Regeringens proposition      ,

1990/91:116    ,     :::;:    / 

om en gemensam nordisk arbetsmarknad för personer med högre utbildning

Prop. .., . 1990/91:116

Regeringen överlämnar denna f)roposifion tili'riksdagen.'

'

Föredragande vid regeringssanunanträdet har varit cheferna för jiistitié-och utbildningsdepartementen samt statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Stockholm den 21 februari 1991 På regeringens vägnar Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Laila Freivalds

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner en överenskommelse mel­lan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om en gemensam nordisk arbetsmarknad för personer som har en högre, behörighetsgivande utbild­ning pä minst tre år.

Regeringen föreslår som en följd av den nordiska överenskommelsen alt det i rättegångsbalken uppställda kravet på att ledamöter i Sveriges advokat­samfund skall vara svenska medborgare ändras så att med svenskt medbor­garskap jämställs medborgarskap i något av de andra nordiska länderna.

Vidare föreslås i propositionen att den som har blivit auktoriserad som advokat i ett annat nordiskt land skall ha rätt att - på de villkor som anges i den noriliska överenskommelsen - bli antagen som ledamot av Sveriges ad­vokatsamfund.

I piopositionen föresliis också att nordiska utbildningar som motsvarar den svenska kantorse,\anien och högskoleexamen på kyrkoinusikerlinjen skall ge behörighet att anställas på en tjänst som kantor eller organist i enlig­het med vad som föreskrivs i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyr­kan.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1991.

Denna proposition har utformats och skrivits på det nya sätt som första gången användes under riksmötet 1989/90 i propositionen om forskning (prop. 1989/90:90). Den nya utformningen syftar till att vinna erfarenheter för en eventuell övergång till en ändamålsenligare utformning av regeringens förslag m.m. till riksdagen. Bl.a. skall pro­positioner med förslag som har beretts inom flera departeinent bli mer lätlöverskådliga och lättlästa.

Det regeringen vill alt riksdagen skall ta ställning lill eller åtgärda återfinns under rubriken Ärendet tUt rik.sdagen, vilket således motsva­rar den tidigare rubriken Hemställan.

Prop. 1990/91:116

Proposition om en gemensam nordisk

Prop.

arbetsmarknad för personer med högre utbildning       1990/91:116

1 Inledning

Nordiska ministerrådet har utarbetat ett förslag till överenskommelse mel­lan de nordiska länderna om en nordisk arbetsmarknad för personer som har en behörighetsgivande, högre utbildning på minst tre år. Förslaget, som har remissbehandlats inom de nordiska länderna, behandlades av Nordiska rå­det vid dess 38:e session i Reykjavik år 1990. Nordiska rådet rekommende­rade därvid regeringarna i de nordiska länderna att ingå en överenskom­melse i enlighet med förslaget. Överenskommelsen, som undertecknades den 24 oktober 1990, träder i kraft 30 dagar efter den dag då samtliga nor­diska länder har meddelat det danska utrikesministeriet att överenskommel­sen har godkänts.

Överenskommelsen finns uppriittad på svenska, danska, finska, isländska och norska. Alla texter har lika giltighet. Överenskoninielsen och en för­teckning över de remissinstanser som har yttrat sig över Nordiska ministerrå­dets förslag till 

overenskonimel.se

finns fogade till propositionen som bilaga 1 och bilaga 2.

För att Sverige skall kimna tillträda överenskommelsen måste vissa lag­ändringar göras, bl.a. vad gäller medborgarskap för advokater. 1 det föl­jande lämnas en redogörelse för dels innehållet i överenskommelsen (avsnitt 3), dels de lagiindringar som måste göras för att Sverige skall leva upp till de krav som överenskommelsen ställer (avsnitt 5 och 6).

Ett utkast lill lagrådsreniiss har under hösten 1990 remitterats till justitie­kanslern, Stockholms tingsrätt, Svea hovrätt och Sveriges advokatsamfund. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr 90-1577 i justitiede­partementet).

Regeringen beslutade den 25 oktober 1990 att inhämta lagrådels yttrande över lagförslagen. De till lagrådet remitterade lagförslagen redovisas i bi­laga 3. Lagrådet har den 30 oktober 1990 lämnat de remitterade förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande är fogat till propositionen som bilaga 4. 1 förhållande till lagrådsremissen har några redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

2 Bakgrund

2.1 Arbetsmarknaden i Sverige och övriga Norden

Redan år 1954 träffade Danmark. Finland, Norge och Sverige en överens­kommelse om en gemensam arbetsmarknad. Överenskommelsen ifinebar bl.a. att arbetstillstånd inte krävs av medborgare i någon av staterna för att arbeta i annat nordiskt land. Syftet var att underlätta rörligheten av arbets­kraft mellan länderna. Överenskommelsen avlägsnade dock inte de hinder

för rörlighet som följer av att det i de olika länderna finns bestämmelser om     Prop. auktorisation eller andra behörighetskrav för vissa yrkesgrupper liksom det     1990/91:116 för en del yrken även finns krav på visst medborgarskap. Inte heller den ge­nerella överenskommelsen från den 6 mars 1982 om en gemensam nordisk arbetsmarknad, som ersatte överenskommelsen från år 1954, innehöll någon lösning på dessa frågor.

Vid sidan av den nyssnämnda generella överenskommelsen från år 1982 har de nordiska länderna ingått särskilda överenskommelser som ger stora personalgrupper inom sjukvården, skolan och veteriniirväsendet rätt alt un­der vissa förutsättningar utöva sina yrken i de andra nordiska länderna.

Som framhölls i Nordiska ministerrådets ekonomiska handlingsplan 1989 - 92 "Ett starkare Norden" år det emellertid många yrkesgrupper som har genomgått en behörighetsgivande utbildning men som inte har någon i en överenskommelse siikrad rätl att utöva sitt yrke i andra nordiska länder. Det gäller framför allt sådana yrken för vilka utövandet är beroende av ett särskilt godkännande eller av medborgarskap. Vilka yrken det är varierar något mellan de olika nordiska länderna. Som exempel kan nämnas jurister, revisorer, teologer, daghemspedagoger, arkitekter och ingenjörer.

Nordiska Rådet har vid upprepade tillfällen gett uttryck för en önskan om en liberalisering på detta område (jfr rekommendationerna 9/1986/s och 34/19S9/s). En detaljerad genomgång av varje enskild yrkesgrupps utbild­ning i de nordiska länderna och av de krav som skall vara uppfyllda som för­utsättning tor yrkesutövning i respektive land samt av de rättsregler, som måste ändras för att öppna en möjlighet till fri yrkesutövning i alla nordiska länder, skulle emellertid bli mycket tids- och resurskrävande. Nordiska mi­nisterrådet har därför utarbetat ett förslag till en generell överenskommelse om ömsesidigt erkännande av högre, behörighetsgivande utbildningar på minst tre år.

Förslaget behandlar enbart de nordiska medborgarnas möjligheter att i de andra nordiska länderna kunna utöva sitt yrke och vara behöriga att söka tjänster som deras utbildning har förberett dem för. Överenskonunelsen tar inte sikte jiå frågan om ett ömsesidigt akademiskt erkännande av hcigre ut­bildningar, dvs. nordiska medborgares rätt att få sina utbildningar godkända som en del av eller som grundval för fortsatt utbildning vid högre utbild­ningsinstitutioner eller forskningsinstitut i andra nordiska länder.

Som redan har framgått syftar överenskonunelsen till att så långt möjligt . undanröja hindren för de personer som omfattas av överenskommelsen att söka arhete (Kh utöva sitt yrke inom de nordiska länderna. Överenskommel­sen avser inte enbart ömsesidigt erkännande av utbildningar i detta syfte. Den anger också att krav på medborgarskap, med vissa undantag, inte skall stiillas för de yrken och tjänster som överenskommelsen omfattar, och att tidigare verksamhet i annat nordiskt land skall beaktas vid bestämmande av anställningsförmåner. Överenskommelsen iiuiehåller också en förpliktelse för länderna att i vidast möjliga omfattning genomföra ändringar i sin lag­stiftning i enlighet med de principer som har lagts fast i överenskonunelsen angående bl.a. utbildning och medborgarskap.

2.2 EG-direktivet om högre utbildningar

Prop.

,        A   u

1

,.

/r.

        ,       .       .

1990/91:116

Inom de Europeiska gemenskaperna (EG) har man mom loppet av de se­naste 15 - 20 åren utfärdat en rad särskilda direktiv om ömsesidigt erkän­nande av behörighetsgivande examina. EG-kommissionen och EGs minis­terråd har emellertid i samband med tillskapandet av den inre marknaden framhållit att tillvägagångssiiltet med speciella direktiv för olika grupper är alltför långsamt. EGs ministerråd har därför antagit ett generellt direktiv om ömsesidigt erkännande av alla eftergymnasiala behörighetsgivande utbild­ningar på minst tre år Direktivet, som trädde i kraft den 4 januari 1991, in­går bland de EG-rättsakter - "rac(|uis communautaire" - som utgör en del av underlaget för de pågående förhandlingarna mellan EFTA-länderna och EG om ett EES-avtal. I fråga orn det närmare innehållet i ett sådant avtal kan hänvisas till propositionen (1990/91:65) om iindring i regeringsformen med anledning av ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde. Frågan kommer alltså senare att aktualiseras även i detta sammanhang.

3 Överenskommelsens innehåll

3.1 Allmänt

Överenskommelsen är tillämplig på personer som är medborgare i något av de nordiska länderna och som har genomgått en för ett visst yrke behörig­hetsgivande, högre utbildning på minst tre år. Överenskommelsen bygger på det förhållandet att de eftergymnasiala utbildningarna i de nordiska liin-derna är i stort sett likvärdiga. Nordiska medborgare, som har genomgått en utbildning som omfattas av överenskommelsen, skall därför vara behöriga att utöva yrken eller söka sådana tjänster i de andra nordiska länderna för vilka det enligt lag eller annan författning krävs att utövaren har genomgått en viss inhemsk utbildning. Som huvudregel skall den omständigheten att sökanden är medborgare i ett annat nordiskt land inte hindra att sökanden godkämis som självständig yrkesutövare eller som behörig sökande till en tjänst i värdlandet. Undantag görs dock för vissa tjänster inom den offentliga förvaltningen, tjänster inom rättsväsendet, polisen och försvaret samt tjäns­ter som är av betydelse för den nationella säkerheten.

