Regeringens proposition

 1993/94:69

 Sjöfartspolitiska åtgärder

 Regeringen överlämnar denna proposition till

 riksdagen.

 Stockholm den 7 oktober 1993

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen läggs fram förslag till ett

 särskilt statsbidrag till svenska handelsfartyg som

 huvudsakligen går i fjärrfart. Bidraget består i

 dels återbetalning av inbetald sjömansskatt, dels

 ett bidrag för sociala avgifter om 29 000 kronor.

 Bidraget är beräknat per kalenderår och

 helårsanställd sjöman. Kostnaden för bidraget

 beräknas till ca 400 miljoner kronor per år.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 2 Bakgrund

 3 Redovisning av vidtagna åtgärder

 4 Förslag till sjöfartspolitiska åtgärder

 5 Anslagsfrågor och administration

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 1993-10-07.

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 1. godkänner regeringens förslag till inriktning av

 framtida sjöfartspolitiska åtgärder avseende

 svenska handelsfartyg i fjärrfart,

 2. till Bidrag till svenska rederier på

 tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret

 1993/94 under sjätte huvudtiteln anvisar ett

 förslagsanslag på 310 000 000 kronor.

 2 Bakgrund

 I den av riksdagen godkända propositionen (prop.

 1992/93:128, bet. 1992/93:TU12, rskr. 1992/93:153)

 om vissa sjöfartspolitiska åtgärder, redovisades

 läget och utvecklingen inom den svenska sjöfarten.

 Riksdagens beslut innebar att, i avvaktan på ett

 slutligt ställningstagande till den framtida

 sjöfartspolitiken, det för budgetåret 1992/93

 infördes ett särskilt statsbidrag för svenska

 handelsfartyg som huvudsakligen går i fjärrfart.

 Riksdagsbeslutet innebar också att kravet på

 anställningstillstånd för utländska medborgare

 slopades för fartyg i fjärrfart.

 Statsbidraget bestod i dels återbetalning av

 inbetald sjömansskatt, dels ett bidrag för sociala

 avgifter. Bidraget beräknades per kalenderår och

 helårsanställd sjöman. Kostnaden för stödet

 beräknades till 450 miljoner kronor. För budgetåret

 1992/93 anvisades 360 miljoner kronor för detta

 ändamål. Resterande ca 90 miljoner kronor belastar

 budgetåret 1993/94 då bidraget för sociala avgifter

 utbetalas i efterhand. Riksdagen anvisade dessa

 medel för budgetåret 1993/94 under förslagsanslaget

 Bidrag till svenska rederier (prop. 1992/93:100

 bil. 7, bet. 1992/93:TU18, rskr. 1992/93:244).

 Av propositionen om vissa sjöfartspolitiska

 åtgärder framgår att en förutsättning för ett

 förslag från regeringens sida om en långsiktig

 lösning av den svenska fjärrsjöfartens problem är

 att förutsättningar skapats för en utvecklad svensk

 sjöfart. Dessa förutsättningar är beroende av

 resultatet av beslutade åtgärder till följd av en

 överenskommelse mellan sjöarbetsmarknadens parter

 om kostnadssänkande åtgärder för de svenska

 fartygen i fjärrfart. I propositionen förordades

 att en utvärdering av resultatet skulle ske före

 halvårsskiftet 1993.

 Begreppet fjärrfart definieras i lagen (1958:295)

 om sjömansskatt. Det täcker all fart utom närfart

 och inre fart. Närfart omfattar linjefart (dvs.

 tidtabellsbunden fart) mellan svenska hamnar

 utanför öppen kust eller utomskärs vid kusterna,

 samt linjefart mellan svensk och utländsk hamn

 eller mellan utländska hamnar, dock inte linjefart

 bortom linjen

 Hanstholm*Lindenäs eller bortom Cuxhaven. Inre fart

 är trafik inom landet eller inomskärs vid kusterna

 eller i Kalmarsund.

 De senaste årens utveckling för antalet

 stödberättigade fartyg, dvs. fartyg som

 huvudsakligen går i fjärrfart, är följande.

