projektförberedelser har i många fall resulterat i

konkret samarbete mellan svenska och utländska

parter. Bedömningen är att SI:s insatser bidragit

till att skapa förtroende och goodwill för Sverige

som internationell samarbetspartner samt

bidragit till ökat internationellt utbyte på

väsentliga områden och ökade mellanfolkliga

kontakter.

Antalet utbytesprojekt och produktioner

finansierade via SI:s huvudanslag, inom vilket

Västeuropa skall prioriteras, har dock minskat.

Svenska institutet har påtalat klyftan mellan

institutets vidgade uppdrag och den faktiska

resurssituationen för insatser i Västeuropa och

västvärlden i övrigt.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Tabell 14.3 Uppdragsverksamhet

Tusental kronor

Uppdragsverksamhet

Intäkter

Kostnader

Resultat

Intäkt - kostnad

Utfall 1998

6 869

Prognos 1999

7 000

Budget 2000

7 000

Försäljningen av böcker och

informationsmaterial via Sverigebokhandeln och

postorder utvecklas enligt prognos. Underlag för

kostnader saknas.

Regeringens bedömning med anledning av

revisionens iakttagelser

Regeringen konstaterar att de åtgärder som

revisorernas invändning föranleder har vidtagits.

Slutsatser

Regeringen finner de synpunkter på sin

resurssituation, som SI redovisat, beaktansvärda,

men har inte funnit utrymme för någon

ytterligare ökning av anslaget.

För budgetåret 2000 har anslaget tillförts pris-

och löneomräkning och justerats för

merkostnader för personalen vid Svenska

kulturhuset i Paris i samband med att Svenska

institutet fr.o.m. den 1 januari 1998 blev

myndighet och fick ökade skattekostnader. Vid

anslagsberäkningen har ytterligare en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts 2 030

000 kr. Under utgiftsområde 24 har i den

ekonomiska vårpropositionen 1998 (prop.

1997/98:150) för budgetåren 1999-2001 också

avsatts medel för östersjöregionen, som kan

användas för vissa främjande- och

informationsinsatser, inklusive specifika

personalförstärkningar, och som efter förslag

från Utrikesdepartementet skulle kunna

användas för SI:s verksamhet.

Tabell 14.4 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

51 826

Pris- och löneomräkning

501

Teknisk justering

1 287

Justering av premier

2 030

Förslag 2000

55 644

C2 Övrig information om Sverige i

utlandet

Tabell 14.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

9 769

Anslags-

sparande

284

1999

Anslag

14 835

Utgifts-

prognos

15 119

2000

Förslag

15 172

2001

Beräknat

13 172

2002

Beräknat

11 172

Anslaget används till att finansiera särskilda, av

regeringen prioriterade, informations- och

främjandeinsatser genom de svenska

utlandsmyndigheterna. Det har även använts till

journalistinbjudningar samt seminarier och visst

personutbyte. Insatser i Västeuropa,

Nordamerika och vissa länder i Asien har

prioriterats.

Anslagsbehållningen vid bokslutet avsåg

medel som beslutats för informationssatsningar

under 1998, men där en viss del av betalningarna

sker 1999.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

Målet för anslaget är att med hjälp av

informations- och främjandeinsatser genom de

svenska utlandsmyndigheterna skapa goodwill

och förtroende för Sverige som internationell

sam-arbetspartner och därmed främja svenska

intressen samt att genom de svenska

utlandsmyndigheterna och Nämnden för

Sverigefrämjande i utlandet spela en aktiv roll

inom Sverigefrämjandet till stöd för ökad tillväxt

och sysselsättning.

Kraven och förväntningarna på de svenska

utlandsmyndigheterna att skapa goodwill och

förtroende för Sverige har ökat markant under

de senaste tre åren. Informations- och

kulturutbytesverksamhet, pressaktiviteter och

integrerade sverigefrämjande aktiviteter har blivit

allt viktigare för att presentera Sverige och skapa

uppmärksamhet för vårt land i andra länder. I ett

internationellt perspektiv kan konstateras att

främjandefrågorna i bred bemärkelse har fått en

väsentligt ökad roll inom många

utrikesförvaltningar. Allt fler länder, inte minst

de övriga EU-ländernas, inser också den

betydelse som informations- och

kultursatsningar samt pressverksamhet har för

att presentera landet liksom för att nå mer

definierade mål. Sådana aktiviteter kan utöver

sina andra syften fungera både som näringslivs-

och kulturfrämjare, ha en funktion som

mötesplats för att skapa nätverk, bidra till

opinionsbildning osv.

Utifrån utlandsmyndigheternas rapportering

av genomförda evenemang och aktiviteter är

bedömningen att anslaget under 1998 och första

halvåret 1999 fyllt sin del av målet för

utgiftsområdet på ett utmärkt sätt. En aktiv

kontaktskapande verksamhet och riktade

aktiviteter har bidragit till att förmedla en bild av

det samtida Sverige samt bidragit till samarbeten

inom olika områden. Den finansiering som

anslagits har i många projekt runt om i världen

utgjort en plattform för samarbete med

nationella och lokala samarbetspartners. På så

sätt har de statliga medlen ofta genererat större

insatser och kunnat resultera i viktiga

Sverigepresentationer i bl.a. Frankrike, Tyskland,

Polen, Japan, USA och Sydafrika.

Slutsatser

Med anledning av regeringens satsning på

Europafrågor i den ekonomiska

vårpropositionen 1998 (prop. 1997/98:150) för

budgetåren 1999-2001 föreslås anslaget tillföras 2

miljoner kronor budgetåret 2000 för Nämnden

för Sverigefrämjande i utlandet, dvs. 1 miljon

kronor mindre jämfört med budgetåret 1999.

Medlen skall användas för att initiera eller

medverka i särskilda samarbetsprojekt med

inriktning på Europa mellan Sverigefrämjandets

huvudaktörer, d v s UD och

utlandsmyndigheterna, Exportrådet, Invest in

Sweden Agency, Svenska institutet, Sveriges

rese- och turistråd och Sveriges tekniska

attachéer. För budgetåret 2001 tillförs anslaget 2

miljoner för samma ändamål. För budgetåret

2000 tillförs anslaget även 2 miljoner kronor för

Sveriges bidrag till ett gemensamt nordiskt

centrum, Scandinavia House i New York. År

1999 tillfördes anslaget 2 miljoner kronor för

samma ändamål.

Under utgiftsområde 24 har i

vårpropositionen 1998 för budgetåren 1999-2001

också avsatts medel för Östersjöregionen, som

kan användas för vissa främjande- och

informationsinsatser, inklusive specifika

personalförstärkningar, enligt förslag från

Utrikesdepartementet.

Budgetåret 2001 upphör den tillfälliga

höjningen för budgetåren 1999 och 2000

avseende Sveriges bidrag till Scandinavia House i

New York. År 2002 upphör den tillfälliga

höjningen för budgetåren 1999-2001 till

Nämnden för Sverigefrämjande i utlandet.

Tabell 14.6 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

14 835

Minskning av engångsanvisning NSU

- 1 000

Valutakompensation

1 337

Förslag 2000

15 172

15 Nedrustnings- och säkerhetspolitiska

frågor

15.1 Omfattning

Målsättningarna för verksamhetsområdet är att

främja information och forskning om

nedrustnings- och säkerhetspolitiska frågor samt

att tillförsäkra Utrikesdepartementet teknisk och

vetenskaplig sakkunskap vid förhandlingar om

nedrustning och rustningskontroll samt vid

internationellt samarbete för att motverka

spridning av massförstörelsevapen. Inom ramen

härför lämnas stöd till:

- utredningar, seminarier, utgivande av

publikationer m.m.

