Regeringens proposition

1999/2000:67

Effektivare handläggning av strafförelägganden m.m.

Prop.

1999/2000:67

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 9 mars 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen ett antal ändringar i reglerna om

handläggning av strafföreläggande enligt 48 kap. rättegångsbalken.

 Strafförelägganden skall kunna sättas upp och utfärdas i form av ett

elektroniskt dokument.

 Möjligheterna att godkänna ett föreläggande genom betalning utökas

i viss mån.

 Reglerna när ett godkännande uteblir, dvs. när den misstänkte

bestrider eller när godkännandet kommer in efter det att åklagaren på nytt

har tagit upp frågan om ansvar, förenklas.

Vidare föreslås att åklagarmyndigheternas ärenderegister, Brådis, skall

sekretessregleras. Slutligen görs en ändring i sekretesslagen (1980:100)

för att klargöra att sekretessen för uppgifter i belastningsregistret endast

gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 4

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 7

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Strafföreläggande 10

4.1 Nuvarande ordning 10

4.2 Underskrift av åklagare ersätts av elektronisk signatur

m.m. 11

4.3 Godkännande av strafföreläggande 14

4.3.1 Nuvarande ordning 14

4.3.2 Godkännande genom betalning 14

4.4 Handläggning vid uteblivna godkännanden 16

4.4.1 Nuvarande ordning 16

4.4.2 Nya regler vid uteblivna godkännanden 17

4.5 Rättelse av fel i strafföreläggande 19

5 Sekretess för strafföreläggande och ärenderegistrering 20

5.1 Nuvarande sekretessreglering för strafföreläggande 20

5.2 Nuvarande sekretessreglering för ärenderegistrering 21

5.2.1 Ärenderegistret Brådis 21

5.2.2 Hur sekretessen beaktas 22

5.2.3 Särskild sekretessreglering av Brådis 23

6 Sekretessen för uppgifter i belastningsregistret 25

7 Ekonomiska konsekvenser 26

8 Ikraftträdande 27

9 Författningskommentar 27

9.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken 27

9.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 29

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 32

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

promemorian Förslag till ändringar i rättegångsbalken m.fl.

författningar för en rationellare handläggning av

strafförelägganden 37

Bilaga 3 Ekosekretessutredningens lagförslag 38

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

Ekosekretessutredningens promemoria Vissa konsekvenser

av ändringar i sekretesslagen i samband med den nya

lagstiftningen om polisens register 41

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 42

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 48

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 9 mars 2000 49

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i rättegångsbalken,

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 48 kap. 3, 6 9, 11, 12 och 17 §§ rättegångs-

balken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

48 kap.

3 §

Har föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får fråga om ansvar

för brottet ej upptagas på nytt

förrän denna tid utgått.

Har ett föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får frågan om

ansvar för brottet tas upp på nytt

innan denna tid har gått ut endast

om den misstänkte har förklarat

att han inte godkänner

föreläggandet.

Har föreläggande godkänts,

gäller det som dom vilken har

vunnit laga kraft.

Har ett föreläggande godkänts,

gäller det som en dom som har

vunnit laga kraft.

6 §

Strafföreläggande avfattas

skriftligen och undertecknas av

åklagaren.

Föreläggandet skall innehålla

uppgift om

Ett strafföreläggande skall

innehålla uppgift om

1. den misstänkte,

1. den åklagare som har

utfärdat föreläggandet,

2. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det,

2. den misstänkte,

3. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet,

3. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det,

4. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte,

4. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet,

5. det enskilda anspråk som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

5. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte, och

6. det enskilda anspråk som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

7 §

Utfärdas strafföreläggande till

godkännande inom viss tid, skall

den misstänkte genom anteckning i

föreläggandet eller på annat sätt

givas

Utfärdas ett strafföreläggande

till godkännande inom viss tid,

skall den misstänkte ges

upplysning om sättet för

godkännande och om den tid som

fastställts härför,

1. upplysning om sättet för

godkännande och om den tid som

fastställts för detta, och

upplysning att, om godkännande

ej sker, åtal kan äga rum efter

utgången av den fastställda tiden.

2. upplysning att, om

godkännande inte sker, åtal kan

äga rum efter utgången av den

fastställda tiden.

8 §

Strafföreläggande lämnas eller

sändes till den misstänkte.

Ett skriftligt besked med

strafföreläggandets innehåll och

sådana upplysningar som anges i

7 § skall lämnas eller sändas till

den misstänkte.

Regeringen äger förordna att i

stället för föreläggandet får

lämnas eller sändas skriftligt

besked, som upptager före-

läggandets innehåll och sådana

upplysningar som anges i 7 §.

9 §

Strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar

och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen

och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda

anspråk som upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem

som skall motta sådan förklaring meddelas av regeringen.

Godkännande, som tecknas på

annan handling än föreläggandet,

gäller endast om det klart framgår

vilket föreläggande som avses.

11 §

Avser ett strafföreläggande inte

annat än böter eller böter och

avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond och betalas hela

beloppet till myndighet, som

regeringen bestämmer, utan att

skriftligt godkännande skett, anses

betalningen som godkännande, om

det inte framgår att den misstänkte

inte har avsett att godkänna

föreläggandet.

Ett strafföreläggande kan också

godkännas genom att hela

beloppet betalas till den myndighet

som regeringen bestämmer, utan

att ett skriftligt godkännande skett,

om föreläggandet avser endast

böter, eller böter och särskild

rättsverkan som innebär

betalningsskyldighet.

Betalning enligt första stycket

skall inte anses som ett

godkännande, om det framgår att

den misstänkte inte har avsett att

godkänna föreläggandet.

12 §

Godkännande, som sker sedan

åklagaren utfärdat stämning eller

stämningsansökan, är utan verkan.

Ett godkännande är utan verkan

om det sker sedan åklagaren har

1. utfärdat stämning,

stämningsansökan eller ett nytt

strafföreläggande,

2. beslutat att inte väcka åtal för

brottet, eller

3. beslutat att lägga ned eller

inte inleda en förundersökning.

17 §

Bestämmelserna i 6 § andra

stycket 1, 2 och 4 samt i 7, 9, 11

och 12 a §§ gäller även i fråga om

föreläggande av ordningsbot. Vad

som sägs om åklagare i 12 a §

skall därvid i stället avse polisman.

Bestämmelserna i 6 § 2, 3 och 5

samt i 7, 9, 11 och 12 a §§ gäller

även i fråga om föreläggande av

ordningsbot. Vad som sägs om

åklagare i 12 a § skall därvid i

stället avse polisman.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. I fråga om strafförelägganden

och ordningsbot som utfärdats före ikraftträdandet tillämpas äldre

bestämmelser.

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 17 och 18 §§ samt 9 kap. 17 §

sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

17 §2

Sekretess gäller för uppgift som

har tillförts register som förs

enligt lagen (1998:620) om

belastningsregister. Om utläm-

nande av sådan uppgift gäller vad

som är föreskrivet i den lagen och

i säkerhetsskyddslagen (1996:627)

samt i förordningar som har stöd i

dessa lagar.

Sekretess gäller i verksamhet

som avser förande av eller uttag

ur register som förs enligt lagen

(1998:620) om belastningsregister

för uppgift i registret. Om

utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i den lagen

och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Sekretess gäller också i verksamhet som avser förande av eller uttag ur

register som förs enligt lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet. Om utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i nämnda lag eller i förordning som har stöd i den

lagen.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt första

stycket i högst sjuttio år.

Föreskrifterna i 14 kap. gäller inte i fråga om sekretessen enligt denna

paragraf.

18 §3

I annat fall än som avses i 17 § eller 9 kap. 17 § första stycket 6 eller 7

gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register, som förs över

strafföreläggande och före-

läggande av ordningsbot, och inte

hänför sig till registrering som

avses i 15 kap. 1 §,

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register, som förs över

strafföreläggande och före-

läggande av ordningsbot,

2. för annan uppgift hos Rikspolisstyrelsen, som angår brott eller den

som har misstänkts, åtalats eller dömts för brott, om uppgiften har

lämnats dit för databehandling inom rättsväsendets informationssystem i

annat register än som avses i 1,

3. för belastningsuppgift som har tillförts körkortsregistret,

4. för uppgift som har tillförts särskilt register som författningsenligt

förs hos myndighet angående brott eller tjänsteförseelser begångna av

personer som är eller har varit verksamma hos myndigheten.

Sekretessen enligt första stycket 1 gäller inte i ärende om

strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot.

Sekretess gäller hos Luftfartsverket i verksamhet, som avser förande

av eller uttag ur certifikatregistret, för uppgift som angår brott eller

enskilds hälsotillstånd, om det kan antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

9 kap.

17 §4

Sekretess gäller för uppgift om

enskilds personliga och

ekonomiska förhållanden, om inte

annat följer av 18 §

Sekretess gäller för uppgift om

enskilds personliga och

ekonomiska förhållanden, om inte

annat följer av 18 §,

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild

personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över

brottmål som förs av

åklagarmyndighet, om uppgiften

inte hänför sig till registrering

som avses i 15 kap. 1 §,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och

i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i

denna lag. Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt

vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

3

3 Ärendet och dess beredning

Hösten år 1997 överlämnade Riksåklagaren till regeringen promemorian

Förslag till ändringar i rättegångsbalken m.fl. författningar för en

rationellare handläggning av strafföreläggande. Ett tillägg till

promemorian lämnades i mars 1998 (i fortsättningen avses med

promemorian även tillägget). Promemorian behandlar frågan om

elektroniska signaturer av strafförelägganden, ökad användning av

godkännande genom betalning samt vissa andra förenklingar vid

hanteringen av strafförelägganden. Promemorian tar också upp frågan

om sekretessreglering av åklagarnas ärenderegister, Brådis.

Riksåklagaren har i ett tidigare ärende (dnr Ju 95/2996) föreslagit

ändringar i möjligheten att rätta godkända strafförelägganden.

Motsvarande förslag finns i den nu aktuella promemorian.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2.

Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr Ju

97/2631). I lagrådsremissen behandlas promemorians förslag. Också det

tidigare förslaget har remissbehandlats. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr Ju 95/2996).

Härutöver föreslår regeringen en ändring i sekretesslagen (1980:100)

såvitt avser sekretess för uppgifter som hänför sig till belastnings-

registret. Ändringen föranleds av att Ekosekretessutredningen överlämnat

en promemoria angående vissa konsekvenser av ändringar i

sekretesslagen m.m. i samband med den nya lagstiftningen om polisens

register. Promemorians lagförslag bifogas lagrådsremissen som bilaga 3.

Promemorian har remissbehandlats när det gäller sekretessfrågorna. En

förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitidepartementet (dnr Ju 99/813).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 10 februari 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över det förslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat

förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Vissa

redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten.

