Regeringens proposition 2008/09:177

Ökade möjligheter till fastighetsbestämning, m.m. 

Prop. 

2008/09:177 

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 mars 2009

Maud[REDACTED_EFTERNAMN]

Beatrice[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas vissa förslag till ändringar i bl.a. fastighetsbildningslagen (1970:988) av i huvudsak följande innebörd. Det införs regler om en kompletterande lantmäteriåtgärd, särskild gränsutmärkning, för att göra det möjligt att märka ut fastighetsgränser på marken i fler fall och på ett mer rättssäkert sätt än nuvarande regler medger. Reglerna om fastighetsbestämning utvidgas så att det blir möjligt att avgöra vilken omfattning en gemensamhetsanläggning har. Vidare utökas kretsen av behöriga sökande bl.a. så att staten eller en kommun får ansöka om fastighetsbestämning med anledning av vissa beslut enligt 7 kap. miljöbalken eller vid planering av allmän väg eller av järnväg. Det införs också en rätt för en samfällighetsförening att ansöka om fastighetsbestämning för att klarlägga vilken omfattning en gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar har. När en sådan ansökan har skett företräder föreningen normalt delägarna i samfälligheten under förrättningen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2010.

1

Innehållsförteckning

1 

Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. 

3 

2 

Lagtext 

.............................................................................................. 

4 

2.1 

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen 

(1970:988).......................................................................... 

4 

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1393) om

kommunal lantmäterimyndighet ...................................... 

14 

3 

Ärendet och dess beredning............................................................ 

15 

4 

Översiktligt om fastigheters gränser, fastighetsbestämning 

m.m................................................................................................. 

15 

5 

Ny utmärkning av fastighetsgräns genom särskild 

gränsutmärkning ............................................................................. 

18 

5.1 

Behovet av ändrade regler................................................ 

18 

5.2 

Hur bör behovet tillgodoses? ........................................... 

20 

5.3Grundläggande förutsättningar för särskild

gränsutmärkning .............................................................. 

21 

5.4 

Särskilt om förfarandet..................................................... 

23 

6 

Rätten för andra än sakägare att ansöka om 

fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning....................... 

28 

7 

Ansvaret för förrättningskostnader, m.m. ....................................... 

33 

8 

Fastighetsbestämning av gemensamhetsanläggning....................... 

37 

9 

Ekonomiska konsekvenser.............................................................. 

41 

10 

Ikraftträdande m.m. ........................................................................ 

42 

11 

Författningskommentar................................................................... 

42 

11.1 

Förslaget till lag om ändring i 

fastighetsbildningslagen (1970:988) ................................ 

42 

11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1393) om

kommunal lantmäterimyndighet ...................................... 

52 

Bilaga 1 Sammanfattning av rapporten Utökade möjligheter till 

fastighetsbestämning och avveckling av åtgärden 

återställande av gränsmärke (LMV-rapport 2007:3) ............ 

54 

Bilaga 2 

Rapportens lagförslag........................................................... 

55 

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna ..................................... 

61 

Bilaga 4 Sammanfattning av utkastet till lagrådsremiss ..................... 

62 

Bilaga 5 Lagförslagen i utkastet till lagrådsremiss ............................. 

63 

Bilaga 6 

Förteckning över remissinstanserna ..................................... 

72 

Bilaga 7 

Lagrådsremissens lagförslag................................................. 

73 

Bilaga 8 

Lagrådets yttrande ................................................................ 

84 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars 2009......... 

85 

Prop. 2008/09:177

2

1 

Förslag till riksdagsbeslut 

Prop. 2008/09:177 

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.lag om ändring i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet.

3

2 

Lagtext 

Prop. 2008/09:177 

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1 dels att 1 kap. 1 §, 14 kap. 1, 9 och 10 §§, 15 kap. 2, 3, 6 och 10 §§, 16 kap. 11 §, 19 kap. 2 och 3 §§ samt rubriken närmast före 14 kap. ska

ha följande lydelse,

dels att det i lagen ska införas åtta nya paragrafer, 14 kap. 1 a, 1 b och 11–16 §§, samt närmast före 14 kap. 1 och 15 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

1kap 1 §2

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1.fastighetsindelningen ändras,

2.servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3.en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

ett servitut gäller och vilket om- 

ett servitut gäller och vilket om- 

fång rätten har, och 

fång rätten har, 

3. huruvida byggnader eller 

3. huruvida byggnader eller 

andra anläggningar hör till en 

andra anläggningar hör till en 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabal- 

balken. 

ken, och 

4. vilken omfattning en gemen- 

samhetsanläggning har. 

Genom särskild gränsutmärk- 

ning enligt denna lag kan en 

fastighets gränser märkas ut på 

marken i andra fall än vid 

fastighetsbildning eller fastighets- 

bestämning. 

1Lagen omtryckt 1992:1212.

2Senaste lydelse 2001:890.

4

Fastighetsbestämning 

Fastighetsbestämning och 

Prop. 2008/09:177 

särskild gränsutmärkning 

14 kap. 

Fastighetsbestämning 

1 §3

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

ett servitut gäller och vilket om- 

ett servitut gäller och vilket om- 

fång rätten har, och 

fång rätten har, 

3. huruvida byggnader eller 

3. huruvida byggnader eller 

andra anläggningar hör till en 

andra anläggningar hör till en 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabal- 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabal- 

ken. 

ken, och 

4. vilken omfattning en gemen- 

samhetsanläggning har. 

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om det, eller

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket

3 eller 4 får dock inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller

3Senaste lydelse 2001:890.

5

enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

1 a §

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om

det,

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser,

5.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område som sökanden har förklarat skyddat enligt 7 kap. miljöbalken eller ett område för vilket sökanden har väckt fråga om sådan förklaring,

6.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med vägrätt eller arbetsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan, eller

7.staten, en kommun eller den som har byggt eller avser att bygga en järnväg har ansökt om det och ansökan gäller ett område med järnvägsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan.

En ansökan enligt första stycket 3, 4, 5, 6 eller 7 får inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden.

Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har

Prop. 2008/09:177

6

tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

1 b § 

En samfällighetsförening får an- 

söka om 

fastighetsbestämning 

enligt 1 § första stycket 4, om 

1. föreningsstämman har beslu- 

tat om det, och 

2. ansökan gäller en gemensam- 

hetsanläggning under föreningens 

förvaltning. 

Vid 

fastighetsbestämningen 

företräder föreningen de delägare 

som inte på annan grund är 

sakägare i förrättningen. 

9 §4 

I fråga om avslutande av förrättningen tillämpas 4 kap. 29 §. 

Bestämmelser om underrättelse 

Bestämmelser om underrättelse 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

33 a §. En kommun som har ansökt 

33 a §. Sökanden ska alltid under- 

om förrättning skall alltid under- 

rättas när förrättningen har av- 

rättas när förrättningen har av- 

slutats. 

slutats. 

Om det vid förrättningen även 

Om det vid förrättningen även 

har handlagts en fråga om fastig- 

har handlagts en fråga om fastig- 

hetsbildning, skall också 4 kap. 

hetsbildning, ska också 4 kap. 30 § 

30 § om åtgärder i samband med 

om åtgärder i samband med 

avslutandet tillämpas. 

avslutandet tillämpas. 

10 § 

Prop. 2008/09:177

Kostnaderna för fastighetsbestämning fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt. Är kommunen sökande, skall kostnaderna betalas av kommunen, i den mån särskilda skäl föranleder detta. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om betalningsskyldighetens fördelning när överenskommelse föreligger mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när

Kostnaderna för fastighetsbestämning ska fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt.

Första stycket gäller inte, om något annat följer av 11, 12, 13 eller 14 §.

4Senaste lydelse 2004:393.

7

ansökan avvisas eller förrättning inställes äger motsvarande tilllämpning beträffande fastighetsbestämning.

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., skall i stället för första stycket tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Prop. 2008/09:177

11 §

När ansökan har gjorts med stöd av 1 a § första stycket 4, ska kostnaderna för fastighetsbestämning i den mån särskilda skäl föranleder detta betalas av kommunen.

12 §

När ansökan har gjorts med stöd av 1 a § första stycket 5, 6 eller 7, ska kostnaderna för fastighetsbestämning betalas av sökanden. Har en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse fördyrat förrättningen, får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt.

13 §

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tillämpas också vid fastighetsbestämning.

14 §

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., ska i stället för 10–13 §§ tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Särskild gränsutmärkning

15 §

Lantmäterimyndigheten får genom särskild gränsutmärkning pröva om en fastighets gränser ska

8

märkas ut på marken i andra fall Prop. 2008/09:177 än vid fastighetsbildning eller fastighetsbestämning. En fråga

som har tagits upp vid särskild gränsutmärkning avgörs genom beslut av lantmäterimyndigheten (gränsutmärkningsbeslut).

Ett gränsutmärkningsbeslut får inte meddelas i fall då bestämmelserna i 4 kap. 27 § är tillämpliga eller om fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 1 krävs.

16 §

Bestämmelserna i 1 a § första stycket 3–7 och andra stycket, 2 och 3 §§, 4 § andra stycket och 7– 9 §§ tillämpas också vid särskild gränsutmärkning. Vad som sägs i dessa bestämmelser om fastighetsbestämning och fastighetsbestämningsbeslut ska i stället gälla särskild gränsutmärkning och gränsutmärkningsbeslut.

Har särskild gränsutmärkning samband med fastighetsbestämning, får åtgärderna handläggas gemensamt vid en förrättning.

Kostnaderna för särskild gränsutmärkning ska betalas av sökanden. Har en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse fördyrat förrättningen, får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tillämpas också vid särskild gränsutmärkning.

15kap.

2 §5

Lantmäterimyndighetens 

beslut 

Lantmäterimyndighetens 

beslut 

skall överklagas särskilt, 

om 

ska överklagas särskilt, 

om 

5Senaste lydelse 1995:1394.

9

myndigheten 

myndigheten 

Prop. 2008/09:177 

1. avvisat ansökan om fastig- 

1. avvisat 

ansökan om fastig- 

hetsbildning eller fastighetsbestäm- 

hetsbildning, 

fastighetsbestämning 

ning eller avvisat ombud eller 

eller särskild gränsutmärkning 

biträde, 

eller avvisat ombud eller biträde, 

2.ogillat jäv mot förrättningsman,

3.beslutat i fråga om förskott enligt 5 kap. 30 § fjärde stycket eller tidpunkt för rättighetshavares skyldighet att avträda mark enligt 5 kap. 30 b §,

4.beslutat i fråga om ersättning till sakkunnig eller syssloman eller till sådan skadelidande som avses i 4 kap. 38 §,

5.beslutat i fråga om rättelse av förrättningsbeslut, karta eller annan handling,

6. beslutat att gemensamt arbete 

6. beslutat att gemensamt arbete 

skall utföras enligt denna lag eller 

ska utföras enligt denna lag eller 

att fråga om sådant arbete skall 

att fråga om sådant arbete ska 

prövas enligt annan lagstiftning, 

prövas enligt annan lagstiftning, 

7.beslutat enligt 9 kap. 3 § om fördelning av kostnader för gemensamt arbete eller enligt 9 kap. 4 § om utdebitering av sådana kostnader,

8. beslutat 

att 

syssloman 

som 

8. beslutat 

att 

syssloman 

som 

fått i uppdrag att ombesörja 

fått i uppdrag att ombesörja 

gemensamt arbete skall skiljas från 

gemensamt arbete ska skiljas från 

uppdraget, 

uppdraget, 

9. avvisat överklagande, 

10. beslutat i fråga om hänvis- 

10. beslutat i fråga om hänvis- 

ning enligt 5 kap. 12 a §, 

ning enligt 5 kap. 12 a §, eller 

11. beslutat att inte pröva en fråga som avses i 5 kap. 12 c §. 

Skrivelsen 

med 

överklagande 

Skrivelsen 

med 

överklagande 

enligt denna paragraf skall ges in 

enligt denna paragraf ska ges in till 

till lantmäterimyndigheten 

inom 

lantmäterimyndigheten 

inom 

tre 

tre veckor från den dag då beslutet 

veckor från den dag då beslutet 

meddelades. 

Överklagande 

får 

meddelades. 

Överklagande 

får 

göras av sakägare. Beslut som 

göras av sakägare. Beslut som 

avses i 1, 4, 5 och 8 får överklagas 

avses i första stycket 1, 4, 5 och 8 

även av annan som beslutet rör. 

får överklagas även av annan som 

beslutet rör. 

Tillståndsbeslut 

och beslut i 

3 §6 

Tillståndsbeslut 

och 

beslut i 

fråga om förtida tillträde över- 

fråga om förtida tillträde över- 

klagas särskilt. 

Skrivelsen 

med 

klagas särskilt. 

Skrivelsen 

med 

överklagandet skall ges in till lant- 

överklagandet ska ges in till lant- 

mäterimyndigheten 

inom 

fyra 

mäterimyndigheten 

inom 

fyra 

veckor från den dag då beslutet 

veckor från den dag då beslutet 

meddelades. 

Detsamma 

gäller 

meddelades. 

Detsamma gäller 

fastighetsbildnings- och fastighets- 

fastighetsbildnings-,

fastighets- 

bestämningsbeslut, om lantmäteri- 

bestämnings- och gränsutmärk- 

myndigheten förordnar att beslutet 

ningsbeslut, 

om 

lantmäterimyn- 

6Senaste lydelse 1995:1394.

10

skall överklagas särskilt 

digheten förordnar att beslutet ska Prop. 2008/09:177 

Förordnande att ett beslut skall 

överklagas särskilt. 

Förordnande att ett beslut ska 

överklagas 

särskilt får 

meddelas 

överklagas särskilt 

får 

meddelas 

om det är lämpligt. Om fastighets- 

om det är lämpligt. Om fastighets- 

bildningsbeslut 

inte 

innefattar 

bildningsbeslut 

inte 

innefattar 

medgivande till fastighetsbildning- 

medgivande till fastighetsbildning- 

en i dess helhet, fordras vidare att 

en i dess helhet, fordras vidare att 

tillståndsbeslut meddelas samtidigt 

tillståndsbeslut meddelas samtidigt 

eller 

att 

lagakraftägande 

sådant 

eller 

att 

lagakraftägande sådant 

beslut föreligger. 

beslut föreligger. 

Överklagande enligt denna paragraf får göras av sakägare. 

Överklagas i annat fall än som 

6 §7 

Överklagas i annat fall än som 

avses i 2–5 §§ beslut eller åtgärd 

avses i 2–5 §§ beslut eller åtgärd 

av 

lantmäterimyndigheten, 

skall 

av 

lantmäterimyndigheten, 

ska 

skrivelsen med överklagandet ges 

skrivelsen med överklagandet ges 

in till lantmäterimyndigheten inom 

in till lantmäterimyndigheten inom 

fyra veckor från den dag då 

fyra veckor från den dag då 

förrättningen förklarades avslutad 

förrättningen förklarades 

avslutad 

eller inställd. 

eller inställd. 

Åtgärd varigenom gräns ut- 

Åtgärd varigenom gräns ut- 

märkts får överklagas inom ett år 

märkts får överklagas inom ett år 

från den dag då uppgift om fastig- 

från den dag då uppgift om fastig- 

hetsbildningen 

eller 

fastighets- 

hetsbildningen, 

fastighetsbestäm- 

bestämningen infördes i fastighets- 

ningen eller den särskilda gräns- 

registrets allmänna del eller, om 

utmärkningen infördes i fastighets- 

utmärkningen 

gjorts först 

efter 

registrets allmänna del eller, om 

nämnda dag, från det åtgärden 

utmärkningen 

gjorts först 

efter 

slutfördes. 

nämnda 

dag, 

från 

det 

åtgärden 

slutfördes.

Beslut om debitering av förrättningskostnader får överklagas inom tre

veckor från den förfallodag som anges i beslutet. 

Överklagande 

enligt 

denna 

Överklagande 

enligt 

denna 

paragraf får göras av sakägare. 

paragraf får göras av sakägare. 

Den som ålagts att betala ersätt- 

Den som ålagts att betala ersätt- 

ning eller kostnad får överklaga 

ning eller kostnad får överklaga 

beslutet, även om han inte är 

beslutet, även om han eller hon 

sakägare. 

inte är sakägare. 

Finner 

lantmäterimyndigheten 

10 §8 

Finner 

lantmäterimyndigheten 

att uppgift om fastighetsbildning 

att en uppgift om fastighetsbild- 

eller fastighetsbestämning 

icke 

ning, 

fastighetsbestämning 

eller 

kan införas i registret på grund av 

särskild gränsutmärkning inte kan 

fel eller 

oklarhet 

i förrättningen 

föras 

in 

i fastighetsregistrets 

7Senaste lydelse 2000:233.

8Senaste lydelse 1995:1394.

11

och kan rättelse ej vinnas i den ordning som anges i 26 § förvaltningslagen (1986:223), får myndigheten söka rättelse hos fastighetsdomstolen. Detsamma gäller, om myndigheten finner att registrering i enlighet med förrättningen skulle äventyra fastighetsredovisningens tillförlitlighet eller på annat sätt föranleda rättsosäkerhet.

allmänna del på grund av fel eller Prop. 2008/09:177 oklarhet i förrättningen och kan

rättelse inte ske i den ordning som anges i 26 § förvaltningslagen (1986:223), får myndigheten ansöka om rättelse hos fastighetsdomstolen. Detsamma gäller, om myndigheten finner att registrering i enlighet med förrättningen skulle äventyra fastighetsredovisningens tillförlitlighet eller på annat sätt leda till rättsosäkerhet.

I fråga om ansökan om rättelse enligt denna paragraf tillämpas bestämmelserna i 16 kap. Rätten att ansöka om rättelse är inte begränsad till viss tid.

16kap. 11 §9

När någon sakägare har överklagat, får lantmäterimyndighetens beslut eller åtgärd ändras endast om övriga sakägare och, när överklagandet rör ett allmänt intresse, länsstyrelsen eller en sådan nämnd som avses i 4 kap. 15 § tredje stycket har fått tillfälle att yttra sig. Ändring till fördel för en sakägare får dock ske, även om sakägaren inte har haft tillfälle att yttra sig. Vad som nu har sagts gäller också när överklagandet har gjorts av en företrädare för ett allmänt intresse eller av lantmäterimyndigheten.

Om domstolen finner att över- 

Om domstolen finner att över- 

klagandet bör föranleda ändring i 

klagandet bör leda till ändring i en 

en avslutad förrättning eller i ett 

avslutad förrättning eller i ett 

fastighetsbildnings- eller fastig- 

fastighetsbildnings-, fastighetsbe- 

hetsbestämningsbeslut som har 

stämnings- eller gränsutmärknings- 

överklagats särskilt, får domstolen 

beslut som har överklagats sär- 

göra ändring även i den del som 

skilt, får domstolen göra ändring 

inte har överklagats, om det 

även i den del som inte har 

behövs för att det inte skall upp- 

överklagats, om det behövs för att 

komma någon uppenbar motstri- 

det inte ska uppkomma någon 

dighet eller oenhetlighet i förrät- 

uppenbar motstridighet eller oen- 

tningen eller beslutet. 

hetlighet i förrättningen eller 

beslutet. 

Finner domstolen att det beträffande en förrättning finns en sådan omständighet som avses i 15 kap. 10 §, får domstolen besluta om behövliga åtgärder, även om överklagandet inte har avsett den delen av förrättningen.

9Senaste lydelse 2004:393.

12

Uppgift om fastighetsbildning och fastighetsbestämning skall föras in i fastighetsregistrets allmänna del. Därvid skall uppgift om nybildad fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden ger anledning till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i denna lag.

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning överklagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i fastighetsregistrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighetsbildningsbeslut eller ett fastighetsbestämningsbeslut överklagas särskilt.

19kap.

2 §10

Uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning ska föras in i fastighetsregistrets allmänna del. Då ska uppgift om en nybildad fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden ger anledning till.

Första stycket tillämpas också när fastighetsindelningen ändras eller när dess beskaffenhet fastställs i annan ordning än som anges i denna lag.

3§11

Uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning eller särskild gränsutmärkning ska föras in snarast möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats, domstolens avgörande har vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut som skulle ha överklagats särskilt föras in så snart beslutet har vunnit laga kraft.

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning överklagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i fastighetsregistrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighets- bildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut överklagas särskilt.

Vad som sägs i tredje stycket gäller också om en domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

10Senaste lydelse 2000:233.

11Senaste lydelse 2000:233.

Prop. 2008/09:177

13

Nuvarande lydelse

Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om fastighetsbildning, fastighetsbestämning och fastighetsregistrering inom kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten ska dock överlämnas

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet ska ha följande lydelse.

Föreslagen lydelse

5 §1

Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om fastighetsbildning, fastighetsbestämning, särskild gränsutmärkning och fastighetsregistrering inom kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten ska dock överlämnas

1.förrättningar som avses i 4 kap. 7 a § andra stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

3.stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse, och

4.andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl inte bör handläggas hos myndigheten.

Beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning får inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1Senaste lydelse 2008:532.

Prop. 2008/09:177

14

3 

Ärendet och dess beredning 

Prop. 2008/09:177 

Dåvarande Lantmäteriverket lämnade i juni 2007 över rapporten Utökade möjligheter till fastighetsbestämning och avveckling av åtgärden återställande av gränsmärke (LMV-rapport 2007:3) till Justitiedepartementet. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 1. Rapportens lagförslag finns i bilaga 2. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju2007/5916/L1).

Den 1 september 2008 samordnades Lantmäteriverket och de statliga lantmäterimyndigheterna i länen till en statlig lantmäterimyndighet, Lantmäteriet (se prop. 2007/08:134, bet. 2007/08:CU23, rskr. 2007/08:223).

I syfte att komplettera beredningsunderlaget presenterade Justitiedepartementet i september 2008 ett utkast till lagrådsremiss med lagförslag om utökade möjligheter till fastighetsbestämning, m.m. I utkastet behandlades förslagen i den ovan nämnda rapporten och remissinstansernas synpunkter över denna. Utkastet diskuterades vid ett remissmöte i november 2008. En sammanfattning av utkastet finns i bilaga 4. Utkastets lagförslag finns i bilaga 5. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Utkastet, minnesanteckningar från remissmötet och de skriftliga synpunkter som lämnats över utkastet finns tillgängliga i lagstiftningsärendet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 26 februari 2009 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran.

4Översiktligt om fastigheters gränser, fastighetsbestämning m.m.