 Tabell 1. Antalet stödberättigade fartyg i svenska

 handelsflottan

 Tidpunkt Antal

 1990-12-31 240

 1991-12-31 255

 1992-12-31 235

 1993-06-30 214

 Antalet anställda ombord på de stödberättigade

 fartygen uppgår till ca 11 000. Omräknat till

 helårsanställda sjömän motsvarar antalet drygt

 6 000. De senaste årens utveckling är följande.

 Tabell 2. Antalet helårsanställningar i

 stödberättigade fartyg

 KvalifikationsårAntal

 1990 6 200

 1991 6 400

 1992 6 100

 3 Redovisning av vidtagna åtgärder

 I oktober 1992 träffades en överenskommelse mellan

 parterna på sjöarbetsmarknaden, dvs. Sveriges

 Redareförening, Svenska Sjöfolksförbundet, Sveriges

 Fartygsbefälsförening och Svenska Maskinbefäls-

 förbundet, om kostnadsbesparingar och

 rationaliseringar i syfte att stärka den

 svenskflaggade sjöfarten.

 Enligt parterna skulle ekonomiska åtgärder från

 statens sida bestående av skattebefrielse och en

 reducering av sociala avgifter med 18 procenten-

 heter tillsammans med parternas egna åtgärder

 innebära en sammanlagd kostnadsreduktion på ca

 40 %. Enligt de beräkningar som gjordes i den

 följande sjöfartspolitiska propositionen hösten

 1992 skulle parternas kostnadsbesparingar då uppgå

 till ca 15 %. Utfallet skulle dock med nödvändighet

 variera mellan olika typer av sjöfart och fartyg.

 I överenskommelsen angavs exempel på insatser för

 att sänka kostnaderna ombord.

 Befälsorganisationerna var beredda att diskutera

 borttagande av arbetstidsregler och vissa

 ersättningar, se över bemanningsreglerna och även

 överväga bemanningsreducering samt utveckla och

 rationalisera arbetsuppgifter i

 ombordorganisationen. Redareföreningen och

 Sjöfolksförbundet angav att man förhandlade om ett

 ramavtal där frågan om reduktion av bemanningen

 diskuterades som kostnadsbesparande åtgärder.

 Parterna har under våren och sommaren 1993

 redovisat följande resultat.

 Sjöfolksförbundet har redovisat att man träffat

 avtal med 12 rederier, för sammanlagt 73 fartyg, om

 kostnadsbesparingar i huvudsak genom

 bemanningsreduceringar avseende förbundets

 medlemmar. Enligt parternas gemensamma uppfattning

 innebär avtalen kostnadssänkningar om minst, i

 många fall mer än, 15 % avseende sjöfolkets del av

 driftskostnaderna.

 Flertalet avtal har träffats enligt ett ramavtal

 kallat Europaavtalet. I detta avtal ingår även en

 överenskommelse om att förhandla om avtal om

 kompetenshöjande utbildning för de ombordanställda.

 Vidare innebär ett avtal mellan Sjöfolksförbundet

 och rederiet Bylock & Nordsjöfrakt AB att sju

 fartyg övergår till svensk flagg.

 Sveriges Fartygsbefälsförening och Svenska

 Maskinbefälsförbundet har i en gemensam skrivelse

 redovisat följande åtgärder.

 De åtgärder som vidtagits på central nivå är

 bl.a. att befälsorganisationerna har träffat en

 överenskommelse med Redareföreningen om att minska

 kostnadsersättning och traktamentsbelopp med knappt

 2 % och att man accepterat att ingen avgift skall

 tas ut till Sjöfartens Arbetsmiljöstiftelse för

 åren 1993 och 1994.

 Befälsorganisationerna har träffat s.k.

 enhetslöneavtal med ett antal enskilda rederier som

 ger stor flexibilitet vad avser förläggning och

 uttag av arbetstid.

 Befälsorganisationerna har vidare fört

 diskussioner med enskilda rederier om

 bemanningsreduceringar på befälssidan. Vissa

 bemanningsminskningar har därigenom kunnat ske.

 Befälsorganisationerna anser dock att flera fartyg

 redan i dag är snävt bemannade och att rationa-

 liseringar har skett i tidigare skeden. Man påpekar

 också att Sjöfolksförbundets avtal med rederier om

 bemanningsreduceringar ökar arbetsbördan för

 befälsorganisationernas medlemmar.