- organisationer och stiftelser för information

och studier om global och europeisk

säkerhetspolitik och fredsfrämjande utveckling

- Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut (SIPRI)

- Försvarets forskningsanstalt (FOA)

- Utrikespolitiska Institutet (UI)

- forskningsverksamhet av särskild utrikes- och

säkerhetspolitisk betydelse

15.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 6.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor

Utfall

1998

Anslag

1999

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

57

58

61

59

60

61

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Förhandlingarna i Genève om ett kontrollsystem

för 1972 års konvention om förbud mot

bakteriologiska (biologiska) vapen och

toxinvapen har intensifierats under 1998 och

första halvåret 1999. Målsättningen är att arbetet

skall slutföras år 2000. Sverige agerar pådrivande

i förhandlingarna för att få till stånd ett effektivt

kontrollsystem, bl.a. med tekniskt stöd från

FOA. I Wien fortsätter arbetet för att förbereda

ikraftträdandet för Förenta nationernas fördrag

om fullständigt förbud mot kärnsprängningar

(provstopps-

avtalet). Sverige leder genom företrädare för

FOA arbetet för upprättandet av fördragets

kontrollsystem. Under 1998 har Sverige i

omfattande utsträckning bidragit med FOA-

expertis till FN:s säkerhetsråds särskilda

kommission för eliminering av Iraks

massförstörelsevapen (UNSCOM).

Nedrustningskonferensen (CD) i Genève beslöt

i slutet av 1998 års session att inleda

förhandlingar om ett avtal om förbud mot

produktion av klyvbart material för vapen-

ändamål. I avvaktan på beslut om CD:s

arbetsprogram för 1999 har dessa förhandlingar

dock ännu inte kommit igång.

Förändringar

Verksamhetens övergripande målsättningar och

inriktning ligger fast. Några större förändringar

har därför inte skett i verksamheten jämfört med

närmast föregående budgetår.

Prioriteringar

Följande frågor avses särskilt prioriteras under

budgetåret 2000:

Förhandlingarna i Genève om ett kontrollsystem

för konventionen om förbud mot biologiska

vapen, vilka avses slutföras under året. Arbete i

CD rörande ett avtal om förbud mot produktion

av klyvbart material för vapenändamål så snart

detta kan inledas. Sveriges deltagande, på de

nordiska ländernas vägnar, i C-

vapenkonventionens verkställande råd fr.o.m.

maj 2000. Uppbyggnaden av ett svenskt

nationellt datacenter för provstoppsavtalet.

Upprätthållande av FOA:s tekniska och

vetenskapliga kompetens för området

nedrustning och icke-spridning av kärnvapen.

Tillhandahållande av svensk expertis till FN:s

arbete för eliminering av Iraks

massförstörelsevapen i den utsträckning sådant

arbete aktualiseras under budgetåret.

Möjligheterna för SIPRI och UI att utöka

externfinansieringen av sin verksamhet.

15.3 Resultatbedömning

Sammantaget bedöms målsättningarna för

verksamhetsområdet ha uppfyllts väl under

budgetåret 1998 och första halvåret 1999. Det

internationella nedrustningsarbetet har

fortskridit under perioden. De ovan beskrivna

förhandlingarna har bedrivits i skiftande takt och

Sverige har haft god möjlighet att aktivt agera i

dessa, bl.a. tack vare tekniskt underlag och

expertdeltagande av FOA. Forsknings- och

informationsverksamhet om nedrustnings- och

säkerhetspolitiska frågor har bidragit till att

upprätthålla den kunskapsnivå hos såväl de

svenska förhandlarna som hos en bredare

allmänhet som är nödvändig för ett effektivt

deltagande i processen.

15.4 Revisionens iakttagelser

Regeringen konstaterar att det vid granskning av

SIPRI:s och UI:s bokslut och redovisning för

budgetåret 1998 inte framkommit några

anmärkningar som föranlett ytterligare åtgärder.

15.5 Anslag

D1 Utredningar och andra insatser

på det utrikespolitiska området

Tabell 15.2 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

1 752

Anslags-

sparande

2 187

1999

Anslag

1 409

Utgifts-

prognos

2 197

2000

Förslag

1 659

2001

Beräknat

2 259

2002

Beräknat

2 259

Ändamålet med anslaget är att ge stöd till

verksamhet som främjar svensk utrikespolitik,

framför allt vad gäller nedrustnings- och

säkerhetspolitik. 1998 års anslag har i allt

väsentligt tagits i anspråk. Anslagssparandet för

detta budgetår härrör närmast ifrån det

anslagssparande som skedde 1997. Dessa medel

avses utnyttjas under budgetåren 1999, 2000 och

2001. Beredskap måste hållas för att omfördela

medel till anslaget D4 Forskning till stöd för

nedrustning och internationell säkerhet i fall att

förhandlingar inleds i nedrustningskonferensen

(CD) i Genève om ett avtal om förbud mot

produktion av klyvbart material för

vapenändamål. Anslaget för 1999 har till stor del

redan tagits i anspråk.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Projekt m.m. som finansierats inom anslaget har

legat inom prioriterade områden för svensk

utrikespolitik. Som exempel på bidrag som

beslutats under 1998 och första halvåret 1999 kan

nämnas stöd till internationella seminarier

syftande till att främja universell anslutning till

Ottawakonventionen om totalförbud mot

antipersonella minor och till

kemvapenkonventionen, stöd till svenska och

internationella projekt rörande problematiken

med lätta vapen samt bidrag till FN-fonder för

nedrustningsfrågor. Stöd har också utgått till

seminarier om kärnvapennedrustningsfrågor.

Slutsatser

Stöd åt utredningar, seminarier, utgivande av

publikationer m.m. ger en flexibel möjlighet att

genom anlitande av insatser utanför

Utrikesdepartementet främja och informera om

den svenska utrikespolitiken. Ändamålet med

anslaget bedöms ha uppfyllts väl.

Tabell 15.3 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

1 409

Återföring från anslaget D6

250

Förslag 2000

1 659

D2 Information och studier om

säkerhetspolitik och

fredsfrämjande utveckling

Tabell 15.4 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

8 686

Anslags-

sparande

704

1999

Anslag

9 000

Utgifts-

prognos

9 704

2000

Förslag

9 000

2001

Beräknat

9 000

2002

Beräknat

9 000

Ändamålet med anslaget är att genom stöd till

organisationer och stiftelser främja studier och

information om nedrustnings- och

säkerhetspolitiska frågor. Regeringen beslutar,

efter yttrande av en beredningsgrupp, om

fördelning av medel från anslaget i enlighet med

förordningen (1993:983) om statligt stöd för

information och studier om säkerhetspolitik och

fredsfrämjande utveckling, samt de ändringar

som införts i denna genom förordning

(1996:824). Bidrag lämnas till organisationer och

stiftelser som organisationsstöd eller

projektbidrag. Stödet omfattar ämnesområdena

nedrustning och rustningskontroll,

konflikthantering samt andra säkerhetspolitiska

ämnen inom ramen för ett vidgat

säkerhetspolitiskt synsätt. 1998 års

anslagssparande beror dels på att beviljade bidrag

inte rekvirerats, dels på att organisationer

återbetalat outnyttjade medel vid

slutredovisningen av äldre projekt.

Anslagssparandet beräknas tas i anspråk under

innevarande budgetår.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Stöd enligt förordningen utgick under

budgetåret 1998 till 15 organisationer och 79

projekt. För budgetåret 1999 har beslut fattats

om stöd till 15 organisationer och 64 projekt.

Slutsatser

Regeringen finner det väsentligt att kunskap,

intresse och engagemang för frågor som rör

global och europeisk säkerhet stimuleras. Stödet

till organisationer och stiftelser för detta ändamål

fyller därför en viktig funktion. En förutsättning

för att stöd skall lämnas är att det främjar

verksamhet som är av allmänt intresse och har en

god spridningseffekt. Sammantaget bedöms

uppställda mål ha uppfyllts väl inom den givna

budgetramen. Stödet bedöms ha haft god

spridningseffekt. Denna bedömning görs på

grundval av den kontinuerliga rapportering som

sker av pågående projekt samt den

slutredovisning som inkommer för avslutade

projekt.