Allmänt om fast egendom, fastigheter och fastighetsbildning

I 1 kap. 1 § första stycket jordabalken anges att fast egendom är jord och att denna är indelad i fastigheter. Vanligen avgränsas en fastighet mot andra fastigheter genom fastställda gränser på marken. Fastighetsindelningen kan ändras enbart genom en myndighets beslut om att nybilda eller ombilda fastigheter. Sådana beslut meddelas normalt av lantmäterimyndigheten genom beslut om fastighetsbildning vid en förrättning enligt bestämmelserna i fastighetsbildningslagen (1970:988). I samband med en förrättning som medför att fastighetsindelningen ändras bestämmer lantmäterimyndigheten hur de fastigheter som nybildas eller ombildas ska vara avgränsade mot andra fastigheter. En gräns som tillkommer genom fastighetsbildning ska också märkas ut på marken i behövlig omfattning (4 kap. 27 § fastighetsbildningslagen). Sådan utmärkning sker vanligen med metallrör eller andra gränsmärken i

gränsens s.k. brytpunkter, dvs. där gränsen ändrar riktning (t.ex. i en

15

fastighets ”hörn”). Gränserna för en fastighet som ny- eller ombildas Prop. 2008/09:177 kommer som regel också till uttryck i de handlingar – förrättningshand-

lingar – som lantmäterimyndigheten upprättar i anslutning till förrättningen, däribland den s.k. förrättningskartan (4 kap. 28 §).

Vad gäller för bestämmande av åtskilliga fastighetsgränser?

Fastigheters gränser utmärks sedan länge ofta på marken med metallrör eller andra gränsmärken. Som nämns ovan sker sådan utmärkning enligt nuvarande regler normalt av lantmäterimyndigheten i anslutning till en förrättning enligt fastighetsbildningslagen. Som närmare utvecklas i rapporten (se s. 40 i rapporten) råder det dock inte alltid överensstämmelse mellan ett gränsmärkes faktiska läge på marken och uppgifter i förrättningshandlingar om var märket är placerat. Problem av det slaget kan vara en följd av t.ex. mätningstekniska fel vid utsättandet av gränsmärken eller fel i samband med dokumentationen i förrättningshandlingarna av utsatta gränsmärkens läge.

Det finns särskilda regler om hur gränsers rätta läge ska fastställas, 

bl.a. när det finns motstridande uppgifter om var gränserna är belägna. 

Som närmare beskrivs nedan gäller gränsmärken på marken som regel 

framför eventuella andra bevis om sträckningen av en fastighets gränser, 

såsom kartor och innehav. Gränsmärken utgör alltså vanligen exklusiv 

bevisning om var de gränser som har märkts ut är belägna. Detta gäller 

även om ett gränsmärke har kommit att placeras på något annat ställe än 

det avsedda eller om förrättningshandlingarna inte helt och fullt korrekt 

återger ett gränsmärkes faktiska läge. 

Den grundläggande bestämmelsen om gränsmärkens exklusiva ställ- 

ning som bevismedel för sträckningen av fastighetsgränser finns i 1 kap. 

3 § jordabalken. Där anges att gräns som blivit lagligen bestämd har den 

sträckning som utmärkts på marken i laga ordning. Med detta avses i 

huvudsak gränser som har tillkommit eller bestämts genom en lantmäteri- 

förrättning eller äldre motsvarighet och som har märkts ut varaktigt på 

marken i samband med förrättningen (se prop. 1970:20 del B 1 s. 78 f.). 

Genom att fastighetsbildningslagstiftning har funnits sedan mycket länge 

och nya eller ändrade fastighetsgränser ofta har märkts ut på marken 

torde denna huvudregel gälla för ett mycket stort antal fastigheters 

gränser. 

Den nyss nämnda paragrafen innehåller även vissa kompletterande 

bestämmelser för sådana fall där en lagligen bestämd gräns inte är 

tillfredsställande utmärkt. Om en tidigare utmärkning av en fastighets 

gräns inte längre kan fastställas, har gränsen den sträckning som med 

ledning av förrättningskarta m.m. kan antas ha varit åsyftad. Om någon 

utmärkning inte alls har skett, gäller andra bevis om sträckningen, 

normalt redovisningen på förrättningskartan och eventuella mätuppgifter 

i andra förrättningshandlingar. 

Vad gäller för bestämmande av andra fastighetsgränser? 

Det nu sagda om bestämmande av ett stort antal fastigheters gränser 

gäller dock enbart i fråga om lagligen bestämda gränser. Gränser som 

16 

inte har blivit lagligen bestämda, på grund av att de inte har prövats vid Prop. 2008/09:177 en lantmäteriförrättning, omfattas av särskilda regler (1 kap. 4 § jorda-

balken). Om en gräns inte har blivit lagligen bestämd, gäller de rå och rör eller andra märken som av ålder ansetts utmärka gränsen. Om gränsen har tillkommit genom expropriation eller något liknande tvångsförvärv, har gränsen den sträckning som med ledning av fångeshandling, innehav och andra omständigheter kan antas ha varit avsedd. För gränser som har tillkommit genom äldre, privata åtgärder gäller andra regler (se 17 § lagen [1970:995] om införande av nya jordabalken).

Fastighetsbestämning och återställande av gränsmärke

Trots det sagda om att fastigheters gränser ofta är utmärkta på marken kan det i vissa fall uppkomma behov av att märka ut var en befintlig fastighetsgräns är lokaliserad, t.ex. om markarbeten i anslutning till en fastighet har medfört att dess tidigare gränsmarkeringar förstörts eller om en fastighets gränser aldrig någonsin har varit i laga ordning utmärkta. Enligt nuvarande regler kan lantmäterimyndigheten i viss, om än begränsad, utsträckning tillgodose behov av det slaget genom en särskild åtgärd, fastighetsbestämning. Bestämmelser om fastighetsbestämning finns i 14 kap. fastighetsbildningslagen. Vid fastighetsbestämning av en fastighets gränser kan lantmäterimyndigheten märka ut de sålunda fastställda gränserna. För sådan utmärkning gäller i stort sett samma regler som för utmärkning av genom fastighetsbildning ändrade eller nytillkomna gränser (14 kap. 7 § respektive 4 kap. 27 § fastighetsbildningslagen).

Syftet med reglerna om fastighetsbestämning är att få till stånd för framtiden bindande avgöranden i vissa frågor, däribland hur gällande fastighetsindelning är beskaffad (se prop. 1969:128 s. B 777). Det är således möjligt att genom fastighetsbestämning fastställa var gränsen mellan två fastigheter rätteligen är belägen.

Institutet fastighetsbestämning är emellertid kringgärdat av vissa begränsningar. Sålunda anses det att fastighetsbestämning inte kan användas för att märka ut en fastighetsgräns när det inte råder någon tvekan om gränsens rätta läge (jfr a. prop. s. B 800). En gräns som i rättslig mening är klar (entydig) kan alltså inte fastighetsbestämmas. Detta gäller även om gränsen inte är utmärkt i tillräcklig omfattning, t.ex. därför att ett tidigare anbringat gränsmärke har förstörts i samband med markarbeten. Om ett skadat eller förkommet gränsmärke behöver ersättas och det inte råder någon tvekan om gränsens rätta läge, kan detta endast åstadkommas genom en särskild mätningsteknisk åtgärd, återställande av gränsmärke. Frågor om återställande av gränsmärke prövas av lantmäterimyndigheten i särskild ordning, inte vid en förrättning enligt fastighetsbildningslagen. Bestämmelser om återställande av gränsmärke finns i mätningskungörelsen (1974:339). Enligt dessa bestämmelser kan dock gränsmärken endast återställas, inte placeras ut i sådana fall där något gränsmärke aldrig har funnits (2 § mätningskungörelsen).

17

5 

Ny utmärkning av fastighetsgräns genom 

Prop. 2008/09:177 

särskild gränsutmärkning 

5.1 

Behovet av ändrade regler 

Regeringens bedömning: Det finns ett behov av en ny lantmäteriåtgärd 

för att kunna rekonstruera eller komplettera gränsmärken i fler situationer 

och på ett mer rättssäkert sätt än vad dagens bestämmelser tillåter. 

Rapportens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- 

ning (se s. 33 f. i rapporten). 

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i eller har inget att 

invända mot rapportens bedömning. 

Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med 

regeringens bedömning (se s. 15 f. i utkastet till lagrådsremiss). 

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i eller har inget att 

invända mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. 

Skälen för regeringens bedömning 

Vilka behov finns? 

På grund av gränsmärkens betydelse som exklusivt bevismedel för be- 

stämmande av fastighetsgränsers sträckning är det straffbart att falske- 

ligen anbringa eller flytta, ta bort, skada eller förstöra sådana märken 

(14 kap. 

8 § brottsbalken). Detta hindrar dock inte att gränsmärken 

i 

vissa fall ändå rubbas ur sitt läge eller försvinner, t.ex. i samband med 

markarbeten. När så sker vill berörda fastighetsägare ofta få gränserna 

rekonstruerade och därmed markerade på nytt, vanligen då genom att helt 

nya gränsmärken sätts ut. Även den som t.ex. i samband med schakt- 

ningsarbeten har skadat någon annans gränsmärke kan vilja ersätta 

förlusten genom att se till att ett nytt märke placeras i det skadades ställe. 

Enligt gällande bestämmelser har emellertid varken fastighetsägaren 

eller den som skadat ett gränsmärke rätt att anbringa nya gränsmärken 

eller sätta tillbaka gränsmärken som har flyttats ur sitt rätta läge. 

För att utmärkning ska kunna göras genom fastighetsbestämning krävs, 

enligt gällande lagstiftning, att det råder tvekan om gränsens rätta läge, 

dvs. att gränsen är i rättslig mening oklar. I annat fall är den enda möj- 

lighet som står till buds att återställa gränsmärket med stöd av bestäm- 

melserna i mätningskungörelsen (se avsnitt 4). Vid ett återställande görs 

inte någon prövning av gränsens rätta sträckning utifrån de tidigare 

nämnda materiella reglerna i jordabalken. Placeringen av det nya gräns- 

märket baseras i stället på uppgifter i förrättningshandlingarna om 

koordinater eller andra mätdata för gränsen. Detta, liksom den omstän- 

digheten att åtgärden inte sker i form av en förrättning, medför att en 

gräns som har märkts ut genom ett återställande enligt mätningskungörel- 

sen inte anses vara ”utmärkt på marken i laga ordning” i den mening som 

avses i 1 kap. 3 § jordabalken. Ett återställt gränsmärke har därmed inte 

heller de viktiga rättsverkningar i bevishänseende som gränsmärken 

normalt har enligt jordabalkens bestämmelser (se prop. 1969:128 s. B 282). 

18 

Det sagda innebär alltså att ett återställt gränsmärke, som utåt ger intryck av att vara ett sådant gränsmärke som har tillkommit eller bestämts genom en lantmäteriförrättning, inte gäller framför andra bevis om sträckningen av en fastighets gränser, såsom förrättningskartor och innehav (1 kap. 3 § jordabalken). De problem som detta kan medföra bör i och för sig inte överdrivas. Risken för att några komplikationer alls uppstår reduceras bl.a. genom att ett återställande förutsätter att fastighetsbestämning inte krävs, dvs. att det inte råder någon tvekan om den gräns som ska märkas ut på nytt (2 § mätningskungörelsen). Som närmare beskrivs i rapporten kan det dock i praktiken ändå uppstå oklarheter och tvister till följd av ett återställande (se vidare s. 40 f. i rapporten). Svårigheter kan uppkomma om det inte från början rådde fullständig överensstämmelse mellan ett gränsmärkes faktiska läge på marken och uppgifter i förrättningshandlingarna om märkets placering. Eftersom förfarandet vid återställande baseras på mätningstekniska uppgifter i förrättningshandlingar, kan det i sådana och liknande situationer resultera i att det nya gränsmärket inte placeras i exakt samma position som det ursprungliga. Detta kan i olyckliga fall medföra ersättningsanspråk, såsom när schaktningsarbeten utförs i anslutning till ett felaktigt återställt gränsmärke och arbetena medför att en grannfastighet skadas (se vidare s. 40 f. i rapporten). Det kan också medföra att fastighetsbestämning behöver göras för att bestämma gränsens rätta läge. Risken för att återställanden i vissa fall medför problem av dessa och andra slag förstärks i viss mån genom att berörda fastighetsägare normalt inte delges någon underrättelse i anslutning till att ett återställande sker. Samtliga berörda fastighetsägares uppfattning om den aktuella gränsens läge m.m. kommer därför normalt sällan till lantmäterimyndighetens kännedom.

Det hittills sagda har tagit sikte på sådana fall då ett tidigare i laga ordning anbringat gränsmärke behöver ersättas med ett nytt (dvs. rekonstruktion av gränsmärken). Som redovisas i rapporten (se s. 34 f. i rapporten) kan det även i vissa fall uppstå behov av att märka ut befintliga fastighetsgränser med kompletterande gränsmärken. Behov av det slaget kan uppkomma t.ex. om en fastighets gräns är omarkerad på grund av att utmärkning inte ansågs behövlig när gränsen tillkom och den senare behöver förtydligas efter det att ägarförhållandena till fastigheten eller fastighetens användning har ändrats. Liknande behov kan även uppkomma för att med nya gränsmärken komplettera en gräns som löper i en rak linje när det är långt avstånd eller av någon annan anledning dålig sikt mellan befintliga märken i gränsens brytpunkter. Även vid s.k. excentrisk utmärkning – där ett gränsmärke inte i sig markerar gränsen utan endast anger var denna går i förhållande till märket – kan det finnas behov av komplettering. Detta kan aktualiseras antingen i skadeförebyggande syfte, t.ex. med anledning av planerade vägarbeten, eller för att det på grund av dålig bärighet eller andra för utmärkning ogynnsamma markförhållanden inte är praktiskt möjligt att fixera ett gränsmärke i den faktiska fastighetsgränsen. Till skillnad från vad som gäller för rekonstruktion av gränsmärken saknas det enligt gällande rätt möjlighet till kompletterande utmärkning genom fastighetsbestämning om fastighetsgränsen är i rättslig mening klar. En omarkerad gränspunkt kan, som berörs i avsnitt 4, inte heller markeras med stöd av mätningskungörelsen,

Prop. 2008/09:177

19

eftersom det i dessa fall aldrig har funnits något gränsmärke som kan Prop. 2008/09:177 återställas.

Samlad bedömning

Gränsmärken har normalt stor betydelse som bevis för var en fastighets gränser är belägna. Gränsmärken är därmed ägnade att säkerställa ordning och reda i fastighetsindelningen. Sådana märken gör också att en fastighets gränser blir synbara inte bara för fastighetsägaren själv utan också för grannar och andra. Detta kan vara betydelsefullt t.ex. i en överlåtelsesituation eller när skadeförebyggande åtgärder behöver vidtas i samband med markarbeten intill en grannfastighet. Det är angeläget att gränsmärken anbringas så att fastigheters gränser märks ut på ett sätt som överensstämmer med gränsernas rätta läge. Lika angeläget är att fastighetsägare och andra så långt möjligt kan förlita sig på att av lantmäterimyndigheten utsatta gränsmärken har den viktiga rättsliga betydelse som sådana normalt har. Som framgår ovan är dock detta inte alltid fallet. Nuvarande möjligheter att på ett rättssäkert sätt rekonstruera eller komplettera gränsmärken är begränsade och tillgodoser inte de behov som finns.

Som Sveriges LantmätareFörening framhåller medför nuvarande ordning i och för sig sällan några problem i praktiken. Till en del kan detta dock bero på att befintliga oklarheter ännu inte upptäckts. Man kan därför inte bortse från att verkliga problem kan uppdagas längre fram. Eftersom fast egendom ofta representerar betydande värden, kan felaktigt eller ofullständigt markerade fastighetsgränser i värsta fall medföra kännbara ersättningsanspråk.

Mot bl.a. den nu angivna bakgrunden bedömer regeringen i likhet med Lantmäteriverket och flertalet remissinstanser att det finns behov av en mer rättssäker utmärkning av entydiga fastighetsgränser i de aktuella fallen.

5.2Hur bör behovet tillgodoses?

Regeringens förslag: Det ska införas en ny, mer rättssäker lantmäteriåtgärd för utmärkning på marken av rättsligt entydiga fastighetsgränser (särskild gränsutmärkning).

Rapportens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I rapporten föreslås dock att behovet av utmärkning av rättsligt entydiga fastighetsgränser ska tillgodoses genom en utvidgning av tillämpningsområdet för reglerna om fastighetsbestämning (se s. 33 f. i rapporten).

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot rapportens förslag.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utkastet till lagrådsremiss föreslås dock att den nya lantmäteriåtgärden ska benämnas gränsutmärkning (se s. 18 f. i utkastet till lagrådsremiss).

20

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några Prop. 2008/09:177 invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Några remissin-

stanser, däribland Sveriges LantmätareFörening, kritiserar dock benämningen gränsutmärkning.

Skälen för regeringen förslag: I avsnitt 5.1 gör regeringen bedömningen att det finns ett behov av en ny lantmäteriåtgärd för att kunna rekonstruera eller komplettera gränsmärken på ett mer rättssäkert sätt och i fler fall än som är möjligt enligt nuvarande regler. Frågan blir då hur behovet av nya regler bör tillgodoses.

Lantmäteriverkets förslag är att tillämpningsområdet för reglerna om fastighetsbestämning ska utvidgas så att de blir tillämpliga även på de nu aktuella fallen. Det finns i och för sig vissa fördelar med förslaget, bl.a. fördelar av lagsystematisk natur. Det är dock svårt att bortse från att institutet fastighetsbestämning i sin nuvarande utformning är ett instrument för att fastställa fastigheters eller vissa rättsförhållandens beskaffenhet i rättsligt oklara situationer. Med Lantmäteriverkets förslag skulle institutet utvidgas så att det skulle kunna användas för att märka ut rättsligt entydiga fastighetsgränser.

Institutet fastighetsbestämning har funnits under lång tid. En utvidgning av institutet i den riktning som Lantmäteriverket föreslår skulle medföra att det får en annan innebörd än det hittills har haft. Fastighetsbestämning skulle i de nu aktuella fallen närmast jämställas med sådan utmärkning av fastighetsgränser som enligt nuvarande bestämmelser sker med anledning av fastighetsbildning eller fastighetsbestämning (jfr 4 kap.

27 § och 14 kap. 7 § fastighetsbildningslagen). Det ligger dock ett värde i att inte på detta sätt förändra den hävdvunna innebörden av fastighetsbestämning om inte starka skäl talar för det.

I likhet med flera remissinstanser anser regeringen att en mer ändamålsenlig lösning är att i stället införa en ny lantmäteriåtgärd. Den nya åtgärden bör lämpligen ges en särskild benämning. I utkastet till lagrådsremiss föreslogs gränsutmärkning. Denna benämning kritiseras av flera remissinstanser med hänvisning till den förväxlingsrisk mellan olika utmärkningsåtgärder som kan uppkomma. Som bl.a. Villaägarnas Riksförbund förordar föreslår regeringen därför i klargörande syfte att den nya åtgärden benämns särskild gränsutmärkning. Hur åtgärden bör regleras överväger regeringen närmare i avsnitten 5.3 och 5.4.

Som Lantmäteriverket anger (se s. 33 f. i rapporten) bör införandet av den nya åtgärden särskild gränsutmärkning leda till att reglerna i mätningskungörelsen om återställande av gränsmärke upphävs.

5.3Grundläggande förutsättningar för särskild gränsutmärkning

Regeringens förslag: Särskild gränsutmärkning ska endast kunna användas när utmärkning av en fastighets gräns inte kan åstadkommas med anledning av fastighetsbildning och om fastighetsbestämning av gränsen inte krävs.

Den som har rätt att ansöka om fastighetsbestämning ska också ha rätt

att ansöka om särskild gränsutmärkning.

21

Rapportens förslag: Regeringens förslag saknar direkt motsvarighet i rapportens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör dessa frågor.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med regeringens förslag (se s. 19 f. i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss.

Skälen för regeringens förslag: Syftet med särskild gränsutmärkning bör vara att möjliggöra utmärkning av fastigheters gränser i situationer som är rättsligt entydiga och att säkerställa att de gränsmärken som sätts ut får samma verkan i bevishänseende som gränsmärken normalt har, dvs. att märkena utgör exklusiv bevisning om gränsens läge. Det är givet att den nya åtgärden bör vara sekundär i förhållande till annan gränsutmärkning enligt fastighetsbildningslagen och därför bara bör kunna vidtas om behovet av utmärkning inte tillgodoses redan med anledning av en fastighetsbildningsåtgärd (se 4 kap. 27 § fastighetsbildningslagen). Inte heller bör den nya åtgärden komma till användning när det råder tvekan om gränsens rätta läge och denna osäkerhet därför bör undanröjas genom fastighetsbestämning. Det nu sagda bör framgå av lagen.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp av lantmäterimyndigheten bl.a. efter en ansökan av en behörig sökande (14 kap. 1 § tredje stycket fastighetsbildningslagen). Ansökan får göras av den som är sakägare samt av kommunen när den fullgör uppgifter enligt plan- och bygglagstiftningen. I avsnitt 6 föreslår regeringen att kretsen av behöriga sökande av fastighetsbestämning ska utökas i några hänseenden.

Särskild gränsutmärkning kan i visst avseende ses som en enklare form av fastighetsbestämning. Det ligger då nära till hands att anse att den som är berättigad att ansöka om fastighetsbestämning även bör vara berättigad att ansöka om särskild gränsutmärkning. Även enkelhetsskäl, liksom intresset av likformighet mellan näraliggande regler, talar för en sådan lösning. Regeringen föreslår därför att de som är berättigade att ansöka om fastighetsbestämning även ska ha rätt att ansöka om särskild gränsutmärkning. Också de som ingår i den utökade krets av behöriga sökande av fastighetsbestämning som föreslås nedan bör lämpligen vara berättigade att ansöka om särskild gränsutmärkning (se vidare avsnitt 6).

En annan fråga är om även andra än behöriga sökande av fastighetsbestämning bör ha rätt att ansöka om särskild gränsutmärkning, t.ex. den som utan att vara sakägare har skadat någon annans gränsmärke i samband med schaktningsarbeten i närheten av en fastighetsgräns. Detta aktualiserar dock vissa principiella frågor, som lämpligen inte bör övervägas i detta begränsade sammanhang, se vidare avsnitt 6. Av betydelse är också att särskild gränsutmärkning, trots dess begränsade tillämpningsområde, kommer att få stor betydelse för ägarna av de fastigheter som berörs genom att utmärkningen kommer att utgöra exklusiv bevisning om gränsens läge. Det finns också av den anledningen skäl att begränsa kretsen av behöriga sökande som inte är sakägare. Regeringen lägger därför inte fram något förslag om att andra än behöriga sökande av fastighetsbestämning ska ges rätt att ansöka om särskild gränsutmärkning.

