Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i

bifogade utdrag ur regeringsprotokoll den 13 februari 1992 för

de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens

hemställan.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas vägarna till läraryrket och den

framtida lärarutbildningen.

 Jag framlägger mina förslag mot bakgrund av skolans avreglering

och att linjesystemet avskaffas i den högre utbildningen samt

kraven på fördjupade ämneskunskaper. Staten skall garantera

skolans likvärdighet i landet. Lärarutbildningen och lärarnas

kompetens är av central betydelse för att säkerställa kvaliteten

i skolans arbete. Staten har det slutliga ansvaret för att

lärarkompetensen säkerställs.

 I propositionen föreslås att en med den nuvarande

grundskollärarutbildningen för årskurserna 4?9 parallell

lärarutbildning inrättas. Denna skall bygga på fritt valda ämnen

och fördjupade ämneskunskaper. Utbildningen bygger på att

ämneskunskaperna först skall ha inhämtats och att

lärarutbildningen avslutas med en praktisk-pedagogisk utbildning

om 40 poäng. Utbildningen inrättas den 1 juli 1992 och förläggs,

förutom till de universitet och högskolor som för närvarande

bedriver utbildning med inriktning mot skolans senare årskurser,

även till högskolorna i Växjö och örebro.

 Vidare föreslås en ny utbildning för lärare som skall undervisa

i gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Den

omfattar 40 poäng praktisk-pedagogisk utbildning och inrättas

den 1 juli 1992. Till utbildningen skall studerande kunna antas

som tidigare inhämtat adekvata ämneskunskaper. Utbildningen

förläggs till de orter som för närvarande har ämneslärarlinjen.

Samtidigt läggs nuvarande ämneslärarlinje om 40 poäng ner.

 En påbyggnadslinje om 20 poäng inrättas den 1 juli 1992 för

utbildning av lärare för grundläggande vuxenutbildning.

Utbildningen förutsätter grundskollärarutbildning och några års

lärarerfarenhet.

 Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen har vissa

rekryte?ringsproblem, särskilt vad gäller lärare för döva och

hörselskadade. Jag redovisar mina bedömningar och aviserar

särskilda insatser för att förbättra rekryteringen.

 I propositionen redovisas prioriteringar när det gäller

fortbildning av lärare.

 Förslag lämnas om en statlig grundläggande utbildning för

rektorer.

 Vidare redovisas planeringsarbetet vad gäller lokaler för

högskolan för lärarutbildning i Stockholm. I propositionen

redovisas även den analys av lärarutbildningen i

stockholmsområdet som riksdagen tidigare begärt.

 I propositionen lämnas förslag till fördelning av de 1 450 nya

utbildningsplatser i högskolan som regeringen i

budgetpropsitionen föreslagit skall gå till lärarutbildningar.

 I propositionen föreslås också medel för särskilda åtgärder.

Dessa skall kunna användas för utbildning av oexaminerade

lärare, för vidareutbildning av förskollärare, fritidspedagoger

och hemspråkslärare till lärare. Särskilt bör situationen i

regionalpolitiskt prioriterade områden beaktas. Medlen bör även

kunna användas till projekt i syfte att stärka kontakten mellan

skolan och högskolan.

 I propositionen behandlas anslagen till fortbildning,

undervisningsyrken och lokaler för budgetåret 1992/93.

 Slutligen lämnas i denna proposition förslag till lokalisering

av lantmäteriutbildning till[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen i denna proposition har i stora delar varit föremål

för omfattande diskussioner - på mitt och andras initiativ - med

företrädare för skola, avnämare, universitet och högskolor samt

kulturlivet.

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari

1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

__________

Proposition om lärarutbildning m.m.

1 Inledning

Sveriges snabba förvandling från industrisamhälle till

kunskapssamhälle ställer höga krav på utbildning och kompetens.

Huvudsyftet med det förändringsarbete som pågår inom skolans och

högskolans område är att stärka kvaliteten och ge all utbildning

en klarare kunskapsinriktning.

 En av de viktigaste utgångspunkterna för utbildningspolitiken

är att varje människa skall kunna växa och utveckla sin

personlighet. En annan är att de allt snabbare förändringarna av

teknologi och informationsmängd ställer krav på flexibilitet och

mångfald men också på grundliga, stabila och beständiga

kunskaper i kärnämnen som språk och matematik. Betydelsefull är

också den etiska dimensionen samt den kunskap som ger den

kulturella förankringen och som stärker den egna identiteten -

kunskapen om Sverige, om vårt språk och om vår kultur.

 Den internationella utvecklingen ställer hela det svenska

utbildningsväsendet inför nya utmaningar.

Internationaliseringen och den europeiska integrationen måste

prägla utbildningen. Nya kunskapskrav ställs - inte minst när

det gäller språk och det gemensamma europeiska kulturarvet.

 I regeringsförklaringen anges arbetet med att stärka Sverige

som kunskapsnation som en av regeringens huvuduppgifter. Det är

främst genom en avancerad utbildning och forskning som Sverige

kan hävda sig i den internationella konkurrensen. Att nå en

plats i världstoppen ställer mycket stora krav på skolan. Den

måste ge eleverna kunskaper för ett arbetsliv som kräver allt

större kompetens.

 Skolan skall också ge kvalificerade kunskaper som bas för högre

studier. Bara en kvalitetsskola kan ge eleverna förutsättningar

att tillgodogöra sig avancerad akademisk utbildning.

 Vi befinner oss nu i början av en period av betydande

förändringar i skolan - avreglering, decentralisering och ändrad

ansvarsfördelning melmellan stat och kommun. även inom högskolan

förestår genomgripande förändringar. Det är regeringens strävan

att finna vägar för en successiv frigörelse av viktiga delar av

den högre utbildningen och forskningen från dagens direkta

statliga inflytande. Frågan om en avveckling av linjesystemet

har redan anmälts till riksdagen.

 Lärarna har en nyckelroll i arbetet med att främja kvaliteten i

skolan. I regeringsförklaringen framhölls att lärarnas

möjligheter att känna engagemang och stimulans är avgörande för

om skolan skall lyckas med sin viktiga uppgift. Det är i detta

perspektiv som diskussionen om lärarnas kompetens,

professionalism och ställning skall föras. Det är viktigt att

läraryrket återfår sitt rätta värde.

 Lärarutbildningen är av central betydelse för att säkerställa

kvaliteten i skolans undervisning. Formerna för statens

reglering av lärarutbildningen påverkas av skolans avreglering

och den förändring som högskolans studieorganisation står inför.

Dessa förändringar är utgångspunkter för de förslag jag i det

följande lägger fram om den framtida lärarutbildningen och

lärarexamen (avsnitt 5.1).

 I regeringsförklaringen anges att en ny lärarutbildning, som

syftar till fördjupade ämneskunskaper, skall inrättas parallellt

med den nuvarande utbildningen av lärare för grundskolans senare

årskurser. Jag föreslår i propositionen att en sådan utbildning

inrättas fr.o.m. läsåret 1992/93 (avsnitt 5.2).

 Jag föreslår vidare att en ny lärarutbildning för det

gymnasiala stadiet likaledes skall inrättas fr.o.m. läsåret

1992/93 (avsnitt 5.3).

 Jag förslår att utbildning av lärare för grundläggande

vuxenutbildning ges som en påbyggnadsutbildning till

grundskollärarutbildningen (avsnitt 5.4).

 Jag redovisar mina bedömningar vad gäller den

specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen (avsnitt 5.5).

 Lärarens karriär bör i första hand inriktas på att bli en

bättre och mer erfaren lärare. I den framtida skolan måste

läraren få tillfälle att utveckla sin professionalism (avsnitt

6).

 Skolledarrollens betydelse diskuteras och förslag om

grundläggande rektorsutbildning läggs fram (avsnitt 7).

 Lärarutbildningen måste ske i nära anslutning till forskningen

(avsnitt 8).

 Jag lämnar i propositionen förslag om framtida organisation och

lokalisering av högskolan för lärarutbildning i Stockholm

(avsnitt 9).

 Jag tar vidare upp vissa anslagsfrågor för budgetåret 1992/93

rörande fortbildning, (anslaget B 6. Fortbildning m.m.),

lärarutbildning, (anslaget D 11. Utbildning för

undervisningsyrken) och lokalförsörjning, (anslaget G 1.

Inredning och utrustning av lokalerna vid högskoleenheterna

m.m.) (avsnitt 12).

 Jag har beträffande mina förslag samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

 Jag lämnar slutligen vissa förslag vad gäller

lantmäteriutbildning (avsnitt 10).

2 Dagens lärarutbildningar

Lärarutbildningarna omfattar för närvarande ca 10 000

nybörjarplatser fördelade på 21 allmänna utbildningslinjer. I

stockholmsområdet bedrivs lärarutbildningarna vid högskolan för

lärarutbildning i Stockholm (HLS), medan de i övriga delar av

landet utgör en del av universiteten eller högskolorna.

Estetiska lärarutbildningar ges dessutom vid de konstnärliga

högskolorna i Stockholm. Idrottslärarutbildning kommer, förutom

vid högskolan i örebro, att ges vid den nyinrättade

idrottshögskolan i Stockholm.

 Höstterminen 1988 infördes, i enlighet med riksdagens beslut

vid 1984/85 års riksmöte, en ny linjebunden lärarutbildning för

grundskolan - grundskollärarlinjen (prop. 1984/85:122, UbU31,

rskr. 366). Grundskollärarlinjen ersatte de tidigare

klasslärarutbildningarna för låg- och mellanstadierna samt

ämneslärarutbildningen för högstadiet.

 Grundskollärarutbildningen har två inriktningar. Den ena riktar

sig till årskurserna 1-7 i grundskolan och omfattar 140 poäng.

Den andra avser årskurserna 4-9 och omfattar 140-180 poäng,

vanligast 180 poäng. In-om den förstnämnda finns två

fördjupningsalternativ - svenska och samhällsorienterande ämnen

(SO-ämnen) samt matematik och natur-orienterande ämnen (NO-

ämnen). Inriktningen mot årskurserna 4-9 innehåller fyra

specialiseringar på olika ämneskombinationer - svenska och

främmande språk, SO-ämnen, NO-ämnen med eller utan matematik

samt ett praktiskt-estetiskt ämne i kombination med ett annat

ämne. I alla utbildningsvarianter ingår 40 poäng praktisk-

pedagogisk utbildning.

 Grundskollärarutbildning finns vid sammanlagt 15

högskoleenheter. Utbildning med grundskollärarlinjens båda

inriktningar anordnas vid högskolan för lärarutbildning i

Stockholm, vid universiteten i Uppsala, Linköping,[REDACTED_EFTERNAMN],

Göteborg och Umeå samt vid högskolan i Karlstad. Utbildning av

lärare för årskurserna 1-7 i grundskolan anordnas dessut-om vid

högskolorna i Falun/Borlänge, Gävle/Sandviken, Jönköping,

Kalmar, Kristianstad, Växjö, Luleå och Sundsvall/Härnösand.

Nuvarande antal nybörjarplatser är 2 952 varav 1 980 avser

inriktningen 1-7 och 972 inriktningen mot årskurserna 4-9.

 Utbildning för gymnasielärare och lärare inom vuxenutbildningen

i teoretiska ämnen ges idag på ämneslärarlinjen som omfattar

160-220 poäng inklusive praktisk-pedagogisk utbildning. Dessutom

finns en särskild linje omfattande en avslutande praktisk-

pedagogisk utbildning om 40 poäng, i vissa fall 20 poäng, för

dem som har en grundläggande högskoleutbildning av viss

inriktning eller som har ämnesteoretisk lektorsbehörighet.

ämneslärarlinjen omfattar 212 nybörjarplatser och den sistnämnda

utbildningen 150 platser.

 Yrkeslärare utbildas i dag genom en praktisk-pedagogisk

utbildning om 40 poäng. Utbildningen av vårdlärare omfattar 60

poäng och utbildning av lärare för jordbruk, skogsbruk och

trädgårdsskötsel omfattar 20 poäng. Dessa utbildningar omfattar

totalt 1 042 nybörjarplatser.

 Gymnasielärarutbildning ges vid högskolan för lärarutbildning i

Stockholm samt vid universiteten i Uppsala, Linköping,[REDACTED_EFTERNAMN],

Göteborg och Umeå.

 Praktisk-estetiska utbildningar omfattar utbildning av lärare

för grund- och gymnasieskolenivå i ämnena bild, musik, slöjd,

idrott, hushållskunskap eller barnkunskap. Utbildningen ges som

ettämnesutbildning och, vad gäller grundskollärarutbildningen,

dessutom som tvåämnesutbildning i olika kombinationer med ett

annat ämne.

 Specialpedagogisk utbildning ges som påbyggnadsutbildning om

40-60 poäng med olika inriktningar vid högskolan för

lärarutbildning i Stockholm samt vid universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN],

Göteborg och Umeå. Utbildningen omfattar 504 nybörjarplatser.

 Förskollärarutbildning om 50, 80 eller 100 poäng, beroende på

förkunskaper, ges vid de flesta högskoleenheter i landet. Det är

den största utbildningen och omfattar ca en tredjedel av

samtliga nybörjarplatser för lärarutbildningar dvs. 3 826

nybörjarplatser.

 Fritidspedgogutbildning om 50-100 poäng ges också vid de flesta

högskoleenheter i landet. Antalet nybörjarplatser är 1 200.

 Tillströmningen till lärarutbildningarna har varit ojämn.

Direkta rek-ryteringsproblem finns av olika skäl till

grundskollärarutbildningen för lärare med inriktning på

årskurserna 4-9 med specialisering i matematik och

naturorienterande ämnen samt tvåämneskombinationen musik eller

slöjd i kombination med annat ämne, samt till den

specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen. Problemen beror i

första fallet på att studerande med den bakgrund som krävs för

att bli lärare på det naturvetenskapliga området söker sig till

andra utbildningar som de finner mer attraktiva. Härutöver kan

naturligtvis ifrågasättas om nuvarande studieorganisation leder

till att studerande som skulle kunna tänka sig att satsa på en

viss lärarbana finner det attraktivt att göra det.

3 Skolpolitiska utgångspunkter för lärarutbildningen

Regeringen har lagt fast målet att under 1990-talet skapa

Europas bästa skola.

 Utbildningens kvalitet måste därför höjas. Det kan åstadkommas

endast om skolan ger alla elever goda kunskaper och färdigheter

och stimulerar alla elever att utvecklas optimalt i enlighet med

sina förutsättningar. För att en sådan utveckling skall bli

möjlig måste kraven på skolan göras klara och tydliga.

 Det nya regelsystemet ger skolor och kommuner större frihet att

organisera utbildningen. Den politiska styrningen av

skolverksamheten inriktas på beslut om mål och resurser.

Genomförandeansvaret för att uppnå målen ligger emellertid på de

professionella medarbetarna i skolan - såväl på lednings- som

verksamhetsnivå.

 Förändringarna är genomgripande. Samtidigt har dessa endast

givit de organisatoriska förutsättningarna. Vad som återstår är

att ge skolorna den innehållsmässiga grunden för utvecklingen av

undervisningen. Utgångspunkter för denna utveckling har angivits

i de nya direktiven till läroplanskommittÂen (dir. 1991:117) och

i beslutet om reformeringen av gymnasieskolan och

vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356).

 Betydelsefulla är också de nya direktiven till

betygsutredningen (dir. 1991:104).

 Den kommunala vuxenutbildningen förändras den 1 juli 1992 till

att omfatta grundläggande vuxenutbildning, gymnasial utbildning

i samma utsträckning som gymnasieskolan samt

påbyggnadsutbildningar.

 Den av riksdagen 1991 beslutade förändringen av gymnasieskolan

sker successivt och efter beslut av resp. kommun, vilket innebär

att första årskursen tas in i den nya gymnasieskolan tidigast

läsåret 1992/93 och senast läsåret 1995/96. Förändringarna är

omfattande. Gymnasieskolans ca 500 studievägar i form av linjer

och specialkurser och det kommunala uppföljningsansvaret ersätts

av 16 nationella program som är treåriga och ett sjuttonde

individuellt program. Målen för de nationella programmen kommer

att fastställas och nya kursplaner tas fram. Förändringarna

kommer att få konsekvenser för lärarna och därmed även för

lärarutbildningarna.

 LäroplanskommittÂen skall i september 1992 lämna förslag dels

till en ny läroplan, en ny timplan samt kursplaner för svenska,

matematik och musik för grundskolan, dels till en ny läroplan

för gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. I

december 1992 skall kommittÂen lämna förslag till kursplaner för

övriga ämnen i grundskolan. Uppgiften att utarbeta kursplaner

för gymnasieskolan och komvux åligger statens skolverk. Efter

remissbehandling, proposition, riksdagsbehandling och

förberedelsetid bör de nya läroplanerna kunna börja tillämpas

läsåret 1994/95. Dessa nya nationella dokument skall innehålla

mål som genom att vara tydliga och utvärderingsbara, leder till

att svensk utbildning utvecklas kvalitativt. Vid samma tillfälle

bör ett nytt betygssystem kunna börja införas.

 Av direktiven till läroplanskommittÂen framgår att de ämnen som

i dag ingår i de samhällsorienterade resp. naturorienterade

blocken i framtiden skall ha egna kursplaner. En annan fråga av

betydelse för lärarutbildningen i framtiden är direktivens

uttalande om en förstärkt språkutbildning också i tidiga

årskurser i grundskolan.

 Av de nya direktiven till läroplanskommittÂen framgår också att

huvudansvaret för elevernas kunskaps- och färdighetsutveckling

åligger skolan och att huvudansvaret för den personliga fostran

och omvårdnaden åligger hemmen. Samarbetet mellan skolan och

hemmen bör utgå från denna ansvarsfördelning och från det

gemensamma intresset att skapa goda uppväxtbetingelser för

barnen. Det är viktigt att betona föräldrarnas ansvar för att

stödja sina barns skolgång. Engagerade föräldrars kontakter med

skolan är en stimulans för lärare och skolledning. Sådana

kontakter underlättar enligt min mening även det för skolan och

hemmen gemensamma ansvaret att ge varje barn och ungdom en egen

trygghet och identitet.

 Den i och för sig självklara fördelningen av huvudansvaret för

barnens fostran och utbildning som jag här har gett uttryck för

är ett led i min ambition att slå fast vad som är skolans

huvuduppgift. De krav som måste ställas på skolan är att denna

skall ge eleverna goda kunskaper och färdigheter. Skolan skall

härutöver bidra till att eleverna utvecklas till trygga

individer.

 Jag vill i sammanhanget påminna om vad som kommer till uttryck

i nuvarande skollag: "Utbildningen skall främja elevernas

harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och

medborgare".

 För att vi skall få en sådan skola krävs lärare som själva har

gedigna kunskaper, förståelse för skolans värdemässiga grund i

kristen etik och humanism och som känner trygghet och

uppskattning i sin yrkesroll.

 Innan jag går in på frågan om lärarnas roll och

lärarutbildningen vill jag sammanfatta vilka förutsättningar som

den nya ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna ger.

 Staten beslutar om målen för skolan, dvs. dels om de

övergripande målen för utbildningen som de uttrycks i skollagen,

dels om de mål och riktlinjer som skall gälla för utbildningen i

resp. skolform, dels också om de kunskaps- och färdighetsnivåer

som eleverna skall uppnå genom undervisningen i skolan och som

staten slår fast genom kursplanerna.

 Staten anger således målen samt följer upp och utvärderar

resultaten.

 Staten bidrar ekonomiskt, men på ett sätt som inte påverkar hur

kommunerna organiserar utbildningen. Tillsammans med kommunala

medel ger det statliga stödet de ekonomiska förutsättningarna

för att genomföra undervisningen och att utveckla skolan mot de

angivna målen.

 Staten svarar för utbildningen av lärare och för att det finns

tillgång till utbildning av rektorer samt fortbildning av god

kvalitet för lärare i alla delar av landet.

 Kommunerna har som huvudmän för skolan det operativa ansvaret,

dvs. att se till att det finns utbildad personal, läromedel,

lokaler och utrustning för undervisningen. I kommunernas

genomförandeansvar ligger skyldigheten att upprätta en skolplan,

där kommunen anger hur de nationella målen för skolan skall nås.

Det är naturligt att kommunen i skolplanen anger hur skolan

skall organiseras och utvecklas.

 Decentraliseringen till kommunerna måste också föras vidare

genom en decentralisering inom kommunerna - till de enskilda

skolenheterna. Det finns annars uppenbara risker för att den

statliga administrativa överbyggnaden ersätts med en kommunal

motsvarighet, som kan komma att bli väl så hindrande för en

kreativ lokal utveckling.

 Rektor är som ledare för utbildningen närmast under skolans

styrelse ansvarig för utvecklingen av en skolenhet. Häri ligger

den viktiga uppgiften att vara den som ansvarar för att

skolenhetens personal arbetar i riktning mot de mål som staten

och skolans huvudman ställt upp. I allt fler kommuner tillämpas

nu den ordningen att de enskilda skolenheterna får eget

ekonomiskt resultatansvar. Detta ger ytterligare en dimension

till rektors ledningsuppgift.

 Riksdagen beslutade våren 1991 om vidgade möjligheter för

elever och föräldrar att välja skola. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] kommer

senare att lämna ytterligare förslag som skall säkerställa

rätten för elever och föräldrar att välja skola. En sådan

förändring i riktning mot en större valfrihet innebär ökade

möjligheter för skolan till profilering och specialisering.

Olika skolor kan ges olika inriktning. Detta är ett förhållande

som också måste beaktas i lärarutbildningen.

Lärarnas professionalism

Lärarna har en avgörande betydelse för att skolan skall kunna

utvecklas kvalitativt. Ansvaret för att välja innehåll och

arbetssätt för att uppnå de nationellt fastställda målen

ankommer på lärarna. Detta ansvar gäller såväl de kunskapsmål

som fastställs i kursplanerna för respektive ämne som de

övergripande mål som läroplanen anger.

 De nya villkor som skolan kommer att ställas inför ökar kraven

i flera avseenden. Jag vill redogöra för min syn på denna fråga.

 Låt mig först sammanfatta de uppgifter som åligger lärarna i

framtidens skola. Lärarnas huvuduppgift är att ge eleverna goda

kunskaper och färdigheter. Egna kunskaper är en nödvändig

förutsättning för att lära andra.

 Lärarna skall ordna undervisningen så att varje elev utifrån

sina egna förutsättningar får optimala möjligheter till

inlärning. I lärarnas arbetsuppgifter ingår att utarbeta lokala

arbetsplaner, i vilka konkreta undervisningsmål och

utvecklingsbehov fastställs. Utgångspunkten för arbetet skall

vara de måldokument som fastställts nationellt och i kommunerna.

 Lärarnas kompetens byggs i dag upp av de i utbildningen

ingående komponenterna; ämnesstudier, pedagogik, metodik och

praktik.

 När det gäller lärarens och skolans huvuduppgift är

ämneskunskaperna avgörande. En lärare skall normalt kunna

undervisa i flera ämnen i upp till sju årskurser. Därvid ställs

läraren inför en lång rad beslut i fråga om innehållet i

undervisningen. Detta innehåll skall också kunna anpassas till

den enskilde eleven. Läraren måste ha mycket gedigna kunskaper

dels för att kunna ge en intressant undervisning, som stimulerar

elevernas lärande, dels för att kunna hantera de frågor som

uppkommer ur det stora informations- och kunskapsflöde som

eleverna möter utanför skolan.

 För att läraren skall kunna göra sådana val av innehåll och

riktiga bedömningar av hur detta skall presenteras är didaktiska

kunskaper viktiga. Läraren måste kunna sätta in stoffet i ett

sådant sammanhang att eleverna kan tillgodogöra sig detta.

Läraren måste därvid ha kunskaper om hur eleverna tänker och hur

de begrepp som introduceras i undervisningen står i relation

till elevernas begreppsbildning. Det är viktigt att läraren har

kunskaper också om varför elever kan få svårigheter i skolan och

uppmärksammar elever med särskilda behov.

 Läraren måste också ha kunskaper om den institution som skolan

utgör och det regelsystem, t.ex. skollag, läroplaner, kursplaner

etc. som styr verksamheten. Denna kunskap utgörs av såväl ett

teoretiskt, historiskt perspektiv som ett mer praktiskt, bl.a.

avseende på hur skolan fungerar samt vilka uppgifter och vilket

ansvar som vilar på olika aktörer. Hit hör också goda insikter i

skolans värdemässiga grund. I lärarnas arbetsuppgifter ingår

också att tillsammans utarbeta lokala arbetsplaner.

 För att stärka professionalismen måste lärarna tillerkännas en

ökad självständighet. Den fortgående decentraliseringen kräver

samtidigt en hög grad av förståelse för målen för verksamheten.

Dessa krav måste bilda utgångspunkten för professionaliseringen.

Enligt min mening är det viktigt att lärarna ges ett större

inflytande över utvecklingen av yrkesrollen. Sambandet mellan

professionen och utbildningen för denna måste vara starkt.

