Regeringens proposition 1992/93:17

om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m.

Prop. 1992/93:17

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade ut­drag ur regeringsprotokollet den 15 oktober 1992 för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Carl BiUt

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas en överenskommelse som träffats mellan staten och företrädare för sjukvårdshuvudmännen om vissa ersättningar från sjukförsäkringen m.m. för år 1993. Den ansluter i princip till det system med schabloniserade ersättningar till sjukvårdshuvudmännen som inför­des fr.o.m. år 1985. Till skillnad från tidigare år har dock partema -genom beslut av riksdagen - fört överläggningama med utgångspunkt i en fastställd utgiftsram på 6 995 mkr.

Av utgiftsramen skall drygt 5 miljarder kronor utges till sjukvårds­huvudmännen i form av en allmän sjukvårdsersättning. Vidare skall den särskilda ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsatser som år 1992 uppgår till högst 485 mkr utges med oförändrat belopp under år 1993. Detsairmia gäller det ekonomiska stöd på högst 20 mkr till sjuk­vårdshuvudmännen vilket syftar till en bättre informationsförsörjning på alla nivåer inom hälso- och sjukvården. Vissa smärre justeringar har överenskommits vad gäller övriga särskilda ersättningar.

Enligt överenskommelsen skall administrationen av pensionäremas avgifter vid sjukhusvård tills vidare ligga kvar hos försäkringskassoma. Partema är dock överens om vissa åtgärder för att i möjligaste mån minska uppkoinna skillnader i avgiftsregler för beräkning av sjukhus­vårdsavgifter mellan pensionärer och övriga försäkrade. Denna harmoni­sering föranleder även två justeringar i avgiftsreglema för pensionärer, dels att avgiftstaket höjs till högst 75 kr per vårddag, dels att någon vårdavgift inte tas ut för utskrivningsdagen.

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 17

I anslutning härtill föreslås även - i enlighet med tidigare utfästelse pm

Prop. 1992/93:17

kompensation för slopande av det avgiftsfria året för förtidspensionärer - att avgiften för yngre förtidspensionärer reduceras till hälften under de första 30 dagama av varje vårdperiod. Dessa åtgärder förutsätter änd­ringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring. I propositionen läggs därför fram förslag om sådana lagändringar.

Vidare föreslås - i enlighet med vad som tidigare aviserats av rege­ringen - en höjning av det maximala taket för det högkostnadsskydd som finns mot höga sjukvårds- och läkemedelskostnader från I 500 till 1 600 kr fr.o.m. den I januari 1993. Landstingsförbundet skall enligt överenskommelsen rekommendera sjukvårdshuvudmämien att tillämpa det högre egenkostnadstaket samtidigt som de koimner att informeras om möjligheterna att kombinera ett beslut härom med beslut om t.ex. avgiftsnedsättning eller avgiftsbefrielse för särskilt utsatta grupper. Häri­genom förutsätts att samtliga sjukvårdshuvudmän kommer att tillämpa den ovan föreslagna beloppsgränsen för högkostnadsskyddet. Höjningen av beloppsgränsen förutsätter ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Propositionen innehålleräven förslag om ytterligare en ändring i sistnämnda lag samt förslag till lag om ändring i läkemedelsförordningen (1962:701). Den förra ändringen är av försäk­ringsteknisk art, medan den senaire krävs för att undvika att olika regler om fastställande av läkemedelspris skulle komina att gälla samtidigt för den händelse läkemedelslagen (1992:859) träder i kraft vid en senare tidpunkt än den 1 januari 1993 och läkemedelsförordningen därigenom upphävs.

I propositionen redovisas också att den rikstäckande vårdgarantin bi­behålls även efter år 1992. Landstingsförbundet kommer att rekommen­dera sjukvårdshuvudmännen riktlinjer för en fortsatt vårdgaranti under år 1993.

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:17

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk­ring' dels att 2 kap. 12 § och 3 kap. 4 a och 15 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap.  12 c §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

12 §

För varje dag då en pensionsbe­rättigad, som är bosatt här i lan­det, får sjukhusvård på gmnd av sjukdom skall försäkringskassan ta ut en avgift enligt vad som anges i denna paragraf.

För varje dag då en pensionsbe­rättigad, som är bosatt här i lan­det, får sjukhusvård på gmnd av sjukdom skall försäkringskassan ta ut en avgift enligt vad som anges i deima paragraf. Avgift skall inte tas utför utskrivningsdagen.

Avgift tas ut från den som uppbär hel ålderspension eller hel förtids­pension.

Avgiften beräknas av försäk­ringskassan med hänsyn till stor­leken vid vårdtillfället av pen­sionsförmåner i form av ålders­pension, förtidspension och om­ställningspension enligt denna lag, änkepension enligt äldre lagstift­ning, pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om pensionstillskott och särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt pen­sionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller han­dikappat bam. Avgiften skall utgöra en tredjedel av summan av förmånema räknade per dag, dock högst 65 kronor för varje vårddag. Vid beräkningen av avgiften per vårddag skall förmånemas månads­belopp delas med 30. Avgiften per vårddag avmndas till närmast lägre hela krontal. Avgiften för en kalendermånad får aldrig överstiga avgiften för 30 vårddagar.

Avgiften beräknas av försäk­ringskassan med hänsyn till stor­leken vid vårdtillfället av pen­sionsförmåner i form av ålders­pension, förtidspension och om­ställningspension enligt denna lag, änkepension enligt äldre lagstift­ning, pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om pensionstillskott och särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt pen­sionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller han­dikappat bam. Avgiften skall utgöra en tredjedel av summan av förmånema räknade per dag, dock högst 75 kronor för varje vårddag. Vid beräkningen av avgiften per vårddag skall förmånernas månads­belopp delas med 30. Avgiften per vårddag avmndas till närmast lägre hela krontal. Avgiften för en kalendermånad får aldrig överstiga avgiften för 30 vårddagar.

' Lagen omtryckt 1982:120. - Senaste lydelse 1992:377.

Nu varande lydelse

Föreslagen lyddse

Prop. 1992/93:17

Avgiften tas ut genom avdrag vid utbetalning av sådana pensionsför­måner som är avgiftsgmndande enligt andra och tredje styckena. För­säkringskassan beslutar om sådamt avdrag. Om avdrag inte kan göras på gmnd av att avgiftsgmndande förmåner inte längre lämnas, skall någon avgift inte tas ut. Inte heller skall avgift tas ut om pensionsförmånema vid vårdtillfallet eller avdragstillfallet är nedsatta enligt 10 kap. 2 § eller uppbärs av annan än den pensionsberättigade enligt 10 kap. 3 §. Avgift­ema tillfaller den allmänna försäkringen.

12 c 

§

Om den pensionsberättigade inte har fyllt 40 år skall den avgift som följer av bestämmelserna i 12-12 b §§ sättas ned tdl hälften för de första 30 dagama av varje vårdtillfälle.

3 kap.

4a

f

För varje dag då en försäkrad

För varje dag då en försäkrad

vistas vid en sådan vårdinrättning

vistas vid en sådan vårdinrättning

som enligt lagen (1990:1402) om

som enligt lagen (1990:1402) om

övertagande av vissa sjukhem cch

övertagande av vissa sjukhem och

andra vårdinrättningar övertagits

andra vårdinrättningar övertagits

av kommunen skall sjukpeiming

av kommunen skall sjukperming

enligt denna lag minskas med

enligt denna lag minskas med

70 kronor, dock med högst en

80 kronor, dock med högst en

tredjedel av sjukpenningens be-

tredjedel av sjukpenningens be­

lopp. Därvid skall det belopp

lopp. Därvid skall det belopp

varmed minskning sker avmndas

varmed minskning sker avmndas

till närmast lägre hela krontal.

till närmast lägre hela krontal.

Första stycket gäller inte i fråga om sjukpenning för tid då den försäk­rade uppbär hel ålderspension enligt denna lag.

15 §' Sjukpenning utgår ej för tid då den försäkrade

a)

fullgör värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst, om tjänstgöringen inte avser grundutbildning eller därtill omedelbart anslutande repetitions­utbildning;

b)

är intagen i sådant hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med sär­skilda bestämmelser om vård av unga med stöd av 3 § sagda lag;

c)

är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt;

d)   i annat fall än under b) eller c) sagts av annan orsak än sjukdom

tagits om hand på det allmännas bekostnad;

e)   vistas utomlands i annat fall än då den försäkrade insjuknar medan

han utför arbete som ett led i en här i riket bedriven verksamhet eller

som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller

i fall som avses i 7 b ij reser till utlandet med försäkringskassans med­

givande.

' SeiiHSte lydelse 1991:1640. 'Senaste 

lydel.se

1991:1641

Nuvarande lydelse

För varje dag då en försäkrad bereds vård i ett sådant hem för vård eller boende eller familjehem enligt socialtjänstlagen (1980:620) som ger vård och behandling åt missbmkare av alkohol eller nar­kotika, skall sjukpenningen pä begäran av den som svarar för vårdkostnadema minskas med 70 kronor, dock med högst en tredjedel av sjukpenningens be­lopp. Därvid skall det belopp varmed minskning sker avmndas till närmast lägre hela krontal. Det belopp som sjukpenningen mins­kas med skall betalas ut till den på vars begäran minskningen har gjorts.

Föreslagen lydelse

För varje dag då en försäkrad bereds vård i ett sådant hem för vård eller boende eller familjehem enligt socialtjänstlagen (1980:620) som ger vård och behandling åt missbmkare av alkohol eller nar­kotika, skall sjukpetmingen på begäran av den som svarar för vårdkostnadema minskas med 80 kronor, dock med högst en tredjedel av sjukpenningens be­lopp. Därvid skall det belopp varmed minskning sker avmndas till närmast lägre hela krontal. Det belopp som sjukpenningen mins­kas med skall betalas ut till den på vars begäran minskningen har gjorts.

Utan hinder av första stycket utgår sjukpeiming till försäkrad som avses under c) vid sjukdom som inträffar under tid då han får vistas utom anstalt och därvid bereds tillfälle att förvärvsarbeta.

Prop. 1992/93:17

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre bestämmelser skall fortfarande tillämpas i fråga om avgift eller minskning av sjukpenning som avser tid före ikraftträdandet.

2 Förslag till

Prop. 1992/93:17

Lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1981:49) om begränsning av läke­medelskostnader, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §' Visar någon att han i den omifattning som anges i andra stycket har köpt prisnedsatta eller andra läkemedel som avses i 3 § eller har erlagt patientavgift för läkarvård eller annan sjukvårdande behandling som avses i 2 kap. 2 och 5 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring eller för motsvarande vård eller behandling som erhållits jnom företagshälso­vård, för vilken bidrag lämnas efter beslut av yrkesinspektionen, är han befriad från att därefter betala för utskrivna läkemedel. Befrielsen gäller under den tid som återstår av eti; år, räknat från det första vårdtillfället, behandlingstillfället eller läkemedelsinköpet.

För kostnadsbefrielse enligt

För kostnadsbefrielse enligt

första stycket fordras att prisned-

första stycket fordras att prisned­

satta läkemedel har inköpts för

satta läkemedel har inköpts för

eller patientavgifter erlagts med

eller patientavgifter erlagts med

sammanlagt minst 1 5(X) kronor.

sammanlagt minst 1 600 kronor.

Om en landstingskommun eller en

Om ett landsting eller en kommun

kommun som inte ingår i en larub-

som inte ingår i ett landsting har

tingskommun har beslutat att för

beslutat att för sin del tillämpa ett

sin del tillämpa ett lägsta belopp

lägsta belopp som understiger

som understiger 1 500 kronor, skall

1 600 kronor, skall i stället det

i stället det beloppet gälla for kost-

beloppet gälla för kostnadsbefriel-

nadsbefrielse enligt första stycket

se enligt första stycket för den

för den som är bosatt inom lands-

som är bosatt inopi landstinget

tingskommunen respektive kom-

respektive kommunen,

munen.

Har en förälder eller föräldrar gemensamt flera bam under 16 år i sin vård, får bamen gemensamt kostnadsbefrielse när utgiftema för vårdtill­fällen, behandlingstillfällen och läkemedelsinköp för bamen sammanlagt uppgår till vad som sägs i andra, stycket.

Kostnadsbefrielse gäller under den tid som avses i första stycket även för bam som under denna tid fyller 16 år.

Med förälder avses även fosterförälder. Som förälder räknas även den med vilken en förälder stadigvairande sammanbor och som är eller har varit gift eller har eller har haft bam med föräldem.

1.

Denna lag träder i kraft den I januari 1993.

2.

En kostnadsbefrielse som gäller vid utgången av år 1992 skall bestå enligt äldre föreskrifter även efter ikraftträdandet.