En fråga om fastighetsbestämning får i vissa fall tas upp på lantmäterimyndighetens eget initiativ, nämligen om det behövs vid en fastighets-

Prop. 2008/09:177

22

bildningsförrättning eller om lantmäterimyndigheten har förordnat om Prop. 2008/09:177 det vid en förrättning enligt viss annan lantmäterilagstiftning. Det har

inte framkommit behov av motsvarande möjlighet vid särskild gränsutmärkning.

Som en generell förutsättning för att lantmäterimyndigheten ska kunna pröva en fråga med anledning av en ansökan om fastighetsbestämning gäller att det inte är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden (se 14 kap. 1 § fjärde stycket fastighetsbildningslagen). Detta bör gälla även för särskild gränsutmärkning.

5.4Särskilt om förfarandet

Regeringens förslag: En fråga om särskild gränsutmärkning ska handläggas vid en lantmäteriförrättning med tillämpning av i stort sett samma regler som gäller för handläggning av ärenden om fastighetsbestämning. Det ska dock inte vara möjligt att pröva överenskommelser mellan sakägare om justering av fastigheters gränser. Inte heller ska det vara möjligt att jämka en fastighets gräns för att den ska få en ändamålsenlig sträckning i tekniskt hänseende.

Rapportens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I rapporten föreslås dock att delgivning av ansökan aldrig ska behöva ske och att en skriftlig överenskommelse om ändrad sträckning av en gräns ska kunna läggas till grund för ett beslut i de nu aktuella fallen (se s. 38 f. i rapporten).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot rapportens förslag. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att samtliga sakägare måste delges ansökan om fastighetsbestämning av det föreslagna nya slaget och att bestämmelserna om rättvis rättegång i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna sannolikt innebär att det måste hållas sammanträde om någon sakägare begär detta. Umeå kommun väcker frågan om hur ett beslut om ny utmärkning av fastighetsgräns genom fastighetsbestämning ska dokumenteras och framför uppfattningen att det bör utarbetas ett standardformulär för ändamålet.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. I utkastet till lagrådsremiss föreslås också att en ansökan inte ska behöva delges andra sakägare än de fastighetsägare som berörs och att det ska vara möjligt att jämka en fastighetsgräns för att den ska få en ändamålsenlig sträckning i tekniskt hänseende (se s. 20 f. i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Några remissinstanser, bl.a. Nacka tingsrätt, ifrågasätter förslagen om att delgivning av ansökan inte ska behöva ske med andra sakägare än fastighetsägare och om att en gräns ska kunna jämkas i tekniskt hänseende. Nacka tingsrätt och Fastighetsrådens och Miljörådens förening föreslår att det uttryckligen ska framgå av lagen att sammanträde inte ska krävas.

23

Sveriges LantmätareFörening anser att lantmäterimyndighetens beslut Prop. 2008/09:177 endast bör kunna överprövas av en instans.

Skälen för regeringens förslag

Förfarandet vid fastighetsbestämning

Ärenden om fastighetsbestämning handläggs av lantmäterimyndigheten vid en förrättning. I fråga om förfarandet vid fastighetsbestämning gäller flertalet av de bestämmelser som tillämpas vid förrättningar som gäller fastighetsbildning (se 14 kap. 2 § första stycket fastighetsbildningslagen och de hänvisningar till 4 kap. som finns där). De båda slagen av förrättningar bygger också på den s.k. officialprincipen (jfr 4 kap. 25 § respektive 14 kap. 3 §). Den innebär i korthet att lantmäterimyndigheten ska se till att varje ärende blir ordentligt utrett.

Vid en förrättning om fastighetsbestämning ska det i allmänhet hållas sammanträde med sakägarna. I vissa fall kan dock handläggningen ske utan sammanträde, t.ex. när det inte finns några motstridiga intressen mellan sakägarna och det inte heller finns några andra hinder mot den åtgärd som söks (14 kap. 2 § och 4 kap. 14 §).

Om det finns något hinder mot fastighetsbestämningen, ska förrättningen så snart som möjligt ställas in (14 kap. 2 § och 4 kap. 31 §). Handläggningen upphör när lantmäterimyndigheten genom ett s.k. avslutningsbeslut förklarar förrättningen avslutad (14 kap. 9 § och 4 kap. 29 §).

Vilka förfaranderegler bör gälla för särskild gränsutmärkning?

Syftet med den föreslagna nya åtgärden särskild gränsutmärkning är att den ska kunna användas för att rekonstruera eller komplettera fastigheters gränsmärken i fler fall och på ett mer rättssäkert sätt än som är möjligt enligt nuvarande regler. Det är angeläget att reglerna för åtgärden utformas så att den kan genomföras på ett enkelt och kostnadseffektivt sätt utan att eventuella motstående intressen äventyras. I synnerhet när ställning tas till vilka förfaranderegler som bör gälla behöver det därför göras en avvägning mellan rättssäkerhet och effektivitet.

Det är både naturligt och lämpligt att frågor om särskild gränsutmärkning prövas av lantmäterimyndigheten vid en förrättning enligt fastighetsbildningslagen. Lantmäteriverkets förslag går ut på att, om inte något annat sägs, samma regler som gäller för förrättningar om fastighetsbestämning ska gälla även för de nu aktuella förrättningarna. En sådan lösning kan i och för sig göra förfarandet något mer kostsamt och komplicerat än det som tillämpas i fråga om återställande av gränsmärke enligt mätningskungörelsen. Detta uppvägs dock mer än väl av de ökade möjligheter till ett rättssäkert fastighetsutnyttjande som de föreslagna reglerna medför.

Finns det då skäl att, i något avseende, göra undantag från de regler som gäller för handläggningen av ärenden om fastighetsbestämning eller införa andra särskilda regler för ärenden om särskild gränsutmärkning?

Frågan är föranledd av att Lantmäteriverket föreslår vissa sådana sär-

24

skilda regler i syfte att förrättningar av det nya slaget ska kunna genom- Prop. 2008/09:177 föras på ett enkelt och kostnadseffektivt sätt.

Särskilt om behovet av sammanträde

Nuvarande regler utgår från att lantmäterimyndigheten ska hålla sammanträde med sakägarna vid förrättningar enligt fastighetsbildningslagen, såsom vid fastighetsbestämning (14 kap. 2 § första stycket och 4 kap. 14 § första stycket fastighetsbildningslagen). Eftersom förrättningar av det nya slaget normalt torde komma att vara av mindre komplicerad natur, framstår det som tveksamt om lantmäterimyndigheten alltid ska behöva hålla sammanträde med sakägarna. Tvärtom talar en hel del för att sammanträde i de aktuella fallen normalt bör kunna undvaras. Redan enligt gällande rätt finns det vissa möjligheter att göra förfarandet i samband med fastighetsbestämning mindre omfattande när de frågor som ska behandlas är enkla. Exempelvis kan ett ärende om fastighetsbestämning handläggas utan sammanträde om det inte förekommer några motstridiga intressen mellan sakägarna (14 kap. 2 § första stycket och 4 kap. 14 § andra stycket). Enligt regeringens mening framstår detta som en lämplig ordning som bör gälla även vid särskild gränsutmärkning och torde innebära att sammanträde normalt inte behöver hållas i de aktuella fallen. Någon särskild bestämmelse om detta, som föreslås av bl.a. Nacka tingsrätt, behövs därför inte. Europakonventionens bestämmelser om rättvis rättegång beaktas genom möjligheten att överklaga förrättningsbesluten och någon rätt till muntlig handläggning hos lantmäterimyndigheten följer inte av konventionen. Om en sakägare begär att sammanträde ska hållas, finns det förmodligen motstridiga intressen mellan sakägarna. I så fall saknas sådana skäl som tillåter att sammanträde inte behöver hållas. Förhållandena kan i stället vara sådana att fastighetsbestämning behöver ske, se vidare nedan.

Särskilt om delgivning av ansökan m.m.

Som nämns ovan föreslår Lantmäteriverket vissa undantag från allmänna regler för förrättningar av det nya slaget. Ett sådant rör i vilka situationer en ansökan om en lantmäteriåtgärd ska delges sakägare. När en förrättning handläggs utan sammanträde gäller generellt för åtgärder enligt fastighetsbildningslagen att de sakägare som inte har biträtt ansökan ska delges ansökningshandlingen. Härigenom får de kännedom om den pågående förrättningen och kan framföra sina synpunkter innan den avslutas (4 kap. 15 § första stycket fastighetsbildningslagen). Detta gäller även för fastighetsbestämning (14 kap. 2 § första stycket) och ska, enligt regeringens förslag, också gälla för särskild gränsutmärkning.

Det finns emellertid vissa undantag från huvudregeln om kravet på delgivning (4 kap. 15 § andra stycket). Undantagen gäller i fråga om vissa fastighetsbildningsåtgärder, dels för den som är sakägare enbart därför att han eller hon är delägare i s.k. onyttiga samfälligheter, dels för ägare av fastighet till vilken hör ett s.k. onyttigt servitut. I dessa fall ska dock normalt i stället en underrättelse om ansökan skickas till sakägaren.

25

I rapporten föreslås att det även för den nya åtgärden ska göras undantag från huvudregeln om delgivning av ansökan. Enligt regeringens bedömning kan det dock förväntas att den som är sakägare genom innehav av en angränsande fastighet normalt sett berörs i högre grad av en förrättning avseende särskild gränsutmärkning än vad den gör som omfattas av de existerande undantagen när det gäller fastighetsbildning. Av betydelse är också att de senare fallen tar sikte på vissa onyttiga rättigheter, inte på gränser för bestående fastigheter. Som bl.a. Hovrätten över Skåne och Blekinge är inne på är det därför inte lämpligt att, för de nu aktuella fallen, göra avsteg från huvudregeln i fråga om delgivning av ansökan.

I utkastet till lagrådsremiss föreslogs ett undantag av innebörd att delgivning i dessa fall inte behöver ske med andra sakägare än fastighetsägare. Några remissinstanser har ifrågasatt förslaget, Nacka tingsrätt under påpekande att rättighetshavare inte anses som sakägare vid fastighetsbestämning (se rättsfallet NJA 1980 s. 445). Regeringen gör bedömningen att ett undantag av det slag som föreslogs i utkastet till lagrådsremiss framstår som överflödigt.

Förfarandet i övrigt

Om det, t.ex. därför att en sakägare framför invändningar vid förrättningen, skulle komma fram omständigheter som gör att gränsens rätta sträckning inte framstår som entydig, kan det ofta vara lämpligt att sökanden bereds tillfälle att ta ställning till om ansökan bör begränsas, om någon del bedöms kunna bli föremål för särskild gränsutmärkning. Det nu sagda aktualiserar frågan om hur en sådan ansökan bör hanteras om sökanden inte, när så är aktuellt, begränsar den. Fastighetsbildningslagen innehåller två olika instrument om hur situationen att det finns hinder mot en fastighetsbildningsåtgärd ska hanteras, avvisning av ansökan eller inställelse av förrättningen (4 kap. 10 och 31 §§). I enlighet med Lagrådets förslag år 1969 innebär dessa instrument att formella hinder (t.ex. bristande behörighet) ska leda till avvisning och materiella hinder ska leda till inställelse (prop. 1969:128 s. B 1108 och B 1159 f.). Motsvarande gäller vid fastighetsbestämning (14 kap. 2 §). Enligt regeringens bedömning utgör den situationen att gränsens rätta läge är oklar ett materiellt hinder, eftersom en grundläggande materiell förutsättning för ett beslut om särskild gränsutmärkning saknas. I en sådan situation bör alltså förrättningen ställas in. Detta kräver inte någon särskild bestämmelse (jfr 14 kap. 2 § och 4 kap. 31 § fastighetsbildningslagen).

I de fall sträckningen av en gräns inte är entydig kan det ofta vara lämpligt att sökanden underrättas om att prövningen av gränsen behöver ske genom fastighetsbestämning. Någon särskild regel om detta framstår inte som nödvändig. Eftersom särskild gränsutmärkning blir en kompletterande lantmäteriåtgärd vid sidan av de befintliga åtgärderna fastighetsbildning och fastighetsbestämning, är det naturligt att, om ansökan om fastighetsbestämning görs, lantmäterimyndigheten handlägger denna enligt allmänna regler. Detta behöver dock inte komma till uttryck i någon särskild lagregel. Samtidigt bör, om fastighetsbestämning har samband

Prop. 2008/09:177

26

med särskild gränsutmärkning, åtgärderna kunna handläggas gemensamt vid en förrättning. Även när särskild gränsutmärkning har samband med fastighetsbildning bör åtgärderna kunna handläggas gemensamt vid en förrättning.

Umeå kommun tar upp frågor om dokumentering av beslut om ny utmärkning och menar bl.a. att det bör utarbetas standardformulär för ändamålet. Det som gäller för dokumentation av beslut och utmärkningsåtgärder i samband med fastighetsbestämning bör lämpligen gälla även för särskild gränsutmärkning. Detta bör komma till uttryck i lagen. På myndighetsnivå kan förfarandet ytterligare förenklas genom att standardiserade formulär används för att underlätta dokumenteringen av förrättningen och dess utmärkningsåtgärder.

Bör det finnas möjligheter till frivilliga överenskommelser eller till jämkningar?

Enligt gällande rätt ska en skriftlig överenskommelse om sträckningen av en gräns läggas till grund för ett fastighetsbestämningsbeslut, om inte den överenskomna sträckningen väsentligt avviker från gränsens rätta läge. I en sådan överenskommelse behöver inte andra sakägare delta än de som är närvarande vid det sammanträde då frågan behandlas eller, om förrättningen handläggs utan sammanträde, de sakägare som har fört talan i frågan inför förrättningen (14 kap. 5 § fastighetsbildningslagen). Lantmäteriverkets förslag innebär att det även inom ramen för den nya lantmäteriåtgärden ska vara möjligt att träffa överenskommelser av detta slag, under förutsättning att samtliga sakägare har undertecknat överenskommelsen.

Regeringen anser att förslaget i denna del inte bör genomföras. Tanken är att förrättningar enligt de nya reglerna normalt ska vara av enkel natur och endast avse att på marken märka ut i rättslig mening klara fastighetsgränser. Behovet av överenskommelser av detta slag framstår därför som litet. Av betydelse är också att en möjlighet att pröva sådana överenskommelser i dessa fall skulle medföra att förrättningen ändrade karaktär och omfattning och därigenom mer liknade fastighetsbestämning. Risken är även att kostnaderna för åtgärden skulle öka. Om några eller samtliga sakägare vill träffa en överenskommelse om gränsens sträckning, torde det normalt vara så att frågan om gränsens rätta läge är oklar. Behovet av att i sådana fall tydliggöra en oklar gräns genom en överenskommelse mellan sakägare kommer även fortsättningsvis att kunna tillgodoses inom ramen för gällande regler.

En näraliggande fråga gäller möjligheten för lantmäterimyndigheten att göra sådan jämkning av gränsen som krävs för att den ska få en ändamålsenlig sträckning i tekniskt hänseende; det slaget av justeringar kan myndigheten göra i ärenden som gäller fastighetsbestämning (14 kap. 6 §). Lantmäteriverket föreslår att en sådan jämkning däremot inte ska vara tillåten i de nu aktuella fallen. I utkastet till lagrådsremiss lämnades ett förslag av motsatt innebörd. Som några remissinstanser är inne på kan det visserligen åberopas skäl för att utforma reglerna så att det här slaget av jämkningar möjliggörs. Regeringen instämmer dock i Lantmäteriverkets bedömning. Som flera remissinstanser påpekar skulle

Prop. 2008/09:177

27

en möjlighet till teknisk jämkning, i likhet med justeringar av gränser Prop. 2008/09:177 grundade på överenskommelser, stå i strid med den grundläggande

tanken om att endast befintliga och i rättslig mening klara gränser ska kunna märkas ut enligt de nya reglerna.

Särskilt om överklagande

Fastighetsbildningslagens bestämmelser innebär bl.a. att den som är missnöjd med ett fastighetsbestämningsbeslut kan överklaga beslutet inom fyra veckor. Vidare får, enligt 15 kap. 6 § fastighetsbildningslagen, åtgärd som gäller utmärkning av gräns, när sådan sker, överklagas inom ett år från den dag då uppgift om fastighetsbestämningen infördes i fastighetsregistret eller, om utmärkningen gjordes först efter denna dag, från det att åtgärden slutfördes.

Det är naturligt att de regler som gäller för överklagande av beslut eller åtgärder med anledning av fastighetsbestämning gäller på samma sätt i fråga om särskild gränsutmärkning.

Sveriges LantmätareFörening anser att beslut enligt de nya reglerna endast bör kunna överprövas av en enda instans. Miljöprocessutredningen har i sitt huvudbetänkande lämnat förslag som bl.a. berör domstolsprövningen av fastighetsbildningsmål (SOU 2009:10). Det finns därför inte anledning att nu ta upp frågor av detta slag.

6Rätten för andra än sakägare att ansöka om fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning

Regeringens förslag: Rätten att ansöka om fastighetsbestämning ska utvidgas till att även omfatta

a)staten eller en kommun, om ansökan gäller ett område som är eller kan komma att bli förklarat som skyddat enligt 7 kap. miljöbalken,

b)staten eller en kommun, om ansökan gäller ett område med vägrätt eller ett område som omfattas eller kan komma att omfattas av en arbetsplan för allmän väg, eller

c)staten, en kommun eller den som har byggt eller avser att bygga en järnväg, om ansökan gäller ett område som omfattas eller kan komma att omfattas av en järnvägsplan.

Regeringens bedömning: Det bör tills vidare inte införas några regler om att den som ska bygga en ledning eller annan anordning för vilken ledningsrättslagen är tillämplig får ansöka om fastighetsbestämning.

Rapportens förslag och bedömning: Överensstämmer till viss del med regeringens förslag och bedömning. I rapporten föreslås dock dels att rätten att ansöka med anledning av beslut enligt 7 kap. miljöbalken ska gälla endast för vissa typer av områdesskydd enligt balken, dels att det även ska införas en möjlighet att ansöka om fastighetsbestämning vid

planering, framdragande och underhåll av vissa slag av ledningar eller

28

andra anordningar för vilka ledningsrättslagen är tillämplig (se s. 42 f. i rapporten).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot rapportens förslag och bedömning. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser dock att endast den som genom lagakraftvunnet beslut är berättigad att disponera över berörd mark ska ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning samt att det även vid byggande av enskilda och kommunala vägar bör införas en möjlighet att söka fastighetsbestämning. Sjöfartsverket förespråkar att även den som ansvarar för eller planerar att etablera allmän farled bör ges rätt att söka fastighetsbestämning. Svensk Fjärrvärme anser att den som har byggt eller planerar att bygga en anordning för fjärrkyla bör omfattas av förslaget. Vägverket påpekar att en allmän väg i vissa fall kan innehas med vägrätt trots att någon arbetsplan för vägen aldrig har upprättats; även i de fallen bör väghållaren enligt verket ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning.

Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning (se s. 25 f. i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland Sjöfartsverket, tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Affärsverket Svenska Kraftnät anser att staten bör ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning om det behövs med anledning av planering och byggande av starkströmsledningar. Kungl. Tekniska Högskolan anser att det bör övervägas om inte också andra än de som omfattas av förslaget i utkastet till lagrådsremiss, bl.a. enskilda som med stöd av fastställd järnvägsplan ska bygga järnväg, bör ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning. Svensk Energi anser att även elnätsföretag bör ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Rätten att ansöka om fastighetsbestämning

Som regeringen berör i avsnitt 5.3 kan, enligt nuvarande regler, ett ärende om fastighetsbestämning göras anhängigt endera på lantmäterimyndighetens eget initiativ eller efter en ansökan av en behörig sökande. Rätten att ansöka om fastighetsbestämning tillkommer i första hand sakägare. Även kommunen har viss, begränsad rätt att ansöka om fastighetsbestämning. Denna kommunens rätt gäller inom områden där det finns en detaljplan eller områdesbestämmelser eller där fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser. Som en generell förutsättning för fastighetsbestämning efter en ansökan gäller att en sådan ansökan inte får prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden (14 kap. 1 § tredje och fjärde styckena fastighetsbildningslagen).

Enligt Lantmäteriverket uppkommer det i praktiken vissa andra situationer än de ovan nämnda där frågor om fastighetsindelningens beskaffenhet behöver klarläggas genom fastighetsbestämning. Det kan t.ex. handla om behov av det slaget i anslutning till att beslut fattas enligt offentligrättslig lagstiftning om att reglera markanvändningen i något avseende eller att ta mark i anspråk för något visst allmännyttigt ända-

Prop. 2008/09:177

29

mål. Enligt Lantmäteriverket förekommer det liknande behov i anslutning till genomförandet av planer för allmänna vägar m.m. Byggaren vill då ibland att otydliga fastighetsgränser klargörs för att t.ex. förebygga skador med anledning av arbetena.

Eftersom någon annan än en sakägare, med undantag för kommunen i vissa fall, inte har rätt att ansöka om fastighetsbestämning, är den enda möjligheten att tillgodose de nämnda behoven att en berörd fastighetsägare ansöker om förrättning. För att en sådan ansökan ska komma till stånd krävs dock i praktiken ofta bl.a. att den externa parten förbinder sig att slutligt stå för kostnaderna för förrättningen. En sådan ordning framstår inte som ändamålsenlig. Detta blir tydligt om man beaktar att det ofta torde vara ett flertal fastigheter som berörs i de aktuella fallen, t.ex. med anledning av planeringsarbete för ett vägprojekt. I de fallen kan det vara omständligt att åstadkomma fastighetsbestämning i önskvärd omfattning. Det finns därför anledning att överväga i vilken utsträckning kretsen av de som är berättigade att söka fastighetsbestämning bör utökas.

Naturreservat m.m.

En situation som har aktualiserats gäller sådana områden som är föremål för skydd genom statliga eller kommunala beslut enligt 7 kap. miljöbalken, såsom naturreservat. Vid införandet av reglerna om kommunens rätt att begära fastighetsbestämning i anslutning till vissa planbeslut anfördes att fastighetsgränsernas sträckning ofta är av väsentlig betydelse i samband med upprättande och genomförande av tomtindelning (se prop. 1969:128 s. B 795). Eftersom också de nu aktuella miljöbalksbesluten har planliknande karaktär, är de skäl som ligger bakom den nuvarande kommunala rätten att ansöka om fastighetsbestämning relevanta även i fråga om beslut om områdesskydd enligt miljöbalken. Det kan således finnas behov av att mer i detalj klara ut vilken eller vilka fastigheter som en beslutad eller föreslagen miljörättslig restriktion berör. Detta kan vara värdefullt för att bestämma restriktionens areella omfattning, för att undvika onödiga intrång i enskilds rätt eller för att bestämma den ersättning som i vissa fall ska betalas. Det är angeläget att ett sådant beslut inte grundas på en oklar fastighetsindelning. Staten, t.ex. genom länsstyrelsen, eller en kommun bör därför ges rätt att begära fastighetsbestämning i de nu aktuella fallen.