 Lärarens egna karriärmöjligheter inom skolområdet är i dag

starkt begränsade. För närvarande innebär en karriär för läraren

inom skolväsendet oftast att läraren måste lämna undervisningen.

I syfte att stödja den framtida utvecklingen av skolan är det

väsentligt att lärarna kan erbjudas möjligheter till utveckling

och karriär med bibehållande av undervisningsuppgifterna. Det

bör vara möjligt att erbjuda lärare ett vidgat pedagogiskt

ansvar för t.ex. ett stadium, en institution, ett ämne eller en

ämnesgrupp eller för fortbildning. Inom universitet och

högskolor byggs på flera platser upp didaktiskt inriktad

forskarutbildning, vilken kan vara en lämplig grund för mer

avancerade pedagogiska ledningsuppgifter.

 En annan viktig möjlighet att avancera utgår från en

fördjupning av de egna ämneskunskaperna genom doktorandstudier.

Det kräver emellertid att kommunerna efterfrågar fler lektorer.

4 Förändringar inom högskolan

Inledning

Universiteten och högskolorna har ansvaret för utbildningen av

lärare.

 Genom en rad beslut främst under 1980-talet har

förutsättningarna för den högre utbildningen successivt ändrats.

Här kan nämnas införandet av treåriga planeringsperioder för

forskningen, ökad lokal självbestämmanderätt i vissa

organisatoriska frågor, lärartjänstreformen, avskaffandet av

regionsstyrelserna, förändrade tillträdesregler fr.o.m.

höstterminen 1991. Därutöver har riksdagen fattat beslut om

avskaffande av vissa centrala utbildningsplaner (prop.

1987/88:100, UbU20, rskr. 205), om förändrade arbetsuppgifter

för UHä etc. I proposition 1991/92:76 har regeringen förelagt

riksdagen förslag om en helt ny myndighetsstruktur på

högskoleområdet.

 Samtidigt har ett omfattande utvecklingsarbete på

förvaltningsområdet bedrivits inom hela det statliga området.

Grundläggande i detta arbete har varit att införa en

resultatorienterad styrning av statsförvaltningen, vilket

innebär att de direkt verksamhetsansvariga ges ett större

handlingsutrymme för att uppnå de mål som statsmakterna satt

upp. Samtidigt skärps kraven på uppföljning och utvärdering.

4.1 Avskaffande av linjesystemet

I 1991 års kompletteringsproposition (prop. 1990/91:150 bil.

II:7 s. 71-79, UbU21, rskr. 389) redovisades inriktningen av det

då planerade arbetet med bl.a. högskolans studieorganisation.

Denna inriktning innebar att det centralt fastställda

linjesystemet skulle upphöra och ersättas med en ny

organisation, där den centrala regleringen främst skulle ske

genom en examensordning. Med en sådan ordning kan de direktiv

som regering och riksdag har anledning att avge i större

utsträckning än vad som nu är fallet ta sikte på resultatet av

högskolans utbildningsverksamhet, medan de enskilda

universiteten och högskolorna får ta ansvaret för organisationen

och genomförandet av själva utbildningen.

 Bestämmelser om den nya studieorganisationen beräknas komma att

gälla fr.o.m. den 1 juli 1993.

 En organisation av den grundläggande högskoleutbildningen av

detta slag påverkar också utbildningen av lärare.

4.2 Fria universitet och högskolor - utbildningsdepartementets

promemoria (Ds 1992:1)

Inom utbildningsdepartementet har utarbetats en

diskussionspromemoria med en reformstrategi för universiteten

och högskolorna. Promemorian är just nu föremål för

remissbehandling.

 I promemorian Fria universitetet och högskolor (Ds 1992:1)

presenteras förslag om en väsentligt avkortad och förenklad

reglering för högskolan (högskolelag och högskoleförordning)

samt motiveringar för denna avreglering. Bl.a. presenteras

förslag till examensordning (bilaga till högskoleförordningen) i

vilken anges vilka examina som bör få utfärdas och vilka krav

som skall uppfyllas för att erhålla respektive examen -

examensbeskrivningar.

 Förslag till examina inom lärarutbildningen lämnas emellertid

inte med hänvisning till förevarande proposition. Vidare

diskuteras bl.a. principer för dimensionering av och

resursfördelning till den grundläggande utbildningen.

5 Lärarutbildningen och läraryrket

5.1 Skärpta krav på lärarutbildningen och övriga krav på

läraryrket

 Skälen för mitt förslag: En ny tid ställer ökade krav på djupa

kunskaper. Utbildningen av skolans lärare måste utgå från detta.

 De förändringar som genomförts och genomförs på skolans område

- skolans avreglering, kommunernas ökade ansvar och ökade

möjligheter för föräldrar och elever att välja skola, samt

avvecklingen av linjesy-stemet inom den högre utbildningen -

ändrar dessutom förutsättningarna för lärarutbildningen i

framtiden.

 De allmänna utbildningslinjerna i högskolan avses bli

avvecklade fr.o.m. höstterminen 1993. En central examensordning,

i vilken bl.a an-ges vilka universitet och högskolor som har

examinationsrätt för lärare sätts då i linjernas ställe.

 Inte minst av rekryteringsskäl har jag funnit det angeläget att

redan nu presentera vad som bör gälla för lärarutbildningen i

framtiden. Samtidigt föreslår jag att en ny

grundskollärarutbildning, med fritt valda ämnen och djupare

ämnesinnehåll, öppnas redan från höstterminen 1992. Likaledes

föreslår jag att en ny gymnasielärarutbildning inrättas från

samma tidpunkt.

Skolans decentralisering

Kommunerna har genom de senaste årens reformer på skolans område

fått en ökad frihet och därmed ett ökat ansvar för skolan. Den

ökade friheten innebär att kommuner och skolor på egen hand får

bestämma om skolans organisation och arbetsformer.

Huvudprincipen är att staten skall ange nationella mål och

riktlinjer. Staten har ansvar för att elever i hela landet får

en likvärdig utbildning. Kommunerna skall ha ansvaret för att de

av staten uppställda målen uppnås. De grundläggande målen an-

ges i skollagen. övriga generellt giltiga mål och riktlinjer för

utbildningen anges i läroplaner, programmål och kursplaner.

 Avvecklingen av de statligt reglerade tjänsterna för lärare och

skolledare (prop. 1989/90:41, UbU9, rskr. 58) innebär att

kommunerna sedan den 1 januari 1991 har det fulla

arbetsgivaransvaret för lärare och skolledare. Kommunerna har

ansvar för att i landets skolor anställs kompetenta lärare med

för sina uppgifter adekvat utbildning. Detta är reglerat i 2

kap. 3 § skollagen (1985:1100).

 Decentraliseringen av skolverksamheten innebär att utrymme

skapas för en profilering av undervisningen olika skolor

emellan. Det innebär i sin tur att efterfrågan på lärare med

olika ämnesprofil kommer att variera mer än idag mellan olika

skolor och kommuner. Detta understryks ytterligare genom den

vidgade rätten för eleverna att välja skola.

 Skolans decentralisering skapar alltså behov av en mångfald

lösningar. I och med att den statliga regleringen av

lärartjänsterna upphörde har möjligheterna öppnats för att skapa

olika slags befattningar som kan anpassas till lokala behov i

kommunerna. Flera former av lärarutbildningar är bäst ägnade att

tillgodose en decentraliserad skolas krav.

 Det finns emellertid samtidigt för hela skolan gemensamma

kvalitetskrav. Enligt min bedömning kommer kommunernas ökade

behov av lärare med olika bakgrund och kompetens liksom det mer

flexibla lärarutbildningssystem jag förslår nu att ställa nya

krav på det slutliga verifierandet av lärarkompetensen.

Fria universitet och högskolor

Idag styrs lärarutbildningarna genom centrala, av universitets-

och högskoleämbetet (UHä) fastställda, utbildningsplaner. Dessa

beskriver mål och syften med verksamheten. De reglerar också

utbildningens innehåll och uppläggning. Till dessa centrala

utbildningsplaner kommer lokala planer. Efter genomgången

lärarutbildning utfärdar högskolorna utbildningsbevis.

 I och med att nuvarande centralt fastställda linjesystem upphör

kan man förutse en väsentligt ökad variation vad gäller

studieorganisationen. Högskolorna kommer i framtiden att i stor

utsträckning kunna bestämma utbildningsutbudet själva. För

lärarutbildningarna finns det emellertid anledning att ställa

särskilda krav. Det viktigaste skälet härför är att

lärarutbildningen utgör en viktig garanti för skolans kvalitet

och likvärdighet i landet. Riksdagen har vid olika tillfällen

slagit fast att lärarutbildningen vid sidan av läroplaner är ett

av statens viktigaste styrinstrument för att garantera

likvärdigheten.

 Examinationsrätten för olika lärarutbildningar bör vara

begränsad till vissa universitet och högskolor.

Lärarutbildningens innehåll

Lärare på skolans olika stadier måste besitta gedigna

ämneskunskaper. Dessa utgör grunden för lärargärningen.

ämneskunskaperna kompletteras med praktisk-pedagogiska kunskaper

och färdigheter.

 Utbildningens uppläggning kan variera. För lärare för

grundskolans senare del och däröver bör ämneskunskaperna kunna

inhämtas på olika sätt, med eller utan ursprunglig inriktning på

läraryrket. För lärare i teoretiska ämnen är en akademisk

grundutbildning det normala. För undervisning i yrkesämnen i

gymnasieskolan och kommunal vuxenutbildning är det naturligt att

ämneskunskapen inhämtats på annat sätt.

 I all lärarutbildning skall ingå en praktisk-pedagogisk

utbildning som omfattar ca 40 poäng.

 Jag kan för min del se fyra huvudvägar till läraryrket:

 1. Fullständig lärarutbildning,

sammanhållen eller i form av fritt valda ämnen i valfri

kombination och studiegång.

 2. Yrkesutbildning och/eller

längre yrkeserfarenhet.

 3. Fullständig annan högre

utbildning som innehåller för skolan relevanta ämnen.

 4. Kunskaper och erfarenheter som

kompenserar och bedöms motsvara de ovan nämnda kraven.

 Den praktisk-pedagogiska delen i utbildningen utgör den

egentliga yrkesutbildningen. Oavsett bakgrund ifråga om

ämneskunnandet enligt ovan måste en ca 40 poängs praktisk-

pedagogisk utbildning fullgöras innan kompetens för läraryrket

uppnåtts.

Krav för olika lärarutbildningar

Jag vill mot den principiella bakgrund jag just har angivit för

riksdagens information nu precisera vad jag för min del anser

bör vara förutsättningarna för att kunna utöva läraryrket.

 Jag anser som jag redan nämnt, att det är en fördel att lärarna

har olika utbildningsbakgrund. Det berikar arbetet i skolan och

öppnar dess-utom läraryrket för fler. Detta är utgångspunkten

för mina förslag om de olika vägar som bör kunna leda fram till

läraryrket.

* Lärare som genomgått fullständig lärarutbildning vid

universitet eller högskola

En fullständig lärarutbildning leder fram till lärarexamen som

utfärdas av universitet eller högskola. Lärarexamen är den

viktigaste vägen till läraryrket.

 Lärarexamen ges till lärare som genomgått fullständig

lärarutbildning, antingen genom att ha fullföljt ett fast

studieprogram eller genom ett friare val av ämnen. Det

praktiskt-pedagogiska innehållet i utbildningen skall uppgå till

ca 40 poäng. Den som genomgått lärarutbildning på detta sätt

förutsätts uppfylla vad som fastställts i examensbeskrivningen

för respektive lärarexamen.

 Beträffande examensbeskrivningarna för lärarexamina utgår jag

från följande:

 - För utbildning inriktad mot undervisning i grundskolans

årskurser 1-7 bör kraven tills vidare ställas i enlighet med

nuvarande utbildningsplan för denna utbildning. Den sammanlagda

omfattningen av ämnesstudierna skall vara minst 100 poäng.

 - För utbildning inriktad mot grundskolans årskurser 4-9 bör

krävas

 * minst 60 poäng ämnesstudier i huvudämnet (och alltid i

svenska) och 40 poäng i övriga ämnen. Den sammanlagda

omfattningen av ämnesstudierna skall uppgå till minst 140 poäng

 eller

 * genomgången lärarutbildning som uppfyller de krav som ställs

på den nuvarande grundskollärarlinjen.

 - För utbildning inriktad mot undervisning på gymnasienivå bör

krävas minst 80 poäng ämnesstudier i huvudämnet (och alltid i

svenska, samhällskunskap, moderna språk och praktiskt-estetiskt

ämne) samt minst 60 poäng i annat ämne. Den sammanlagda

omfattningen av ämnesstudierna skall uppgå till minst 140 poäng.

 - För utbildning inriktad mot undervisning i praktiskt-

estetiska ämnen (PE-ämnen) bör av ettämneslärare krävas minst 80

poäng ämnesstudier i PE-ämnet för undervisning på såväl

grundskole- som gymnasienivå. För tvåämnesutbildning inriktad

mot grundskolans årskurser 4-9 bör kravet på PE-ämnet ställas i

enlighet med nuvarande utbildningsplan.

 Examensbeskrivningarna för respektive lärarexamen anger vilka

kunskaper och färdigheter den studerande skall ha tillägnat sig

för att erhålla lärarexamen. Dessa beskrivningar bör vara

relativt preciserade i förhållande till examensbeskrivningar för

andra högskoleutbildningar. De nuvarande 21 linjebundna

lärarutbildningarna motsvaras i mitt förslag av 9 examina.

 Det bör ankomma på regeringen att fastställa målen för

respektive lärarexamen.

 Det bör också ankomma på regeringen att fastställa de närmare

utbildningsnivåer som ovan har illustrerats med poängangivelser.

 Utvärdering och uppföljning skall säkerställa utbildningarnas

kvalitet och likvärdighet i landet. Dessa frågor har jag

behandlat i proposition 1991/92:76 om vissa förändringar av

myndighetsstrukturen inom hög-skole- och studiestödsområdena

m.m.

 Förslag till lärarexamina fogas, för riksdagens information,

som bilaga 1 till denna proposition.

 Förslag till examensbeskrivningar för lärarexamina fogas, för

riksdagens information, som bilaga 2 till denna proposition.

* Lärare som genomgått yrkesutbildning eller har längre

yrkeserfarenhet

Också den som gått igenom en yrkesutbildning och skaffat sig

sådan erfarenhet från yrket att kunskaperna kan bedömmas

motsvara de krav som måste ställas för undervisning i ett ämne

bör kunna bli lärare på gymnasial nivå och erhålla lärarexamen.

Enligt min uppfattning bör minst fem års yrkeserfarenhet krävas.

Saknas formell yrkesutbildning bör yrkeserfarenheten vara minst

sju år. I övriga fall gäller motsvarande minst de krav som för

närvarande gäller för antagning till de yrkesinriktade

gymnasielärarlinjerna. För denna kategori gäller också kravet på

ca 40 poäng praktisk-pedagogisk utbildning av samma typ som nyss

nämnts.

 Vad jag nyss framhållit om karaktären på

examensbeskrivningarna, målen för respektive lärarexamen,

utbildningsnivåer och utvärdering är självklart tillämpliga

också för denna kategori lärarexamina.

* Lärare med annan fullständig högskoleutbildning i teoretiska

ämnen

Det skulle enligt min mening vara vitaliserande för skolan att

få tillgång till lärare med olika profiler och specialiseringar.

För närvarande kan i första hand personer med forskarutbildning

inom ämnesområden med anknytning till undervisning i

gymnasieskolan samt personer med teknisk eller ekonomisk

högskoleexamen antas till praktisk-pedagogisk utbildning.

 Jag anser det värdefullt och angeläget att rekryteringen till

läraryrket av välmeriterade personer med olika yrkes- och

utbildningsbakgrunder ytterligare vidgas. Det kan t.ex. gälla

utbildningsintresserade personer som arbetat i näringsliv och

offentlig förvaltning, som har för skolan relevanta

ämneskunskaper och som skulle vilja byta yrke och bli lärare.

Jag utgår från att lärare med den här angivna bakgrunden blir

aktuella i första hand för skolans högre stadier. Den praktisk-

pedagogiska delen av lärarutbildningen skall vara densamma för

lärare med den alternativa bakgrunden som för andra lärare.

Undantag eller avkortning bör kunna göras för den som kan styrka

en mycket god förmåga att undervisa.

 För tillträde till den praktisk-pedagogiska utbildningen bör

beträffande de särskilda ämneskunskaperna följande gälla:

 För undervisning i ett ämne skall följande krav vara uppfyllda

 - fullständig utbildning på högskolenivå av motsvarande längd

som ämnesutbildningen i annan lärarutbildning,

 - kunskaperna i ämnen bedömts motsvara de poängtal som gäller

för motsvarande lärarexamen.

* Lärare med annan bakgrund

Jag vill till sist peka på en fjärde kategori lärare, nämligen

de som utan formell utbildning har kunskaper och erfarenheter

som kan sägas motsvara de lärarkrav jag nyss beskrivit. Det är

framförallt två kategorier lärare jag avser:

 1. De som utan formell

lärarutbildning tjänstgjort under lång tid i skolan. I denna

grupp finns sådana som genom sin erfarenhet och genom deltagande

i fortbildning eller annan utbildning erhållit sådana

ämneskunskaper att de helt eller delvis motsvarar dem som

utbildning för läraryrket ger. Väl dokumenterad och väl

vitsordad lärartjänstgöring bör också helt eller delvis kunna

ersätta kravet på genomgången prak-tisk-pedagogisk utbildning.

 2. De som erhållit en

grundläggande lärarutbildning vid andra institutioner än

universitet och högskolor. Rätten att undervisa bör i dessa fall

avse undervisning med den pedagogiska inriktning utbildningen är

avsedd för.

Den praktisk-pedagogiska utbildningen

Innehållet i den praktisk-pedagogiska utbildning om ca 40 poäng,

som jag tidigare förordat som villkor för läraryrket kan och bör

variera med hänsyn till bl.a. utbildningens form och för vilken

skolform/ålderskate-go-ri den riktar sig till.

 Den nuvarande praktisk-pedagogiska utbildningen om 40 poäng

omfattar pedagogik, metodik och praktik. För vissa

lärarkandidater ingår dessutom arbetslivsorientering. I

varierande utsträckning ingår även didaktiska moment. Jag har i

det föregående i samband med min behandling av lärarnas

professionalitet bl.a. pekat på att en lärare måste ha kunskaper

om hur eleverna tänker och hur de begrepp som introduceras i

undervisningen står i relation till elevernas begreppsbildning.

Såväl metodiska som didaktiska frågor måste självfallet anknytas

till de ämnen/ämnesområden och den ålderskategori utbildningen

riktas mot.

 Jag ser det som angeläget att de blivande lärarna genom denna

del av utbildningen blir väl förtrogna med de av staten

uppställda målen för skolan, dvs. med läro- och kursplaner. De

bör vidare ha fått sådan kunskap om skolans regelsystem m.m. att

de i sin yrkesverksamhet kan påverka planering och

resursfördelning. Utbildningen skall också ge kunskaper om

elevdemokrati och elevmedverkan i planeringen av undervisningen

och vad detta innebär i den dagliga verksamheten i skolan liksom

om samarbete i olika former.

 Arbetsformer bör utvecklas som tar hänsyn såväl till de

studerandes kunskaper och färdigheter som till mognad och

kunskapstillämpning, förmåga till kritisk analys och

självständigt omdöme.

 I den nuvarande organisationen utbildas ämneslärare och

yrkeslärare i separata utbildningar. Det finns, som jag

återkommer till då jag behandlar gymnasielärarutbildningen

(5.3), motiv för att de olika kategorierna av blivande

gymnasielärare får delar av sin pedagogiska utbildning

tillsammans.

 Att de olika lärarkategorierna har samma kunskaper och vana att

diskutera målfrågor liksom arbetsuppgifter och möjligheter bör

leda till att samarbetet i skolan stärks. Detta är en

förutsättning för t.ex. arbetet med arbetsplaner och arbetet i

lärarlag för t.ex. ämnesövergripande teman.

Principer för lärarcertifikat

I budgetpropositionen 1991/92:100 bil. 9 (s. 12) redovisades

vissa översiktliga synpunkter på läraryrkets framtida

utveckling. Bl.a. konstaterades att det finns argument som talar

för att läraryrkets krav bör definieras genom någon typ av

"lärarcertifikat". Jag återkommer nu till denna fråga.

 Från och med den 1 januari 1991 har den statliga

detaljregleringen av lärartjänsterna i det kommunala

skolväsendet upphört. De har ersatts av två kortfattade

föreskrifter om kompetenskraven för att få undervisa och för att

få anställning tills vidare.

 I det föregående har jag beskrivit de huvudvägar till

läraryrket som jag finner ändamålsenliga. Dessa innebär bl.a.

ökade möjligheter att nå läraryrket från andra yrken och

samhällssektorer. Lärarnas kompetens och bakgrund har en så

avgörande betydelse för kvaliteten i skolans arbete att jag

finner det nödvändigt att staten tar ett ansvar för att

komplettera underlaget för anställning av lärare enligt nu

gällande ordning.

 Det som nyss benämndes lärarcertifikat bör kunna utgå från

bedömningen att en till yrket nyrekryterad lärare oftast har

behov av ett inledande stöd, innan denne kan känna sig fullt ut

introducerad och prövad i löpande skolarbete. Genom att

komplettera högskoleutbildningen med ett års provtjänstgöring -

med stöd av en introduktör - ges den blivande läraren en

möjlighet att med hjälp av en erfaren pedagog utveckla sin

yrkesskicklighet.

 Provtjänstgöringen i denna form är en naturlig introduktion i

lärar-yrket. Därmed bör ansvaret för denna ligga på skolans

rektor som en del av arbetsledaransvaret, eller den som han

sätter i sitt ställe.

 Provtjänstgöringen och rektors bedömning av utfallet för den

enskilde läraren av denna utgör underlag för

"lärarcertifikatet".

 Jag vill betona att den ordning som jag nu skisserat är tänkt

att tilllämpas för lärare som inte redan har fast anställning i

skolan.

 Jag har nu i stora drag redogjort för hur jag anser att ett

system med "lärarcertifikat" skulle kunna se ut. Jag avser att

efter närmare beredning återkomma till regeringen med konkreta

förslag. Detta bör ske i sådan tid att en nyordning kan införas

den 1 juli 1993.

Läraryrket och EG

Inom kort förväntas avtalet mellan EG och EFTA om ett europeiskt

ekonomiskt samarbete att vara klart. Detta innebär att fr.o.m.

den 1 januari 1993 kommer EGs och EFTAs medlemsländer att utgöra

en gemensam arbetsmarknad. För att inte nationella regler om

tillträde till ett yrke skall förhindra eller försvåra den fria

rörligheten finns sedan i januari 1991 ett direktiv inom EG som

reglerar det ömsesidiga godkännandet av examensbevis för

tillträde till reglerade yrken om yrket i fråga bygger på en

högskoleutbildning som omfattar minst tre år (Dir. 89/48 EG).

 Huvudsyftet med direktivet är att examensbevis, som i hemlandet

ger tillträde till ett reglerat yrke också ger behörighet att

utöva yrket i andra EG-länder, och vid EES-avtalets

ikraftträdande också i EFTA-länder-na. Om yrket inte är reglerat

i hemlandet skall examen likväl godkännas som grund för att

utöva ett reglerat yrke i ett annat EES-land, under

förutsättning att personen i fråga har varit verksam i yrket

under minst två år under den senaste tioårsperioden. Om

utbildningen i hemlandet är mer än ett år kortare än den som

krävs i vistelselandet, kan detta lands myndigheter kräva att

personen i fråga genomgår handledd praktik på högst tre år. Den

sökande kan också välja att i stället genomgå ett

lämplighetsprov för att få behörighet.

 Ett system med lärarcertifikat skulle innebära att läraryrket i

Sverige blir ett reglerat yrke. Den myndighet som anförtros

uppgiften att utfärda lärarcertifikat skulle också bli den som

ansvarar för att bedöma EES-lärares behörighet för läraryrket

enligt detta EG-direktiv och som ansvarar för att erbjuda ett

lämplighetsprov i de fall detta efterfrågas.

5.2 Grundskollärarutbildning

Inledning

En utgångspunkt för den tidigare genomförda förändringen av

utbildningen för grundskolans lärare var att grundskolan skulle

ses som en helhet och att låta den framstå som en skola som

utformas efter sina egna villkor.

 Detta ledde till en lärarutbildning som riktades direkt till

grundskolan utan koppling till gymnasieskolan.

Grundskollärarutbildningen kom att organiseras inom en

utbildningslinje i avsikt att skapa en mera enhetlig kultur för

grundskolans lärare. Alla lärare skulle emellertid inte ha

identiskt samma utbildning. Tvärtom ansågs det viktigt att förse

skolan med personal som representerar olika kompetenser vad

gäller ämneskombinationer och årskursinriktning, men som är

inställda på att söka förverkliga samma mål.