' Senaste lydelse 1990:1406.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:894) om ändring i lagen

(1981:49) oin begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1981:49) om begränsning av läke­medelskostnader, m.m. i paragrafens lydelse enligt lagen (1992:894) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Prop. 1992/93:17

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

§

1 andra fall än som avses i 2 och 2 a §§ skall det fastställda priset för samtidigt på gmnd av sjukdom förskrivna och inköpta läkemedel sättas ned med hela det belopp som överstiger 120 kronor för ett läkemedel och med hela det be­lopp som överstiger 10 kronor för varje ytterligare läkemedel. Ned­sättningen med hela det belopp som överstiger 120 kronor skall göras på det läkemedel som har högst pris. Någon nedsättning skall inte göras om det samman­lagda priset för två eller fler läke­medel efter nedsättning inte skulle komma att överstiga 720 kronor. Om en förskrivning är avsedd att expedieras mer än en gång, gäller nedsättningen köpesumman vid varje avsett expeditionstillfälle. Vid beräkning av prisnedsättning­en beaktas inte den avgift som kan ha uttagits för expedition av tele­fonförskrivna läkemedel.

1 andra fall än som avses i 2 och 2 a §§ skall det fastställda priset för samtidigt på gmnd av sjukdom förskrivna och inköpta läkemedel sättas ned med hela det belopp som överstiger 120 kronor för ett läkemedel och med hela det be­lopp som överstiger 10 kronor för varje ytterligare läkemedel. Ned­sättningen med hela det belopp som överstiger 120 kronor skall göras på det läkemedel som har högst pris. Nedsättning skall göras endast till den del det samman­lagda priset för läkemedlen över­stiger 720 kronor med tillägg för 10 kronor för varje läkemedel utöver det första. Om en förskriv­ning är avsedd att expedieras mer än en gång, gäller nedsättningen köpesumman vid varje avsett expeditionstillfälle. Vid beräkning av prisnedsättningen beaktas inte den avgift som kan ha uttagits för expedition av telefonförskrivna läkemedel.

Bestämmelsema i första stycket tillämpas även när skyddsläkemedel i annat fall än som avses i 2 § andra stycket förskrivs till havande eller ammande kviima eller till bam.

Med det fastställda priset enligt första stycket avses ett pris som har fastställts av Riksförsäkringsverket. Om ett pris inte har fastställts på ett läkemedel i denna ordning omfattas läkemedlet inte av prisnedsättning.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar före­skrifter

1.

om vilka receptfria läkemedel som omfattas av prisnedsättningen, och

2.

om undantag från prisnedsättningen för ett visst receptbelagt läke­medel eller en viss gmpp av sådana läkemedel.

4 Förslag till

Prop. 1992/93:17

Lag om ändring i läkemedelsförordningen (1962:701)

Härigenom föreskrivs i fråga om läkemedelsförordningen (1962:701)' dels att 6 § skall upphöra att gälla, dels att 15 § skall ha följande llydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15

§

Farmacevtisk specialitet må, oim

Farmacevtisk specialitet må, om

ej annat särskilt stadgas, icke

ej aimat särskilt stadgas, icke

försäljas utan att vara registrerad

försäljas utan att vara registrerad

hos Läkemedelsverket. Farmacev-

hos Läkemedelsverket. Farmacev­

tisk specialitet må icke registrenis

tisk specialitet må icke registreras

med mindre den befunnits ända-

med mindre den befunnits ända­

målsenlig och bestämmelsema i

målsenlig och bestämmelsema i

4-6 §§ i övrigt iakttagits. Regist-

4 och 5 §§ i övrigt iakttagits,

rering kan dock göras beroende siv

Registrering kan dock göras be­

förbehåll. Registrering må förbin-

roende av förbehåll. Registrering

das med särskilda villkor till före-

må förbindas med särskilda villkor

byggande av skada.

till förebyggande av skada.

Registrerad farmacevtisk speciditet skall fortlöpande kontrolleras ge­nom Läkemedelsverkets försorg. Uppstår anledning att ifrågasätta en specialitets ändamålsenlighet, fiir verket förelägga registerhavaren att visa att specialiteten är ändamålsenlig.

Registrering må återkallas om förhållanden, som legat till gmnd för registreringen, icke längre äro för handen eller om föreläggande enligt andra stycket icke efterkommes. Återkallelse av registrering må ock ske om villkor för specialitetens tilUiandahållande åsidosattes eller om spe­cialiteten är föreinål för reklam som innefattar oriktig, starkt överdriven eller vilseledande uppgift om sjpecialitetens verkan eller egenskaper i övrigt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

' Senaste lydelse av 6 § 1970:207.  Senaste lydelse 1990:429.

Socialdepartementet

Prop. 1992/93:17

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1992

Närvarande: statsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén, Hömlimd,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m,

1 Inledning

Det nuvarande systemet med schabloniserad ersättning från den all­mäima sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen har gällt fr.o.m. år 1985. Systemet innebar när det infördes en successiv övergång från prestationsbundna ersättningar till en samlad ersättning per invånare i form av en allmän sjukvårdsersättning. Härvid infördes även en samord­ning med försäkringens ersättningar till försäkringsanslutna privatprakti­serande läkare och sjukgymnaster för att förbättra fömtsättningama för en samordnad planering av den offentliga och den privata hälso- och sjukvården i enlighet med hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

Fömtom en allmän sjukvårdsersättning har varje år lämnats ett varie­rande antal specialdestinerade ersättningar för olika ändamål till sjuk-vårdshuvudmäimen.

Under år 1992 utges från sjukförsäkringen sammanlagt 12 296 mkr, varav 11 706,5 mkr utgör allmän sjukvårdsersättning.

Ar 1988 skedde en viktig ändring i fördelningen av denna ersättning till sjukvårdshuvudmännen genom att principen om en invånarbaserad sådan ersättning kompletterades med ett antal behovskriterier. Den så­lunda utvecklade fördelningsmodellen för den allmänna sjukvårdsersätt-ningen blev helt genomförd fr.o.m. år 1990. De socioekonomiska för­delningskriterier som ligger till gmnd för den behovsrelaterade fördel­ningen är skillnader i befolkningens dödlighet, sjukfrånvaro och förtids­pensionering samt antalet ensamboende äldre. Modellen har givit sjuk­vårdshuvudmännen ökade fömtsättningar att anpassa hälso- och sjukvår­dens resurser till skillnader i vårdbehoven.

Som en naturlig följd av den s.k. äldrereformen utgick överenskom­melsen för år 1992 från en reducering av den allmänna sjukvårdsersätt-ningen med drygt 3 miljarder kronor, eftersom ca 21 % av kostnadema för hälso- och sjukvården överfördes till kommunema till följd av refor­men.

Genom överenskommelsen för år 1992 enades partema också om att

Prop. 1992/93:17

sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992 skall svara för debitering och uppbörd av avgifter för sjukhusvård för bl.a. sjukpenningförsäkrade, varför ordningen med avdrag på sjukpenning genom försäkringskassor­nas och Riksförsäkringsverkets försorg skulle upphöra. Denna föränd­ring var föranledd av införandet av en arbetsgivarperiod med sjuklön under de första 14 dagama av en sjukperiod.

Överenskommelsen för år 1992 innebar också att den året dessförinnan införda särskilda ersättningen för att öka kapaciteten inom hälso- och sjukvården för rehabiliterings-och behandlingsinsatser höjdes från 400 till 485 mkr. Ökningen av ersättningsbeloppet motiverades med de fram­komna positiva erfarenhetema av medlens användning. Ersättningen skall bidra till att sänka det s.k. ohälsotalet. Den utbetalas först sedan försäkringskassan och sjukvårdshuvudmannen kommit överens om hur medlen bäst skall användas för att förbättra kapaciteten vad gäller reha­biliterings- och behandlingsinsatstsr inom hälso- och sjukvården.

I överenskommelsen för år 1992 anges att det ur statsmaktemas per­spektiv är angeläget att utvecklingen inom hälso- och sjukvården kan följas på nationell nivå och att nationella uppföljningar och utvärderingar kan göras. Mot den bakgmnden betonades nödvändigheten av att stödja åtgärder som syftar till en förbättrad informationsförsörjning inom hälso­och sjukvården på alla nivåer. Partema enades därför om att för det året avsätta högst 20 mkr för att i första hand utveckla och förbättra informa­tionsförsörjningen inom hälso- och sjukvården och högst 5 mkr som delfinansiering av ett epidemiologiskt centmm vid Socialstyrelsen.

Den överenskommelse som nu har träffats för år 1993 följer - med en viktig avvikelse - i huvudsak de principer som lagts fast i tidigare träffa­de överenskommelser fr.o.m. år ];985. Denna avvikelse har sin grund i att regeringen i kompletteringspropositionen för budgetåret 1992/93 föreslog betydande förändringar i statsbidragssystemen för bl.a. lands­tingen. Inom Socialdepartementets område föreslogs bl.a. i fråga om bidraget till vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen att en utgifts­ram på 6 995 mkr skulle fastställas för år 1993. 1 propositionen angavs därvid även att överläggningar snsirast skulle inledas med företrädare för sjukvårdshuvudmännen om fördelningen av ramen samt att regeringen senare skulle redovisa resultatet av dessa för riksdagen. Det angavs också att frågan om ett överförEinde av administrationen av sjukhus­vårdsavdragen för pensionärer skulle omfattas av dessa överläggningar.

Riksdagen beslutade om anslag med utgångspunkt i regeringens förslag om utgiftsram avseende bidraget för vissa ersättningar till sjukvårds­huvudmännen.

Med utgångspunkt i riksdagens beslut har partema enats om fördel­ningen av nämnda utgiftsram. Vidare har partema vid överläggningama behandlat frågan om ett överfönmde av administrationen av sjukhus­vårdsavdragen samt möjligheten av att genomföra den av riksdagen förordade höjningen från I 500 till I 600 kr av det maximala egenkost­nadstaket för det högkostnadsskydd som finns för öppen sjukvård och prisnedsatta läkemedel.

10

Fördelningen av utgiftsramen har skett med utgångspunkt i att nivån på

Prop. 1992/93:17

den allmänna sjukvårdsersättningen skall tillgodose två viktiga krav. Det första är att den allmänna sjukvårdsersättningens storlek för resp. sjuk­vårdshuvudman bör överstiga summan av de försäkringsersättningar som under föregående år har utbetalats av försäkringskassan till de försäk­ringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksamma inom huvudmannens geografiska område. Det andra kravet är att den nuvarande behovsbaserade fördelningsprincipen av ersättning­en skall bibehållas. Detta har lett fram till att den allmänna sjukvårdser­sättningen bör uppgå till sammanlagt 5 006 mkr.

Fr.o.m. år 1992 innehar sjukvårdshuvudmännen det ekonoiniska och administrativa huvudmannaskapet för sjukresor samt för akuta lufttran­sporter. För detta erhöll huvudmännen genom en särskild överenskom­melse sjuk reseersättning för det året med I 396 mkr samt ett engångsbe­lopp på 20 mkr för vissa initialkostnader enbart avseende år 1992. Part­ema har genom den nu träffade överenskommelsen enats om ett oförän­drat belopp för sjukreseersättningen år 1993.

Riksförsäkringsverkets utvärdering av den särskilda ersättningen på 400 mkr för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser som infördes år 1991 beräknas bli redovisad för regeringen under hösten 1992.

Mot bakgmnd av de allmänt omvittnade goda erfarenhetema är parter­na överens om det angelägna i att behålla denna ersättningsform även med beaktande av den begränsade totalramen samt att ersättningen för år 1993 skall vara oförändrad i förhållande till föregående år, dvs. 485 mkr.

Vidare gäller att partema är överens om att även under år 1993 fort­sätta satsningen på att stödja åtgärder som syftar till en bättre informa­tionsförsörjning inom hälso- och sjukvården. Av utgiftsramen avsätts därför - i likhet med föregående år - högst 20 mkr för att i första hand utveckla och förbättra denna samt ytterligare högst 5 mkr som delfinan­siering av det centrum för epidemiologi och social analys som inrättats vid Socialstyrelsen.

När det gäller övriga frågor som omfattas av överenskommelsen vill jag särskilt framhålla följande. Partema är ense om att administrationen av pensionäremas avgifter vid sjukhusvård ligger kvar hos försäkrings­kassoma även under år 1993. Motivet för detta är bl.a. de förändringar som förväntas inträffa till följd av genomförande av Ädelavgiftsutred­ningens förslag angående avgiftssystemen inom kommunemas äldre- och handikappomsorg. För att minimera de skillnader i avgifter som under år 1992 uppstått mellan pensionärer och övriga vid sjukhusvård är dock partema överens om att för år 1993 vidta olika åtgärder. Det innebär bl.a. behov av att företa vissa ändringar i avgiftsreglema vid sjukhus­vård.

Den andra frågan gäller höjningen av maximibeloppet för högkostnads­skyddet till 1 600 kr vilken aviserades i årets budgetproposition och som riksdagen inte haft någon erinran emot. Riksdagen tillfogade emellertid att staten inte skall bära några kostnader för läkemedel om en sjukvårds­huvudman skulle besluta att tillämpa ett lägre egenkostnadstak.

11

Det skulle vara praktiskt genomförbart att utforma ett system för

Prop. 1992/93:17

registrering av uteblivna läkemedelsavgifter vid tillämpning av ett lägre egenkostnadstak än 1 600 kr så att Apoteksbolaget i efterhand skulle komma att kunna debitera huvudmännen faktiska belopp motsvarande dessa avgifter. En sådan lösning som skulle kräva en lagändring, skulle dock medföra betydande merarbete och besvär för alla berörda, inte minst för de försäkrade. Med anledning härav har partema enats om att den nuvarande ordningen i princip skall bibehållas. Detta bygger på att sjukvårdshuvudmännen följer en rekommendation från Landstingsför­bundet om att tillämpa ett egenkostnadstak på 1 6(X) kr.