3.2 Utbildning

Av artikel I framgår att överenskommelsen är tillämplig på personer som har genomgått en för ett visst yrke behörighetsgivande, högre utbildning som omfattar minst tre års heltidsstudier eller motsvarande tid på dellid. Efter­som utbildningsväsendet inte år organiserat på samma sätt i de olika nor­diska länderna innehåller artikeln också en definition av begreppet högre utbildning. Vidare framgår att överenskommelsen inte gäller för yrkesgrup­per som omfattas av tidigare träffade avtal om en gerrtensarn nordisk arbets­marknad.

Enligt första stycket i artikel2 skall en person, som har en utbildning som omfattas av överenskommelsen och som i något av de nordiska länderna har

erhållit legitimation, auktorisation eller någon annan liknande form av rätts- Prop. ligt godkännande som utövare av ett visst yrke, ha rält alt under de förutsätt- 1990/91:116 ningar som anges i överenskommelsen bli godkänd som yrkesutövare även i de andra nordiska länderna. Bestämmelsen innebår att den som har blivit auktoriserad som t.ex. advokat i ett annat nordiskt land skall anses uppfylla de kompetenskrav som normalt gäller för alt bli anlagen som ledamot av Sveriges advokatsamfund. Detta gäller även orn sökanden har beviljats auk­torisation på grundval av en icke nordisk utbildning.

De avlalsslutande länderna kan dock, når det gäller advokater och reviso­rer (i Danmark även landinspektörer), alltid kräva alt sökanden har utövat yrket i tre år hos en advokat eller revisor som har godkänts av värdlandet. I stiillel för denna prakliktid kan värdlandet kräva atl sökanden genomgår etl liimplighctsprov. Valef mellan praktiktid och lärnpliglietsprov träffas av väidlandet. Andra yrkesutövare än advokater och revisorer har rält atl - i den mån värdlandet uppställer krav på viss praktiktid - fullt ut avräkna prak-likllid som fullgjorts i något av de övriga nordiska länderna. Detta framgår av uriikel 6.

De fyra första styckena i artikel 2 är utformade med tanke på de fria yrkes-iriövarna. Förfaltningsreglerade tjänster behandlas i artikelns femte stycke. Av detta stycke framgår alt om de nordiska länderna har ett i lag eller annan tVirfattning uppställt krav på atl anställning på vissa tjänster förutsätter en viss nationell utbildning, som omfattas av överenskommelsen, skall dessa tjänster kurma sökas också av dem som har genomgått en motsvarande ut­bildning som lill övervägande del har ägt rum i något av de nordiska län­derna.

För vissa utbildningar kan del skilja i utbildningens längd mellan de nor­diska Uiiulerna. Om denna skillnad är mer ån ett år', kan enligt artikel 7 det land som har den längre ulbildningen kräva att sökanden antingen har utövat yrket under en period som är dubbelt så lång som skillnaden i utbildningens liiirgd eller all sökanden genomgår en lillåggsutbildning, eventuellt avslutad med ett kimska|5sprov.

Av artikel 3 framgår alt de enskilda länderna kan kräva alt sökanden har tilUredsstiillande kunskaper om lagstiftning och administrativa föreskrifter av särskild betydelse för det yrke det girller. Det kan gälla säkerhetsföreskrif­ter', byggnadsnormer eller annat sorrr är av stor betydelse för yrkesutöv­ningen.

3.3 Språkkunskaper

1 artikel 4 behandlas de krav som kan ställas på kirnskaper i andra nordiska språk för- att sökanilen skall godkännas för yrkesutövning. Sverige, Dan­mark och Norge kan kräva alt sökanden har tillfredsställande kunskaper i ett av s|iriikcn svenska, danska eller norska, flår föreligger ingen valmöjlig­het for landet i fråga. Sverige kan alltså inte kräva tillfredsställande kunska­per i jirsi svenska språket utan måste godta en sökande som inte kan någon svenska men som talar tillfredsslållarrde danska eller norska. - Finland och Island kan kräva atl sökanden har tillfredsställande kunskaper i finska re­spektive isländska.

De enskilda länderna avgör själva för varje yrkesområde hur mycket som     Prop. skall krävas för atl "tillfredsställande kunskaper" skall anses föreligga. Det     1990/91:116 står också de enskilda länderna fritt atl avgöra hur språkkunskaperna skall dokumenteras.

3.4 Medborgarskap

I artikel 10 i överenskommelsen behandlas vissa frågor om medborgarskap som villkor för yrkesutövning. Där framgår alt ett godkännande som själv­ständig yrkesutövare inte kan göras beroende av all sökanden blir medbor­gare i del land där yrkesutövningen avses ske. Anställning på en tjänst, som förutsätter en utbildning som omfattas av överenskommelsen, kan som regel inte heller göras beroende av att sökanden blir medborgare i det land där anställningen söks. Från denna regel är vissa tjänster undantagna. Undanta­gen avser överordnade tjänster inom den offentliga förvaltningen, tjänster inom rättsväsendet, åklagarväsendet, exekutionsväsendet, polisen och för­svaret samt de tjänster i övrigt som är av betydelse för den nationella säker­heten. Dessa tjänster kan förbehållas del egna landels medborgare.

3.5 Övrigt

Bestämmelser om ansökningsförfarande och beslutsprocedur finns i artikel 8. En sökande som uppfyller kraven enligt överenskommelsen skall godkän­nas som yrkesutövare eller behörig sökande till en anslållnirig, såvida det inte föreligger några omständigheter beträffande sökanden som kan med­föra återkallelse av godkännandet. Närmare bestämmelser om återkallelse av godkännande finns i artikel 9. Av artikel 8 framgår också att den myndig­het som har atl pröva ansökan om godkännande skall fatta ett motiverat be­slut inom fyra månader från det att ansökan har kompletterats med nödvän­diga upplysningar. Beslut som går sökanden emot kan överklagas i enlighet med de nationella regler om överklagande som kan finnas.

Arlikcl 

II 

innehåller en bestämmelse om att tidigare anställning i ett annat nordiskt land bör tillgodoräknas vid ijänstetillsältningar. Enligt arlikcl 12 bör en anställd som har en utbildning från ett annat nordiskt land också vara jämställd med värdlandets egna medborgare när det gäller rätten till lön och pension och andra rättigheter som följer med tjänsten.

Artikel 13 ålägger länderna att såvitt angår de statliga tjänsterna i största möjliga utsträckning genomföra ändringar i sin lagstiftning i överensslä-melse med vad som sägs i artikel 2 femte stycket och artiklarna 10-12. Län­derna bör dessutom medverka till att dessa principer tillämpas även för ickc-statliga tjänster. Länderna får dock införa eller upprätthålla bestänunelser om att anställning inom rättsväsendet inklusive exekutionsväsendet förutsät­ter en tillfredsställande prövotid på tre år eller ett godkänt lämplighetsprov.

4 Sveriges godkännande av överenskommelsen

Prop. 1990/91:116

Reinlssinslanscrna:Samtliga remissinstanser som har yttrat sig över utkas­tet till övereiiskonunelse tillstyrker ministerrådets förslag.

Skälen tor regeringens fiirslag: Som redan framhållits finns det sedan länge olika öveieiiskomnielser mellan de nordiska lärulcrna som syftar till att un­derlätta rörligheten av arbetskraften mellan liinderna. Överenskommelsen om en nordisk arbelsmarkriail för personer med en högre utbildning år ytter­ligare ett steg i riktningen mot att avskaffa sådana behörighetskrav av natio­nell karaktär som numera med den ökande internationaliseringen alltmera liarspehu ut sin roll. Don nordiska överenskommelsen överensstämmer i allt väsentligt med EG-dircktivel om högre utbildningar. Som tidigare har be­rörts (avsnitt 2.2) ingår EG-direktivel i det regelverk som utgör basen för de pågående fen handlingarna mellan EFTA-låndcrria och EG om etl EES-avtal.

Skillnaden mellan de nordiska ländernas eftergymnasiala utbildningar är i allriiänhet mindre än vad förhållandet år inom EG. En fri rörlighet för ar­betskraften mellan de nordiska länderna är inte bara i de enskilda arbetsla­garnas och arbetsgivarnas intresse, utan det är också av väsentlig betydelse för de nordiska låridernas ekonomiska utveckling och som ett led i arbetet att starka den nordiska gemenskapen. Önskemålet om en gemensam nordisk arbetsmarknad f()r personer med likartad utbildning förstärks ytterligare ge­nom det iiyssniimnda EG-direktivet. Del år angeläget alt alla nordiska med­borgare riietl högre utbildningar av minst tre års varaktighet ges möjlighet att utnyttja sin examen fritt inom hela Norden, på motsvarande sätt soin deras kolleger inom EG kan. Mot denna bakgrund bör så långt det år möjligt olika formella hinder för arbetskraftens fria rörlighet undanröjas inom de nor­diska ländenia.

5 Medborgarskapskrav för yrkesverksamhet i svensk lagstiftning

.5.1  Regeringsformen och lagen om offentlig anställning

Regeringens bedömning: Någon ändring av bestämmelserna i rege­ringsformen eller lagen (1976:600) om offentlig anställning behövs inte med anledning av den nordiska överenskommelsen.

Gällande ordning: Av 11 kap. 9 § tredje stycket regeringsformen framgår

att endast den som är svensk medborgare får inneha eller utöva domartjänst, Prop. ämbete som lyder orrredelbart under regeringen, tjänst eller uppdrag såsom 1990/91:116 chef för myndighet som lyder omedelbart under riksdagen eller regeringen eller såsoru ledamot av sådan myndighet eller dess styrelse, tjänst i regerings­kansliet närmast under statsråd eller tjänst såsom svenskt sändebud. Vidare framgår att även i annat fall endast den som är svensk medborgare får inneha tjänst eller uppdrag, om tjänsten eller uppdraget tillsätts genom val av riks­dagen samt att krav på svenskt medborgarskap för behörighet all inneha el­ler utöva tjänst eller uppdrag hos staten eller kornnuin i övrigt får uppställas endast i lag eller enligt förutsättningar som anges i lag.