 En sammanhållen utbildning var också ett uttryck för

uppfattningen att läraryrket - oberoende av på vilken nivå i

grundskolan det bedrivs - till väsentliga delar innehåller

gemensamma inslag. Som en följd av detta synsätt föreskrivs i

utbildningsplanen att utbildningen bör innehålla en för alla

studerande gemensam del om 45-50 poäng inklusive den prak-tisk-

pedagogiska delen av utbildningen.

 I riksdagsbeslutet om en ny grundskollärarutbildning angavs

vissa preliminära poängramar för de olika delarna av

utbildningen, bl.a. att den praktisk-pedagogiska delen av

utbildningen skulle omfatta 40 poäng. Vikten av att utbildningen

skulle behandla alla delar av lärarens verksamhet framhölls.

 För att detta syfte skulle kunna uppnås var det nödvändigt att

också ämnesstudierna gavs en tydlig yrkesanknytning. Denna

inriktning mot läraryrket har åstadkommits dels genom att

ämnesstudierna givits en didaktisk inriktning, dels genom att

ämnesstudier och praktisk-pedago-gisk utbildning varvas med

varandra.

 Då det gäller utbildningens innehåll och uppläggning kan

dessutom följande nämnas. Samtliga varianter av

grundskollärarutbildningen är längre än motsvarande tidigare

utbildningar - inriktningen mot årskurserna 1-7 är t.ex. ett

halvt till ett år längre än den tidigare klasslärarutbildningen.

Inriktningen mot årskurserna 1-7 innehåller två

fördjupningsalternativ med avsikt att flera lärare skall kunna

arbeta i samma klass redan från lågstadiet. De olika

specialiseringarna inom inriktningen mot årskurserna 4-9

innehåller, i de flesta fall, flera ämnen än tidigare

ämneslärarutbildning med avsikt att medge färre lärare per

klass.

 För samtliga lärare som skall undervisa i samhällsorienterande

(SO)- eller naturorienterande (NO)-ämnen omfattar utbildningen

alla ämnen i respektive block med avsikt att underlätta en

ämnesintegrerad undervisning i skolan. Lärare i SO-ämnen får

således utbildning i historia, religionskunskap, samhällskunskap

och geografi och för blivande lärare i NO-ämnen ingår ämnena

fysik, kemi, biologi och teknik i utbildningen. Utbildningstiden

i något eller några av de ämnen som ingår i resp. block kan

därför bli relativt kort.

 De första grundskollärarna med inriktning mot årskurserna 1-7

exa-minerades i december 1991, och de första lärarna med

inriktning mot årskurserna 4-9 examineras i december 1992.

 UHä genomför för närvarande, på regeringens uppdrag, en

utvärde-ring av grundskollärarutbildningen, och det är ännu för

tidigt att uttala sig om i vilken utsträckning högskoleenheterna

lyckas nå de uppställda målen. UHä har vidare i tilläggsdirektiv

fått i uppdrag att ge underlag för en bedömning av om

lärarutbildningen i sin nuvarande form och med nuvarande

centrala styrning är tillräckligt effektiv för styrning och

utveckling av skolan. Utvärderingen skall redovisas i september

1992.

 Jag finner det för min del angeläget att betona

lärarutbildningens betydelse för skolans kvalitet, oavsett

läroplaner och för stunden gällande mål. De flesta lärare verkar

i yrket över flera läroplaner och måste genom sin utbildning

förberedas för detta. ämneskunnande får i detta perspektiv ett

särskilt värde.

 Inom ramen för ett sådant synsätt finner jag det naturligt att

stimulera variation och mångfald. Redan nu förekommer stora

skillnader mellan högskoleenheterna då det gäller både

uppläggningen av och innehållet i grundskollärarutbildningen.

När linjesystemet i högskolan avskaffas kommer högskoleenheterna

själva att få besluta om studieorganisationen. Därigenom kan man

förutsätta att de nämnda skillnaderna kommer att bli ännu

större. Jag ser ingen nackdel i detta. Jag är i stället

övertygad om att den ökade lokala friheten ger förutsättningar

för många förbättringar.

 Det viktiga är att universiteten och högskolorna förmår erbjuda

utbildningar som är likvärdiga då det gäller resultat och

kvalitet i både ämnesutbildning och praktisk-pedagogisk

utbildning. Fr.o.m. budgetåret 1993/94 kan man således räkna med

omfattande förändringar och lokala variationer i

grundskollärarutbildningen. Då kan också den exa-mensordning som

jag tidigare redogjort för introduceras. Jag finner det

emellertid angeläget att vissa förändringar genomförs redan från

budget-året 1992/93. Jag föreslår därför att en med den

nuvarande grundskollärarutbildningen för årskurserna 4-9

parallell lärarutbildning - som bygger på tidigare inhämtade och

fördjupade ämneskunskaper - inrättas fr.o.m. hösten 1992.

 När det gäller grundskollärarutbildningens innehåll vill jag

också understryka behovet av utbildning om läs- och

skrivsvårigheter.

 Läs- och skrivsvårigheter kan vara ett svårt handikapp. Såväl

statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH) som

Dyslexistiftelsen har påtalat behovet av särskilda åtgärder för

elever som har svårt att lära sig läsa och skriva.

 Jag vill understryka att det är skolans uppgift att lära alla

elever läsa och skriva. Skillnader mellan olika barns utveckling

måste till övervägande delen kunna lösas av läraren inom

klassens ram. För detta behöver läraren goda kunskaper i

specialpedagogik. Sådana kunskaper skall ges till alla lärare i

den grundläggande lärarutbildningen.

 Den lärarkompetens som ges inom ramen för grundutbildningen

skall ge insikt om att det finns en naturlig variation i elevers

olikheter utan att eleverna för den skull behöver benämnas

elever med svårigheter. Vidare bör lärarutbildningen ge

förståelse för avvikelser hos elever, lära ut alternativa

arbetssätt och metoder i anslutning till ämnesdidaktiken samt

lära ut hur man kan individualisera undervisningen. Det är givet

att ett område som läs- och skrivsvårigheter och olika metoder

för att komma över dessa svårigheter skall ingå i

grundutbildningen av lärare.

 Enligt en undersökning som SIH låtit göra är emellertid

undervisningen om läs- och skrivsvårigheter obetydlig inom många

lärarutbildningar. Jag utgår ifrån att högskolorna snarast

vidtar åtgärder för att förbättra undervisningen på detta

område. Läs- och skrivsvårigheter bör även uppmärksammas i

fortbildningssammanhang.

5.2.1 Grundskollärarutbildning med inriktning mot årskurserna

1-7

 Skäl för min bedömning: Då det gäller

grundskollärarutbildningen med inriktning mot årskurserna 1-7

finns det inte anledning att föreslå några förändringar för

budgetåret 1992/93. Från och med höstterminen 1993 bör

emellertid samma ordning gälla för denna utbildning som för

andra högskoleutbildningar - centrala linjer ersätts med en

betydande lokal frihet inom ramen för en central examensordning.

Jag vill härutöver framhålla följande.

 Lärarna i årskurserna 1-7 utbildas för att kunna undervisa i

alla enligt läroplanen obligatoriska ämnen i årskurserna 1-3 och

i flertalet ämnen upp till årskurs 7. I utbildningen ingår

därför kurser i alla dessa ämnen för alla studerande. Flera av

kurserna är därför mycket korta. Så ingår t.ex. kurser om 5

poäng i praktiskt-estetiska ämnen och 5 poäng matematik för

blivande lärare med fördjupning i svenska och SO-ämnen. För min

del anser jag att det vore önskvärt med en viss

ämneskoncentration inom denna utbildning för att därigenom medge

ökad fördjupning inom de viktigaste ämnesområdena.

 Engelska är för närvarande ett valfritt ämne om 15 poäng. Detta

innebär mindre än en termins studier. Jag är tveksam till om

detta kan ge tillräcklig språkfärdighet för den som skall

bedriva nybörjarundervisning i ett främmande språk.

 Enligt rapporter från högskolorna är det mindre än hälften av

de studerande som väljer engelska. LäroplanskommittÂen skall

dessutom enligt direktiven utreda möjligheterna att starta

undervisningen i engelska tidigare än för närvarande. Det finns

således risk för att lärarbehovet i engelska för lägre årskurser

i alltför hög grad måste komma att tillgodoses genom lärare med

utbildning för högre årskurser. Det finns därför också skäl att

överväga att göra engelskan obligatorisk för alla som genomgår

lärarutbildningen med inriktning mot årskurserna 1-7.

 Jag får anledning att återkomma till dessa frågor när

läroplanskommittÂens betänkande och utvärderingen av

grundskollärarutbildningen föreligger. Enligt planerna skall

dessa utredningar lämna sina rapporter under hösten 1992.

5.2.2 Ny grundskollärarutbildning med inriktning mot

årskurserna 4-9

Jag övergår nu till att redovisa mitt förslag till anordnande av

en alternativ grundskollärarutbildning i avvaktan på en icke

linjebunden högskola.

 Förslagets närmare utformning: Till utbildningen skall

studerande som tidigare har inhämtat de för läraryrket adekvata

ämneskunskaperna kunna antas.

 För att ge examen med inriktning mot lärartjänst i grundskolans

senare årskurser skall ämnesstudierna omfatta minst 140 poäng. I

ett ämne skall ämnestudierna omfatta minst 60 poäng (alltid i

svenska) och i övriga ämnen minst 40 poäng per ämne.

Utbildningen skall medge fritt val av ämnen och

ämneskombinationer, och ämnena skall kunna studeras i valfri

ordningsföljd.

 I den praktisk-pedagogiska utbildningen skall ingå de

kompletterande moment som krävs för att ämnesutbildningen skall

få en didaktisk inriktning. Den praktisk-pedagogiska kursen

genomförs efter fullgjorda ämnesstudier.

 Jag räknar med att högskoleenheterna kan erbjuda de ämneskurser

som ger behörighet till den nya grundskollärarutbildningen.

 Då det gäller utbildning av lärare med inriktning mot de senare

årskurserna i grundskolan föreslår jag således en ny utbildning

som främst skall tillgodose kraven på ökat ämnesdjup och ökad

frihet då det gäller val av ämnen och ämneskombinationer, men

som också är avsedd att bidra till en breddning av

rekryteringsunderlaget. Det innebär att den frihet som fr.o.m

höstterminen 1993 ges respektive universitet och högskola att

lägga upp lärarutbildningen efter egna bedömningar till en del

genomförs redan fr.o.m. höstterminen 1992.

 Lärarexamen för undervisning i grundskolans senare årskurser

skall tilldelas dels de lärare som fullföljer utbildning på de

linjer som redan erbjuds enligt tidigare riksdagsbeslut, dels de

lärare som genomgått utbildning enligt den ordning jag nyss

föreslagit.

 Skälen för mitt förslag: För att bli lärare krävs dels adekvata

ämneskunskaper, dels en kvalificerad praktisk-pedagogisk

utbildning. Det är som jag tidigare redogjort för den praktisk-

pedagogiska utbildningen som bör utgöra den egentliga

utbildningen för läraryrket.

 ämneskunskaperna bör enligt min mening kunna inhämtas på olika

sätt. Det bör också finnas utrymme för såväl nuvarande breda

ämneskombinationer som andra kombinationer med färre ämnen och

mera fördjupade studier.

 De fasta utbildningsprogrammen lämpar sig väl för studerande

som från början är inställda på att bli lärare. Det finns

emellertid åtskilliga som startar högre studier utan att vara

inriktade på ett bestämt yrke. Den studerande som tidigare läst

ett antal ämnen vid universitet eller högskola och skulle vilja

bli grundskollärare måste i dagens system söka till

grundskollärarutbildningen och sedan efter tillgodoräknande av

tilllämpliga delar av ämnesutbildningen slussas igenom ett fast

studieprogram. Den nya utbildningen syftar till att underlätta

för denna studerandegrupp att utan kompletteringar och onödiga

förseningar kunna utbilda sig till lärare.

 Alla utbildningsalternativ inom grundskollärarutbildningen är

för närvarande organiserade som bundna studiegångar där

ämnesstudier och praktisk-pedagogiska moment är varvade med

varandra. Man kan förutsätta att många högskoleenheter på eget

initiativ också från och med höstterminen 1993 kommer att

organisera grundskollärarutbildning i form av fasta

utbildningsprogram. Vad jag nu föreslår är ett alternativ till

den fasta linjeutbildningen - en studieväg där den praktisk-pe-

da-gogiska utbildningen är samlad till en helhet sist i ett

fritt valt utbildningsprogram. I framtiden torde en mångfald av

parallella studiemöjligheter snarare vara regel än undantag.

 För skolans del bör det enligt min mening vara en fördel om man

kan utnyttja såväl lärare med breda som lärare med smala

ämneskombinationer med större djup i resp. ämne.

 Nuvarande utbildning med inriktning mot årskurserna 4-9

omfattar, utom i kombinationer med praktisk-estetiska ämnen,

minst tre ämnen. Specialiseringarna mot SO- och NO-ämnen bygger

på att alla lärare måste kunna undervisa i alla ämnen inom vart

och ett av dessa block. Specialiseringen mot SO-ämnen omfattar

fyra ämnen och specialise-ringen i NO-ämnen omfattar fyra ämnen

och om, matematik ingår, t.o.m. fem ämnen.

 I direktiven till läroplanskommittÂen anges att varje ämne i

grundskolan i fortsättningen skall ha egen kursplan. En del av

undervisningen bör även framdeles bygga på att stoff från flera

ämnen integreras men avsikten är att de egentliga ämnesblocken

skall försvinna. De integrerade momenten bör med fördel kunna

genomföras som ett lagarbete där lärare med olika

specialiseringar samarbetar. Det är därför inte nödvändigt att

alla lärare som undervisar i SO- respektive NO-ämnen i

grundskolan har utbildning i alla ämnen inom dessa block.

 Den nya utbildningen skall ge möjlighet till fördjupade

ämneskunskaper. Antalet ämnen i utbildningen måste därför kunna

vara mindre än i nuvarande utbildning.

 Skolans organisation i sig utgör inget hinder för ett friare

val av ämneskombination. I vissa mindre grundskolor kan det vara

en fördel att ha lärare med bredare ämneskombinationer. I

normalstora skolor kan lärarkårens sammansättning varieras på

många olika sätt. I det decentraliserade skolsystemet får man

dessutom förutsätta att många nya organisationsformer kommer att

prövas.

 Grundskollärarutbildningen innehåller ett flertal varianter och

genom de ämnesval som erbjuds inom respektive variant kommer

antalet lärartyper som utbildas att bli stort. Därtill kommer

att de nya grundskollärarna under en mycket lång tid kommer att

tjänstgöra parallellt med lärare med annan utbildning. Genom

kommande förändringar i utbildningen kommer detta alltid att

vara fallet. Det finns således inte skäl att låsa den nya

utbildningsvarianten till vissa bestämda ämneskombinationer. Jag

anser att den studerande i stället fritt bör få välja de ämnen

som skall ingå i ämneskombinationen.

5.3 Gymnasielärarutbildning

Anordnande av en ny gymnasielärarutbildning i avvaktan på en

icke linjebunden högskola.

 Förslagets närmare utformning: Till den nya utbildningen skall

studerande som tidigare har inhämtat de för läraryrket adekvata

ämneskunskaperna kunna antas.

 För teoretiska ämnen i gymnasieskolan bör de ämnesmässiga

kraven fastställas till minst 80 poäng i huvudämnet och 60 poäng

i övriga ämnen. I svenska, samhällskunskap och moderna språk

skall alltid krävas 80 poäng. Annan högskoleexamen kan, enligt

de principer jag tidigare redovisat, ge motsvarande

ämneskunskaper och därmed ge tillträde till den praktisk-

pedagogiska gymnasielärarutbildningen. Jag räknar med att

högskoleenheterna kan erbjuda de ämneskurser som ger behörighet

till den nya gymnasielärarutbildningen.

 På motsvarande sätt bör de krav på yrkesutbildning med

efterföljande fem års yrkesverksamhet respektive sju års

yrkeserfarenhet eller andra nu gällande förkunskapskrav som ger

behörighet till nuvarande yrkeslärarutbildningar i princip gälla

som minimikrav för tillträde till den nya

gymnasielärarutbildningen. Viss omprövning av kraven kan dock

komma att ske med hänsyn till den nya gymnasieskolans olika

program.

 Den praktisk-pedagogiska utbildningen bör till övervägande

delen kunna anordnas gemensamt för alla kategorier blivande

gymnasielärare.

 Utbildningen bör kunna komma till stånd redan under läsåret

1992/93 genom att den nya linjen lokaliseras till de

högskoleenheter som redan har gymnasielärarutbildning.

 Med anledning av vad jag nu anfört, men även med anledning av

att linjesystemet kommer att upphöra, kan återstående

gymnasielärarlinjer upphöra fr.o.m budgetåret 1993/94.

Skälen för mina förslag:

Bakgrund

Utbildning för gymnasielärare och lärare inom vuxenutbildningen

i teoretiska ämnen finns i dag på ämneslärarlinjen om 160-220

poäng. Antalet nybörjarplatser på linjen är 212. I denna

utbildning skall ämnesteori och praktisk-pedagogisk utbildning

varvas.

 ämneslärarlinjen finns vid högskolan för lärarutbildning i

Stockholm samt vid universiteten i Uppsala, Linköping,[REDACTED_EFTERNAMN],

Göteborg och Umeå. En högskoleenhet som har ca 40

nybörjarplatser kan ha upp emot 10 olika ämneskombinationer. Det

betyder att mycket få läser samma ämnen. Den låga

dimensioneringen innebär att utbildningen i huvudsak organiseras

så att ämnesteorin inhämtas genom samläsning med studerande på

fristående kurser och att utbildningen avslutas med en praktisk-

pedagogisk utbildning om 40 poäng.

 Förutom denna fullständiga ämneslärarlinje finns en avslutande

prak-tisk-pedagogisk utbildning på 20-40 poäng i första hand

avsedd för dem som har

 1. en grundläggande

högskoleutbildning samt forskarutbildning in-om ämnesområden med

anknytning till undervisning i gymnasieskolan av viss omfattning

eller inriktning eller

 2. teknisk eller ekonomisk

högskoleutbildning (civilingenjörsexa-men eller ekonomexamen)

och som har två års praktisk yrkeserfarenhet av särskild

betydelse för undervisning i tekniska eller ekonomiska ämnen i

gymnasieskolan.

 Antalet nybörjarplatser för denna utbildning är 150.

 Yrkeslärarutbildningarna ges vid industri- och

hantverkslärarlinjen, han-dels- och kontorslärarlinjen,

vårdlärarlinjen och lärarlinjen för jordbruk, skogsbruk och

trädgårdsskötsel och består av en utbildning varierande från 20-

60 poäng. ämneskunskaperna har inhämtats genom yrkesutbildning

och yrkeserfarenhet och den prak-tisk-pedagogiska delen utgör

den avslutande lärarutbildningen.

 Mina motiv: För att bli gymnasielärare dvs. lärare i

gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen krävs gedigna

ämnes/yrkes-kun-ska-per. Som jag tidigare redogjort för är det

den praktisk-pedagogiska utbildningen som utgör den egentliga

utbildningen för läraryrket.

 Den nya gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen

ställer större krav än den nuvarande, på olika bakgrunder och

varierande kunskaper hos lärarna.

 ämnes- och yrkeskunskaperna måste därför kunna inhämtas på

olika sätt. Den 40-poängsutbildning som redan finns för

lektorsbehöriga m.fl. bör därför öppnas även för andra blivande

lärare, som uppfyller de kunskapskrav jag tidigare nämnt bör

gälla för gymnasielärare och lärare i den kommunala

vuxenutbildningen. Detta öppnar också möjligheter för personer

som först i ett relativt sent stadium av sin utbildning väljer

läraryrket.

 Det är vidare enligt min mening en nackdel att den nuvarande

utbildningen av lärare i teoretiska ämnen och utbildningen av

yrkeslärare sker helt skilt från varandra. De båda kategorierna

lärare kommer därigenom in i skolan med olika traditioner och

utan någon gemensam referensram. I den nya gymnasieskolan

accentueras behovet av samverkan mellan lärare i teoretiska

ämnen och lärare i yrkesämnen.

 Den praktisk-pedagogiska gymnasielärarutbildningen bör därför

organiseras på sådant sätt att de olika lärarkategorierna

utbildas så långt som möjligt tillsammans. Jag tänker här på

avsnitt som avser skolans mål, styrsystem och arbetsformer. Om

de blivande lärarna under såväl teoretiska som praktiska inslag

i sin utbildning fått en gemensam grund för att utöva

lärarrollen bör det framtida samarbetet underlättas.

 De allra flesta lärare på det gymnasiala stadiet får genom mitt

förslag sin egentliga lärarutbildning genom en praktisk-

pedagogisk utbildning om 40 poäng. Examensbeviset från

lärarutbildningen kommer att ange för vilka ämnen/ämnesområden

personen har förutsättningar att undervisa.

 Gymnasieskolan närmar sig det system med val av kurser som

sedan länge gällt inom kommunal vuxenutbildning (komvux). Det

kommer därmed att finnas större förutsättningar för samarbete

mellan de båda utbildningsformerna än hittills. Redan i dag

tjänstgör många lärare både i gymnasieskolan och i komvux. I

framtiden blir det vanligare att en lärare undervisar både

ungdomar och vuxna dels i gemensamma, dels i skilda

undervisningsgrupper. Det är därför naturligt att

gymnasielärarutbildningen skall syfta till undervisning i både

gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen.

 Härav följer att gymnasielärarutbildningen måste innehålla

metodik för undervisning av såväl ungdomar som vuxna. Det är

också lämpligt att de praktiska inslagen i utbildningen ger

erfarenhet från både undervisning av ungdomar och av vuxna.

 Alla de nationella programmen i den nya gymnasieskolan - och de

individuella program, som skall ge allmän behörighet för

högskolestudier - innehåller en kärna av allmänna ämnen. För de

yrkesförberedande utbildningarna innebär detta att merparten av

förlängningen till tre år upptas av allmänna ämnen. Denna

förändring medför ett ökat behov av lärare i teoretiska ämnen

inom den yrkesförberedande utbildningen.

 En mer flexibel lärarutbildning av det slag som jag föreslagit

för det gymnasiala stadiet ökar möjligheterna att anpassa

utbudet av lärarutbil-dade efter gymnasiets behov av olika

lärarkategorier.

 Jag vill slutligen framhålla att jag anser det viktigt att

möjligheterna ökas för den som utbildats till lärare för

grundskolans årskurser 4-9 att vidareutbilda sig för

tjänstgöring i gymnasieskolan. För den som genomgått

grundskollärarutbildning torde vidareutbildningen till

gymnasielärare framför allt avse komplettering av

ämnesbehörigheten men det kan även vara aktuellt med

kompletteringar i den praktisk-pedagogiska delen. Det är

angeläget att högskolan i sin planering beaktar dessa

utbildningsbehov.

Lektorer i skolan

Riksdagen har vid upprepade tillfällen uttalat sig om det

angelägna i att det finns lektorer i gymnasieskolan. Jag vill

själv betona att förekomsten av lektorer i skolan är en viktig

kvalitetsfråga.

 I samband med gymnasiereformen i början av 1960-talet fattade

riksdagen ett beslut som i praktiken innebar att ca 45 % av

tjänsteunderlaget i de nuvarande tre- och fyraåriga linjerna i

gymnasieskolan skulle besättas med lektorer. Kungl. Maj:t beslöt

1970 att antalet lektorstjänster skulle vara sammanlagt 2 916,

ett antal som återkommit i senare rege-ringsbeslut.

 Läsåret 1986/87 var enligt en av skolöverstyrelsen gjord

undersökning endast ca 69 % av de 2 916 lektorstjänsterna

besatta med ordinarie innehavare och av dessa var ca 20 %

tjänstlediga. Det var således endast ca 55 % av

lektorstjänsterna som var besatta med tjänstgörande lektorer.

Enligt samma undersökning var 69 % av lektorerna över 50 år. 23

% var över 60 år.

 Dessa uppgifter är oroande. Det finns dessutom anledning

förmoda att situationen förvärrats sedan undersökningen gjordes.

Det finns således få anställda lektorer och de har jämfört med

lärarkåren i övrigt, en hög genomsnittsålder. Vissa tecken tyder

dessutom på att kommunerna efter schabloniseringen av

statsbidraget tenderar att bedöma anställningen av lektorer från

en snävt ekonomisk utgångspunkt. Jag kommer att uppmärksamt

följa denna utveckling och kommer vid behov att återkomma med

förslag till åtgärder.