Lantmäteriverket föreslår att rätten endast ska införas i fråga om vissa av de områdesskydd som omfattas av 7 kap. miljöbalken. Förslaget lägger i den delen avgörande vikt vid huruvida det med anledning av beslut om de olika skyddstyperna kan utgå ersättning till berörda fastighetsägare. Enligt regeringens mening är emellertid det huvudsakliga skälet till att nu utöka sökandekretsen att det kan finnas ett behov av att klara ut berörda fastigheters gränser för att motverka att beslut i dessa fall grundas på en oklar fastighetsindelning. Inte heller har det framkommit några tungt vägande skäl för att begränsa den föreslagna rätten till att endast avse de slag av områdesskydd som kan berättiga en fastighetsägare till ersättning. Det bör i stället vara möjligt för staten eller en kommun att ansöka om fastighetsbestämning i samtliga de situationer

Prop. 2008/09:177

30

som räknas upp i 7 kap. miljöbalken, så länge det inte är uppenbart att Prop. 2008/09:177 frågan saknar betydelse för sökanden. Denna initiativrätt bör dock

begränsas till de områden som kräver särskilt beslut för att omfattas av skydd. Områden med strandskydd uppkommer vanligen direkt med stöd av miljöbalkens bestämmelser och bör i sådana fall inte omfattas. Vidare saknas det skäl att utsträcka initiativrätten till annan representant för det allmänna än den som har fattat eller avser att fatta beslut om skydd för det område ansökan gäller.

Allmän väg

En ytterligare situation där behovet av en möjlighet till kompletterande externt initiativ till fastighetsbestämning har aktualiserats är vid planering och byggande av allmän väg. Väghållare för allmän väg kan vara staten eller en kommun. Sträckningen av en allmän väg läggs normalt fast genom en arbetsplan, som i flertalet fall ska fastställas av Vägverket (18 § väglagen [1971:948]). Det finns dock inte några möjligheter att inom förfarandet för upprättandet av en arbetsplan hantera frågor om oklarheter i fastighetsindelningen. Om sådana frågor uppkommer, och fastighetsbestämning genom en av en sakägare initierad ansökan inte går att åstadkomma, måste alltså arbetsplanen beslutas med oklara gränsförutsättningar. Situationen vid utarbetande av en arbetsplan för allmän väg är därmed till sin karaktär lik den som föreligger vid upprättande av detaljplaner enligt plan- och bygglagen (1987:10). I de fallen har dock kommunen möjlighet att ansöka om fastighetsbestämning. Mot denna bakgrund bör staten eller en kommun ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning inom områden där det finns en arbetsplan eller där fråga har väckts om att upprätta en sådan plan.

Som Vägverket konstaterar omfattar rapportens förslag inte situationer 

där vägrätt undantagsvis finns trots att någon arbetsplan aldrig har upp- 

rättats; detta gäller bl.a. i fråga om befintliga enskilda vägar som har 

förändrats till allmänna (31 § första stycket väglagen). Eftersom avsikten 

med förslaget i denna del även är att ge staten eller en kommun möjlighet 

att ansöka om fastighetsbestämning i sådana fall där gränsmärken 

exempelvis har rubbats vid driftåtgärder inom befintligt vägområde, bör 

det även vara möjligt för dem att ansöka om fastighetsbestämning i de 

fall då en allmän väg inte har tillkommit genom en arbetsplan. 

Järnväg 

Ett fall som ligger nära det nyss nämnda är byggande av järnväg. För att 

få bygga en järnväg ska, enligt 2 kap. 1 c och 8 §§ lagen (1995:1649) om 

byggande av järnväg, järnvägsbyggaren normalt upprätta en järnvägsplan 

som ska fastställas av Banverket. 

Behov av att klara ut fastighetsgränser kan lika väl uppkomma vid 

utarbetande av en järnvägsplan som vid upprättande av en arbetsplan 

enligt väglagen eller en detaljplan enligt plan- och bygglagen. 

Lantmäteriverket framhåller att genomförandet av järnvägsplaner i 

praktiken normalt, till skillnad från genomförandet av arbetsplaner enligt 

väglagen, sker genom fastighetsreglering enligt fastighetsbildningslagen, 

31 

varvid fastighetsbestämning vid behov kan genomföras redan med stöd Prop. 2008/09:177 av gällande rätt. Det finns dock inget som hindrar att genomförandet i de

fallen i stället sker med stöd av 4 kap. lagen om byggande av järnväg. Dessa bestämmelser är utformade efter mönster av bestämmelserna om plangenomförande i plan- och bygglagen. För sådana fall bör det ges motsvarande möjligheter att ansöka om fastighetsbestämning för att få rättsligt oklara gränser klarlagda som ovan har föreslagits i fråga om allmän väg.

Lantmäteriverkets förslag innebär att rätten att ansöka ska tillkomma 

den som bygger eller avser att bygga en järnväg. Till skillnad från vad 

som gäller vid byggande av allmänna vägar, där det alltid är staten eller 

en kommun som är väghållare, kan detta i ett enskilt fall vara någon 

annan än det allmänna, t.ex. ett landstingsägt aktiebolag. Det är därför 

naturligt att Lantmäteriverkets förslag genomförs. 

Ledningar för allmänt ändamål 

Ytterligare en situation som uppmärksammas i rapporten gäller planering 

och byggande m.m. av sådana allmännyttiga ledningar och anordningar 

som kan ligga till grund för beslut om ledningsrätt (se 2 och 2 a §§ 

ledningsrättslagen [1973:1144]). Enligt rapporten är förslaget i den delen 

föranlett av att det i vissa fall kan vara nödvändigt att klarlägga 

fastighetsindelningen med anledning av byggandet av sådana ledningar 

för vilka det enligt ellagen (1997:857) krävs nätkoncession för linje, 

något som är fallet beträffande vissa starkströmsledningar (se 2 kap. 1 

och 2 §§ ellagen). Affärsverket Svenska Kraftnät, vars huvudsakliga 

verksamhet består i att förvalta stamnätet för elöverföring, anser att 

behovet av en rätt att ansöka om fastighetsbestämning i dessa fall är 

begränsat i dag men att det bedöms kunna öka på sikt. 

Mot denna bakgrund tycks behovet av förslaget för närvarande inte 

vara särskilt stort. Förslaget aktualiserar också vissa principiella frågor, 

se vidare nedan. Regeringen är inte beredd att överväga dessa frågor i 

detta begränsade sammanhang. Lantmäteriverkets förslag bör därför tills 

vidare inte genomföras. 

Allmän farled, m.m. 

Sjöfartsverket argumenterar i sitt svar över Lantmäteriverkets rapport för 

att även den som ansvarar för eller planerar att etablera en allmän farled 

bör ges rätt att söka fastighetsbestämning. Andra remissinstanser, bl.a. 

Kungl. Tekniska Högskolan, anser att det också bör vara möjligt att an- 

söka om fastighetsbestämning i samband med olika byggnads- eller 

exploateringsåtgärder, såsom byggande av enskilda vägar eller mineral- 

brytning. 

Det sagda aktualiserar vissa principiella frågor mot bakgrund av att det 

normalt endast är ägare till berörda fastigheter som har rätt att ta initiativ 

till åtgärder enligt fastighetsbildningslagen. Därutöver har bl.a. stat och 

kommun viss, begränsad rätt att ta initiativ till sådana åtgärder. De nu 

aktuella förslagen syftar till att utvidga rätten att ansöka om fastighets- 

bestämning i vissa plansituationer. Planerande och etablerande av en 

32 

allmän farled kan inte anses vara en sådan planliknande situation där det Prop. 2008/09:177 bör ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning. Frågan huruvida helt

andra kategorier, såsom byggare, gruvföretag m.fl., bör ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning bör lämpligen inte övervägas i detta begränsade sammanhang.

En fråga om saklegitimation

Hovrätten över Skåne och Blekinge förordar att endast den som genom ett lagakraftvunnet beslut är berättigad att disponera över berörd mark ska ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning i de aktuella fallen. En sådan begränsning riskerar emellertid att medföra att den nu föreslagna utvidgningen av sökandekretsen inte får tillräckligt genomslag i praktiken och bör därför inte genomföras.

7 Ansvaret för förrättningskostnader, m.m.

Regeringens förslag: Vid fastighetsbestämning ska den som tillhör den föreslagna utökade sökandekretsen ensam svara för samtliga förrättningskostnader. Det ska dock vara möjligt att fördela kostnaderna efter vad som är skäligt, om en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse har fördyrat förrättningen. Motsvarande ska gälla vid särskild gränsutmärkning.

Regeringens bedömning: Nuvarande regler om kommunens begränsade kostnadsansvar vid fastighetsbestämning bör tills vidare inte ändras. Det saknas också skäl att ändra nuvarande regler om rätten att överklaga ett beslut om fastighetsbestämning eller om fördelning av rättegångskostnader i mål om överklagade fastighetsbestämningar.

Rapportens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. I rapporten föreslås dock att den föreslagna bestämmelsen om att sökande som inte är sakägare ska stå för förrättningskostnaderna även ska gälla för kommunen när den ansöker om fastighetsbestämning inom ramen för åtgärder enligt plan- och bygglagen. Rapportens förslag innehåller inte någon möjlighet att göra en annan kostnadsfördelning än som följer av den föreslagna huvudregeln (se s. 48 f. i rapporten).

Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot rapportens förslag och bedömning. Några är dock kritiska eller tveksamma. Sålunda ifrågasätter Affärsverket Svenska Kraftnät förslaget. Nacka tingsrätt anser att det bör finnas en ”ventil” för att möjliggöra en lämplighetsbedömning av vem som ska bära kostnaden för förrättningen när ansökan inte har gjorts av en sakägare. Enligt Hovrätten över Skåne och Blekinge bör det ytterligare övervägas hur ansvaret för eventuella rättegångskostnader ska fördelas när en överklagad fastighetsbestämning grundas på en ansökan av någon annan än en sakägare.

33

Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överens- Prop. 2008/09:177 stämmer i sak med regeringens förslag och bedömning (se s. 29 f. i

utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Några remissinstanser, bl.a. Villaägarnas Riksförbund, anser att förslaget om i vilken utsträckning en sakägare som inte är sökande ska kunna göras ansvarig för förrättningskostnader bör preciseras.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Behovet av en översyn

Enligt gällande ordning ska kostnaderna för en fastighetsbestämning normalt fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt. När kommunen är sökande kan den, i den mån särskilda skäl föranleder det, åläggas att betala hela eller delar av kostnaden (14 kap. 10 § fastighetsbildningslagen).

Av rapporten framgår bl.a. följande (se s. 48 f. i rapporten). Eftersom samtliga berörda sakägare normalt bedöms ha nytta av att en oklar gräns eller något annat oklart fastighetsförhållande blir utklarat, sker fördelningen av kostnaderna för fastighetsbestämning vanligtvis med hänsyn till nyttan av åtgärden – oavsett vem som har ansökt om den. Nyttan bedöms i de allra flesta situationer vara lika för fastighetsägarna på båda sidor om en oklar gräns, vilket innebär att kostnaderna vanligtvis delas lika mellan fastighetsägarna. I vissa fall kan hänsyn även tas till utgången av en tvist. Även andra förhållanden kan beaktas, t.ex. att en sakägare genom sitt agerande i betydande mån har fördyrat förrättningen (jfr 18 kap. 6 § rättegångsbalken).

De nuvarande bestämmelserna om fördelningen av förrättningskostnaderna vid fastighetsbestämning vilar på tanken att den som har nytta av en åtgärd även ska stå för kostnaderna för denna. Detta gäller även när kommunen har ansökt om fastighetsbestämning utan att vara sakägare. Det finns således en modell för hur kostnaderna ska fördelas när annan än sakägare är sökande. Den föreslagna utvidgningen av den krets som får ansöka om fastighetsbestämning innebär dock att det finns anledning att överväga en annan fördelning.

Sökande som inte är sakägare

När kommunens begränsade skyldighet att stå för kostnaderna för fastighetsbestämning infördes, motiverades detta i förarbetena med att det ofta torde vara till fördel för sakägarna att oklarheter i fastighetsindelningen

m.m.avlägsnas och att det därför är naturligt att de också bekostar åtgärden (se vidare prop. 1969:128 s. B 819).

De skäl som ligger bakom kommunens begränsade betalningsansvar i de berörda fallen kan knappast utan vidare åberopas på samma sätt i fråga om den nu föreslagna utvidgade kretsen av behöriga sökanden. Kommunen, genom byggnadsnämnden eller motsvarande nämnd, har en skyldighet enligt lag att upprätta planer i syfte att främja en långsiktig

34

hållbar samhällsutveckling och ett effektivt markutnyttjande inom 

Prop. 2008/09:177 

kommunen (se t.ex. 1 kap. 1–3 §§ plan- och bygglagen). En detaljplan 

medför fördelar inte bara för kommunen i stort utan normalt också för 

enskilda fastighetsägare genom att de får större möjligheter att utnyttja 

sina fastigheter, t.ex. för bostadsbyggande. De åtgärder som den 

föreslagna utökade sökandekretsen vidtar är inte lika ofta förknippade 

med fördelar för någon enskild fastighetsägare. Tvärtom medför åtgärder 

av det här slaget regelmässigt vissa nackdelar för enskilda genom att 

berörda fastighetsägares rätt till sina fastigheter begränsas. 

I likhet med vad som föreslås i rapporten anser regeringen därför att 

övervägande skäl talar för att i vart fall huvudregeln bör vara att ansvaret 

för förrättningskostnaderna ska ligga på sökanden i de nu aktuella fallen. 

Bör nuvarande bestämmelser om kommunens kostnadsansvar ändras? 

Lantmäteriverket föreslår att regeln att sökande som inte är sakägare 

ensam ska stå för förrättningskostnaderna ska gälla även för kommunen 

när den söker fastighetsbestämning till följd av åtgärder enligt plan- och 

bygglagstiftningen. Som skäl för detta anger verket bl.a. att det är upp till 

kommunen att själv bedöma om graden av allmänintresse är tillräckligt 

stark för att rätten att ansöka om fastighetsbestämning ska utnyttjas (se 

s. 49 i rapporten). Regeringen har i och för sig viss förståelse för detta 

resonemang. Det kan samtidigt hävdas att samma hänsyn gör sig gäll- 

ande i dessa fall nu som vid den gällande bestämmelsens tillkomst, dvs. 

att graden av nytta för de berörda sakägarna alltjämt bör vara avgörande 

för om betalningsansvaret ska ligga på dem eller på kommunen. Något 

tungt vägande skäl för att nu ändra denna sedan länge etablerade ordning 

har hittills inte uppdagats. Den principiella skillnad som föreligger 

mellan det fallet att kommunen vidtar åtgärder enligt plan- och bygg- 

lagen och de nu tillkommande fallen talar dessutom för att de olika 

situationerna behandlas olika i detta hänseende. 

Det bör alltså även fortsättningsvis krävas särskilda skäl för att en 

kommun ska betala förrättningskostnaderna för en ansökan om fastig- 

hetsbestämning som görs till följd av åtgärder enligt plan- och bygglag- 

stiftningen. 

Kostnadsfördelningen vid särskild gränsutmärkning 

Det saknas skäl att tro att särskild gränsutmärkning på ansökan av annan 

än en sakägare normalt kommer att medföra sådan nytta för sakägarna 

som motiverar att dessa bör stå för kostnaderna för förrättningen. Det är 

därför naturligt att sökanden också alltid svarar för de kostnader som 

åtgärden innebär. 

Undantagsvis annan fördelning av kostnaderna 

Som Nacka tingsrätt och Affärsverket Svenska Kraftnät anger kan det 

emellertid inte uteslutas att de huvudregler som föreslås ovan, dels för 

den utvidgade sökandekretsen vid fastighetsbestämning, dels vid särskild 

gränsutmärkning, i undantagsfall kan leda till otillfredsställande resultat 

35 

om en sakägare genom eget agerande har fördyrat förrättningen. Det bör Prop. 2008/09:177 därför finnas en möjlighet att fördela kostnaderna på annat sätt.

Regeringen anser att en sådan möjlighet bör finnas i de fall då en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse har fördyrat förrättningen. Sakägaren bör i så fall kunna förpliktas att betala de merkostnader som uppkommit. Detta bör komma till uttryck i lagen.

Rätten att överklaga

Rätten att överklaga ett beslut enligt fastighetsbildningslagen tillkommer som huvudregel endast sakägare (15 kap. 6 § fjärde stycket fastighetsbildningslagen). Den som har ålagts att betala ersättning eller kostnad får dock överklaga utan att vara sakägare. Fastighetsbildningslagen innehåller inte någon närmare bestämning av vem som är sakägare (jfr 4 kap. 11 §). Däremot har frågan om sakägarkretsen belysts i motivuttalanden och i rättspraxis. Generellt kan sägas att ägarna av de fastigheter som berörs av en förrättningsåtgärd är att hänföra till kretsen av sakägare. Vissa myndigheter har enligt särskilda bestämmelser getts befogenheter som gör att de i viss mån jämställs med sakägare, utan att myndigheterna därigenom får ställning som sakägare. Det finns även en generell rätt för byggnadsnämnd (eller motsvarande nämnd) att överklaga tillstånds- eller fastighetsbildningsbeslut på samma sätt som sakägare (15 kap. 7 §). Varken kommunen eller en kommunal nämnd har dock rätt att överklaga ett fastighetsbestämningsbeslut, även om beslutet har föregåtts av en ansökan av kommunen.

De som nu föreslås få rätt att ansöka om fastighetsbestämning bör inte 

jämställas med sakägare. De bör därför inte heller, i likhet med vad som 

gäller för en kommun som har ansökt om fastighetsbestämning utan att 

vara sakägare, ha rätt att överklaga ett fastighetsbestämningsbeslut, för- 

utom i fråga om förrättningskostnad. Motsvarande bör gälla i fråga om 

särskild gränsutmärkning. Det sagda blir följden redan av nuvarande 

bestämmelser och aktualiserar inte någon lagstiftningsåtgärd. 

Enligt 15 kap. 9 § fastighetsbildningslagen får beslut om inställande av 

förrättning som begärts av länsstyrelsen eller kommunen överklagas av 

sökanden i likhet med vad som gäller för sakägare. Det kan synas som att 

förslagen i detta lagstiftningsärende bör leda till att rätten att överklaga 

beslut om inställande av förrättning utvidgas. Detta är emellertid en 

vidare fråga eftersom reglerna i 15 kap. fastighetsbildningslagen redan i 

dag gäller för anläggningsförrättningar som begärts med stöd av 2 kap. 

12 § lagen om byggande av järnväg (se 30 § anläggningslagen). 

Regeringen är därför inte beredd att på nuvarande underlag föreslå någon 

ändring i reglerna om överklagande av beslut om inställande av 

förrättning. 

Fördelning av rättegångskostnader 

Hovrätten över Skåne och Blekinge begär ett klargörande av hur 

eventuella rättegångskostnader ska fördelas för de fall en fastighets- 

bestämning som har överklagats har föranletts av en ansökan av någon 

som inte är sakägare. Vägverket ställer sig tveksamt till om nuvarande 

36 

regler ger utrymme för att det allmänna ska kunna åläggas att utge Prop. 2008/09:177 ersättning för sakägares rättegångskostnader i ett mål om en överklagad fastighetsbestämning och efterlyser ett klargörande motivuttalande.

Bestämmelser om fördelning av rättegångskostnader finns i 16 kap. 14 § fastighetsbildningslagen. Fastighetsdomstolen kan, efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, besluta att sakägare som förlorar målet ska ersätta annan sakägare dennes rättegångskostnader. Om en sakägare vinner ett mål mot företrädare för allmänt intresse, kan domstolen tillerkänna sakägare ersättning för rättegångskostnad, såvida det finns synnerliga skäl. Detta har motiverats bl.a. med att det anses åligga sakägare som en medborgerlig skyldighet att medverka i fastighetsbildningsförfarandet utan rätt till ersättning för de olägenheter och kostnader som kan vara förknippade med detta (se prop. 1969:128 s. B 921 f.).

De som enligt de nu föreslagna reglerna ges rätt att ansöka om fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning kommer, som framgått, inte att vara sakägare. Om nuvarande regler i 16 kap. 14 § fastighetsbildningslagen tillämpas även på framtida överklaganden av fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning, kommer en sökande som inte är sakägare enligt gällande bestämmelser inte heller att vara berättigad till ersättning för sina rättegångskostnader. Detta framstår som en lämplig ordning.

Även de nuvarande reglerna om sakägares rätt till ersättning framstår som lämpliga när sökandekretsen nu utökas. En sakägare som vinner målet kommer inte att ha rätt till ersättning för sina rättegångskostnader från den som varken är sakägare eller företräder ett allmänt intresse. Liknande situationer kan uppkomma redan i dag om en anläggningsförrättning som begärts med stöd av 2 kap. 12 § lagen om byggande av järnväg överklagas. För att nuvarande regler om fördelning av rättegångskostnader ska gälla även för de nu aktuella fallen krävs inte någon lagändring.

8 

Fastighetsbestämning av gemensamhets- 

anläggning 

Regeringens förslag: En gemensamhetsanläggnings omfattning ska 

kunna prövas genom fastighetsbestämning. 

En samfällighetsförening ska, efter beslut av föreningsstämman, kunna 

ansöka om fastighetsbestämning som angår en gemensamhetsanläggning 

som föreningen förvaltar. Vid en sådan ansökan ska föreningen företräda 

de delägare som inte på annan grund är sakägare i förrättningen. 

Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens 

förslag. I rapporten föreslås dock att det även ska vara möjligt att genom 

fastighetsbestämning pröva vilka grunder som gäller för fördelning av 

kostnaderna för en gemensamhetsanläggning (se s. 50 f. i rapporten). 

Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser tillstyrker eller har 

inte några invändningar mot rapportens förslag. Hovrätten över Skåne 

och Blekinge anser dock att frågan om prövning av grunder för fördel- 

37 

ning av kostnader inte bör kunna göras till föremål för fastighetsbestäm- Prop. 2008/09:177 ning. Även Nacka tingsrätt ger uttryck för tveksamhet till förslaget i den

delen.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med regeringens förslag (se s. 33 f. i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Remissinstanserna, bl.a. Nacka tingsrätt, tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Villaägarnas Riksförbund efterlyser ett förtydligande av vad som ska kunna bli föremål för prövningen.