 Befälsorganisationerna noterar också att

 shipboard management införts hos flera rederier

 vilket avser avlasta arbetsuppgifter hos

 landadministrationen.

 Sammanfattningsvis anser befälsorganisationerna

 att det bör finnas förutsättningar för regeringen

 att utforma en mer långsiktig sjöfartspolitik.

 Vidare har en uppgörelse mellan

 Maskinbefälsförbundet och rederiet Bylock &

 Nordsjöfrakt AB redovisats. Uppgörelsen innebär

 bl.a. bemanningsreduceringar i fyra av rederiets

 fartyg. Parterna har också enats om att förhandla

 fram enhetslöner för maskinbefälen i fartygen,

 vilket innebär en flexiblare arbetstidsreglering.

 Parterna är vidare överens om att ytterligare

 rationaliseringsåtgärder för närvarande inte är

 möjliga inom Maskinbefälsförbundets område.

 Fartygsbefälsföreningen har vid senare tillfälle

 lämnat en redovisning med förteckning över rederier

 och fartyg som omfattas av enhetslöneavtal samt

 förteckning över fartyg och rederier som omfattas

 av avtal om utökad ordinarie arbetstid för styrmän.

 Fartygsbefälsföreningen har också meddelat att man

 godkänt en provverksamhet under sex månader med en

 minskning av antalet styrmän från tre till två

 avseende två fartyg i Bylock & Nordsjöfrakt AB.

 Sveriges Redareförening har redovisat att man på

 central nivå arbetar med ett nytt storsjöavtal som

 bl.a. ger möjlighet till anpassning av arbetstider

 och semesterbestämmelser. Bedömningen är att dessa

 åtgärder skulle kunna ge en central

 kostnadsreduktion på i genomsnitt ca 7 %. Detta

 förutsätter dock att befälhavaren skall kunna gå

 vakt. Befälsorganisationerna har emellertid avvisat

 Redareföreningens förslag, men förhandlingarna om

 ett avtal fortsätter.

 Vidare arbetar Redareföreningen med en översyn av

 minimibemanning i syfte att kunna minska antalet

 befattningar ombord. Detta sker i samarbete med

 Sjöfartsverket.

 På lokal nivå hänvisas till de avtal som träffats

 mellan rederier och Sjöfolksförbundet.

 Redareföreningen nämner dock att för stora oceangå-

 ende tank- och bulkfartyg har rationaliseringar

 redan drivits så långt att det inte finns några

 egentliga besparingar kvar att göra. För dessa

 fartyg är skillnaden mellan svenska avtalsvillkor

 och internationella avtalsvillkor för stora för att

 fartygen på lång sikt skall kunna fortsätta gå

 under svensk flagg.

 Sammanfattningsvis anser Redareföreningen att de

 centrala och lokala ansträngningar som nu har

 gjorts har lett en bra bit på vägen mot det

 uppsatta sparmålet och att regeringen därför bör

 anse att förutsättningar skapats för en utvecklad

 svensk sjöfart. Statliga stödåtgärder är dock även

 i fortsättningen nödvändiga för svensk sjöfarts

 överlevnad.

 4 Förslag till sjöfartspolitiska åtgärder

 Skälen för regeringens förslag: Alltsedan mitten

 av 1970-talet har de sjöfartspolitiska

 frågeställningarna stått på den politiska

 dagordningen. Den uppenbara orsaken till detta har

 varit att sjöfart under svensk flagg inte kunnat

 hävda sig i den mycket hårda internationella

 konkurrensen.

 Näringens utveckling har därmed blivit intimt

 sammankopplad med omfattningen av statliga

 stödinsatser.

 Erfarenheterna från tidigare år visar att

 statliga stödinsatser medverkat till att bromsa upp

 samt också under viss tid kunnat vända en mångårig

 negativ utveckling. Det har samtidigt stått klart

 att statliga stödinsatser inte kan utgöra den enda

 eller avgörande drivkraften för svensk sjöfarts

 överlevnad eller utveckling. Detta har också varit

 utgångspunkten för regeringens arbete med de

 sjöfartspolitiska frågorna.