 Andelen lektorer i gymnasieskolan har alltså varit

otillfredsställande under lång tid trots att det funnits regler

för hur stor andel av tjänsteunderlaget i vissa ämnen som skulle

besättas med lektorer och trots att kommunerna tidigare

kompenserades för de högre kostnaderna för lektorslönen. Som jag

redan påpekat är det en viktig fråga för kvaliteten i den

gymnasiala utbildningen att eleverna får en del av

undervisningen av lärare med den fördjupade kunskap som

doktorsexamen ger. Jag ser förekomsten av lektorer som en viktig

förutsättning för den ämnesmässiga utvecklingen av

undervisningen generellt. Vad jag här avser är att lektorerna

kan stimulera andra lärare till djupare kunskap inom deras resp.

ämnesområden genom att följa forskningsresultat och erfarenheter

av utvecklingsarbete inom sina ämnesområden.

 Jag har i det föregående pekat på behovet av att införa

möjligheter för befordran för lärare inom yrket. Jag anser

således att det skulle vara en stor fördel för skolan om

lektorer kunde få kombinera sin undervisning med sådana

utvecklingsuppgifter.

 En sådan ordning innebär att lektorerna automatiskt får en ökad

kontakt med högskolan. Jag är övertygad om att ökade kontakter

mellan skolan och högskolan skulle vara en fördel inte enbart

för skolan utan även för högskolan, framför allt för

lärarutbildningarna. En mera regelbunden form för

utbytestjänstgöring mellan skolan och lärarutbildning kan vara

en annan lämplig form att berika båda utbildningsformerna.

 Enligt tidigare regler fanns lektorer alltså endast inom

gymnasieskolan och där endast inom de tre- och fyraåriga

linjerna. Jag kan inte finna några skäl till att behålla denna

begränsning i den reformerade gymnasieskolan. Hela

gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen skulle vara

väl betjänta av lärare med den högre utbildning som lektorer

har. Jag vill här hänvisa till att regeringen i de nya

direktiven till läroplanskommittÂen har betonat att studierna

särskilt på de studieförberedande utbildningarna skall vara en

lämplig förberedelse för det mera vetenskapliga förhållningssätt

till kunskap som präglar högre utbildning.

Utbildningsarvoden

I dag kan utbildningsarvode lämnas till studerande på industri-

och hantverkslärarlinjen, specialpedagogisk påbyggnadslinje etc.

Anslaget för utbildningsarvoden föreslås i budgetpropositionen

för budgetåret 1992/93 uppgå till 121 400 000 kr. Det ankommer

på regeringen att bestämma för vilka utbildningar arvode skall

kunna beviljas. Enligt min mening bör utbildningsarvodet

användas mer flexibelt och effektivt i framtiden. Medlen bör

användas för att förbättra rekryteringen till sådana

utbildningar som för tillfället har rekryteringsproblem.

Utbildningsarvode bör också kunna tilldelas lärare som väljer

att gå vidare mot doktorsexamen. På så sätt skulle antalet

lektorer i skolan kunna öka. Jag avser att senare återkomma till

regeringen med förslag i dessa frågor.

5.4 Lärarutbildning för grundläggande vuxenutbildning och i

svenska för invandrare

 Skälen för mina förslag: Inom grundskollärarutbildningen med

inriktning mot årskurserna 1-7 finns en särskild variant för

utbildning av lärare i grundläggande utbildning för vuxna

(grundvux). Varianten grundvux finns vid högskolan för

lärarutbildning i Stockholm (HLS) och vid universitetet i

Linköping. Rekryteringen till utbildningen har varit mycket

dålig, framförallt i Stockholm.

 Riksdagen har med anledning av förslagen i propositionen Växa

med kunskaper (1990/91:85, UbU16, rskr. 356) om gymnasieskolan

och vuxenutbildningen beslutat att grundvux och etapp 1 i

nuvarande kommunal vuxenutbildning skall slås samman till en ny

grundläggande vuxenutbildning inom den kommunala

vuxenutbildningen. Den nya utbildningen, kallad grundläggande

vuxenutbildning, skall ge vuxna en bred allmän kompetens för

arbets- och samhällslivet. Den bör också kunna utgöra en grund

för vidare studier. Den nya utbildningen startar enligt

riksdagens beslut den 1 juli 1992.

 Den nya utbildningen kommer att ha en uppläggning som

väsentligen avviker från dagens. Utbildningen skall vara klart

målinriktad och planeras individuellt för varje studerande.

Skolverket har i uppdrag att utarbeta dels kursplaner för

kärnämnena svenska, svenska som andraspråk, engelska, matematik

och samhällskunskap samt för ämnena religionskunskap, historia,

geografi, fysik, kemi och biologi.

 Införandet av den grundläggande vuxenutbildningen ger nya

förutsättningar för grundvuxlärarutbildningen. Jag föreslår mot

denna bakgrund att den nuvarande grundvuxlärarutbildningen läggs

ned. Den grundläggande vuxenutbildningen ställer till största

delen samma krav som grundskolan. Det är därför naturligt att

lärarna har grundskollärarutbildning. Det finns emellertid

mycket som talar för att det krävs en viss livserfarenhet av de

lärare som skall undervisa vuxna. Jag föreslår därför att dessa

bör ha tjänstgjort som grundskollärare, under minst fem år eller

ha fyllt 30 år, innan de tas in i den påbyggnadsutbildning, som

skall ge de blivande lärarna inom grundläggande vuxenutbildning

kunskaper om undervisningsmetoder och stoffurval för

undervisning av vuxna.

 Utbildningen av lärare i svenska för invandare bör kunna ske

inom grundskollärarlinjens variant svenska som andraspråk.

5.5 Specialpedagogisk påbyggnadsutbildning

Skäl för mina bedömningar:

Nuvarande förhållanden

Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildning som riksdagen

beslutat om med anledning av förslag i propositionen om Skolans

utveckling och styrning (prop. 1988/89:4, UbU4, rskr. 95)

startade 1990/91. Den syftar till att ge kvalificerade kunskaper

om olika inlärningsmöjligheter och funktionsnedsättningar samt

ett särskilt pedagogiskt och praktiskt kunnande som grund för

undervisning i samtliga skolformer och inom barnomsorgen.

Utbildningen omfattar mellan 40 och 60 poäng och vänder sig till

den som har grundläggande lärarutbildning och fem års

yrkeserfarenhet som lärare eller från annan verksamhet

(barnomsorgen). Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen är

indelad i fyra olika specialiseringar (1) för elever med

komplicerad inlärningssituation, (2) för hörselskadade och döva,

(3) för synskadade och (4) för utvecklingsstörda. För tillträde

till utbildningen för döva och hörselskadade krävs 20 poäng i

teckenspråk. Under utbildningen har de studerande rätt till

utbildningsarvode.

 Regeringen har fastställt att 80 % av platserna skall avsättas

för sökande som anmälts av skolhuvudmannen (behovsantagning) och

resten för individuellt sökande (fri kvot).

 Det har visat sig vara svårt att rekrytera utbildade lärare

till påbyggnadsutbildningen. Detta gäller särskilt inriktningen

för hörselskadade och döva men också utbildningen för synskadade

elever. Bristande information till skolhuvudmännen om

behovsantagningen är ett problem som gäller samtliga

inriktningar.

 När det gäller påbyggnadsutbildningen med inriktningen på döva

och hörselskadade elever finns flera skäl till

rekryteringssvårigheterna. Bristande förkunskaper i teckenspråk,

lokaliseringen av påbyggnadsutbildningen till en enda ort samt

det faktum att genomgången utbildning inte gett tillräckligt

förbättrade anställningsvillkor är några sådana exempel.

Examen

Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen förutsätter, för

de flesta, grundläggande lärarutbildning och lärarerfarenhet.

Jag anser det viktigt att påbyggnadsutbildningen leder fram till

en examen som specialpedagog. Av examensbeviset bör framgå

vilken specialisering utbildningen givit. Däremot finns det inte

skäl att kräva ytterligare en provtjänstgöring av sådana lärare

som redan har lärarbevis.

åtgärder rörande den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen

Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen i sin nuvarande

form är således tämligen ny. Kunskapen om utbildningens syfte,

dess innehåll och organisation samt om de löneförmåner som utgår

under utbildningen behöver spridas till fler för att öka

intresset för utbildningen. Ansvaret för att sprida kännedom om

utbildningen faller i första hand på de universitet och

högskolor som anordnar specialpedagogisk påbyggnadsutbildning.

Men även information från statens institut för handikappfrågor i

skolan (SIH) om exempelvis specialskolan som arbetsplats och

från centrala studiestödsnämnden (CSN) om ekonomiska villkor

under utbildningen borde verksamt kunna bidra till att öka

antalet sökande. Jag utgår från att berörda myndigheter i samråd

vidtar lämpliga informationsåtgärder.

 En översyn av den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen vad

gäller utbildningens specialiseringar behöver ske. Jag tänker då

på att en samordning av utbildningen av lärare för komplicerad

inlärningssituation resp. för inriktningen mot

utvecklingsstörning skulle vara naturlig med tanke på de förslag

om att kommunalisera särskolan som samtidigt med denna

proposition föreläggs riksdagen (prop. 1991/92:94 om ändrat

huvudmannaskap för särskolan och särvux m.m.). En mer

sammanhållen utbildning skulle göra det lättare för kommunerna

att flexibelt utnyttja lärarna i resp. skolform. även inom en

mer sammanhållen utbildning måste det dock vara möjligt att

tillgodose särskolans speciella behov. Jag utgår från att

högskolan prövar lämpliga samordningsåtgärder.

 Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen för hörselskadade

och döva är för närvarande förlagd enbart till högskolan för

lärarutbildning i Stockholm. Utbildningen har som jag nyss nämnt

rekryteringsproblem. Jag anser att försöksvis lokalisering av

den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen till en alternativ

ort bör övervägas. En lämplig lokalisering skulle vara högskolan

i örebro eftersom två av landets specialskolor ligger i örebro.

Detta kan t.ex. ske genom vartannatårsantagning till högskolan i

örebro resp. HLS. Tillgången på teckenspråkskunniga

lärarutbildare är begränsad vilket gör att utbildningen

sannolikt kan vara förlagd endast till en ort.

åtgärder för att förbättra specialskolans lärarsituation

För att ge en samlad bild av den specialpedagogiska utbildningen

vill jag redovisa vad regeringen tidigare i årets

budgetproposition föreslagit för att förbättra lärarsituationen

vid specialskolorna.

 Som statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] framhållit är lärarsituationen vid de

statliga specialskolorna bekymmersam. Av specialskolans 333

lärare är idag 83 obehöriga, huvudsakligen lärare för döva och

hörselskadade. Pensionsavgångarna kommer också att bli stora

under den närmaste tioårsperioden.

 Skolöverstyrelsen har tidigare uppmärksammat svårigheterna att

rek-rytera utbildade lärare till specialskolan. Specialskolorna

har möjlighet att ge lärare som genomgår specialpedagogisk

påbyggnadsutbildning utfyllnad upp till full lön av det

utbildningsarvode som utgår under utbildningen. I denna fråga

fattade riksdagen beslut förra året. Detta har dock visat sig

inte vara tillräckligt för att förbättra rekryteringen.

 Såväl SIH som specialskolornas styrelser har uppmärksammat

problemet på nytt. Specialskolornas styrelser har bl.a. begärt

att få inrätta särskilda inskolningstjänster som lärare.

 Det är mycket viktigt att specialskolans elever undervisas av

lärare med adekvat utbildning. I årets budgetproposition har

regeringen därför föreslagit att specialskolorna under ett antal

år får anställa lärare utan speciallärarutbildning som i sin

tjänst får genomgå specialpedagogisk påbyggnadsutbildning.

Lärarutbildning för döva och hörselskadade

Lärare som undervisar döva och hörselskadade elever i

specialskola eller i hörselklass behöver i princip samma

kunskaper som grundskolläraren. Därtill kommer de särskilda

kunskaper och den metodik som behövs för att undervisa på

teckenspråk och för att undervisa i svenska som andra språk. Jag

avser återkomma till regeringen med förslag om ett uppdrag till

universitetet i Stockholm, högskolan för lärarutbildning i

Stockholm och högskolan i örebro att i samråd utreda

lärarutbildningen för döva och hörselskadade. I avvaktan på ett

sådant uppdrag anser jag att möjligheter bör öppnas för döva,

hörselskadade och hörande som genomgår grundläggande

lärarutbildning att få vissa delar av den specialpedagogiska

utbildningen redan under den grundläggande lärarutbildningen och

därmed få formell kompetens att undervisa döva och hörselskadade

elever. Det hindrar inte att lärare som undervisar döva och

hörselskadade elever därutöver kan behöva den fullständiga

specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen. En sådan anpassad

grundskollärarutbildning borde kunna reducera den totala

utbildningstiden för blivande dövlärare. Utbildningen bör

huvudsakligen bedrivas på teckenspråk. I utbildningen bör

teckenspråk kunna väljas som eget ämne för att tillgodose

behovet av undervisning i detta ämne. Utbildningen bör starta på

försök höstterminen 1993 och förläggas till lämplig ort med

grundskollärarutbildning.

Teckenspråk

Endast ett fåtal har visat sig uppnå det krav på förkunskaper i

teckenspråk om 20 poäng som ställs för antagning till

påbyggnadsutbildning med inriktning mot döva och hörselskadade.

Läsåret 1990/91 uppfyllde 13 sökande av 44 detta krav. För att

underlätta rekryteringen måste det bli lättare att skaffa sig

adekvata kunskaper i teckenspråk.

 1989 års handikapputredning har i sitt betänkande En väg till

delaktighet och inflytande (SOU 1991:97) föreslagit en rad

åtgärder för att höja teckenspråksutbildningens kvalitet och öka

antalet utbildningstillfällen. Ett genomförande av dessa förslag

kan på sikt bidra till att fler lär sig teckenspråk.

 För att på kort sikt underlätta rekryteringen till

påbyggnadsutbildningens specialisering för döva och

hörselskadade bör särskilda preparandkurser i teckenspråk för

blivande lärare anordnas på fler orter i landet. Dessa bör kunna

anordnas med stöd av de medel som jag senare kommer att föreslå

skall anvisas för särskilda åtgärder.

 Vidare bör det vara möjligt att i ett övergångsskede medge viss

dispens från inträdeskravet på 20 poäng i teckenspråk. Detta

innebär inte att kravet på förkunskaper i teckenspråk skall

tonas ned. Huvudinriktningen är att tillräckliga kunskaper i

teckenspråk liksom hittills bör ha förvärvats före utbildningens

början. Högskolan bör dock kunna medge dispens från kravet på 20

poäng vid en teckenspråksutbildning motsvarande 10-15 poäng. Ett

krav för slutbetyg bör dock vara att 20 poängs utbildning i

teckenspråk inhämtats.

5.6 Studie- och yrkesorientering

Jag föreslår inte nu någon ändring av utbildningen av

syofunktionärer i avvaktan på resultatet av läroplanskommittÂens

förslag.

 Skolans studie- och yrkesorientering regleras i läroplanerna.

Det ankommer på läroplanskommittÂen att utarbeta förslag till

nya läroplaner för grundskolan, gymnasieskolan och den kommunala

vuxenutbildningen.

5.7 Barn- och ungdomspedagogiska utbildningar

Jag övergår nu till att behandla vissa förslag från

skolbarnsomsorgskommittÂen som rör utbildningar inom

undervisningsektorn.

 Min bedömning: SkolbarnsomsorgskommittÂen har i sitt betänkande

Sko-la-skolbarnsomsorg, en helhet (SOU 1991:54) gått igenom

nuvarande utbildningar för förskola, skola och skolbarnsomsorg.

KommittÂen understryker angelägenheten av ökad samverkan och

föreslår att målen för yrkesutbildningen skall betona vikten av

samverkan såväl med grundskollärarutbildningen som med

fritidspedagog- och förskollärarutbildningarna.

 Enligt min mening är dessa krav redan tillgodosedda genom de

nya utbildningsplaner som under våren 1991 fastställts för

förskollärar- och fritidspedagoglinjerna. Vidare framgår av

utbildningsplanen för grundskollärarlinjen att samverkan skall

ske bl.a. med personal inom barnomsorg och skolbarnsomsorg.

Någon åtgärd från min sida är därmed inte aktuell. När det

allmänna linjesystemet inom högskolan avvecklas för-utser jag

att universitet och högskolor själva skall kunna bestämma

samverkan mellan olika utbildningar.

 KommittÂen har även föreslagit en breddning av

fritidspedagogernas kompetens för undervisning inom de praktisk-

estetiska ämnena. Några av remissinstanserna är tveksamma till

förslaget. Universitetet i Uppsala t.ex. anser att det är

olyckligt om en "mellanform" fritidspedagog-lärare skapas. I

stället bör fritidspedagoger erbjudas möjlighet att komplettera

till fullständig grundskollärarkompetens. även universitetet i

Umeå uttrycker tveksamhet inför förslaget om breddning i enbart

praktiskt-este-ti-ska ämnen och anser att begränsningen till

dessa ämnen ter sig diskriminerande.

 Vidare föreslår kommittÂen att barnskötare med lång

yrkesverksamhet inom skolbarnsomsorgen bör beredas ökade

möjligheter till vidareutbildning som fritidspedadgog. Flertalet

remissinstanser är positiva till förslaget. Svenska

kommunalarbetareförbundet anser dock att det är meningslöst för

barnskötare med barnskötarutbildning att genomgå ytterligare en

grundutbildning inom området barnomsorg.

 Enligt min mening är det viktigt med flexibilitet i

utbildningssystemet så att önskemål om vidareutbildning av

skilda slag kan tillgodoses. Att ta fram och erbjuda olika typer

av fort- och vidareutbildningar är huvudsakligen en fråga för

olika utbildningsanordnare och styrs framförallt av efterfrågan.

Några åtgärder från min sida med anledning av förslagen om

breddning och vidareutbildning är därför inte aktuella.

6 Fortbildning av lärare

Sedan den 1 januari 1991 har kommunerna det fulla

arbetsgivaransvaret för lärarna. Det innebär bl.a. att

kommunerna ansvarar för att all i skolan anställd personal får

lämplig fortbildning. Skyldigheten att se till att fortbildning

anordnas för den personal som har hand om utbildningen är

inskriven i skollagen. I och med de förändringar av

statsbidragssystemet som infördes den 1 juli 1991 upphörde

statens detaljreglering av vilka fortbildningsbehov som

kommunerna skall tillgodose.

 Av riksdagens beslut med anledning av proposition om Ansvaret

för skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76) framgår att

fortbildningen av lärare är ett av statens styrmedel i en mål-

och resultatstyrd skola. De av staten angivna målen för skolan

skall styra kommunernas beslut även när det gäller

lärarfortbildning. Staten ansvarar, genom statens skolverk, för

att det finns tillgång till fortbildning av hög kvalitet i alla

delar av landet.

 Ett uttryck för statens ansvar att garantera ett adekvat

fortbildningsutbud är de särskilda statliga medel som finns

reserverade för lärarfortbildning. Medlen disponeras av statens

skolverk. Utifrån de mål och riktlinjer för utvecklingen av

skolan som riksdagen och regeringen fastställt uppdrar

skolverket åt företrädesvis universitetet och högskolor att

anordna fortbildning. Sådana fortbildningsbehov som inte kan

tillgodoses inom högskolan uppdras åt andra

fortbildningsanordnare. Detta gäller t.ex. fortbildning för

vissa yrkeslärare.

 Jag kommer strax att beröra vilka utvecklingsbehov i skolan som

jag an-ser vara de viktigaste utgångspunkterna för

fortbildningsplaneringen de närmaste åren. Först vill jag

emellertid något beröra formerna för fortbildning.

 De tidigare specialdestinerade statsbidragen för fortbildning

och lokal skolutveckling ingår numera i sektorsbidraget till

kommunerna. Kommunerna har därför nu större möjligheter än

tidigare att använda sina resurser utifrån en samlad bedömning

av behovet av utveckling av den egna skolan. Det är i detta

perspektiv som enskilda lärares behov och önskemål om

fortbildning och utveckling måste ses.

 Skolans huvuduppgift är att ge eleverna goda kunskaper och

färdigheter.

 Målet att åstadkomma Europas bästa skola innebär bl.a. att

lärarnas ämneskunskaper måste vara gedigna. Jag ser det därför

som angeläget att fortbildningsresurserna i ökad utsträckning

används för ämnesfördjupning inom ramen för samarbete med

högskolan. Jag vill också understryka betydelsen av att

fortbildningsinsatserna koncentreras på ett sådant sätt att en

viss längd, och därmed djup, säkerställs. Kommunerna har nu

också möjligheter att erbjuda lärare längre, mer sammanhängande

fortbildning genom att använda de betydande resurser som

kombinationer av studiedagar och ferieförlagd fortbildning

utgör.

 För mig framstår det som naturligt att kommunerna lägger fast

riktlinjer för lärarfortbildning i den skolplan för utvecklingen

av skolan som varje kommun har skyldighet att göra. Jag skulle

önska att kommunerna därvid även sätter upp målet att alla

lärare skall få möjlighet till personalutveckling med en viss

regelbundenhet.

 Fortbildning av lärare i anslutning till den nya

lärarutbildningen för grundskolan, den s.k.

kompletteringsfortbildningen, inleddes läsåret 1989/90 och avses

pågå under en tioårsperiod.

 Som jag tidigare framhållit bör utgångspunkten för all

lärarfortbildning vara de faktiska behov av förbättringar som

den enskilda skolan har. Jag ser ingen anledning att tvivla på

att kommunerna kommer att bedöma den del av

kompletteringsfortbildningen som avser att öka den allmänna och

specialpedagogiska kompetensen hos alla lärare i grundskolan och

i grundläggande vuxenutbildning som väsentlig för att tillgodose

skolans behov. I detta sammanhang vill jag också understryka att

den specialpedagogiska kompetensen inkluderar metoder mot läs-

och skrivsvårigheter och att detta är ett angeläget

fortbildningsområde.

 Fortbildningen av klasslärare på grundskolans låg- och

mellanstadier samt motsvarande lärare i grundläggande

vuxenutbildning bör liksom hittills ge ökade kunskaper i

basämnen som svenska och matematik. Jag vill också framhålla

religionskunskapen. Som jag tidigare framhållit i den

budgetproposition som nyligen förelagts riksdagen tyder mycket

på att grundskolan inte lyckats med att ta tillvara och utveckla

det intresse för naturvetenskap och teknik som finns i tidig

ålder, inte minst hos flickorna. Intresse för och goda kunskaper

i dessa ämnen är av betydelse såväl för rekryteringen till

gymnasieskola som till högskola. Fortbildning i matematik och

naturvetenskapliga ämnen för klasslärare på grundskolans låg-

och mellanstadium bör därför enligt min mening prioriteras.

 Kompletteringsfortbildningen av ämneslärare på grundskolans

högstadium har hittills lett till att ca 1 000 lärare per år

kompletterat sin utbildning med i genomsnitt 10 poäng

ämnesstudier. Det är angeläget att fortbildningen i enskilda

ämnnen fördjupas. Målet bör vara att nå den omfattning om i

genomsnitt minst 20 poäng per ämne som tidigare bedömts

erforderlig.

 I direktiven till läroplanskommittÂen har regeringen

understrukit nödvändigheten av att förstärka skolans

undervisning i moderna språk. Särskild uppmärksamhet skall

riktas mot frågan om hur grundskolans språkprogram skall kunna

stärkas. KommittÂen skall i sina överväganden utgå från att

undervisningen i engelska skall börja i årskurs 1 och

undervisningen i B-språk erbjudas tidigare än i dag. Möjligheten

att mot slutet av den obligatoriska skolan kunna påbörja studier

av ett tredje främmande språk skall övervägas.

 Ett förstärkt språkprogram i grundskolan kräver fortbildning i

språk för främst lågstadiets lärare i engelska men också ökade

möjligheter till fortbildning i ett B-språk för lärare på

grundskolans mellanstadium.

 Lärare inom den reformerade gymnasieskolan och den gymnasiala

vuxenutbildningen kommer att ställas inför nya kursplaner med

ämnesstoff som delvis ligger utanför det som lärarna hittills

undervisat i. Detta gäller i särskilt hög grad lärarna i

yrkesämnen och vissa andra ämnen, som får ett nytt innehåll

eller införs som nya ämnen t.ex. religionskunskap och geografi.

Detta innebär att lärarna bör få möjlighet till fortbildning.

 Som jag redan utvecklat närmare ställer den nya gymnasiala

utbildningen krav på samarbete mellan olika lärarkategorier. Jag

räknar med att sådana områden som vad övergången till en mål-

och resultatstyrd skola innebär, t.ex. utvärdering och

elevinflytande kommer att behandlas under studiedagar och den

ferieförlagda fortbildningen.

 även andra områden som läroplanskommittÂen har i uppdrag att

särskilt uppmärksamma bör bli föremål för fortbildning.

Kunskapsområden som vårt gemensamma europeiska kulturarv,

skolans värdemässiga grund och kunskaper för att stärka

elevernas förmåga till etiska ställningstaganden,

internationalisering, medier och miljökunskap är väsentliga att

betona i lärarfortbildningen.