Skälen för regeringens förslag

Fastighetsbestämning av servitut

Ett servitut ger ägaren av en fastighet (härskande fastighet) rätt att nyttja en annan fastighet (tjänande fastighet) i något visst hänseende, t.ex. att använda en väg på den tjänande fastigheten. Servitut kan grundas endera på ett avtal (avtalsservitut) eller på en myndighets beslut (officialservitut). Servitut av det senare slaget tillkommer ofta genom beslut av lantmäterimyndigheten med tillämpning av fastighetsbildningslagens bestämmelser om fastighetsreglering (se särskilt 7 kap. fastighetsbildningslagen).

Enligt gällande rätt kan lantmäterimyndigheten genom fastighetsbestämning bl.a. pröva huruvida ett servitut som har tillkommit på något annat sätt än genom avtal gäller och vilket omfång rätten har (14 kap. 1 § första stycket 2 och fjärde stycket). En fråga är i vilken utsträckning denna reglering ger möjlighet att besluta om oklarheter rörande gemensamhetsanläggningar, t.ex. hur en sådan anläggning närmare är beskaffad. En gemensamhetsanläggning är en anläggning som är gemensam för flera fastigheter och som tillgodoser gemensamma behov, t.ex. en gemensam väg, lekplats eller VA-anläggning inom ett småhusområde (1 § anläggningslagen). En näraliggande fråga är vem som kan ha rätt att ta initiativ till fastighetsbestämning rörande en gemensamhetsanläggning. Det har enligt Lantmäteriverket ifrågasatts om en samfällighetsförening har rätt att begära fastighetsbestämning avseende en anläggning som den förvaltar.

Fastighetsbestämning av en gemensamhetsanläggning

Rättigheter som kan upplåtas enligt 49–52 §§ anläggningslagen – t.ex. rätt att bygga väg över annans fastighet eller att använda annans väg – anses vara servitut i den mening som avses i 14 kap. 1 § fjärde stycket fastighetsbildningslagen. Det är därför möjligt att genom fastighetsbestämning pröva huruvida ett servitut som har tillkommit enligt anläggningslagen gäller och vilket omfång rätten har.

När det däremot gäller upplåtelse av utrymme för en gemensamhetsanläggning enligt 12 § anläggningslagen är frågan mer komplicerad. Denna rätt till utrymme, som enligt 14 § anläggningslagen är samfälld för de fastigheter som deltar i anläggningen, har uttryckts både som ett servitut

och som en rättighet av ”servitutskaraktär” (se t.ex. prop. 1973:160 s. 214).

38

Räckvidden av fastighetsbestämning när det gäller rättsförhållanden enligt anläggningslagen har berörts sparsamt i förarbetena. Av förarbetena till 14 kap. fastighetsbildningslagen framgår endast att servitut som har tillkommit enligt den då gällande lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar ska jämställas med bl.a. servitut som har tillkommit enligt fastighetsbildningslagstiftningen (se prop. 1969:128 s. B 799). I förarbetena till anläggningslagen angavs att vad som då gällde för lagen om vissa gemensamhetsanläggningar i stället skulle gälla för anläggningslagen (prop. 1973:160 s. 482).

Oavsett var gränsen för fastighetsbestämning av servitut eller servitutsliknande rättigheter får anses gå, innehåller ett anläggningsbeslut även delar som inte kan sägas inrymmas i servitutsbegreppet. I anläggningsbeslut regleras nämligen även frågor som inte primärt har med relationen mellan gemensamhetsanläggningen och den belastade fastigheten att göra (se 24 § anläggningslagen). Enligt Lantmäteriverket kan oklarheter uppkomma rörande gränsdragningen mellan gemensamma och enskilda anläggningar – t.ex. i vilken punkt en VA-anläggning får karaktär av gemensamhetsanläggning. Vidare kan utformningen av en gemensamhetsanläggning variera inom ramen för samma befogenheter och fysiska utsträckning. Det kan då bli nödvändigt att tolka ritningar m.m. mer i detalj för att klargöra anläggningens omfattning. Dessa frågor bör, enligt Lantmäteriverket, kunna prövas genom fastighetsbestämning (se vidare s. 50 f. i rapporten).

Mot denna bakgrund instämmer regeringen i Lantmäteriverkets bedömning att rättsliga oklarheter kring innehållet i upplåtelser för gemensamhetsanläggningar och gemensamhetsanläggningars omfattning bör kunna prövas genom fastighetsbestämning.

I ett anläggningsbeslut ska anges bl.a. gemensamhetsanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt (24 § andra stycket 1 anläggningslagen). Det är naturligt att de nya reglerna kan åberopas för att klargöra vilket ändamål en gemensamhetsanläggning har enligt det anläggningsbeslut genom vilket gemensamhetsanläggningen inrättades. Som Villaägarnas Riksförbund påpekar kan näraliggande frågor aktualiseras inom ramen för förvaltningen av en inrättad gemensamhetsanläggning. Det kan då i vissa fall vara betydelsefullt att bestämma i vilken utsträckning en viss förvaltningsåtgärd är förenlig med gemensamhetsanläggningens ändamål (se t.ex. rättsfallet NJA 1989 s. 291). Prövningen av sådana och andra förvaltningsfrågor bör lämpligen inte omfattas av de nu aktuella reglerna utan av lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter.

Fastighetsbestämning av kostnadsfördelning

Lantmäteriverket föreslår att även frågan om vilka grunder som gäller för fördelning av kostnaderna för en gemensamhetsanläggning ska kunna prövas genom fastighetsbestämning (se s. 52 i rapporten). Enligt regeringens mening är förslaget är dock tveksamt. Detta beror bl.a. på att det skulle medföra att institutet fastighetsbestämning blir tillämpligt på frågor av en helt annan karaktär än de som i dag kan prövas genom fastighetsbestämning. Som Hovrätten över Skåne och Blekinge och Nacka

Prop. 2008/09:177

39

tingsrätt är inne på framstår inte heller behovet av en möjlighet att klarlägga frågor av detta slag som särskilt stort. Det hänger bl.a. samman med att oklarheter i debiteringsfrågor ofta torde vara ett tecken på att gällande debiteringsgrund kan behöva prövas i sak. Redan nuvarande regler i anläggningslagen ger vissa möjligheter att ompröva frågor som har prövats vid en förrättning enligt anläggningslagen. För sådan prövning krävs dock normalt att ändrade förhållanden har inträtt, vilket givetvis innebär en begränsning (se 35 § anläggningslagen).

Enligt regeringens mening bör förekommande önskemål om att kunna klarlägga innebörden av och vid behov ändra gällande debiteringsgrunder snarare tillgodoses genom en uppmjukning av reglerna om omprövning av frågor som har prövats enligt anläggningslagen. Denna fråga behöver analyseras djupare än vad som är möjligt i detta begränsade sammanhang.

Initiativrätten för en samfällighetsförening

Det finns samfälligheter av olika slag. En typ av samfällighet är mark eller annat utrymme som hör till flera fastigheter gemensamt, en s.k. marksamfällighet. En annan typ av samfällighet är en sammanslutning av fastigheter som förvaltar en gemensamhetsanläggning, en s.k. anläggningssamfällighet.

Som huvudregel är det ägarna av de fastigheter som ingår i en samfällighet som har rätt att ansöka om och är sakägare vid en lantmäteriförrättning som gäller samfälligheten. Det finns dock vissa undantag från denna regel. Ett sådant undantag innebär att en samfällighetsförening som förvaltar samfälld mark är sakägare i stället för delägarna när en förrättning enligt fastighetsbildningslagen gäller den samfällda marken (4 kap. 11 § fjärde stycket fastighetsbildningslagen). Vidare gäller att en samfällighetsförening får, efter beslut av föreningsstämman, påkalla fastighetsreglering som berör samfälld mark under föreningens förvaltning (5 kap. 3 § första stycket). Ett annat undantag innebär att en samfällighetsförening som förvaltar en gemensamhetsanläggning får, efter beslut av föreningsstämman, begära en förrättning enligt anläggningslagen som angår en gemensamhetsanläggning under föreningens förvaltning (18 § andra stycket anläggningslagen). Föreningen är dock i de fallen inte sakägare vid förrättningen annat än i särskilt utpekade fall (se t.ex. 35 § fjärde stycket och 35 a § andra stycket anläggningslagen).

Det nu sagda innebär alltså att en samfällighetsförening som förvaltar en marksamfällighet kan ansöka om fastighetsreglering rörande den samfällda marken. Det saknas emellertid regler som ger en samfällighetsförening som förvaltar en gemensamhetsanläggning rätt att ansöka om en förrättning enligt fastighetsbildningslagen. Lantmäteriverket föreslår därför att en samfällighetsförening, efter beslut av föreningsstämman, ska ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning som angår en gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar. Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget. Det är också regeringen. Rätten att ansöka i dessa fall bör dock lämpligen preciseras så att den enbart gäller i de fall en gemensamhetsanläggning, enligt vad som föreslås ovan, kan göras till föremål för fastighetsbestämning.

Prop. 2008/09:177

40

Att föreningen ges rätt att ansöka i dessa fall innebär inte utan vidare Prop. 2008/09:177 att den därmed också blir att anse som sakägare vid förrättningen. Fören-

ingen bör därför enligt lagen ges ställning av sakägare och rätt att företräda delägarna vid förrättningen. Det bör dock inte vara möjligt för föreningen att företräda en delägare om det finns motstridande intressen mellan samfälligheten och delägaren.

9 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen i detta lagstiftningsärende innebär i huvudsak dels att fler än i dag blir berättigade att ansöka om fastighetsbestämning, dels att en ny typ av lantmäteriåtgärd, särskild gränsutmärkning, införs. Lantmäteriväsendets verksamhet finansieras genom avgifter från sakägarna. Förslagen leder därför inte till att statens eller kommunernas kostnader för lantmäteriverksamheten ökar.

Eftersom fastighetsbestämning som sker på initiativ av någon som tillhör den nu föreslagna utökade kretsen sökande normalt bekostas av sökanden, kommer detta förslag inte att leda till några ökade kostnader för enskilda sakägare. Däremot är det oundvikligt att särskild gränsutmärkning regelmässigt kommer att leda till kostnader för den som väljer att ansöka om detta. De kostnader som uppkommer torde mer än väl uppvägas av de fördelar som de nya reglerna medför genom att fastighetsgränser kan märkas ut på marken i flera fall och på ett mer rättssäkert sätt än nuvarande regler medger.

Det faktum att förslaget ger företrädare för det allmänna utökade möjligheter att begära fastighetsbestämning som normalt ska betalas av dem själva leder givetvis kortsiktigt till vissa ökade kostnader. Samtidigt finns det anledning att utgå från att sådana initiativ kommer att tas endast i de fall där det bedöms som angeläget att gränsfrågor klarläggs i ett tidigt skede av en planerings- och utbyggnadsprocess. Detta för sannolikt med sig såväl ekonomiska som tidsmässiga besparingar längre fram och kan även fungera skadeförebyggande.

Regleringen bedöms inte få några effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt.

Såväl beslut om fastighetsbestämning som beslut om särskild gränsutmärkning kommer att kunna överklagas till fastighetsdomstol. Eftersom förslagen sannolikt kommer att medföra något fler lantmäteriförrättningar än i dag, skulle en ökning av antalet överklaganden till fastighetsdomstol kunna uppstå. Samtidigt måste beaktas att reglerna om särskild gränsutmärkning avser otvistiga ärenden, där syftet är att förtydliga rättsligt entydiga gränser. Detta torde innebära att endast mycket få sådana förrättningsbeslut eller utmärkningar kommer att överklagas. Det antal ytterligare mål om fastighetsbestämning som kan uppkomma torde inte bli annat än marginellt. Att fastighetsindelningen blir klarare är tvärtom ägnat att motverka uppkomsten av t.ex. grannlagsrättsliga tvister i domstol till följd av oklarheter i gränsfrågor. Av betydelse är också att lantmäteriförrättningar erfarenhetsmässigt överklagas enbart i liten omfattning. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att förslagen samman-

41

tagna inte kommer att innebära några ökade kostnader för domstols- Prop. 2008/09:177 väsendet.

10 Ikraftträdande m.m.

Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft den 1 januari 2010.

Rapportens förslag: I rapporten föreslås att lagändringarna ska träda i kraft så snart som möjligt och att fastighetsbestämning som har påbörjats före ikraftträdandet ska fortsätta att handläggas enligt äldre regler.

Remissinstanserna: Remissinstanserna kommenterar inte dessa frågor.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: I utkastet till lagrådsremiss föreslås att lagändringarna ska träda i kraft under 2009.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans kommenterar frågan.

Skälen för regeringens förslag: Det är önskvärt att lagändringarna träder i kraft vid en sådan tidpunkt att lantmäteriorganisationen får möjlighet att vid behov vidta förberedande åtgärder, såsom utarbetande av information om regelverket och anpassning av administrativa rutiner. Den 1 januari 2010 framstår som en lämplig tidpunkt för ikraftträdande.

Eftersom regeringens förslag inte innebär några förändringar av gällande regler för handläggningen av ärenden om fastighetsbestämning, behövs inte några sådana övergångsbestämmelser som Lantmäteriverket föreslår.

11 Författningskommentar

11.1Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

1 kap.

1 kap. 1 §

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1.fastighetsindelningen ändras,

2.servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3.en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2.huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten har,

3.huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken, och

4.vilken omfattning en gemensamhetsanläggning har.

Genom särskild gränsutmärkning enligt denna lag kan en fastighets gränser märkas ut på marken i andra fall än vid fastighetsbildning eller fastighetsbestämning.

42

Paragrafen anger i första och andra styckena innebörden av begreppen fastighetsbildning och fastighetsbestämning.

I andra stycket har en ny fjärde punkt lagts till. Genom ändringen framgår det att det är möjligt att genom fastighetsbestämning avgöra omfattningen av en gemensamhetsanläggning, se vidare kommentaren till 14 kap. 1 §.

Av lagtekniska skäl har i det nya tredje stycket tagits in en bestämmelse som klargör förhållandet mellan den nya lantmäteriåtgärden särskild gränsutmärkning och de andra åtgärder enligt denna lag som kan medföra att en fastighets gränser märks ut på marken, se vidare kommentaren till 14 kap. 15 §.

14 kap.

14 kap. 1 §

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2.huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten har,

3.huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken, och

4.vilken omfattning en gemensamhetsanläggning har.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka frågor som kan prövas genom fastighetsbestämning.

Paragrafen har ändrats genom att en ny bestämmelse har förts in i första stycket, se nya fjärde punkten. Vidare har paragrafens tredje och fjärde stycken av lagtekniska skäl flyttats över till nya 1 a §.

Enligt punkten 4 i första stycket får fastighetsbestämning ske för att pröva frågor om omfattningen av en gemensamhetsanläggning. Det innebär att lantmäterimyndigheten kan avgöra vissa oklarheter rörande den närmare innebörden av vissa delar av ett anläggningsbeslut enligt anläggningslagen (1973:1149).

Bestämmelserna tar sikte på situationer där innebörden av vissa frågor som avgjorts genom ett anläggningsbeslut är oklara. En sådan situation kan vara att anläggningssamfälligheten och ägaren av den fastighet som upplåter utrymme för anläggningen har olika uppfattningar om hur stor del av fastigheten som upplåtelsen omfattar. Även om omfattningen av en gemensamhetsanläggning är ett vidare begrepp än omfånget av ett servitut (jfr första stycket 2), kan den praxis som har vuxit fram i fråga om fastighetsbestämning av servitut i tillämpliga delar tjäna till ledning även här.

En annan situation där omfattningen av en gemensamhetsanläggning kan vara oklar är då delägarna i gemensamhetsanläggningen är oense inbördes om innebörden av en fråga som regleras i anläggningsbeslutet, t.ex. om en viss anläggning ingår i gemensamhetsanläggningen eller inte. Även frågor av detta slag kan klargöras med stöd av den nya bestämmelsen.

Prop. 2008/09:177

43

Prövningen får endast avse vilken omfattning en gemensamhetsan- Prop. 2008/09:177 läggning har. Det innebär att förvaltningsfrågor inte omfattas utan liksom

hittills får hanteras enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. Frågan i vilken utsträckning en förvaltningsåtgärd är förenlig med en gemensamhetsanläggnings ändamål kan alltså inte prövas genom fastighetsbestämning.

Övervägandena finns i avsnitt 8.

14 kap. 1 a §

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om det,

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser,

5.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område som sökanden har förklarat skyddat enligt 7 kap. miljöbalken eller ett område för vilket sökanden har väckt fråga om sådan förklaring,

6.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med vägrätt eller arbetsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan, eller

7.staten, en kommun eller den som har byggt eller avser att bygga en järnväg har ansökt om det och ansökan gäller ett område med järnvägsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan.

En ansökan enligt första stycket 3, 4, 5, 6 eller 7 får inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden.

Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

Paragrafen, som är ny, motsvarar i huvudsak hittillsvarande 1 § tredje 

och fjärde styckena. 

Första stycket har i förhållande till hittillsvarande 1 § tredje stycket 

ändrats genom att tre nya punkter har tillkommit, se punkterna 5–7.

Genom ändringarna utökas den krets som är behörig att ansöka om 

fastighetsbestämning. Initiativrätten torde visserligen i praktiken få störst 

betydelse när fastighetsindelningen inom ett område behöver klargöras 

men gäller även andra frågor som kan bli föremål för fastighetsbestäm- 

ning, t.ex. om ett servitut gäller. 

Punkterna 1–4 motsvarar 1 § tredje stycket i den paragrafens hittills- 

varande lydelse. 

Enligt punkten 5 får fastighetsbestämning begäras av den – staten eller 

en kommun – som beslutar om något av de områdesskydd som regleras i 

7 kap. miljöbalken. Utvidgat strandskydd som beslutats i särskild ordning 

omfattas av bestämmelsen, men däremot inte sådant strandskydd som 

uppstår direkt med stöd av miljöbalken. Ansökan får ske redan när en 

fråga har väckts om ett sådant beslut och även efter det att beslutet har 

meddelats. Ansökan måste dock avse ett område som sökanden har för- 

klarat skyddat eller för vilket sökanden har väckt fråga om sådan för- 

44 

klaring. En kommun får alltså inte ansöka om fastighetsbestämning i fall då staten har förklarat ett område skyddat.

Enligt punkten 6 får fastighetsbestämning begäras av staten eller en kommun i egenskap av väghållare för allmän väg. Ansökan får ske redan när en fråga har väckts om att upprätta en arbetsplan enligt 15 § väglagen (1971:948) och även efter det att planen har fastställts. Initiativrätten omfattar emellertid även områden med vägrätt för äldre allmänna vägar m.m. för vilka någon arbetsplan aldrig har upprättats.

Enligt punkten 7 får fastighetsbestämning begäras av staten, en kommun eller den som har byggt eller avser att bygga en järnväg. Ansökan får ske redan när en fråga har väckts om att upprätta en järnvägsplan enligt 2 kap. 1 c § lagen (1995:1649) om byggande av järnväg och även efter det att planen har fastställts. Det är staten, genom Banverket, som ska fastställa en järnvägsplan även i fall då järnvägen kommer att byggas och drivas av någon annan. Rätten för en kommun att ansöka torde ha begränsad praktisk betydelse.

Andra stycket motsvarar i huvudsak hittillsvarande 1 § fjärde stycket första meningen. Stycket har kompletterats så att det gäller även för de nya kategorierna sökande.

Av redaktionella skäl har andra meningen i hittillsvarande 1 § fjärde stycket brutits ut och utgör nu förevarande paragrafs tredje stycke.

Övervägandena finns i avsnitt 6.

14 kap. 1 b §

En samfällighetsförening får ansöka om fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 4, om

1.föreningsstämman har beslutat om det, och

2.ansökan gäller en gemensamhetsanläggning under föreningens förvaltning.

Vid fastighetsbestämningen företräder föreningen de delägare som inte på annan grund är sakägare i förrättningen.

Paragrafen, som är ny, innehåller regler som ger en samfällighetsförening rätt att under vissa förutsättningar ansöka om fastighetsbestämning och i vissa fall även företräda delägarna vid förrättningen.

Enligt första stycket får en samfällighetsförening ansöka om fastighetsbestämning i fall som avses i 1 § första stycket 4, dvs. för att klarlägga vilken omfattning en gemensamhetsanläggning har. Rätten att ansöka förutsätter dels att den fråga som ska prövas angår en gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar, dels att beslutet om att ansöka har fattats på en föreningsstämma. Stycket har utformats efter mönster av 18 § andra stycket anläggningslagen (1973:1149).

En samfällighetsförening som har rätt att ansöka om fastighetsbestämning är inte sakägare vid förrättningen. Enligt andra stycket ska dock föreningen företräda de delägare som inte på annan grund än sitt medlemskap i föreningen är sakägare i förrättningen. Uttrycket på annan grund är sakägare i förrättningen är avsett att tolkas på samma sätt här som i 6 kap. 7 §

Avser fastighetsbestämningen att klargöra omfattningen av upplåtelsen av utrymme enligt 12 § anläggningslagen, är ägaren av den upplåtande fastigheten alltid sakägare, även om fastigheten också har del i den

Prop. 2008/09:177

45

gemensamhetsanläggning som förrättningen gäller. I sådana fall kan Prop. 2008/09:177 förrättningen alltså handläggas med endast samfällighetsföreningen och

ägaren av den upplåtande fastigheten. I ärendet saknar det då betydelse om övriga medlemmar i samfällighetsföreningen har olika åsikter i frågan. Detta blir i stället en fråga som får hanteras inom ramen för föreningen. Även i övrigt gäller att föreningen inte företräder delägare som på någon annan grund är sakägare vid förrättningen. Avsikten är att detta ska bedömas med tillämpning av allmänna principer om begreppet sakägare.

Övervägandena finns i avsnitt 8.

14 kap. 9 §

I fråga om avslutande av förrättningen tillämpas 4 kap. 29 §. Bestämmelser om underrättelse om avslutningsbeslut finns i 4 kap.

33 a §. Sökanden ska alltid underrättas när förrättningen har avslutats. Om det vid förrättningen även har handlagts en fråga om fastighets-

bildning, ska också 4 kap. 30 § om åtgärder i samband med avslutandet tillämpas.

Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder i samband med avslutande av en förrättning som gäller fastighetsbestämning.

Av 4 kap. 33 a § framgår att kända sakägare och andra som är berättigade att överklaga ska underrättas skriftligen om att en förrättning har avslutats eller ställts in och om beslut som får överklagas särskilt. Den som ansöker om fastighetsbestämning med stöd av 1 a § första stycket 4, 5, 6 eller 7 är inte att anse som sakägare och kan inte heller överklaga lantmäterimyndighetens avslutningsbeslut. Genom den ändring som har gjorts i andra stycket ska sökanden i dessa fall, i likhet med vad som hittills har gällt för en kommun, underrättas om att förrättningen har avslutats.