 Förutsättningarna för att etablera en alternativ

 sjöfartspolitik uppbyggd på samma principer som

 bl.a. den i Danmark har analyserats och även

 redovisats i en särskild promemoria. Nödvändiga

 förändringar för en sådan politik, särskilt på

 arbetsrättens område, har emellertid inte fått ett

 nödvändigt samlande stöd för att kunna läggas till

 grund för en långsiktig sjöfartspolitik.

 Sjöarbetsmarknadens parters egen bedömning att

 nödvändiga rationaliseringar skulle kunna

 genomföras på svenska fartyg och tillsammans med

 statliga stödinsatser förbättra konkurrenskraften

 föranledde regeringen att föreslå riksdagen ett

 temporärt rederistöd på ett år. Överenskommelsen om

 rationaliseringar mellan sjöarbetsmarknadens parter

 blev därmed ett avgörande dokument för beslutet.

 Regeringen uttalade samtidigt att om det vid en

 utvärdering, efter det att parterna haft rimlig tid

 på sig för att genomföra åtgärderna, visar sig att

 förutsättningar skapats för en utvecklad svensk

 sjöfart, är regeringen beredd att återkomma med

 förslag om en mer permanent insats från statens

 sida.

 Parterna har under våren i olika omgångar och så

 sent som helt nyligen redovisat vilka åtgärder som

 vidtagits inom ramen för överenskommelsen. Parterna

 bedömde själva att de tillsammans med statliga

 insatser skulle kunna minska bemanningskostnaderna

 med ca 40 %.

 Riktmärket för parternas åtgärder blev en

 kostnadsbesparing på ca 15 %. Det sades emellertid

 redan från början att utfallet med nödvändighet

 måste få variera från fartyg till fartyg.

 Det som hittills redovisats är av något skiftande

 karaktär, alltifrån ett färdigt avtal till

 försöksverksamhet med färre antal styrmän ombord på

 vissa fartyg. Vidare görs hänvisningar till

 fortsatta förhandlingar om möjligheten till

 reduktion av antalet styrmän också på andra fartyg

 och om enhetslöner.

 Svenska Sjöfolksförbundet har redovisat ett

 konkret avtal, det s.k. Europaavtalet, som medför

 betydande kostnadsbesparingar på manskapssidan.

 Enighet råder om att kostnadsbesparingarna uppgår

 till minst, i flera fall mer än, 15 %. Vidare

 innebär Europaavtalet att kompetenshöjande

 utbildning för de ombordanställda eftersträvas.

 Då befälslönerna utgör en betydande del av

 bemanningskostnaderna, i storleksordningen 60 %,

 blir också rationaliseringar inom detta område be-

 tydelsefulla. På maskinbefälssidan har bemannings-

 reduceringar och andra kostnadsbesparingar skett,

 men inte i någon större omfattning. Detta bör dock

 ses mot bakgrunden av att maskinbe-

 fälsbefattningarna i fartygen är få. På

 fartygsbefälssidan är det mest konkreta som

 redovisats provverksamheten med två styrmän på två

 fartyg under sex månader. Avtalen om enhetslöner

 och utökad ordinarie arbetstid har i de flesta fall

 träffats innan överenskommelsen kom till och

 innebär därför få nya besparingar. I övrigt knyts

 intresset till fortsatta förhandlingar som förs om

 enhetslöner och om möjligheten att minska antalet

 befäl också på andra fartyg.

 Det finns, som redan framhållits, således en klar

 obalans i det material som nu redovisats till

 regeringen. Den obalansen kan i allt väsentligt

 härledas till Fartygsbefälsföreningens

 avtalsområde.

 Regeringen kan konstatera att det material som nu

 redovisats sammantaget inte utgör den entydiga

 grund som skulle visa att förutsättningar skapats

 för en utvecklad svensk sjöfart. Avgörande steg har

 dock ändå tagits från parternas sida som ger

 anledning att tro att en process har inletts med

 inriktningen att stärka konkurrenskraften genom

 rationaliseringar. Svensk sjöfart har ett betydande

 kunskapskapital att ta av. Det finns vidare en

 stark livskraft inom många rederier som med de

 rätta förutsättningarna i övrigt borde kunna utgöra

 en sund bas för utvecklingen av svensk

 sjöfartsnäring.