D3 Bidrag till Stockholms

internationella

fredsforskningsinstitut (SIPRI)

Tabell 15.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

20 324

Anslags-

sparande

1999

Anslag

20 755

Utgifts-

prognos

20 755

2000

Förslag

20 948

2001

Beräknat

21 346

2002

Beräknat

21 773

1

Stockholms internationella

fredsforskningsinstitutets (SIPRI) del av

effektmålet inom utgiftsområde 5 är att bedriva

forskning i konflikt- och samarbetsfrågor. Syftet

med forskningen är att bidra till förståelsen av

betingelserna för fredliga lösningar av konflikter

och för en stabil fred.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

Institutets forskning under budgetåret 1998 har

främst inriktats på regional säkerhet, militära

utgifter, vapenproduktion och vapenhandel

(institutets kärnverksamhet), icke-spridning av

bl. a. massförstörelsevapen och konventionella

vapen, däribland antipersonella minor och

internationell säkerhet.

Inte minst genom sin mycket

välrenommerade årsbok har SIPRI bidragit till

att, såväl i Sverige som internationellt, sprida

kunskap om de frågor som berör dess forskning.

SIPRI:s verksamhet under budgetåret 1998 och

första halvåret 1999 ligger väl inom ramarna för

ovan nämnda effektmål.

I de samtal som ägt rum mellan SIPRI och

UD har dock framkommit en ömsesidig insikt

om behovet att bättre anpassa institutets

verksamhet till de frågor som dels utmärker

utvecklingen inom freds- och konfliktrelaterade

processer efter det kalla kriget, dels är av

betydelse för konfliktförebyggande. En

uppföljning av dessa samtal kommer att äga rum

under kommande budgetår.

Regeringen har under ett antal år uppmanat

SIPRI att söka utöka den externa finansieringen.

Det kan konstateras att SIPRI tagit sig an

uppgiften med stort allvar. Detta arbete bör dock

intensifieras av institutet.

SIPRI har även mottagit statsmedel för

särskilda projekt som finansierats från andra

anslag och finansiering av särskilda SIPRI-

projekt från andra anslag bör fortsätta.

Slutsatser

För budgetåret 1999 har anvisats 20 755 000 kr

för anslaget D 3. För att upprätthålla institutets

verksamhet föreslås anslaget ligga kvar på samma

reala nivå för budgetåret 2000. Med beräknad

pris- och löneomräkning blir beloppet då 20 948

000 kr.

Tabell 15.6 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

20 755

Pris- och löneomräkning

193

Förslag 2000

20 948

D4 Forskning till stöd för

nedrustning och internationell

säkerhet

Tabell 15.7 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

10 393

Anslags-

sparande

602

1999

Anslag

11 080

Utgifts-

prognos

11 440

2000

Förslag

11 177

2001

Beräknat

10 759

2002

Beräknat

10 953

Ändamålet med anslaget är att tillföra

Utrikesdepartementet teknisk och vetenskaplig

sakkunskap från Försvarets forskningsanstalt

(FOA) vid förhandlingar om nedrustning,

rustningsbegränsning, internationell säkerhet

samt vid internationellt samarbete för att

motverka spridning av massförstörelsevapen.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

I de internationella förhandlingarna i Genève om

ett kontrollsystem för konventionen om förbud

mot biologiska vapen agerar Sverige aktivt för att

få till stånd ett så effektivt system som möjligt.

Detta arbete möjliggörs bl.a. av det tekniska stöd

som lämnas av FOA. I den förberedande

kommissionen i Wien för provstoppsavtalets

ikraftträdande leder Sverige genom företrädare

för FOA arbetet för att upprätta avtalets

kontrollsystem. Inom FOA fortsätter arbetet för

att upprätta ett svenskt nationellt datacenter för

provstoppsavtalet. Häri ingår också att ansluta en

station för mätning av luftburen radioaktivitet

och en seismisk mätstation till avtalets

internationella övervakningssystem. FOA har

vidare under 1998 och första halvåret 1999

vidtagit förberedelser inför internationella

förhandlingar om ett avtal om förbud mot

produktion av klyvbart material för

vapenändamål. Organisationen för förbud mot

kemiska vapen (OPCW) i[REDACTED_EFTERNAMN] har under 1998

utsett FOA:s kemiska laboratorium i Umeå till

ett av de laboratorier som organisationen vid

behov skall kunna anlita för analys av prover.

För Sveriges deltagande i internationella

exportkontrollarrangemang lämnar FOA

fortlöpande tekniskt stöd.

Under 1998 har Sverige genom företrädare för

FOA i omfattande utsträckning bidragit med

expertis till FN:s särskilda kommission för

eliminering av Iraks massförstörelsevapen

(UNSCOM). Till följd av händelseutvecklingen

gällande Irak har UNSCOM inte bedrivit någon

verksamhet i landet under första halvåret 1999.

Sverige har dock under denna tid bidragit med

FOA-expertis till kommissionens högkvarter i

New York. Det är f.n. osäkert hur FN-arbetet i

Irak fortsättningsvis kommer att ske. För att

möjliggöra eventuella fortsatta svenska insatser

genom företrädare för FOA bör dock 600 000

kronor liksom innevarande år ställas i beredskap

för detta ändamål för budgetåret 2000.

Slutsatser

Tillgång på teknisk och vetenskaplig expertis är

en nödvändighet för att Sverige på ett aktivt och

trovärdigt sätt skall kunna delta i det

internationella arbetet för nedrustning,

rustningskontroll och främjande av

internationell säkerhet. Verksamhetens mål

bedöms ha uppfyllts väl genom att FOA försett

Sveriges förhandlingsdelegation med tekniskt

underlag som kommit till direkt operativ

användning i förhandlingarna och medfört att

dessa påverkats i en positiv riktning. Under

budgetåret 2000 bör FOA vara berett att även

lämna tekniskt och vetenskapligt stöd till

Utrikesdepartementet för Sveriges deltagande i

förhandlingar i CD om ett avtal om förbud mot

produktion av klyvbart material för

vapenändamål. I fall att sådana förhandlingar

inleds kan omfördelning av medel från anslaget

D1 Utredningar och andra insatser på det

utrikespolitiska området till detta anslag

aktualiseras för att täcka ökade kostnader till

följd av behov av utvidgat stöd från FOA:s sida.

Regeringen återkommer i så fall till riksdagen i

denna fråga.

Tabell 15.8 Beräkning av anslaget

Tusental kronor

Anslag 1999

11 080

Pris- och löneomräkning

97

Förslag 2000

11 177

För budgetåren 2001 och 2002 kan eventuellt en

viss ökning av anslaget komma att krävas om

förhandlingar då pågår i CD om ett avtal om

förbud mot produktion av klyvbart material för

vapenändamål.

D5 Utrikespolitiska Institutet

Tabell 15.9 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

10 004

Anslags-

sparande

1999

Anslag

10 216

Utgifts-

prognos

10 216

2000

Förslag

11 511

2001

Beräknat

10 507

2002

Beräknat

10 717

Utrikespolitiska Institutets (UI) del av

effektmålet inom utgiftsområde 5 är att främja

intresset för internationella frågor samt öka

kunskapen om detta ämne genom forskning och

information till allmänheten.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

UI:s information genom publikationer (5

tidsskrifter, internet), konferenser (6 st större

under 1998) och seminarier/föredrag (c:a 40)

m.m. riktade till en bred svensk allmänhet fyller

en viktig funktion genom att främja intresset och

kunskapen kring utrikespolitiska frågor. UI:s

forskning (forskningsrapporter och stöd till

doktorsavhandlingar; 4 permanenta forskare, 2

gästforskare och 8 forskare med arbetsplats på

UI) har tilldragit sig stort intresse och utgör

basen för den breda informationsverksamheten.