14 kap. 10 §

Kostnaderna för fastighetsbestämning ska fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt.

Första stycket gäller inte, om något annat följer av 11, 12, 13 eller 14 §.

Paragrafen, som reglerar hur kostnaderna för fastighetsbestämning ska fördelas, har av lagtekniska skäl ändrats så att delar av den har flyttats till tre nya paragrafer, se 11, 13 och 14 §§ och författningskommentaren till dessa.

I första stycket anges huvudregeln för fördelningen av kostnaderna, nämligen att dessa ska fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt. Andra stycket innehåller hänvisningar till undantagen från huvudregeln i nya 11–14 §§.

14 kap. 11 §

När ansökan har gjorts med stöd av 1 a § första stycket 4, ska kostnaderna för fastighetsbestämning i den mån särskilda skäl föranleder detta betalas av kommunen.

46

I paragrafen, som är ny, har det tagits in en kompletterande bestämmelse Prop. 2008/09:177 för fördelning av kostnaderna för fastighetsbestämningsförrättningar.

Bestämmelsen motsvarar i sak hittillsvarande 10 § första stycket andra meningen.

14 kap. 12 §

När ansökan har gjorts med stöd av 1 a § första stycket 5, 6 eller 7, ska kostnaderna för fastighetsbestämning betalas av sökanden. Har en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse fördyrat förrättningen, får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt.

Paragrafen, som är ny, innebär att när en ansökan om fastighetsbestämning gjorts med stöd av 1 a § första stycket 5, 6 eller 7 ska normalt sökanden ensam stå för förrättningskostnaderna. Denna fördelning är dock inte ovillkorlig utan kan frångås om en sakägare till följd av vårdslöshet eller försummelse har fördyrat förrättningen, t.ex. om sakägaren fört fram obefogade invändningar som medfört att förrättningen blivit kostsammare än annars. Sakägaren kan då förpliktas att själv stå för de uppkomna merkostnaderna. En liknande reglering finns i 18 kap. 6 § rättegångsbalken.

Övervägandena finns i avsnitt 7.

14 kap. 13 §

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tillämpas också vid fastighetsbestämning.

Paragrafen, som är ny, innehåller en motsvarighet till hittillsvarande 10 § första stycket tredje meningen.

14 kap. 14 §

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., ska i stället för 10–13 §§ tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Paragrafen, som är ny, innehåller en motsvarighet till hittillsvarande 10 § andra stycket. Kostnaderna för fastighetsbildningsåtgärder som sker med anledning av bestämmelserna i 13 kap. får enligt 13 kap. 5 § inte påföras sakägare. Enligt förevarande paragraf gäller detta även i fråga om kostnader för fastighetsbestämning som sker i samband med sådan fastighetsbildning.

14 kap. 15 §

Lantmäterimyndigheten får genom särskild gränsutmärkning pröva om en fastighets gränser ska märkas ut på marken i andra fall än vid fastighetsbildning eller fastighetsbestämning. En fråga som har tagits upp vid särskild gränsutmärkning avgörs genom beslut av lantmäterimyndigheten (gränsutmärkningsbeslut).

Ett gränsutmärkningsbeslut får inte meddelas i fall då bestämmelserna i 4 kap. 27 § är tillämpliga eller om fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 1 krävs.

47

Paragrafen, som är ny, anger innebörden av och de grundläggande Prop. 2008/09:177 förutsättningarna för den nya åtgärden särskild gränsutmärkning.

Av första och andra styckena framgår att det genom särskild gränsutmärkning är möjligt att i särskild ordning fatta beslut om att märka ut en fastighets gränser på marken. Genom åtgärden är det möjligt att märka ut fastigheters gränser i situationer som är rättsligt entydiga och där det därför inte är möjligt att använda fastighetsbestämningsinstitutet. Särskild gränsutmärkning kan ske när tidigare anbringade gränsmärken behöver ersätts med nya eller när det finns behov av att märka ut befintliga fastighetsgränser med kompletterande gränsmärken. Att ett gränsutmärkningsbeslut ska verkställas och avslutas på samma sätt som ett fastighetsbestämningsbeslut följer av 16 §. Utmärkningen sker normalt genom att metallrör eller liknande anordningar anbringas på ett beständigt sätt.

En förutsättning för att kunna använda särskild gränsutmärkning är dels att behövlig utmärkning inte kan ske i anslutning till en pågående eller genomförd fastighetsbildning (se 4 kap. 27 §), dels att fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 1 inte krävs, dvs. att det inte råder rättslig oklarhet om hur fastighetsindelningen är beskaffad i fråga om den gräns som ska märkas ut.

Övervägandena finns i avsnitten 5.2 och 5.3.

14 kap. 16 §

Bestämmelserna i 1 a § första stycket 3–7 och andra stycket, 2 och 3 §§, 4 § andra stycket och 7–9 §§ tillämpas också vid särskild gränsutmärkning. Vad som sägs i dessa bestämmelser om fastighetsbestämning och fastighetsbestämningsbeslut ska i stället gälla särskild gränsutmärkning och gränsutmärkningsbeslut.

Har särskild gränsutmärkning samband med fastighetsbestämning, får åtgärderna handläggas gemensamt vid en förrättning.

Kostnaderna för särskild gränsutmärkning ska betalas av sökanden. Har en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse fördyrat förrättningen, får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tillämpas också vid särskild gränsutmärkning.

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser som reglerar förfarandet

m.m.vid särskild gränsutmärkning. Utgångspunkten är att särskild gränsutmärkning följer samma förfarande som fastighetsbestämning.

Första stycket innehåller en uppräkning av vilka bestämmelser avseende fastighetsbestämning som även ska tillämpas på särskild gränsutmärkning. Genom hänvisningen till 1 a § första stycket 3–7 framgår vilka som har rätt att ansöka om särskild gränsutmärkning. Det är således inte möjligt för lantmäterimyndigheten att självmant ta upp en fråga om särskild gränsutmärkning. Genom hänvisningen till 1 a § andra stycket är det även vid särskild gränsutmärkning möjligt att avvisa sådana ansökningar där det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Vidare gäller, genom hänvisningen till 2 §, att särskild gränsutmärkning ska handläggas av lantmäterimyndigheten vid en förrättning med tillämpning av i allt väsentligt samma regler som gäller för handläggningen av

48

förrättningar som avser fastighetsbildning. Av nämnda hänvisning följer Prop. 2008/09:177 också att en ansökan om särskild gränsutmärkning ska kunna handläggas

gemensamt med en ansökan om fastighetsbildning, oavsett om ansökningarna har gjorts vid olika tidpunkter.

Hänvisningarna till 3 § och 4 § andra stycket innebär att lantmäterimyndigheten har ett officialansvar vid förrättningen och att ett gränsutmärkningsbeslut kan ha begränsad rättskraft om det rör omfattningen av allmänt vattenområde. Även 7 § (dokumentation, utstakning, utmärkning och underrättelse), 8 § (tillhandahållande av handlingar som krävs för överklagande) och 9 § (avslutande och avslutningsbeslut) ska tillämpas på motsvarande sätt vid särskild gränsutmärkning som vid fastighetsbestämning.

Andra stycket medför att särskild gränsutmärkning får handläggas gemensamt med fastighetsbestämning vid en förrättning. Sådan gemensam handläggning kan exempelvis vara lämplig när en del av en ofullständigt utmärkt fastighetsgräns behöver fastighetsbestämmas innan utmärkning av gränsen i dess helhet kan ske.

Enligt tredje stycket är huvudprincipen vid särskild gränsutmärkning att det är den som har ansökt om förrättningen som ska stå för kostnaderna för denna. Detta gäller oavsett om ansökan har gjorts av en sakägare eller av någon annan. I likhet med vad som gäller enligt 12 § finns det dock en möjlighet att fördela kostnaderna på annat sätt. Förutsättningarna för detta är desamma som enligt 12 § andra meningen. I tredje stycket finns också en motsvarighet till undantaget i 13 §.

Det har inte ansetts nödvändigt att göra undantaget i 14 § tillämpligt vid särskild gränsutmärkning.

Övervägandena finns i avsnitten 5.4, 6 och 7.

15 kap. Fullföljd till fastighetsdomstol

15 kap. 2 §

Lantmäterimyndighetens beslut ska överklagas särskilt, om myndigheten

1.avvisat ansökan om fastighetsbildning, fastighetsbestämning eller särskild gränsutmärkning eller avvisat ombud eller biträde,

2.ogillat jäv mot förrättningsman,

3.beslutat i fråga om förskott enligt 5 kap. 30 § fjärde stycket eller tidpunkt för rättighetshavares skyldighet att avträda mark enligt 5 kap. 30 b §,

4.beslutat i fråga om ersättning till sakkunnig eller syssloman eller till sådan skadelidande som avses i 4 kap. 38 §,

5.beslutat i fråga om rättelse av förrättningsbeslut, karta eller annan handling,

6.beslutat att gemensamt arbete ska utföras enligt denna lag eller att fråga om sådant arbete ska prövas enligt annan lagstiftning,

7.beslutat enligt 9 kap. 3 § om fördelning av kostnader för gemensamt arbete eller enligt 9 kap. 4 § om utdebitering av sådana kostnader,

8.beslutat att syssloman som fått i uppdrag att ombesörja gemensamt arbete ska skiljas från uppdraget,

9.avvisat överklagande,

10.beslutat i fråga om hänvisning enligt 5 kap. 12 a §, eller

11.beslutat att inte pröva en fråga som avses i 5 kap. 12 c §. Skrivelsen med överklagande enligt denna paragraf ska ges in till

lantmäterimyndigheten inom tre veckor från den dag då beslutet medde-

49

lades. Överklagande får göras av sakägare. Beslut som avses i första stycket 1, 4, 5 och 8 får överklagas även av annan som beslutet rör.

I paragrafen anges vissa slag av beslut av lantmäterimyndigheten som får överklagas särskilt.

Ändringen i första stycket innebär att vad som i detta avseende gäller för fastighetsbestämning även gäller för särskild gränsutmärkning.

Vissa redaktionella ändringar i paragrafen har också gjorts. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.

15 kap. 3 §

Tillståndsbeslut och beslut i fråga om förtida tillträde överklagas särskilt. Skrivelsen med överklagandet ska ges in till lantmäterimyndigheten inom fyra veckor från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- och gränsutmärkningsbeslut, om lantmäterimyndigheten förordnar att beslutet ska överklagas särskilt

Förordnande att ett beslut ska överklagas särskilt får meddelas om det är lämpligt. Om fastighetsbildningsbeslut inte innefattar medgivande till fastighetsbildningen i dess helhet, fordras vidare att tillståndsbeslut meddelas samtidigt eller att lagakraftägande sådant beslut föreligger.

Överklagande enligt denna paragraf får göras av sakägare.

I paragrafen anges de beslut av lantmäterimyndigheten som får överklagas särskilt och för vilka det gäller en längre tid för att överklaga än vad som gäller enligt 2 §.

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i 2 §.

15 kap. 6 §

Överklagas i annat fall än som avses i 2–5 §§ beslut eller åtgärd av lantmäterimyndigheten, ska skrivelsen med överklagandet ges in till lantmäterimyndigheten inom fyra veckor från den dag då förrättningen förklarades avslutad eller inställd.

Åtgärd varigenom gräns utmärkts får överklagas inom ett år från den dag då uppgift om fastighetsbildningen, fastighetsbestämningen eller den särskilda gränsutmärkningen infördes i fastighetsregistrets allmänna del eller, om utmärkningen gjorts först efter nämnda dag, från det åtgärden slutfördes.

Beslut om debitering av förrättningskostnader får överklagas inom tre veckor från den förfallodag som anges i beslutet.

Överklagande enligt denna paragraf får göras av sakägare. Den som ålagts att betala ersättning eller kostnad får överklaga beslutet, även om han eller hon inte är sakägare.

Paragrafen innehåller bestämmelser om sakägares rätt att överklaga beslut eller åtgärd vid en förrättning.

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i bl.a.

2 §.

15 kap. 10 §

Finner lantmäterimyndigheten att en uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning eller särskild gränsutmärkning inte kan föras in i fastighetsregistrets allmänna del på grund av fel eller oklarhet i förrättningen och kan rättelse inte ske i den ordning som anges i 26 § förvaltningslagen (1986:223), får myndigheten ansöka om rättelse hos fastighetsdomstolen. Detsamma gäller, om myndigheten finner att

Prop. 2008/09:177

50

registrering i enlighet med förrättningen skulle äventyra fastighets- Prop. 2008/09:177 redovisningens tillförlitlighet eller på annat sätt leda till rättsosäkerhet.

I fråga om ansökan om rättelse enligt denna paragraf tillämpas bestämmelserna i 16 kap. Rätten att ansöka om rättelse är inte begränsad till viss tid.

Paragrafen innehåller bestämmelser om rättelse av uppgift i fastighetsregistrets allmänna del.

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i bl.a.

2 §.

Vissa redaktionella ändringar i paragrafen har också gjorts. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.

16 kap. Förfarandet vid fastighetsdomstol

16 kap. 11 §

När någon sakägare har överklagat, får lantmäterimyndighetens beslut eller åtgärd ändras endast om övriga sakägare och, när överklagandet rör ett allmänt intresse, länsstyrelsen eller en sådan nämnd som avses i 4 kap. 15 § tredje stycket har fått tillfälle att yttra sig. Ändring till fördel för en sakägare får dock ske, även om sakägaren inte har haft tillfälle att yttra sig. Vad som nu har sagts gäller också när överklagandet har gjorts av en företrädare för ett allmänt intresse eller av lantmäterimyndigheten.

Om domstolen finner att överklagandet bör leda till ändring i en avslutad förrättning eller i ett fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut som har överklagats särskilt, får domstolen göra ändring även i den del som inte har överklagats, om det behövs för att det inte ska uppkomma någon uppenbar motstridighet eller oenhetlighet i förrättningen eller beslutet.

Finner domstolen att det beträffande en förrättning finns en sådan omständighet som avses i 15 kap. 10 §, får domstolen besluta om behövliga åtgärder, även om överklagandet inte har avsett den delen av förrättningen.

Paragrafen innehåller bestämmelser om vissa förutsättningar för ändring av en lantmäterimyndighets beslut efter att överklagande skett.

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i bl.a. 15 kap. 2 §.

19 kap.

19 kap. 2 §

Uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning ska föras in i fastighetsregistrets allmänna del. Då ska uppgift om en nybildad fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden ger anledning till.

Första stycket tillämpas också när fastighetsindelningen ändras eller när dess beskaffenhet fastställs i annan ordning än som anges i denna lag.

Paragrafen innehåller bestämmelser om införande av vissa uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del.

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i bl.a.

15 kap. 2 §.

51

19 kap. 3 § 

Prop. 2008/09:177 

Uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning eller särskild 

gränsutmärkning ska föras in snarast möjligt sedan förrättningen 

avslutats och denna eller, om den har överklagats, domstolens avgörande 

har vunnit laga kraft. 

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant 

fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärknings- 

beslut som skulle ha överklagats särskilt föras in så snart beslutet har 

vunnit laga kraft. 

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning över- 

klagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i fastighets- 

registrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen inte berörs av 

överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighetsbildnings-, fastighets- 

bestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut överklagas särskilt. 

Vad som sägs i tredje stycket gäller också om en domstols avgörande i 

ett fastighetsbildningsmål överklagas. 

Paragrafen innehåller kompletterande bestämmelser om införande av 

vissa uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. 

Ändringarna i paragrafen är av samma karaktär som ändringarna i bl.a. 

15 kap. 2 §. 

Ikraftträdande 

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010. 

Från och med den 1 januari 2010 är det möjligt att ta upp en fråga om 

fastighetsbestämning till prövning i de fall som anges i 14 kap. 1 a § 

första stycket 5–7. Från och med samma datum är det också möjligt att ta 

upp en ansökan om särskild gränsutmärkning och genom fastighets- 

bestämning pröva omfattningen av en gemensamhetsanläggning. 

Skälen för detta har behandlats i avsnitt 10. 

11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet

5 §

Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om fastighetsbildning, fastighetsbestämning, särskild gränsutmärkning och fastighetsregistrering inom kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten ska dock överlämnas

1.förrättningar som avses i 4 kap. 7 a § andra stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

3.stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse, och

4.andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl inte bör handläggas hos myndigheten.

Beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning får inte överklagas.

52

I paragrafen regleras bl.a. vilka ärenden som kommunala lantmäteri- Prop. 2008/09:177 myndigheter handlägger.

Genom ändringen i första stycket framgår att kommunala lantmäterimyndigheter även får handlägga ärenden om särskild gränsutmärkning.

53

Sammanfattning av rapporten Utökade möjligheter till fastighetsbestämning och avveckling av åtgärden återställande av gränsmärke (LMV-rapport 2007:3)

I rapporten föreslås att andra än sakägare ska ha rätt att ansöka om fastighetsbestämning i fler fall än enligt gällande rätt, närmare bestämt när behovet av ett klarläggande är knutet till beslut om vissa områdesskydd enligt miljöbalken eller byggande av allmän väg, järnväg eller sådan ledning eller annan anordning för vilken ledningsrättslagen är tillämplig.

Enligt gällande rätt kan fastighetsbestämning av en fastighetsgräns enbart ske när gränsen i rättslig mening är oklar. I rapporten föreslås att fastighetsbestämning ska kunna ske även för att anbringa nya gränsmärken i en i och för sig klar gränslinje. På så vis möjliggörs rättskraftig utmärkning av gränser vars märken har försvunnit eller rubbats samt av gränser som är omarkerade eller glest markerade. Förslaget syftar även till att göra det möjligt att utföra kompletterande utmärkningar i förebyggande syfte, t.ex. när det befaras att befintliga gränsmärken kommer att förstöras av förestående markarbeten. Fastighetsbestämning som enbart avser utmärkning av en i rättslig mening klar gräns föreslås kunna genomföras med ett förenklat förfarande.

Som en följd av dessa förslag föreslås vissa kompletteringar av bestämmelserna om vem som ska betala förrättningskostnaderna innebärande att kostnaderna för fastighetsbestämning i rättsligt klara situationer alltid ska läggas på den som ansökt om förrättningen. För traditionell fastighetsbestämning föreslås att sökande som inte är sakägare ensam ska stå för kostnaderna.

Ett andra följdförslag är att möjligheten att som en rent teknisk åtgärd enligt mätningskungörelsen återställa ett förekommet eller skadat gränsmärke tas bort.

Slutligen föreslås att det ska tydliggöras att en gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen kan vara föremål för fastighetsbestämning och att ansökan om en sådan fastighetsbestämning får göras av den samfällighetsförening som förvaltar anläggningen.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 1

54

Rapportens lagförslag

Prop. 2008/09:177 Bilaga 2

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988) dels att 4 kap. 15 § och 14 kap. 1, 5, 6, 7 och 10 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 14 kap. 1 a och

1 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

4kap. 15 §

Om det finns anledning att anta att förrättningen kan handläggas utan sammanträde, skall ansökningshandlingen delges de sakägare som inte har biträtt ansökan. Samtidigt skall de ges tillfälle att yttra sig över

ansökan inom viss tid. 

I fall som avses i 6 kap. 7 § och 

Sakägare 

behöver 

inte 

delges 

7 kap. 5 § tredje stycket behöver 

ansökan eller ges tillfälle att yttra 

de som är sakägare endast därför 

sig över den om de är sakägare 

att de har del i en berörd sam- 

endast därför att 

fällighet eller är innehavare av ett 

1. de har 

del i 

en 

berörd 

berört servitut inte delges ansökan 

samfällighet i sådana fall som 

eller ges tillfälle att yttra sig över 

avses i 6 kap. 7 §, 

den. 

2. de är innehavare av ett berört 

servitut i sådana fall som avses i 7 

kap. 5 § tredje stycket, eller 

3.de berörs av fastighetsbestämning enligt 14 kap. 1 § första stycket 5.

Handläggs en förrättning utan sammanträde, skall lantmäterimyndigheten underrätta den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet om förrättningen innan denna avslutas, om nämnden har begärt att få en sådan underrättelse.

14kap. 1 §

Lantmäterimyndigheten 

får 

Lantmäterimyndigheten 

får 

genom fastighetsbestämning pröva 

genom fastighetsbestämning pröva 

frågor om 

frågor om 

1. hur fastighetsindelningen 

är 

1. hur fastighetsindelningen 

är 

beskaffad, 

beskaffad, 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

ett servitut gäller och vilket 

ett servitut gäller och vilket 

omfång rätten har, och 

omfång rätten har, 

55

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken.

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken,

4. vilken omfattning som en gemensamhetsanläggning har och vilka grunder som gäller för fördelning av kostnader för sådan anläggning, och

5. ny utmärkning av fastighetsgräns som inte är beroende av ett ställningstagande enligt 1.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om det, eller

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket

3 eller 4 får dock inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 2

56

1 a §

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om

det,

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser,

5.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område som har förklarats skyddat enligt 7 kap. 2, 4, 9-11, eller 21 §§ miljöbalken eller ett område för vilket fråga har väckts om sådan förklaring,

6.en väghållare för allmän väg har ansökt om det och ansökan gäller ett område med arbetsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan,

7.den som har byggt eller avser att bygga en järnväg har ansökt om det och ansökan gäller ett område med järnvägsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller,

8.den som har byggt eller avser att bygga en sådan ledning eller annan anordning som avses i 2 eller 2 a § ledningsrättslagen har ansökt om det och ansökan görs med anledning av planering, framdragning, eller underhåll av ledningen eller anordningen.

En ansökan enligt första stycket 3-8 får dock inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan

Prop. 2008/09:177 Bilaga 2

57

gäller 

fastighetsbestämning 

av 

Prop. 2008/09:177 

servitut får den inte heller prövas 

Bilaga 2 

om servitutet har tillkommit på 

annat sätt än vid avvittring eller 

enligt lagstiftningen om fastighets- 

bildning eller enskilda vägar eller 

enligt 

anläggningslagen 

eller 

28 kap. 

10 

§ 

miljöbalken 

eller 

motsvarande äldre bestämmelser. 

1 b § 

En 

samfällighetsförening 

får, 

efter beslut av föreningsstämman, 

ansöka 

om 

fastighetsbestämning 

som angår en gemensamhets- 

anläggning som föreningen förval- 

tar. 

Vid 

fastighetsbestämning 

före- 

träder föreningen de delägare som 

inte har intressen i frågan på 

annat sätt än genom delaktigheten 

i gemensamhetsanläggningen. 