 Kostnadsgapet jämfört med internationella

 konkurrenter är emellertid ett avgörande handikapp.

 Den överenskommelse som slöts mellan sjöarbets-

 marknadens parter har tillmätts betydelse för

 regeringens ställningstagande till en långsiktig

 sjöfartspolitik. Innebörden är dock vidare än så.

 Den process som nu lett fram till vissa

 kostnadsbesparingar måste gå vidare och i andra

 delar fullföljas. Det är viktigt att samtliga

 parter fullgör sin del av överenskommelsen. Det är

 också viktigt att parterna medverkar till att fullt

 ut utnyttja de möjligheter som kan uppstå till

 fortsatta rationaliseringar.

 Fartygsbefälsföreningens fortsatta förhandlingar

 med Redareföreningen blir i det sammanhanget av

 strategisk betydelse.

 Regeringen anser att det finns sådana

 förutsättningar redovisade för att föreslå

 fortsatta statliga insatser i form av rederistöd.

 Regeringen finner inte anledning att ändra systemet

 med återbetalning av sjömansskatt samt en reduktion

 av socialavgifterna med 18 procentenheter, vilket

 motsvarar ett bidrag på 29 000 kronor per år och

 helårsanställd sjöman på fartyg i fjärrfart.

 Kvalifikationstiden för det nya rederistödet bör

 omfatta tiden fr.o.m. den 1 juli 1993 och utbetalas

 efter samma principer som tidigare rederistöd.

 Ett statligt ekonomiskt stöd inom ramen för en

 långsiktig sjöfartspolitik måste emellertid ha sin

 utgångspunkt i den överenskommelse parterna

 träffade hösten 1992. Överenskommelsen har hittills

 inte uppfyllts fullt ut av samtliga parter.

 Långsiktigheten i det statliga stödet kan därför

 inte göras oberoende av de åtgärder parterna själva

 kan åstadkomma för att pressa

 bemanningskostnaderna. Regeringen fäster därvid

 stort avseende vid att rationaliseringsarbetet

 fortsätter. Om detta avstannar faller en viktig

 förutsättning för svensk sjöfarts överlevnad och

 fortsatt statligt stöd blir då mer eller mindre

 utan mening.

 För att få möjligheter till uppföljning av

 överenskommelsen från statens sida bör en årlig

 redovisning lämnas till regeringen över hur

 bemanningskostnaderna för fartygen utvecklas. I en

 sådan redovisning bör även en uppdelning i

 manskapskostnader och befälskostnader göras.

 Underlaget för en sådan redovisning skall lämnas av

 rederierna i samband med ansökan om bidrag för

 reduktion av de sociala kostnaderna som lämnas in

 till Nämnden för rederistöd under våren varje år.

 Det bör sedan ankomma på nämnden att redovisa ett

 underlag för regeringen i samband med att

 anslagsframställningen lämnas in. Om kostn-

 adsutvecklingen visar sig gå i en riktning som

 klart avviker från överenskommelsen hösten 1992,

 bör detta också kunna medföra en omprövning av

 statens insatser på det sjöfartspolitiska området.

 När det gäller underlag inför beredningen av

 anslaget för rederistöd för budgetåret 1994/95

 kommer Kommunikationsdepartementet att begära in en

 redovisning av parterna om vad som åstadkommits

 inom ramen för överenskommelsen efter det att

 parterna lämnade in sina rapporter till regeringen.

 Redovisningen bör lämnas senast vid mitten av

 november i år. Därigenom får regeringen möjlighet

 att värdera det fortsatta rationaliseringsarbetet

 inom näringen.

 I det fall det bedöms finnas möjligheter till

 rationaliseringar ombord på de enskilda fartygen

 och dessa inte genomförs bör detta också föranleda

 överväganden i fråga om det statliga stödet.