Ämnesmässigt är det särskilt Europa, Norden,

Östersjöområdet samt nedrustning som stått i

fokus för institutets verksamhet.

Effekterna av UI:s verksamhet kan uttryckas i

det ökande intresset för bl.a. UI:s konferens-

och forskningsverksamhet på Europaområdet.

Institutets bidrag till att fördjupa förståelsen för

EU och det svenska EU-medlemskapet kan, hur

svåruppskattat det än må vara, särskilt framhållas.

Allmänt sett är UI:s verksamhet svår att

överskatta i ett samhälle präglat av ökad grad av

internationalisering och ökad medvetenhet om

utrikespolitiska och internationella frågor. Det

står klart att UI:s verksamhet under 1998 främjat

intresset för internationella frågor samt ökat

kunskapen om detta ämne.

UI:s verksamhet har i ett antal år gått med

betydande underskott som endast kunnat täckas

av reserverade medel och eget kapital. Dessa

medel är i dagsläget i det närmaste uttömda. UI

ansöker därför om en höjning av regeringens

grundbidrag för verksamheten med 1,8 miljoner

kronor för år 2000. Det sökta resurstillskottet

innebär möjligheten att behålla 4-5 tjänster

(Institutet hade den 31 december 1998 41

anställda). Det kan konstateras att UI med stort

allvar och med stor öppenhet för förändringar

tagit sig an uppgiften med att komma till rätta

med underskotten. UI:s finansiella situation

måste i dagsläget dock bedömas som mycket

svår.

Regeringen bedömer att kortsiktiga lösningar,

som t. ex. en avveckling av någon av

verksamhetsgrenarna, skulle innebära stora risker

för UI:s verksamhet i en tid av ökande intresse.

Regeringen stödjer de långsiktiga riktlinjer för

utvecklingsarbetet som f.n. håller på att utvecklas

inom UI. Särskilt positivt ser regeringen på UI:s

betoning på att stärka forskningen såväl

kvalitativt som kvantitativt, att utveckla rollen

som ''''think-tank'''' och utredare samt att skapa

möjligheter för nya inkomst- och bidragskällor. I

detta sammanhang bör särskilt beaktas de krav

på ett oberoende och vitalt utrikespolitiskt

institut som ställs till följd av EU-medlemskapet.

Exempelvis kan nämnas de extra förväntningar

från övriga medlemsstater och de åligganden på

UI vad gäller seminarier och konferenser som är

en direkt följd av Sveriges ordförandeskap i EU

våren 2001. EU-samarbetet aktualiserar även

generella svenska behov av ett institut med

förmåga att överbrygga det gap som kan uppstå

mellan grundforskning om Europa och mer

policyinriktade aktiviteter.

Regeringen har för UI understrukit vikten av

att Institutet säkerställer en högre grad av extern

finansiering för att minska beroendet av statliga

medel, men har samtidigt förståelse för att det

omställningsarbete som UI står inför initialt kan

innebära ökade kostnader för insatser som ej

omedelbart bär frukt, men som är långsiktigt

nödvändiga. Särskilt gäller detta bl.a. satsningen

på ökad externfinansierad forskning som kan

komma att kräva ökade insatser för kontakter

med bidragsgivare, ansökningsförfaranden etc.

UI:s prekära finansiella situation och

framställningen om ökat statsbidrag har

aktualiserat behovet av en långsiktig strategisk

diskussion kring UI:s framtid, särskilt i

perspektiv av EU-medlemskapet. En tätare

dialog med UI har också inletts. Denna har

grundats på en av UI utarbetad plan för UI:s

utvecklingsarbete för verksamhetsåren 2000,

2001 och 2002, som bl.a. omfattat en redogörelse

för konkreta nya inkomstkällor och en

uppskattning av storleken på det resurstillskott

dessa källor kan ge. Regeringen gör

bedömningen att dialogen utfallit väl.

Slutsatser

För att till del tillmötesgå UI:s ansökan om en

höjning av bidraget till UI för verksamhetsåret

2000 föreslås detta öka med 1 200 000 kr.

Ökningen föreslås att finansieras genom en

omfördelning från anslaget D6 till anslaget D5,

innebärande att de medel som avsatts för

direktstöd till ansökande forskare temporärt

överförs till UI under verksamhetsåret 2000. En

återföring till anslaget D6 från D5 om 1 200 000

kr föreslås alltså för budgetåret 2001. Anslaget

till UI för år 2001 och 2002 föreslås med pris-

och löneomräkning uppgå till 10 507 000 kr resp.

10 717 000 kr.

Tabell 15.10 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

10 216

Pris- och löneomräkning

95

Överföring från anslaget D6

1 200

Förslag 2000

11 511

D6 Forskningsverksamhet av särskild

utrikes- och säkerhetspolitisk

betydelse

Tabell 15.11 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

5 094

Anslagssparande

550

1999

Anslag

5 891

Utgiftsprognos

6 319

2000

Förslag

4 493

2001

Beräknat

5 801

2002

Beräknat

5 917

Anslaget används dels till forskarprogrammet på

Utrikespolitiska Institutet (UI) som bedrivs

enligt särskilt avtal mellan UI och staten, dels till

direktstöd till enskilda forskare enligt beslut av

regeringen. En del av medlen används också för

forskning om europeisk säkerhet i samarbete

med Försvarets forskningsanstalt (FOA) eller

andra uppdragstagare.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Forskarprogrammet vid UI sysselsatte under

1998 sammanlagt ett dussintal forskare och

gästforskare och ledde till publicering av

forskningsrapporter samt till

doktorsavhandlingar, konferenser och

seminarier. Programmets effekter har i

förhållande till anslagets storlek varit betydande.

Programmet har genom sin placering vid UI bl.a.

kompletterat den forskning som bedrivs av UI:s

tillsvidareanställda forskare och lett till fruktbara

synergieffekter som förbättrat möjligheterna för

en vidareutveckling av UI:s

forskningsverksamhet.

Direktstöd från anslaget D6 har erhållits av

sammanlagt ett 20-tal forskningsprojekt. Stödet

till forskningsprojekten har ofta utgjort ett

viktigt led i förberedelser för att söka större

anslag från Humanistisk-samhällsvetenskapliga

forskningsrådet, Riksbanksfonden eller privata

stiftelser. Därigenom har anslaget bidragit till att

underlätta för forskare att inrikta större

forskningsprojekt på frågor som är av särskild

betydelse för svensk utrikespolitik.

Bedömningen är på grundval av den höga

kvaliteten på insända forskarrapporter och

avhandlingar samt avrapportering i andra former

- att forskningsanslaget under budgetåret 1998

och första halvåret 1999 väl uppfyllt målet för

anslaget såväl vad gäller UI-forskningen som

direktstöden.

Den aktuella svåra finansiella situationen för

Utrikespolitiska Institutet (se under anslaget D5

ovan), de goda erfarenheterna från det särskilda

forskningsprogrammets placering vid UI, samt

en diskussion inom regeringen om hur stödet till

forskningsverksamhet bäst kommer till nytta,

föranleder ett behov av förändringar inom

anslagsfördelningen. Regeringen föreslår att de

medel som avsatts för direktstöd under

verksamhetsåret 2000 används för att finansiera

den föreslagna ökning av anslaget till UI för år

2000 som nämns under anslaget D5 ovan.