I 4 kap. 2 S lagen (1976:600) om offentlig anställning sägs följande:

Om svenskt medborgarskapskrav som villkor för innehav eller utövande av statlig tjänst gäller vad som år föreskrivet i regeringsformen eller annan lag. Vidare gäller att endast svensk medborgare får inneha eller utöva militär tjänst eller tjänst som åklagare eller polisman. Regeringen iiger i övrigt före­skriva eller för särskilt fall besluta att endast svensk medborgare får inneha eller utöva

1.

tjänst i regeringskansliet eller irtrikesförvaltningen,

2.

statlig tjänst med vilken kan vara förenad niyntlighetsutövning eller handläggning av frågor vilka rör förhållandet till annan stat eller mellanfolk­lig organisation,

3.

statlig tjänst som kan medföra kårmedorn orn förhållande, sorrr är av betydelse för rikets säkerhet eller som rör betydelsefullt, allmänt eller en­skilt ekonomiskt intresse.

Om andra särskilda villkor för innehav eller utövande av tjänst ;in sådana, som anges i första stycket eller som avser pensionsålder eller viss lägsta lev­nadsålder, giiller vad som är föreskrivet i lag eller annan författning.

Det finns dessutom ett antal förordningar med krav på svenskt medborgar­skap för vissa yrken. Hår kan nämnas förordningen (1975:6()(S) om krav på svenskt medborgarskap för tillträde till vissa statliga tjänster och förord­ningen (1988:784) med instrirktiori för exekutionsväsendet.

Skälen för regeringens bedömning: Tjänster som bl.a. åklagare, polis och domare kan liinderna enligt överenskommelsen förbehålla de egna medbor­garna. Några ändringar av bestämmelserna i regeringsformen eller lagen om offentlig anställning är diirför irUe rur påkallade för att Sverige skall kunna leva upp till de krav överenskonunelsen ställer'.

5.2 Mcdborgarskapskravet för advokater, m.m.

Prop. 1990/91:116

Regeringens förslag: Kravet på svenskt medborgarskap för den som vill antas till ledamot av advokalsamfirndet - respektive uppträda som rätlegiingsombird - ändras på det sättet atl medborgarskap i Dan­mark, Finland, Island eller Norge jåmstiills med svenskt medborgar­skap. Regeln alt en advokat iir skyldig alt genast tråda ur samfundet om han upphör alt vaia svensk rncdhoigare åridras i konsekvens liiii-med.

Vitlare skall den som iir ledamot av ett advokatsamfund eller har fått niigon annan form av auktorisation för att utöva advokatyrket i något av de andra nordiska länderna kumi;i antas som ledamot av det svenska advokatsamfundet på de i öveieiiskommelsen angivna villko­ren.

(iiillande ordning:För att kunna bli ledamot av Sveriges advokatsamfund ki';ivs i dag bl.a. att man år svensk medborgare och har hemvist i Sverige. Samfundets styrelse får i enskilda fall medge undantag från dessa krav (8 kap. 2 S tViisla och andra styckena RB). Upphör en advokat att vara sverisk medborgare eller flyttar han ur riket, år han skyldig atl genast träda ur samfundet, såvida inte styrelsen medger att han f;ir stå kvar som ledamot. Om ett såthml medgivande inte lämnas oeh advokaten inte sjiilvmanl träder ui' SMmlundet, skall han uteshrlas (8 kap. 7 § femte stycket RB).

Förutom de angivna kraven vad gäller medborgarskap oeh hemvist krävs av blivanile advokater atl de har avlagt de kiinskapspi-ov som år föreskrivna för hehörigliel till dornaråmbete, att de har genomgått fiir advokatverksam-liet erforderlig praktisk och teoretisk utbildning, att de har gjort sig kiinda för redbarhet och att de åveri i övrigt bedöms liimpliga att utöva advokat-verks;miliel. Enligt 8 kap. 2 S iredje stycket RB får inte heller den bli advo­kat som är försatt i konkurs, som har förvaltare enligt 11 kap. 7 S föräldra-balken eller som enligt 3 S lagen (1985:354) om hirbird mot yrkesmässig råd­givning i vissa fall, m.m. år förbjuden atl utöva lådgivniiigsverksamhel. En­ligt fjärde stycket i samma paragraf får inte heller domare, åklagare eller vissa andra anställda i offentlig tjänst eller hos amian enskild än advokat an­tas till ledamot i samfundet.

De krav som anges i 8 kap. RB återfinns någol mer detaljerade i stadgarna för Sveriges advokatsamfirnd. Beslut om iindring av stadgarna fallas av sam­fundels firllmåklige men skall för alt bli gällande faststållas av regeringen.

Den som vägras inträde i samfundet eller som utesluts från det kan över­klaga hos högsta domstolen (8 kap. 8 § RB).

Tidigare torslag: f)iskriniirieringsutredriingen föreslog i belånkandet (Ds A 1984:6) Om utlänningars rättsliga stiillning att kravet på svenskt medbor­garskap för advokater skulle avskaffas för den som vid liden för ansökningen hade fast hemvist i Sverige sedan minst tr'e år'. Utredningen föreslog inte några ändringar i fråga oni övriga antagriingsvillkor, bl.a. kravet på svensk juridisk examen.

10

Flertalet remissinstanser, bl.a. domstolsverket, riksåklagaren och advo-     F'rop. kalsarnfundet, avstyrkte förslaget att avskaffa kravet på svenskt medborgar-     1990/91:116 skåp för advokater.

I propositionen (1985/86:7) om utlänningars rättsliga ställning (s. 25) an­fördes i denna fråga följande.

"För att bibehålla medborgarskapskravet för advokater som huvudregel ta­lar bl.a. den centrala roll som advokaterna spelar inom det svenska rättsvä­sendet. Det behov som kan finnas av att låta irtländska medborgare bli advo­kater i Sverige är inte så starkt att det bör rrredföra att detta krav helt avskaf­fas. Behovet skulle i stället, som några remissinstanser också påpekat, kunna tillgodo.ses genom att möjligheter till dispens införs."

Dispensfrågan löstes den \ juli 1988 genom vissa ändringar i 8 kap. RB. Ändringarna innebar bl.a. att advokatsamfundets styrelse fick rätt att medge undantag från kraven på svenskt medborgarskap och hemvist i Sverige för den som vill bli svensk advokat. 1 den proposition som låg till grund för lag­ändringen anfördes följande (prop. 1987/88:26 s. 7):

"Med den utvidgning av de internationella kontakterna som skett under se­nare år kan de ruivararule reglerna oin medborgarskap och hemvist ha nack­delar i vissa fall. En invandrare kan ha starka personliga rrrotiv för att behålla sitt medborgarskap i ett annat land även om han har skaffat sig en svensk utbildning och avser att vara yrkesverksam hiir. Det blir vidar'e allt vanligare atl svenska advokater som sysslar r'ned internationell affärsjuridik söker sig utanför det egna landets gränser. Det år då ibland ett önskemål för de svenska advokaterna att bli antagna som ledamöter av ett utländskt advokat­samfirnd, något som i sin tur kan aktualisera frågan om ömsesidighet i regel­systemen."

Enligt uppgift från advokatsamfundet har en enda ansökan om dispens från medborgarskapskravet kommit in under de två år som möjligheten till dis­pens har funnits. Möjligheten att begära dispens från kravet på hemvist i Sverige har utnyttjats i tre eller fyra fall och har alla gällt svenskar verk­samma vid advokatkontor utomlands.

Kemissinstan.serna: Av remissinstanserna har endast Svea hovrätt och Sve­riges advokatsamfund särskilt yttrat sig över effekterna av överenskommel­sen för advokaternas del. Vi ålerkorrrrner till enskildheterna i yttrandena i det följande.

Skälen för regeringens förslag: Den nordiska överenskommelsen har i tre avseenden betydelse för bestämmelserna i 8 kap. RB orrr vilka som får antas som ledamöter i advokatsamfundet. Överenskommelsen innebär för det första att medborgare i de aridra nordiska länderna skall kunna bli ledamöter av samfundet på samma villkor som svenska rrredborgare. För det andra in­nebär överenskommelsen att en juristexamen från något av de övriga nor­diska länderna jämställs med en svensk juristexamen. För det tredje skall en nordisk medborgare, som har fått auktorisation som advokat i något av de andra nordiska länderna, kunna vinna inträde i Sveriges advokatsamfund utan annan prövning ån att han uppfyller vissa krav som kan ställas på ho­nom med stöd av överenskommelsen. Vilka dessa krav är redovisas längre fram.

Vad först angår frågan om medborgarskap gäller i dag den huvudregeln

n

alt ledamot av Sveriges advokatsamfund skall vara svensk medborgare. Prop. Samfundets styrelse kan i enskilda fall medge dispens från denna regel. Kra- 1990/91:116 vet pä svenskt medborgarskap gäller endast för den som vill utöva juridisk verksamhet som advokat, dvs. som ledamot av advokatsamfundet och med rätl all bruka titeln advokat. Det finns däremot inget krav på svenskt med­borgarskap för den som, ulan att vara advokat, vill tillhandagå allmänheten i riillsliga angelägenheter såsom att lämna råd i juridiska frågor eller alt upp-liåda som ombud infördomstolar (dock att del i sistnämnda hänseende för utläiulska medborgare för närvarande krävs tillstånd av rätten, se 12 kap. 2 S anclra stycket RB) eller andra myndigheter, dvs. syssla med det som ad­vokater vanligtvis sysslar med. Inte heller för biträdande jurister på advokat­kontor finns någol krav på att de skall vara svenska medborgare. För dessa praktiseraiule jurister finns inte heller någol krav atl de skall ha någon sär­skild utbildning eller prakliktid. Någon form av godkårnrande eller legitima­tion tiiins inte heller. Yrket som praktiserande jurist står med andra ord i princip öppet för vem som helst redan i dag.

Titeln advokat iir däremot förbehållen ledamöter av advokatsamfundet. Råtlen att bruka denna titel kan ha ett betydande värde för en praktiserande jui ist. Förordnande som offentlig försvarare ges i princip endast till den som är atlvokal (21 kap. 5 S RB). Förordnande som biträde enligt rättshjälpsla-geri (1972:429) ges i princip endast lill advokat eller biträdande jurist anställd på advokatbyrå. Även i andra sammanhang kan den kvalitetsstämpel sorn aclvokattitcln innebär ha betydelse.