4 Strafföreläggande

4.1 Nuvarande ordning

Strafföreläggande är en summarisk process där åklagaren kan lagföra

brott som hör under allmänt åtal. Föreläggandet används för brott som

relativt sett är mindre allvarliga. Åklagaren förelägger den misstänkte att

godkänna ett bestämt bötesstraff eller en villkorlig dom, eventuellt

förenad med böter. Ett godkännande innebär att den misstänkte erkänner

gärningen och godtar straffet. Om föreläggandet godkänts gäller det som

en dom som har vunnit laga kraft. De grundläggande reglerna om

strafförelägganden finns i 48 kap. rättegångsbalken (RB).

Förutom böter eller villkorlig dom får ett föreläggande omfatta ett

enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet, vissa former av särskild

rättsverkan, t.ex. egendoms förverkande och avgift enligt lagen

(1994:419) om brottsofferfond, samt kostnad för blodprovstagning m.m.

Ett strafföreläggande sätts upp på det sätt som Riksåklagaren har

bestämt och undertecknas av åklagaren. Vanligtvis skickas det sedan till

den misstänkte för att godkännas inom viss tid.

Om den misstänkte godkänner föreläggandet skall han underteckna en

förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff och den

särskilda rättsverkan samt det enskilda anspråk som tagits upp i

föreläggandet. Även betalning kan räknas som ett godkännande om

föreläggandet endast avser böter eller böter och avgift enligt lagen om

brottsofferfond. Om den misstänkte inte godkänner föreläggandet skall

åklagaren normalt väcka åtal. Ett godkännande som sker sedan åklagaren

utfärdat stämning eller stämningsansökan är utan verkan.

Om en åklagare sedan ett strafföreläggande har godkänts upptäcker att

det innehåller något uppenbart fel kan han under vissa förutsättningar

rätta det. Eftersom ett godkänt föreläggande gäller som en dom som har

vunnit laga kraft kan det inte överklagas. Det kan angripas bara genom

extraordinära rättsmedel. För strafförelägganden är dessa reglerna om

resning av brottmålsdom och klagan enligt de särskilda bestämmelser om

undanröjande av strafförelägganden som finns i 59 kap. 6 9 §§ RB.

4.2 Underskrift av åklagare ersätts av elektronisk

signatur m.m.

Regeringens förslag: Kravet i 48 kap. 6 § RB på att ett

strafföreläggande skall avfattas skriftligen och undertecknas av åklagaren

tas bort för att det skall kunna utfärdas i form av ett elektroniskt

dokument. Föreläggandet skall innehålla uppgift om vilken åklagare som

utfärdat det. Huvudregeln skall vara att den misstänkte skall få ett

skriftligt besked om föreläggandets innehåll.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom Riksdagens

ombudsmän tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändning.

Riksdagens ombudsmän ifrågasätter om det i straffrättsligt hänseende

finns godtagbara möjligheter att kontrollera äktheten av ett

strafföreläggande som har formen av ett elektroniskt dokument med en

digital signatur.

Ekobrottsmyndigheten föreslår att 48 kap. 8 § RB kompletteras med en

regel som säger att om den misstänkte har gett in en sådan fullmakt till

åklagaren som avses i 48 kap. 10 § RB skall handlingarna i stället skickas

till ombudet.

Skälen för regeringens förslag: Strafföreläggande medger en snabb

och effektiv form för att bestämma straff när den misstänkte erkänner

gärningen, brottet är mindre allvarligt och det inte råder någon tvekan om

påföljden. Denna form av lagföring används i stor utsträckning av

åklagarmyndigheterna. Varje år utfärdas omkring 70 000 förelägganden.

Vid en sådan masshantering är det förstås väsentligt att handläggningen

är så effektiv som möjligt utan att man gör avkall på rättssäkerheten.

Datatekniken har haft och har stor betydelse för att rationalisera

handläggningen. Tekniken används när förelägganden skickas ut till den

misstänkte, vid registrering när denne godkänner eller bestrider, vid

underrättelse till myndigheter som skall ha uppgift om godkända

förelägganden samt vid uppbörd av böter och avgifter.

Av formella skäl är det i dag däremot inte möjligt att utnyttja

datatekniken helt och hållet för att sätta upp och utfärda ett

strafföreläggande. På motsvarande sätt som en dom skall nämligen ett

strafföreläggande enligt 48 kap. 6 § första stycket RB avfattas skriftligen

och undertecknas av åklagaren. Syftet med detta är förstås att man skall

kunna säkerställa att dokumentet är äkta genom att binda samman

dokumentets innehåll med den som skrivit under. För närvarande är det

alltså inte tillräckligt enligt lag att enbart på elektronisk väg binda

samman innehållet i ett strafföreläggande med en viss utställare.

Kravet på skriftlighet och undertecknande innebär att efter registrering

måste strafföreläggandena skrivas ut på papper, kontrolleras och skrivas

under av åklagaren. Därefter måste systemet uppdateras med uppgiften

att åklagaren undertecknat föreläggandet. Slutligen skall det

undertecknade föreläggandet arkiveras. Enligt regeringens mening skulle

detta förfarande kunna rationaliseras om föreläggandet sätts upp och

utfärdas i form av ett elektroniskt dokument.

Med elektroniskt dokument avses en upptagning vars innehåll och

utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande. Begreppet

finns bl.a. i 12 § tullagen (1994:1550). Enligt olika författningar på

skatte- och avgiftsområdet är det också möjligt att sätta upp beslut i form

av elektroniska dokument, se t.ex. 13 kap. 3 § andra stycket lagen

(1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och 1 b § mer-

värdesskatteförordningen (1994:223).

Innehållet i ett dokument i en dator kan knytas (låsas) till en viss

utställare genom en elektronisk signatur. Principen för elektroniska

signaturer är att ett dokument som skall låsas behandlas med en

krypteringsalgoritm (en matematisk beräkningsregel) tillsammans med

en personlig nyckel, unik för den som skall signera. Man får därmed ett

kontrolltal som bara finns för just det signerade dokumentet. På så sätt

skapas förutsättningar för att kunna binda undertecknaren till

dokumentet. Vidare kan man låsa innehållet i det och därmed upptäcka

varje försök att ändra dokumentet. De nycklar som används är s.k. aktiva

kort som används tillsammans med en personlig kod.

När det gäller Riksdagens ombudsmäns invändning om möjligheten att

i straffrättsligt hänseende kunna kontrollera äktheten av ett

strafföreläggande vill regeringen framhålla följande. Elektroniska

signaturer anses kunna säkerställa att ett dokument är äkta på ett sätt som

kan likställas med möjligheten att kontrollera en namnunderskrift. En

svaghet i systemet är om någon obehörig kommer över det aktiva kortet

och koden och framställer elektroniska signaturer som är identiska med

sådana som är äkta. När det gäller utfärdande av strafförelägganden finns

det dock knappast något incitament för att framställa dokument med

falska signaturer. Kort och kod bör vidare kunna förvaras under sådana

former att detta inte sker.

Att vid hanteringen av strafförelägganden övergå från ett manuellt

system till ett elektroniskt innebär enligt regeringens mening att

handläggningen blir enklare och går fortare. I stället för det förfarande

som beskrivits ovan kan handläggningen rationaliseras så att den skulle

kunna gå till på följande sätt.

När föreläggandet registrerats, dvs. satts upp, av en handläggare

granskar åklagaren innehållet i föreläggandet direkt på bildskärmen och

beslutar därefter om det skall utfärdas. Föreläggandet utfärdas när

åklagaren undertecknar det genom sin elektroniska signatur. Originalet

av föreläggandet lagras elektroniskt och den elektroniska signaturen

säkerställer att det inte kan ändras utan upptäckt. Samtliga moment kan

utföras av åklagaren i ett sammanhang. Därefter produceras en utskrift av

ett besked om föreläggandets innehåll, en broschyr med upplysningar och

ett inbetalningskort, som skickas per post till den misstänkte.

En sådan ordning innebär en värdefull rationalisering av

handläggningen av strafförelägganden. Regeringen menar att systemet

med elektroniska signaturer erbjuder en tillräcklig grad av säkerhet. Det

besked om föreläggandet som den misstänkte får del av innebär inga

försämringar för dennes del. Den nya ordningen bör tvärtom kunna

innebära att beskeden utformas på ett tydligt och för mottagaren

lättbegripligt sätt. En övervägande majoritet av remissinstanserna är

också positiva till förslaget. Det bör därför genomföras.

Förslaget om elektroniska signaturer kräver vissa lagtekniska

ändringar i 48 kap. RB. Som framgått tidigare måste regeln om

skriftlighet och undertecknande i 48 kap. 6 § första stycket RB tas bort.

Eftersom tekniken utvecklas ständigt bör, för att man snabbt skall kunna

ta till vara framtida tekniska lösningar, formen för hur strafförelägganden

skall utfärdas regleras i förordning, dvs. i strafföreläggandekungörelsen

(1970:60). Genom att man tar bort bestämmelsen i rättegångsbalken om

skriftlighet och undertecknande, och alltså reglerar detta i förordning,

kommer huvudregeln vara att den misstänkte skall få ett skriftligt besked

om föreläggandets innehåll i stället för själva föreläggandet. Det kan i

sammanhanget påpekas att det redan idag är möjligt att enligt en

undantagsregel sända eller lämna ett skriftligt besked (48 kap. 8 § andra

stycket RB).

Den föreslagna lösningen kräver ändringar i 48 kap. 7 och 8 §§ samt 9

§ andra stycket rättegångsbalken. Den misstänkte bör ges besked om vem

som har utfärdat strafföreläggandet. Det bör därför i 48 kap. 6 § RB

införas en ny punkt som föreskriver att ett föreläggande skall innehålla

uppgift om vilken åklagare det är som utfärdat föreläggandet.

Ekobrottsmyndigheten har påpekat att det vid en jämförelse mellan 48

kap. 8 § och 6 § strafföreläggandekungörelsen kan framstå som tveksamt

till vem beskedet skall skickas när den misstänkte har ombud. Det

framstår för de flesta fall som mest ändamålsenligt att beskedet i de nu

avsedda fallen skickas till ombudet. Att denne är behörig att ta emot

handlingar i saken på den misstänktes vägnar framgår också av 48 kap.

10 § andra stycket RB. Att föreskriva att alla besked i dessa fall skall

sändas enbart till ombudet är emellertid mindre lämpligt, bl.a. av det

skälet att ett ombud inte är behörigt att godkänna strafförelägganden

avseende villkorlig dom. Regeringen anser därför att nuvarande mer

flexibla ordning bör bestå.

4.3 Godkännande av strafföreläggande

4.3.1 Nuvarande ordning

Ett strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar

och tillställer behörig mottagare en förklaring att han erkänner gärningen

och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda

anspråk som upptagits i föreläggandet ( 48 kap. 9 § RB). Enligt

föreskrifter från Riksåklagaren är behörig mottagare normalt

åklagarmyndigheten i Umeå, närmare bestämt den lokala åklagaren i

Kiruna.