Därigenom upprätthålls syftet med

forskningsstödet, som är att stimulera forskning

om förutsättningarna att uppnå målen för vår

utrikes- och säkerhetspolitik och om de sätt på

vilka dessa mål kan främjas. Genom det extra

bidraget kan UI stimuleras till att fortsätta det av

regeringen önskvärda utvecklingsarbete som bl.a.

omfattar ökade satsningar på UI:s

forskningsverksamhet.

Under 1999 har medlen för forskning om

europeisk säkerhetspolitik till största del använts

för samarbete med FOA genom bl.a.

personutbyte och fördjupningsstudier. Inför

1999 förutsågs att behovet av studier om

europeisk säkerhetspolitik var i växande, varför

250 000 kronor från anslaget D1 tillfördes

temporärt. Dessa medel återförs alltså år 2000 till

anslaget D1.

Slutsatser

Regeringen föreslår en omfördelning från

anslaget D6 till anslaget D5 om 1 200 000 kr,

innebärande att de medel som avsatts för

direktstödet till ansökande forskare temporärt

överförs till UI under verksamhetsåret 2000.

Detta belopp föreslås alltså återföras till anslaget

D6 år 2001.

Med ovannämnda omfördelningar föreslås

anslaget uppgå till 4 493 000 kr år 2000. Anslaget

för budgetåren 2001 och 2002 föreslås med pris-

och löneomräkning uppgå till 5 801 000 kr

respektive 5 917 000 kr.

Tabell 15.12 Beräkning av anslaget

Tusental kronor

Anslag 1999

5 891

Pris- och löneomräkning

52

Överföring t anslaget D5

- 1 200

Återföring t anslaget D1

- 250

Förslag 2000

4 493

16 Övriga utrikespolitiska frågor

16.1 Omfattning

I detta verksamhetsområde ingår anslagen för

Inspektionen för strategiska produkter (ISP),

Europainformation m.m. samt Föreningen

Norden.

16.2 Utgiftsutvecklingen

_________________________________________

_____________________

Tabell 7.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

20

45

55

46

46

33

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i

samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Inspektionen för strategiska produkter

Verksamheten vid Inspektionen för strategiska

produkter (ISP) har för 1998 redovisat ett

överskott uppgående till 671 000 kronor.

Orsaken till denna utveckling kan i första hand

härledas till att myndigheten haft ett par

vakanser under året.

Europainformation

Verksamheten var under 1998 och första halvåret

1999 inriktad på att i enlighet med uppdraget nå

den svenska allmänheten med bred och saklig

information om aktuella EU-frågor och

regeringens EU-politik. Under hösten 1998

påbörjades utdelning av projektbidrag för

informationsinsatser om EU.

En reservation fanns 1998 på ett äldreanslag

från budgetåret 1995/96. Den har under 1998

använts för information om

Amsterdamfördraget och till projektbidrag.

Ambitionsnivån för EU-informationen har

höjts.

Hösten 1998 kom i stor utsträckning att ägnas

åt planering och förberedelser inför 1999 års

verksamhet. Ett anslagssparande finns för 1998,

som avses användas för denna verksamhet. Det

ekonomiska utfallet för första halvåret 1999 visar

att utgifterna följer budget.

Förändringar

Inspektionen för strategiska produkter

Verksamhetens övergripande mål och inriktning

ligger fast. Myndigheten skall säkerställa att den

svenska exportkontrollens syften uppnås och att

Sveriges internationella åtaganden inom ramen

för ISP:s verksamhetsområde fullföljs. Några

större förändringar har därför inte skett i

verksamheten jämfört med närmast föregående

budgetår.

Europainformation

Verksamhetens inriktning och målsättning ligger

fast. Det är att öka kunskaperna, i huvudsak hos

den svenska allmänheten, om regeringens EU-

politik och om aktuella EU-frågor, såsom EU:s

utvidgning, samt att öka antalet mottagare av det

informationsmaterial som produceras. En

förändring i verksamheten jämfört med 1998 är

att anslaget under en treårsperiod (1999-2001)

får användas för information om praktiska

eurofrågor.

Stöd till kandidatländerna har efterfrågats och

ökat i omfattning.

Prioriteringar

Inspektionen för strategiska produkter

ISP:s installation av ett nytt

ärendehanteringssystem förväntas bli klart under

hösten 1999. I början av 2000 bör utbildningen

av personalen för det nya systemet och

inkörningen av detta ha avslutats. Under 2000

prioriteras utöver finslipningen av

ärendehanteringssystemet genomförande av

beslut föranledda av en grundläggande

organisationsöversyn av myndigheten under

hösten 1999 och vintern 2000 jämte en fortsatt

satsning på kompetenshöjande åtgärder.

Europainformation

Regeringen kommer fortsatt att prioritera

information om sin EU-politik och aktuella EU-

frågor som EU:s framtid, med de institutionella

reformfrågorna och utvidgningen i fokus, samt

information om euron och valutaunionen.

Antalet mottagare av informationsmaterial ska

öka. I detta arbete kommer modern teknik och

marknadsföring att utnyttjas. Utvecklingen av

information på hemsidan intensifieras. Samtidigt

fortsätter arbetet med uppföljning av

aktiviteterna för att säkerställa en effektiv

informationsverksamhet.

Under 2000 förstärks förberedelserna för

informationsaktiviteter i anslutning till det

svenska ordförandeskapet i EU.

16.3 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några

invändningar i revisionsberättelsen för år 1998

avseende myndigheten inom

verksamhetsområdet.

16.4 Anslag

E1 Inspektionen för strategiska produkter

Tabell 16.2 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

14 594

Anslags-

sparande

671

1999

Anslag

16 027

Utgifts-

prognos

16 338

2000

Förslag

17 375

2001

Beräknat

17 443

2002

Beräknat

17 731

1) Motsvarar 17 172 tkr i 2000 års prisnivå.

2) Motsvarar 17 172 tkr i 2000 års prisnivå.

Inspektionen för strategiska produkter (ISP)

inrättades den 1 februari 1996 genom att

Krigsmaterielinspektionen (KMI) inom

Utrikesdepartementets handelsavdelning

ombildades till en myndighet (prop. 1995/96:31,

bet. 1995/96:UU3, skr. 1995/96:93).

ISP skall sköta tillsyn och annan kontroll

enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel och

lagen (1998:397) om strategiska produkter.

Inspektionen skall också vara nationell

myndighet enligt Sveriges åtaganden inom ramen

för icke-spridning av kemiska vapen.

Inspektionen prövar förvaltningsärenden

avseende kontroll av krigsmateriel och varor med

dubbla användningsområden.

Inspektionen har till sitt förfogande dels det

parlamentariskt sammansatta

exportkontrollrådet (EKR), dels det teknisk-

vetenskapliga rådet (TVR).

Kostnaderna för verksamheten täcks av

avgifter som redovisas mot särskild inkomsttitel

på statsbudgeten. Avgiften tas ut av företag vars

produkter omfattas av kontrollen över

krigsmateriel och varor med dubbla

användningsområden.

Regeringens överväganden

Resultatbedömning

Det är regeringens bedömning att ISP har

säkerställt att exportkontrollens syften uppnåtts

samt att Sveriges internationella åtaganden

fullföljts inom ramen för ISP:s

verksamhetsområde. Arbetsbalanserna var vid

slutet av år 1998 obetydliga.

Antalet beviljade utförseltillstånd på

krigsmaterielsidan och värdet av dessa minskade

kraftigt eller med drygt 35 % 1998 jämfört med

närmast föregående år. Utvecklingen befäster ett

traditionellt mönster karakteriserat av en kraftig

variation av beviljade utförseltillstånd

tillsammans med en mindre variation av värdet

av faktiska leveranser. Detta förklaras i första

hand av att delleveranser förknippade med ett

enskilt utförseltillstånd kan pågå under flera år.