Jag förordar att de i överenskommelsen angivna åtgärdema genomförs på det sätt som jag redovisar i det följande.

Den föreslagna anpassningen av £ivgiftsreglema vid sjukhusvård mellan pensionärer och övriga försäkrade gör det nödvändigt att göra vissa ändringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Förslaget om höjning av taket inom högkostnadsskyddet fömtsätter ändring i lagen (1981:49) om begränsning av lälcemedelskostnader m.m. 1 övrigt an­kommer det på regeringen att fattii nödvändiga beslut.

Riksdagen bör beredas tillfälle att ta del av överenskommelsen genom att den fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Jag kommer senare att föreslå regeringen de förordningsändringar som krävs för genomförandet.

Jag fömtsätter att sjukvårdshuvudmännen ger berörd personal inom hälso- och sjukvården information om innehållet i den träffade överens­kommelsen.

2 Gällande ersättningsregler m.m. 2.1 Ersättningssystemet fr.o.m. år 1985

Sjukvårdsersättning från den allmänna sjukförsäkringen utges enligt 2 kap. AFL i form av ersättning för bl.a. öppen hälso- och sjukvård, läkarvård, sjukvårdande behandling som utförs av annan än läkare, sjukhusvård, tandvård samt för resekostnader i samband med vården eller behandlingen. Vidare utges viss ersättning för sjukvårdshuvudmän­nens kostnader för handikapphjälpmedel samt ersättning för avmstitutio-nalisering och förebyggande hälsovård. Ersättningama utbetalas enligt gmnder som regeringen fastställer.

Som en följd av att nya regler uifördes fr.o.m. år 1985 för ersättning från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen ändrades även reglema för anslutning av privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster till sjuk­försäkringens ersättningssystem. Den då införda ordningen för försäk­ringsanslutning gäller alltjämt med vissa inindre ändringar. Jag återkom­mer senare med en mer ingående beskrivning av villkoren för anslutning till försäkringen (avsnitt 2.4).

12

2.2 Ersättningar och ersättningsbelopp för år 1992

Prop. 1992/93:17

Det totala ersättningsbelopp som lämnas från sjukförsäkringen till sjuk­vårdshuvudmännen uppgår till 12 296 mkr för år 1992. Av detta belopp utgörs 11 706,5 mkr av en allmän sjukvårdsersättning som fördelas mellan sjukvårdshuvudmännen efter en behovsbaserad modell. Denna ersättning avser inte bara primärvård och övrig öppen vård, sjukhusvård samt sjuktransporter utan fr.o.m. år 1991 även avinstitutionalisering, förebyggande åtgärder samt tillhandahållande av hjälpmedel åt handi­kappade. I beloppet ingår även summan av de beräknade avgifter som tas ut av pensionärer vid sjukhusvård.

Den allmänna sjukvårdsersättningen fördelas sedan år 1988 mellan sjukvårdshuvudmännen enligt en behovsbaserad modell med tre behovs­klasser. Differensen i ersättning per invånare mellan klassema är 50 kr. Det innebär således att ersättningen per invånare i klass 3 är ICX) kr högre än i klass 1. Den allmänna ersättningen finansieras under år 1992 till ca 29 % genom att 3 410 mkr av statsbidraget till allmän sjukvård m.m. utges till sjukvårdshuvudmännen.

Den år 1991 införda särskilda ersättningen till sjukvårdshuvudmärmen för att förbättra kapaciteten inom hälso- och sjukvården för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser uppgår till högst 485 mkr år 1992.

De särskilda ersättningama för handledning av kiropraktorer, för vissa patientöverföringar till Finland samt för anordnande av rikssjukvård för HIV-smittade utgör för år 1992 högst I, 1,25 resp. 5,25 mkr.

I likhet med tidigare år finansieras, enligt en särskild överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet, Handikappinstitutets verksamhet inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen. Bidraget, som tidigare ingick i ersättningen för tillhandahållande av hjälpmedel åt handikappa­de, utges som ett direkt bidrag från sjukförsäkringen och uppgår till 49 mkr.

Vidare lämnas under år 1992 särskild ersättning med sammanlagt högst 23 mkr till sjukvårdshuvudmännen för att göra det möjligt för dessa att öka tillgången på psykoterapeutiska behandlingsresurser.

För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en förbättrad informationsförsörjning och till de sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nationella register för produktkontroll lämnas under år 1992 ersättning med sammanlagt högst 20 mkr.

Under år 1992 lämnas även ersättning med högst 5 mkr som delfinansie­ring för inrättandet av ett epidemiologiskt centmm vid Socialstyrelsen.

Dessutom utges enligt en särskild överenskommelse ersättning till sjukvårdshuvudmännen för sjukresor samt för akuta lufttransporter med 1 396 mkr för år 1992, Härutöver utges 20 mkr som en engångsersätt­ning för initiala administrationskostnader.

Nu redovisade ersättningsbelopp och gmndema för dem har - med undantag för statsbidraget till allmän sjukvård m.m. - fastställts av rege­ringen i förordningen (1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårds­huvudmärmen från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkrino.

13

2.3 Patientavgifter

Prop. 1992/93:17

2.3.1 Öppen hälso- och sjukvård

Den I januari 1991 avskaffades den statliga regleringen av avgifterna inom den öppna offentliga och den till försäkringssystemet anslutna öppna privata hälso- och sjukvården. Det fömtsattes därvid att avgifter­na för den sjukvård som lämnas inom både företags- och studerande­hälsovård anpassades till sjukvårdshuvudmännens avgiftssystem.

Motivet för en avreglering av systemet med öppenvårdsavgifter var att skapa fömtsättningar för sjukvårdshuvudmännen att effektivare utnyttja hälso- och sjukvårdens organisation och resurser genom att t.ex. diffe­rentiera avgiftssättningen mellan olika typer av mottagningar. Avregle­ringen krävde ändringar i det s.k. högkostnadsskyddet för öppen sjuk­vård och läkemedel. Dessa innebar en övergång från ett egenkostnadstak baserat på antal vårdbesök eller liikemedelsinköp inom en 12-månaders­period till ett beloppsbaserat tai: för de försäkrade på lägst 1 500 kr under en motsvarande period med möjlighet för sjukvårdshuvudmännen att avvika nedåt. En sådan ändring har också beslutats av riksdagen.

Det nya avgiftssystemet medförde att många sjukvårdshuvudmän diffe­rentierade sina avgifter mellan olika typer av mottagningar. Landstings­förbundet har - i enlighet med den träffade överenskommelsen för år 1991 - följt hur sjukvårdshuvudmännen utnyttjat avregleringen av av­giftema inom öppenvården fr.o.m. den I januari 1991. Uppföljningen visar att det - efter de betydande avgiftshöjningar som flertalet huvud­män genomförde under år 1991 - inte skett några mer genomgripande förändringar i avgiftsnivåerna under år 1992. Det innebär att avgiften för läkarvård inom primärvården även under år 1992 i allmänhet är 100 kr. Vid sjukhusanslutna öppna mottagningar (länssjukvård) är mot­svarande avgift hos en del huvudmän något högre, dock högst 160 kr. För annan sjukvårdande behandling än läkarvård är avgiften i regel 50 eller 60 kr under år 1992.

Egenkostnadstaket, dvs. det belopp vid vilket högkostnadsskyddet skall inträda, är enligt riksdagens beslut lägst 1 500 kr med möjlighet för huvudmännen att tillämpa ett lägre belopp. Av Landstingsförbundets redovisning framgår att nästan samtliga huvudmän i likhet med år 1991 alltjämt tillämpar ett egenkostnadstak på 1 000 - I 200 kr även om några huvudmän under detta år höjt sina tak.

Landstingsförbundet har vid sin sammanställning av den gjorda upp­följningen konstaterat att någon egentlig reaktion från patienteraa på i vissa fall kraftigt höjda avgifter inte har märkts hos sjukvårdshuvudmän­nen. Detta förklaras med att gränsen för högkostnadsskydd genomgåen­de har satts relativt lågt hos huvudmäimen. Sammantaget har detta irme­burit att gränsen för frikort uppnåtts både snabbare och av fler personer med ett inte obetydligt inkomstbortfall för sjukvårdshuvudmännen som följd.

14

2.3.2 Sluten vård

Prop. 1992/93:17

Genom försäkringskassans och Riksförsäkringsverkets försorg tas avgift ut vid sjukhusvård genom avdrag på utgående pensionsbelopp för pen­sionärer med hel ålders- eller förtidspension. Avgiften uppgår per dag räknat till en tredjedel av utgående pensioner från den allmänna försäk­ringen före skatt, dock högst 65 kr för varje vårddag.

Fr.o.m. den 1 januari 1992 gäller för försäkrade som uppbär sjuklön, sjukpenning, föräldrapenning, rehabiliteringsperming eller smittbärarer­sättning att debitering och uppbörd av sjukhusvårdsavgifter sker genom sjukvårdshuvudmännen. Den högsta avgift som får tas ut är 70 kr per vårddag. Varje sjukvårdshuvudman beslutar om regler för nedsättning av avgiftens storlek. Före år 1992 gällde ett system för sjukhusvårdsav­drag på utbetald social försäkringsersättning som i princip motsvarade det som fortfarande gäller för pensionärer.

Den genomförda administrativa förändringen vad gäller försäkrade som uppbär sjuklön, sjukpenning etc. har på flera håll i landet inneburit att skillnader uppstått vid uttag av avgifter mellan pensionärer och övriga försäkrade med likvärdiga inkomster. Sjukvårdshuvudmäimens avgiftsregler har i vissa fall inneburit både en lägre avgift per vårddag och uttag av endast en avgift sammanlagt för in- och utskrivningsdag för den senare kategorin. Mot den bakgmnden har krav framförts på en anpassning av reglema för pensionäremas avgifter vid sjukhusvård till sjukvårdshuvudmannens avgiftsregler. Jag återkommer senare till denna fråga.

2.4 Villkoren för privatpraktiserande läkares och sjukgymnasters anslutning till försäkringen m.m.

Vid införandet av det nya ersättningssystemet till sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1985, ändrades regleraa för privatpraktiserande läkares och sjukgymnasters anslutning till försäkringskassans ersättningssystem.

Enligt huvudregeln gäller alt en privatpraktiserande läkare eller sjuk­gymnast blir ansluten till försäkringssystemet endast om sjukvårdshuvud­mannen tillstyrker detta. En sådan tillstyrkan sker i regel genom att ett samverkansavtal träffas. Vid omläggningen år 1985 infördes på försök även rätt till fri försäkringsanslutning inom stödområdena A, B och C för privatpraktiker med heltidsverksamhet samt försök med fri s.k. er-sättningsetablering över hela landet. Dessa försöksverksamheter per­manentades år 1988.

Därefter har vissa smärre justeringar och kompletteringar gjorts i vill­koren för försäkringsanslutning. Av dessa kan nämnas ändringarna i den fria ersättningsetableringen fr.o.m. den I juli 1989. Då begränsades demia till att gälla endast i de fall tillträdande privatläkare avser att driva verksamheten vidare med i huvudsak oförändrad inriktning. Vidare infördes möjlighet för privatläkare att vid överlåtelse av befintlig praktik i samband med pensionering under kortare tid arbeta parallellt med den tillträdande läkaren.

15

Den 1 juli 1990 slopades den nämnda stödområdesindelningen A, B

Prop. 1992/93:17

och C och ersattes av en indelning i två stödområden, benämnda I och 2. Andringen innebar att vissa kommuner eller delar av kommuner som tillhört stödområde C inte längre ingår i ett permanent stödområde. Denna ändring var av betydelse för bestämmelsema om fri försäkrings­anslutning för privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Enligt beslut av regeringen har den nya stödområdesindelningen fr.o.m. år 1991, med några tillägg, lagts till gmnd för reglema om nyanslutning till försäkringskassan.

Fr.o.m. år 1991 gäller också - till skillnad från vad som gäller för försäkringsanslutna läkare i övrigt - att läkarpsykoanalytiker kan kom­binera en tjänstgöring på halvtid hos offentlig sjukvårdshuvudman med verksamhet som privatpraktiker.

3 Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år 1993

l den kompletteringsproposition för budgetåret 1992/93 (prop. 1991/92:150) som förelades riksdagen våren 1992 föreslogs bl.a. vissa ändringar i statens bidragssystem för landstingen. Ändringarna byggde på Kommunalekonomiska kommitténs betänkande Kommunal ekonomi i samhällsekonomisk balans - statsbidrag för ökat handlingsutrymme och nya samarbetsformer (SOU 1991:98).

För landstingens vidkommande innebar regeringens förslag i princip följande. Sex specialdestinerade bidrag avvecklas, liksom skatteutjäm­ningsavgift och avräkningsskatt. År 1993 skall den tillfälliga indragning från landstingen som sker under år 1992 återbetalas. Effekten av dessa förändringar skall kvittas mot en utgiftsram som fastställs för bidraget för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen. Under år 1993 kvar­står dock en reducerad skatteutjämningsavgift. För att denna skall kunna slopas fr.o.m. år 1994 måste en översyn företas av hittillsvarande sys­tem för ersättningar till sjukvårdshuvudmännen.