Fortbildning av internationell karaktär

Utifrån den vikt jag fäster vid internationalisering vill jag

som exempel föra fram särskilda fortbildningsinsatser för att

undervisningen mer än i dag skall kunna bedrivas på ett

främmande språk, i första hand engelska.

 Riksdagen har (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76) uppdragit åt

rege-ringen att se till att det finns ett organ som kan svara

för viss internationell lärarfortbildning och samtidigt verka

för att internationella medel för svensk lärarfortbildning kan

tas till vara. Med anledning härav har skolverket haft

regeringens uppdrag att utreda frågan.

 Som framgår av årets budgetproposition anser jag i likhet med

skolverket att fortbildningsavdelningen vid universitet i

Uppsala liksom hittills bör vara detta av riksdagen önskade

organ.

 Universitetet bör svara för de svenska insatserna inom

Europarådets program för lärarutbildning och fortbildning. Dessa

har hittills bekostats med medel från anslagen B 6. Fortbildning

m.m. och D 11. Utbildning för undervisningsyrken och omfattar

stipendieprogrammet "CDCC Teacher Bursaries Scheme" och

språkprojektet "Language Learning for European Citizen-ship".

Det svenska kursutbudet bör liksom hittills anordnas av svenska

universitet och högskolor med universitetet i Uppsala som

samordnare.

 Stipendieprogrammet bör med tanke på de många nya

medlemsländerna inom Europaområdet utökas. Inom språkprojektet

bör också in-gå uppföljningsinsatser inom Sverige.

 Vad som här sagts utesluter givetvis inte insatser för

språkutbildning vid andra universitet och högskolor.

 Uppdraget till universitetet i Uppsala bör vidare avse

språkassistentverksamheten som fortsättningsvis bör omfatta även

ryska samt kursverksamhet av internationell karaktär med

tyngdpunkt på moderna språk av minst samma omfattning som

hittills. Syftet med dessa kurser, som till största delen är

utlandsförlagda och som delfinansieras av de olika länderna, är

att garantera likvärdiga möjligheter till fortbildning av

internationell karaktär oberoende av var i Sverige en lärare

arbetar.

 Regeringen vill förstärka språkprogrammet i både grundskola och

gymnasieskola. Detta innebär nya förutsättningar för

språkundervisningen och för fortbildningen av språklärare. I

uppdraget till fortbildningsavdelningen bör ingå att bedriva ett

utvecklingsarbete med syfte att förbättra

språklärarfortbildningen och därmed hela språkundervisningens

innehåll och metoder.

7 Rektorsutbildning

 Skälen för mitt förslag: Riksdagens beslut om en förändrad

styrning av skolan innebär, som tidigare nämnts, inte bara en

förändrad ansvarsfördelning mellan stat och kommun utan också en

förändrad ledningsfunktion i skolan. Skolledaren har i detta

perspektiv en ännu viktigare funktion än tidigare och en

nyckelroll när det gäller att förverkliga en nationellt

likvärdig och kvalitativt högstående skola.

 I skollagen (2 kap. 2§) föreskrivs också att det skall finnas

en rektor för ledningen av utbildningen i skolan. Som rektor får

bara den anställas som genom utbildning och erfarenhet har

förvärvat pedagogisk insikt.

 Rektorns huvuduppgifter är att ansvara för den pedagogiska

ledningen av verksamheten i skolan och att verka för att

utbildningen utvecklas. Till rektorsrollen hör därmed den

viktiga uppgiften att ansvara för att skolans personal arbetar i

riktning mot de mål som staten och skolans huvudman ställer upp.

 Rektor måste vara väl förtrogen med det statliga regelsystemet,

med mål och riktlinjer för skolan, med läroplan och kursplaner.

Utifrån denna kunskap skall rektorn leda och planera den

enskilda skolenhetens verksamhet liksom utvärderings- och

utvecklingsarbetet.

 Skolan skall inte bara vara likvärdig i alla delar av landet

utan också fungera för alla individer, också för dem som har

fysiska eller psykiska problem eller andra svårigheter.

Skollagen tar upp den enskilde elevens rättigheter i samband med

skolgång och stadgar också att eleven skall ha ett inflytande i

skolan. även i dessa frågor är rektorn ytterst ansvarig för att

de statliga intentionerna i samband med den enskildes

rättigheter uppfylls.

 Rektorns ansvar för att förverkliga den nationella

skolpolitiken, för att alla ges rätt till en likvärdig

utbildning och för att den enskilde elevens rättsäkerhet

tryggas, motiverar att staten även i framtiden engagerar sig i

utbildningen av skolledare och svarar för den del av en rektors

utbildning, som framför allt är att hänföra till dessa

uppgifter.

 Decentraliseringen av skolans verksamhet stannar inte vid en

överflyttning av ansvaret från stat till kommun. I kommunerna

sker för närvarande stora strukturella förändringar som innebär

betydande decentraliseringar ut till olika förvaltningsområden.

Skolor eller grupper av skolor får också ett eget ekonomiskt

ansvar. Rektorerna kan då i många fall också bli

förvaltningschefer med det administrativa och ekonomiska

ansvaret för verksamheten. I de delarna av sin yrkesutövning är

rektorn att betrakta som en kommunal chefstjänstman och den

utbildning som behövs för dessa uppgifter är självklart ett

kommunalt ansvar.

 Med hänsyn till de stora förändringar som har skett av skolans

organisation och i dess ledningsfunktioner har en översyn av den

statliga skolledarutbildningen skett. På grundval av denna

översyn har regeringen den 28 november 1991 uppdragit åt statens

skolverk att komma med förslag om den närmare utformningen av

och innehållet i en ny statlig rektorsutbildning.

 Skolverket har redovisat sitt uppdrag den 20 januari 1992 och

lämnat ett förslag till ny statlig rektorsutbildning. Förslaget

innehåller en i förhållande till nuvarande utbildning något

komprimerad utbildning, som koncentrerar sig på de delar av

utbildningen som hänför sig till det pedagogiska

ledningsansvaret. Utbildningen föreslås genomföras under en

period om två till tre år och vända sig till nyutnämnda rektorer

inom det offentliga skolväsendet.

 Skolverket föreslår att rektorsutbildningen dimensioneras för

att kunna utbilda ca 300 rektorer per år. Verket beräknar

emellertid att det för budgetåren 1992/93 och 1993/94 finns dels

ett uppdämt behov av utbildning, dels ett större behov än

vanligt p.g.a. de stora strukturella förändringarna i

kommunerna. Skolverket förordar således att utbildningen

dimensioneras för 400 deltagare hösten 1992 och för 800

deltagare 1993/94. Jag anser det väsentligt att det finns en

sådan flexibilitet i dimensioneringen av rektorsutbildningen att

den i huvudsak kan motsvara efterfrågan.

 Jag har under anslaget B 6. Fortbildning m.m. beräknat medel

för rektorsutbildningen. Jag har därvid beräknat att staten i

huvudsak skall stå för utbildningskostnaderna, medan kommunerna

själva står för rese- och inackorderingskostnader liksom för

eventuella vikariekostnader etc. För att åstadkomma den

nödvändiga flexibiliteten i dimensioneringen anser jag att det

härutöver bör vara möjligt för skolverket att ta ut en mindre

avgift för utbildningen. Jag avser att senare återkomma till

regeringen med förslag om den närmare utformningen av

utbildningen samt om dispositionen av de medel som staten

ställer till förfogande för ändamålet.

 De medel som beräknats för fortbildning avser självfallet också

rektorer.

8 Forskning och forskningsanknytning

 Skäl för min bedömning: Genom 1977 års högskolereform

utformades ett nytt högskolebegrepp. All postgymnasial

utbildning fördes in under en gemensam beteckning, högskolan.

All högskoleutbildning skulle vila på vetenskaplig grund.

Forskningsanknytning blev därmed en väsentlig kvalitetsaspekt

när det gällde den grundläggande högskoleutbildningen och

särskilda medel anvisades för detta ändamål. Medlen fördelades

till en början av regionsstyrelserna och efter dessas

nedläggning av uni-versitets- och högskoleämbetet.

 Efter en tioårsperiod framstod forskningsanknytningen som helt

etablerad inom högskolan. För att underlätta planeringen

fördelades därför fr.o.m. budgetåret 1990/91 de särskilda medlen

för forskningsanknytningen till resp. högskoleenhets anslagspost

under anslaget Lokala linjer och fristående kurser (prop.

1989/90:100, bil. 10, s. 44f och 292).

 Ledningen för varje utbildning har nu liksom tidigare ansvaret

för att på olika sätt sörja för att det finns en god

forskningsanknytning av den grundläggande högskoleutbildningen.

 I promemorian Fria universitet och högskolor (Ds 1992:1) - som

just nu är ute på remiss - föreslås att för alla lärartjänster

inom högskolan, förutom det konstnärliga området, skall krävas

doktorsexamen. Om dessa förslag genomförs, innebär detta en

avsevärd förändring av förutsättningarna för den del av

grundutbildningen som tidigare haft svag vetenskaplig

anknytning. En forskarutbildad lärare med egen erfarenhet av

vetenskaplig verksamhet bedriver sin undervisning utifrån en

vetenskaplig grundval. Den forskarutbildade läraren har också

möjlighet att varva undervisning och egen forskning. I och med

att fler högskolelärare med anknytning till lärarutbildningarna

kommer att bedriva forskning kommer naturligen också forskningen

om frågor av betydelse för dessa utbildningar att öka.

 I den forskningsproposition som regeringen planerar att

förelägga riksdagen under våren 1993 kommer frågor om forskning

och forskarutbildning att ges en samlad bedömning. Det innebär

att också forskning av betydelse för lärarutbildningarna

behandlas i det sammanhanget.

9 Högskolan för lärarutbildning i Stockholm

 Bakgrund för min bedömning: Lärarutbildningen vid HLS är idag

spridd på ett stort antal lokaler i Stockholm. Huvuddelen finns

på Kungsholmen, men även i Blommensberg, på Liljeholmen, samt i

Solna och Södertälje finns utbildningslokaler. Betydande delar

av utbildningen för grundskollärare och av utbildningen för

gymnasielärare bedrivs i Frescati.

 Vissa lokaler är i behov av en genomgripande upprustning för

att kunna användas för verksamheten. Det är inte belagt att

utrymmen finns för framtida expansion.

 Den förra regeringen föreslog att HLS skulle flyttas till

Södertälje. Riksdagen ansåg att ställning kunde tas till frågan

först när förslagets konsekvenser mer ingående analyserats.

Frågan har därefter utretts in-om utbildningsdepartementet och

remissbehandlats. Jag vill med anledning av riksdagens

beställning av en analys av HLS-frågan informera om det arbete

som bedrivits inom departementet.

Tidigare förslag

I budgetpropositionen 1989 (1988/89:100 bil. 10, s 230 och 470

f) begärde dåvarande regeringen riksdagens bemyndigande att

lokalisera huvuddelen av verksamheten vid HLS till Södertälje.

Som skäl för lokalise-ringen angavs behovet av en jämnare

fördelning av offentlig verksamhet och särskilt

högskoleutbildning i Stockholms län.

 Riksdagen behandlade förslaget under hösten 1989. I

utbildningsutskottets betänkande (UbU 1989/90:7), som riksdagen

antog, konstaterades att det råder stor enighet om att HLS har

en besvärlig lokalsituation. Utskottet pekade vidare på risken

för akut lokalbrist om nybörjarplatserna skulle behöva ökas för

att tillgodose lärarbehovet i slutet på nittiotalet. Med

anledning av att olika uppfattningar framförts om HLS framtida

lokalisering ansåg dock riksdagen att en mer ingående analys

måste göras innan slutlig ställning kan tas i denna fråga.

 Riksdagen begärde därför en närmare belysning av följande

aspekter på lokaliseringsfrågan:

 - lokaliseringspolitiska, dvs. en bedömning med hänsyn till den

in-om-regionala balansen i stockholmsområdet,

 - hur dimensioneringen av lärarutbildningarna på sikt påverkar

lokaliseringen,

 - hur lokaliseringen påverkar möjligheten att rekrytera

tillräckligt många kvalificerade studerande till de olika lärar-

 och barnpedagogutbildningarna,

 - möjligheter att dela HLS så att regionala

rekryteringsaspekter tillgodoses och den regionala obalansen vad

gäller högskoleutbildning i stockholmsregionen minskas,

 - vilka effekter samspelet mellan lärarutbildningarnas

ämnesteoretiska utbildningsavsnitt och de praktiskt-pedagogiska

avsnitten vid HLS har på utbildningarnas organisation och

innehåll - i första hand vad gäller kopplingen till

universitetet i Stockholm men även till de konstnärliga

högskolorna och den blivande idrottshögskolan.

Utredning om lärarutbildningens lokalisering

I januari 1990 uppdrog utbildningsdepartementet åt en särskild

sakkunnig att göra den av riksdagen beställda analysen.

Uppdraget har redovisats i rapporten "Högskolan för

lärarutbildning i Stockholm - en analys av lokalisering av högre

utbildning i Stockholmsregionen" (Ds 1990:55). Rapporten har

remissbehandlats.

 Huvudståndpunkten i rapporten kan sägas vara att faktorer som

rek-rytering, restider och samband med andra högskoleenheter

inte har någon större betydelse för lokaliseringen.

 Det viktiga är, enligt rapporten, att åstadkomma en bra

lokallösning med god miljö och tillräckliga

expansionsmöjligheter. Närhet till de ämnesteoretiska

institutionerna är inte avgörande, eftersom utbildningen ändå är

uppdelad veckovis mellan ämnesteori och pedagogik. Den in-om-

regionala obalansen anses av utredaren kunna göras till den

utslagsgivande faktorn vid lokaliseringen.

 Allmänt kan man bland remissyttrandena urskilja två

huvudlinjer.

 Den ena linjen omfattas av kommuner och vissa statliga

myndigheter utanför högskolesektorn. Den innebär att man

prioriterar den regionala balansfrågan mycket högt och

tillstyrker söderlokaliseringen utan att inlåta sig nämnvärt på

utbildningsfrågorna. I många fall ser man det hela som ett led i

en allmän högskolesatsning på Södertörn och förutsätter att även

ämnesteori lokaliseras till Södertörn.

 Den andra linjen omfattas av högskolemyndigheter samt av

personal och studerande. Den innebär att man vill ha en samlad

lösning som bl.a. integrerar ämnesteori och pedagogik. Man anser

att ett söderalternativ är svårbedömt eller negativt för

rekrytering och lärarfortbildning m. m.

 Universitets- och högskoleämbetet (UHä) förordar i sitt

remissyttrande en delad lösning mellan universitetet och en

enhet på Södertörn.

Skälen för min bedömning:

Den inomregionala balansen

Att en ökad förläggning av högskoleutbildning till Södertörn

skulle innebära en önskvärd åtgärd i riktning mot jämnare balans

mellan stockholmsregionens olika delar i fråga om nära tillgång

till högskoleutbildning och utbud av olika typer av

arbetsplatser är en allmänt spridd uppfattning. Det ankommer

dock på de enskilda högskoleenheterna att avgöra olika

utbildningars förläggning i regionen.

Lokalfrågan

Tidigare förslag byggde på förutsättningen att nya lokaler

skulle anskaffas med utgångspunkt i befintlig dimensionering av

utbildningarna och oförändrad lokalarea. De beräkningar som

redovisas i rapporten visar på att det fortsatta

planeringsarbetet bör utgå från att handlingsfrihet behövs för

framtida eventuella beslut om ytterligare utbyggnad för

lärarutbildningar i stockholmsområdet.

Rekryteringsfrågan m.m.

God utbildning i gynnsam miljö är alltid attraktiv.

Lokaliseringen blir då mindre viktig ur rekryteringssynvinkel

för vissa kategorier studerande. Långa resvägar är dock i sig en

negativ faktor, som kan vara särskilt kännbar för vissa grupper

av studerande. Sammantaget har central lokalisering viktiga

fördelar ur rekryteringssynpunkt.

 En till rekryteringsfrågan angränsande aspekt är

fortbildningsfrågan. En perifer lokalisering skulle kunna

påverka möjligheterna negativt att genomföra fortbildning för

skolans personal i stockholmsregionen. Med hänsyn till att en

effektiv lärarfortbildning är angelägen bör denna aspekt

tillmätas stor betydelse.

Samspelet mellan olika utbildningsavsnitt

En aspekt som det finns särskild anledning att studera närmare

är samspelet mellan grundskollärarlinjens och ämneslärarlinjens

ämnesteoretiska avsnitt och praktisk-pedagogiska avsnitt för

nuvarande lärarutbildning.

 Om lärarutbildningen skall kunna utvecklas måste vidare, enligt

HLS och universitetet i Stockholm, samverkan mellan de olika

avsnitten ökas.

 För de av mig föreslagna utbildningarna är det också viktigt

att den prak-tisk-pedagogiska utbildningen ingår i helheten.

 Lokaliseringen av lärarutbildningarna till Stockholms centrala

delar underlättar också samarbetet med de konstnärliga

högskolorna och den blivande idrottshögskolan.

Samlad eller delad lösning

Eftersom jag sätter de utbildningspolitiska aspekterna främst

har jag kommit fram till att en samlad lokalisering med nära

samband med universitetet i Stockholm har de största fördelarna.

Detta bör utgöra en förutsättning för det fortsatta

planeringsarbetet. Min avsikt är också att ge ett uppdrag till

HLS och universitetet i Stockholm för att få fram underlag och

förutsättningar för samarbete mellan dessa båda myndigheter på

olika områden - t.ex. om utbildning, lokaler, administration.

Sammanfattning

För att kunna erbjuda en effektiv lärarutbildning med hög

kvalitet är det nödvändigt med ändamålsenliga lokaler. En ny

samlad lokallösning bör tillgodose behovet av funktionella

lokaler i en akademisk miljö och vara så centralt belägen och

lättillgänglig från regionens olika delar som möjligt. Den skall

vidare vara sådan att sambandet mellan de ämnesteoretiska och de

pedagogiska delarna i utbildningen underlättas och stimuleras.

även behovet av samarbete med de konstnärliga högskolorna och

idrottshögskolan måste beaktas. Vidare bör det finnas

expansionsmöjligheter.

Det fortsatta planeringsarbetet

Jag vill för riksdagens information redogöra för mina fortsatta

planer beträffande HLS lokalfrågor.

Lokalfrågor

Jag avser att initiera ett planeringsarbete som syftar till att,

som ett alternativ till upprustning av lokalerna vid Rålambshov,

klarlägga förutsättningarna för en omlokalisering av HLS till i

första hand området kring Brunnsviken.

Samarbete mellan HLS och universitetet i Stockholm

Jag avser att föreslå regeringen att under samma tid ge berörda

myndigheter i uppdrag att ta fram underlag för framtida

samarbete på olika områden. Jag räknar med att det förutom det

utbildningsmässiga samarbetet t.ex. vad gäller ämnesstudier,

forskning etc. bör vara ändamålsenligt och ekonomiskt

fördelaktigt för dessa båda myndigheter att samarbeta om

lokaler, administration, bibliotek etc. Jag räknar med att

förhållandet mellan myndigheterna kan behöva regleras i ett

särskilt avtal.

10 Lantmäteriutbildning

 Utredarens förslag: Den dåvarande bostadsministern tillsatte i

augusti 1991 en särskild utredare med uppgift att utreda behovet

av utbildning in-om lantmäteriområdet. Mot bakgrund av den

rådande bristen på civilingenjörer med lantmäteriutbildning

skulle bl.a. möjligheterna prövas att anordna utbildning också

vid någon annan högskola än tekniska högskolan i Stockholm

(KTH).

 Utredningen har överlämnat ett delbetänkande,

Lantmäteriutbildningar i Luleå och[REDACTED_EFTERNAMN] (SOU 1991:96) till

statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vid mil-jö- och naturresursdepartementet med

förslag om lokalisering av en lantmäterilinje till universitetet

i[REDACTED_EFTERNAMN] med 30 platser fr.o.m. budgetåret 1992/93. Vidare

föreslås att civilingenjörsutbildning med inriktning mot

geografisk informationsteknologi inrättas vid högskolan i Luleå

fr.o.m. budgetåret 1993/94.

 Civilingenjörer med lantmäteriutbildning är verksamma inom

många områden. Mätning, kartläggning och fastighetsbildning i

statlig och kommunal regi har traditionellt hört till

uppgifterna.

 Fortfarande är det statliga lantmäteriet den största

arbetsgivaren för civilingenjörer från lantmäterilinjen. Sedan

början av 1970-talet är emellertid fastighetskontor,

fastighetsbolag, värderingskonsulter och stora fastighetsägare

de mest expansiva arbetsgivarna.

 Utredaren konstaterar att det varit brist på civilingenjörer

med lantmäteriutbildning under den senaste femårsperioden.

Särskilt stor är bristen i södra och västra Sverige vilket

hänger samman med att få studenter kommer från dessa regioner.

Rekryteringen av studenter till lantmäterilinjen vid KTH i

Stockholm sker huvudsakligen från den östra regionen. Mycket få

studenter kommer från de södra och västra regionerna.

 Enligt utredarens bedömning av arbetsmarknaden finns det på

såväl kort som lång sikt ett behov av lantmäteriutbildade

civilingenjörer utöver vad nuvarande utbildning kan tillgodose.

Bristen bör avhjälpas på annat sätt än genom fler

utbildningsplatser i Stockholm.

 Utredaren har i samråd med i första hand Chalmers tekniska

högskola och universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] undersökt möjligheterna att

etablera lantmäteriutbildning vid någon av dessa enheter.

 Utredarens slutsatser innebär förslag till ökat antal platser

för lantmäteriutbildning. ökningen om 30 platser föreslås

förläggas till universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] fr.o.m. budgetåret 1992/93.

I[REDACTED_EFTERNAMN] finns förutsättning att anordna en utbildning som såväl

till kvalitet som kvantitet svarar mot användarnas behov.

Utbildning och forskning av betydelse för lantmäteriutbildningen

finns inom bl.a. juridik och väg- och vattenbyggnadsområdet.

Vissa ytterligare forskningsresurser krävs emellertid för

etablering av lantmäterilinjen vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN].

Utredaren föreslår två nya professurer vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN],

en i fastighetsinformationsteknologi och en i fastighetsrätt.

 Utbildningens inriktning bör svara mot behovet av allmänt

lantmäteritekniskt kunnande som finns i regionerna, dvs. den bör

omfatta teknik, juridik, ekonomi och planering. även

fastighetsmarknadens internationalisering och

informationsteknologins användning inom fastighetsområdet bör få

en framträdande plats i utbildningen liksom miljöhänsyn vid

utnyttjande av mark- och vattenresurserna.

 Utredaren föreslår även etablering av lantmäteriutbildning till

högskolan i Luleå. Inom högskolan har man arbetat fram en

studieinriktning mot geografisk informationsteknologi (GIS) inom

linjen för samhällsbyggnadsteknik. Med hjälp av det nya

teknikområdet kan man bl.a. lösa problem med hantering av stora

mängder data som gäller geografisk information. Den nya

studieinriktningen ersätter geoteknologilinjens inriktning mot

prospektering. Professur i geografisk informationsteknologi

föreslås samtidigt inrättas vid högskolan i Luleå.

Utbildningsplatserna föreslås tillkomma den 1 juli 1993.

 Remissinstansernas synpunkter: Utredningen har inte

remissbehandlats men utredaren har samrått med berörda

intressenter och har lämnat en redogörelse för detta i

betänkandet. Huvuddelen av intressenterna har tillstyrkt

förslagen. KTH och Statstjänstemannaförbundet har därutöver i

skrivelse till regeringen (1991-11-27) lämnat synpunkter på

utredarens förslag. KTH överlämnar synpunkter på utredningen

från lantmäterisektionen utan något eget ställningstagande.

 Inom KTH har lantmäteriutbildningens inriktning och dimensione-

ring varit förmål för översyn, vilket bl.a. lett till en ökning

av antalet nybörjare från 90 till 100 fr.o.m. antagningen till

höstterminen 1991.

 Skälen för mitt förslag: Jag delar utredarens bedömning av

behovet av civilingenjörer med lantmäteriutbildning. Med hänsyn

till att behovet och svårigheterna att rekrytera lantmätare är

störst i de västra och södra delarna av landet föreslår jag

etablering av en lantmäterilinje vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Jag

beräknar medel för civilingenjörsutbildning in-om lantmäteri vid

universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] motsvarande 30 platser (+1 500 000 kr.).

Enligt min mening bör resurser för forskning prövas i samband

med ställningstaganden inför forskningspropositionen för

perioden 1993/94-1995/96.

 Jag tar inte nu ställning till den föreslagna utbildningen vid

högskolan i Luleå.