Strafföreläggandesystemet uppdateras manuellt med uppgiften om ett

skriftligt godkännande. Vid tveksamhet är det den åklagare som utfärdat

föreläggandet som prövar om godkännandet skall gälla eller inte.

Ett strafföreläggande kan också godkännas genom betalning om det

inte avser annat än böter och avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond (48 kap. 11 § RB). Godkännande genom betalning

registreras automatiskt i strafföreläggandesystemet via postgirot. Det

innebär att någon försändelse från den misstänkte inte behöver granskas.

Systemet behöver heller inte uppdateras manuellt, om hela det förelagda

beloppet betalats och inga oklarheter framkommit. Ett godkännande

genom betalning har samma verkan som om den misstänkte skickat in ett

skriftligt godkännande.

4.3.2 Godkännande genom betalning

Regeringens förslag: Möjligheten att godkänna ett föreläggande genom

betalning utökas till att också omfatta annan särskild rättsverkan som

innebär betalningsskyldighet än avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Riksåklagaren har dessutom föreslagit att också förelägganden som

upptar sakförverkanden, enskilt anspråk eller villkorlig dom skall kunna

godkännas genom betalning av böter och avgift enligt lagen (1994:419)

om brottsofferfond eller annan särskild rättsverkan som avser betalning.

Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrker eller har

inget att invända mot förslaget. Åklagarmyndigheten i Västerås är

tveksam när det gäller att godkänna enskilda anspråk genom betalning av

böter m.m. men vill ändå inte avstyrka förslaget. Ekobrottsmyndigheten

motsätter sig förslaget utom när det gäller särskild rättsverkan som avser

betalningsskyldighet.

Skälen för regeringens förslag

Särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet

När ett strafföreläggande utfärdas kan det, som tidigare nämnts, utöver

ett bötesbelopp även omfatta villkorlig dom, enskilt anspråk som avser

betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan, t.ex. egendoms

förverkande, eller avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond.

Även kostnad för blodprovstagning och blodundersökning som avser den

misstänkte och som har gjorts för utredning om brottet skall omfattas av

föreläggandet. När det gäller sådana kostnader tillämpas bestämmelserna

om särskild rättsverkan, se 48 kap. 2 § tredje stycket RB. Såväl

värdeförverkande, som kan åläggas med stöd av en rad olika

författningar, som annan särskild rättsverkan som innebär

betalningsskyldighet, omfattas av reglerna om uppbörd enligt

bötesverkställighetslagen (1979:189). Alla sådana belopp i ett enskilt

strafföreläggande läggs samman och anges på postgiroinbetalningskortet.

Om den misstänkte betalar in hela beloppet, torde man kunna utgå från

att han godtar föreläggandet i även dessa delar. Med en sådan regel blir

systemet också mer konsekvent eftersom alla former av

betalningsskyldighet som uppbärs av staten kan godkännas antingen

skriftligt eller genom betalning. Förslaget bör därför genomföras i den

delen.

Enskilt anspråk, villkorlig dom och sakförverkande

Enligt promemorian är godkännande genom betalning det effektivaste

sättet för godkännande, varför möjligheterna till detta bör utvidgas så

långt det går utan att rättssäkerheten minskas. Riksåklagaren har därför

föreslagit att betalning av böter och avgift till brottsofferfonden eller

annan särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet skall ses

som ett godkännande av ett strafföreläggande som innefattar villkorlig

dom, enskilt anspråk och sakförverkande. Riksåklagaren har till stöd för

sitt förslag anfört att godkännandet alltid är odelbart oavsett om det sker

skriftligen eller genom betalning. Eftersom utgångspunkten är att ett

godkännande omfattar alla rättsverkningar av ett föreläggande, oavsett

om godkännandet sker skriftligen eller genom betalning, bör enligt

Riksåklagaren ett föreläggande kunna godkännas genom betalning också

i de nämnda fallen. Genom att det ges tydliga upplysningar i anslutning

till föreläggandet bör enligt Riksåklagaren den misstänkte kunna uppfatta

innebörden av att han godkänner föreläggandet och att konsekvensen blir

densamma, oavsett vilken form för godkännande som väljs.

Det är visserligen troligt att vissa resurser skulle kunna sparas om

möjligheten att godkänna genom betalning utökas på det sätt som

föreslås i promemorian. Enligt regeringens mening kan det dock

ifrågasättas om den föreslagna ordningen innefattar tillräckliga

rättssäkerhetsgarantier. Ekobrottsmyndigheten har påpekat att

strafföreläggandet enbart grundas på den misstänktes godkännande. Detta

måste därför vara otvetydigt och omfatta allt som förelagts den

misstänkte. Regeringen delar den uppfattningen. Det kan inte uteslutas

att den misstänkte inte förstår konsekvensen av betalningen när det gäller

annat än det betalningen avser. Förslaget i promemorian kan därför sägas

innebära att den misstänkte i sådana fall anses ha godkänt föreläggandet

delvis på grund av sin passivitet. Godkännande genom betalning bör mot

den bakgrunden inte godtas om föreläggandet omfattar annat än just det

betalningen avser. Förslaget i denna del bör alltså inte genomföras.

4.4 Handläggning vid uteblivna godkännanden

4.4.1 Nuvarande ordning

Ett strafföreläggande kan utfärdas till omedelbart godkännande eller till

godkännande inom en angiven tidsfrist (48 kap. 2 § RB). Om en tidsfrist

angivits får frågan om ansvar för brottet inte tas upp på nytt förrän denna

tid har gått ut (48 kap. 3 § RB).

Ett föreläggande anses godkänt när det skriftliga godkännandet eller

betalningen inkommer till en behörig myndighet.

Om föreläggandet godkänns inom den utsatta tidsfristen är ärendet

avslutat. Detsamma gäller om godkännandet inkommer efter tidsfristens

utgång, om åklagaren inte redan utfärdat stämning eller

stämningsansökan. I det sistnämnda fallet är godkännandet utan verkan

enligt 48 kap. 12 § RB.

Mellan 15 och 20 procent av utfärdade förelägganden godkänns aldrig.

De flesta av dessa är bestridda eller helt obesvarade förelägganden. Ett

antal förelägganden återkallas av åklagare efter invändningar från den

misstänkte eller på grund av att felaktigheter upptäckts i föreläggandet.

Godkänns inte föreläggandet leder detta alltid till ett nytt beslut av

åklagaren. Den vanligaste situationen är att åtal väcks men det

förekommer också att åklagaren utfärdar ett nytt föreläggande. Så är t.ex.

fallet när den misstänkte bestritt en av flera gärningar och åklagaren

skriver av ärendet när det gäller den bestridda gärningen och utfärdar ett

nytt föreläggande för övriga brott. Ett nytt föreläggande kan också

utfärdas med en ändrad dagsbot, efter påpekande från den misstänkte att

inkomstuppgiften i förundersökningen var fel. Det kan också förekomma

att den misstänktes invändningar har sådan tyngd att åklagaren efter

förnyad åtalsprövning kommer fram till att det inte längre finns

tillräckliga skäl för åtal.

Till skillnad från ett beslut att utfärda stämning eller stämningsansökan

medför ett beslut att utfärda nytt föreläggande eller meddela

åtalsunderlåtelse eller ett beslut att inte väcka åtal inte automatiskt att ett

godkännande som kommer in därefter är utan verkan. För att förhindra

att godkännanden kommer in efter ett beslut att t.ex. utfärda ett nytt

föreläggande, återkallas vanligtvis det tidigare strafföreläggandet och den

misstänkte underättas om detta.

Vid bestridande eller annan invändning som bör leda till att ett nytt

strafföreläggande utfärdas samt om någon mindre felaktighet upptäckts,

tillämpas alltså i praktiken ordningen att det gamla föreläggandet

återkallas.

Rättegångsbalken saknar emellertid regler om i vilka situationer ett

utfärdat strafföreläggande får återkallas. Enligt praxis anses dock att de

kan återkallas i följande situationer:

 föreläggandet innehåller fel p.g.a. skrivfel, räknefel eller annat

liknande förbiseende,

 föreläggandet innehåller ett materiellt fel som grundar sig på

omständigheter som var kända redan vid utfärdandet,

 nya omständigheter, som inte var kända vid utfärdandet, kan ha

tillkommit som medför att ett annat beslut bör fattas, t.ex. ett beslut att

väcka åtal, inte väcka åtal, meddela åtalsunderlåtelse eller utfärda nytt

strafföreläggande.

Den misstänkte måste, som nämnts, underrättas om åklagarens beslut

att återkalla föreläggandet. Ett godkännande som sker efter det att den

misstänkte fått del av underrättelsen anses vara utan verkan.

Om åklagaren i stället beslutar att lägga ned åtalet måste den

misstänkte underrättas särskilt om beslutet. Godkännande som sker efter

en sådan underrättelse anses vara utan verkan.

4.4.2 Nya regler vid uteblivna godkännanden

Regeringens förslag: Om den misstänkte förklarat att han inte

godkänner föreläggandet skall åklagaren på nytt kunna ta upp frågan om

ansvar trots att tidsfristen för godkännande enligt 48 kap. 3 § RB inte har

gått ut.

Bestämmelsen i 48 kap. 12 § RB utvidgas så att godkännanden som

sker sedan åklagaren utfärdat ett nytt föreläggande eller beslutat att inte

väcka åtal för brottet blir utan verkan. Detsamma skall gälla om

åklagaren beslutat att lägga ned eller inte inleda förundersökning.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. I

promemorian berörs dock inte frågan om beslut att lägga ned eller inte

inleda en förundersökning.

Remissinstanserna: I fråga om möjligheten att fatta ett nytt beslut

innan tidsfristen gått ut godtar alla remissinstanser förslaget eller har

inget att invända mot det. Ekobrottsmyndigheten och Rikspolisstyrelsen

anser att 48 kap. 3 § RB dessutom skall innehålla en bestämmelse om att

ett föreläggande som innehåller fel skall kunna återkallas, varefter ett

nytt rättat föreläggande skall kunna utfärdas, trots att tidsfristen inte har

gått ut.

När det gäller godkännanden som föreslås bli utan verkan godtar

remissinstanserna förslaget eller har inget att invända mot det.

Ekobrottsmyndigheten anser dock att detsamma skall gälla om åklagaren

beslutar att lägga ned förundersökningen eller att inte inleda

förundersökning. Ekobrottsmyndigheten anser också att det i 48 kap. 12

§ RB bör införas en bestämmelse som säger att om ett godkännande sker

samma dag som åklagaren utfärdar stämning m.m. gäller inte

godkännandet.

Skälen för regeringens förslag: Nuvarande ordning vad avser

avslutande av ett ärende om strafföreläggande på annat sätt än genom

godkännande eller utfärdande av stämning eller stämningsansökan

innebär vissa praktiska och rättsliga komplikationer.