Avser 

5 § 

fastighetsbestämning 

Om 

fastighetsbestämning 

avser 

fråga om sträckningen av annan 

fråga om sträckningen av annan 

gräns än sådan som rör allmänt 

gräns än sådan som rör allmänt 

vattenområde och träffas skriftlig 

vattenområde 

och 

om 

skriftlig 

överenskommelse 

om 

gränsens 

överenskommelse 

träffas 

om 

sträckning, 

skall överenskommel- 

gränsens sträckning, skall överens- 

sen läggas till grund för fastighets- 

kommelsen läggas till grund för 

bestämningsbeslutet. 

fastighetsbestämningsbeslutet. 

Överenskommelse 

får ej träffas, 

Överenskommelse får inte träffas, 

förrän gränssträckningen utstakats 

förrän gränssträckningen har ut- 

i behövlig omfattning. I överens- 

stakats i behövlig omfattning. 

kommelsen 

behöver 

icke 

deltaga 

I 

en 

överenskommelse 

enligt 

andra sakägare än de som är 

första stycket behöver inte delta 

närvarande 

vid sammanträde då 

andra sakägare än de som är 

frågan behandlas eller, om förrätt- 

närvarande vid 

det 

sammanträde 

ningen handläges utan samman- 

då frågan handläggs, eller om 

träde, som vid förrättningen fört 

förrättningen 

handläggs 

utan 

talan i frågan. 

sammanträde, som vid förrätt- 

Överenskommelse 

skall 

icke 

ningen har fört talan i frågan. Om 

beaktas, om den avtalade sträck- 

fastighetsbestämningen 

avser 

en 

ningen väsentligt 

avviker 

från 

fråga enligt 1 § första stycket 5 

gränsens rätta läge eller överens- 

och 

om 

förrättningen 

handläggs 

kommelsen 

skulle 

medföra 

att 

utan 

sammanträde, 

måste 

dock 

fastighets värde undergår minsk- 

även de sakägare som inte har fört 

ning av betydelse eller att olägen- 

talan i frågan delta i överens- 

het uppkommer 

från 

allmän 

kommelsen, om inte delgivning av 

synpunkt. 

ansökan 

har 

skett 

enligt 

4 

kap. 

58 

15 § första stycket. 

Prop. 2008/09:177 

En 

överenskommelse 

skall 

inte 

Bilaga 2 

beaktas, om den avtalade sträck- 

ningen 

väsentligt 

avviker 

från 

gränsens rätta läge eller om 

överenskommelsen skulle medföra 

att en fastighets värde minskar 

betydligt 

eller 

att 

olägenhet 

uppkommer från allmän synpunkt. 

Lantmäterimyndigheten får göra 

6 § 

Lantmäterimyndigheten får göra 

sådan jämkning av gräns som 

sådan jämkning av gräns som 

fordras för att gränsen skall få en 

fordras för att gränsen skall få en 

ändamålsenlig 

sträckning 

i 

ändamålsenlig 

sträckning 

i 

tekniskt hänseende. 

tekniskt 

hänseende. Detta 

gäller 

dock inte vid fastighetsbestämning 

enligt 1 § fjärde stycket 5. 

7 § 

Sträckningen 

av 

gräns 

skall 

Sträckningen av en gräns skall 

anges 

på 

förrättningskartan i 

anges 

på 

förrättningskartan 

i 

enlighet 

med 

fastighetsbestäm- 

enlighet 

med 

fastighetsbestäm- 

ningsbeslutet. 

Om 

karta 

icke 

ningsbeslutet. Om karta inte har 

upprättas, 

skall 

sträckningen 

upprättats, 

skall 

sträckningen 

beskrivas 

i 

förrättningshandling- 

beskrivas i förrättningshandlingar- 

arna. Gränsen skall även utstakas 

na. Gränsen skall även utstakas 

och utmärkas i behövlig omfatt- 

och utmärkas i behövlig omfatt- 

ning. Utstakning skall ske senast 

ning. Utstakningen skall ske senast 

vid beslutets meddelande. Om det 

vid beslutets meddelande. Om det 

är 

lämpligt, 

får 

utmärkningen 

är lämpligt, får dock utmärkningen 

verkställas 

efter 

förrättningens 

ske efter förrättningens avslutande. 

avslutande. Angående sådan åt- 

När utmärkning sker efter avslu- 

gärd skall sakägarna underrättas i 

tad förrättning och vid fastighets- 

god 

tid. 

Underrättelsen lämnas 

bestämning enligt 1 § första 

genom skriftligt meddelande eller i 

stycket 5 skall sakägarna under- 

sådan 

särskild 

ordning 

som 

rättas om detta i god tid. Under- 

beslutats enligt 4 kap. 20 § andra 

rättelsen 

skall 

lämnas 

genom 

stycket. 

skriftligt meddelande eller i sådan 

särskild ordning som har beslutats 

enligt 4 kap. 20 § andra stycket. 

Kostnaderna 

för 

fastighets- 

10 § 

Kostnaderna 

för 

fastighets- 

bestämning fördelas mellan sak- 

bestämning fördelas mellan sak- 

ägarna efter vad som är skäligt. Är 

ägarna efter vad som är skäligt. 

kommunen sökande skall kost- 

Vid 

fastighetsbestämning 

enligt 

naderna betalas av kommunen, i 

1 § första 

stycket 

5 

eller 

när 

den mån särskilda skäl föranleder 

ansökan 

har skett 

med stöd 

av 

detta. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § 

1 a § första stycket 4–8 skall dock 

om betalningsskyldighetens fördel- 

kostnaderna betalas av sökanden. 

59 

ning när överenskommelse föreligger mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när ansökan avvisas eller förrättning inställes äger motsvarande tilllämpning beträffande fastighetsbestämning.

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., skall i stället för första stycket tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om 

Prop. 2008/09:177 

betalningsskyldighetens fördelning 

Bilaga 2 

när överenskommelse 

föreligger 

mellan sakägarna och om ansvaret 

för kostnaderna när ansökan av- 

visas eller förrättning ställs in 

äger motsvarande tillämpning be- 

träffande fastighetsbestämning. 

Sker 

fastighetsbestämning i 

samband 

med 

fastighetsbildning 

enligt 13 kap., skall i stället för 

första 

och 

andra 

styckena 

tillämpas 5 § i nämnda kapitel. 

Denna lag träder i kraft den dd mm åå.

1.I fråga om förrättningar som inletts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

60

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttrande över rapporten inkommit från Hovrätten över Skåne och Blekinge, Nacka tingsrätt, Domstolsverket, Statens fastighetsverk, Skatteverket, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i Dalarnas län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Kungl. Tekniska högskolan, Naturvårdsverket, Boverket, Post- och telestyrelsen, Vägverket, Sjöfartsverket, Affärsverket Svenska Kraftnät, Statens energimyndighet och Energimarknadsinspektionen, Konsumentverket, Institutet för språk och folkminnen, Riksantikvarieämbetet, Göteborgs kommun, Umeå kommun, Lantmäterimyndigheten i Malmö kommun, Lantmäterimyndigheten i Örebro kommun, Riksförbundet Enskilda vägar, Sveriges advokatsamfund, Lantbrukarnas Riksförbund, Svensk Energi, Svensk Fjärrvärme, Näringslivets regelnämnd, Fastighetsägarna Sverige, Institutet för Fastighetsrättslig Forskning, Svenska Gasföreningen, Sveriges Lantmätareförening och Villaägarnas Riksförbund

Statens jordbruksverk, Lantmäterimyndigheten i Stockholms län, Lantmäterimyndigheten i Västra Götalands län, Banverket, Skogsstyrelsen, Sveaskog AB, Stockholms kommun, Sveriges Kommuner och Landsting, Svenska Bankföreningen, Fastighetsrådens och miljörådens förening, IT- företagen och Mäklarsamfundet har beretts tillfälle att yttra sig, men har avstått från att göra det.

Yttranden över rapporten har också inkommit från Anläggningssamfälligheten Krusboda.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 3

61

Sammanfattning av utkastet till lagrådsremiss

Lagrådsremissen innehåller vissa förslag till ändringar i fastighetsbildningslagen av i huvudsak följande innebörd. Det införs regler om en kompletterande lantmäteriåtgärd, gränsutmärkning. Syftet med reglerna om gränsutmärkning är att göra det möjligt att märka ut fastighetsgränser på marken i fler fall och på ett mer rättssäkert sätt än nuvarande regler medger. Reglerna om fastighetsbestämning utvidgas så att det blir möjligt att avgöra vilken omfattning en gemensamhetsanläggning har. Vidare utökas kretsen av behöriga sökanden av fastighetsbestämning i några hänseenden. Ändringarna i den delen innebär bl.a. att staten eller en kommun får ansöka om fastighetsbestämning när det är påkallat med anledning av beslut om områdesskydd enligt 7 kap. miljöbalken eller vid planering av allmän väg eller av järnväg. Det införs också en rätt för en samfällighetsförening att ansöka om sådan fastighetsbestämning som syftar till att klarlägga vilken omfattning en gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar har. När en sådan ansökan har skett företräder föreningen normalt delägarna i samfälligheten under förrättningen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den xx 2009.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 4

62

Lagförslagen i utkastet till lagrådsremiss

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1 dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 15 §, 14 kap. 1, 9 och 10 §§, 15 kap. 10 §, 16 kap. 11 §, 19 kap. 2 och 3 §§ samt rubriken till 14 kap. ska ha följande

lydelse,

dels att det i lagen ska införas sex nya paragrafer, 14 kap. 1 a, 1 b och 11–14 §§, samt närmast före 14 kap. 1 § och nya 14 kap. 13 § två nya rubriker, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

1kap. 1§2

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1.fastighetsindelningen ändras,

2.servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3.en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2.huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten har, och

3.huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken.

Gränsutmärkning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att en fastighets gränser märks ut på marken även utan samband med fastighetsbildning eller fastighetsbestämning.

4kap. 15 §3

Prop. 2008/09:177 Bilaga 5

Om det finns anledning att anta att förrättningen kan handläggas utan sammanträde, skall ansökningshandlingen delges de sak-

1Lagen omtryckt 1992:1212.

2Senaste lydelse 2001:890.

3Senaste lydelse 2004:393.

Om det finns anledning att anta att förrättningen kan handläggas utan sammanträde, ska ansökningshandlingen delges de sak-

63

ägare som inte har biträtt ansökan. Samtidigt skall de ges tillfälle att yttra sig över ansökan inom viss tid.

I fall som avses i 6 kap. 7 § och

7 kap. 5 § tredje stycket behöver de som är sakägare endast därför att de har del i en berörd samfällighet eller är innehavare av ett berört servitut inte delges ansökan eller ges tillfälle att yttra sig över den.

Handläggs en förrättning utan sammanträde, skall lantmäterimyndigheten underrätta den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet om förrättningen innan denna avslutas, om nämnden har begärt att få en sådan underrättelse.

ägare som inte har biträtt ansökan. Prop. 2008/09:177 Samtidigt ska de ges tillfälle att Bilaga 5

yttra sig över ansökan inom viss tid.

Sakägare behöver inte delges ansökan eller ges tillfälle att yttra sig över den om de är sakägare endast därför att

1.de har del i en berörd samfällighet i sådana fall som avses i 6 kap. 7 §,

2de är innehavare av ett berört servitut i sådana fall som avses i 7 kap. 5 § tredje stycket, eller

3.de berörs av gränsutmärkning utan att vara fastighetsägare i sådana fall som avses i 14 kap. 14 § tredje stycket.

Handläggs en förrättning utan sammanträde, ska lantmäterimyndigheten underrätta den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet om förrättningen innan denna avslutas, om nämnden har begärt att få en sådan underrättelse.

Fastighetsbestämning 

Fastighetsbestämning m.m. 

14 kap.

Fastighetsbestämning

1 §4

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2.huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten har, och

3. huruvida byggnader eller 

3. huruvida byggnader eller 

andra anläggningar hör till en 

andra anläggningar hör till en 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

balken. 

balken, och 

4. vilken omfattning en gemen- 

samhetsanläggning har. 

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestäm-

4Senaste lydelse 2001:890.

64

ning enligt första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljö- 

Prop. 2008/09:177 

balken eller motsvarande äldre bestämmelser. 

Bilaga 5 

En fråga om fastighetsbestäm- 

ning får tas upp till prövning, om 

1. det behövs vid en fastighets- 

bildningsförrättning, 

2. lantmäterimyndigheten 

har 

förordnat om det enligt 15 § 

ledningsrättslagen 

(1973:1144) 

eller 

17 § 

anläggningslagen 

(1973:1149), 

3. en sakägare har ansökt om 

det, eller 

4. en kommun har ansökt om det 

och ansökan gäller ett område 

med detaljplan eller områdes- 

bestämmelser eller ett område för 

vilket fråga har väckts om att 

upprätta en sådan plan eller såda- 

na bestämmelser. 

En ansökan enligt tredje stycket 

3 eller 4 får dock inte prövas om 

det är uppenbart att frågan saknar 

betydelse för sökanden. Om an- 

sökan gäller fastighetsbestämning 

av servitut får den inte heller 

prövas om servitutet har till- 

kommit på annat sätt än vid av- 

vittring 

eller 

enligt 

lagstiftningen 

om fastighetsbildning eller enskil- 

da vägar eller enligt anläggnings- 

lagen eller 28 kap. 10 § miljö- 

balken 

eller 

motsvarande 

äldre 

bestämmelser. 

1 a § 

En fråga om fastighetsbestäm- 

ning får tas upp till prövning, om 

1. det behövs vid en fastighets- 

bildningsförrättning, 

2. lantmäterimyndigheten 

har 

förordnat om det enligt 15 § 

ledningsrättslagen 

(1973:1144) 

eller 

17 § 

anläggningslagen 

(1973:1149), 

3. en sakägare har ansökt om 

det, 

4. en kommun har ansökt om det 

och ansökan gäller ett område 

med detaljplan eller områdes- 

bestämmelser eller ett område för 

vilket 

fråga 

har 

väckts om 

att 

65 

upprätta en sådan plan eller Prop. 2008/09:177

sådana bestämmelser,Bilaga 5 5. staten eller en kommun har

ansökt om det och ansökan gäller ett område som sökanden har förklarat skyddat enligt 7 kap. miljöbalken eller ett område för vilket sökanden har väckt fråga om sådan förklaring,

6. staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med vägrätt eller arbetsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan, eller

7. staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med järnvägsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan.

En ansökan enligt första stycket 3–7 får dock inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden.

Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

1 b §

En samfällighetsförening får, efter beslut av föreningsstämman, ansöka om fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 4 som gäller en gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar.

Vid fastighetsbestämningen företräder föreningen de delägare som inte på annan grund är sakägare i förrättningen.

66

9 §5 

Prop. 2008/09:177 

I fråga om avslutande av förrättningen tillämpas 4 kap. 29 §. 

Bilaga 5 

Bestämmelser 

om 

underrättelse 

Bestämmelser om underrättelse 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

33 a §. En kommun som har ansökt 

33 a §. Sökanden ska alltid under- 

om förrättning skall alltid under- 

rättas när förrättningen har avslu- 

rättas när förrättningen har avslu- 

tats. 

tats. 

Om det vid förrättningen även 

Om det vid förrättningen även 

har handlagts en fråga om fastig- 

har handlagts en fråga om fastig- 

hetsbildning, 

skall 

också 

4 kap. 

hetsbildning, ska också 4 kap. 30 § 

30 § om åtgärder i samband med 

om åtgärder i samband med 

avslutandet tillämpas. 

avslutandet tillämpas. 

Kostnaderna 

10 §6 

för 

fastighets- 

Om inte något annat följer av 11 

bestämning 

fördelas 

mellan 

eller 12 § ska kostnaderna för 

sakägarna efter vad som är skäligt. 

fastighetsbestämning 

fördelas 

Är 

kommunen 

sökande 

skall 

mellan sakägarna efter vad som är 

kostnaderna betalas av kommu- 

skäligt. 

nen, i den mån särskilda skäl 

föranleder detta. Bestämmelserna 

i 2 kap. 6 § om betalningsskyldig- 

hetens fördelning när överens- 

kommelse föreligger mellan sak- 

ägarna och om ansvaret för 

kostnaderna när ansökan avvisas 

eller 

förrättning inställes 

äger 

motsvarande 

tillämpning 

beträf- 

fande fastighetsbestämning. 

Sker 

fastighetsbestämning i 

samband 

med 

fastighetsbildning 

enligt 13 kap., skall i stället för 

första stycket tillämpas 5 § i 

nämnda kapitel. 

11 §

När ansökan har skett med stöd av 1 a § första stycket 4 ska kostnaderna för fastighetsbestämning betalas av kommunen i den mån särskilda skäl talar för detta.

När ansökan har skett med stöd av 1 a § första stycket 5–7 ska kostnaderna betalas av sökanden. Om det finns särskilda skäl får kostnaderna dock fördelas efter

5Senaste lydelse 2004:393.

6Senaste lydelse 1987:124.

67

vad som är skäligt. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om

fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tillämpas också på fastighetsbestämning.

12 §

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., ska i stället för 10 och 11 §§ tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Gränsutmärkning

13 §

Lantmäterimyndigheten får besluta att en fastighets gränser ska märkas ut på marken även utan samband med fastighetsbildning eller fastighetsbestämning (gränsutmärkning).

Ett beslut om gränsutmärkning får inte meddelas om bestämmelserna i 4 kap. 27 § är tillämpliga eller om fastighetsbestämning krävs.

14 §

Bestämmelserna i 1 a § första stycket 3–7 och andra stycket, 2–4 och 6–8 §§, 9 § första och andra styckena samt 11 § tredje stycket tillämpas också på gränsutmärkning. Vad som i dessa bestämmelser sägs om fastighetsbestämning ska i stället gälla gränsutmärkning.

Kostnaderna för gränsutmärkning ska betalas av sökanden. Om det finns särskilda skäl får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt.

Gränsutmärkning får ske utan att andra sakägare än ägarna av de fastigheter som berörs har getts tillfälle att yttra sig i förrätt-

Prop. 2008/09:177 Bilaga 5

68

ningen. I de fallen ska dock Prop. 2008/09:177 lantmäterimyndigheten skicka en Bilaga 5 underrättelse om förrättnings-

ansökan till en sakägare med känd postadress.

15kap. 10 §7

Finner 

lantmäterimyndigheten 

Finner 

lantmäterimyndigheten 

att uppgift 

om fastighetsbildning 

att en uppgift om fastighetsbild- 

eller 

fastighetsbestämning 

icke 

ning, fastighetsbestämning eller 

kan införas i registret på grund av 

gränsutmärkning inte kan föras in 

fel eller oklarhet i förrättningen 

i registret på grund av fel eller 

och kan rättelse ej vinnas i den 

oklarhet i förrättningen och kan 

ordning som anges i 26 § förvalt- 

rättelse inte ske i den ordning som 

ningslagen (1986:223), får myn- 

anges i 26 § förvaltningslagen 

digheten söka rättelse hos fastig- 

(1986:223), får myndigheten söka 

hetsdomstolen. Detsamma gäller, 

rättelse 

hos fastighetsdomstolen. 

om 

myndigheten finner 

att 

Detsamma gäller, om myndigheten 

registrering i enlighet med förrätt- 

finner att registrering i enlighet 

ningen skulle äventyra fastighets- 

med förrättningen skulle äventyra 

redovisningens tillförlitlighet eller 

fastighetsredovisningens 

på annat sätt föranleda rättsosäker- 

tillförlitlighet eller på annat sätt 

het. 

medföra rättsosäkerhet. 

I fråga om ansökan om rättelse enligt denna paragraf tillämpas bestämmelserna i 16 kap. Rätten att ansöka om rättelse är inte begränsad till viss tid.

16kap. 11 §8

När någon sakägare har överklagat, får lantmäterimyndighetens beslut eller åtgärd ändras endast om övriga sakägare och, när överklagandet rör ett allmänt intresse, länsstyrelsen eller en sådan nämnd som avses i 4 kap. 15 § tredje stycket har fått tillfälle att yttra sig. Ändring till fördel för en sakägare får dock ske, även om sakägaren inte har haft tillfälle att yttra sig. Vad som nu har sagts gäller också när överklagandet har gjorts av en företrädare för ett allmänt intresse eller av lantmäterimyndigheten.

Om domstolen finner att över- 

Om domstolen finner att över- 

klagandet bör föranleda ändring i 

klagandet bör föranleda ändring i 

en avslutad förrättning eller i ett 

en avslutad förrättning eller i ett 

fastighetsbildnings- eller fastig- 

fastighetsbildnings-, fastighetsbe- 

hetsbestämningsbeslut 

som 

har 

stämnings- eller gränsutmärk- 

överklagats särskilt, får domstolen 

ningsbeslut som har överklagats 

göra ändring även i den del som 

särskilt, 

får 

domstolen 

göra 

inte har överklagats, 

om 

det 

ändring 

även 

i den del som 

inte 

7Senaste lydelse 1995:1394.

8Senaste lydelse 2004:393.

69

behövs för att det inte skall 

har överklagats, om det behövs för 

uppkomma någon uppenbar mot- 

att det inte ska uppkomma någon 

stridighet eller oenhetlighet i 

uppenbar motstridighet eller oen- 

förrättningen eller beslutet. 

hetlighet i förrättningen eller 

beslutet. 

Finner domstolen att det beträffande en förrättning finns en sådan omständighet som avses i 15 kap. 10 §, får domstolen besluta om behövliga åtgärder, även om överklagandet inte har avsett den delen av förrättningen.

19kap. 2 §

Uppgift 

om 

fastighetsbildning 

Uppgift 

om 

fastighetsbildning, 

och 

fastighetsbestämning 

skall 

fastighetsbestämning och gränsut- 

föras 

in 

i 

fastighetsregistrets 

märkning 

ska 

föras 

in 

i 

allmänna del. Därvid skall uppgift 

fastighetsregistrets 

allmänna 

del. 

om nybildad fastighet föras in i 

Därvid ska uppgift om en nybildad 

registret och de övriga ändringar 

fastighet föras in i registret och de 

göras som åtgärden ger anledning 

övriga ändringar 

göras 

som 

till. 

åtgärden ger anledning till. 

Första stycket äger motsvarande 

Första 

stycket tillämpas 

också 

tillämpning 

när 

fastighetsindel- 

när 

fastighetsindelningen 

ändras 

ningen ändras eller när dess 

eller 

när 

dess 

beskaffenhet 

beskaffenhet fastställes i 

annan 

fastställs i annan ordning än som 

ordning än som anges i denna lag. 

anges i denna lag. 