11 Hemställan

Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag att regeringen

föreslår riksdagen att godkänna vad jag anfört om

 1. riktlinjer för vilka

kompetenskrav som bör ställas på den som skall utöva läraryrket

(avsnitt 5.1),

 2. inrättandet av en ny allmän

utbildningslinje om 40 poäng för utbildning av lärare med

inriktning på årskurserna 4-9 i grundskolan (avsnitt 5.2.2),

 3. inrättandet av en ny allmän

utbildningslinje om 40 poäng för utbildning av gymnasielärare

och avvecklingen av nuvarande ämneslärarlinje om 40

poäng(avsnitt 5.3),

 4. inrättandet av en

påbyggnadslinje om 20 poäng för lärare för grundläggande

utbildning av vuxna och avvecklingen av grundskollärarlinjens

variant för utbildning av lärare för grundläggande utbildning av

vuxna (avsnitt 5.4),

 5. statlig rektorsutbildning

(avsnitt 7),

 6. lokaliseringen av

lantmäterilinjen inom civilingenjörsutbildningen till

universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] den 1 juli 1992 (avsnitt 10).

 Jag hemställer vidare att regeringen bereder riksdagen

tillfälle att ta del av vad jag anfört om

 7. åtgärder vad gäller

specialpedagogisk påbyggnadsutbildning (avsnitt 5.5),

 8. barn- och ungdomspedagogiska

utbildningar (avsnitt 5.7),

 9. fortbildning av lärare (avsnitt

6),

 10. högskolan för lärarutbildning i

Stockholm (avsnitt 9).

12 Anslagsfrågor för budgetåret 1992/93

åTTONDE HUVUDTITELN

B. Det offentliga skolväsendet

B 6. Fortbildning m.m.

1990/91 Utgift 91 469 549 Reservation 12 807 576*

1991/92 Anslag 178 896 000

1991/92 Anslag exkl.

 mervärdeskatt175 259 000

1992/93 Förslag 81 379 000

 * exkl. mervärdeskatt

 Under anslaget beräknas medel för den verksamhet med

personalutbildning för skolväsendets behov som statens skolverk

beslutar om.

 Från anslaget betalas också kostnader för rektorsutbildning.

Från anslaget anvisas medel för åtgärder som syftar till att

förbättra tillgången på lärare i ungdomsskolan samt medel för

utbildning av lärare vid skolor som skall medverka i den

skolförlagda delen inom grundskollärarlinjen. Från anslaget

bekostas vidare bidrag till lärarorganisationer m.fl. för

fortbildningsverksamhet och publikationer, bidrag till

skolpersonal för deltagande i internationella kurser och

konferenser samt medel för lärarstipendier för individuellt

motiverad fortbildning. Inom anslaget disponerar skolverket

också medel för planering och uppföljning samt information om

personalutbildning i skolan.

Statens skolverk

 1. För ändamål som innevarande

budgetår bekostas från anslaget beräknar skolverket pris- och

löneomräkning med 6 988 800 kr.

 2. Skolverket föreslår att medel

till skolledarhögskolan i örebro förs över till högskolans

anslag (-540 000 kr.).

 3. Skolverket beräknar

medelsbehovet för budgetåret 1992/93 för ändamål som bekostas

under anslaget till 181 407 000 kr.

 4. Statens institut för

handikappfrågor i skolan (SIH) har i skrivelse den 18 november

1991 hemställt att särskilda medel avsätts under anslagen B 5.

Forskning inom skolväsendet och B 6. Fortbildning m.m. för

forsk-nings- resp. fortbildningsinsatser till stöd för

handikappade elever i skolan.

Föredragandens överväganden

I årets budgetproposition har under detta anslag föreslagits ett

preliminärt beräknat belopp om 185 093 000 kr. i avvaktan på

denna proposition. Därvid beräknades pris- och löneomräkning med

12 247 000 kr. Med hänsyn till det rationaliseringskrav som

enligt budgetdirektiven åligger all statlig verksamhet har

anslaget minskats med 875 000 kr.(1). Vidare beräknades medel

för skolledarhögskolan i örebro under anslaget D 13. Lokala och

individuella linjer samt fristående kurser (- 578 000 kr.). (2)

 Beträffande inriktningen av fortbildningsinsatserna under de

närmaste åren hänvisas till vad jag anfört under avsnitt 6. Ur

detta anslag bör vidare som hittills vissa medel kunna användas

för fortbildningsinsatser som omfattar all personal vid de

statliga specialskolorna. Jag finner däremot inte anledning att

särskilt ange en medelsram för insatser för stöd till

handikappade elevers skolgång. Omfattningen av sådana insatser,

som kan växla från tid till annan, bör kunna beslutas av

skolverket efter samråd med SIH. (4)

 Medlen för särskilda åtgärder under detta anslag som syftar

till att förbättra tillgången på lärare bör fr.o.m. nästa

budgetår beräknas under anslaget D 11. Utbildning för

undervisningsyrken (- 98 214 000 kr.).

 Vidare bör medlen som hittills använts vid universitetet i

Uppsala för viss internationell lärarfortbildning samt

språkassistentverksamhet m.m. anvisas under anslaget D 11.

Utbildning för undervisningsyrken, anslagsposten universitetet i

Uppsala (- 5 500 000 kr.).

Hemställan

Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag att regeringen

föreslår riksdagen

 11. att till Fortbildning m.m. för budgetåret 1992/93 anvisa

ett reservationsanslag på 81 379 000 kr.

D. Grundläggande högskoleutbildning

D 8. Utbildning för tekniska yrken

1990/91 Utgift 1 217 258 000 Reservation 59 112

000 1)

1991/92 Anslag 1 480 014 000

1991/92 Anslag exkl.

 mervärdeskatt1 441 324 000

1992/93 Förslag 1 619 954 000

1) När statsbudgeten för budgetåret 1990/91 fastställdes hade

regeringen inte fattat beslut om vissa merkostnader för löner.

 Detta anslag avser grundläggande utbildning för tekniska yrken

vid de statliga högskoleenheterna inom utbildningsdepartementets

verksamhetsområde. Under anslaget beräknas medel för allmänna

utbildningslinjer och påbyggnadslinjer inom denna

utbildningssektor. Under anslaget beräknas vidare medel för

försöksverksamhet med ingenjörsutbildning.

Föredragandens överväganden

I årets budgetproposition redovisade jag min avsikt att

återkomma till riksdagen beträffande förslag om en

civilingenjörsutbildning inom lantmäteriområdet i[REDACTED_EFTERNAMN]. I

avvaktan på föreliggande proposition beräknade jag anslaget till

Utbildning för tekniska yrken till 1 618 454 000 kr.

 Med hänvisning till vad jag tidigare anfört om

lantmäteriutbildning (avsnitt 10 sid. 45 ff) beräknar jag medel

motsvarande 30 nybörjarplatser för civilingenjörsutbildning inom

lantmäteri vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] (+ 1 500 000 kr.). Med

ändring av vad jag förelagit i prop. 1991/92:100 bil. 9, s. 105

beräknar jag anslaget till (1 618 454 000 + 1 500 000 =) 1 619

954 000 kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

 12. med ändring av vad som föreslagits i prop. 1991/92:100 bil.

9, s. 105, öka planeringsramarna för budgetåret 1992/93 i

enlighet med vad jag har förordat,

 13. till Utbildning för tekniska yrken för budgetåret 1992/93

anvisa ett reservationsanslag som är 1 500 000 kr högre än vad

som beräknats i prop. 1991/92:100 bil. 9, s. 105.

D 11. Utbildning för undervisningsyrken

1990/91 Utgift 860 673 000 Reservation 74 083 000 1)

1991/92 Anslag 1 030 768 000

1991/92 Anslag exkl.

 mervärdeskatt1 010 652 000

1992/93 Förslag 1 278 667 000

1) När statsbudgetens utfall för budgetåret 1990/91 fastställdes

hade regeringen inte fattat beslut om vissa merkostnader för

löner.

 Detta anslag avser grundläggande utbildning för

undervisningsyrken vid de statliga högskoleenheterna. Under

anslaget beräknas medel för allmänna utbildningslinjer och

påbyggnadslinjer inom denna yrkesutbildningssektor samt för

vissa kurser m. m. I tabellen över planeringsramar finns en

förteckning över den linjebundna utbildningen. Medel för

kommunal högskoleutbildning inom sektorn beräknas under anslaget

D 14. Bidrag till kommunal högskoleutbildning m.m.

Anslagsfördelning

------------------------------------------------------------

Högskoleenhet/ 1991/92 Beräknad ändring varav löne-

ändamål m.m. 1992/93 och prisom-

 räkning

 ------------------------

 Föredraganden

------------------------------------------------------------

Högskolan för lärarut-

 bildning i Stockholm 159 183 000 + 30 351 000 5 969 000

Konsfackskolan 4 052 000 + 1 206 000 293 000

Musikhögskolan i

 Stockholm 16 157 000 + 1 665 000 640 000

Idrottshögskolan i

 Stockholm 1 000 000 + 13 855 000 70 000

Universitetet i Uppsala 58 298 000 + 16 932 000 1 171 000

Högskolan i Eskilstuna/

 Västerås 13 788 000 + 1 440 000 526 000

Högskolan i Falun/

 Borlänge 22 911 000 + 1 871 00 729 000

Högskolan i Gävle/

 Sandviken 25 228 000 + 3 819 000 677 000

Högskolan i örebro 30 699 000 + 6 172 000 1 052 000

Universitetet i Linköping 76 226 000 + 13 391 000 2 592 000

Högskolan i Jönköping 29 646 000 + 3 577 000 1 321 000

Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] 106 881 000 + 26 228 000 3 777 000

Högskolan i Halmstad 13 014 000 + 1 191 000 547 000

Högskolan i Kalmar 24 013 000 + 3 654 000 613 000

Högskolan i Kristianstad 28 952 000 + 3 471 000 991 000

Högskolan i Växjö 31 809 000 + 7 828 000 1 092 000

Universitetet i Göteborg 136 790 000 + 47 595 000 5 693 000

Högskolan i Borås 3 248 000 + 1 578 000 44 000

Högskolan i Karlstad 39 442 000 + 17 728 000 1 088 000

Högskolan i Trollhättan/

 Uddevalla 4 622 000 + 1 582 000 135 000

Universitetet i Umeå 81 467 000 + 17 785 000 2 147 000

Högskolan i Luleå 39 006 000 + 5 160 000 1 490 000

Högskolan i Sundsvall/

 Härnösand 29 423 000 + 2 325 000 1 248 000

Hemspråkslärarutbildning 1 043 000 - 1 043 000

Utbildning av instruktörer för

näringsliv och förvaltning 2 146 000 - 2 146 000

Särskilda utbildingsåtgärder

för vissa lärare m.m. 24 146 000 - 24 146 000

Till universitets- och hög-

 skoleämbetets disposition4 355 000 - 4 355 000

Till regeringens

disposition 3 107 000 + 69 302 000

Summa kr. 1 010 652 000 + 268 015 000 34 104 000

------------------------------------------------------------

 Anslagsframställning jämte komplettering har avgivits av

universi-tets- och högskoleämbetet (UHä).

 UHä:s förslag till ändring av anslagen innebär i korthet

följande.

----------------------------------------------------------

ändamål Kostnad budgetåret 1992/93(tkr.)

----------------------------------------------------------

2 Förändringar av anslagsteknisk natur

2.1 Omföring mellan anslag, UUm - 2 495 000

2.2 Idrottslärarlinjen m.m.,

HLS, IHS + 433 000

2.3 Hemspråkslärarutbildning - 1 043 000

 Utveckling, utvärdering av språkprov

 m.m., UG + 240 000

 Genomförande av språkprov, HLS, HE/V,

 ULi, UL, UG + 120 000

 Stödinsatser, HLS, UL, UG + 610 000

 Bilateralt samarbete UHä + 73 000

2.4 Medel för utbildning av instruktörer

 för näringsliv och förvaltning,

 HLS, Instr +- 0

Summa under 2 - 2 062 000

3 Konsekvenser av tidigare beslut

3.1 Bildlärarlinjen, UUm + 1 084 000

3.2 Fritidspedagoglinjen, 100 p, HLS, UL,

 UG, UHä + 1 367 000

3.3 Förskollärarlinjen, 100 p, ULi, HH,

 HT/U, HLu, UG, HJ, HH, HLS, HB + 986 000

 Förskollärarlinjen, 50 p, UG, HJ,

 HS/H, UHä + 1 799 000

3.4 Grundskollärarlinjen inriktn 1-7,

 140 p, UU, HG/S, HK + 5 997 000

 Grundskollärarlinjen inriktn 4-9,

 140-180 p, HLS, UU, ULi, UL, UG,

 UUm + 13 661 000

3.5 Idrottslärarlinjen, 160 p, Hö - 716 000

3.6 Slöjdlärarlinjen, 40 p, ULi - 688 000

3.7 ämneslärarlinjen förlängning,

 HLS, UU, ULi UL, UG, UUm + 3 382 000

3.8 Idrottshögskola, styrelse, rektorsämbetet,

 forskningsanknytning, etc, IHS + 1 400 000

Summa under 3 + 28 272 000

Summa punkterna 2-3 + 26 210 000

----------------------------------------------------------

HLS=högskolan för lärarutbildning i Stockholm,

KF=konstfackskolan, SMH=musikhögskolan i Stockholm,

IH=idrottshögskolan i Stockholm, UU=universitetet i Uppsala,

HE/V=högskolan i Eskilstuna/Västerås, HF/B=högskolan i

Falun/Borlänge, HG/S=högskolan i Gävle/Sandviken, Hö=högskolan i

örebro, ULi=universitetet i Linköping, HJ=högskolan i Jönköping,

UL=universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], HH=högskolan i Halmstad, HK=högskolan i

Kalmar, HKr=högskolan i Kristianstad, HV=högskolan i Växjö,

UG=universitetet i Göteborg, HB=högskolan i Borås, HKs=högskolan

i Karlstad, HT/U=högskolan i Trollhättan/Uddevalla,

UUm=universitetet i Umeå, HLu=högskolan i Luleå, HS/H=högskolan

i Sundsvall/Härnösand.

 UHä hemställer att

 1. planeringsramar fastställs i

enlighet med vad som ovan förordats,

 2. under reservationsanslaget D 8.

Utbildning för undervisningsyrken anvisas för budgetåret 1992/93

1 036 861 000 kronor med av UHä angiven fördelning på

anslagsposter.

Föredragandens överväganden

I årets budgetproposition har, i avvaktan på föreliggande

proposition, anslaget till Utbildning för undervisningsyrken

förts upp med i förhållande till innevarande budgetår oförändrat

belopp, 1 010 651 000 kr.

Sammanfattning av mina förslag

Jag ansluter mig till UHä:s förslag vad gäller uppföljning av de

förslag som anmäldes i förra årets budgetproposition och

förändringar av anslagsteknisk natur.

 Jag kommer i det följande att behandla lärarförsörjningen med

anledning av UHä:s rapport om det framtida lärarbehovet.

 Regeringen har i budgetpropositionen föreslagit att 1 450 nya

utbildningsplatser skall avse utbildning av lärare. Jag förslår

att dessa fördelas med 460 nybörjarplatser till

grundskollärarutbildning, inriktningen mot årskurserna 1-7, 540

nybörjarplatser till den nya grundskollärarutbildningen,

inriktningen mot årskurserna 4-9, 300 nybörjarplatser till den

nya gymnasielärarutbildningen samt 150 nybörjarplatser till

praktisk-este-tiska ettämnesutbildningar (bild, musik och

idrott).

 Jag föreslår vidare att 43 900 000 kr. skall reserveras för

särskilda åtgärder för att förbättra lärartillgången, för

utbildning av oexaminerade lärare, olika

vidareutbildningsinsatser samt för projekt i syfte att stärka

samverkan mellan skola och högskola.

 Jag har haft UHä:s rapport som utgångspunkt för mina förslag.

 Jag övergår nu till att redovisa mina överväganden när det

gäller lärarförsörjningen och den nämnda fördelningen av den i

årets budgetproposition föreslagna utökningen av

utbildningsplatserna för lärarutbildning.

Lärarförsörjningen

Det finns för närvarande ungefär 105 000 grundskollärare och 31

000 gymnasielärare anställda i den svenska skolan. Av dessa var

under år 1990 ungefär 7 000 grundskollärare och 2 000

gymnasielärare tjänstlediga. Under år 1990 fanns det 874 000

elever i grundskolan och 257 400 i gymnasieskolan. Lärarantalet

har varit relativt konstant under det senaste decenniet, trots

att antalet elever har minskat sedan mitten av 1980-ta-let.

Detta har fått till följd att lärartätheten har ökat markant.

Under läsåret 1989/90 gick det 10,6 elever per lärare i

grundskolan och 12,3 i gymnasieskolan. Vid början av 1980-talet

var motsvarande andelar 12,2 elever per lärare i grundskolan och

13,5 elever per lärare i gymnasie-skolan.

 Andelen behöriga lärare var i början av 1980-talet ca 86 % i

såväl grundskolan som gymnasieskolan. år 1990 var motsvarande

andelar 92 resp. 93 %. Inom vuxenutbildningen har andelen

behöriga lärare ökat från 76 % under läsåret 1984/85 till 94 %

under läsåret 1989/90. Sett över ett decennium har andelen

behöriga lärare således kommit upp på en betydligt högre nivå.

Samtidigt bör det påpekas att andelen behöriga grundskollärare

nådde en toppnivå under år 1987 och 1988, då den uppgick till

drygt 95 %, och har därefter sjunkit något. Andelen behöriga

gymnasielärare har dock ökat kontinuerligt under 1980-talet.

 Beskriven på detta sätt synes tillgången på lärare vara

tillfredsställande. I själva verket har Sverige, möjligen med

undantag av Danmark och Norge, den högsta lärartätheten i

världen. Andelen behöriga lärare är också relativt god. även om

situationen i sin helhet sett på detta sätt får anses vara

tillfredsställande finns problem dels när det gäller rekryte-

ringen till vissa lärarutbildningar, dels när det gäller den

regionala tillgången på utbildade lärare. Det har t.ex. varit

svårt att fylla platserna på grundskollärarlinjen, särskilt när

det gäller inriktningen mot matematik och naturorienterande

ämnen, utbildning till lärare inom det praktiskt-este-tiska

ämnesområdet samt den specialpedagogiska påbyggnadslinjen.

Uppgifterna om antagningen under innevarande budgetår tyder

emellertid på en kraftigt förbättrad ansökningsfrekvens till

grundskollärarlinjen. Det kan emellertid knappast uteslutas att

den förbättrade situationen är betingad av den ekonomiska

konjunkturen.

 Tillgången på behöriga lärare varierar kraftigt mellan olika

regioner och kommuner. Stockholms län har tillsammans med

Gotlands län den högsta andelen obehöriga lärare i landet (12,5

%) medan Blekinge, Malmöhus och Hallands län endast har en

tredjedel så hög andel obehöriga lärare (4-5 %). än mer

dramatiska skillnader finns mellan olika kommuner. Så har t.ex.

Piteå kommun mindre än en procent obehöriga lärare (0,8 %) medan

i Dals-Eds kommun nästan var fjärde (24,3 %) lärare är obehörig.

 Under de senaste åren har olika temporära åtgärder prövats för

att öka utbildningsvolymen när det gäller grundskollärare.

Fr.o.m. budgetåret 1990/91 har särskilda medel i detta syfte

anvisats under anslaget B 6. Fortbildning m.m. Under innevarande

budgetår har drygt 92 milj.kr. anvisats. Medlen har använts för

utökning av den reguljära utbildningen, decentraliserad

utbildning, distansutbildning, utbildning av yrkesverksamma

lärare utan formell utbildning, vidareutbildning av

förskollärare, fritidspedagoger och hemspråkslärare till

grundskollärare. Genom de särskilda insatserna antogs under

budgetåret 1990/91 ytterligare 726 studerande till

grundskollärarutbildning. Totalt antogs under detta år ca 3 200

studerande till grundskollärarlinjen. Under innevarande budgetår

beräknas nyantagningen öka ytterligare till ungefär 4 600

studerande.

 I en rapport (reviderade beräkningar av lärarbehovet; UHä-

rapport 1991:15) har UHä reviderat sina tidigare prognoser när

det gäller det framtida lärarbehovet. UHä:s nya prognoser

indikerar ett kraftigt ökat behov av lärare i framtiden. De

viktigaste skälen härför är det ökade barnafödandet, riksdagens

beslut om flexibel skolstart, den nya gymnasieskolan samt ökade

pensionsavgångar bland lärarna. På kort sikt räknar UHä med ett

ökat behov av grundskollärare på låg- och mellanstadierna.

Behovet av ämneslärare i gymnasieskolan kommer enligt prog-

nosen att öka vid mitten av 1990-talet för att nå en topp vid

slutet av decenniet.

 Sammanfattningsvis beräknar UHä att följande åtgärder behöver

vidtas för att trygga tillgången på lärare:

 - Antagningen för den reguljära utbildningen inom inriktningen

mot årskurserna 1-7 i grundskolan bör höjas från 1 980 till ca 2

500 nybörjarplatser.

 - De särskilda utbildningsinsatserna inom inriktningen mot

årskurserna 1-7, främst i form av vidareutbildning av

förskollärare, fritidspedagoger och hemspråkslärare bör utökas

med ytterligare 900 utbildningsplatser per år under de kommande

fyra budgetåren.

 - Antalet nybörjarplatser inom inriktningen mot årskurserna 4-

9 bör ökas kraftigt från idag 1 715 till ca 3 100 platser per

år.

 - Antalet utbildningsplatser för lärare i teoretiska ämnen för

gymnasieskolan och vuxenutbildningen bör utökas från ca 360 till

1 800 platser per år.

 Min bedömning: Det är enligt min mening uppenbart att behovet

av lärare på låg- och mellanstadierna kommer att öka under de

närmaste åren. Behovet på längre sikt är mer svårbedömt med

hänsyn till att flera av de faktorer som UHä:s rapport grundas

på kan komma att förändras på några års sikt.

 Jag gör en annan bedömning av det kommande lärarbehovet än vad

UHä gör. Den konjunkturbetonade avtrappningen till andra

yrkesgrupper som idag upphört kommer enligt regeringens

uppfattning att vändas till ett positivt inflöde. Behöriga

lärare kommer att återvända till det yrke man är utbildad för.

Vidare gör jag en annan bedömning av de framtida födelsetalen.

Det är inte troligt att 1980-talets höga födelsetal kommer att

vara bestående. Effekterna av den nya gymnasieskolan och den

nedsatta undervisningsskyldigheten för vissa lärarkategorier är

också svårbedömda i ett längre perspektiv.

 De insatser för att ytterligare förbättra lärartillgången som

jag i det följande kommer att föreslå utgår således från att

tendensen i UHä:s rapport är riktig men att den kraftiga ökning

av behovet som förutses på längre sikt behöver analyseras

närmare innan ställning tas för en motsvarande ökning av

resurserna till högskolans lärarutbildningar.

 De förslag som jag mot denna bakgrund lägger fram kommer att

innebära en väsentlig ökning av tillgången på lärare. För

budgetåret 1992/93 beräknar jag att antagningen på

grundskollärarlinjerna med inriktning mot årskurserna 1-7 och 4-

9 kommer att kunna öka med ca 2 000 platser så att totalt ca 5

300 studerande kan antas. Jag har därvid räknat med att de

särskilda temporära insatserna för att förbättra tillgången på

lärare kommer att behövas även i fortsättningen. Om man därtill

lägger den ytterligare ökning av examinationen till följd av

mina förslag om nya lärarutbildningar bedömer jag att behovet

väl kommer att kunna tillgodoses såväl på grund- som

gymnasieskolnivå.

 Det förtjänar att påpekas att erfarenheterna visar att

avståndet till lärarutbildningen har stor betydelse för

tillgången på utbildade lärare. Ju kortare avståndet till

lärarutbildningen är desto högre är i regel också andelen

behöriga lärare i skolan. Detta är ett förhållande som bör

beaktas av högskolorna så att de inte står främmande för att

temporärt förlägga utbildningen till andra orter än

högskoleorten.

Nya resurser för lärarutbildningen

Regeringen har i årets budgetproposition redovisat förslag

angående nya utbildningsplatser i högskolan och föreslagit att 1

450 nya platser av dessa skall gå till lärarutbildningen. Jag

har därutöver räknat med ytterligare platser inom ramen för de

medel som reserverats för särskilda åtgärder för att förbättra

lärartillgången.

 Mot bakgrund av vad jag nyss anfört om lärarförsörjningen

övergår jag nu till att redovisa mina förslag till fördelning av

dessa platser på olika lärarutbildningar.

 Mina förslag till nybörjarplatser för olika linjer inom denna

sektor framgår av tabellen för planeringsramar.

Grundskolärarutbildningen

Antalet reguljära nybörjarplatser är under innevarande budgetår

2 952. Av dessa är 1 980 nybörjarplatser för utbildning av

lärare med inriktning på undervisning i årskurserna 1-7 och 972

med inriktning på årskurserna 4-9.