Även om ett strafföreläggande har återkallats och ett nytt föreläggande

har utfärdats eller beslut fattats att inte väcka talan kan det tidigare

föreläggandet godkännas av den misstänkte med laga verkan ända till

dess åklagaren särskilt underrättar om återkallelsen eller beslutet att inte

väcka åtal. Åklagaren måste se till att den misstänkte får kännedom om

återkallelsen eller beslutet. Det uppstår problem om den misstänkte inte

får kännedom om återkallelsen eller beslutet eller om det inte gått att

utreda när han fick det. Ett godkännande av det återkallade föreläggandet

eller av ett föreläggande som upptar brottsmisstankar som åklagaren

skrivit av får ju laga verkan och kan endast upphävas genom undan-

röjande eller resning.

Handläggningen skulle underlättas betydligt om reglerna renodlades så

att ett godkännande som inkommer efter det att åklagaren fattat ett nytt

beslut om samma gärningar alltid är utan verkan. Som

Ekobrottsmyndigheten föreslagit bör, för fullständighetens skull, även

beslut om att lägga ned eller inte inleda förundersökning tas med.

Rätten för åklagaren att fatta beslut om ett nytt föreläggande eller att

fatta beslut i åtalsfrågan, är begränsade av bestämmelsen i 48 kap. 3 §

RB. Den innebär i praktiken ofta att åklagaren måste vänta hela den ut-

satta fristen innan han fattar ett nytt beslut. Detta medför att förfarandet

tar onödigt lång tid om den misstänkte bestrider tidigt under en frist som

bestämts till exempelvis två månader. Den ger också den misstänkte en

frist att ångra sig, vilket gör att ett bestritt ärende måste hållas öppet. Det

är visserligen teoretiskt möjligt att i dessa situationer återkalla

strafföreläggandet och därefter ta upp ansvarsfrågan på nytt (se Fitger,

Rättegångsbalken, 48:10), men detta är en onödig omgång i

sammanhanget. Åklagaren bör enligt regeringens mening kunna fatta ett

nytt beslut så snart den misstänkte uttryckligen förklarat att han inte vill

godkänna det utfärdade föreläggandet.

När det gäller Ekobrottsmyndighetens och Rikspolisstyrelsens förslag

om en uttrycklig bestämmelse i 48 kap. 3 § RB med innebörd att

felaktiga förelägganden skall kunna återkallas och ett nytt föreläggande

utfärdas är en sådan regel enligt regeringens uppfattning obehövlig. Det

förfarande som utbildats i praxis med återkallelse och underrättelse om

detta synes fungera utan problem och bör därför kunna tillämpas även i

framtiden utan någon uttrycklig reglering.

Ekobrottsmyndighetens förslag om att ett godkännande som kommer

in samma dag som åklagaren utfärdar stämningsansökan inte skall gälla,

bör inte heller leda till lagstiftning. Förslaget skulle innebära att man inte

så långt det är möjligt utnyttjar det förenklade förfarande som ett

godkännande innebär. Den nuvarande ordningen innebär ju att åklagaren

skall lägga ned åtalet om han en viss dag har utfärdat en ansökan om

stämning och sedan får veta att ett godkännande kommit in samma dag

men före beslutet. Med Ekobrottsmyndighetens förslag skulle detta alltså

inte gå utan åklagaren skulle vara tvungen att föra process om saken i

domstol utan att det finns några sakliga skäl för det.

4.5 Rättelse av fel i strafföreläggande

Regeringens bedömning: Nuvarande ordning när det gäller rättelse av

godkända strafförelägganden bör inte ändras.

Promemorians förslag innebär att ett strafföreläggande skall kunna

rättas utan att den misstänkte ges tillfälle att yttra sig om det är uppenbart

att rättelsen saknar betydelse för honom. Riksåklagaren har även

föreslagit en regel av innebörd att rättelse inte får innebära att gärningen

hänförs under en strängare straffbestämmelse.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser godtar förslaget i huvudsak.

Ekobrottsmyndigheten anser dock att förslaget om att gärningen inte får

hänföras under en strängare bestämmelse inte skall genomföras. Enligt

Ekobrottsmyndigheten kan den misstänkte knappast lida någon

rättsförlust för att man rättar ett felaktigt angivet lagrum även om det

riktiga har en strängare straffskala. Ekobrottsmyndigheten anser också att

det av lagrummet skall framgå att den misstänkte alltid skall underrättas

om en rättelse som gjorts utan hans godkännande.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 48 kap. 12 a § RB skall en

åklagaren rätta ett strafföreläggande som har godkänts om det innehåller

en uppenbar oriktighet till följd av någons skrivfel, räknefel eller

liknande förbiseende. Den som godkänt föreläggandet skall dock först

ges tillfälle att yttra sig. Föreläggandet får inte rättas om denne motsätter

sig det. Rättelsen får inte innebära att straffet höjs.

Ett misstag som kan inträffa är att åklagaren angivit fel lagrum eller

inte angivit något lagrum alls. Genom felen kan det uppstå viss osäkerhet

om hur föreläggandet skall hanteras eller bedömas, främst vid den

datoriserade bearbetning av innehållet i godkända strafföreläggande som

görs för registrering i person- och belastningsregistret för olika

underrättelser eller för statistik. I promemorian föreslås därför en regel

om att ett strafföreläggande skall kunna rättas utan att den som godkänt

föreläggandet ges tillfälle att yttra sig om det är uppenbart att rättelsen

saknar betydelse för honom.

När möjligheten till rättelse infördes föreslogs i lagrådsremissen en

bestämmelse som innebar att om den som godkänt föreläggandet

motsatte sig en rättelse skulle en sådan få göras endast om det var

uppenbart att rättelsen saknade betydelse för honom (prop. 1982/83:41).

Lagrådet kritiserade förslaget med hänvisning till att det med en sådan

ordning måste finnas en möjlighet att på ordinär väg överklaga ett beslut

om rättelse. I propositionen gjordes bedömningen att det inte fanns skäl

att införa särskilda överklaganderegler. Någon möjlighet att rätta ett

strafföreläggande om den som godkänt föreläggandet motsatte sig det

infördes inte.

Promemorians förslag innebär att den som har godkänt ett

strafföreläggande inte skall ges tillfälle att yttra sig om det anses

uppenbart att rättelsen saknar betydelse för honom. Något tillfälle att

motsätta sig en rättelse ges alltså inte. Detta kan sägas vara mer

långtgående än det förslag Lagrådet kritiserade i ovan angivna ärende.

Ett godkänt strafföreläggande gäller som en lagakraftvunnen dom och

grundar sig enbart på godkännandet. Försiktighet måste därför iakttas när

det gäller ändringar av det som har godkänts. Enligt regeringens mening

finns det starka skäl som talar för att ett beslut om rättelse bör kunna

överklagas. Det saknas emellertid nu underlag för ett slutgiltigt

ställningstagande i den frågan, liksom för hur det skulle lösas lagtekniskt.

Mot denna bakgrund bör den nuvarande ordningen bestå.

5 Sekretess för strafföreläggande och

ärenderegistrering

5.1 Nuvarande sekretessreglering för strafföreläggande

Sekretesslagen (1980:100) innehåller flera regler som rör

strafföreläggande.

I 5 kap. finns det regler om sekretess främst med hänsyn till intresset

att förebygga eller beivra brott. Enligt 5 kap. 1 § gäller sekretess bl.a. för

uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål, om det kan antas

att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den

framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

I 7 kap. finns det regler om sekretess med hänsyn främst till skyddet

för enskildas personliga förhållanden. Enligt 7 kap. 18 § första stycket 1

gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register

bl.a. för uppgift som har tillförts det särskilda register som förs över

strafförelägganden. Sekretessen är absolut. Sekretessen gäller dock inte

för registrering som avses i 15 kap. 1 §, dvs. för diarieföringsuppgifter.

Av 7 kap. 18 § andra stycket följer att sekretess inte heller gäller för

uppgift i ärende om strafföreläggande. Bestämmelserna i 14 kap. om

utlämnande till andra myndigheter och enskild är dessutom tillämpliga.

I 9 kap. finns det regler om sekretess med hänsyn främst till skyddet

för enskilds förhållanden av såväl personlig som ekonomisk art. Enligt

9 kap. 17 § första stycket gäller sekretess för uppgift om enskilds

personliga och ekonomiska förhållanden, om inte annat följer av 18 §,

bl.a.

 i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

 i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

 i åklagarmyndighets verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga,

utreda eller beivra brott,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider men.

I 9 kap. 18 § finns det bestämmelser om undantag från sekretessen en-

ligt 9 kap. 17 § första stycket. Sekretess gäller således inte för bl.a.

 beslut huruvida åtal skall väckas, beslut om att förundersökning inte

skall inledas och beslut om att förundersökning skall läggas ned samt

 uppgift i ärende om strafföreläggande.

Vidare upphör sekretessen att gälla, om uppgiften lämnas till domstol

med anledning av åtal, om inte sekretess för uppgiften skall gälla hos

domstolen enligt 16 §, eller uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i

målet eller finns i handling som har erhållits från annan myndighet där

sekretess gäller för uppgiften.

5.2 Nuvarande sekretessreglering för ärenderegistrering

5.2.1 Ärenderegistret Brådis

Alla brottmålsärenden som handläggs inom åklagarväsendet registreras i

ett datoriserat ärenderegister, Brådis. I registret antecknas således även

ärenden som leder till att strafföreläggande utfärdas.

Brådis förs med stöd av förordningen (1995:1006) om registerföring

vid åklagarmyndigheterna. Enligt 2 § förordningen får registret användas

för framställning av bl.a. strafförelägganden. Med stöd av 4 6 §§

registreras bl.a. personnummer och namn på brottsmisstänkta.

Målsättningen är att registret skall ha ett sådant innehåll att det skall vara

möjligt att i huvudsak följa handläggningen av samtliga brottmålsärenden

utan att behöva ta del av handlingarna i dessa.

Registret är konstruerat så att varje ärende kan omfatta en eller flera

misstänkta. För varje misstänkt i ett ärende läggs ett diarieblad upp. En

misstänkt person kan emellertid vara kopplad till ett eller flera diarieblad.

Ett diarieblad är uppdelat i tre delar, en övre del med i huvudsak

identitetsuppgifter om den misstänkte, en mellandel med uppgifter om

brottsmisstankarna samt en nedre del med dagboksanteckningar.

Dagboksdelen kan sägas utgöra själva brottmålsdiariet med alla viktigare

händelser registrerade i kronologisk ordning. Där registreras också vissa

uppgifter som inte utgör diarieföringsuppgifter enligt 15 kap. 1 och 2 §§

sekretesslagen. Som exempel kan nämnas olika beslut om tvångsmedel

som inte expedieras och tjänsteanteckningar. Mellandelen, eller

brottsmisstankedelen, innehåller uppgifter som återfinns i dagboksdelen,

men uppgifterna är strukturerade så att handläggningen för varje

brottsmisstanke kan följas från brottsdatum, datum när brottsanmälan

eller förundersökningsprotokoll inkom till datum för beslut i åtalsfrågan.