Den noriliska överenskommelsen medför att det i 8 kap. 2 § RB upp-stiilkla kravet på svenskt medborgarskap för den som vill bli antagen som led;miol av Sveriges advokatsanifund måste ändras. Visserligen kan enligt de nuvarande reglerna dispens beviljas från medborgarskapskravet. Med hinisyii till hur överenskommelsen iir' utformad bör emellertid medborgare i lie (ivi iga noriliska Hrndenra irrte vara hiinvisade till denna möjlighet. Lag­texten bin i stället utformas så atl medborgarskap i Danmark, Finland, Is-larul eller Norge i delta hånseende år jämslållt rrred medborgarskap i Sve­rige. Sett mot bakgrund av de rurvarande reglerna om dispens kan detta inte sirgas utgöra någon mera genomgripande principiell förändring.

Den som vill bli anlagen som ledamot av Sveriges advokatsamfund skall, förutom vad som tidigare anfiirts om medborgarskap och hemvist, ha avlagt de kunskapsprov som år föreskrivna för behörighet till domarärrrbete (8 kap. 2 § första stycket 3 RB).

1 kungiirclsen (1964:29) angående kunskapsprov för behörighet som do­mare m.m. föreskrivs att siisom kunskapsprov för behörighet att utöva do-marliiinst galler juris kandidatexamen eller jirristexamen samt att vad i lag eller' författning siigs om lagfarerr eller lagkurrnig avser den som har avlagt siiilan examen. -Även om del inlc sägs uttryckligen i kirngörelsen avses exa­mina som liar avlagts vid ett svenskt irniversitet.

Den nordiska överenskommelsen förutsätter inte någon ändring av kravet

pir kimskiipsprov som det år utformat i 8 kap. 2 § första stycket RB. Där­

emot måste den nåmnila kungörelsen om kunskapsprov för behörighet som

domare rii.ni. ändras så alt jirr istexaniina från irniversitet och högskolor i de

övr iga nordiska liinderna jåmstålls med en svensk juris kandidatexamen eller

12

juristexamen. En sådan ändring är påkallad även för domarnas del. Om r iks-     Prop. dagen godkänner överenskommelsen, avser vi att senare ta upp frågan om     1990/91:116 ändringar i denna del.

De övriga antagningskrav som anges i 8 kap. 2 S första stycket 4-6 samt i tredje och fjärde styckena RB är inte av diskriminerande art, dvs. de år inte svårare atl uppfylla för medborgare i de andra nordiska länderna än för svenska medborgare. Som advokatsamfundet har framhållit finns det inte heller någon anledning att släppa på dessa krav eftersom de inte motverkar det grundläggande syftet med överenskomniel.seii, iiiimligen att undanröja nationellt betingade hinder. Når det gäller ett av kraven kan del dock finnas skäl att utveckla effekterna av överenskommelsen litet närmare.

Kravet på att den som söker inträde i Sveriges advokatsamfund skall lia genomgått erforderlig praktisk och teoretisk utbildning preciseras i stad­garna för samfundet. I 3 S sägs att sökanden under minst lem år på lillfreds­siällande sätt skall ha utövat praktisk juridisk verksamhet, varvid lian under minst tre år skall ha ägnat sig åt att yrkesmässigt tillhandagå allmånlieten i rättsliga angelägenheter antingen som anställd hos advokat eller på allmiin advokatbyrå eller för egen räkning.

I artikel6 i den nordiska överenskommelsen sågs att de avtalsslutande län­derna kan, när det aren förutsättning för airktorisation alt yrkesutbildningen kompletteras med en tid av praktisk yrkesutövning på en godkänd yrkesut­övares ansvar, kräva att sökanden har genomgått en sådan prakliktid. I lar han inte gjort det, eller är den praktiktid sorn sökanden har genomgått kor­tare än vad som krävs i värdlandet, kan värdlandet kräva atl sökanden ge­nomgår den prakliktid som fattas på en av viirdlandet godkänd yrkesutöva­res ansvar. De avtalsslutande länderna kan dessutom, når del galler advoka­ter och revisorer, alltid kräva att sökanden först utövar yrket i upp till tre år på en av värdlandet godkänd advokats eller revisors ansvar'. Vårdlandet kan i stället för denna praktiktid kräva att sökanden genomgår ett lårnplighcts-prov.

Innebörden av artikel 6 i den nordiska överenskommelsen är att de avtals-slutande länderna alltid kan kräva att sökanden, innan han meddelas aukto­risation, har utövat yrket under en så lång period som krävs för de egna med­borgarna. Praktiktid som har genomgåtts i de andra nordiska länderna skall räknas in i denna tid. För advokater och revisorer gäller dock att värdlandet som villkor för godkännande kan kräva att sökanden först genomgår en praktiktid på maximalt tre år hos en advokat eller revisor som godkänts av landet. Detta innebär i praktiken att man kan kräva alt det sker i värdlandet. Skälet till dessa krav för just advokater och revisorer är naturligtvis alt ut­övandet av dessa yrken kräver ingående kunskaper om lagstiftningen i det land där yrket skall utövas.

Överenskonunelsen innebär också att den sorn har auktoriserats som ad­

vokat i ett annat nordiskt land skall ha rätt att på de i överenskommelsen

angivna villkoren bli antagen som ledamot i Sveriges advokatsamfund (arti­

kel 2). Detta innebär att den prövning av sökandens kompetens, som har

gjorts i ett annat nordiskt land, i princip skall godtas av Sveriges advokatsam­

fund vid dess prövning av inträdesansökan. Detta gäller även för det fall atl

sökanden har beviljats auktorisation på grundval av en icke nordisk ulbild-

13

ning (se punkten 4 i protokollet till överenskommelsen). Även här gäller     Prop. emellertid att det kan krävas att sökanden först utövar advokatyrket i tre år     1990/91:116 i Sverige på en godkänd advokats ansvar eller att han genomgår etl lämplig-helsprov.

Sveriges advokatsamfund har förklarat sig inte ha någon erinran mot sist­

nämnda bestämmelse i förslaget till överenskommelse. Samfundet har dock

-

pekat på att förslaget i denna del innebär att även vissa icke-nationellt be­

tingade krav som ställs på svenska sökande inte ställs på andra. Som exempel

nämner samfundet att en bolagsjurist skulle kunna få bli advokat och detta

åven om han år anställd av ett svenskt bolag och verksam i Sverige. Samfun­

det anser detta inkonsekvent men menar att de eventirella nackdelarna av

en sådan inkonsekvens väger mindre ån de fördelar sor'n kan uppnås genom

överenskommelsen. Samfundet säger sig utgå från atl prövningen inför auk-

torisationen i de andra nordiska liinderna borgar för att tillräckligt höga krav

har upifyllts, även om de i alla avseenden inte avser samma förhållanden

som i Sverige, t.ex. samfundels särskilda preparandkurs.

Meil anledning av samfundets nyss återgivna exempel kan sågas följande. I Sverige får den som är anställd hos annan enskild än advokat inte antas lill ledamot av samfundet, såvida inte samfundet medger undantag. Detta framgår av 8 kap. 2 S sista stycket RB. En advokat som blir anställd hos an­nan enskild än advokat år, enligt 8 kaj). 7 S RB, skyldig att träda ur samfun­det. Gör han inte det, kan han uteslutas. Motsvarande bestämmelse finns, enligt vad vi har inhämtat, inte i de andra nordiska länderna. - Artikel 2 i överenskommelsen innebär visserligen att den som har blivit auktoriserad som ailvokat i något av de nordiska länderna skall ha rätl att, på de i överens­kommelsen laststirllda villkoren, få sin auktorisation godkänd i de övriga rroriliska länderna. Av artikel 8 i överenskommelsen framgår alt det är sö- " kantlen som skall styrka att han uppfyller villkoren enligt överenskommelsen oeh att godkiinnande skall meddelas, om det inte föreligger omständigheter som kan medföra återkallande av godkännandet. Äterkallande av ett senare metldelat godkiinnande kan, enligt vad som framgår av artikel 9, ske i enlig­het nieil bestämmelserna i det land dår godkännandet skett. Eftersom en­skild tjänst hos annan ån advokat i Sverige utgör grund för uteslutning ur samfundet, dvs. återkallelse av auktorisationen som advokat, kan detta vill­kor åven göras gällande mot den sorn ansöker om inträde i samfundet på grirndval av en auktorisation i ett annat nordiskt land. Den situation som samfimdet har beskrivit i sitt exempel skall alltså inte behöva inträffa.

Svea hovrirtt har - med anledning av att även sökande med ulomnordiska

juristutbildningar skall kunna beviljas inträde i Sveriges advokatsamfund -

anfört att det inte är tillräckligt att i dessa fall enbart kräva alt sökanden först

irliivar advokatyrket i tre år på en godkiind advokats ansvar ulan atl det bör

krävas att sökantlen jienomgår ett kunskapsprov. Till detta kan sågas föl­

jande. 1 kravet på att sökairden skall ha utövat yrket på ett lillfredssliillande

sätt ligger natirrligtvis att sökanden under praktiktiden skall ha visat sig be­

sitta inte bara sirdana allmänna egenskaper som gott omdöme och lämplighet

för advokatyrket utan åven sådana juridiska kunskaper atl han på ett betryg­

gande sätt kan irtföra sina åtaganden gentemot dem som vänder sig till ho­

nom i olika rättsliga angelägenheter. Kravet att sökanden på en tillfredsstål-

14

lande sätt skall ha praktiserat yrket under tre år på en advokats ansvar bör     Prop. därför utgöra en fullgod garanti för att sökanden uppfyller högt ställda krav     1990/91:116 även i kuriskapshånseende'.

En effekt av att beslut om auktorisation i de andra nordiska länderna skall låggas till grund för advokatsamfundels prövning här i Sverige kan givetvis bli att vissa krav, som normall ställs på den som ansöker om intriide i samfun­det, inte upprätthålls mot den som redan blivit auktoriserad i något annat nordiskt hmd. Emellertid kan även svenska medborgare ha fått sin auktori­sation i något annat nordiskt land. Den eventuella sårbehandling soni kan bli en toljd av överenskommelsen beror alltså inte på sökandens medborgar­skap. De svenska kraven för auktorisation av advokater stämmer för övrigt i sak i allt viisentligt överens med dem som gäller i de andra nordiska län­derna.