 Jag föreslår att antalet nybörjarplatser på utbildningen med

inriktning på undervisning i årskurserna 1-7 ökas med sammanlagt

460 fördelat på högskolenheterna enligt följande (nuvarande

antal anges inom parentes): Högskolan för lärarutbildning i

Stockholm (240) +100, universitetet i Uppsala (120) +24,

universitetet i Linköping (120) +24, högskolan i Jönköping (120)

+24, universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] (144) +36, högskolorna i Kristianstad

(120) +24 och Växjö (120) +24, universitetet i Göteborg (144)

+132, högskolan i Karlstad (120) +36 och universitetet i Umeå

(120) +36.

 Jag föreslår att de högskoleenheter som för närvarande utbildar

lärare med inriktning på undervisning i årskurserna 4-9

tilldelas sammanlagt 540 nybörjarplatser för den nya utbildning

jag tidigare redogjort för. Platserna som avser 40 poäng

praktisk-pedagogisk utbildning föreslås fördelade enligt

följande: Högskolan för lärarutbildning i Stockholm 90,

universiteten i Uppsala 60, Linköping 50,[REDACTED_EFTERNAMN] 70, Göteborg 60,

högskolan i Karlstad 60 samt universitetet i Umeå 50.

 Jag föreslår vidare att högskolorna i örebro och Växjö

tilldelas 50 platser vardera för den nya utbildningen. Växjö har

redan utbildning av grundskollärare med inriktning på

årskurserna 1-7. örebro har idrottslärarutbildning och musik som

ett-ämnesutbildningar samt tvåämnesutbildning med idrott och

annat ämne med inriktning på grundskolans årskurser 4-9.

ämnestudierna i det andra ämnet måste studenterna inhämta vid

universitetet i Uppsala med vilken högskolan samarbetar i denna

lärarutbildning. Genom mitt förslag kan högskolan i örebro

själva anordna tvåämnesutbildning.

 Mina skäl är följande. Riksdagen har tidigare framhållit att

det är angeläget att basorganisationen för lärarutbildningen

blir så stabil som möjligt. Riksdagen har vidare framhållit att

endast i samband med ett ökat lärarutbildningsbehov kan det vara

aktuellt att inrätta utbildning av lärare för årskurserna 4-9

vid några nya högskoleenheter. Enligt min mening har högskolorna

i örebro och Växjö tillräcklig ämnesteoretisk kompetens inom

såväl det humanistiska och samhällsvetenskapliga som in-om det

naturvetenskapliga fakultetsområdet. De båda högskoleenheterna

har tidigare bedrivit fullständig lärarutbildning och bibehållit

sin kompetens. Bägge fyller väl sina platser i lärarutbildningen

och behovet av lärare i regionerna som har relativt stora

"upptagningsområden" är stort.

 Med hänvisning till vad jag nyss anfört och med anledning av

det ökade lärarbehovet anser jag det motiverat att nu inrätta

grundskollärarutbildning med inriktning på undervisning i

årskurserna 4-9 enligt den av mig presenterade nya formen vid

dessa två högskoleenheter.

Gymnasielärarutbildningen

ämneslärarlinjen om 40 poäng finns för närvarande vid högskolan

för lärarutbildning i Stockholm samt vid universiteten. Antalet

platser är 150.

 Jag har för den nya gymnasielärarutbildning för vilken jag

tidigare redogjort räknat med utökning om sammanlagt 300

nybörjarplatser. Platserna avser 40 poäng praktisk-pedagogisk

utbildning och föreslås fördelade enligt följande på

högskoleenheterna (antal platser på nuvarande ämneslärarlinjen,

40 poäng, anges inom parentes).

 Högskolan för lärarutbildning i Stockholm (40) +70,

universiteten i Uppsala (20) +40, Linköping (20) +40,[REDACTED_EFTERNAMN] (30)

+40, Göteborg (30) +80 och Umeå (10) +30.

Praktisk-estetiska utbildningar

Idrottshögskolan i Stockholm

Enligt riksdagens beslut (prop. 1990/91:100, bil. 10 s. 113 ff,

UbU 11, rskr. 355) skall en idrottshögskola i Stockholm

inrättas. Regeringen har vidtagit nödvändiga förberedelser för

att verksamheten i enlighet med riksdagens beslut skall kunna

starta den 1 juli 1992.

 Idrottshögskolan skall bedriva grundläggande utbildning i

idrott för skolväsendets, idrottsrörelsens och andra avnämares

behov. Huvuduppgiften är att medverka i lärarutbildningen.

 Av de 69 nybörjarplatserna för idrottslärarutbildning vid

högskolan för lärarutbildning i Stockholm skall enligt

riksdagens beslut 24 överföras till idrottslärarlinjen vid den

nya idrottshögskolan. Resterande 45 platser, som avser

specialidrottslärarutbildning skall enligt beslutet avvecklas

och medlen successivt överföras till anslaget D 13. Lokala och

individuella linjer samt fristående kurser för utveckling av nya

linjer och kurser inom idrottshögskolans verksamhetsområde. Jag

har dock även för budgetåret 1992/93 beräknat medlen även för

dessa nya ändamål under förevarande anslag men med avsikt att de

skall användas för nyss nämnda utbildningsändamål.

 Jag övergår nu till att redovisa mina förslag till utökning av

antalet nybörjarplatser på de praktisk-estetiska linjerna.

 Jag föreslår en utökning med sammanlagt 150 platser fördelade

på följande sätt (nuvarande antal platser angivna inom

parentes):

 Bildlärarlinjen: Konstfackskolan i Stockholm (24) +16,

universitetet i Umeå (24) +12.

 Musiklärarlinjen: Musikhögskolan i Stockholm (52) +10,

högskolan i örebro (30) +10, universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN] (32) +10,

Göteborg (36) +10 och högskolan i Luleå (30) + 10.

 Idrottslärarlinjen: Idrottshögskolan i Stockholm (24) +48 och

högskolan i örebro (36) +24.

 Hushållslärarlinjen: Frågan om dimensioneringen bör tas upp

inför nästa treåriga budgetperiod.

Förskollärar- och fritidspedagogutbildning

Jag förslår oförändrad dimensionering av dessa utbildningar. Det

bör ankomma på regeringen att, i mån av behov, fördela de

platser som innevarande budgetår fördelats av UHä, nämligen 96

platser 50-poängsut-bild-ning vid fritidspedagoglinjen och 520

platser 50-poängsutbildning vid förskollärarlinjen.

Konsekvenskostnader för tidigare startade utbildningar har

beräknats under anslaget till respektive högskola. Resterande

medel har beräknats under anslagsposten Till regeringens

disposition.

Påbyggnadsutbildning, 20 poäng, för lärare för grundläggande

utbildning av vuxna

Jag har räknat med att denna utbildning skall kunna finansieras

med de medel som frigörs genom avvecklingen av den nuvarande

lärarutbildningen för grundläggande utbildning av vuxna vid

högskolan för lärarutbildning i Stockholm och universitetet i

Linköping.

Specialpedagogisk påbyggnadsutbildning

De medel som innevarande budgetår beräknats för påbyggnadskurser

vid den specialpedagogiska påbyggnadslinjen under anslagsposten

Till uni-versitets- och högskoleämbetets disposition har för

budgetåret 1992/93 beräknats under resp. högskolas anslag.

 Jag har därutöver, under anslagsposten Till regeringens

disposition beräknat ev. behov av medel som kan följa av vad jag

tidigare anfört om bl.a. teckenspråksutbildning för blivande

lärare.

Särskilda åtgärder

Jag har tidigare redogjort för de särskilda åtgärder som

hittills vidtagits för att förbättra lärartillgången. Medlen för

ändamålet har sedan budgetåret 1990/91 anvisats över anslaget B

8. Fortbildning m.m. och genom särskilda regeringsbeslut

disponerats av universitet och högskolor. Jag föreslår att

medlen beräknas under förevarande anslag och ökas med 39 564 000

kr. Av de medel, 137 778 000 kr., som föreslås för budgetåret

1992/93 avser 86 923 000 kr. andra- och tredjeårskostnader för

tidigare startade utbildningar. Jag har i mina beräkningar

fördelat dessa på respektive högskoleenhet. Resterande belopp,

50 855 000 kr., föreslås reserveras till regeringens

disposition. Jag anser att dessa medel i första hand även

fortsättningsvis bör användas för utbildning av oexaminerade

lärare i områden där många sådana finns. Medlen bör också

användas för vidareutbildning av hemspråkslärare, förskollärare

och fritidspedagoger. Särskilt bör situationen i

regionalpolitiskt prioriterade områden beaktas. De bör även

kunna användas för andra lärarutbildningsåtgärder. Särskilt bör

beaktas insatser för att förbättra rekryteringen av

lärarstuderande med inriktning mot matematik och

naturvetenskapliga ämnen. Enligt min mening bör dessa medel även

få komma ifråga för projekt i syfte att stärka kontakterna

mellan skola och högskola.

 Regeringen bör bemyndigas att under budgetåret i mån av behov

öka dimensioneringen av lärarutbildningen.

 Som jag föreslog i budgetpropositionen bör de medel för

skolledarfortbildningen som bedrivs vid högskolan i örebro och

som innevarande budgetår beräknats under anslaget B 6.

Fortbildning m.m. fr.o.m. budgetåret 1992/1993 anvisas under

anslaget D 13. Lokala och individuella linjer samt fristående

kurser (+ 578 000 kr.). Jag föreslår vidare att ytterligare

medel skall anvisas för ändamålet (+422 000 kr.) under

förevarande anslag.

 Fortbildningsavdelningen vid universitetet i Uppsala föreslås

som tidigare redovisats i avsnitt 6 få ansvaret för samordning

av lärarfortbildning av internationell karaktär och

språkassistentverksamhet m.m. Medel för denna verksamhet anvisas

innevarande år från anslaget B 6. Fortbildning m.m. men bör

fr.o.m. budgetåret 1992/93 anvisas över detta anslag (+ 5 500

000 kr.).

 Mina förslag i fråga om nybörjarplatser för budgetåret 1992/93

för linjer inom sektorn framgår av tabellen för planeringsramar.

Med hänvisning till sammanställningen beräknar jag anslaget till

( 1 010 652 000 kr. + 268 015 000 kr.) = 1 278 667 000 kr.

övriga frågor

Under innevarande budgetår har avtal slutits mellan staten och

svenska kommunförbundet om statens ersättning till kommuner som

bereder studerande praktik vid dels lärarutbildningar, dels

studie- och yrkesorienteringslinjen. Kostnaderna härför ryms

inom ramen för anvisade medel.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

 13. att fastställa planeringsramar för budgetåret 1992/93 i

enlighet med vad jag förordat,

 14. bemyndiga regeringen att i mån av behov öka

dimensioneringen i lärarutbildningen,

 15. att till Utbildning för undervisningsyrken för budgetåret

1992/93 anvisa ett reservationsanslag på 1 278 667 000 kr.

G. Lokalförsörjning

G 1. Inredning och utrustning av lokaler vid högskolenheterna

m.m.

I prop. 1991/92:100 bil. 9, s. 221 har regeringen föreslagit

riksdagen att, i avvaktan på särskild proposition om

lärarutbildning m.m., för budgetåret 1992/93 till inredning och

utrustning av lokaler vid högskoleenheterna m.m. beräkna ett

reservationsanslag på 858 000 000 kr.

 De nya utbildningsplatser som jag har föreslagit tidigare i

denna proposition medför kostnader för lokaler, inredning och

utrustning. För budgetåret 1992/93 beräknar jag meddelsbehovet

till 872 600 000 kr. Jag avser att senare föreslå regeringen att

fördela tillgängliga medel.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att under

åttonde huvudtitelns reservationsanslag

 16. till Inredning och utrustning av lokaler vid

högskoleenheterna m.m. för budgetåret 1992/93 anvisa ett belopp

som är 14 600 000 kr. högre än vad som anvisats i prop.

1991/92:100 bil. 9, s. 221.

13 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom propositionen förelägga riksdagen vad

föredraganden anfört för de åtgärder och de ändamål som

föredraganden hemställt om.

Förslag till framtida examina Nuvarande lärarlinjer

Lärarexamen för grundskolan

Grundskollärarexamen

med inriktning på undervisning Grundskollärar-

i årskurserna 1-7 eller 4-9 linjen 1-7 och 4-9

Lärarexamen för gymnasieskolan och den kommunala

vuxenutbildningen

Gymnasielärarexamen

med inriktning på undervisning Ämnes

i teoretiska ämnen eller yrkesämnen Vård

 Industri-

 och hantverk

 Handel- och kontor

 Hushåll

 Barnavård

 Jordbruk,

 skogsbruk och

 trädgårdsskötsel

Lärarexamina för undervisning i grundskola och gymnasium

Praktisk-estetiska

Bildlärarexamen bildlärarlinjen

Musiklärarexamen musiklärarlinjen

Slöjdlärarexamen slöjdlärarlinjen

med inriktning på textilslöjd eller

trä- och metallslöjd

Idrottslärarexamen idrottslärarlinjen

Hushållslärarexamen hushållslärarlinjen

Lärarexamina för lärare i barnomsorg och skolbarnsomsorg

Barn- och ungdomspedagogisk examen

med inriktning på arbete som

förskollärare eller fritidspedagog förskollärarlinjen

 fritidspedagoglinjen

övriga examina

Specialpedagogexamen specialpedagogisk

 påbyggnadslinje

Examensbeskrivningar

Grundskollärarexamen

Mål

Den som avlägger grundskollärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och färdigheter samt den kritiska skolning som behövs

för att som lärare i grundskolan kunna arbeta för att

förverkliga denna skolforms mål enligt gällande läroplaner samt

att medverka till utveckling av skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper med en för

aktuella stadier och kommande undervisningsuppgifter avpassad

avvägning mellan

 * grundläggande kunskaps-/färdighetsstrukturer

 * erfarenhet av att själv identifiera, formulera och lösa

uppgifter och problem

 * färdighet i att arbeta i och med vetenskapliga teorier samt

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa synsätt och förhållningssätt till övergripande frågor

som existentiella och etiska frågor, miljöfrågor,

internationella och interkulturella frågor etc.

 Detta innebär också att den studerande oavsett inriktning av

studierna skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling och inlärning, på kunskaper och färdigheter samt på

skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt från målen för grundskolan

bearbeta de didaktiska frågorna om vad som skall väljas ut som

innehåll i undervisningen i grundskolan, varför just detta

innehåll bör väljas och hur innehållet skall struktureras,

organiseras och behandlas i undervisningen beroende på årskurs,

ämnen och elever,

 förvärvat god förståelse för utvecklings- och gruppsykologiska

förhållanden baserad på både teoretiska modeller och praktisk

erfarenhet av vad som sker i olika utvecklings-, inlärnings- och

undervisningsprocesser samt kunskap om hur elevernas olika

förutsättningar, sociala och kulturella bakgrund och

könstillhörighet påverkar deras möjligheter att förstå och

tillgodogöra sig undervisningen,

 förvärvat god förmåga att leda och undervisa samt förmåga att

genom val av innehåll och arbetssätt i undervisningen förebygga

svårigheter, stödja elever med svårigheter och stimulera elever

med särskilda förutsättningar och att möta olika slag av

skolsvårigheter, funktionsstörningar och störda sociala

relationer inom klassen,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom hela

grundskolan och inom de verksamheter grundskolan samverkar med,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och annan personal i skolan samt med

personal inom barnsomsorg, skolbarnomsorg och gymnasieskola,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv,

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete och att genom att

tillgodogöra sig forskning och utvecklingsarbete kontinuerligt

utveckla sitt yrkeskunnande.

 Den studerande som erhåller examen med inriktning mot

undervisning i årskurserna 1-7 skall ha förvärvat särskild

kännedom om den grundläggande läs- och skrivinlärningen och om

den grundläggande matematikinlärningen.

Olika former av grundskollärarexamen

Grundskollärarexamen utfärdas för inriktning mot undervisning i

årskurserna 1-7 eller för inriktning mot undervisning i

årskurserna 4-9.

 Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 1-7 utfärdas för olika fördjupningsalternativ och

varianter.

 Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 4-9 utfärdas för olika specialiseringsalternativ.

Utbildningens längd

Utbildningen med inriktning mot undervisning i årskurserna 1-7

omfattar minst 140 poäng.

 Utbildningen med inriktning mot undervisning i årskurserna 4-9

omfattar, om ett praktiskt-estetiskt ämne ingår i examen minst

140/160 poäng, annars minst 180 poäng.

 Den praktisk-pedagogiska utbildningen skall inom samtliga

inriktningar omfatta ca 40 poäng.

 Exempel på fördjupningsalternativ, varianter och

specialiseringsalternativ förtecknas i bilaga.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

vetenskapliga teorier som den studerande blivit förtrogen med i

ämnesstudier, metodik och pedagogik relateras till den

verklighet den studerande mött i den skolförlagda delen av

utbildningen.

Praktik

För att erhålla grundskollärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 veckor förlagd till

skolor/områden med olika social struktur.

Bilaga:

Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 1-7 kan utfärdas för något av följande

fördjupningsalternativ:

 I fördjupningsalternativet svenska och samhällsorienterande

ämnen skall den studerande ha förvärvat sådana kunskaper och

färdigheter att den kan undervisa

 * i årskurserna 1-7 i svenska och i samhällsorienterande ämnen

samt i engelska eller i ett av ämnena musik, bild och idrott

 * i årskurserna 1-3 dessutom i minst två av ämnena musik, bild

och idrott (utöver det som eventuellt valts som alternativ till

engelska).

 I fördjupningsalternativet kan ingå att den studerande också

förvärvar sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa

i årskurserna 1-3 dessutom i matematik och naturorienterande

ämnen.

 I fördjupningsalternativet matematik och naturorienterande

ämnen skall den studerande ha förvärvat sådana kunskaper och

färdigheter att den kan undervisa

 * i årskurserna 1-7 i matematik och i naturorienterande ämnen

med ämnesmässig tyngdpunkt på ämnet biologi samt i engelska

eller i ett av ämnena musik, bild och idrott

 * i årskurserna 1-3 dessutom i minst två av ämnena musik, bild

och idrott (utöver det som eventuellt valts som alternativ till

engelska).

 I fördjupningsalternativet kan ingå att den studerande också

förvärvar sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa

i årskurserna 1-3 dessutom i svenska och samhällsorienterande

ämnen.

 Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 1-7 kan också utfärdas för något av följande

varianter:

 I varianten utbildning i svenska som andraspråk skall den

studerande ha förvärvat sådana kunskaper och färdigheter att den

kan undervisa

 * i årskurserna 1-9 och i svenska som andraspråk och i svenska

för invandrare (sfi)

 * i årskurserna 1-7 i svenska

 * i årskurserna 1-3 dessutom i samhällsorienterande ämnen samt

i matematik och naturorienterande ämnen samt i minst två av

ämnena musik, bild och idrott.

 I varianten utbildning av lärare i hemspråksundervisning skall

den studerande ha förvärvat sådana kunskaper och färdigheter att

den kan undervisa

 * i årskurserna 1-9 i ett hemspråk

 * i årskurserna 1-7 i samhällsorienterande ämnen eller i

matematik och naturorienterande ämnen samt i engelska eller i

ett av ämnena musik, bild och idrott

 * i årskurserna 1-3 dessutom i minst två av ämnena musik, bild

och idrott (utöver det som eventuellt valts som alternativ till

engelska).

 I varianten kan ingå att den studerande också förvärvar sådana

kunskaper och färdigheter att den kan undervisa i årskurserna 1-

3

 * förutom i samhällsorienterande ämnen ocksåi svenska

 eller

 * i såväl svenska/So som matematik/No.

 Varianten kan förlängas så att den också avser undervisning i

svenska i årskurserna 4-7.

 Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 4-9 kan utfärdas för något av följande

specialiseringsalternativ:

 I specialiseringen i svenska och språk skall den studerande ha

förvärvat sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa

inom angivna årskurser i någon av följande

underspecialiseringar:

 svenska och engelska samt tyska, franska eller finska,

samiska eller annat hemspråk,

 svenska och svenska som andraspråk samt engelska, tyska,

franska eller hemspråk,

 svenska som andraspråk och hemspråk samt engelska, tyska

eller franska,

 svenska som andraspråk och engelska samttyska, franska eller

hemspråk.

 I specialiseringen i So-ämnen skall den studerande ha förvärvat

sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa inom

angivna årskurser

 i historia, religionskunskap, samhällskunskap, geografi.

 I specialiseringen i No-ämnen skall den studerande ha förvärvat

sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa inom

angivna årskurser

 i fysik, kemi, biologi, teknik.

 I specialiseringen i Ma/No-ämnen skall den studerande ha

förvärvat sådana kunskaper och färdigheter att den kan undervisa

inom angivna årskurser

 i matematik och i fysik, kemi, biologi teknik.

 I specialiseringen praktiskt-estetiskt ämne och annat ämne

skall den studerande ha förvärvat sådana kunskaper och

färdigheter att den kan undervisa inom angivna årskurser

 i ett av ämnena barnkunskap, bild, hemkunskap, idrott, musik,

textilslöjd eller trä- och metallslöjd och

 i ett av ämnena svenska, engelska, tyska, franska, hemspråk

eller matematik.

 Grundskollärarexamen med inriktning mot undervisning i

årskurserna 4-9 kan också utfärdas för fritt valda

specialiseringsalternativ:

 I ett fritt valt specialiseringsalternativ skall den studerande

ha förvärvat sådana kunskaper och färdigheter att den kan

undervisa inom angivna årskurser i angivna ämnen.

 Utbildningen skall, om ett praktiskt-estetiskt ämne ingår i

examen, omfatta minst 120/160 poäng, annars minst 180 poäng.

Gymnasielärarexamen

Mål

Den som avlägger gymnasielärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och färdigheter samt den kritiska skolning som behövs

för att som lärare i gymnasieskolan och i vuxenundervisningen

kunna arbeta för att förverkliga dessa skolformers mål enligt

gällande läroplaner samt medverka till utveckling av skolans

hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper med en för

aktuella studier och kommande undervisningsuppgifter avpassad

avvägning mellan

 * grundläggande kunskaps-/färdighetsstrukturer

 * erfarenhet av att själv identifiera, formulera och lösa

uppgifter och problem

 * färdighet i att använda olika kunskapsområdens centrala

begrepp

 * färdighet i att arbeta i och med vetenskapliga teorier samt

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa synsätt och förhållningssätt till övergripande frågor

som existentiella och etiska frågor, miljöfrågor,

internationella och interkulturella frågor etc.

 Detta innebär också att den studerande oavsett inriktning av

studierna skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling och inlärning, på kunskaper och färdigheter och på

skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt i målen för gymnasieskolan och

vuxenundervisningen bearbeta de didaktiska frågorna om vad som

skall väljas ut som innehåll i undervisningen, varför just detta

innehåll bör väljas och hur innehållet skall struktureras,

organiseras och behandlas i undervisningen beroende på årskurs,

ämnen och elever,

 förvärvat en god förståelse för utvecklings- och

gruppsykologiska förhållanden baserad på både teoretiska

modeller och praktisk erfarenhet av vad som sker i olika

utvecklings-, inlärnings- och undervisningsprocesser samt

kunskap om hur elevernas olika förutsättningar, sociala och

kulturella bakgrund och könstillhörighet påverkar deras

möjligheter att förstå och tillgodogöra sig undervisningen,

 förvärvat en god förmåga att leda och undervisa samt en förmåga

att genom val av innehåll och arbetssätt i undervisningen

förebygga svårigheter, stödja elever med svårigheter och

stimulera elever med särskilda förutsättningar och att möta

olika slag av skolsvårigheter, funktionsstörningar och störda

sociala relationer inom klassen,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom

gymnasieskolan, vuxenundervisningen och grundskolan samt om

arbetslivet och om skolans och arbetslivets beroende av

varandra,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och annan personal inom och utom skolan,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv,

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete och att genom att

tillgodogöra sig forskning och andras utvecklingsarbete

kontinuerligt utveckla sitt yrkeskunnande.

Olika former av gymnasielärarexamen

Gymnasielärarexamen utfärdas för kombinationer av ett eller

flera ämnen i gymnasieskolans program.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar minst 180 poäng - eller motsvarande om

yrkes-inriktade ämnen ingår - varvid även etapper inom

forskarutbildning kan tillgodoräknas.

 Den praktisk-pedagogiska delen av utbildningen skall inom

samtliga inriktningar omfatta ca 40 poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

vetenskapliga teorier som den studerande blivit förtrogen med i

ämnesstudier, metodik och pedagogik relateras till den

verklighet den studerande mött i den skolförlagda delen av

utbildningen.

 I engelska, tyska och franska skall ca en termins studier per

språk ha varit förlagda till respektive språkområde.

Praktik

För att erhålla gymnasielärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 poäng. En del av praktiken

bör ha förlagts till vuxenutbildningen.

Bildlärarexamen

Mål

Den som avlägger bildlärarexamen skall ha förvärvat de kunskaper

och de färdigheter samt den kritiska skolning som behövs för att

som bildlärare i grundskolan, gymnasieskolan och

vuxenundervisningen kunna arbeta för att förverkliga dessa

skolformers mål enligt gällande läroplaner samt medverka till

utveckling av skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper i

bildframställning och bildvetenskap.