Även här förekommer uppgifter som inte är diarieföringsuppgifter enligt

15 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen. Av bilderna nedan framgår först hur

ett diarieblad kan se ut när man går in i systemet med

handläggarbehörighet och sedan hur samma diarieblad ser ut för

allmänheten.

5.2.2 Hur sekretessen beaktas

Det finns inga särskilda sekretessregler för uppgifter i ärenderegistret

Brådis. Uppgifter i brottmålsärenden kan emellertid vara föremål för

sekretess, främst enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen. Sådan

sekretess gäller förstås även för de uppgifter som registrerats i Brådis

som inte utgör rena diarieföringsuppgifter. I 9 kap. 18 § sekretesslagen

finns det bestämmelser om undantag från sekretessen enligt 9 kap. 17 §

första stycket, bl.a. i fråga om beslut om åtal skall väckas, om förunder-

sökning inte skall inledas eller beslut att lägga ned en förundersökning.

Sekretessreglerna i 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § beaktas för närvarande i

Brådisregistret genom att identitetsuppgifter rörande misstänkta och

parter, dvs. de uppgifter som återfinns i diariebladets övre del, normalt är

sekretessmarkerade. Diarieföringsuppgifter, dvs. uppgifterna i

dagboksdelen och brottsmisstankedelen är i princip alltid offentliga. De

uppgifter i brottsmisstankedelen och dagboksdelen som inte utgör

diarieföringsuppgifter enligt 15 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen är normalt

neutraliserade genom att själva identitetsuppgifterna är sekretessbelagda.

Detta medför att även övriga uppgifter i brottsmisstankedelen och

dagboksdelen kan hållas offentliga.

Andra uppgifter i registret än uppgifterna i diariebladets övre del kan

vid behov sekretessbeläggas. Detta kan vara fallet när förhållandena är så

speciella vid ett visst brott att man redan genom t.ex. brottsrubricering

och datumangivelse förstår vem den misstänkte är.

5.2.3 Särskild sekretessreglering av Brådis

Regeringens förslag: Åklagarmyndigheternas ärenderegister för

brottmål, Brådis, skall regleras i sekretesslagen (1980:100). Sekretess

skall gälla för uppgifter i registret om enskildas personliga och

ekonomiska förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas

utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men

(omvänt skaderekvisit). Sekretess skall inte gälla för de uppgifter som

hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 § sekretesslagen, dvs.

diarieföringsuppgifter.

I 17 kap. 18 § första stycket 1 sekretesslagen slopas undantaget från

sekretess för diarieföringsuppgifter i särskilt register över

strafförelägganden. Undantaget skall i stället regleras genom

bestämmelserna om sekretess för Brådis.

Promemorians förslag: I promemorian föreslås delvis en annan

sekretessreglering av uppgifterna i Brådis. Dessa delas upp i

personuppgifter, diarieföringsuppgifter och övriga uppgifter. För

personuppgifter föreslås sekretess med ett omvänt skaderekvisit gälla.

För övriga uppgifter, utom diarieföringsuppgifter, föreslås sekretess gälla

om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men om

uppgiften röjs (rakt skaderekvisit).

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Domstolsverket,

Datainspektionen och Ekobrottsmyndigheten godtar förslaget eller har

inget att invända mot det.

Domstolsverket avstyrker förslaget och anför att ett strafföreläggande

ersätter en dom, varför samma, starka intresse av offentlig insyn gäller

båda typer av ärenden. I en domstol, påpekar verket, är uppgiften om en

tilltalad i regel offentlig och sökbar i domstolens register tills den gallras.

Ekobrottsmyndigheten anser att absolut sekretess skall gälla för

samtliga uppgifter i Brådis utom för dem som hänför sig till registrering

som avses i 15 kap. 1 § sekretesslagen. Genom ändringen i 9 kap. 17 §

sekretesslagen från rakt till omvänt skaderekvisit (prop. 1997/98:97, bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276) måste, enligt Ekobrottsmyndigheten,

även avidentifierade uppgifter i Brådis handläggardelar sekretessbeläggas

och åklagaren göra en prövning varje gång allmänheten vill titta i

registret. Ekobrottsmyndigheten anser att regleringen blir svårhanterlig.

Enligt Ekobrottsmyndigheten är det tillräckligt att allmänheten med

ledning av diariet kan begära att få ta del av handlingarna eller uppgifter i

dem och att åklagaren då får pröva om handlingarna kan lämnas ut.

Datainspektionen förespråkar enklare regler än de som föreslås av

Riksåklagaren.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om huruvida Brådis skall

sekretessregleras har samband med hur sekretessen reglerats för polisens

register. Riksdagens ståndpunkt när det gäller polisens register är att

absolut sekretess skall gälla för belastningsregistret medan sekretess med

ett omvänt skaderekvisit skall gälla för övriga register, bl.a.

misstankeregistret (prop. 1997/98:97, bet. 1997/98:JuU20, rskr.

1997/98:276).

Om Brådis inte sekretessregleras blir uppgifterna i ärenden som slutar

som strafförelägganden offentliga. Detta följer av 9 kap. 18 §

sekretesslagen. Till skillnad från uppgifter om domar i domstolarnas

register framgår det av uppgifterna i Brådis vilka brott det gäller när ett

strafföreläggande har utfärdats och godkänts. Det skulle alltså kunna

utnyttjas som ett belastningsregister i otillbörligt syfte. Enligt

regeringens mening bör det därför införas regler om sekretess för

uppgifterna i Brådis.

 I promemorian föreslås som nämnts att sekretess skall gälla med

omvänt skaderekvisit för personuppgifter medan diarieföringsuppgifter

skall vara offentliga och övriga uppgifter omfattas av ett rakt

skaderekvisit. Genom att på detta sätt ha presumtion för offentlighet för

övriga uppgifter i brottsmisstanke- och dagboksdelen kan, enligt

promemorian, allmänheten följa handläggningen i ett ärende utan att den

misstänktes identitet avslöjas. Regeringen anser dock att det är osäkert

om en sådan uppdelning går att tillämpa.

För att en enskild person skall lida men krävs att uppgifterna kan

hänföras till en viss individ. Normalt kan man alltså lämna ut s.k.

avidentifierade uppgifter utan risk för men. I en handling som lämnas ut

kan man t.ex. stryka över namnet på en person som omnämns. Det kan

dock tänkas att en avidentifiering inte räcker för att hindra att sambandet

mellan individen och uppgiften kan spåras. Om det finns en sådan risk

eller inte får bedömas från fall till fall. Eftersom det är just kopplingen

mellan individen och uppgiften som är känslig är det olämpligt att ha

olika skaderekvisit för personuppgifter respektive övriga uppgifter, t.ex.

uppgifter om en brottsmisstanke. Om man har ett rakt skaderekvisit för

en uppgift om en brottsmisstanke, som lämnas ut, och det skulle visa sig

att en mottagare kan koppla ihop uppgifterna har man ju i praktiken

tillämpat ett rakt skaderekvisit också för personuppgiften. En uppgift om

en brottsmisstanke blir nämligen en personuppgift när den kan kopplas

ihop med en viss individ. Enligt regeringens mening bör uppgifterna

alltså inte delas upp i personuppgifter och övriga uppgifter. Om man inte

gör en sådan uppdelning kan uppgifterna regleras med samma form av

skaderekvisit. Detta innebär en betydligt enklare och mer överskådlig

reglering.

För uppgifter under förundersökningen gäller sekretess med ett omvänt

skaderekvisit enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen. Normalt är det strängare

sekretess för uppgifter i ett register än för uppgifter i t.ex. en

förundersökning. Det är alltså inte lämpligt att ha den lindrigare formen

av sekretess, dvs. ett rakt skaderekvisit, för uppgifterna i Brådis.

Ekobrottsmyndigheten har pekat på problem när allmänheten vill titta i

registret och förespråkat absolut sekretess. Enligt regeringens mening

kan problemen med sekretessen vid hanteringen inte anses väga tyngre

än riksdagens ställningstagande att den absoluta sekretessen skall gälla

bara för belastningsregister. Brådis kan visserligen innehålla en del

belastningsuppgifter men är främst ett ärende- och misstankeregister.

Uppgifterna i Brådis bör därför i stället regleras med ett omvänt

skaderekvisit. Sekretess bör inte gälla för diarieföringsuppgifter.

Diarieföringsuppgifter i särskilt register över strafförelägganden är

undantagna från sekretess enligt 7 kap. 18 § första stycket 1

sekretesslagen. Strafförelägganden diarieförs emellertid inte längre i

detta register utan i Brådis, se 12 § förordningen (1997:902) om register

över strafförelägganden. Undantaget i nämnda lagparagraf kan därmed

upphävas.

6 Sekretessen för uppgifter i belastnings-

registret

Regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) ändras så att det

klargörs att sekretessen för uppgift i belastningsregistret endast gäller i

verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret.

Ekosekretessutredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Riksåklagaren framhåller

dock att man i och för sig kan diskutera huruvida bestämmelsens

gällande lydelse bör tolkas. Rikspolisstyrelsen framför liknande

tankegångar och anför att förarbetena till den nya

polisregisterlagstiftningen inte entydigt ger vid handen att bestämmelsen

i 7 kap. 17 § sekretesslagen skall ges den vida tolkning som

Ekosekretessutredningen utgår från.

Skälen för regeringens förslag: I samband med den nya

lagstiftningen om polisens register (prop 1997/98:97, bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276) gjordes vissa ändringar i

sekretesslagen (SFS 1998:624). Tidigare gällde sekretess i verksamhet

som avsåg förande av eller uttag ur kriminal- och polisregister för uppgift

som tillförts registret. Sekretessen var absolut, dvs. något skaderekvisit

ställdes inte upp som villkor för sekretessen. Uppgifter från ett kriminal-

eller polisregister fick endast lämnas ut enligt vad som var särskilt

föreskrivet i kriminal- eller polisregisterlagstiftningen. För

registerutdragen gällde den sekretess som gäller i allmänhet för

verksamheten där utdragen förekommer. Endast i de fall reglerna om

överföring av sekretess i 13 kap. sekretesslagen var tillämpliga följde

sekretessen med uppgifterna.

De ändringar som gjordes i samband med lagstiftningen om polisens

register innebar att sekretessen lättades upp för uppgifter i polisregister.

Den absoluta sekretess som tidigare gällt för alla polisregister

avskaffades för alla register utom belastningsregistret.