Uppgift 

om 

fastighetsbildning 

3 §9 

fastighetsbildning, 

Uppgift 

om 

eller 

fastighetsbestämning 

införs 

fastighetsbestämning eller 

gräns- 

snarast möjligt sedan förrättningen 

utmärkning ska föras in snarast 

avslutats och denna eller, om den 

möjligt sedan förrättningen avslu- 

har överklagats, domstolens av- 

tats och denna eller, om den har 

görande vunnit laga kraft. 

överklagats, 

domstolens avgöran- 

Även om förrättningen inte har 

de har vunnit laga kraft. 

Även om förrättningen inte har 

avslutats får uppgift om ett sådant 

avslutats får uppgift om ett sådant 

fastighetsbildnings- eller fastig- 

fastighetsbildnings-, fastighetsbe- 

hetsbestämningsbeslut som skulle 

stämnings- eller gränsutmärk- 

ha överklagats särskilt införas så 

ningsbeslut som skulle ha över- 

snart beslutet vunnit laga kraft. 

klagats särskilt föras in så snart 

Om ett beslut eller en åtgärd 

beslutet har vunnit laga kraft. 

Om ett beslut eller en åtgärd 

som avser en avslutad förrättning 

som avser en avslutad förrättning 

överklagas, får uppgift med anled- 

överklagas, får uppgift med anled- 

ning av förrättningen föras in i 

ning av förrättningen föras in i 

fastighetsregistrets 

allmänna del 

fastighetsregistrets 

allmänna 

del 

till den del 

uppgiften uppenbarli- 

till 

den 

del 

uppgiften 

uppen- 

9Senaste lydelse 1995:1394.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 5

70

gen inte berörs av överklagandet. 

barligen inte berörs av över- 

Prop. 2008/09:177 

Detsamma gäller om ett fastighets- 

klagandet. Detsamma gäller om ett 

Bilaga 5 

bildningsbeslut eller ett fastighets- 

fastighetsbildnings-,

fastighetsbe- 

bestämningsbeslut 

överklagas 

stämnings- eller ett 

gränsutmärk- 

särskilt. 

ningsbeslut överklagas särskilt. 

Vad som sägs i tredje stycket gäller också om en domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

Denna lag träder i kraft den xx 2009.

71

Förteckning över remissinstanserna

Vid Justitiedepartementets remissmöte den 5 november 2008 över Justitiedepartementets promemoria med utkast till lagrådsremiss om utökade möjligheter till fastighetsbestämning m.m. deltog företrädare för följande remissinstanser. Naturvårdsverket, Vägverket, Sveriges Kommuner och Landsting, Sveriges Advokatsamfund, Lantmäteriet, Lantbrukarnas Riksförbund, Fastighetsägarna Sverige, Institutet för Fastighetsrättslig Forskning, Sveriges LantmätareFörening och Villaägarnas Riksförbund.

I anslutning till remissmötet har skriftliga synpunkter över utkastet lämnats av Nacka tingsrätt, Domstolsverket, Kungl. Tekniska högskolan, Boverket, Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Affärsverket Svenska Kraftnät, Göteborgs kommun, Sveriges Kommuner och Landsting, Lantmäteriet, Svensk Energi, Fastighetsrådens och Miljörådens Förening och Sveriges LantmätareFörening.

Svenska Bankföreningen har avstått från att yttra sig.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 6

72

Lagrådsremissens lagförslag 

Prop. 2008/09:177 

Bilaga 7 

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1 dels att 1 kap. 1 §, 14 kap. 1, 9 och 10 §§, 15 kap. 2, 3, 6 och 10 §§, 16 kap. 11 §, 19 kap. 2 och 3 §§ samt rubriken närmast före 14 kap. ska ha följande lydelse,

dels att det i lagen ska införas åtta nya paragrafer, 14 kap. 1 a, 1 b och 11–16 §§, samt närmast före 14 kap. 1 och 15 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

1kap 1 §2

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1.fastighetsindelningen ändras,

2.servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3.en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1.hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

ett servitut gäller och vilket om- 

ett servitut gäller och vilket om- 

fång rätten har, och 

fång rätten har, 

3. huruvida byggnader eller 

3. huruvida byggnader eller 

andra anläggningar hör till en 

andra anläggningar hör till en 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabal- 

balken. 

ken, och 

4. vilken omfattning en gemen- 

samhetsanläggning har. 

Genom särskild gränsutmärk- 

ning enligt denna lag kan en 

fastighets gränser märkas ut på 

marken i andra fall än vid 

fastighetsbildning eller fastighets- 

bestämning. 

1Lagen omtryckt 1992:1212.

2Senaste lydelse 2001:890.

73

Fastighetsbestämning 

Fastighetsbestämning och 

särskild gränsutmärkning 

14 kap. 

Fastighetsbestämning 

1 §3 

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller 

2. huruvida en ledningsrätt eller 

ett servitut gäller och vilket om- 

ett servitut gäller och vilket om- 

fång rätten har, och 

fång rätten har, 

3. huruvida byggnader eller 

3. huruvida byggnader eller 

andra anläggningar hör till en 

andra anläggningar hör till en 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

fastighet enligt 2 kap. 1 § jorda- 

balken. 

balken, och 

4. vilken omfattning en gemen- 

samhetsanläggning har. 

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om det, eller

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket

3 eller 4 får dock inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller

Prop. 2008/09:177 Bilaga 7

3Senaste lydelse 2001:890.

74

enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

1 a §

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1.det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2.lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3.en sakägare har ansökt om

det,

4.en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser,

5.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område som sökanden har förklarat skyddat enligt 7 kap. miljöbalken eller ett område för vilket sökanden har väckt fråga om sådan förklaring,

6.staten eller en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med vägrätt eller arbetsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan, eller

7.staten, en kommun eller den som har byggt eller avser att bygga en järnväg har ansökt om det och ansökan gäller ett område med järnvägsplan eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta en sådan plan.

En ansökan enligt första stycket 3, 4, 5, 6 eller 7 får inte prövas om det är uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden.

Om ansökan gäller fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har

Prop. 2008/09:177 Bilaga 7

75

tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

1 b § 

En samfällighetsförening får an- 

söka om 

fastighetsbestämning 

enligt 1 § första stycket 4, om 

1. föreningsstämman har beslu- 

tat om det, och 

2. ansökan gäller en gemensam- 

hetsanläggning under föreningens 

förvaltning. 

Vid 

fastighetsbestämningen 

företräder föreningen de delägare 

som inte på annan grund är 

sakägare i förrättningen. 

9 §4 

I fråga om avslutande av förrättningen tillämpas 4 kap. 29 §. 

Bestämmelser om underrättelse 

Bestämmelser om underrättelse 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

om avslutningsbeslut finns i 4 kap. 

33 a §. En kommun som har ansökt 

33 a §. Sökanden ska alltid under- 

om förrättning skall alltid under- 

rättas när förrättningen har av- 

rättas när förrättningen har av- 

slutats. 

slutats. 

Om det vid förrättningen även 

Om det vid förrättningen även 

har handlagts en fråga om fastig- 

har handlagts en fråga om fastig- 

hetsbildning, skall också 4 kap. 

hetsbildning, ska också 4 kap. 30 § 

30 § om åtgärder i samband med 

om åtgärder i samband med 

avslutandet tillämpas. 

avslutandet tillämpas. 

10 § 

Prop. 2008/09:177 Bilaga 7

Kostnaderna för fastighetsbestämning fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt. Är kommunen sökande, skall kostnaderna betalas av kommunen, i den mån särskilda skäl föranleder detta. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om betalningsskyldighetens fördelning när överenskommelse föreligger mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när

Kostnaderna för fastighetsbestämning ska fördelas mellan sakägarna efter vad som är skäligt.

Första stycket gäller inte, om något annat följer av 11, 12, 13 eller 14 §.

4Senaste lydelse 2004:393.

76

ansökan avvisas eller förrättning inställes äger motsvarande tilllämpning beträffande fastighetsbestämning.

Sker fastighetsbestämning i samband med fastighetsbildning enligt 13 kap., skall i stället för första stycket tillämpas 5 § i nämnda kapitel.

Prop. 2008/09:177

Bilaga 7

11 §

När ansökan har gjorts med stöd av 1 a § första stycket 4, ska kostnaderna för fastighetsbestämning i den mån särskilda skäl föranleder detta betalas av kommunen.

12 § 

När ansökan har gjorts med stöd 

av 1 a § första stycket 5, 6 eller 7, 

ska kostnaderna för fastighets- 

bestämning betalas 

av sökanden. 

Har en sakägare genom vårds- 

löshet eller försummelse fördyrat 

förrättningen, får 

kostnaderna 

dock fördelas efter vad som är 

skäligt. 

13 § 

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om 

fördelning av betalningsskyldighet 

när det finns en överenskommelse 

mellan sakägarna och om ansvaret 

för kostnaderna när en ansökan 

avvisas eller en förrättning ställs 

in tillämpas också vid fastighets- 

bestämning. 

14 § 

Sker fastighetsbestämning i sam- 

band med fastighetsbildning enligt 

13 kap., ska i stället för 10–13 §§ 

tillämpas 5 § i nämnda kapitel. 

Särskild gränsutmärkning 

15 § 

Lantmäterimyndigheten får genom 

särskild gränsutmärkning pröva 

om en fastighets gränser ska 

märkas ut på marken i andra fall 

77 

än vid fastighetsbildning eller Prop. 2008/09:177 fastighetsbestämning. En fråga Bilaga 7

som har tagits upp vid särskild gränsutmärkning avgörs genom beslut av lantmäterimyndigheten (gränsutmärkningsbeslut).

Ett gränsutmärkningsbeslut får inte meddelas i fall då bestämmelserna i 4 kap. 27 § är tillämpliga eller om fastighetsbestämning enligt 1 § första stycket 1 krävs.

16 §

Bestämmelserna i 1 a § första stycket 3–7 och andra stycket, 2 och 3 §§, 4 § andra stycket och 7– 9 §§ tillämpas också vid särskild gränsutmärkning. Vad som sägs i dessa bestämmelser om fastighetsbestämning och fastighetsbestämningsbeslut ska i stället gälla särskild gränsutmärkning och gränsutmärkningsbeslut.

Har särskild gränsutmärkning samband med fastighetsbestämning, får åtgärderna handläggas gemensamt vid en förrättning.

Kostnaderna för särskild gränsutmärkning ska betalas av sökanden. Har en sakägare genom vårdslöshet eller försummelse fördyrat förrättningen, får kostnaderna dock fördelas efter vad som är skäligt. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § om fördelning av betalningsskyldighet när det finns en överenskommelse mellan sakägarna och om ansvaret för kostnaderna när en ansökan avvisas eller en förrättning ställs in tilllämpas också vid särskild gränsutmärkning.

15kap.

2 §5

Lantmäterimyndighetens beslut 

Lantmäterimyndighetens beslut 

skall överklagas särskilt, om myn- 

ska överklagas särskilt, om myn- 

5Senaste lydelse 1995:1394.

78

digheten 

digheten 

Prop. 2008/09:177 

1. avvisat 

ansökan 

om 

fastig- 

1. avvisat 

ansökan om fastig- 

Bilaga 7 

hetsbildning 

eller 

fastighets- 

hetsbildning, 

fastighetsbestämning 

bestämning 

eller avvisat 

ombud 

eller särskild gränsutmärkning 

eller biträde, 

eller avvisat ombud eller biträde, 

2.ogillat jäv mot förrättningsman,

3.beslutat i fråga om förskott enligt 5 kap. 30 § fjärde stycket eller tidpunkt för rättighetshavares skyldighet att avträda mark enligt 5 kap. 30 b §,

4.beslutat i fråga om ersättning till sakkunnig eller syssloman eller till sådan skadelidande som avses i 4 kap. 38 §,

5.beslutat i fråga om rättelse av förrättningsbeslut, karta eller annan handling,

6. beslutat att gemensamt arbete 

6. beslutat att gemensamt arbete 

skall utföras enligt denna lag eller 

ska utföras enligt denna lag eller 

att fråga om sådant arbete skall 

att fråga om sådant arbete ska 

prövas enligt annan lagstiftning, 

prövas enligt annan lagstiftning, 

7.beslutat enligt 9 kap. 3 § om fördelning av kostnader för gemensamt arbete eller enligt 9 kap. 4 § om utdebitering av sådana kostnader,

8. beslutat 

att syssloman 

som 

8. beslutat 

att syssloman 

som 

fått i uppdrag att ombesörja 

fått i uppdrag att ombesörja 

gemensamt arbete skall skiljas från 

gemensamt arbete ska skiljas från 

uppdraget, 

uppdraget, 

9. avvisat överklagande, 

10. beslutat i fråga om hänvis- 

10. beslutat i fråga om hänvis- 

ning enligt 5 kap. 12 a §, 

ning enligt 5 kap. 12 a §, eller 

11. beslutat att inte pröva en fråga som avses i 5 kap. 12 c §. 

Skrivelsen 

med överklagande 

Skrivelsen 

med överklagande 

enligt denna paragraf skall ges in 

enligt denna paragraf ska ges in till 

till lantmäterimyndigheten 

inom 

lantmäterimyndigheten inom 

tre 

tre veckor från den dag då beslutet 

veckor från den dag då beslutet 

meddelades. 

Överklagande 

får 

meddelades. 

Överklagande 

får 

göras av sakägare. Beslut som 

göras av sakägare. Beslut som 

avses i 1, 4, 5 och 8 får överklagas 

avses i 1, 4, 5 och 8 får överklagas 

även av annan som beslutet rör. 

även av annan som beslutet rör. 

Tillståndsbeslut och beslut i fråga om förtida tillträde överklagas särskilt. Skrivelsen med överklagandet skall ges in till lantmäterimyndigheten inom fyra veckor från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller fastighetsbildnings- och fastighetsbestämningsbeslut, om lantmäterimyndigheten förordnar att beslutet skall överklagas särskilt

3 §6

Tillståndsbeslut och beslut i fråga om förtida tillträde överklagas särskilt. Skrivelsen med överklagandet ska ges in till lantmäterimyndigheten inom fyra veckor från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- och gränsutmärkningsbeslut, om lantmäterimyndigheten förordnar att beslutet ska

6Senaste lydelse 1995:1394.

79

Förordnande att ett beslut skall 

överklagas särskilt. 

ska 

Prop. 2008/09:177 

Förordnande 

att 

ett 

beslut 

Bilaga 7 

överklagas 

särskilt 

får 

meddelas 

överklagas 

särskilt 

får 

meddelas 

om det är lämpligt. Om fastighets- 

om det är lämpligt. Om fastighets- 

bildningsbeslut 

inte 

innefattar 

bildningsbeslut 

inte 

innefattar 

medgivande till fastighetsbildning- 

medgivande till fastighetsbildning- 

en i dess helhet, fordras vidare att 

en i dess helhet, fordras vidare att 

tillståndsbeslut meddelas samtidigt 

tillståndsbeslut meddelas samtidigt 

eller 

att 

lagakraftägande 

sådant 

eller 

att 

lagakraftägande 

sådant 

beslut föreligger. 

beslut föreligger. 

Överklagande enligt denna paragraf får göras av sakägare 

Överklagas i annat fall än som 

6 §7 

Överklagas i annat fall än som 

avses i 2–5 §§ beslut eller åtgärd 

avses i 2–5 §§ beslut eller åtgärd 

av 

lantmäterimyndigheten, 

skall 

av 

lantmäterimyndigheten, 

ska 

skrivelsen med överklagandet ges 

skrivelsen med överklagandet ges 

in till lantmäterimyndigheten inom 

in till lantmäterimyndigheten inom 

fyra veckor från den dag då 

fyra veckor från den dag då 

förrättningen förklarades 

avslutad 

förrättningen förklarades 

avslutad 

eller inställd. 

eller inställd. 

Åtgärd varigenom gräns ut- 

Åtgärd varigenom gräns ut- 

märkts får överklagas inom ett år 

märkts får överklagas inom ett år 

från den dag då uppgift om 

från den dag då uppgift om 

fastighetsbildningen 

eller 

fastig- 

fastighetsbildningen, 

fastighets- 

hetsbestämningen 

infördes 

i 

bestämningen eller 

den 

särskilda 

fastighetsregistrets 

allmänna 

del 

gränsutmärkningen 

infördes 

i 

eller, om utmärkningen gjorts först 

fastighetsregistrets 

allmänna 

del 

efter nämnda dag, från det åtgär- 

eller, om utmärkningen gjorts först 

den slutfördes. 

efter nämnda dag, från det åtgär- 

den slutfördes. 

Beslut om debitering av förrättningskostnader får överklagas inom tre 

veckor från den förfallodag som anges i beslutet 

Överklagande 

enligt 

denna 

Överklagande 

enligt 

denna 

paragraf får göras av sakägare. 

paragraf får göras av sakägare. 

Den som ålagts att betala ersätt- 

Den som ålagts att betala ersätt- 

ning eller kostnad får överklaga 

ning eller kostnad får överklaga 

beslutet, även om han inte är 

beslutet, även om han eller hon 

sakägare. 

inte är sakägare 

Finner 

lantmäterimyndigheten 

10 §8 

Finner 

lantmäterimyndigheten 

att 

uppgift 

om 

fastighetsbildning 

att en uppgift om fastighetsbild- 

eller 

fastighetsbestämning 

icke 

ning, 

fastighetsbestämning 

eller 

kan införas i registret på grund av 

särskild gränsutmärkning inte kan 

fel eller oklarhet i förrättningen 

föras 

in 

i 

fastighetsregistrets 

och 

kan 

rättelse 

ej 

vinnas 

i 

den 

allmänna del på grund av fel eller 

7Senaste lydelse 2000:233.

8Senaste lydelse 1995:1394.

80

ordning som anges i 26 § förvalt- 

oklarhet i förrättningen och kan 

Prop. 2008/09:177 

ningslagen (1986:223), får myn- 

rättelse inte ske i den ordning som 

Bilaga 7 

digheten söka rättelse hos fastig- 

anges i 26 § förvaltningslagen 

hetsdomstolen. Detsamma gäller, 

(1986:223), får myndigheten an- 

om myndigheten finner att regist- 

söka om rättelse hos fastighets- 

rering i enlighet med förrättningen 

domstolen. Detsamma gäller, om 

skulle äventyra fastighetsredovis- 

myndigheten finner att registrering 

ningens tillförlitlighet eller på 

i enlighet med förrättningen skulle 

annat sätt föranleda rättsosäkerhet. 

äventyra fastighetsredovisningens 

tillförlitlighet eller på annat sätt 

leda till rättsosäkerhet. 

I fråga om ansökan om rättelse enligt denna paragraf tillämpas bestämmelserna i 16 kap. Rätten att ansöka om rättelse är inte begränsad till viss tid.

16kap. 11 §9

När någon sakägare har överklagat, får lantmäterimyndighetens beslut eller åtgärd ändras endast om övriga sakägare och, när överklagandet rör ett allmänt intresse, länsstyrelsen eller en sådan nämnd som avses i 4 kap. 15 § tredje stycket har fått tillfälle att yttra sig. Ändring till fördel för en sakägare får dock ske, även om sakägaren inte har haft tillfälle att yttra sig. Vad som nu har sagts gäller också när överklagandet har gjorts av en företrädare för ett allmänt intresse eller av lantmäterimyndigheten.

Om domstolen finner att över- 

Om domstolen finner att över- 

klagandet bör föranleda ändring i 

klagandet bör leda till ändring i en 

en avslutad förrättning eller i ett 

avslutad förrättning eller i ett 

fastighetsbildnings- eller fastig- 

fastighetsbildnings-, fastighetsbe- 

hetsbestämningsbeslut som har 

stämnings- eller gränsutmärknings- 

överklagats särskilt, får domstolen 

beslut som har överklagats sär- 

göra ändring även i den del som 

skilt, får domstolen göra ändring 

inte har överklagats, om det 

även i den del som inte har 

behövs för att det inte skall upp- 

överklagats, om det behövs för att 

komma någon uppenbar motstri- 

det inte ska uppkomma någon 

dighet eller oenhetlighet i förrät- 

uppenbar motstridighet eller oen- 

tningen eller beslutet. 

hetlighet i förrättningen eller 

beslutet. 

Finner domstolen att det beträffande en förrättning finns en sådan omständighet som avses i 15 kap. 10 §, får domstolen besluta om behövliga åtgärder, även om överklagandet inte har avsett den delen av förrättningen.

19kap.

2 §10

Uppgift om fastighetsbildning 

Uppgift om fastighetsbildning, 

9Senaste lydelse 2004:393.

10Senaste lydelse 2000:233.

81

och fastighetsbestämning skall föras in i fastighetsregistrets allmänna del. Därvid skall uppgift om nybildad fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden ger anledning till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i denna lag.

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning överklagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i fastighetsregistrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighetsbildningsbeslut eller ett fastighetsbestämningsbeslut överklagas särskilt.

fastighetsbestämning och särskild gränsutmärkning ska föras in i fastighetsregistrets allmänna del. Då ska uppgift om en nybildad fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden ger anledning till.

Första stycket tillämpas också när fastighetsindelningen ändras eller när dess beskaffenhet fastställs i annan ordning än som anges i denna lag.

3§11

Uppgift om fastighetsbildning, fastighetsbestämning eller särskild gränsutmärkning ska föras in snarast möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats, domstolens avgörande har vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant fastighetsbildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut som skulle ha överklagats särskilt föras in så snart beslutet har vunnit laga kraft.

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning överklagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i fastighetsregistrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighets- bildnings-, fastighetsbestämnings- eller gränsutmärkningsbeslut överklagas särskilt.

Vad som sägs i tredje stycket gäller också om en domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

11Senaste lydelse 2000:233.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 7

82

Nuvarande lydelse

Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om fastighetsbildning, fastighetsbestämning och fastighetsregistrering inom kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten ska dock överlämnas.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet ska ha följande lydelse.

Prop. 2008/09:177 Bilaga 7

Föreslagen lydelse

5 §1

Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om fastighetsbildning, fastighetsbestämning, särskild gränsutmärkning och fastighetsregistrering inom kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten ska dock överlämnas.

1.förrättningar som avses i 4 kap. 7 a § andra stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

3.stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse, och

4.andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl inte bör handläggas hos myndigheten.

Beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning får inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1Senaste lydelse 2008:532.

83

Lagrådets yttrande 

Prop. 2008/09:177 

Bilaga 8 

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2009-03-03

Närvarande: F.d. justitierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. regeringsrådet Karl- 

Ingvar Rundqvist och justitierådet Lars Dahllöf. 

Ökade möjligheter till fastighetsbestämning, m.m. 

Enligt en lagrådsremiss den 26 februari 2009 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.lag om ändring i lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige Anders[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

84

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars 2009

Närvarande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2008/09:177 Ökade möjligheter till fastighetsbestämning, m.m.

Prop. 2008/09:177

85