 Nämnden för rederistöd bör vid sin behandling av

 frågan om statligt stöd för sådana fartyg inhämta

 ett yttrande från Sjöfartsverket. Om Sjöfartsverket

 anser att fartyget skulle kunna handhas med ett

 färre antal ombordanställda bör också denna mini-

 mibemanning vara utgångspunkten vid beräkning av

 bidraget för reduktionen av sociala avgifter. Dessa

 överväganden bör nämnden göra i fråga om bidrag

 fr.o.m. innevarande budgetår, dvs. för andra

 hälften av kvalifikationsåret 1993 och framåt.

 I sammanhanget är det av vikt att inte den

 aktuella lagstiftningen sätter hinder i vägen för

 ett ändamålsenligt rationaliseringsarbete.

 Sjöarbetstidslagen har kommit i fokus i det

 sammanhanget. Med sjösäkerheten som en självklar

 utgångspunkt är det önskvärt om den ansvariga

 sjösäkerhetsmyndigheten kan besluta i ärenden om

 minimibemanning med en större grad av flexibilitet.

 Regeringen kommer därför att ta initiativ till en

 översyn av sjöarbetstidslagens bestämmelser.

 Som regeringen framhöll i 1992 års

 sjöfartspolitiska proposition torde de

 sjöfartspolitiska åtgärder som nu föreslås vara

 förenliga med EES-avtalet. Regeringen gör denna

 bedömning mot bakgrund av att likartade regler om

 statsstöd finns i Romfördraget och att likartade

 ordningar förekommer i ett antal EG-stater samt att

 EG-kommissionen i flera sjöfartspolitiska dokument

 föreslagit åtgärder av den typ som regeringens

 förslag nu innehåller.

 I 1992 års sjöfartspolitiska proposition

 aviserades ett ställningstagande till frågan om

 undantag från ATP-systemet för utländska sjömän som

 är anställda ombord på svenska fartyg i fjärrfart.

 Regeringens bedömning är att det inte nu är

 aktuellt att föreslå någon ändring av ATP-systemet

 i detta avseende.

 5 Anslagsfrågor och administration

 Skälen för regeringens bedömning: Det

 förutvarande stödet till svenska rederier upphörde

 vid utgången av juni 1993 (prop. 1992/93:128, bet.

 1992/93:TU12, rskr. 1992/93:153).

 Nämnden för rederistöd har redovisat att för

 budgetåret 1992/93 har 232 miljoner kronor

 utbetalats som bidrag till kostnader för

 socialavgifter avseende kvalifikationsåret 1992

 samt 226 miljoner kronor i bidrag till kostnader

 för sjömansskatt avseende kvalifikationsåret 1992

 samt första terminen 1993.

 Nämnden för rederistöd har vidare, mot bakgrund

 av att antalet stödberättigade fartyg har minskat

 något, uppskattat kostnaderna för ett stöd enligt

 tidigare konstruktion till ca 450 miljoner kronor

 per år.

 Genom beslutet att reducera bidraget för

 socialavgifter per helårsanställd sjöman från

 38 000 kronor till 29 000 kronor fr.o.m. kvalifika-

 tionsåret 1993 kommer kostnaderna för stödet att

 minska. Regeringen uppskattar kostnaderna till ca

 400 miljoner kronor per år under förutsättning att

 antalet stödberättigade fartyg inte förändras i

 större utsträckning.

 Bidraget för sociala avgifter betalas ut i

 efterhand. Under anslaget Bidrag till svenska

 rederier har därför riksdagen för innevarande

 budgetår anvisat 90 miljoner kronor för bidrag till

 sociala avgifter avseende perioden 1 januari *

 30 juni 1993. Av samma skäl kommer ca 90 miljoner

 kronor av det nu föreslagna bidraget att behövas

 under nästkommande budgetår. Detta innebär att det

 tillkommande medelsbehovet för innevarande budgetår

 kan beräknas till ca 310 miljoner kronor.

 Regeringen avser att återkomma i budgetproposi-

 tionen när det gäller medelsbehovet för budgetåret

 1994/95.

 Bidraget till svenska rederier bör som tidigare

 administreras av Nämnden för rederistöd.

 Kommunikationsdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

 7 oktober 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

 Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

 Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:69

 Sjöfartspolitiska åtgärder.