Ekosekretessutredningen har påpekat att ändringarna i sekretesslagen

utformats på ett sätt som förmodligen inte varit avsett. Enligt utredningen

innebär nämligen ändringen i 7 kap. 17 § sekretesslagen, såsom

paragrafen utformats, att sekretessen för uppgift i belastningsregistret

inte längre är begränsad till verksamhet som avser förande av eller uttag

ur registret. Det skulle innebära att sekretessen följer uppgiften oavsett i

vilken verksamhet den förekommer, om det inte finns en

sekretessbrytande regel. Med utredningens synsätt bryts den absoluta

sekretessen endast hos domstol eftersom reglerna i 12 kap. 2 §

sekretesslagen innebär att viss sekretess, bl.a. enligt 7 kap. 17 §, inte

gäller vid domstol. Till skillnad från vad som tidigare gällt skulle alltså

den absoluta sekretessen för en uppgift som tillförts belastningsregistret

följa med uppgiften när den förekommer i t.ex. en förundersökning eller i

ett tillståndsärende. Det skulle innebära att förundersökningsmaterial

som innehåller någon uppgift från belastningsregistret måste selekteras.

Det skulle vidare få konsekvensen att en tillståndsmyndighet som lägger

en uppgift som tillförts belastningsregistret som grund för sitt beslut inte

skulle kunna åberopa detta i skälen för beslutet.

Avsikten med de ändringar i sekretesslagstiftningen som gjordes i

samband med lagstiftningen om polisens register var inte att åstadkomma

någon förändring i fråga om sekretessens räckvidd. Även om man, som

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen antyder, möjligen kan diskutera hur

gällande lydelse av 7 kap. 17 § sekretesslagen skall tolkas bör

bestämmelsen således ändras så att det klart framgår att den absoluta

sekretessen för uppgifter i belastningsregistret endast gäller i verksamhet

som avser förande av eller uttag ur registret.

Enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgift som

tillförs register. Av förarbetena till sekretesslagen framgår att det innebär

att sekretessen även gäller för uppgift som har avförts från ett register

(prop. 1979/80:2 Del A, s 213 f.). Tidigare avfördes vissa uppgifter från

polis- och kriminalregister efter viss tid och lagrades i stället på

magnetband. Förfarandet kallades avställning. Eftersom uppgifter i

fortsättningen skall gallras, dvs. förstöras efter viss tid, i stället för att

avföras från registret behöver sekretessen inte längre omfatta avförda

uppgifter. Sekretessen bör därför gälla för uppgift i registret och inte för

uppgift som tillförts registret.

7 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen syftar till effektivare handläggning i flera avseenden hos

åklagarmyndigheterna. De kommer därför att på sikt innebära

besparingar. För att kunna införa ett system med elektroniska signaturer

behöver de befintliga dataprogrammen utvecklas och nya program köpas

in. Kostnaderna för detta kan beräknas till högst 500 000 kr och kan

finansieras inom ramen för befintliga medel.

8 Ikraftträdande

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000. Äldre bestämmelser

bör tillämpas på strafförelägganden som utfärdats före ikraftträdandet.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

48 kap.

3 §

Har ett föreläggande enligt detta kapitel utfärdats till godkännande inom

viss tid, får frågan om ansvar för brottet tas upp på nytt innan denna tid

har gått ut endast om den misstänkte har förklarat att han inte godkänner

föreläggandet.

Har ett föreläggande godkänts, gäller det som en dom som har vunnit

laga kraft.

Första stycket reglerar förhållandet när ett strafföreläggande, eller ett

föreläggande om ordningsbot, har utfärdats för att godkännas inom viss

tid. I stycket har det införts en ny regel som innebär att det inte blir

nödvändigt att vänta till dess tidsfristen har gått ut innan ett nytt beslut i

frågan om ansvar för brottet tas upp på nytt. Åklagaren kan t.ex. ansöka

om stämning omedelbart när ett bestridande kommer in.

6 §

Ett strafföreläggande skall innehålla uppgift om

1. den åklagare som har utfärdat föreläggandet,

2. den misstänkte,

3. brottet med angivande av tid och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs för att känneteckna det,

4. den eller de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller brottet,

5. det straff och den särskilda rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte, och

6. det enskilda anspråk som föreläggs den misstänkte med uppgift om

målsäganden och de omständigheter som anspråket grundar sig på.

Av paragrafen framgår vilka uppgifter som skall finnas i ett

strafföreläggande. Kravet på skriftlighet och undertecknande i det

tidigare första stycket har tagits bort. I stället har en ny första punkt

införts som innebär att det skall framgå vem som har utfärdat

föreläggandet. Ändringarna har föranletts av att ett strafföreläggande

skall kunna sättas upp i form av ett elektroniskt dokument och behandlas

närmare i avsnitt 4.2.

7 §

Utfärdas ett strafföreläggande till godkännande inom viss tid, skall den

misstänkte ges

1. upplysning om sättet för godkännande och om den tid som fastställts

för detta, och

2. upplysning att, om godkännande inte sker, åtal kan äga rum efter

utgången av den fastställda tiden.

Paragrafen innehåller regler om vilka uppgifter som, utöver 6 §, skall

ingå i ett strafföreläggande när det utfärdats för godkännande inom viss

tid. I bestämmelsens inledning anges inte längre på vilket sätt

upplysningar skall lämnas till den misstänkte. Detta framgår i stället av

8 §. Ändringen har föranletts av att ett föreläggande skall kunna utfärdas

i form av ett elektroniskt dokument.

8 §

Ett skriftligt besked med strafföreläggandets innehåll och sådana

upplysningar som anges i 7 § skall lämnas eller sändas till den

misstänkte.

Paragrafen har ändrats på det sättet att själva strafföreläggandet inte

behöver lämnas eller sändas till den misstänkte. När åklagaren har satt

upp föreläggandet i form av ett elektroniskt dokument är det tillräckligt

att ett skriftlig besked med strafföreläggandets innehåll m.m. lämnas eller

sänds. Att sända själva föreläggande kommer alltså bara i fråga när

åklagaren har satt upp föreläggandet på annat sätt än i form av ett

elektroniskt dokument.

9 §

Strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar

och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen

och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda

anspråk som upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem

som skall motta sådan förklaring meddelas av regeringen.

I paragrafen ges bestämmelser om hur ett strafföreläggande godkänns.

Andra stycket innehöll tidigare en regel om att ett godkännande som

inte gjordes på själva föreläggandet endast var giltigt om det klart

framgick vilket föreläggande det avsåg. Denna regel har tagits bort

eftersom det normalt inte längre skall vara föreläggandet som skickas,

utan ett besked med föreläggandets innehåll. Att ett godkännande

otvetydigt måste avse ett visst föreläggande ligger i sakens natur.

11 §

Ett strafföreläggande kan också godkännas genom att hela beloppet

betalas till den myndighet som regeringen bestämmer, utan att skriftligt

godkännande skett, om föreläggandet avser endast böter eller böter och

särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet.

Betalning enligt första stycket skall inte anses som ett godkännande,

om det framgår att den misstänkte inte har avsett att godkänna

föreläggandet.

Paragrafen innehåller regler om när ett strafföreläggande kan godkännas

genom betalning.

I första stycket har det införts en ny regel som gör det möjligt att

godkänna ett föreläggande genom betalning även i fråga om annan

särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet än avgift enligt

lagen om brottsofferfond. Paragrafen har i övrigt bearbetats redaktionellt.

12 §

Ett godkännande är utan verkan om det sker sedan åklagaren har

1. utfärdat stämning, stämningsansökan eller ett nytt

strafföreläggande,

2. beslutat att inte väcka åtal för brottet, eller

3. beslutat att lägga ned eller inte inleda en förundersökning.

Av paragrafen framgår att ett godkännande inte gäller om det inkommer

till behörig myndighet efter det att åklagaren på nytt har tagit upp frågan

om ansvar för brottet. Paragrafen har kompletterats så att ett

godkännande är utan verkan oavsett vilket slags beslut åklagaren har

fattat. Paragrafen har i övrigt bearbetats redaktionellt.

17 §

Bestämmelserna i 6 § 2, 3 och 5 samt i 7, 9, 11 och 12 a §§ gäller även

i fråga om föreläggande av ordningsbot. Vad som sägs om åklagare i 12 a

§ skall därvid i stället avse polisman.

Paragrafen gäller föreläggande av ordningsbot och har justerats på grund

av ändringen i 6 §.

9.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

7 kap.

17 §

Sekretess gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur

register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister för

uppgift i registret. Om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är

föreskrivet i den lagen och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i

förordningar som har stöd i dessa lagar.

Sekretess gäller också i verksamhet som avser förande av eller uttag ur

register som förs enligt lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet. Om utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i nämnda lag eller i förordning som har stöd i den

lagen.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt

första stycket i högst sjuttio år.

Föreskrifterna i 14 kap. gäller inte i fråga om sekretessen enligt denna

paragraf.

Ändringen behandlas i avsnitt 6 och innebär ett klargörande av att den

absoluta sekretessen som gäller för uppgifter i belastningsregistret endast

gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret.

18 §

I annat fall än som avses i 17 § eller 9 kap. 17 § första stycket 6 eller 7

gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register

1. för uppgift som har tillförts särskilt register, som förs över

strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot,

2. för annan uppgift hos Rikspolisstyrelsen, som angår brott eller den

som har misstänkts, åtalats eller dömts för brott, om uppgiften har

lämnats dit för databehandling inom rättsväsendets informationssystem i

annat register än som avses i 1,

3. för belastningsuppgift som har tillförts körkortsregistret,

4. för uppgift som har tillförts särskilt register som författningsenligt

förs hos myndighet angående brott eller tjänsteförseelser begångna av

personer som är eller har varit verksamma hos myndigheten.

Sekretessen enligt första stycket 1 gäller inte i ärende om

strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot.

Sekretess gäller hos Luftfartsverket i verksamhet, som avser förande

av eller uttag ur certifikatregistret, för uppgift som angår brott eller

enskilds hälsotillstånd, om det kan antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst

sjuttio år.

Paragrafen reglerar sekretess i verksamhet som avser förande av eller

uttag ur vissa register angående brott m.m. Ändringen i första stycket 1

görs på grund av att de särskilda register som förs över strafföreläggande

enligt förordningen (1997:902) inte längre innehåller några

diarieföringsuppgifter. Dessa förs i stället i åklagarmyndighetens

ärenderegister, Brådis, enligt förordningen (1995:1006) om registerföring

vid åklagarmyndigheterna. Undantaget för uppgifterna som hänför sig till

registrering som avses i 15 kap. 1 § behövs därför inte.

9 kap.

17 §

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska

förhållanden, om inte annat följer av 18 §,

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild

personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över brottmål som förs av

åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som

avses i 15 kap. 1 §,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och

i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i

denna lag. Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt

vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess för uppgifter i

förundersökningar och olika register m.m. till skydd för enskildas

intressen.