Beträffande ärendenas karaktär har flera

ansökningar blivit allt mer komplicerade och

kräver längre handläggningstid än förr. Årligen

handläggs också ett antal ärenden avseende

tillstånd att tillverka och tillhandahålla

krigsmateriel m.m. Antalet tillstånd avseende

export av varor med dubbla

användningsområden har ökat något under 1998

jämfört med samma period under närmast

föregående år.

Sedan ISP inrättades den 1 februari 1996 har

myndigheten på ett effektivt sätt skött sina

löpande åligganden av vilka tillståndsgivningen

utgör myndighetens kärnverksamhet. Detta

resultat har fordrat särskilda ansträngningar

eftersom övergången till en självständig

myndighet har medfört vissa problem bl.a.

avseende ärendehanteringssystemet. Efter

upphandling av ett nytt datasystem under 1998

och inkörning av detta under 1999 beräknas det

nya ärendehanteringssystemet kunna fungera till

fullo under hösten 1999. På regeringens uppdrag

har ISP under 1999 utrett möjligheterna att

utvidga den elektroniska licenshanteringen i

syfte att bereda företag tillfälle att göra

licensansökningar och få dem behandlade

elektroniskt och sekretesskyddat. Utredningen

har visat att förutsättningar finns för elektronisk

licenshantering med iakttagande av gällande

bestämmelser om handlingsoffentlighet,

arkivering och autenticitet.

I syfte att förstärka och upprätthålla

myndighetens internationella kontaktnät, som är

en viktig förutsättning för ett effektivt

internationellt samarbete på

exportkontrollområdet, har ISP fortsatt det

redan 1997 förstärkta besöksutbytet med främst

länder i Västeuropa och Nordamerika.

För att svara upp mot förändrade

verksamhetskrav avser ISP erbjuda

kompetenshöjande åtgärder för all personal

avseende i första hand språkutbildning,

datautbildning samt utrikes- och

säkerhetspolitik.

Under 1999 har en utbyggnad skett av

myndighetens hemsida på Internet. ISP avser att

under andra halvåret 1999 börja tillämpa en ny

grundläggande informationspolicy för

myndigheten på grundval av en tidigare under

detta år företagen konsultstudie.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Tabell 16.3 Offentligrättslig verksamhet

Tusental kronor

Offentlig-

rättslig

verksamhet

Intäkter till

inkomsttitel

(Som inte får

disponeras)

Intäkter

som får

disponeras

Kostnader

Resultat

(intäkt -

kostnad)

Utfall 1998

16 016

16 016

Prognos 1999

16 174

16 174

Budget 2000

17 134

17 134

Slutsatser

Vid anslagsberäkningen har en teknisk justering

gjorts av anslaget. Justeringen har genomförts

för att korrigera tidigare i anslaget inlagd

kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts 1 361

000 kr. Regeringen finner det väsentligt att ISP

fortsätter att förnya sin verksamhet i syfte att

leva upp till de ökade kraven på extern

informationsgivning, den ökade omfattningen av

internationellt samarbete på området samt den

fortsatta moderniseringen av

ärendehanteringssystemet. Mot denna bakgrund

och med tanke på möjligheten att göra mindre

resursomallokeringar föreslås anslaget uppgå till

17 375 kronor budgetåret 2000.

Tabell 16.4 Beräkning av anslaget för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

16 027

Pris- och löneomräkning

87

Minskat resursbehov

- 100

Jusstering av premier

1 361

Förslag 2000

17 375

Anslaget beräknas till 17 443 000 kr för 2001 och

17 731 000kr för 2002, båda motsvarande

17 172 000 kronor i 2000 års prisnivå.

E2 Europainformation m.m.

Tabell 16.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

2 984

Anslags-

sparande

5 220

1999

Anslag

21 800

Utgifts-

prognos

27 020

2000

Förslag

21 800

2001

Beräknat

21 800

2002

Beräknat

7 800

Regeringskansliet bedriver sedan flera år genom

Utrikesdepartementet en bred och saklig

informationsverksamhet om den europeiska

integrationen. Det är en viktig del av den svenska

öppenheten att medborgarna på ett enkelt sätt

kan få information om regeringens EU-politik

och aktuella EU-frågor.

Verksamheten består av produktion av

informationsmaterial och informationsaktiviteter

samt fördelning av projektbidrag om EU. Syftet

är att öka kunskaperna om EU och den politik

regeringen för i EU-samarbetet. Därmed avses

även debatten om EU-frågorna och det framtida

Europa stimuleras.

Kännedom om unionens möjligheter är en

förutsättning för att medlemskapet skall

utnyttjas till fullo av såväl enskilda som företag

och organisationer.

En reservation på anslaget från 1995/96 fanns

kvar på anslaget 1998. Den har använts till

projektbidrag för informations- och

kunskapshöjande insatser inom EU och för

information om Amsterdamfördraget.

Reservationen kommer att förbrukas i sin helhet

under 1999.

1998 års anslag minskades med 1 miljonor

kronor från 8,8 miljoner kronor till 7,8 miljoner

kronor. Detta anslag förbrukades inte helt under

1998, men anslagssparandet kommer att tas i

anspråk under 1999.

För år 1999 har anslaget ökats till 21,8

miljoner kronor varav 5 miljoner kronor

disponeras av Finansdepartementet för praktisk

information om euron.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Det informationsarbete som bedrivits om

regeringens EU-politik och aktuella EU-frågor

som Amsterdamfördraget och EU:s utvidgning

har i stort uppfyllt de mål som sattes upp för

verksamheten. Kännedomen om

Amsterdamfördraget och utvidgningen har ökat.

Antalet beställare och mottagare av regeringens

information har ökat.

Nyhetsbrevet EU-rapport gavs ut

kontinuerligt i en upplaga på 45 000 exemplar.

Hälften av upplagan spreds genom landets

folkbibliotek. Andra mottagare av nyhetsbrevet

var bland andra gymnasieskolorna,

studieförbund, företag och organisationer.

En ny faktabladsserie om regeringens EU-

politik har tagits fram under 1999. Erbjudanden

om kostnadsfritt material infördes upprepade

gånger i rikstäckande dagspress. Ett särskilt

material med film och broschyr togs fram för

gymnasieskolorna.

Utvecklingen av EU-information på

regeringens hemsida med en särskild EU-sida,

påbörjades under 1998 och har vidareutvecklats

under 1999. Seminarier om aktuella EU-frågor

har genomförts i viss mån i samarbete med

Europeiska kommissionen och

Europaparlamentet under 1998.

Seminarieverksamheten har fortsatt under första

halvåret 1999 med en temadag om EU för lärare

och ett seminarium om EU i förändring.

Under 1998 och första halvåret 1999

fördelades sammanlagt 6 miljoner kronor i

projektbidrag för informationsinsatser om EU.

Projektbidragen är ytterligare ett sätt att bidra till

ökade kunskaper om EU. Totalt fick 125 ideella

organisationer och stiftelser över hela Sverige

bidrag på mellan 25 000 kronor och 340 000

kronor för olika projekt om EU.

Samarbetet med Information Rosenbad och

med övriga departement förstärktes, vilket

resulterade i ett ökat samarbete kring seminarier

och projekt.

Hösten 1998 innebar också oförutsedda

arbetsuppgifter som måste prioriteras. Stöd och

insatser till kandidatländerna efterfrågades och

ökade. Kandidatländerna efterfrågade särskilt

information om hur Sverige informerade

medborgarna inför folkomröstningen.

Efterfrågan har varit fortsatt stor under första

halvåret 1999.

Förberedelser för informationsaktiviteter i

anslutning till det svenska ordförandeskapet i

EU har pågått under 1999.

I maj 1999 genomfördes en uppföljning av

informationssatsningen "Nyfiken EU" med

informationsfilmer på TV och annonser i dags-

och kvällspress. Syftet var att uppmana

allmänheten att informera sig om aktuella frågor

inom EU, det stundande Europaparlamentsvalet,

en ny EU-kommission och ikraftträdandet av

EU:s nya grundlag Amsterdamfördraget.