Inom Socialdepartementets orru-åde föreslogs mot denna bakgmnd att en utgiftsram på 6 995 mkr avseende bidraget för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år 1993. I propositionen angavs vidare att utgiftsramen borde avse bl.a. de ändamål som omfattades av överens­kommelsen för år 1992 samt att överläggningar snarast skulle inledas med företrädare för sjukvårdshuvudmännen om fördelning av ramen och att regeringen senare skulle redovisa resultatet av överläggningama för riksdagen.

Riksdagen fastställde anslagen Bidrag till allmän sjukvård m.m. och Bidrag till sjukförsäkringen med utgångspunkt i den föreslagna utgifts­ramen för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen.

Partema har med utgångspunkt i riksdagens beslut fört överläggningar om hur utgiftsramen bör fördelas på åtgärder vilka i olika avseenden bygger på medverkan från stat och försäkring. Gmndläggande har där-

16

vid varit att fastställa storleken på den allmänna sjukvårdsersättningen

Prop. 1992/93:17

för år 1993 med beaktande av dels den behovsbaserade fördelnings­modellen, dels avräkningen av ersättningama till försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Enligt gällande regler skall summan av de försäkringsersättningar som under föregående år utbetalats av försäkringskassan till försäkringsanslutna privatpraktiseran­de läkare och sjukgymnaster inom resp. sjukvårdshuvudmans geogra­fiska område frånräknas vid utbetalning av den allmänna sjukvårdsersätt­ningen till huvudmannen.

Den 1 januari 1992 övertog sjukvårdshuvudmännen det ekonomiska och administrativa huvudmannaskapet för sjukresoma, inkl. de luftbuma akuta sjuktransportema. Detta fömtsätter, enligt en tidigare träffad sär­skild överenskommelse, att parteraa årligen, dock senast den 1 oktober, kan komma överens om ett ersättningsbelopp för sjukreseersättning avseende det kommande året. Med hänsyn till den samlade utvecklingen på området under år 1992 har partema enats om att ett oförändrat ersätt­ningsbelopp för detta ändamål bör lämnas under år 1993.

Arbetet med en utvärdering av den år 1991 införda särskilda ersätt­ningen på 400 mkr för att förbättra kapaciteten inom hälso- och sjukvår­den för rehabiliterings- och behandlingsinsatser pågår för närvarande hos Riksförsäkringsverket och resultatet härav kommer att redovisas för regeringen under hösten. Dessa medel uppgår för år 1992 till 485 mkr. Partema har i avvaktan på resultatet av utvärderingen ansett det ange­läget att ersättningen kan utges även under år 1993 med oförändrat be­lopp. Jag instämmer i denna bedömning och vill framhålla att erfaren­hetema av denna ersättningsform hittills är positiva.

I överenskommelsen har partema framhållit att uppföljning och utvär­dering av utvecklingen inom hälso- och sjukvården måste förbättras i olika avseenden. Inte minst behöver åtgärder vidtas hos sjukvårdshuvud­männen för en bättre informationsåterföring inom hälso- och sjukvården och därmed bättre möjligheter att kunna följa upp och utvärdera vårdut­nyttjande, utförda prestationer, kostnader och kvalitet. Ett intensivt sådant utvecklingsarbete har också inletts på olika nivåer. För detta arbete har partema enats om att även under år 1993 avsätta medel som syftar till en förbättrad informationsförsörjning med högst 20 mkr. Be­loppet inkluderar även den under föregående år i särskild ordning be­slutade ersättningen till de sjukvårdshuvudmän som åtagit sig att svara för nationella register för produktkontroll. Landstingsförbundet lämnar efter samråd med Socialstyrelsen förslag till fördelning av dessa medel till Riksförsäkringsverket för beslut.

Partema har som ett viktigt led i en förbättrad informationsförsörjning, i syfte att bl.a. förbättra folkhälsan, enats om att även under år 1993 avsätta högst 5 mkr som delfinansiering av ett centmm för epidemiologi och social analys vid Socialstyrelsen. Centmmets uppgift skall i huvud­sak vara att på nationell nivå följa och analysera orsaker till ohälsa och förekomst av olika sjukdomar. Socialstyrelsen och Landstingsförbundet skall lämna en gemensamt upprättad plan över verksamheten vad avser hälso- och sjukvård vid detta centmm till Riksförsäkringsverket för beslut om ersättning.

2Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nrl?

17

1 likhet med vad som gällt sedtm år 1990 har partema enats om att en

Prop. 1992/93:17

särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet bör lämnas till sjuk­vårdshuvudmännen även under år 1993. Syftet med detta ekonomiska stöd är att möjliggöra för huvudmännen att genom vårdavtal med legiti­merade privata vårdgivare öka tillgången på psykoterapeutisk behandling till rimliga kostnader för de försäkrade. Praktiskt taget alla huvudmän har också hittills utnyttjat denna möjlighet till resursförstärkning. Det är angeläget att denna ersättningsform kvarstår även under år 1993 och att beloppet med hänsyn till den allmänna kostnadsutvecklingen höjs till högst 24,5 inkr.

Vidare har partema - på gmndval av en särskild överenskommelse -enats om att ersättning även under år 1993 skall lämnas direkt från sjuk­försäkringen för finansiering av Handikappinstitutets verksamhet. Ersätt­ningsbeloppet bör med beaktand(; av den allmänna kostnadsutvecklingen höjas till 51 mkr. Denna särskilda överenskommelse bör fogas till proto­kollet som bilaga 2.

1 övrigt har partema enats om att de fr.o.m. år 1991 införda särskilda ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen för handledd praktiktjänst­göring av kiropraktorer, för överföring av vissa patienter från Sverige till Finland samt för anordnande av rikssjukvård för HIV-smittade skall utges även under år 1993. De totala ersättningsbeloppen som för år 1992 var högst I, 1,25 resp. 5,25 mkr skall för år 1993 vara högst 1, 1 resp. 5,5 mkr. Ersättningen för överföring av vissa patienter från Sverige till Finland har således reducerats nåigot mot bakgmnd av det hittillsvarande begränsade utnyttjandet av medlen. För samtliga dessa tre ersättningsfor­mer gäller att Socialstyrelsen svarar för handläggningen av förekomman­de ärenden och lämnar ett underlag till Riksförsäkringsverket för beslut.

Ersättningama till sjukvårdshuvudmännen för år 1993 skall i enlighet med vad jag nu redovisat sammimfattningsvis vara följande.

a)  Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som sluten vård

m.m. med fördelning enligt den behovsmodell som gällt sedan år 1988

och som jag tidigare beskrivit. Sammanlagt utges med utgångspunkt i

den fastställda utgiftsramen för ersättningaraa till sjukvårdshuvudmännen

en allmän sjukvårdsersättning med 5 006 mkr. Fördelningen av ersätt­

ningen mellan sjukvårdshuvudmännen framgår av bilaga 1:2.

Vid jjtbetalning av den allmänna ersättningen till resp. sjukvårdshuvud­man skall försäkringskassan som tidigare frånräkna det belopp som motsvarar under närmast föregående år utbetalade försäkringsersätt­ningar till de försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjuk­gymnaster som var verksamma inom resp. sjukvårdshuvudmans geogra­fiska område.

b)

För sjukresor inkl. akuta luftburna sjuktransporter lämnas ersättning med I 396 mkr. Medlen fördelas i särskild ordning mellan huvudmän­nen och framgår av bilaga 1:3.

c)

För att förstärka hälso- och sjukvårdens resurser för rehabiliterings-och behandlingsinsatser nigs under vissa fömtsättningar ersättning med sammanlagt 485 mkr. Fördelningen av dessa medel mellan sjukvårds­huvudmännen sker enligt en särskild fördelningsmodell, som är baserad

18

på det s.k. ohälsotalet och invånarantalet. Medlen utbetalas av försäk-

Prop. 1992/93:17

ringskassan efter det kassan och huvudmannen träffat en lokal överens­kommelse om medlens användning. Någon utbetalning bör dock inte företas beträffande ett projekt förrän detta har påbörjats. Fördelningen av ersättningen mellan huvudmännen framgår av bilaga 1:4.

d)  För finansiering av Handikappinstitutets verksamhet lämnas ersätt­

ning med 51 mkr enligt en särskild överenskommelse mellan staten och

Landstingsförbundet. Ersättningen utbetalas av Riksförsäkringsverket.

e)  För att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen att öka tillgången på

psykoterapeutiska behandlingsresurser utges ersättning med sammanlagt

högst 24,5 mkr. Ersättningen fördelas mellan huvudmännen och utges

dels med 315 000 kr per huvudman, dels med 1,90 kr per invånare. Den

lämnas efter särskild rekvisition av Riksförsäkringverket under fömtsätt­

ning att sjukvårdshuvudmannen träffat av Socialstyrelsen godkända vård­

avtal med legitimerade privata vårdgivare.

f)  För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en förbättrad

informationsförsörjning och till de sjukvårdshuvudmän som åtar sig att

svara för nationella register för produkt- och kvalitetskontroll utges er­

sättning med sammanlagt högst 20 mkr. Landstingsförbundet lämnar

efter samråd med Socialstyrelsen förslag till fördelning av medlen till

Riksförsäkringsverket, som därefter beslutar om fördelning och utbetal­

ning av ersättningen.

g)  För verksamheten vid Centrum för epidemiologi och social analys

vid Socialstyrelsen lämnas ersättning med högst 5 mkr. Socialstyrelsen

och Landstingsförbundet lämnar - för den del som omfattar hälso- och

sjukvården - en gemensamt upprättad plan över denna verksamhet vid

centmmet till Riksförsäkringsverket för utbetalning av ersättningen.

h) För de sjukvårdshuvudmän som svarar för handledd praktiktjänst­göring av kiropraktorer enligt Socialstyrelsens anvisningar utges ersätt­ning med sammanlagt högst 1 mkr. Ersättning lämnas med högst 95 OCX) kr per praktikant. Socialstyrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och tillställer Riksförsäkringsverket underlag för utbetal­ning av ersättningen.

i) För överföring av vissa patienter från Sverige till Finland utges er­sättning med sammanlagt högst 1 mkr. 1 varje enskilt fall lämnas ersätt­ning för hälften av den vårdkostnad som uppkonmier sedan sjukvårds­huvudmannens ansvar för kostnaden upphört efter ett halvt år. Social­styrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och tillställer Riks­försäkringsverket underlag för den årsvisa utbetalningen av ersättningen.

j) För anordnande av institutioner för HIV-smittade som omhändertas för isolering enligt smittskyddslagen lämnas ersättning med sammanlagt högst 5,5 mkr. Ersättning utges därvid med högst 550 000 kr per plats och år. Socialstyrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och tillställer Riksförsäkringsverket underlag för utbetalning av ersättningen.

Fördelningen av den för år 1993 fastställda utgiftsramen, vilken även utgör mitt förslag om hur denna ram skall fördelas, framgår av följande sammanställning.

19

Ändamål

Totalbelopp

mkr

1.

Allmän sjukvårdsersättning

5 006

2.

Särskild ersättning för sjukresor inkl. akuta luft­transporter

1 396

3.

Särskild ersättning för rehabiiliterings- och behand­lingsinsatser

485

4.

Ersättning till Handikappinstitutet

51

5.

Särskild ersättning för psykoterapeutisk verksainhet

24,5

6.

Särskild ersättning för informationsförsörjning och produktkontroll

20

7.

Särskild ersättning till Centmm för epidemiologi

och social analys

5

8.

Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer

1

9.

Särskild ersättning för vissa patientöverföringar

I

10.

Särskild ersättning för rikssjukvård för HIV-smittade

5,5

6 995

Överenskommelsen innebär i förhållande till år 1992 att det totala ersätt­ningsbeloppet från sjukförsäkringen (inkl. sjukresor) till sjukvårdshuvud­männen minskar med 6 717 mkr. Ersättningama skall i likhet med tidi­gare år till större delen utges frjin den allmänna sjukförsäkringen. För sjukförsäkringens finansiering liimnas också ett särskilt statsbidrag. 1 enlighet med årets kompletteringsproposition (prop. 1991/92:150) har för budgetåret 1992/93 under punkt E 13. Bidrag till allmän sjukvård m.m. fastställts ett förslagsanslag på 2 520 682 000 kr. Av detta sär­skilda statsbidrag får Riksförsäkiingsverket disponera 2 425 000 OCX) kr som bidrag till den allmänna sjukvårdsersättningen för år 1992/93.

Utbetalning från nämnda anslag följer de allmänna utbetalningsregler som gäller för den allmänna sjukvårdsersättningen, vilket iimebär att sjukvårdshuvudmännen får ersättningen månadsvis i efterskott.