I första stycket har en ny punkt 9 införts. Den reglerar sekretessen för

åklagarmyndigheternas ärenderegister Brådis. Bestämmelsen har

motiverats i avsnitt 5.2.3.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 48 kap 3, 6 9 samt 12 a §§ rättegångsbalken

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

48 kap.

3 §

Har föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får frågan om ansvar

för brottet ej upptagas på nytt

förrän denna tid utgått.

Har föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får frågan om ansvar

för brottet inte upptas på nytt

förrän denna tid utgått, om inte den

misstänkte dessförinnan förklarat

att han inte godkänner

föreläggandet.

Har föreläggande godkänts,

gäller det som dom vilken har

vunnit laga kraft.

Har föreläggande godkänts,

gäller det som dom vilken har

vunnit laga kraft.

6 §

Strafföreläggande avfattas

skriftligen och undertecknas av

åklagaren.

Strafföreläggande skall

innehålla uppgift om

Föreläggandet skall innehålla

uppgift om

1. den åklagare som utfärdat

föreläggandet

1. den misstänkte

2. den misstänkte

2. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det.

3. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det.

3. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet.

4. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet.

4. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte,

5. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte,

5. det enskilda anspråk, som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

6. det enskilda anspråk, som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

7 §

Utfärdas strafföreläggande till

godkännande inom viss tid, skall

den misstänkte genom anteckning i

föreläggandet eller på annat sätt

givas

Utfärdas strafföreläggande till

godkännande inom viss tid, skall

den misstänkte ges

upplysning om sättet för godkännande och om den tid som fastställts

härför,

upplysning att, om godkännande ej sker, åtal kan äga rum efter

utgången av den fastställda tiden.

8 §

Strafföreläggande lämnas eller

sändes till den misstänkte.

Skriftligt besked, som upptar

strafföreläggandets innehåll och

sådana upplysningar som anges i 7

§ skall lämnas eller sändas till den

misstänkte.

Regeringen äger förorda att i

stället för föreläggandet får

lämnas eller sändas skriftligt

besked, som upptager

föreläggandets innehåll och sådana

upplysningar som anges i 7 §.

9 §

Strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar

och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen

och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda

anspråk som upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem

som skall motta en sådan förklaring meddelas av regeringen.

Godkännande, som tecknas på

annan handling än föreläggandet,

gäller endast om det klart framgår

vilket föreläggande som avses.

Avser ett strafföreläggande inte

annat än böter eller böter och

avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond och betalas hela

beloppet till myndighet, som

regeringen bestämmer, utan att

skriftligt godkännande skett, anses

betalningen som godkännande, om

det inte framgår att den misstänkte

inte har avsett att godkänna

föreläggandet.

Godkännande av

strafföreläggande kan, förutom på

sätt som anges i 9 §, ske genom att

den misstänkte betalar de belopp

som upptagits i ett

strafföreläggande i form av böter,

avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond och särskild

rättsverkan som innebär

betalningsskyldighet, till

myndighet som regeringen

bestämmer. Betalning skall dock

inte anses utgöra godkännande,

om det framgår att den misstänkte

inte har avsett att godkänna

föreläggandet.

12 §

Godkännande, som sker sedan

åklagaren utfärdat stämning eller

stämningsansökan, är utan verkan.

Godkännande, som sker sedan

åklagaren utfärdat stämning,

stämningsansökan eller nytt

strafföreläggande, eller beslutat

att inte väcka åtal för brottet, är

utan verkan.

12 a §

Om åklagaren finner att ett

strafföreläggande, som har

godkänts, innehåller en uppenbar

oriktighet till följd av åklagarens

eller någon annans skrivfel,

räknefel eller liknande

förbiseende, skall han, sedan den

som har godkänt föreläggandet

har getts tillfälle att yttra sig,

besluta om rättelse av

föreläggandet

Om åklagaren finner att ett

strafföreläggande, som har

godkänts, innehåller en uppenbar

oriktighet till följd av åklagarens

eller någon annans skrivfel,

räknefel eller liknande

förbiseende, skall han besluta om

rättelse av föreläggandet. Innan

rättelse får ske skall den som

godkänt föreläggandet ges tillfälle

att yttra sig, om det inte är

uppenbart att rättelsen saknar

betydelse för honom.

Rättelse får inte göras, om den

som har godkänt föreläggandet

motsätter sig det.

Rättelse får inte göras, om den

som har godkänt föreläggandet

motsätter sig det.

En rättelse får inte innebära att

straffet höjs.

En rättelse får inte innebära att

straffet höjs eller att en gärning

hänförs under en strängare

straffbestämmelse.

Denna lag träder i kraft den xxxx 1998.

2 Förslag till lag om ändring i ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 18 § sekretesslagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

18 §

I annat fall än som avses i 17 §

gäller sekretess i verksamhet som

avser förande av eller uttag ur

register

I annat fall än som avses i 17 §

gäller sekretess i verksamhet som

avser förande av eller uttag ur

register

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register över

strafföreläggande och

föreläggande av ordningsbot, och

inte hänför sig till registrering

som avses i 15 kap. 1 §,

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register över

strafföreläggande och

föreläggande av ordningsbot, om

det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att den enskilde eller

någon annan honom närstående

lider men om uppgiften röjs.

2. för annan uppgift hos

Rikspolisstyrelsen som angår brott

eller den som har misstänkts,

åtalats eller dömts för brott, om

uppgiften har lämnats dit för

databehandling inom

rättsväsendets informationssystem

i annat register än som avses i 2 3.

2. för annan uppgift hos

Rikspolisstyrelsen om angår brott

eller den som har misstänkts,

åtalats eller dömts för brott, om

uppgiften har lämnats dit för

databehandling inom

rättsväsendets informationssystem

i annat register än som avses i 2 3.

3. för belastningsuppgift som

har tillförts körkortsregistret,

3. för belastningsuppgift som

har tillförts körkortsregistret,

4. för uppgift som har tillförts

särskilt register som

författningsenligt förs hos

myndighet angående brott eller

tjänsteförseelser begångna av

personer som är eller har varit

verksamma hos myndigheten,

Sekretessen enligt första stycket 1.

gäller inte i ärende om

strafföreläggande eller

föreläggande av ordningsbot.

4. för uppgift som har tillförts

särskilt register som

författningsenligt förs hos

myndighet angående brott eller

tjänsteförseelser begångna av

personer som är eller har varit

verksamma hos myndigheten,

Sekretessen enligt första stycket 1.

gäller inte i ärende om

strafföreläggande eller

föreläggande av ordningsbot.

Sekretess gäller hos

åklagarmyndigheterna för de

personuppgifter regeringen

föreskriver, som tillförts särskilt

ärenderegister över brottmål, om

det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider

men om uppgiften röjs. Sekretess

gäller inte för uppgifter som

hänför sig till registrering som

avses i 15 kap. 1 §. Sekretess

gäller däremot för övriga

uppgifter, som tillförts särskilt

ärenderegister över brottmål, om

det kan antas att den enskilde eller

någon honom närstående lider

men om uppgiften röjs

Sekretess gäller hos

luftfartsverket i verksamhet, som

avser förande av eller uttag ur

certifikatregistret för uppgift som

angår brott eller enskilds

hälsotillstånd, om det kan antas att

den enskilde eller någon honom

närstående lider men om uppgiften

röjs.

Sekretess gäller hos

luftfartsverket i verksamhet, som

avser förande av eller uttag ur

certifikatregistret för uppgift som

angår brott eller enskilds

hälsotillstånd, om det kan antas att

den enskilde eller någon honom

närstående lider men om uppgiften

röjs.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över promemorian Förslag till ändringar i

rättegångsbalken m.fl. författningar för en rationellare

handläggning av strafförelägganden

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän (JO), Göteborgs

tingsrätt, Justitiekanslern, Domstolsverket, Åklagarmyndigheten i

Malmö, Åklagarmyndigheten i Linköping, Åklagarmyndigheten i Växjö,

Åklagarmyndigheten i Malmö, Åklagarmyndigheten i Stockholm,

Åklagarmyndigheten i Göteborg, Åklagarmyndigheten i Västerås,

Åklagarmyndigheten i Sundsvall och Umeå, Ekobrottsmyndigheten,

Rikspolisstyrelsen, Brottsförebyggande rådet, Datainspektionen,

Statskontoret, Generalltullstyrelsen, Riksskatteverket, Riksarkivet,

Sveriges Advokatsamfund.

Ekosekretessutredningens lagförslag

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap. sekretesslagen (1980:100)

17 §

Sekretess gäller för uppgift som

har tillförts register som förs

enligt lagen (1998:620) om

belastningsregister. Om

utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i den lagen

och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Sekretess gäller för verksamhet

som avser förande av eller uttag

ur register enligt lagen (1998:620)

om belastningsregister för uppgift i

registret. Om utlämnande av sådan

uppgift gäller vad som är

föreskrivet i den lagen och i

säkerhetsskyddslagen (1996:627)

samt i förordningar som har stöd i

dessa lagar

Sekretess gäller också i verksamhet som avser förande av eller uttag ur

register som förs enligt lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet. Om utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i nämnda lag eller i förordning som har stöd i den

lagen.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt första

stycket i högst sjuttio år.

Föreskrifterna i 14 kap. gäller inte i fråga om sekretessen enligt denna

paragraf.

Kommentar Ändringen innebär att sekretessen för belastningsregistret

och uppgifter i detta regleras efter samma modell som andra

integritetskänsliga register och på i huvudsak samma sätt som före

lagändringen. Dock har den ändringen gjorts att sekretessen skall gälla

för de uppgifter som finns i registret, inte för alla uppgifter som har

tillförts detta. Motivet för detta framgår av Registerutredningens förslag

(s 334). Den absoluta sekretessen gäller också hos de myndigheter som

har direktåtkomst till registret, såvitt gäller verksamheten med uttag ur

registret. Däremot följer sekretessen inte med uppgiften sedan den lämnat

denna verksamhet. Då gäller i stället, liksom tidigare, de sekretessregler

som allmänt gäller för den verksamhet i vilken registeruppgiften

förekommer. För polisen, åklagarna, tullen och andra myndigheter som

har brottsutredande och brottsbeivrande uppgifter gäller sekretess med

omvänt skaderekvisit enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen.

Lagen (1998:620) om belastningsregister

2 §

Belastningsregistret skall föras

för att ge information om sådana

belastningsuppgifter som behövs i

verksamhet hos

Belastningsregistret skall föras

för att ge information om sådana

belastningsuppgifter som behövs i

verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att förebygga, upptäcka och utreda

brott,

1. polis- och tullmyndigheter för

att förebygga, upptäcka och utreda

brott,

2. åklagarmyndigheter för beslut

om förundersökning och åtal samt

för utfärdande av

strafföreläggande,

2. åklagarmyndigheter för beslut

om förundersökning eller för

annan utredning enligt reglerna

om förundersökning i brottmål, för

talan vid domstol, samt för

utfärdande av strafföreläggande,

3. allmänna domstolar för

straffmätning och val av påföljd

och

3. allmänna domstolar för

straffmätning och val av påföljd

och

4. polismyndigheter och andra

myndigheter vid sådan

lämplighetsprövning,

tillståndsprövning eller annan

prövning som anges i författning.