Resultatet av satsningen blev drygt 6000

telefon- och e-postbeställningar med begäran om

mer skriftlig och elektronisk information.

Slutsatser

Regeringen anser att information om EU till den

svenska allmänheten har fortsatt hög prioritet.

Som ett uttryck för regeringens aktiva roll i EU-

samarbetet gavs i budgetpropositionen 1999 en

kraftfull ökning av medel för EU-information

under tre år. Målet är att öka kunskaperna om

EU och regeringens EU-politik. Ökade

kunskaper kan också bidra till en ökad debatt om

det framtida Europa.

 Anslaget för 2000 är beräknat så att

regeringen skall kunna bedriva en informations-

verksamhet med fortsatt hög ambitionsnivå till

den svenska allmänheten.

Anslaget skall även användas till projektbidrag

för informationsinsatser om EU.

Anslaget kan även användas för information

om Sverige som EU-land i andra länder.

Till de prioriterade områdena under 2000 hör

regeringens prioriterade frågor i EU-arbetet,

EU:s framtid med de institutionella

reformfrågorna och utvidgningen i fokus samt

information om euron och valutaunionen.

Sverige innehar ordförandeskapet i EU första

halvåret 2001. Ordförandeskapet ger anledning

och tillfälle att öka intresset för EU i Sverige.

Under 2000 fortsätter arbetet med att planera

och förbereda informationsaktiviteterna i

anslutning till ordförandeskapet.

Anslaget beräknas för år 2001 uppgå till

samma belopp som 2000. En fortsatt ökad

satsning på kunskapshöjande och

intresseväckande informationsinsatser om EU

kräver långsiktighet.

 För år 2002 måste en ny bedömning göras av

behovet av en omfattande EU-information i

Sverige. Regeringen avser återkomma om detta.

E3 Föreningen Norden

Tabell 16.6 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

7 128

Anslags-

sparande

1999

Anslag

7 128

Utgifts-

prognos

7 128

2000

Förslag

7 128

2001

Beräknat

7 128

2002

Beräknat

7 128

3

Över anslaget utbetalas medel till Föreningen

Nordens verksamhet. Föreningen Norden

bedriver en omfattande informationsverksamhet

som kan utnyttjas för att göra det nordiska

regeringssamarbetet mer känt.

Som redogjordes för i budgetpropositionen år

1999 överfördes anslaget till Föreningen Norden

från budgetåret 1999 från utgiftsområde 17

Kultur, medier, trossamfund och fritid

(Kulturdepartementet) till utgiftsområde 5 (den

nordiska samarbetsministerns ansvarsområde).

 Föreningen Norden har i

anslagsframställning för år 2000 begärt en

uppräkning av anslaget till 8 miljoner kronor

samt därutöver begärt särskilda medel till

informationsverksamheten vid Arena Norden

m.m.

Regeringens överväganden

Regeringen anser att Föreningen Nordens

verksamhet är värdefull och fyller en väsentlig

funktion då det gäller att sprida information och

ge det nordiska samarbetet en folklig förankring.

Föreningen är också en central samarbetspartner

vid genomförandet av samnordiska

aktiviteter/program.

Regeringen har både under 1998 och 1999

genom särskilda beslut beviljat stöd till

informationsverksamheten vid Arena Norden

med 1 miljon kronor. Behovet av eventuellt

ytterligare sådant stöd får bedömas i särskild

ordning mot bakgrund av det initiativ som tagits

från svensk sida inom Nordiska ministerrådet

för att med samnordisk finansiering få till stånd

en bättre exponering av nordiskt samarbete i

Stockholm.

Ett avtal har upprättats med Föreningen

Norden för att närmare specificera användning

och resultatredovisning av de medel som beviljas

av statsbudgeten.

Anslaget har beräknats till 7,1 miljoner kronor

för budgetåret 2000.

Bilaga 5.1

Sveriges samlade bidrag

till FN

Bilaga 5.1

Sveriges samlade bidrag till FN

Innehållsförteckning

5.1 Sveriges samlade bidrag till FN 203

5.1 Sveriges samlade bidrag till FN

Tabell 1.1

Miljoner kronor

Myndighet

FN-organisation

Utfall 95/96

(18 mån.)

1997

1998

O/F1

1.

JUSTITIEDEPARTEMENTET

WIPO

1,3

1,1

1,2

O

2.

UTRIKESDEPARTEMENTET

FN:s reguljära budget

89,0

93,5

102,3

O

FN:s fredsbevarande operationer

245,0

92,8

68,3

O

UNIDO

11,0

10,5

8,0

O

Kemvapenkonventionen

2,7

5,7

6,2

O

Övriga obligatoriska bidrag

0,9

2,5

6,3

O

Fredsbevarande insatser

1 463,0

623,0

192,8

F

Fred och återuppbyggnad

24,0

22,0

-

F

DHA/UNDCHA

5,0

-

13,0

F

GEF

117,6

151,0

-

F

HABITAT

7,5

5,0

5,0

F

IFAD

65,3

38,0

28,0

F

ITC

8,0

5,0

6,0

F

UNAIDS

20,0

25,0

37,0

F

UNCDF

64,0

40,0

42,0

F

UNDCP

56,0

32,0

35,0

F

UNDP

920,0

460,0

470,0

F

UNESCO

3,0

2,0

29,0

F

UNFPA

232,0

116,0

125,0

F

UNHCR

497,0

248,5

260,0

F

UNICEF

566,0

283,0

250,0

F

UNIFEM

8,0

5,0

5,0

F

UNRWA

275,0

130,0

145,0

F

Världsbanken/IDA

1 372,0

966,0

907,0

F

WFP inkl. IEFR/PRO

434,0

200,0

180,0

F

WHO/PSA

6,0

3,0

-

F

WMU

27,0

-

-

F

UNEP

20,0

-

F

Övrigt

26,1

34,0

-

F

Sida

FAO

39,0

46,0

39,0

F

"

HABITAT

4,7

0,6

-

F

"

IAEA

4,5

3,1

3,2

F

"

ICTP

6,6

5,0

19,0

F

"

ILO

20,0

20,0

-

F

"

ITC

7,7

2,9

0,3

F

"

IUCN

48,3

33,5

34,6

F

"

Mekong k

-

14,5

1,8

F

"

UNDCP

1,7

1,9

5,1

F

UNDHA

42,6

45,0

45,0

F

"

UNDP

297,0

264,0

236,0

F

Myndighet

FN-organisation

Utfall 95/96

(18 mån.)

1997

1998

O/F1

Sida

UNEP

10,4

3,3

5,5

F

"

UNFPA

0,5

9,0

-

F

"

UNHCR

347,0

96,0

138,0

F

"

UNICEF

469,0

340,0

225,0

F

"

UNIDO

2,0

2,2

1,7

F

"

UNIFEM

-

1,7

-

F

"

UNOCHA

18,5

19,5

7,0

F

"

UNRISD

8,2

5,3

5,0

F

"

UNRWA

19,8

10,7

-

F

"

UNSO

0,6

-

-

F

"

UNV

3,0

5

5,7

F

"

Världsbanken/IDA

593,0

212,0

155,0

F

"

WFP

85,0

62,0

40,0

F

"

WHO/PSA

97,0

102,0

93,0

F

"

WIPO

0,7

-

0,5

F

"

WMU

23,7

17,2

19,5

F

"

PAHO

64,4

80,0

30,0

F

"

Övrigt

90,0

62,1

31,0

F

8 850,0

5 078,0

4061,8

3.

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

Fredsfrämjande truppinsatser

472,0

F

4.

