Regeringens proposition

1999/2000:126

En ny tullag

Prop.

1999/2000:126

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Malmö den 18 maj 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till en ny tullag. Den nuvarande tullagen

(1994:1550) trädde i kraft den 1 januari 1995, i samband med att Sverige

blev medlem i EU. Lagen tillkom under stor tidspress och endast de

ändringar som bedömdes vara nödvändiga inför medlemskapet gjordes.

Eftersom det fanns behov av en översyn av bl.a. tullagen tillsatte

regeringen under 1997 en utredning, Tullagsutredningen, som fick i

uppdrag att göra en översyn av den del av den svenska tullagstiftningen

som faller inom Finansdepartementets ansvarsområde. Det förslag till ny

tullag som presenteras i denna proposition bygger på Tullagsutredningens

förslag.

Sedan Sverige blev medlem i EU finns de primära föreskrifterna på

tullområdet i EG:s regelverk. Den svenska tullagstiftningen utgör ett

komplement till EG-rätten. Det är därför viktigt att kopplingen mellan de

EG-rättsliga reglerna och tullagen framgår tydligt. Därför innehåller den

föreslagna nya tullagen tydligare hänvisningar till de EG-rättsliga

reglerna.

För att underlätta en smidig och mer flexibel tillämpning av

bestämmelserna om tullklarering föreslås att Tullverket får befogenhet

att meddela föreskrifter om tidsfristen för inlämnande av kompletterande

tulldeklarationer och utfärdande av tullräkningar.

De kontrollbestämmelser som ger Tullverket befogenheter som kan

innebära intrång i enskilds grundläggande fri- och rättigheter har samlats

i den föreslagna lagen; i dag finns sådana bestämmelser även i

tullförordningen. Det föreslås också en generell proportiona-

litetsbestämmelse samt en bestämmelse som anger ramarna för

tjänstemans rätt att använda våld och tvång som skall gälla alla

kontrollåtgärder som vidtas med stöd av lagen. Vidare har

bestämmelserna i lagen (1994:1552) om tullkontroll av varumärkes-

intrång m.m. tagits in i den föreslagna tullagen. Det föreslås också att

dessa bestämmelser skall kompletteras med bestämmelser om bl.a.

ansvaret för Tullverkets kostnader för förstöring av varor, möjlighet för

Tullverket att utfärda föreskrifter samt rättighetsinnehavarens eko-

nomiska ansvar för skada på varuprov vid inspektion och möjlighet för

Tullverket att kräva säkerhet innan varuprov lämnas ut för inspektion.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Lagtext 8

2.1 Förslag till tullag 8

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt

 på annonser och reklam 42

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m. 43

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter 45

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:1088) om

gränsövervakningen i krig m.m. 47

2.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 48

2.7 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 (1981:774) 51

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter 52

2.9 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

 (1988:220) 53

2.10 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

 (1990:137) 54

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

 valuta- och kreditreglering 55

2.12 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684) 56

2.13 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 57

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

 särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 59

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

 ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder

 i beskattningsförfarandet 61

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m. 62

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1548) om

 vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. 63

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

 frihet från skatt vid import, m.m. 64

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 67

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 68

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av viss privatinförsel 69

2.22 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

 (1994:1738) 70

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

 skatt på energi 71

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot

 ett annat land inom Europeiska unionen 72

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 74

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol-

 varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 75

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:714) om

ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs-

 åtgärder 76

2.28 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:1229) 77

3 Ärendet och dess beredning 78

4 Utgångspunkter för utformningen av en ny tullag 79

4.1 Bakgrund 79

4.2 Gällande författningar 81

4.3 Målsättningen för en reform av tullagstiftningen 81

4.4 Tullagstiftningens struktur 83

5 Innebörden av vissa begrepp 84

5.1 Begreppet tullskyldig 84

5.2 Avgifter som tas ut för varor vid import 86

6 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror 88

6.1 Förenklade förfaranden vid import 88

6.2 Kompletterande tulldeklaration och tullräkningar 92

6.3 Skattekontosystemet 95

6.4 Skyldigheten att anmäla införsel från annat EU-land

 av icke-gemenskapsvaror 97

6.5 Avskiljande av medel för tullskuld 100

7 Tullverkets kontrollverksamhet 102

7.1 Gällande rätt 102

7.2 En inledande proportionalitetsbestämmelse 105

7.3 Tulltjänstemans rätt att bruka våld eller tvång 106

7.4 Tulltjänstemans skyldighet att rapportera misstanke

 om brott 109

7.5 Betalningssäkringslagen 111

7.6 Forumbestämmelsen i tvångsåtgärdslagen 113

7.7 Tullkontrollen beträffande intrång i viss immateriell

äganderätt 114

7.8 Polisens och Kustbevakningens medverkan 119

7.9 Lagen om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m. 121

7.10 Tillhandahållande av lokaler 124

8 Tulltillägget 125

9 Förstöring av varor 126

10 Överklagandereglerna 128

10.1 Bakgrund 128

10.2 Instansordningen 130

10.3 Dröjsmålstalan 130

10.4 Revisionsbesluts överklagbarhet 133

10.5 Forum vid överklagande till länsrätten 135

11 Utlämnande av uppgifter 135

12 Bemyndiganden 140

13 Ekonomiska konsekvenser 142

14 Författningskommentar 144

14.1 Förslaget till tullag 144

14.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m. 169

14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter 169

14.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 169

14.5 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

 (1990:137) 169

14.6 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 170

14.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångs-

 åtgärder i beskattningsförfarandet 170

14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1551)

 om frihet från skatt vid import, m.m. 170

Bilaga 1 Sammanfattning av Tullagsutredningens slutbetänkande Fel!