4. polismyndigheter och andra

myndigheter vid sådan

lämplighetsprövning,

tillståndsprövning eller annan

prövning som anges i författning.

Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är

av särskild betydelse i dennes verksamhet.

Kommentar Ändringen innebär att åklagare kan få tillgång till

uppgifter ur belastningsregistret för alla typer av talan i domstol,

exempelvis talan om näringsförbud eller rådgivningsförbud som förs

utan samband med åtal, för talan om besöksförbud och för talan om

ändring av påföljd enligt 38 kap. brottsbalken. Vidare kan utdrag begäras

i de fall det ankommer på åklagare att göra utredning enligt reglerna om

förundersökning, t.ex. vid utlämning för brott.

Lagen (1998:621) om misstankeregister

2 §

Misstankeregistret skall föras

för att underlätta tillgången till

sådana uppgifter om skälig

misstanke om brott som behövs i

verksamhet hos

Misstankeregistret skall föras

för att underlätta tillgången till

sådana uppgifter om skälig

misstanke om brott som behövs i

verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att samordna förundersökningar

mot en person och för att

förebygga, upptäcka och utreda

brott

1. polis- och tullmyndigheter för

att samordna förundersökningar

mot en person och för att

förebygga, upptäcka och utreda

brott

2. åklagarmyndigheter för beslut

om förundersökning och åtal och

2. åklagarmyndigheter för beslut

om förundersökning, eller för

annan utredning enligt reglerna

om förundersökning i brottmål, för

talan vid domstol och

3. polismyndigheter och andra

myndigheter vid sådan

lämplighetsprövning,

tillståndsprövning eller annan

prövning som anges i författning.

3. polismyndigheter och andra

myndigheter vid sådan

lämplighetsprövning,

tillståndsprövning eller annan

prövning som anges i författning.

Registret får användas också för att enskild lämna uppgifter som är av

särskild betydelse i dennes verksamhet.

Kommentar Ändringen har kommenterats under förslaget till ändring

i lagen om belastningsregister. Utöver de ändamål som har nämnts där

kan åklagare behöva utdrag ur misstankeregister för vissa frågor om

internationell rättshjälp.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över Ekosekretessutredningens promemoria Vissa

konsekvenser av ändringar i sekretesslagen i samband

med den nya lagstiftningen om polisens register

Remisyttranden har avgetts av Justitiekanslern, Kammarrätten i

Stockholm, Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Rikspolisstyrelsen,

Datainspektionen, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Skåne

län, Uppsala universitet, Juridiska fakulteten.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 48 kap. 3, 6 9, 11, 12 och 17 §§

rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

48 kap.

3 §

Har föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får fråga om ansvar

för brottet ej upptagas på nytt

förrän denna tid utgått.

Har ett föreläggande enligt detta

kapitel utfärdats till godkännande

inom viss tid, får frågan om

ansvar för brottet tas upp på nytt

innan denna tid har gått ut endast

om den misstänkte har förklarat

att han inte godkänner

föreläggandet.

Har föreläggande godkänts,

gäller det som dom vilken har

vunnit laga kraft.

Har ett föreläggande godkänts,

gäller det som en dom som har

vunnit laga kraft.

6 §

Strafföreläggande avfattas

skriftligen och undertecknas av

åklagaren.

Ett strafföreläggande skall

innehålla uppgift om

Föreläggandet skall innehålla

uppgift om

1. den åklagare som har utfärdat

föreläggandet,

1. den misstänkte,

2. den misstänkte,

2. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det,

3. brottet med angivande av tid

och plats för dess begående samt

övriga omständigheter som behövs

för att känneteckna det,

3. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet,

4. den eller de bestämmelser

som är tillämpliga när det gäller

brottet,

4. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte,

5. det straff och den särskilda

rättsverkan, som föreläggs den

misstänkte,

5. det enskilda anspråk som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

6. det enskilda anspråk som

föreläggs den misstänkte med

uppgift om målsäganden och de

omständigheter som anspråket

grundar sig på.

7 §

Utfärdas strafföreläggande till

godkännande inom viss tid, skall

den misstänkte genom anteckning i

föreläggandet eller på annat sätt

givas

Utfärdas ett strafföreläggande

till godkännande inom viss tid,

skall den misstänkte ges

upplysning om sättet för

godkännande och om den tid som

fastställts härför,

1. upplysning om sättet för

godkännande och om den tid som

fastställts för detta, och

upplysning att, om

godkännande ej sker, åtal kan äga

rum efter utgången av den

fastställda tiden.

2. upplysning att, om

godkännande inte sker, åtal kan

äga rum efter utgången av den

fastställda tiden.

8 §

Strafföreläggande lämnas eller

sändes till den misstänkte.

Regeringen äger förordna att i

stället för föreläggandet får

lämnas eller sändas skriftligt

besked, som upptager

föreläggandets innehåll och

sådana upplysningar som anges i

7 §.

Ett skriftligt besked med

strafföreläggandets innehåll och

sådana upplysningar som anges i

7 § skall lämnas eller sändas till

den misstänkte.

9 §

Strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar

och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen

och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda

anspråk som upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem

som skall motta sådan förklaring meddelas av regeringen.

Godkännande, som tecknas på

annan handling än föreläggandet,

gäller endast om det klart framgår

vilket föreläggande som avses.

11 §

Avser ett strafföreläggande inte

annat än böter eller böter och

avgift enligt lagen (1994:419) om

brottsofferfond och betalas hela

beloppet till myndighet, som

regeringen bestämmer, utan att

skriftligt godkännande skett, anses

betalningen som godkännande, om

det inte framgår att den misstänkte

inte har avsett att godkänna

föreläggandet.

Ett strafföreläggande kan också

godkännas genom att hela

beloppet betalas till den myndighet

som regeringen bestämmer, utan

att ett skriftligt godkännande skett,

om föreläggandet avser endast

böter, eller böter och särskild

rättsverkan som innebär

betalningsskyldighet.

Betalning enligt första stycket

skall inte anses som ett

godkännande, om det framgår att

den misstänkte inte har avsett att

godkänna föreläggandet.

12 §

Godkännande, som sker sedan

åklagaren utfärdat stämning eller

stämningsansökan, är utan verkan.

Ett godkännande är utan verkan

om

1. det sker sedan åklagaren har

utfärdat stämning,

stämningsansökan eller ett nytt

strafföreläggande,

2. det sker sedan åklagaren har

beslutat att inte väcka åtal för

brottet, eller

3. åklagaren har beslutat att

lägga ned eller inte inleda en

förundersökning.

17 §

Bestämmelserna i 6 § andra

stycket 1, 2 och 4 samt i 7, 9, 11

och 12 a §§ gäller även i fråga om

föreläggande av ordningsbot. Vad

som sägs om åklagare i 12 a §

skall därvid i stället avse polisman.

Bestämmelserna i 6 § 2, 3 och 5

samt i 7, 9, 11 och 12 a §§ gäller

även i fråga om föreläggande av

ordningsbot. Vad som sägs om

åklagare i 12 a § skall därvid i

stället avse polisman.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. I fråga om strafförelägganden

och ordningsbot som utfärdats före ikraftträdandet tillämpas äldre

bestämmelser.

2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 17 och 18 §§ samt 9 kap. 17 §

sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

17 §2

Sekretess gäller för uppgift som

har tillförts register som förs

enligt lagen (1998:620) om

belastningsregister. Om

utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i den lagen

och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Sekretess gäller i verksamhet

som avser förande av eller uttag

ur register som förs enligt lagen

(1998:620) om belastningsregister

för uppgift i registret. Om

utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i den lagen

och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Sekretess gäller också i verksamhet som avser förande av eller uttag ur

register som förs enligt lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet. Om utlämnande av sådan uppgift gäller

vad som är föreskrivet i nämnda lag eller i förordning som har stöd i den

lagen.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt första

stycket i högst sjuttio år.

Föreskrifterna i 14 kap. gäller inte i fråga om sekretessen enligt denna

paragraf.

18 §3

 I annat fall än som avses i 17 § eller 9 kap. 17 § första stycket 6 eller 7

gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register, som förs över

strafföreläggande och

föreläggande av ordningsbot, och

inte hänför sig till registrering

som avses i 15 kap. 1 §,

1. för uppgift som har tillförts

särskilt register, som förs över

strafföreläggande och

föreläggande av ordningsbot,

2. för annan uppgift hos Rikspolisstyrelsen, som angår brott eller den

som har misstänkts, åtalats eller dömts för brott, om uppgiften har

lämnats dit för databehandling inom rättsväsendets informationssystem i

annat register än som avses i 1,

3. för belastningsuppgift som har tillförts körkortsregistret,

4. för uppgift som har tillförts särskilt register som författningsenligt

förs hos myndighet angående brott eller tjänsteförseelser begångna av

personer som är eller har varit verksamma hos myndigheten.

Sekretessen enligt första stycket 1 gäller inte i ärende om

strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot.

Sekretess gäller hos Luftfartsverket i verksamhet, som avser förande

av eller uttag ur certifikatregistret, för uppgift som angår brott eller

enskilds hälsotillstånd, om det kan antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

9 kap.

17 §4

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska

förhållanden, om inte annat följer av 18 §

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild

personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över

brottmål som förs av

åklagarmyndigheten, om uppgiften

inte hänför sig till registrering

som avses i 15 kap. 1 §,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och

i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i

denna lag. Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt

vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-02-21

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 10 februari 2000 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i rättegångsbalken,

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Tore

Gissin och kanslirådet Annika Lowén.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 9 mars 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Laila Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:67 Effektivare handläggning

av strafförelägganden m.m.

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1994:1412 (jfr 1995:1162).

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1974:573.

 Senaste lydelse 1994:1412 (jfr 1995:1162).

 Senaste lydelse 1994:420.

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1982:1123.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1998:624 (jfr 1999:77).

3 Senaste lydelse 1998:624 (jfr 1999:77).

4 Senaste lydelse 1999:407.

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1994:1412 (jfr 1995:1162).

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1974:573.

 Senaste lydelse 1994:1412 (jfr 1995:1162).

 Senaste lydelse 1994:420.

 Senaste lydelse 1968:193.

 Senaste lydelse 1982:1123.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1998:624 (jfr 1999:77).

3 Senaste lydelse 1998:624 (jfr 1999:77).

4 Senaste lydelse 1999:407.

Prop. 1999/2000:67

31

1

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 1

36

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 1

35

 Bilaga 2

39

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 2

40

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 3

 Bilaga 5

49

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 4

48

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:67

Prop. 1999/2000:67

Bilaga 6