Sorn redan framgått åligger det den som med stöd av överenskommelsen ansöker om inträde i advokatsamfundet att visa alt han irppfyller villkoren enligt överenskommelsen. Gör han det, skall han beviljas inträde, såvida det inte föreligger någon omständighet som kan föranleda återkallelse av aukto­risationen. Beslut i intriidesfrågan skall meddelas inom fyra månader från det att ansökningen har kompletterats med nödvändiga upplysningar. Avgö­randet skall vara motiverat. Sökanden skall ha rått att överklaga avgörandet i enlighet med de nationella bestiimmelser som kan finnas.

1 detta sammanhang förtjänar framhållas att bcslirt om inträde i Sveriges advokatsamfund alltid fattas av samfundet. Den omständigheten att beslut om auktorisation fattade av myndigheter eller andra organ i de andra nor­diska länderna skall läggas till grirnd för samfundets prövning av inträdesan­sökan innebär inte att denna uppgift har anförtrotts ett utländskt organ. Be-stiimmelseri i K) kap. 5 S tredje stycket regeringsformen om överlåtelse av förvaltningsuppgift till andra än svenska myndigheter blir därmed inte till­lämplig.

I 8 kap. 7 S femte stycket RB sågs att den som upphör att vara svensk medborgare skall uteslutas ur samfundet, om inte styrelsen medger att han får stå kvar'. Denna bestämmelse iir en konsekvens av att svenskt medborgar­skap som huvudregel kriivs för den som vill bli advokat. Det ändrade kravet på medborgarskap för advokater, som har föreslagits, medför alt denna grund för uteslutning måste ändras. Grund för uteslutning blir i fortsätt­ningen den omständigheten att en advokat upphör att vara medborgare i Sverige eller i ett annat nordiskt land. Han kan då uteslutas, såvida inte sty­relsen metlger att han får stå kvar som ledamot. Reglerna i 8 kap. 2 och 7 SS RB bör därför ändras i enlighet med det sagda.

Rätwgångsomhud

I 12 kap. 2 S RB finns regler om att endast svenska medborgare får uppträda som ombud i riittegång, dock med möjlighet för rätten att i det enskilda fallet dispensera från tnedborgarskapskravet. Även dessa regler bör ändras så att medborgare i ett annat nordiskt land i princip jåmstålls med svenska med­borgare.

En fråga som bör uppmiirksarumas i det sammanhanget är vilka krav man

15

kan ställa på ett rättegångsombuds språkkunskaper. När möjligheten att dis-penscra från kravet på svenskt medborgarskap infördes i 12 kap. 2 S RB år 1956 framhöll föredragande statsrådet i pr'opositionen (NJA 11 1956 s. 379) att det måste kriivas av den som vill föra annans talan att han till fullo kan förstå svenska språket och att han iiven utan svårighet kan göra sig förstådd vid ilomslolen samt alt det till följd av detta självklara krav endast undan­tagsvis kan komma i fråga att som ombud godta någon annan än en nordbo. Att fiH handlingen hålls ]iå svenska år av vikt inte bara av hiinsyn till parter-oeh ledamöter av rätten - som inte behärskar det främmande språket utan även från den synpunkten atl förhandlingen skall vara offentlig (se Filger m.fl., Riittegiingshalken 1, s, 5:11 samt Ekelöf/Boman, Rättegång I, sjunde upplagan 1990, s. 151). 1 en proposition (I973:.3()) med förslag till lag om åriihing i riittegångsbalken (s. 71) anförde departementschefen att den på bl.a. oftentliglielsprineipen grundade förutsättningen att förhandling vid domstol sker pä svenska språket inte hör irlgöra hinder mot atl förhör hålls utan tolk med dansk- eller norskspråkig person, om riitten anser det kunna ske utan t;ua för utredningen (se iiven Ekelöf/Bi)m;rn a. st.).

Enligt den nordiska överenskommelsen kan Sverige som villkor för att till-liita meilbor'gare i andra nordiska länder att utöva sitt yrke hår visserligen inte kriiva annat ån att sökanilen har tillfredsställande kirnskaper i antingen svenska, danska eller norska. Men denna bestirrnmelse tar sikte enbart på sökandens möjligheter all få lilltriide till ett visst yrke. Det kan inte anses slå i strid med hestiimmelsen att sökanden får begränsa utövandet av yrket i fråga till verks;mihelsområdcri som han behärskar. För den händelse en medborgare i etl amrat nordiskt land önskar uppträda som rättegångsombud vill en svensk domstol kan det därför fortfarande kriivas av honom att han kan giHii sig tVirståild utan ;iil tolk behöver anlitas. Detta bör beaktas av ilomslolen reilaii i samband riieil att den förordnar någon till biträde enligt riittslijiilpslagen eller offentlig för'svar'ar'e. I konsekvens härmed är domsto­len åven i fortsiittriingeri oförhindrad att med stöd av 12 kap. 2 S RB avvisa ett ombuil, orn det visar sig alt språksvårigheterna år sådana att förhand­lingen inte kan genomföras ulan tolk på ett t.ex. från offentlighetssynpunkt liimpligt sätt.

Prop. 1990/91:116

6 Utbildningskravet för kyrkomusiker

Regeringens förslag: En examen i något annat nordiskt land, som mot­svarar den svenska kantorsexamen, högskoleexamen på kyrkornusi-kerlinjcn eller högskoleexamen för riiusiklårare med kyrkomusika-liskl tillval, skall ge behörighet till anställning på en tjänst som kantor eller organist.

Förslaget genomförs genom ändringar i 8 och 9 S§ lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyrkan.

16

Skälen för regeringens förslag: I lagen (1989:8) om kyrkomusiken i Prop. svenska kyrkan finns bl.a. bestämmelserom behörighet för att anställas på 1990/91:116 en tjänst som kantor eller organist. Behörig att anställas på en tjänst som organist är således den som har avlagt högskoleexamen på kyrkomirsikerlin-jen (8 §). Behörig att anställas på en tjänst som kantor är den som har avlagt kantorsexamen, den som har avlagt högskoleexamen för musiklärare med kyrkomusikaliskt tillval samt den sorn är behörig atl anställas som organist (9 S). Även om det inte siigs uttryckligen i lagen avses examina avlagda vid svensk högskola.

En sökande som inte uppfyller kraven enligt 8 eller 9 SS kan beviljas dis­pens från kraven på avlagda examina i enlighet med vad som sågs i K) S. 1 propositionen (1987/88:144) med förslag till lagen (s. 27) angavs att dispens enligt då gällande regler kunde beviljas någon sorn hade undergått utbild­ning utomlands. Enligt propositionen borde en möjlighet till dispens finnas också fortsättningsvis. Förutsåttningarna enligt den nya lagen för att dispens skall beviljas är att sökanden med hånsyn lill sin utbildning och yrkeserfaren­het är att anse som jämställd med den som uppfyller villkoren i 8 eller 9 SS. Dispensprövningen ankommer på domkapitlet.

En anslutning till den nordiska överenskommelsen medför för kyrkomusi­kernas del att den nordiska medborgare som har en utbildning, som till över­vägande del har ägt rum i ett annat nordiskt land och som i stort motsvarar de svenska utbildningarna i fråga, skall vara behörig att anställas på en tjiinst som kantor eller organist i den svenska kyrkan. Sökanden bör inte vara hän­visad till att söka dispens, utan del bör uttryckligen framgå av lagtexten att även nordiska utbildningar grundar behörighet för anstiillning.

7 Ikraftträdande m.m.

Enligt första punkten i det protokoll, sorn fogals lill överenskommelsen, skall parterna sträva efter atl de ändringar i parternas nationella lagstiftning, som överenskommelsen föranleder', skall vara genomförda senast den 1 juli 1991. De lagändringar som nu har förordats bör träda i kraft denna dag. Några särskilda övergårigsbestiimmel.ser behövs inte.

8 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad som anförts i det föregående har inom justitiedeparte­mentet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i rättegångsbalken,

2.

lag om ändring i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyrkan. Förslaget under 2 har upprättats i samråd med civildeparteinenlet.

9 Ärendet till riksdagen

Regeringen föreslår

dels att riksdagen

17

1.   godkänner överenskommelsen  mellan   Danmark,   Finland,   Island,     Prop.

Norge och Sverige om en nordisk arbetsmarknad för personer som har ge-      1990/91:116

nomgått en behörighetsgivande högre utbildning omfattande minst tre års

sluilier, dels atl riksdagen antar förslagen till

2.

lag om ändring i rättegångsbalken,

3.

lag om ändring i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyrkan.

18

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i rättegångsbalken

Prop.

1990/91:116 Propositionens lagförslag

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 2 och 7 §§ samt 12 kap. 2 § rättegångsbal­ken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap. 2§' Till ledamot av advokatsamfundet får endast den antas som

1.                                                 är svensk medborgare,

1.   är  svensk   medborgare  eller

medborgare i Danmark, Finland, Is­land eller Norge,

2.

har hemvist i Sverige

3.

har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domarämbete,

4.

har genomgått för advokatverksarnhet erforderlig praktisk och teore­tisk utbildning,

5.

har gjort sig känd för redbarhet, och

6.   åven i övrigt bedöms lämplig att utöva advokatverksamhet.

Advokatsamfundets styrelse får i enskilda fall medge undantag från antag­

ningskraven såvitt gäller första stycket 1 och 2.

De/i som har blivit auktoriserad .som advokat i Danmark,  Finland, Island eller Norge i enlighet med där gällande bestämmelser och som där­efter under minst tre år på ett tillfreds­ställande säll har tjänstgjort som bi­trädande jurist på advokatbyrå i Sve­rige skall anses uppfylla kraven enligt första stycket 3-6. Den som är försatt i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föråldrabalken får inte antas lill ledamot. Inte heller får den antas till leda­mot sorn enligt 3 S lagen (1983:354) om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. är förbjuden att utöva rådgivningsverksamhet.

Lagfaren domare i eller befattningshavare vid allmän domstol eller allmän åklagare eller kronofogde får inte antas till ledamot; inte heller den .sorn an­nars år anställd i statens eller kornmuns tjänst eller hos annan enskild än ad­vokat, orn inte advokatsamfundets styrelse medger undantag. Vad som nu sagts gäller dock inte befattningshavare vid allmän advokatbyrå.