4 Uppföljning och utvärdering

1 föregående års överenskommelse framhöll partema den stora vikten av uppföljning och utvärdering av hälso- och sjukvården, bl.a. mot bak­gmnd av det pågående intensiva utvecklingsarbetet på området. Partema redovisade därvid ett antal pågående eller nyligen avslutade aktiviteter. Detta visar på att många olika aktörer är engagerade i detta arbete. Partema var eniga om nödvändigheten av att stödja sådana åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en bättre informationsförsörjning på alla nivåer inom hälso- och sjukvården. För det ändamålet avsattes därför högst 20 mkr under år 1992. Detta belopp inkluderade ersättning

Prop. 1992/93:17

20

till de sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nafionella register

Prop. 1992/93:17

för produkt- och kvalitetskontroll. Dessutom avsattes ytterligare 5 mkr under år 1992 för att effektivisera informationsförsörjningen bl.a. med inriktning på att förbättra folkhälsan, som delfmansiering för inrättade av ett epidemiologiskt centmm vid Socialstyrelsen.

I den nu träffade överenskommelsen för år 1993 konstaterar partema att ett intensivt arbete i syfte att förbättra informationsåterföringen på­går, men att mycket återstår innan systemen kan ge den information som efterfrågas.

Mot denna bakgmnd har partema enats om att även för år 1993 avsätta medel som syftar till att förbättra informationsförsörjningen. Det fömt­sätts att Landstingsförbundet i dessa frågor har ett nära samarbete med Socialstyrelsen.

5 Avgiftssystemet för sjukhusvård för år 1993 5.1 Avgiftsadministrationen

Som ett resultat av förra årets försäkringsöverenskommelse svarar sjuk­vårdshuvudmännen fr.o.m. den I januari 1992 för administrationen av avgiftema för sjukhusvård för försäkrade som uppbär sjuklön, sjukpen­ning, rehabiliteringspenning, föräldrapenning eller smittbärarpenning.

För ålders- eller förtidspensionär sker avgiftsuttaget som tidigare ge­nom att ett avdrag beräknas och görs på utgående pensionsförmåner från den allmänna försäkringen före skatt genom försäkringskassomas och Riksförsäkringsverkets försorg.

Dessa avgifter, som för närvarande är högst 65 kr per vårddag för pensionärer och 70 kr för förvärvsarbetande, motsvarar i huvudsak patientens kostnader för kost och logi under sjukhusvistelsen.

Denna omläggning av avgiftsadministrationen har under år 1992 med­fört att det på flera håll i landet uppkommit skillnader i regleraa för beräkning av dessa avgifter mellan pensionärer och försäkrade som uppbär sjuklön, sjukpenning, rehabiliteringspeimning, föräldrapenning eller smittbärarersättning och därmed olika avgifter vid jämförbara in­komstnivåer. De uppkomna skillnadema har kommit att uppfattas som en relativ försämring av villkoren för pensionäreraa.

När det gäller frågan om ett motsvarande överförande av administra­tionen av sjukhusvårdsavgifteraa för ålders- och förtidspensionärer i landstingskommunal vård, var parteraa år 1991 ense om att denna skulle tas upp i de överläggningar, som avser ersättningar från sjukförsäk­ringen för tiden efter år 1992.

Vid behandlingen av frågan vid de nu avslutade överläggningama för år 1993 har partema konstaterat att ett förväntat genomförande av Ädel­avgiftsutredningens förslag om avgiftssystemen inom vissa delar av socialtjänsten och den kommunala hälso- och sjukvården till följd av den s.k. äldrereformen innebär stora ändringar beträffande pensionäremas

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 17

21

avgifter och kostnader för sjukvård och särskilt boende. Det har mot den bakgmnden inte bedömts vara lämpligt att under år 1993 fullfölja sys­temförändringen så att även administrationen av pensionäremas avgifter förs över till sjukvårdshuvudmäimen.

1 avvaktan på detta har partema enats om att administrationen av pen­sionäreraas avgifter vid sjukhus/ård tills vidare bör ligga kvar hos för­säkringskassoma samtidigt som det krävs vissa åtgärder för att minimera de ovan angivna skillnadema i agiftsuttag mellan de båda avgiftssyste­men. För att åstadkomma detta är partema överens om att sjukvårds­huvudmännens avgiftsuttag avsecsnde försäkrade i lägre inkomstintervall som uppbär sjuklön, sjukpenning, rehabiliteringspenning, föräldrapen­ning och smittbärarersättning i princip skall anpassas till vad som gäller för pensionärer. Beträffande uttag av vårdavgift för in- och utskrivnings­dag bör enligt överenskommelsen endast en av dessa avgiftsbeläggas och en motsvarande ändring företas i avgiftsreglema för pensionärer. Jag återkommer till denna fråga sentire.

Landstingsförbundet skall enligt överenskonmielsen utarbeta riktlinjer för huvudmännen om storleken på de avgifter som bör tillämpas vid olika inkomstnivåer.

För att bl.a. möjliggöra en sådan harmonisering av avgiftssystemen har partema också enats om att den högsta vårdavgift som sjukvårdshuvud­männen får ta ut per dag höjs till 80 kr fr.o.m. den 1 januari 1993.

Prop. 1992/93:17

5.2 Vissa följdändringar i sjukhusvårdsavdragen för pensionärer

Mitt förslag: Fr.o.m. den I januari 1993 uttas avgift av pensio­närer vid sjukhusvård för endast en av in- och utskrivningsdagar­na vid varje vårdtillfälle. Den högsta avgift som får tas ut per vårddag höjs samtidigt från 65 till 75 kr. Avgiften för yngre för­tidspensionärer med hel förtidspension halveras under de första 30 dagama vid varje vårdtillfälle.

Skälen för mitt förslag: Erfarenhetema av den genomförda admini­strativa förändringen för debitering och uppbörd av sjukhusvårdsavgifter visar att vissa sjukvårdshuvudmän utformat avgiftsregler som i många fall medfört lägre avgifter än vad som följde av det förra systemet med avdrag på sjukperming eller motsvarande. Det innebär att pensionärer i vissa fall ansett sig missgynnade av omläggningen trots att deras vårdav­gifter inte påverkats. För att i möjligaste mån harmonisera avgiftsregler­na i de båda systemen anser jag att det är angeläget att sjukvårdshuvud­männen så långt möjligt anpassar sina avgiftsregler till vad som gäller för pensionäreraa. Som ovan redovisats skall Landstingsförbundet enligt överenskommelsen utarbeta riktlinjer för vilka avgiftsnivåer som bör tillämpas vid olika inkomster. Enligt dessa riktlinjer fömtsätts även att samtliga sjukvårdshuvudmän vid debitering av vårdavgift för in- och

22

utskrivningsdag betraktar dessa som en vårddag. Detta fömtsätter en

Prop. 1992/93:17

motsvarande avgiftsbestämmelse för pensionärer, som enligt gällande regler avgiftsbeläggs båda dessa dagar. Det huvudsakliga motivet för att ta ut en avgift vid sjukhusvård är att patienten under sjukhusvistelsen själv inte har några kostnader för mat, kläder och tvätt.

Det förekommer inte sällan att en person blir inskriven vid en sjuk­vårdsinrättning under kvällen och utskriven på morgonen följande dag. I sådana fall har vederbörande sannolikt inte haft några minskade kost­nader för t.ex. mat, varför avgift för två vårddagar uppfattas som oskälig. Mot den bakgmnden anser jag att det är motiverat att ändra den nuvarande regeln om pensionärs avgift på det sätt som anges i överens­kommelsen. 1 praktiken bör ändringen utformas så att avgift tas ut en­dast för inskrivningsdagen.

Den nu föreslagna avgiftsreduktionen vid in- och utskrivningsdag inne­bär ett inkomstbortfall för stat och försäkring. Med hänsyn till att taket för sjukvårdshuvudmännens avgiftsuttag kommer att höjas med 10 kr till 80 kr per vårddag är det rimligt att en motsvarande höjning sker av pensionäreraas avgifter. Jag föreslår därför en höjning till högst 75 kr per vårddag. Härigenom behålls den nuvarande avgiftsskillnaden på 5 kr per vårddag. Det bör därvid framhållas att denna höjning inte drabbar de pensionärer med låga pensioner som i dag betalar en avgift som understiger 65 kr per dag.

Utöver dessa ändringar som är föranledda av den träffade överenskom­melsen med Landstingsförbundet, anser jag att ytterligare en ändring bör företas i regelsystemet för pensionäremas sjukhusvårdsavgifter. Den fömtvarande regeringen utfäste i anslutning till sitt förslag att slopa det avgiftsfria året för pensionärer med hel förtidspension fr.o.m. den 1 juli 1991 att erforderlig kompensation för detta skulle lämnas. Denna avsågs framför allt inriktas på den gmpp av yngre förtidspensionärer som på gmnd av sjukdom eller handikapp bedömdes ha särskilda behov av egna medel för sin rehabilitering. Den s.k. Merkostnadskommittén (S 1990:4) fick i uppdrag av regeringen att utarbeta förslag till lämpliga åtgärder med inriktning på att i första hand pröva möjlighetema att genom handi­kappersättningen kompensera berörd gmpp av förtidspensionärer. Kom­mittén har dock efter visst utredningsarbete genom skrivelse 1992-04-08 återfört frågan till regeringen med motivering att kompensation via han­dikappersättningen inte befunnits vara en lämplig ersättningsform.

Med anledning härav har frågan beretts inom Socialdepartementet, varvid altemativa lösningar som skisserats inom kommittén övervägts. Enligt min bedömning finns det starka skäl för att knyta kompensationen till vårdutnyttjandet så att den utges endast när förtidspensionären haft utgifter för sjukhusvård. Det är vidare enligt min mening rimligt att kompensationen riktas till yngre förtidspensionärer med hänsyn till den­na gmpps särskilda behov av medel för rehabilitering. Gmppen rehabili­teringsbara förtidspensionärer har som regel korta men återkommande vårdperioder.

Åldersgränsen för att i detta avseende betraktas som yngre anser jag bör sättas vid 40 år. Jag förordar därför att dessa yngre förtidspensio-

23

närer debiteras halv avgift under de första 30 dagaraa av varje vård­period på sjukhus.

Särbestämmelsen vid sjukhusvård för yngre förtidspensionärer - som jag bedömer vara administrativt enkel att införa och tillämpa - innebär kompensation i form av lägre avgifter för att möjliggöra en fortsatt egen rehabilitering.

Vad jag nu redovisat fömtsätt(5r kompletteringar och ändring av be­stämmelsema i 2 kap. 12 § AFL. Till detta kommer att höjningen av den maximala avgift som sjukvårdshuvudmännen får ta ut av patienten vid sjukhusvård föranleder följdjindringar i 3 kap. 3 a och 15 §§ AFL.

Prop. 1992/93:17

6 Ändringar i högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och läkemedel

Mitt förslag: Den försäkrades egenkostnadstak för det belopps-baserade högkostnadsskyddet höjs den 1 januari 1993 från lägst 1 500 kr till lägst 1 600 kr.

Skälen för mitt förslag: 1 1992 års budgetproposition aviserade rege­ringen en höjning av taket för högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och prisnedsatta läkemedel från 1 500 till 1 600 kr fr.o.m. den 1 januari 1993. Socialförsäkringsutskottet hade ingen erinran mot en sådan höj­ning, men ansåg i samband härmed att möjlighetema för huvudmännen att själva besluta om en lägre beloppsgräns bör ändras så att staten inte får bära några kostnader för sådana beslut (bet. 1991/92:SfU13). Enligt utskottet borde detta ges regeringen till känna. Riksdagen beslutade i enlighet med vad utskottet anfört (rskr. 1991/92:341). Jag vill tillägga att riksdagens beslut i praktiken får betydelse endast för de kostnadskon­sekvenser som sådana avvikelser ger upphov till vad gäller de statligt subventionerade läkemedlen.

Jag har vid mina överväganden utgått från riksdagens ställningstagande vad gäller de förordade ändringama i högkostnadsskyddet. Utskottet behandlade frågan i anledning aiv två motioner som bl.a. berörde ut­formningen av högkostnadsskyddet. I båda dessa framfördes att möjlig­heten för sjukvårdshuvudmännen att tillämpa en lägre beloppsgräns bör avskaffas, men att huvudmännen inte bör vara förhindrade att på egen bekostnad erbjuda ett bättre högkostnadsskydd än det statliga. Vidare angavs klart i propositionen om högkostnadsskyddet (prop. 1980/81:73) att det är fråga om ett skydd för de försäkrade mot höga sjukvårds- och läkemedelskostnader.

Härav följer enligt min bestämda mening att det måste vara sjukvårds­huvudmännen och inte de försäkiade som skulle komma att bära den del av statens och försäkringens extra läkemedelskostnader som skulle upp­komma vid tillämpningen av ett lägre egenkostnadstak än 1 6(X) kr.

24

Partema har gemensamt utrett möjlighetema att hitta en administrativt

Prop. 1992/93:17

enkel lösning för de sjukvårdsområden vars huvudmän kan konuna att besluta om ett lägre tak än I 600 kr. Den lösning som skulle ge ett korrekt underlag skulle innebära att huvudmannen i efterskott debiteras ett faktiskt belopp av Apoteksbolaget AB avseende läkemedelsavgifter i intervallet mellan det lägre taket och 1 600 kr. Modellen fömtsätter dock att inte bara läkemedelsinköp utan även uteblivna vårdavgifter på gmnd av frikort måste registreras tills beloppsgränsen 1 600 kr passeras. Partema har funnit att en sådan ordning skulle åsamka inte bara bolaget utan även personal på apoteken, vårdgivare och inte minst de försäkrade ett betydande merarbete och besvär.