 * I bildframställning skall den studerande ha utvecklat ett

rikt och sammansatt bildspråk med både sakliga och konstnärliga

dimensioner inom såväl traditionellt konstnärligt skapande som

skapande i moderna medier

 * i bildvetenskap skall den studerande ha utvecklat färdigheter

i tolkning och analys och ha förvärvat goda kunskaper om bilder

och miljö i ett historiskt, nutida och framtida perspektiv

 * förmåga att integrera bildframställning och bildvetenskap

till en helhet och färdighet i att arbeta med konstnärliga och

vetenskapliga teorier

 * förmåga att från kulturpolitiska utgångspunkter kritiskt

värdera bilden som kommunikationsmedel och konstnärligt uttryck

och de verkningar som styrning av bildmedierna kan medföra

 * förmåga att föra vidare och utveckla kulturtraditioner och

kul-tur-arv samt

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa övergripande problem som existensiella och etiska

frågor, miljöfrågor, internationella och interkulturella frågor

etc.

 Detta innebär också att den studerande skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling, kreativitet och kultur, på kunskaper och färdigheter

inom det visuella området och på skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt i målen för grundskolan,

gymnasie-skolan och vuxenundervisningen bearbeta de didaktiska

frågorna om vad som skall väljas ut som innehåll i

bildundervisningen, varför just detta innehåll bör väljas och

hur innehållet skall struktureras, organiseras och behandlas i

undervisningen beroende på skolform. årskurs och elever,

 förvärvat kunskap om hur elevers olika förutsättningar, sociala

och kulturella bakgrund och kön påverkar deras möjligheter att

förstå och tillgodogöra sig bildundervisningen,

 förvärvat en god förmåga att leda och undervisa samt genom val

av innehåll och arbetssätt i bildundervisningen förebygga

problem, stödja elever med svårigheter och stimulera elever med

särskilda förutsättningar,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom

grundskolan, gymnasieskolan och vuxenundervisningen, om

verksamheter inom kultur- och informationsyrken samt om skolans

och arbetslivets beroende av varandra,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och övrig skolpersonal samt enskilda och

grupper knutna till skolans verksamhet,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv samt

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete samt tillgodogöra sig

forskning och konstnärligt utvecklingsarbete för att

kontinuerligt utveckla sitt yrkeskunnande.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar minst 120 poäng. ämnesstudierna omfattar

normalt minst 80 poäng. Den praktisk-pedagogiska delen av

utbildningen omfattar ca 40 poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

konstnärliga och vetenskapliga teorier som den studerande blivit

förtrogen med i ämnesstudier, metodik och pedagogik relateras

till erfarenheter av den skolförlagda delen av utbildningen.

Examensarbetet utförs inom den valda ämnesfördjupningen.

Praktik

För att erhålla bildlärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 poäng.

Musiklärarexamen

Mål

Den som avlägger musiklärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och färdigheter samt den kritiska skolning som behövs

för att som musiklärare kunna förverkliga målen för

musikundervisning inom nedan angivna yrkesområden.

 Utbildningen, som grundas på vetenskapligt och konstnärligt

förhållningssätt samt beprövad erfarenhet, skall genom studier i

musik, pedagogik och metodik samt praktik ge goda kunskaper om

och erfarenheter av

 * alla lärares gemensamma ansvar för att eleverna förvärvar

goda kunskaper och färdigheter och att aktivt medverka till

deras personliga utveckling

 * ett helhetsperspektiv på utveckling och inlärning, på kunskap

och färdigheter och på skolans alla uppgifter i samhället

 * planering, genomförande, utvärdering av det egna arbetet och

utvecklingsarbete i skolan samt beprövad förmåga att redovisa

kunskaper och uppnådda resultat på såväl svenska som minst ett

främmande språk

 * att leda och inspirera människor i alla åldrar att skapa och

utöva musik, aktivt lyssna på musik samt kunna belysa musiken

utifrån konstnärliga, historiska, sociologiska perspektiv ur

såväl nationell som internationell synvinkel

 * musikens betydelse för personlighetsutveckling samt kritisk

värdering av musik som kommunikationsmedel och som konstnärligt

uttryck

 * tillämpning av vetenskapliga teorier och metoder inom det

musikpedagogiska området samt förmåga att anlägga konstnärliga

perspektiv på kommande yrkesuppgifter.

Utbildningens inriktningar

Musiklärarexamen kan utfärdas med inriktning mot yrkesverksamhet

som musiklärare i förskola, grundskola, gymnasieskola,

vuxenundervisning respektive i kommunal musikskola och övrig

frivillig musikundervisning. Utbildning skall också genom

individuella val ge kunskaper och färdigheter för verksamhet

inom andra områden av musiklivet.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar 160 poäng. ämnesstudierna för musiklärare

för grund- och gymnasieskola omfattar minst 80 poäng. Den

praktisk-pedagogiska delen av utbildningen omfattar ca 40 poäng.

Utbildningen skall också förbereda för forskarutbildning.

Slöjdlärarexamen

Mål

Den som avlägger slöjdlärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och de färdigheter samt den kritiska skolning som

behövs för att som lärare i grundskolan, gymnasieskolan och i

vuxenundervisningen kunna arbeta för att förverkliga dessa

skolformers mål enligt gällande läroplaner samt medverka till

utveckling av skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper i

textilslöjd alternativt trä- och metallslöjd med en för aktuella

stadier och kommande undervisningsuppgifter avpassad avvägning

mellan

 * grundläggande kunskaps- och färdighetsstrukturer för skapande

tekniskt och praktiskt arbete

 * erfarenhet av att själv identifiera, planera, genomföra och

utvärdera olika uppgifter och problem

 * färdighet i att själv kunna framställa en produkt från idÂe

till färdigt resultat varvid material-, form-, sammansättnings-

och processfrågor skall kunna redovisas

 * förmåga att från kulturpolitiska utgångspunkter föra vidare

och utveckla kulturtraditioner och kulturarv

 * förmåga att tillämpa vetenskapliga och konstnärliga teorier

och beprövad erfarenhet i arbetet

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa övergripande problem som existensiella och etiska

frågor, miljöfrågor, internationella och interkulturella frågor

samt jämställdhetsfrågor etc.

 Detta innebär också att den studerande oavsett inriktning av

studierna skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling och inlärning, på kunskaper och färdigheter och på

skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt i målen för grundskolan,

gymnasie-skolan och vuxenundervisningen bearbeta de didaktiska

frågorna om vad som skall väljas ut som innehåll i

undervisningen, varför just detta innehåll bör väljas och hur

innehållet skall struktureras, organiseras och behandlas i

undervisningen beroende på årskurs, ämnen och elever,

 förvärvat en god förståelse för utvecklings- och

gruppsykologiska förhållanden baserad på både teoretiska

modeller och praktisk erfarenhet av vad som sker i olika

utvecklings-, inlärnings- och undervisningsprocesser samt

kunskap om hur elevernas olika förutsättningar, sociala och

kulturella bakgrund och könstillhörighet påverkar deras

möjligheter att förstå och tillgodogöra sig undervisningen,

 förvärvat en god förmåga att leda och undervisa samt en förmåga

att genom val av innehåll och arbetssätt i undervisningen

förebygga svårigheter, stödja elever med svårigheter och

stimulera elever med särskilda förutsättningar och att möta

olika slag av skolsvårigheter, funktionsstörningar och störda

sociala relationer inom klassen,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom

grundskolan, gymnasieskolan och vuxenundervisningen samt om

arbetslivet och om skolans och arbetslivets beroende av

varandra,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och annan personal inom och utom skolan,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv,

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete och att genom att

tillgodogöra sig forskning och andras utvecklingsarbete

kontinuerligt utveckla sitt yrkeskunnande.

Olika former av slöjdlärarexamen

 * inriktning på textilslöjd

 * inriktning på trä- och metallslöjd

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar minst 120 poäng. ämnesstudierna omfattar

normalt minst 80 poäng. Den praktisk-pedagogiska delen av

utbildningen omfattar ca 40 poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

vetenskapliga teorier som den studerande blivit förtrogen med i

ämnesstudier, metodik och pedagogik relateras till den

verklighet den studerande mött i den skolförlagda delen av

undervisningen.

Praktik

För att erhålla slöjdlärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 poäng.

Idrottslärarexamen

Mål

Den som avlägger idrottslärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och de färdigheter samt den kritiska skolning som

behövs för att som lärare i grundskolan, gymnasieskolan och i

vuxenundervisningen kunna arbeta för att förverkliga dessa

skolformers mål enligt gällande läroplaner samt medverka till

utveckling av skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper med en för

aktuella stadier och kommande undervisningsuppgifter avpassad

avvägning mellan

 * grundläggande kunskaps-/färdighetsstrukturer

 * erfarenhet av att själv identifiera, formulera och lösa

uppgifter och problem

 * färdighet i att använda olika kunskapsområdens centrala

begrepp

 * färdighet i att arbeta i och med vetenskapliga teorier samt

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa synsätt och förhållningssätt till övergripande frågor

som existentiella och etiska frågor, miljöfrågor,

internationella och interkulturella frågor etc.

 Detta innebär också att den studerande oavsett inriktning av

studierna skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling och inlärning, på kunskaper och färdigheter och på

skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt i målen för grundskolans,

gymnasie-skolan och vuxenundervisningen bearbeta de didaktiska

frågorna om vad som skall väljas ut som innehåll i

undervisningen, varför just detta innehåll bör väljas och hur

innehållet skall struktureras, organiseras och behandlas i

undervisningen beroende på årskurs, ämnen och elever,

 förvärvat en god förståelse för utvecklings- och

gruppsykologiska förhållanden baserad på både teoretiska

modeller och praktisk erfarenhet av vad som sker i olika

utvecklings-, inlärnings- och undervisningsprocesser samt

kunskap om hur elevernas olika förutsättningar, sociala och

kulturella bakgrund och könstillhörighet påverkar deras

möjligheter att förstå och tillgodogöra sig undervisningen,

 förvärvat en god förmåga att leda och undervisa samt en förmåga

att genom val av innehåll och arbetssätt i undervisningen

förebygga svårigheter, stödja elever med svårigheter och

stimulera elever med särskilda förutsättningar och att möta

olika slag av skolsvårigheter, funktionsstörningar och störda

relationer inom klassen,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom

grundskola, gymnasieskolan och vuxenundervisningen samt om

arbetslivet och om skolans och arbetslivets beroende av

varandra,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och annan personal inom och utom skolan,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv,

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete och att genom att

tillgodogöra sig forskning och andras utvecklingsarbete

kontinuerligt utveckla sitt yrkeskunnande.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar minst 120 poäng, varvid även etapper inom

forskarutbildning kan tillgodoräknas. ämnesstudierna omfattar

normalt minst 80 poäng i ämnet. Den praktisk-pedagogiska delen

av utbildningen omfattar ca 40 poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

vetenskapliga teorier som den studerande blivit förtrogen med i

ämnesstudier, metodik och pedagogik relateras till den

verklighet den studerande mött i den skolförlagda delen av

undervisningen.

Praktik

För att erhålla idrottslärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 poäng. En del av praktiken

bör ha förlagts till vuxenutbildningen.

Hushållslärarexamen

Mål

Den som avlägger hushållslärarexamen skall ha förvärvat de

kunskaper och de färdigheter samt den kritiska skolning som

behövs för att som lärare i grundskolan, gymnasieskolan och i

vuxenundervisningen kunna arbeta för att förverkliga dessa

skolformers mål enligt gällande läroplaner samt medverkan till

utveckling av skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat goda och

för kommande läraruppgifter relevanta ämneskunskaper inom kost,

miljö, konsumentekonomi och samlevnad med en för aktuella

stadier och kommande undervisningsuppgifter avpassad avvägning

mellan

 * grundläggande kunskaps- och färdighetsstrukturer,

 * erfarenheter av att själv identifiera, planera, genomföra och

utvärdera uppgifter och problem,

 * färdighet i att praktiskt kunna lösa de uppgifter som

vardagen kräver i hushållet,

 * förmåga att ur ett resurshushållsperspektiv kunna fatta

relevanta beslut om produktion och konsumtion i hushållet

 * förmåga att tillämpa vetenskapliga teorier och beprövad

erfarenhet i arbetet,

 * förmåga att utnyttja förvärvade kunskaper och färdigheter för

att belysa övergripande problem som existentiella och etiska

frågor, miljöfrågor, internationella och interkulturella frågor

samt jämställdhetsfrågor etc.

 Detta innebär också att den studerande oavsett inriktning av

studierna skall ha

 förvärvat ett helhetsperspektiv på barns och ungdomars

utveckling och inlärning, på kunskaper och färdigheter och på

skolans uppgifter i samhället,

 tränats i att med utgångspunkt i målen för grundskolan,

gymnasie-skolan och vuxenundervisningen bearbeta de didaktiska

frågorna om vad som skall väljas ut som innehåll i

undervisningen, varför just detta innehåll bör väljas och hur

innehållet skall struktureras, organiseras och behandlas i

undervisningen beroende på årskurs, ämnen och elever,

 förvärvat en god förståelse för utvecklings- och

gruppsykologiska förhållanden baserad på både teoretiska

modeller och praktisk erfarenhet av vad som sker i olika

utvecklings-, inlärnings- och undervisningsprocesser samt

kunskap om hur elevernas olika förutsättningar, sociala och

kulturella bakgrund och könstillhörighet påverkar deras

möjligheter att förstå och tillgodogöra sig undervisningen,

 förvärvat en god förmåga att leda och undervisa samt en förmåga

att genom val av innehåll och arbetssätt i undervisningen

förebygga svårigheter, stödja elever med svårigheter och

stimulera elever med särskilda förutsättningar och att möta

olika slag av skolsvårigheter, funktionsstörningar och störda

relationer inom klassen,

 förvärvat kunskap om målen och verksamhetsformerna inom

grundskola, gymnasieskolan och vuxenundervisningen samt om

arbetslivet och om skolans och arbetslivets beroende av

varandra,

 utvecklat den egna förmågan att delta i lagarbete och i övrigt

samarbete med lärare och annan personal inom och utom skolan,

 uppövat ett kritiskt och analytiskt förhållningssätt till

kunskap och undervisning och därmed ökat sin förmåga att

analysera skolarbetet ur läroplanens, elevernas och lärarens

perspektiv,

 tränats i att planera och utvärdera sin egen undervisning, att

aktivt delta i skolans utvecklingsarbete och att genom att

tillgodogöra sig forskning och andras utvecklingsarbete

kontinuerligt utveckla sitt yrkeskunnande.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar 120 poäng. ämnesstudierna omfattar normalt

80 poäng. Den praktisk-pedagogiska delen av utbildningen

omfattar, 40 poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort ett självständigt

examensarbete om minst 10 poäng. I detta examensarbete skall

vetenskapliga teorier som den studerande blivit förtrogen med i

ämnesstudier. metodik och pedagogik relateras till den

verklighet den studerande mött i den skolförlagda delen av

undervisningen.

Praktik

För att erhålla hushållslärarexamen skall den studerande ha

fullgjort handledd praktik om ca 20 poäng.

Barn- och ungdomspedagogisk examen

Den som avlägger barn- och ungdomspedagogisk examen skall ha

förvärvat de kunskaper och färdigheter samt den kritiska

skolning som behövs för att som förskollärare eller

fritidspedagog aktivt kunna förverkliga målen för socialtjänsten

samt medverka till att utveckla innehållet i och formerna för

olika former av barnomsorg, skolbarnomsorg och

fritidsverksamhet.

 * Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat kunskaper

om barns och ungdomars fysiska, emotionella och kognitiva

utveckling samt socialisation i samhället.

 * Utifrån teoretiska modeller för och praktisk erfarenhet av

vad som sker i utvecklingsprocesser och i olika former av

gruppaktivitet skall den studerande ha tillägnat sig ett

helhetsperspektiv på hur barns olika bakgrund och

förutsättningar påverkar deras reaktioner och utveckling.

 * Den studerande skall även ha förvärvat kunskaper om barn med

behov av särskilt stöd, deras förutsättningar och villkor samt

hur man inom socialtjänst och skola bör arbeta med dessa barn.

 Den studerande skall också

 genom teoretiska studier ha utvecklat en god förmåga att

planera, genomföra, utvärdera och utveckla arbete med barn i

grupp,

 på olika sätt ha utvecklat den egna förmågan att delta i

lagarbete och i övrigt samarbete med andra människor inom och

utanför socialtjänsten och skolan,

 genom egen färdighetsträning i muntlig och skriftlig

framställning, i bild och form, i musik och i rörelse samt i

pedagogiskt drama ha utvecklat sin kommunikativa förmåga samt

 genom därtill avpassade ämnesstudier ha fördjupat sin sociala

och naturvetenskapliga omvärldsorientering.

Inriktningar av barn- och ungdomspedagogisk examen

Barn- och ungdomspedagogisk examen kan utfärdas med inriktning

mot arbete som förskollärare och för inriktning mot arbete som

fritidspedagog.

 Inom båda inriktningarna kan examen utfärdas för en variant för

tvåspråkiga studerande som utöver inriktningens allmänna

kompetens också ger kompetens att utöva hemspråksverksamhet inom

barn- och skolbarnomsorgen.

Utbildningens längd

Utbildningen omfattar minst 100 poäng. För studerande med vissa

förkunskaper kan utbildningen avkortas till 80 poäng eller 50

poäng.

Fördjupningskrav

Den studerande skall ha fullgjort minst ett självständigt

specialarbete om minst 5 poäng som anknyter till den kommande

yrkesverksamheten.

Praktik

För att erhålla barn- och ungdomspedagogisk examen skall den

studerande ha fullgjort handledd praktik om ca 25 veckor eller

förvärvat motsvarande praktisk erfarenhet.

Specialpedagogexamen

Mål

Den som avlägger specialpedagogexamen skall ha förvärvat sådana

kunskaper och färdigheter som behövs för att inom barnomsorg,

skola och utbildning aktivt kunna verka för att barn och

ungdomar med komplicerade inlärningssvårigheter kan erbjudas en

verksamhet som ligger i linje med de mål som uppställts för

dessa verksamheter samt kunna medverka till en utveckling av

skolans hela verksamhet.

 Detta innebär att den studerande skall ha förvärvat kunskaper

om förutsättningar och hinder för barns och ungdomars fysiska,

sociala, emotionella, språkliga och kognitiva utveckling och hur

en förändringsprocess kan starta genom undervisning.

 De fördjupade kunskaperna från dessa olika ämnesområden skall

ha bearbetats på ett sådant sätt att den studerande har en

handlingsberedskap för att arbeta medvetet med individens

svårigheter i ett pedagogiskt sammanhang med utgångspunkt i

individens starka sidor.

 Vidare skall den studerande ha fått sådana kunskaper och

erfarenheter att de kan arbeta som handledare, vägledare och

rådgivare i pedagogiska frågor för föräldrar och personal inom

barnomsorg, skola och utbildning. Den studerande skall ha fått

sådana kunskaper och färdigheter att han kan arbeta såväl på

individ-, relations- som organisationsnivå. Detta förutsätter en

beredskap att kunna gå in i ett arbete tillsammans med andra

vuxna inom och utom respektive verksamhetsområde.

 Genom verksamhetsförlagd del av utbildningen skall den

studerande ha tillägnat sig sådana erfarenheter och ett

praktiskt kunnande av analys av elevers behov och skolsituation

att han tillsammans med övrig personal, berörd elev och dennes

föräldrar kan utforma underlag för och genomföra en pedagogisk

handlingsplan (åtgärdsprogram).

 De studerande som genomgått specialiseringar som riktar sig mot

elever med handikapp skall ha tyngdpunkten i sin utbildning på

respektive handikappområde och skall dessutom ha särskilt

fördjupade kunskaper som berör stödjande arbete till familjer i

kris, sorgearbete etc.

 De studerande skall dessutom ha utvecklat goda kunskaper om:

 * barn med tidiga sociala och psykiska störningar och vad som

skiljer dem från en naturlig variation av olikheter i utveckling

 * språkutveckling belyst utifrån sociologiska, psykologiska,

pedagogiska och lingvistiska aspekter

 * vilka konsekvenser olika hinder för utveckling och inlärning

får för individens identitetsutveckling

 * barns och ungdomars villkor i dagens mångkulturella och

föränderliga samhälle

 * grupprocesser med tonvikt på kommunikation - samspel och

attityder - värderingar

 * analyser av komplicerade inlärningssituationer bl.a. elever

med tidiga störningar, försenad tal- och språkutveckling, läs-

och skrivsvårigheter, specifika svårigheter i matematik

 * datoranvändning för elever med svårigheter eller handikapp

 * betydelsen av respekt för individens integritet

 * vad som skiljer den grundläggande specialpedagogiska

kompetens som alla lärare behöver från en fördjupad

specialpedagogisk kompetens.

Specialiseringar

Den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen har fyra

specialiseringar. Varje specialisering har inriktningar mot

barnomsorg, skola och vuxenutbildning. Utbildningen kan dock

delvis anordnas gemensamt.

Komplicerad inlärningssituation

De studerande som genomgått specialiseringen skall ha förvärvat

kompetens för arbete med elever med komplicerade sociala och

känslomässiga utvecklingsproblem, elever med s.k. jagstörning

eller tidig störning. De skall ha kompetens för arbete med

elever med komplicerade inlärningssituationer i form av uttalade

inlärningssvårigheter t.ex. koncentrationssvårigheter,

relationsstörningar, läs- och skrivsvårigheter,

matematiksvårigheter och allvarliga tal- och språksvårigheter.

Specialiseringen skall även kunna ge kompetens för arbete med

grundsärskolans elever.

Utvecklingsstörning

De studerande som genomgått specialiseringen skall ha förvärvat

kompetens för arbete inom särskolan med särskild tyngdpunkt på

särskolans träningsskola, yrkesträning och verksamhetsträning.

De skall ha utvecklat kompetens rörande elever på tidig

utvecklingsnivå, stora psykiska särdrag, autism och liknande

utvecklingsproblem eller andra jagstörningar. Vidare skall de ha

förvärvat kunskap om flerhandikapp och alternativa

kommunikationsformer.

Döv- och hörselhandikapp

De studerande som genomgått specialiseringen skall ha förvärvat

sådan kompetens att de kan undervisa döva och hörselskadade.

Därvid skall de ha fått kompetens som rör tvåspråkighet,

språkuppbyggnad och språkutveckling. Vidare skall de ha

förvärvat kunskap om sociala och känslomässiga

utvecklingsproblem med fokus på tidiga störningar.

Synhandikapp

De studerande som genomgått specialiseringen skall ha förvärvat

sådan kompetens att de kan undervisa blinda och synskadade.

Vidare skall de ha förvärvat kunskap om sociala och

känslomässiga utvecklingsproblem med fokus på tidiga störningar.

Utbildningens längd

Utbildningen för komplicerad inlärningssituation omfattar 60

poäng för verksamheten i grundskola och bland vuxna, 40 poäng

för verksamheten inom barnomsorg och i gymnasieskola. övriga

specialiseringar omfattar 60 poäng.

 Ytterligare påbyggnadsutbildningar om 5-40 poäng anordnas för

särskilda utbildningsbehov.

Innehåll

Propositionen om lärarutbildning m.m.

1

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 13 februari 1992 3

1 Inledning 3

2 Dagens lärarutbildningar 5

3 Skolpolitiska utgångspunkter för lärarutbildningen

6

4 Förändringar inom högskolan 10

 4.1 Avskaffandet av linjesystemet

11

 4.2 Fria universitet och

högskolor -

 utbildningsdepartementets promemoria (Ds 1992:1)

11

5 Lärarutbildningen och läraryrket 12

 5.1 Skärpta krav på

lärarutbildningen och övriga krav

 på läraryrket 12

 5.2 Grundskollärarutbildning

19

 5.2.1 Grundskollärarutbildning med

inriktning

 mot årskurserna 1-7 21

 5.2.2 Ny grundskollärarutbildning med

inriktning

 mot årskurserna 4-9 22

 5.3 Gymnasielärarutbildning

25

 5.4 Lärarutbildning för

grundläggande

 vuxenutbildning och i svenska för invandrare

29

 5.5 Specialpedagogisk

påbyggnadsutbildning 30

 5.6 Studie- och yrkesorientering

34

 5.7 Barn- och ungdomspedagogiska

utbildningar 34

6 Fortbildning av lärare 35

7 Rektorsutbildning 38

8 Forskning och forskningsanknytning

40

9 Högskolan för lärarutbildning i Stockholm

41

10 Lantmäteriutbildning 45

11 Hemställan 47

12 Anslagsfrågor för budgetåret 1992/93

48

13 Beslut 62

Bilaga 1 Förslag till framtida examina

63

Bilaga 2 Examensbeskrivningar

64