7S=

En advokat, som i sin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller som annars förfar oredligt, skall uteslutas ur advokatsamfundet. Är omständigheterna mildrande, får i stället varning tilldelas honom.

' Senaste lydelse I9SS:1260. - Senaste lydelse 1988:167.

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Åsidosätter en advokat annars sina plikter som advokat, får varning eller erinran meddelas honom. Är omständigheterna synnerligen försvårande, får han uteslutas ur samfundet.

Tilldelas en advokat varning, får han, om det finns särskilda skäl, även åläggas alt utge en straffavgift till samfundet med lägst ettusen och högst femtontusen kronor.

Frågor om uteslutning sorn nu sagts, varning, straffavgift eller erinran prö­vas av samfundets styrelse eller, i den mån så bestämts i stadgarna, av annat samfundets organ. Har prövningen av sådana frågor överlämnats till ett så-diint organ, är en advokat skyldig atl lämna detta organ de uppgifter som behövs för prövningen.

Inträder beträffande en advokat sådan omständighet att han enligt 2 S tredje eller fjärde stycket inte får antas till ledamot av samfundet, år han skyldig att genast tråda ur sam­fundet. Om han inte gör det, skall styrelsen förordna om hans uteslut­ning. Detsamma giiller, om en advo­kat upphör alt vara svensk medbor­gare eller flyttar ur riket och styrel­sen inte medger att han får stå kvar som ledamot av samfundet.

ledamot av samfundet.

I beslut varigenom någon uteslutits ur samfundet får förordnas att beslutet genast skall verkstiillas.

Brott mot tystnadsplikt enligt 4 § första stycket tredje meningen får inte åtalas av annan än justitiekanslern. Åtal får väckas endast orn del är påkallat från allmän synpunkt.

Inträder beträffande en advokat sådan omständighet att han enligt 2 S fjärde och femte stycket inte får antas till ledamot av samfundet, är han skyldig att genast tråda ur sam­fundet. Orn han inte gör det, skall styrelsen förordna om hans uteslut­ning. Detsamma gäller, orn en advo­kat inte längre uppfyller nwdborgar-skapskravet enligt 2 § första stycket I eller flyttar ur riket och styrelsen inte medger att han får stå kvar som

Prop.

1990/91:116

Propositionens

lagförslag

12 kap. 2S-' Såsom ombud må ej brukas annan ån den som rätten med hänsyn till red­barhet, insikter och tidigare verksamhet finner lämplig att vara ombud i må­let.

Ombud skall vara svensk medbor­gare med hemvist inom riket; dock må åven annan brukas såsom om­bud, om rätten med hänsyn till må­lets beskaffenhet och övriga omstän­digheter finner det lämpligen kunna ske.

Ombud skall vara svensk medbor­gare med hemvist inom riket; dock må även annan brukas såsom om­bud, om rätten med hänsyn till må­lets beskaffenhet och övriga omstän­digheter finner det lämpligen kunna ske. Med svenskt nwdborgarskap jämställs medborgarskap i Dan­mark, Finland, Island eller Norge. Ej må den vara ombud, som är underårig eller i konkurstillstånd eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 S föråldrabalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli I99I.

'Senaste lydelse 1988:1260.

20

2 Förslag till

Prop.

Lag om ändring i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska

1990/91:116

kyrkan

Propositionens

Härigenom föreskrivs alt 8 och 9 SS lagen (1989:8) om kyrkomusiken i

lagförslag

svenska kyrkan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Behörig att anställas på en tjänst som organist är den sorn har avlagt högskoleexamen på kyrkomusiker­linjen.

8S

Behörig att anställas på en tjänst som organist är den som har avlagt högskoleexamen på kyrkomusiker-linjen eller motsvarande examen i Dunmark, Finland, Island eller Norge.

9S Behörig alt anställas på en tjänst som kantor år

1.

den sorn har avlagt kantorsexamen,

2.

den sorn har avlagt högskoleexamen för musiklärare med kyrkomusika­liskt tillval samt

3.

den som är behörig att anstiillas .som organist.

Med examen som avses i första stycket I eller 2 jämställs motsva­rande examen i Danmark, Finland, Island eller Norge.

Denna lag tråder i kraft den 1 juli 1991.

21

Prop.

ÖVERENSKOMMELSE

mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige om nordisk arbets-     19J0/91:116 marknad för personer som genomgått en behörighetsgivande högre utbild-     Eilaga 1 ning omfattande minst tre års studier.

Danmarks, Finlands, Islands, Norges och Sveriges regeringar,

som den 6 mars 1982 har slutit avtal orn en samnordisk arbetsmarknad

som enligt artikel 14 i sarnarbelsavtalet den 23 mars 1962 mellan Dan­mark, Finland, Island, Norge och Sverige skall eftersträva att bevara och vi­dareutveckla den gemensamma nordiska arbetsmarknaden

som anser att möjligheten till rörelsefrihet mellan de nordiska länderna för personer som har genomgått en för ett visst yrke kompetensgivande högre utbildning omfattande minst tre års studier på heltid skulle gagna den ekonomiska oeh samhälleliga utvecklingen i dessa länder

som anser att parternas offentligt reglerade utbildningar för dessa perso­ner år i stort sett likvärdiga, och

som vill eftersträva en tillräcklig utbildningskapacitet för dessa personer hos varje part saml en så likartad utbildning och lagstiftning som möjligt för dessa personer

som anser att införandel av fi i rörlighet mellan de nordiska länderna förut­sätter ömsesidigt godkännande av all för ett visst yrke kompetensgivande ut­bildning

har enats orn följande:

Tillämpningsområde Artikel 1

Denna överenskommelse skall tillämpas för personer sorn är medborgare i ett av de avtalsslutande länderna och som har genomgått en för deras yrkes­utövning eller anställning kompetensgivande högre utbildning omfattande minst tre års heltidsstudier. Överenskommelsen omfattar även personer som har genomgått en av överenskommelsen omfattande utbildning på motsva­rande tid på deltid.

Med högre utbildning avses i denna överenskommelse utbildningar till vilka de normala antagningsvillkoren utgörs av en allmän eller yrkesinriktad gymnasial utbildning.

Med utbildningens längd avses i överenskommelsen den omfattning som är fastställd i bestämmelser för respektive utbildning.

Överenskommelsen gäller inte personer sorn redan omfattas av

-

avtalet av den 25 augusti 1981 om godkännande av vissa yrkesgrupper för verksamhet inom hälso- och sjukvården och veterinärviisendet

-

avtalet av den 3 mars 1982 om gemensam nordisk arbetsmarknad för klasslärare i grundskolan

-

avtalet av den 29 septernber 1986 om gemensam arbetsmarknad för äm-neslårare, lärare i praktisk-estetiska ämnen och speciallärtire i grundskolan eller

-

avtalet av den 29 september 1986 orn gemensam arbetsmarknad för ärn-neslårare och lärare i praktisk-estetiska ämnen i gymnasieskolan (gymnasiet och yrkeslåroanstalterna).

22

Prop.

Artikel 2

Den sorn från en av parterna har erhållit legitimation, auktorisation eller an-      lyyU/Vl.iio nan form av rättsligt godkännande som yrkesutövare på grund av en utbild-     Dilaga 1 ning sorn omfattas av överenskommelsen skall ha rält att, på i denna över­enskommelse fastställda villkor, få sin legitimation eller annan form av god­kännande godkänd av de andra parter sorn har bestämmelser orn sådant god­kännande.

Med godkännandet följer rätten att använda den med yrkesutövningen förenade titeln.

Med godkiinnande myndighet av.ses i överenskommeLsen också yrkesför­bund som enligt nationell lagstiftning har rätt att uppta medlemmar som där­igenom dels får rätt att utöva yrkesmässig verksamhet och använda den titel som är förbehållen förbundets medlemmar, dels underställs förbundets disci­plinnämnd.

Yrkesutövare, som har utbildats hos en part sorn inte har särskilda bestäm­melser orn godkännande för det aktuella yrket, skall ha rätt alt få sin utbild­ning godkänd av de parter som kräver sådant godkännande på de villkor sorn framgår av artikel 5.

Om en part genom lagstiftning eller andra regler har bestämt att anställ­ning på vissa tjänster kräver en inhemsk utbildning sorn omfattas av denna överenskommelse kan tjänsterna också sökas av den sorn har genomgått en utbildning som i stort sett motsvarar den föreskrivna och som till övervä­gande del har ägt rum hos en annan part. Sådan sökande skall bedömas som jämbördig,med sökande som har genomgått den utbildning sorn den aktuella parlen har anordnat under förutsättning att de i artikel 4 angivna villkoren på språkkunskaper är uppfyllda.

Allmänna villkor Artikel 3

En part kan som villkor för godkännande kräva att den sökande har tillfreds­ställande kunskap om lagstiftning och administrativa föreskrifter av särskild betydelse för vederbörandes yrkesutövning hos parten. Sådana krav skall ligga inom gränserna för vad som är nödvändigt och tillräckligt för att på ett försvarligt sätt kunna utföra det konkreta yrkesarbetet.

Artikel 4

Danmark, Norge och Sverige kan sorn villkor för godkännande kräva att den sökande har tillfredsställande kunskaper i danska, norska eller svenska.

Finland och Island kan som villkor för godkännande kräva att den sö­kande har tillfredsställande kunskaper i finska respektive isländska.

Finland kan i stället för kunskaper i finska kräva att den sökande har till­fredsställande kunskaper i svenska när detta krävs i enlighet med finsk lag­stiftning. Under samma förutsättningar kan Finland kräva att en sökande har lillfredssliillande kunskaper i hade finska och svenska.

23

Särskilda villkor

Prop.

Artikel 5

1990/91:116

En part kan, när särskilt godkännande för yrkesutövning inte krävs av den     Bilaga I part där den sökande genomgått sin utbildning, ställa som villkor för erkän­nande att den sökande har utövat yrket i upp till tre år inom loppet av de senaste tio åren hos den sistnämnda parten.

Har den i första stycket nämnda yrkesutövningen inte ägt rum kan del krä­vas alt den sökande skall ha utövat yrket i upp till tre år på en av den aktuella parten godkänd yrkesutövares ansvar innan godkännande kan meddelas.