Till följd härav har parteraa enats om att i princip bibehålla den nuva­rande ordningen, samtidigt som partema utgår från att samtliga sjuk­vårdshuvudmän - efter en rekommendation från Landstingsförbundet -fastställer egenkostnadstaket till 1 600 kr. Jag vill i anslutning härtill understryka att huvudmännen härvid också kommer att informeras om sina möjligheter att kombinera ett sådant beslut med andra beslut om t.ex. avgiftsnedsättning i vissa situationer och/eller periodicering av skyddet avseende vårdavgifter exempelvis per månad eller kvartal.

Vid mina överväganden har jag utgått ifrån att sjukvårdshuvudmännen kommer att följa Landstingsförbundets rekonmiendation. Jag vill dock understryka att om så inte sker avser jag - med hänvisning till vad riks­dagen anfört - att snarast förelägga riksdagen ett förslag om lagändring som iimebär att staten och den försäkrade inte skall behöva bära några kostnader för läkemedel i de fall en sjukvårdshuvudman tillämpar ett lägre kostnadstak än 1 600 kr.

Vad jag nu föreslagit angående högkostnadsskyddet fömtsätter ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. fr.o.m. år 1993.

7 Vårdgarantin

Partema träffade i april 1991 en överenskommelse om att en central vårdgaranti skulle införas är 1992. Det främsta syftet med denna var att öka tillgängligheten till vissa behandlingar med köproblem, korta vänte­tideraa samt bidra till en jämnare fördelning av vårdutnyttjandet över landet.

Socialdepartementet och Landstingsförbundet fastställde senare vad som skulle omfattas av garantin. Samtliga de patienter som, enligt de indikationer som anges i Socialstyrelsens Allmänna råd 1991:11, är i behov av vård eller behandling skall erbjudas denna inom tre månader. Om detta inte kan ske på den egna kliniken skall behandlingen erbjudas hos annan vårdgivare, privat eller offentlig.

För att underlätta vårdgarantins införande infördes ett statligt bidrag på 500 mkr att utges under år 1992.

Frågan om en fortsatt vårdgaranti i någon form även under år 1993 har behandlats vid överläggningaraa och till min stora tillfredsställelse resul­terat i följande principiella överenskommelse.

25

Partema har kunnat konstatera att erfarenheteraa av vårdgarantin hit­tills är goda. Mot den bakgmnden råder enighet om att det är angeläget att ett rikstäckande vårdgarantisystem med gemensamma indikationer och möjlighet att remittera patienter över hela landet bibehålls även under år 1993.

Vidare har Landstingsförbundet - efter att ha tagit del av den första utvärderingen av vårdgarantisystemet - för avsikt att rekommendera sjukvårdshuvudmännen riktlinjer för en fortsatt vårdgaranti under år 1993. De medicinska indikationsraa i denna skall utarbetas i samråd med Socialstyrelsen.

Prop. 1992/93:17

8 Avtalet för NORDKEM

1 syfte att främja samarbetet melhm de kliniskt-kemiska sjukhuslaborato-riema i de nordiska länderaa etablerades NORDKEM år 1977. Fr.o.m. år 1983 är ansvaret överfört från Nordiska ministerrådet till nationell nivå i resp. land. Spri åtog sig därvid att finansiera Sveriges andel av kostnaderaa. Den särskilda fond som Spri använt för detta är dock tömd vid utgången av innevarande år, Inga särskilda medel har avsatts till NORDKEM efter år 1992.

Mot denna bakgmnd är parterna ense om att ramavtalet för NORD­KEM skall sägas upp före utgången av år 1992.

Jag avser att återkomma till friigan om finansiering för år 1993 i ett annat sammanhang.

9 Vissa ändringar rörande läkemedelsförmånen

Under detta avsnitt redovisas två. förslag om lagändringar med anknyt­ning till förmånssystemet för läkemedel vilka inte är föranledda av den träffande överenskommelsen. Den ena av dessa avser den tekniska ut­formningen av de nya regler för pprisnedsättning av läkemedel som inför­des fr.o.m. den 1 juli 1992. Den andra gäller reglema om priskontroll fr.o.m. den 1 januari 1993 för den händelse den beslutade läkemedels­lagen (1992:859) inte träder ikraft vid den tidpunkten beroende på att inte EES-avtalet träder i kraft vid denna tidpunkt.

9.1 Prisnedsättning av läkemedel

Mitt förslag: Bestämmelsema om prisnedsättning i 3 § lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. ges en ändrad formulering vad gäller beräkningen av prisnedsättningen vid samtidigt inköp av fler läl:emedel.

26

Skälen för mitt förslag: 1 budgetpropositionen för budgetåret 1992/93 föreslogs en ändring av bestämmelsema som innebar att för det första läkemedel som inköptes skulle prisnedsättning göras med hela det be­lopp som översteg 90 kr. För varje ytterligare förskrivet läkemedel som samtidigt inköptes skulle prisnedsättningen göras med hela det belopp som översteg 30 kr. Vidare föreslogs att vid inköp av mer än ett läke­medel skulle någon prisnedsättning inte göras om det sammanlagda priset för läkemedlen efter nedsättning inte skulle komina att överstiga 90 kr. Därmed skulle uppnås att egenavgiften i sådant fall skulle vara 90 kr.

Riksdagen beslöt - efter frågans beredning i socialförsäkringsutskottet - om ändring i förslaget på så sätt att den enskildes avgift skall bli 120 kr med tillägg för 10 kr för varje ytterligare samtidigt inköpt läke­medel. Vid inköp av flera läkemedel skulle någon nedsättning inte ske om det sammanlagda priset för läkemedlen efter nedsättning inte skulle komma att överstiga 120 kr. Några andra ändringar i regleraa föreslogs inte.

Vid tillämpningen har dock framkommit att avgiftsbestämmelsema fått en oklar utformning som vid inköp av flera mindre kostsanuna läke­medel kan leda till alltför negativa avgiftseffekter för den enskilde. Där­för bör bestämmelsen formuleras om så att det klart framgår att den enskilde vid inköp av flera läkemedel får nedsättning av sammanlagda priset endast i den mån det överstiger 130 kr för två läkemedel, 140 lo-för tre läkemedel etc.

Prop. 1992/93:17

9.2 Fastställande av pris på läkemedel fr.o.m. år 1993

Mitt förslag: För att undvika att olika regler om fastställande av pris på läkemedel kan konmia att gälla samtidigt, ändras bestäm­melsema om priskontroll i läkemedelsförordningen (1962:701) på så sätt att 6 § upphävs och en ändring görs i 15 §.

Skälen för mitt förslag: Gmndläggande regler för priskontroll i fråga om läkemedel finns i dag i läkemedelsförordningen (1962:701). Dessa innebär att priskontrollen är knuten till registreringen. Den nya läke­medelslagen (1992:859), som är anpassad till EG:s regler och inte inne­håller några föreskrifter om priskontroll, träder i kraft den dag regering­en bestämmer. Avsikten är att detta skall ske samtidigt med EES-avtalet. Genom lagen upphävs bl.a. läkemedelsförordningen.

Den I januari 1993 träder nya regler om fastställande av pris på läke­medel i kraft (prop. 1991/92:151, bet. 1991/92:SfU13, rskr. 1991/92:341, SFS 1992:894). Enligt de nya bestämmelsema, vilka återfinns i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m., skall ett läke­medel för att kunna omfattas av prisnedsättningen inom läkemedelsför­månen ha ett pris som är fastställt av Riksförsäkringsverket. Prissätt­ningen blir i övrigt fri.

27

Med hänsyn till att tidpunkten för ikraftträdandet av läkemedelslagen

Prop. 1992/93:17

kan komma att fastställas till ett senare datum än den I januari 1993 och att läkemedelsförordningen vid ett sådant förhållande skulle fortsätta att gälla bör en ändring göras i regleraa för priskontroll i denna förordning för att förhindra att olika regler i denna fråga skulle komma att gälla samtidigt.

10 Upprättade lagförslag

l enlighet med vad jag har anfört har inom Socialdepartementet upp­rättats förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedels­kostnader, m.m.,

3.

lag om ändring i lagen (1992:894) om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

4.

lag om ändring i läkemedelsförordningen (1962:701).

11 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen att

1. anta lagförslagen.

Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen tillfälle att

2.   ta del av vad jag har anfört om ersättningaraa från sjukför­

säkringen till sjukvårdshuvudmännen och därmed sammanhängan­

de frågor.

12 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

28

SOCIALDEPARTEMENTET LANDSTINGSFÖRBUNDET

1992-10-02

Prop. 1992/93:17 Bilaga 1

Överenskommelse om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen m.m. för år 1993

Efter överläggningar mellan representanter för staten och sjukvårds­huvudmännen har överenskommelse träffats om ersättningar från sjuk­försäkringen till sjukvårdshuvudmännen under år 1993 enligt följande. Överenskommelsen gmndas på motsvarande överenskommelser år 1984, 1986, 1987, 1989, 1990 samt 1991 avseende ersättningar för åren 1985 t.o.m. 1992.

1 Nuvarande ersättningsbelopp

Följande ersättningar utges till sjukvårdshuvudmäimen enligt nu gällande överenskommelse för år 1992 och enligt beslut av regeringen.

a)

Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som sluten vård med 11 706,5 mkr.

b)

Ersättning till Handikappinstitutet med 49 mkr.

c)

Särskild ersättning för rehabiliterings-och behandlingsinsatser mod 485 mkr.

d)     Särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet med 23 mkr.

e)  Särskild ersättning för informationsförsörjning och produktkontroll

med 20 mkr.

f) Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer med 1 mkr.

g)  Särskild ersättning för vissa patientöverföringar till Finland med

1,25 mkr.

h) Särskild ersättning för anordnande av rikssjukvård för HIV-smittade med 5,25 mkr.

i) Särskild ersättning till epidemiologiskt centrum med 5 mkr.

Totalt utges till sjukvårdshuvudmännen ersättningar från sjukförsäk­ringen och bidrag till allmän sjukvård enligt punktema a)-i) med 12 296 mkr för år 1992.

Dessutom utges enligt en särskild överenskommelse sjukreseersättning till sjukvårdshuvudmännen med 1 396 mkr för år 1992. Hämtöver utges 20 mkr som en engångsersättning för initiala administrationskostnader.

2 Utgångspunkter för överenskommelsen om ersättningar

m.m. för år 1993

1 regeringens kompletteringsproposition för budgetåret 1992/93 (prop. 1991/92:150) som förelades riksdagen under våren 1992 föreslogs vissa

4 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 17

29

ändringar i statsbidragssystemet för landstingen. Inom socialdepartemen-

Prop. 1992/93:17

tets område föreslogs bl.a. vad gäller bidraget till vissa ersättningar till

Bilaga 1

sjukvårdshuvudmännen att en utgiftsram på 6 995 mkr skulle fastställas för år 1993. I propositionen framhölls därvid att utgiftsramen skulle avse bl.a. de ändamål som omfattades av ersättningsbeloppet för år 1992. Det angavs att överläggningar snarast skulle inledas med företrä­dare för sjukvårdshuvudmännen om fördelning av utgiftsramen samt att regeringen senare skulle redovisa resultatet av överläggningama för riksdagen. Frågan om ett överförande av administrationen av sjukhus­vårdsavdragen för pensionärer skulle också bli föremål för överlägg­ningar mellan partema.

Riksdagen har därefter beslutat i enlighet med regeringens förslag till utgiftsram vad gäller bidraget för vissa ersättningar till sjukvårdshuvud­männen.

I budgetpropositionen för år l9'92/93 aviserade regeringen en höjning av det maximala kostnadstaket för det högkostnadsskydd som finns för öppen sjukvård och läkemedel från I 500 till 1 600 kr fr.o.m. den I januari 1993. Socialförsäkringsutskottet (1991/92:SfU 13) hade ingen erinran mot en sådan höjning, men framhöll att i samband därmed borde möjligheteraa för huvudmännen att själva bestämma om ett lägre kost­nadstak ändras så att staten inte får bära några kostnader för detta. Riks­dagen ställde sig bakom utskottets bedömning.

3 Ersättningar för år 1993

Den behovsbaserade fördelningen av den allmänna sjukvårdsersättningen genomfördes fullt ut fr.o.m. år 1990. Den ipnebär att skillnaden i ersätt­ning är 50 kr per invånare mellm var och en av de tre behovsklasser som sjukvårdshuvudmännen är uppdelade i. Partema är överens om att denna fördelningsprincip skall gälla även för år 1993.

Utgångspunkten för fastställandet av storleken på den allmänna sjuk­vårdsersättningen för år 1993 har varit att det belopp som resp. sjuk­vårdshuvudman blir berättigad till bör överstiga summan av de försäk­ringsersättningar som under föregående år utbetalts av försäkringskassan till de försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksanmia inom huvudmannens geografiska område. Dessa ersättningar skall enligt gällande regler frånräknas vid utbetalning av den allmänna sjukvårdsersättningen. Till följd härav har den allmänna sjuk­vårdsersättningen beräknats till 5 006 mkr.