SOCIALDEPARTEMENTET

WHO

67,1

38,4

33,5

O

 för rapportering om läkemedelsbiverkning

3,9

2,6

2,6

O

71,0

41,0

36,1

5.

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

UNESCO

33,3

33,1

30,5

O

6.

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

FAO

28,1

31,3

32,9

O

7.

NÄRINGSDEPARTEMENTET

ILO

23,1

20,5

22,3

O

WIPO

3,6

3,1

4,2

O

Internat. Studiegruppen f. bly och zink

0,2

0,2

0,2

O

Internat. Studiegruppen f. nickel

0,2

0,2

0,2

O

IMO

1,5

1,5

1,5

O

OTIF

0,6

1,3

0,02

O

IRCA

0,02

-

0,01

O

Luftfartsverket

ICAO

3,3

3,2

4,0

O

Post- & Telestyrelsen

"

ITU

24,6

13,8

14,3

O

"

UPU

4,8

3,0

3,2

O

61,92

46,8

49,93

8.

MILJÖDEPARTEMENTET

Miljöfonden

20,0

20,0

20,0

F

SMHI

WMO

4,6

4,1

1,1

O

Myndighet

FN-organisation

Utfall 95/96

(18 mån.)

1997

1998

O/F1

Övrigt

4,2

3,1

3,9

F

28,8

27,2

25,0

TOTALT SUMMA

9 074,42

5 258,5

4709,43

1O= obligatoriskt bidrag, F= frivilligt bidrag

Bilaga 5.2

Förteckning över

Sveriges

utlandsmyndigheter samt

ackrediteringar för de

Stockholmsbaserade

ambassadörerna

Bilaga 5.2

Förteckning över Sveriges utlandsmyndigheter samt

ackrediteringar för de Stockholmsbaserade

ambassadörerna

Innehållsförteckning

5.2 Förteckning över Sveriges utlandsmyndigheter samt ackrediteringar för de

Stockholmsbaserade ambassadörerna 209

I.Beskickningar 209

II. Delegationer 211

III. Karriärkonsulat 211

IV. Stockholmsbaserade ambassadörer 212

5.2 Förteckning över Sveriges utlandsmyndigheter samt ackrediteringar för de

Stockholmsbaserade ambassadörerna

I.Beskickningar

(sidoackrediteringar inom parentes)

Abidjan

(Ouagadougou, Freetown, Monrovia)

Addis Abeba

(Djibouti, Asmara)

Alger

Amman

Ankara

(Baku)

Athén

Bagdad**)

Bangkok

(Rangoon, Vientiane, Phnom-Penh)

Beirut*)

Belgrad

(Skopje)

Berlin

Bern

(Vaduz)

Brasilia

Bryssel

Budapest

Buenos Aires

(Asunción, Montevideo)

Bukarest

Canberra

(Wellington)

Caracas

(Port of Spain, Georgetown, Paramaribo)

Colombo*)

Dakar ****)

(Banjul, Bissau, Praia, Bamako, Conakry)

Damaskus

(Beirut)

Dar es Salaam

(Antananarivo)

Dhaka

Dublin

Gaborone

(Maseru)

Guatemala

(San Salvador, Tegucigalpa, Belmopan)
[REDACTED_EFTERNAMN]

Hanoi

Harare

Havanna

Heliga Stolen

(San Marino)

Helsingfors

Islamabad

Jakarta

Kampala

Kairo

(Alexandria *****), Khartoum)

Kiev

(Chisinau)

Kinshasa*)

Kuala Lumpur

Kuwait

(Abu Dhabi, Doha, Manama)

Köpenhamn

Lagos

(Accra, Niamey, Porto Novo, Lomé)

Lima

(La Paz)

Lissabon

Ljubljana ****)

London

Luanda

(Sao Tomé)

Lusaka

(Lilongwe)

Luxemburg

Madrid

(Andorra la Vella)

Managua

(San José, Panamá)

Manila

(Koror)

Maputo

(Mbabane)

Mexico

Moskva

(Astana, Asjchabad, Bisjkek, Jerevan,

Minsk, Tasjkent, Tbilisi, Dusjanbe)

Nairobi

(Bujumbura, Kigali, Moroni, Victoria, Mogadis-hu)

New Delhi

(Colombo, Kathmandu, Thimphu, Malé)

Oslo

Ottawa

(Nassau)

Paris

Peking

(Ulan Bator)

Prag

(Bratislava)

Pretoria

(Port Louis)

(Pyongyang***)

Rabat

(Nouakchott)

Reykjavik

Riga

Riyadh

(Muscat, Sana)

Rom

(Tirana, Valletta)

Santafé de Bogotá

(Quito)

Santiago de Chile

Sarajevo

Seoul

Singapore

(Bandar Seri Bagawan)

Sofia

Tallinn

Teheran

Tel Aviv

(Nicosia)

Tokyo

(Majuro, Pohnpei)

Tunis

Vientiane*)

Vilnius

Warszawa

Washington

Wien

Windhoek

Zagreb

II. Delegationer

Sveriges ständiga representation vid Europeiska Unionen (EU) i Bryssel

Sveriges ständiga representation vid Förenta nationerna i New York

Sveriges ständiga representation vid de internationella organisationerna i

Genève

Sveriges delegation vid Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling

(OECD) i Paris

Sveriges ständiga representation vid Europarå-det i Strasbourg

Sveriges ständiga delegation vid Organisationen för säkerhet och samarbete i

Europa (OSSE) i

Wien

III. Karriärkonsulat

a) Generalkonsulat

 Gdansk

 Hamburg

 Hongkong (Macau)

 Istanbul

 Jerusalem

 Los Angeles

 New York

 S:t Petersburg

 Shanghai

b) Konsulat

 Mariehamn

IV. Stockholmsbaserade ambassadörer

De tre sändebuden har följande ackrediteringar:

1. Bangui (Centralafrikanska Republiken), Brazzaville, (Folkrepubliken Kongo),

Kinsha-sa***)

(Demokratiska Republiken Kongo), Libreville (Gabon), Malabo (Ekvatorialguinea),

Yaoundé

(Kameroun), Djamena (Tschad).

2. Basseterre (St Christopher och Nevis), Bridgetown (Barbados), Castries (St

Lucia) Kingston

(Jamaica), Kingstown (St Vincent och Grenadinerna), Port-au-Prince (Haiti),

Roseau

(Dominica), Santo Domingo (Dominikanska Republiken), St George s (Grenada), St

John s

(Antigua och Barbuda).

3. Apia (Västra Samoa), Nuku alofa (Tonga), Suva (Fiji), Honiara (Salomonöarna),

 Port Moresby

(Papua Nya Guinea), Port Vila (Vanuatu).

4. Tripoli (Libyen)*

 Senaste lydelse 1998:1703.

 Senaste lydelse 1993:350.

 Senaste lydelse 1974:820.

 I denna budgetproposition används en delvis annan systematik än

tidigare år bl.a. därigenom att regeringen avstår från att peka ut vissa

brotts-typer som "prioriterade". Sådana uppräkningar tenderar att låsa

utvecklingen och minska nödvändig flexibilitet i problemorienterade

organisationer. Den förändrade systematiken innebär ingen ändring i sak

när det gäller myndigheternas verksamhetsinriktning

 Nytt anslag, tidigare anslaget F7 Diverse kostnader för rättsväsendet.

*) Beskickningen förestås av en chargé d affaires

**) Beskickningen är tills vidare obemannad

***) Har utsänd personal

****) öppnas i början av 2000

*****) Svenska institutet i Alexandria

******) med placering i Kairo

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

2

11

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

14

13

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

16

15

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

42

43

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

74

75

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

90

91

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

110

109

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

124

123

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

130

129

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

144

143

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

148

147

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

162

163

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

170

169

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

180

179

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

184

183

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

192

191

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

198

199

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

206

205

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 4

212

211