Har den sökande blivit godkänd av en iredje part behandlas ansökningen som om den sökande fått godkännande av den part där utbildningen genom-gicks.

Artikel 6

En part kan, när godkännande av yrkesutövning förutsätter att den kompe­tensgivande utbildningen kompletteras med en period av praktiskt yrkesar­bete på en godkänd yrkesutövares ansvar, kräva en praktikperiod av motsva­rande längd hos den andra parten.

Har den sökande inte genomgått en praktikperiod i enlighet med före­skriften i första stycket eller är praktikperioden kortare ån den som krävs av den part där godkårmande söks, kan denna part kräva att den bristande praktikperioden fullgörs på en av den aktuella parten godkänd yrkesutöva­res ansvar

En part kan dock alltid, när ansökan gäller godkännande för utövande av yrke som advokat eller revisor, kräva att den sökande tidigare har utövat yrket i upp till tre år på en av den aktuella parten godkänd advokats eller revisors ansvar eller har genomgått ett av parten anordnat lårnplighelsprov. Vidare kan Danmark ställa motsvarande krav på den som söker tjänst sorn "landinspektor". Parten avgör själv om praktikperiod eller lämplighetsprov skall tillämpas.

Artikel 7

En part kan, för den händelse den sökandes behörighetsgivande utbildning är mer än etl år kortare än den som krävs av denna part, som villkor för godkännande kräva

att den sökande utöver en eventuell praktikperiod, jfr artikel 6, antingen har utövat yrket hos en annan part under en period som kan vara högst dub­belt så lång som skillnaden i utbildningstidens längd hos den part där god­kännande sökes och längden på den utbildning sökanden har genomgått el­ler utövar yrket på en av parten godkänd yrkesutövares ansvar under mot­svarande period

eller

all den sökande genomgår en av parten anordnad kompletteringsutbildning, som eventuellt kan avslutas med kunskapsprov.

24

Ansökning om godkännande och beslutsprocedur

Prop.

Artikels

1990/91:116

Den som söker godkännande under åberopande av denna överenskommelse     Bilaga 1 skall inför den godkännande myndigheten styrka atl han uppfyller villkoren   , i överenskommelsen.

Godkännande skall meddelas sökande sorn uppfyller ovan nämnda vill­kor, orn det inte föreligger omständigheter som kan medföra återkallande av godkännandet, jårnför artikel 9.

Den godkännande myndigheten skall senast 4 månader efter att de för an­sökans behandling nödvändiga dokumenten och upplysningarna inlämnats fatta ett motiverat beslut. Avslag kan av den sökande överklagas hos högre myndighet i enlighet med partens allmänna regler om överklagande.

Parternas godkännande myndigheter skall lämna varandra alla de upplys­ningar sorn behövs i anledning av gjorda ansökningar om godkännande. De skall även underrätta varandra om godkännande sorn meddelas med stöd av denna överenskommelse.

Återkallande av godkännande m.m. Artikel 9

Har godkännande återkallats av den part, som ursprungligen meddelade detsamma, kan godkännande som senare meddelats av en annan part också återkallas. 1 övrigt får ett senare meddelat godkännande endast återkallas i enlighet med bestämmelserna hos den part som meddelat detsamma, dock att hånsyn diirvid får tas till hos annan part begånget brott eller ådagalagd oskicklighet eller uppenbar olåmplighet vid utövandet av verksamheten.

Blir yrkesutövare, som vunnit godkännande hos flera av parterna, hos nå­gon av dessa föremål för judiciell eller disciplinär åtgärd i anledning av sin yrkesverksamhet dårstiides eller återkallas för yrkesutövaren utfärdat god­kännande, skall den godkännande myndigheten hos den eller de andra par­terna underrättas om åtgärden eller återkallelsen samt om skälen därför. Så­dan underrättelse skall också ske om yrkesutövaren fått vidkännas inskränk­ning i rätten atl utöva sin verksamhet.

Medborgarskap och anställiung som arbetstagare m.m. Artikel 10

Godkännande sorn självständig yrkesutövare under åberopande av denna överenskommelse kan inte göras avhängigt av att den sökande har eller er­håller medborgarskap i det land, i vilket godkännande sökes.

Anställning \h en tjänst, sorn förutsätter att en av de utbildningar som överenskommelsen omfattar har genomgåtts, kan som regel inte göras av­hängigt av atl den sökande har eller erhåller medborgarskap i det land, i vil­ken tjänsten sökes.

Överordnade tjänster inom den offentliga förvaltningen och tjänster inom rättsväsendet, åklagarväsendet, exekutionsväsendet, polisen och försvaret samt tjänster i (ivrigt, som år av betydelse för den nationella säkerheten, kan dock förbehållas egna medborgare.

25

Artikel 11

Prop.

Tidigare anställning inom ett område som regleras av denna överenskom-     1990/91:116 melse, bör vid tillsättning av tjänst hos en annan part likställas med motsva-     Bilaga 1 rande tjänstgöring utförd hos denna part.

Artikel 12

Den, som har fått anställning hos en annan part än den, hos vilken vederbö­rande har genomgått sin utbildning, bör vara likställd med parlens egna medborgare vad angår rätten till lön och pension samt övriga med tjänsten förbundna rättigheter.

Artikel 13

Var och en av parlena skall, i största möjliga utsträckning, genomföra änd­ringar i sin lagstiftning i överensstämmelse med de i artiklarna 2, femte stycket, och 10-12 angivna principerna så vitt angår de statliga tjänsterna, och medverka till att dessa principer tillämpas också för icke-statliga tjäns­ter.

En part kan dock införa eller upprätthålla lagar och andra rättsliga regler enligt vilka anställning sorn domare och åklagare samt anställning på lik­nande tjänster inorn rättsväsendet, åklagarväsendet och exekutionsväsendet är avhängigt av en tillfredsställande prövotid, som dock inte må överstiga tre år, eller ett godkänt lårnplighelsprov. Finland kan ställa motsvarande krav för tjänster som "allmänt rättsbitråde". Parten bestämmer orn prövotid eller lämplighetsprov skall tillämpas.

Övriga bestämmelser Artikel 14

När det gäller anställning av personer', sorn omfattas av denna överenskom­melse, skall man följa bestämmelserna i överenskommelsen och protokollet den 6 mars 1982 om gemensam nordisk arbetsmarknad samt de riktlinjer för nordisk arbetsförmedling sorn fastställts för dess tillämpning.

De godkännande myndigheterna bör fortlöpande lämna varandra och Nordiska arbetsmarknadsutskottet uppgifter och upplysningar, som är av be­tydelse för bedömningen av utvecklingen på arbetsmarknaden för berörda yrkesgrupper.

Artikel 15

Partena skall i samverkan följa tillämpningen av överenskommelsen och vidta de ändringar och göra de tillägg i denna vartill utvecklingen kan ge an­ledning. Med hänsyn hårtill tillsätter Nordiska Ministerrådet ett rådgivande utskott som kan ge förslag till ändringar i och tilliigg till överenskommelsen. Parternas godkännande myndigheter kan vidare rådgöra med utskottet om tolkningen av överenskommelsen.

Överenskommelsen skall utvärderas senast 5 år efter dess ikraftträdande.

26

Ikraftträdande

Prop.

Artikel 16

1990/91:116

Överenskommelsen träder i kraft 30 dagar efter den dag, då samtliga parter     Bilaga 1 har meddelat det danska utrikesministeriet att avtalet har godkänts.

För Färöarnas, Grönlands och Ålands vidkommande träder överenskom­melsen i krafl först 30 dagar efter det all Danmarks respektive Finlands rege­ringar har meddelat det danska utrikesministeriet om, att Färöarnas Lands­styre och Grönlands Hjemmestyre respektive Ålands Landskapsstyrelse har meddelat, atl överenskommelsen skall träda i kraft för Färöarna och Grön­land respektive Åland.

Färöarna och Grönland kan som villkor för godkännande kräva, att en sökande har lillfredställande kunskap i det färöiska och det grönländska språken.

Det danska utrikesministeriet meddelar de övriga parterna orn mottagan­det av dessa meddelanden och om tidpunkten för överenskommelsens ikraft­trädande.

Artikel 17

En part kan säga upp denna överenskommelse genom skriftligt meddelande till det danska utrikesministeriet, sorn underrättar de övriga parterna om mottagandet av meddelandet och om dess innehåll.

En uppsägning gäller endast den part, som har verkställt den, och den får verkan sex månader efter den dag, då det danska utrikesministeriet mottagit meddelandet om uppsägningen.

Artikel 18

Originaltexten till denna överenskommelse deponeras hos det danska utri­kesministeriet, som tillställer de övriga parterna bestyrkta kopior.

Till bekräftelse härav har befullrnåktigade ombud undertecknat denna överenskommelse.

Som skedde i Köpenhamn den 24 oktober 1990 i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska språken, vilka samtliga texter har samma giltighet.

PROTOKOLL

Samtidigt med undertecknandet av överenskommelsen om nordisk arbets­marknad för personer, som har genomgått en behörighetsgivande högre ut­bildning om minst tre år, har vi undertecknande befullrnåktigade ombud enats om följande protokoll, sorn skall anses vara en del av överenskommel­sen:

1. Parterna anser alt del är viktigt att fortsätta utbyggnaden av den gemen­samma nordiska arbetsmarknaden så att man kan uppnå att ingen nordisk medborgare hindras fr;ån atl få anställning i ett annat nordiskt land på det område som han år utbildad för.

Parterna vill diirför sträva efter att överenskommelsen blir godkänd, och att de ändringar i den nationella lagstiftningen, som överenskommel­sen förutsätter', blir genomförda senast den 1 juli 1991.

27

2.     Med överenskommelsen har ställning inte tagits till frågan om ömsesidigt     Prop.

akademiskt erkännande av högre utbildning, varmed menas nordiska     1990/91:116

medborgares rätt att få sin hittillsvarande högre utbildning godkänd som     Bilaga 1

en del av en grundutbildning eller som behörighet för forskarutbildning vid en högskoleenhet eller forskningsinstitution i ett annat nordiskt land.

3.