Fr.o.m. år 1992 har sjukvårdshuvudmännen övertagit det ekonomiska och administrativa huvudmannaskapet för sjukresoma. I en särskild överenskommelse under hösten 1991 enades parteraa om storleken på och fördelningen av den totala sjukreseersättning som skall utges från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1992. Detta belopp uppgår till I 396 mkr, fömtom ett engångsbelopp på 20 mkr för initial­kostnader i anslutning till genomförandet. Sjukreseersättningen avser även ersättning för administrativa kostnader samt ersättning för att sjuk­vårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992 övertog ansvaret för luftburaa akuta

30

lufttransporter.   Partema  har   enats   om   ett  oförändrat  belopp   om

Prop. 1992/93:17

I 396 mkr avseende år 1993.

Bilaga 1

I avvaktan på resultatet av Riksförsäkringsverkets pågående utvärde­ring av den särskilda ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsat­ser som infördes fr.o.m. år 1991 med 400 mkr och som uppgår till 485 mkr för år 1992, har partema enats om att ett oförändrat belopp om 485 mkr skall utges under år 1993 för detta ändamål.

Handikappinstitutets verksamhet finansieras sedan år 1991 genom ett direkt bidrag inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen. Därvid ändrades även Handikappinstitutets inriktning och verksamhet. Partema har genom en särskild överenskonunelse om finansieringen av Handi­kappinstitutet enats om att ersättningen skall vara 51 mkr för år 1993.

Partema har även för år 1993 gjort den bedömningen att det är ange­läget att öka tillgången på psykoterapeutiska behandlingsresurser till rimliga kostnader för den enskilde. Enighet råder därför om att den särskilda ersättningen för detta ändamål till sjukvårdshuvudmäimen bör vara 24,5 mkr för år 1993.

Parteraa är överens om att det påbörjade och angelägna arbetet med att förbättra informationsförsörjningen inom hälso- och sjukvården måste ges ett fortsatt särskilt ekonomiskt stöd. Detta gäller även de sjukvårds­huvudmän som som åtar sig att svara för nationella register för produkt-och kvalitetskontroll. Partema har därför enats om att utge en särskild ersättning för dessa ändamål med sammanlagt högst 20 mkr även för år 1993.

Vidare är partema överens om att - i likhet med år 1992 - en särskild ersättmng med 5 mkr skall utges under år 1993 för verksamheten vid Centmm för epidemiologi och social analys vid Socialstyrelsen.

När det gäller övriga särskilda ersättningar som utges till sjukvårds­huvudmännen under år 1992 är partema överens om att dessa bör kvar­stå även under år 1993. Den särskilda ersättningen för anordnande av institutioner för HIV-smittade som omhändertas enligt smittskyddslagen bör dock höjas med 0,25 mkr till 5,5 mkr, medan den särskilda ersätt­ningen för vissa patientöverföringar till Finland reduceras med 0,25 mkr till högst 1 mkr.

Ersättningama till sjukvårdshuvudmännen för år 1993 skall mot denna bakgmnd vara följande.

a)

Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som sluten vård med fördeLning mellan sjukvårdshuvudmännen efter en behovsbaserad modell. Sammanlagt utges allmän sjukvårdsersättning med 5 006 mkr för år 1993. Fördelningen av den allmänna ersättningen mellan huvud­männen framgår av bilaga 1:2. Vid utbetalning av den allmänna ersätt­ningen till resp. sjukvårdshuvudman skall i likhet med tidigare avräknas det belopp som motsvarar under närmast föregående år utbetalade för­säkringsersättningar till de försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksamma inom respektive sjukvårdshuvud­mans geografiska område.

b)

För sjukresor inklusive akuta lufttransporter lämnas ersättning med 1 396 mkr. Fördelningen av medlen mellan huvudmännen framgår av bilaga 1:3.

31

c)  För rehabiliterings-och behandlingsinsatser lämnas ersättning med

Prop. 1992/93:17

högst 485 mkr. Fördelning av medlen skall ske enligt en särskild fördel-

Bilaga 1

ningsmodell som är baserad på det s.k. ohälsotalet och invånarantalet.

Fördelningen av denna ersättning mellan sjukvårdshuvudmännen framgår av bilaga 1:4. Medlen utbetalas av försäkringskassan efter det att en överenskommelse träffats mellan kassan och huvudmannen om medlens användning.

d)  För Handikappinstitutets verksamhet lämnas särskild ersättning med

51 mkr enligt en separat överenskommelse (bilaga 2) mellan staten och

Landstingsförbundet.

e)  För att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen att öka tillgången på

psykoterapeutiska behandlingsresurser utges särskild ersättning med

sammanlagt högst 24,5 mkr. Ersättningen utges till huvudmännen dels

med 315 000 kr per huvudman, dels med 1,90 kr per invånare och läm­

nas av Riksförsäkringsverket efter särskild rekvisition och under fömt­

sättning att sjukvårdshuvudmannen träffar av Socialstyrelsen godkända

vårdavtal med legitimerade privata vårdgivare.

f)  För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en förbättrad

informationsförsörjning m.m. utges ersättning med sammanlagt högst

20 mkr. Landstingsförbundet lämnar efter samråd med Socialstyrelsen

förslag om fördelning av medlen till Riksförsäkringsverket, som på

gmndval härav beslutar om fördelning och utbetalning av ersättningen.

g)   För verksamheten vid Centrum för epidemiologi och social analys

vid Socialstyrelsen lämnas särskild ersättning med högst 5 mkr. Social­

styrelsen och Landstingsförbundet lämnar en gemensamt upprättad plan

över verksamheten vid detta centmm i den del som avser hälso- och

sjukvården till Riksförsäkringsverket som därefter beslutar om utbetal­

ning av ersättningen.

h) För de sjukvårdshuvudmän som svarar för handledd praktiktjänst­göring av kiropraktorer enligt Socialstyrelsens anvisningar utges ersätt­ning med sammanlagt högst I mkr. Ersättning lämnas med högst 95 000 kr per praktikant. Socialstyrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och lämnar underlag till Riksförsäkringsverket som svarar för utbetalning av ersättningen.

i) För överföring av vissa patienter från Sverige till Finland utges er­sättning med sammanlagt högst 1 mkr. Ersättning skall i varje fall läm­nas med hälften av den vårdkostnad som uppkommer när sjukvårds­huvudmannens ansvar för kostnaden upphör efter ett halvt år. Social­styrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och lämnar under­lag till Riksförsäkringsverket som svarar för den årsvisa utbetalningen av ersättningen.

j) För anordnande av institutioner för HIV-smittade som omhändertas för isolering enligt smittskyddslagen lämnas ersättning med sammanlagt högst 5,5 mkr. Ersättning utges med 550 000 kr per anordnad plats och år. Socialstyrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och lämnar erforderligt underlag till Riksförsäkringsverket för utbetalning av ersättningen.

Fördelningen av utgiftsramen på 6 995 mkr enligt punktema a)-j) i överenskommelsen för år 1993 framgår av bilaga 1:1.

32

4 Vårdgarantin

Prop. 1992/93:17

Bilaga I Staten och Landstingsförbundet träffade i april 1991 en överenskommel­se om att en central vårdgaranti skulle införas år 1992. Vårdgarantins främsta syfte var att öka tillgängligheten till vissa behandlingar med köproblem, korta väntetiderna samt bidra till en jämnare fördelning av vårdutnyttjandet över landet.

Socialdepartementet och Landstingsförbundet fastställde i november 1991 att utredning och behandling av kranskärlssjukdom, total ledplastik i höft- och knäled, operation av gråstarr, operation vid gallstenssjuk­dom, operation av ljumskbråck, operation av godartad prostataförsto­ring, kimrgisk behandling av urininkontinens hos kvinnor, kimrgisk behandling av prolaps (framfall) samt utprovning av hörapparat skulle omfattas av garantin. Samtliga de patienter som, enligt de indikationer som anges i Socialstyrelsens Allmänna råd 1991:11, är i behov av vård och behandling skall erbjudas derma inom tre månader. Kan detta inte ske på den egna kliniken skall behandlingen erbjudas hos annan vård­givare, privat eller offentiig.

För att underlätta vårdgarantins införande utgår ett statligt bidrag till sjukvårdshuvudmännen om 500 mkr år 1992.

Vårdgarantin följs upp och utvärderas av Socialstyrelsen i samarbete med Landstingsförbundet. En första rapport kommer att sammanställas hösten 1992 att utnyttjas inför sjukvårdshuvudmännens ställningstagan­den till ett fortsatt vårdgarantisystem.

Landstingsförbundet har kartlagt väntetideraa för de aktuella behand­lingaraa i månadsskiftet april/maj 1992. Av kartläggningen framgår att antalet väntande på behandling minskat markant under årets första måna­der och att antalet behandlingar ökat högst väsentligt.

Nästa kartläggning är planerad till månadsskiftet augusti/september.

Parteraa kan, mot bakgmnd av hittills vunnen kunskap, konstatera att erfarenhetema av vårdgarantin är goda. Parteraa finner det därför ange­läget att ett rikstäckande vårdgarantisystem, med gemensamma indikatio­ner och möjlighet att remittera patienter över hela landet, bibehålls även efter år 1992.

Landstingsförbundet har, efter att ha tagit del av den första utvärde­ringen av vårdgarantisystemet, för avsikt att rekommendera sjukvårds­huvudmännen riktlinjer för en fortsatt vårdgaranti under år 1993. De medicinska indikationeraa i vårdgarantin skall utarbetas i samråd med Socialsyrelsen.

5 Uppföljning och utvärdering

Enligt den ansvarsfördelning som råder för hälso- och sjukvården är det i första hand sjukvårdshuvudmännens uppgift att följa upp och utvärdera sin verksamhet. Socialstyrelsen har, som tillsynsmyndighet, till uppgift att utöva tillsyn över hälso- och sjukvården, följa upp och utvärdera densamma i ett nationellt perspektiv samt sprida information och kun­skap till berörda aktörer.

33

Ett intensivt utvecklingsarbete har inletts såväl centralt som lokalt i

Prop. 1992/93:17

syfte att förbättra informationsåterföringen inom hälso- och sjukvården

Bilaga 1

och därmed bättre kunna följa upp och utvärdera vårdutnyttjande, ut­förda prestationer, kostnader och kvalitet.

Ett omfattande arbete återstår dock innan systemen kan ge den infor­mation som efterfrågas inte minst i nya styrsystem där finansieringen skiljs från produktionen och där produktionen sker i konkurrens mellan olika vårdgivare, såväl offentliga som privata.

Mot denna bakgmnd har parterna enats om att även för år 1993 avsätta medel som syftar till att förbättra informationsförsörjningen och ersätta de sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nationella register för produkt- och kvalitetskontroll. Det fömtsätts att Landstingsförbundet har ett nära samarbete med Socialstyrelsen i dessa frågor.

Landstingsförbundet, skall efter samråd med Socialstyrelsen, senast den 1 april 1993 till Socialdepartementet dels redovisa användning och effekter av de medel som avsatts; för förbättrad informationsförsörjning i överenskommelsen avseende år 1992, dels redovisa den planerade användningen av de avsatta medlen för år 1993.

6NORDKEM

NORDKEM har till syfte att främja samarbetet mellan de kliniskt-kemi­ska sjukhuslaboratorieraa i de nordiska ländema. NORDKEM etablera­des år 1977 av Nordiska ministerrådet. År 1983 överfördes ansvaret från ministerrådet till nationell nivå i de olika länderaa.

Ramavtalet vad gäller NORDKEM gäller tills vidare med en uppsäg­ningstid av ett år per den 31 december.

År 1982 beslöt Spris styrelse att Spri fr.o.m. år 1983 åtog sig att finansiera Sveriges andel av kosinadsramen för NORDKEMs verksam­het genom ianspräktagande av disponibla medel samt att anslaget till NORDKEMs verksamhet inte sloille avräknas mot kostnadsramen för Spri.

Enligt nu gällande avtal mellan lätaten och Landstingsförbundet om Spri får bidrag till NORDKEM tas från en särskild fond åren 1990 - 1992 (§ 4). Den särskilda fondens tillgångar är tömda vid utgången av inne­varande år.

I det avtal mellan staten och Landstingsförbundet avseende Spri som träffades den 18 juni innevarande år har inga särskilda medel till NORDKEM avsatts efter år 1992.

Parteraa är överens om att ramavtalet vad avser NORDKEM skall sägas upp senast den 31 december 1992. Staten avser att återkomma till finansieringsfrågan för år 1993 i annat sammanhang.

7 Patientavgifter och högkostnadsskydd

Genom den av partema träffade överenskommelsen om ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1991 slopades den statliga regleringen av avgifteraa inora den öppna hälso- och sjukvården

34

fr.o.m. den 1 januari 1991. Ändringen omfattade även de till försäkring-

Prop. 1992/93:17

en anslutna privatpraktiserande läkaraa och sjukgymnasteraa. System-

Bilaga 1

förändringen fömtsatte också ändringar i det s.k. högkostnadsskyddet.

Landstingsförbundet har i enlighet med överenskommelsen för år 1991 gjort en uppföjning av hur sjukvårdshuvudmännen utnyttjat avreglering­en av avgiftema. Denna har gjorts på basis av en förfrågan till huvud­männen om erfarenheteraa av avgiftssystem och högkostnadsskydd som tillämpats av dessa under år 1991.