Parterna noterar, att definitionen av högre utbildning i överenskommel­sen artikel 1, andra stycket, får av Danmark tolkas med hänsyn till EG-reglerna på motsvarande område.

4.

Parterna år eniga orn att bestämmelsen i artikel 2, första stycket, också omfattar den, sorn hos en av parterna har uppnått legitimation, auktorisa­tion eller någon annan liknande form av godkännande för yrkesverksam­het på grundval av en icke-nordisk utbildning.

5.

Danmark avser att på grund av örnscsidighet att administrera bestämmel­serna i artikel 3 liberalt.

6.

Överenskommelsen av den 28 december 1973 med tilläggsprotokoll av den 28 juni 1990 rnellan Danmark, Finland, Norge och Sverige orn sam­ordning av pensionsrättigheterna till följd av statliga pensionsregler till-lämpas vid fastställande av [pensionsrättigheterna i förhållande till artikel 12 för medborgare från de fyra nämnda länderna, som erhåller statlig tjänst i de andra länderna.

7.

Parterna år eniga om att åliigga det i artikel 15 omtalade rådgivande ut­skottet uppgiften att följa utvecklingen av den nationella tillämpningen och tolkningen av överenskommelsen och att uppmärksamma om varje part bör utpeka en central myndighet, som skall följa denna utveckling.

Originaltexten till detta protokoll skall deponeras hos det danska utrikesmi­nisteriet, som tillställer de övriga parterna bestyrkta kopior härav.

Till bekräftelse härav har befullrnåktigade ombuden undertecknat detta protokoll.

Som skedde i Köpenhamn den 24 oktober 1990 i ett exemplar på danska, finska, isliindska, norska och svenska språken, vilka samtliga texter har summa giltighet.

28

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

Prop.

över Nordiska ministerrådets förslag till

1990/91 :i 16

överenskommelse om en gemensam nordisk

' ""

arbetsmarknad för personer med en högre, behörighetsgivande utbildning på minst tre år

Arbetsmarknadstyrel.sen, statens invandrarverk, justitiekan.slern, kommers­kollegium, riksförsäkringsverket, socialstyrelsen, statens arbetsgivarverk, universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), sjöfartsverket, skolöverstyrel­sen. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisa­tion (TCO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska komnmnför-bundet, Landstingsförbundet, Sveriges advokatsamfund. Föreningen Auk­toriserade Revisorer, Centralorganisationen SACO/SR.

Kommerskollegium har bifogat yttranden från Grossistförbundet Svensk Handel, Industriförbundet, Stockholms handelskammare och Sydsvenska handelskammaren.

UHÄ har bifogat ett yttrande från Ingenjörs- och sjöbefålsskolan.

29

Lagrådsremissens lagförslag

Prop-

1990/91:116

1 Förslag till

,

Bilaga 3

Lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalken dels att 8 kap. 7 S och 12 kap. 2 S skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 8 kap. 2 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

2aS

Vid tillämpningen av 2 § första stycket skall den som är medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge jämställas med en svensk med­borgare.

Den som har blivit auktoriserad som advokat i Danmark, Finland, Island eller Norge i enlighet med där gällande bestänunelser och som där­efter under minst tre år på ett tillfreds­ställande sätt har tjänstgjort som bi­trädande jurist på en advokatbyrå i Sverige, skall anses uppfylla kraven enligt 2 H första stycket 3-6.

7§'

En advokat, som i sin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller som annars förfar oredligt, skall uteslutas ur advokatsamfundet. Är omständigheterna mildrande, får i stället varning tilldelas honom.

Åsidosätter en advokat annars sina plikter som advokat, får varning eller erinran meddelas hononi.

Är omständigheterna synnerligen försvårande, får han uteslutas ur sam­fundet.

Tilldelas en advokat varniirg, får han, om det finns särskilda skäl, även åläggas att utge en straffavgift till samfundet med lägst ettusen och högst ferntontusen kronor.

Frågor om uteslutning som nu sagts, varning, straffavgift eller erinran prö­vas av samfundets styrelse eller, i den mån så bestämts i stadgarna, av annat samfundets organ. Har prövningen av sådana frågor överlämnats till ett så­dant organ, är en advokat skyldig att lämna detta organ de uppgifter som behövs för prövningen.

Inträder beträffande en advokat

Inträder beträffande en advokat

sådan omständighet att han enligt     sådan omständighet att han enligt

2 S tredje eller fjärde stycket inte får 2 § tredje eller fjärde stycket inte får

antas till ledamot av samfundet, är antas till ledamot av samfundet, är

han skyldig att genast träda ur sam- han skyldig att genast träda ur sam­

fundet. Orn han inte gör det, skall     fundet. Om han inte gör det, skall

' Senaste lydelse 1988:167.

30

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

styrelsen förordna om hans uteslut­ning. Detsamma gäller, om en advo­kat upphör att vara svensk medbor­gare eller flyttar ur riket och styrel­sen inte medger att han får stå kvar som ledamot av samfundet.

styrelsen förordna om hans uteslut­ning. Detsamma gäller, om en advo­kat upphör att vara medborgare i Sverige eller något annat nordiskt land eller flyttar ur riket och styrel­sen inte medger att han får stå kvar sorn ledamot av samfundet. I beslut varigenom någon uteslutits ur samfundet får förordnas att beslutet

genast skall verkställas.

Brott mot lystnadsplikt enligt 4 § första stycket tredje meningen får inte

åtalas av annan än justitiekanslern. Åtal får väckas endast om det är påkallat

från allmän synpunkt.

Prop.

1990/91:116 Bilaga 3

12 kap. 2S2 Såsom ombud rnå ej brukas annan än den som rätlen med hänsyn till red­barhet, insikter och tidigare verksamhet finner lämplig att vara ombud i må­let.

Ombud skall vara svensk medbor­gare med hemvist inorn riket; dock må även annan brukas såsom om­bud, om rätten med hänsyn till må­lets beskaffenhet och övriga omstän­digheter finner det lämpligen kunna ske.

Ombud skall vara svensk medbor­gare med hemvist inom riket; dock må även annan brukas såsom om­bud, om rätten med hänsyn till må­lets beskaffenhet och övriga omstän­digheter finner det lämpligen kunna ske. Med svenskt medborgarskap jämställs medborgarskap i Dan­mark, Finland, Island eller Norge. Ej må den vara ombud, som är underårig eller i konkurstillstånd eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föråldrabalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

 Senaste lydelse 1988:1260.

31

2 Förslag tit!

Prop.

Lag om ändring i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska      1990/91:116

kyrkan

Bilaga 3

Härigenom förskrivs att 8 och 9 §S lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyrkan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8S

Behörig att anställas på en tjänst

Behörig att anställas på en tjänst

som organist är den som har avlagt som organist är den som har avlagt

högskoleexamen på kyrkomusiker- högskoleexamen på kyrkomusiker­

linjen,

linjen eller motsvarande examen i ett

annat nordiskt land.

9S Behörig att anställas på en tjänst sorn kantor är

1.

den som har avlagt kantorsexarnen,

2.

den som har avlagt högskoleexamen för musiklärare med kyrkomusika­liskt tillval saml

3.

den sotn är behörig att anställas som organist.

Med de i första stycket 1 och 2 an­givna exaitnna jämställs motsva­rande examina i de andra nordiska länderna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

32

Lagrådets yttrande

Prop.

1990/91:116

Lagrådet

Bilaga 4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1990-10-30

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt O. Hamdahl, regeringsrådet Bertil Werner, justitierådet Hans-Gunnar Solerud.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 25 oktober 1990 har rege­ringen på hemställan av statsrådet Freivalds beslutat inhämta lagrådets ytt­rande över förslag till lag om ändring i rättegångsbalken, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ann-Sofie Broqvist.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

33

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21 februari 1991

Prop.

Närvarande: statsrådet Engströrn, ordförande, och statsråden Hjelm-     1990/91:116[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Statsråden Freivalds, Göran.sson och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler frågor om en ge­mensam nordisk arbetsmarknad för personer med högre utbildning.

Regeringen beslutar alt genom proposition lämna förslag till riksdagen om godkännande av en nordisk överenskommelse om en gemensam nordisk ar­betsmarknad för personer med en högre utbildning pä minst tre år, m.m. i enlighet med bilagan till detta protokoll.

De olika avsnitten i propositionen har utarbetats inom regeringskansliet enligt följande.

Avsnitt 1

Justitiedepartementet

Avsnitt 2-4

Utbildningsdepartementet

Avsnitt 5

Justiliedeparternentet

Avsnitt 6

Civildepartementet

Avsnitt 7-9

Justitiedepartementet

Ur protokollet: Maud[REDACTED_EFTERNAMN]

34

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll .................... 

....... 

1

1

Inledning .................................................. 

3

2

Bakgrund................................................... 

....... 

3

2.1

Arbetsmarknaden i Sverige och övriga Norden        

3

2.2

EG-direktivet orn högre utbildningar........... 

....... 

5

3    Överenskommelsens innehåll.......................... 

....... 

5

3.1

Allmänt................................................ 

....... 

5

3.2

Utbildning............................................. 

....... 

5

3.3

Språkkunskaper ....;............................... 

....... 

6

3.4

Medborgarskap...................................... 

....... 

7

3.5

Övrigt.................................................. 

....... 

7

4

Sveriges godkännande av överenskommelsen.... 

8

5

Medborgarskapskrav för yrkesverksamhet i svensk lagstiftning

8

5.1

Regeringsformen och lagen om offentlig anställning ....

8

5.2

Medborgarskapskravet för advokater, m.m.. 

10

6

Utbildningskravet för kyrkomusiker.................. 

..... 

16

7

Ikraftträdande rn.rn..................................... 

17

8

Uppriittade lagförslag................................... 

..... 

17

9

Ärendet till riksdagen  ................................. 

..... 

17

Propositionens lagförslag.................................... 

19

1.

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken...... 

19

2.

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i svenska kyrkan 

21

Bilaga 1 Den nordiska överenskommelsen............... 

..... 

22

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser ............. 

..... 

29

Bilaga 3 Lagrådsiemissens lagförslag..................... 

30

Bilaga 4 Lagrådels yttrande................................ 

..... 

33

Utdrag ur regeringsprotokollet den 21 februari 1991 

..... 

34

Prop. 1990/91:116

35

gotab   98088, Stockholm 1991