Sammanfattningsvis framhåller Landstingsförbundet att uppföljningen bl.a. visar att någon egentlig patientreaktion på i vissa fall kraftigt höjda avgifter inte har märkts hos sjukvårdshuvudmännen. Hos de huvudmän som har differentierat avgifteraa mellan primärvård och länssjukvård har detta resulterat i eftersträvade effekter på vårdefterfrågan. Några huvud­män har pekat på att vissa patienter kan få höga avgifter under en kort period. Någon huvudman har märkt en tendens till att patienter vill ha längre intervall mellan återbesöken. Som en förklaring till att avgiftshöj-ningaraa inte har föranlett några starka reaktioner anges att gränsen för högkostnadsskydd genomgående har satts relativt lågt av huvudmännen. Många huvudmän har angett att denna gräns uppnås betydligt snabbare nu än med det tidigare statligt reglerade systemet. Flera huvudmän har också angett ett inte obetydligt inkomstbortfall med anledning av allt fler utfärdade frikort.

Hittills under år 1992 har, enligt vad Landstingsförbundet inhämtat, endast smärre förändringar skett av patientavgifteraa inom den öppna vården. Bl.a. har nio huvudmän höjt gränsen för högkostnadsskyddet och två huvudmän tillämpar för närvarande maximibeloppet 1 500 kr som gräns för högkostnadsskyddet.

Som tidigare redovisats har riksdagen uttalat sig för en höjning av det maximala egenkostnadstaket för högkostnadsskyddet till 1 6CX) kr fr.o.m. år 1993, samtidigt som möjlighetema för sjukvårdshuvudmännen att själva bestämma om ett lägre sådant tak ändras så att staten inte får bära några kostnader för detta.

Mot bakgmnd av riksdagens uttalande har parteraa gemensamt utrett möjligheteraa att hitta en administrativt enkel lösning för de sjukvårds­huvudmän som kan komma att besluta om att tillämpa ett lägre tak än I 600 kr. En sådan lösning skulle kunna utgå från att huvudmannen beträffande läkemedelsavgifter i intervallet mellan det lägre taket och 1 600 kr debiteras ett faktiskt belopp i efterskott genom Apoteksbolaget. Inte bara läkemedelsinköp utan även uteblivna avgifter för vårdbesök på gmnd av frikort vid besök inom offentlig och privat öppen vård måste med denna lösning registreras tills beloppsgränsen 1 600 kr passeras. Parteraa finner att en sådan ordmng för att få fram ett korrekt debite­ringsunderlag skulle åsamka inte bara Apoteksbolaget, personal på apo­teken och vårdgivare utan även de försäkrade ett betydande merarbete och besvär.

Mot denna bakgmnd har partema enats om följande lösning. Partema utgår från att den nuvarande ordningen i princip bibehålls, men att samt­liga sjukvårdshuvudmän fastställer egenkostnadstaket till 1 600 kr. Detta

35

bygger på att Landstingsförbundet har åtagit sig att utfärda en rekom-

Prop. 1992/93:17

mendation härom. I anslutning härtill avser Landstingsförbundet att

Bilaga 1

informera huvudmännen om möjlighetema för dem att kombinera ett sådant beslut med andra beslut om t.ex. avgiftsnedsättning eller avgifts­befrielse för särskilt utsatta gmpper och/eller periodicering av skyddet avseende vårdavgifter exempelvis per månad eller kvartal. Sådana kom­pletteringar medför ingen betalningsskyldighet för huvudmännen till staten.

8 Administration av avgiftema för sluten vård

Fr.o.m. den 1 januari 1992 svarar sjukvårdshuvudmännen för debitering och uppbörd av avgifter för sjukJiusvård för alla försäkrade som under sjukhusvistelsen uppbär sjuklön, sjuk- eller föräldrapenning. Detta var ett resultat av överenskommelsen mellan partema om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvåidshuvudmännen m.m. för år 1992 och var föranledd av införandet av en arbetsgivarperiod på 14 dagar enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Eiärvid infördes ett ändrat avgiftssystem, som i princip innebär att sjukvårdshuvudmännen under år 1992 får ta ut en högsta avgift på 70 kr per vårddag för ovannämnda kategorier.

Parteraa var också ense om att vid en senare tidpunkt pröva om sjuk­vårdshuvudmännen skall överta administrationen av ålderspensionärers och förtidspensionärers avgifter fär landstingskommunal sluten vård från försäkringskassoraa och att denna fråga skulle tas upp i överläggningar­na avseende ersättiungar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmän­nen för tiden efter år 1992.

Vid behandlingen av frågan har parteraa konstaterat att under år 1993 kommer på gmnd av Ädelavgiftsutredningens förslag (SOU 1992:50) så stora förändringar att ske beträfftmde pensionäremas avgifter och hyres-utgifter för sjukhusvård respektive särskilt boende att det inte är lämpligt att nu föra över administrationen av pensionäremas avgifter för sjukhus­vård till sjukvårdshuvudmäimen.

Partema har mot detma bakgmnd enats om att följande bör gälla för år 1993. Administrationen av pensionäreraas avgifter vid sjukhusvård ligger tills vidare kvar hos försäkringskassoraa. För att minimera de skillnader som fr.o.m. år 1992 uppstått vid uttag av avgifter vid sjuk­husvård är parteraa ense om att sjukvårdshuvudmännens avgiftsuttag avseende försäkrade i lägre inkomstintervall med sjuklön, sjukpenning eller föräldrapenning i princip anpassas till de avgiftsregler som gäller för pensionärer. När det gäller uttag av vårdavgift för in- och utskriv­ningsdag är dock partema överens om att endast en av dessa skall av­giftsbeläggas och att en motsvarande ändring bör företas i avgiftsregler­na för pensionärer. Landstingsförbundet kommer senare att rekommen­dera sjukvårdshuvudmännen riktlinjer för vilka avgifter som bör tilläm­pas vid olika inkomstnivåer. Partema har mot denna bakgmnd enats om att den högsta avgiften per vårddag som huvudmännen får ta ut höjs till 80 kr fr.o.m. år 1993.

36

9 utbetalningsregler m.m.

Prop. 1992/93:17

Bilaga 1 Ersättning enligt punktema 3a) och 3d) utbetalas av försäkringskassan

utan särskild rekvisition månadsvis i efterskott. Ersättning enligt 3b)

utbetalas av försäkringskassan med halva beloppet den I april resp. den

1 oktober 1993. Övriga ersättningar utges efter särskild rekvisition av

försäkringskassan avseende 3c) och i övrigt av Riksförsäkringsverket när

villkoren för respektive ersättning är uppfyllda.

Överenskommelsen gäller under fömtsättning att den godkänns av regeringen och Landstingsförbundets styrelse. De författningsändringar som behövs för genomförandet av överenskommelsen kommer att utar­betas av Socialdepartementet. Erforderliga tillämpningsanvisningar utar­betas av Riksförsäkringsverket i samråd med Landstingsförbundet.

Vidare har partema träffat en separat överenskommelse om finansie­ringen av Handikappinstitutet för år 1993 (bilaga 2).

För staten

För Landstingsförbundet

Göran Rådö

Bengt Mollstedt

37

Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen

Prop. 1992/93:17

för år 1993

Bilaga 1:1

Ändamål

Totalbelopp mkr

1993

1.

Allmän sjukvårdsersättning

5 006

2.

Ersättning för sjukresor inkl. akuta lufttransporter

1 396

3.

Särskild ersättning för rehabiliterings- och behand­lingsinsatser

485

4.

Ersättning till Handikappinstitutet

51

5.

Särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet

24,5

6.

Särskild ersättning för inforniationsförsörjning och produktkontroll

20

7.

Särskild ersättmng för handledning av kiropraktorer

1

8.

Särskild ersättning för vissa patientöverföringar

1

9.

Särskild ersättning för rikssjokvård för HIV-smittade

5,5

10.

Särskild ersättning till Centram för epidemiologi och

social analys

5

6 995

38

Fördelningen av allmän sjukvårdsersättning för år 1993

Prop. 1992/93:17

Bilaga 1:2

Sjukvårdshuvudman

Mkr

1993

AB

991

C

150

D

154

E

223

F

170

G

98

H

133

K

91

L

160

M

303

N

142

0                                                          171

P

244

R

153

S

170

T

150

U

143

W

174

X

173

Y

157

Z

81

AC

152

BD

159

1                                                           32

MM

152

OG

280

5 006

39

Fördehiingen av sjukreseersättning inkl. akuta

Prop. 1992/93:17

lufttransporter för år 1993

Bilaga 1:3

Sjukvårdshuvudman

Mkr

1993

AB

276,8

C

36,4

D

31,8

E

45,5

F

47,0

G

38,1

H

54,4

K

23,6

L

39,2

M

53,0

N

31,4

0

42,9 P

65,9 R

42,6 S

60,1 T

44,8 U

29,3 W

51,6 

X

45,0 

Y

51,0 Z

49,6 AC

81,6 BD

90,1

1

18,2 MM

9,1 OG

37,0

1396

40

Fördelning av särskild ersättning för rehabiliterings- och

Prop. 1992/93:17

behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården för år 1993       Bilaga 1:4

Sjukvårdshuvudman

Mkr

1993

AB

83

C

13

D

17

E

22

F

15

G

9

H

13

K

9

L

16

M

28

N

12

0                                                           17

P

24

R

12

S

17

T

16

U

16

W

18

X

20

Y

17

Z

9

AC

17

BD

17

1                                                            3

MM

16

OG

29

485

41

SOCIALDEPARTEMENTET

Prop. 1992/93:17

LANDSTINGSFÖRBUNDET

1992-10-02

Bilaga 2

Överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet om finansiering av Handikappinstitutet år 1993

1 anslutning till 2 § i avtalet den 24 mars 1977 mellan staten och Lands­tingsförbundet om Handikappinstitutet har partema träffat följande över­enskommelse för år 1993.

1

För Handikappinstitutets fmansiering har partema tillfört institutets fond 51 mkr för 1993 års verksamhet. Beloppet tillförs fonden i enlighet med överenskommelsen om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1993. Beloppet utbetalas av Riksförsäk­ringsverket med en tolftedel för \'arje månad i efterskott.

2

Medel som ingår i Handikapipinstitutets fond disponeras - med de undantag som följer av punktema 3 och 4 nedan - av institutets styrelse för verksamheten i enlighet med institutets stadgar.

Anmärkning: Styrelsen bör i sanunanhanget beakta vad som stadgas om utredningsarbete på regeringens respektive sjukvårdshuvudmännens uppdrag.

3    Från institutets fond skall utbetalas 5 300 000 kr för år 1993 till

Sjukvårdshuvudmännens Upphandlingsbolags (SUB) verksamhet.

4   Av Handikappinstitutets fond skall för år 1993 avdelas 4 000 000 kr

att av institutets styrelse disponeras för att initiera och stimulera tillverk­

ningen av vissa handikapphjälpmedel, för vilka föreligger svårigheter att

etablera produktion på gängse villkor. Medlen får även användas som

förlustgaranti. Hämtöver får institutet möjlighet att utnyttja 4 000 000 kr

såsom förlustgaranti i samband med beställningar av hjälpmedel. Erfor­

derliga avtal för genomförande härav skall tecknas av SUB i nära samar­

bete med institutet.

Överenskommelsen blir giltig när den godkänts av regeringen och Landstingsförbundets styrelse.

För staten

För Landstingsförbundet

Carl-Anders Ifvarsson

Bengt Mollstedt

Al

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:17

Proposition............................................................ 1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ........................ I

Propositionens lagförslag.......................................... 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1992   .

. 9

1

Inledning    .................................................... 9

2

Gällande ersättningsregler m.m......................... 

. 

12

2.1

Ersättningssystemet fr.o.m. år 1985............ 

. 

12

2.2

Ersättningar och ersättningsbelopp för år 1992     

13

2.3

Patientavgifter.............. -........................ 

. 

14

2.3.1

Öppen hälso- och sjukvård................. 

. 

14

2.3.2

Sluten vård..................................... 

. 

15

2.4........................................................ Villkoren för privatpraktiserande läkares och sjuk­

gymnasters anslutning till försäkringen m.m... 

. 

15

3

Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år 1993    

16

4

Uppföljning och utvärdering.............................. 

. 

20

5

Avgiftssystemet för sjukhusvård för år 1993........ 

. 

21

5.1

Avgiftsadministrationen   .......................... 

21

5.2

Vissa följdändringar i sjukhusvårdsavdragen för pensionärer         

22

6

Ändringar i högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och läkemedel     

24

7

Vårdgarantin   .............................................. 

25

8

Avtalet för NORDKEM    .................................. 

26

9

Vissa ändringar rörande läkemedelsförmånen........ 

. 

26

9.1

Prisnedsättning av läkemedel...................... 

. 

26

9.2

Fastställande av pris på läkemedel fr.o.m. år 1993 ...

27

10

Upprättade lagförslag...................................... 

28

11

Hemställan    ................................................ 

. 

28

12

Beslut.......................................................... 

. 

28

Bilaga I

Överenskommelse om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till

sjukvårdshuvudmännen m.m. för år 1993................... 

. 

29

Bilaga 2

Överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet om

finansiering av Handikappinstitutet år 1993    ............ 

. 

42

43

gotab  42)02, Stockholm 1992