Bokmärket är inte definierat.

Bilaga 2 Tullagsutredningens lagförslag 1

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser, Tullagsutredningens

betänkande 1

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser, Läkemedelsverkets

och SÄPO:s framställningar 1

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 1

14.9 Förslag till tullag 1

14.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

 skatt på annonser och reklam 1

14.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av införsel-

reglerade varor, m.m. 1

14.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter 1

14.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:1088) om

gränsövervakningen i krig m.m. 1

14.14 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 1

14.15 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

(1981:774) 1

14.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om avräk-

ning vid återbetalning av skatter och avgifter 1

14.17 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

(1988:220) 1

14.18 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137) 1

14.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering 1

14.20 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684) 1

14.21 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 1

14.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om sär-

skilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 1

14.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder

i beskattningsförfarandet 1

14.24 Förslag till lag om ändring i lagen 1994:1547) om

tullfrihet m.m. 1

14.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1548) om

vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. 1

14.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m. 1

14.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 1

14.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 1

14.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av viss privatinförsel 1

14.30 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 1

14.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 1

14.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 1

14.33 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 1

14.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:714) om

ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs-

åtgärder 1

14.35 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:1229) 1

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 270

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 maj 2000 1

Rättsdatablad 285

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. tullag,

2. lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam,

3. lag om ändring i lagen (1973:980) om transport, förvaring och

förstöring av införselreglerade varor, m.m.,

4. lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter,

5. lag om ändring i lagen (1979:1088) om gränsövervakningen i krig

m.m.,

6. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

7. lag om ändring i utsökningsbalken (1981:774),

8. lag om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning

av skatter och avgifter,

9. lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220),

10. lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137),

11. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering,

12. lag om ändring i postlagen (1993:1684),

13. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

14. lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

15. lag om ändring i lagen (1999:1284) om ändring i lagen (1994:466)

om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet,

16. lag om ändring i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m.,

17. lag om ändring i lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med

ekonomisk verkan, m.m.,

18. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import,

m.m.,

19. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

20. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

21. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av viss

privatinförsel,

22. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

23. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

24. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

25. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483),

26. lag om ändring i lagen (1998:714) om ersättning vid frihets-

berövanden och andra tvångsåtgärder samt

27. lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till tullag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Bestämmelser om tull som skall tas ut vid import från eller export till

tredje land finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober

1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen och i

kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för gemenskapen .

Andra EG-rättsakter i fråga om tull eller tullkontroll anges i 4 och

7 kap. denna lag.

2 § Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna

enligt 1 §.

Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende

skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som

ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs

1. delar av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om

harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättnings-

skatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräknings-

grund , senast ändrat genom rådets direktiv 99/85/EG , samt

2. delar av rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om

allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

och övervakning av sådana varor , senast ändrat genom rådets direktiv

96/99/EG .

Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr

2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och

lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan,

m.m.

3 § Vad som föreskrivs i denna lag om tull gäller även annan skatt än tull

som skall tas ut för varor vid import och som skall betalas till Tullverket,

om inte annat uttryckligen anges.

4 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om icke-gemenskapsvaror

tillämpas även i fråga om gemenskapsvaror, för vilka någon begär eller

fått bidrag på grund av export eller på grund av annan åtgärd, som till

följd av särskild föreskrift skall jämställas med export. Detsamma gäller

varor, för vilka befrielse från eller återbäring av skatt begärs.

5 § I denna lag förstås med

tullagstiftning: EG:s tullbestämmelser samt svenska tullförfattningar,

det svenska tullområdet: svenskt territorium,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga,

tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde,

tullplats: plats där det finns tullkontor,

tullförrättning: sådan klarering av fartyg och luftfartyg i kommersiell

trafik direkt med tredje land och av kommersiellt gods som verkställs av

tulltjänsteman,

tullklarering: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som anmälts till

en godkänd tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för

övergång till fri omsättning,

fartyg: varje farkost som används eller kan användas till transport på

vatten samt

fordon: transportmedel som är inrättat för färd på marken och inte

löper på skenor samt svävare när den framförs över marken.

I övrigt har uttryck som används i denna lag den innebörd som anges i

förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

6 § Bestämmelser om rätt att anlita ombud vid kontakter med Tullverket

finns i artikel 5 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om villkor och inskränkningar i fråga om

användning av ombud.

7 § Tulldeklaration för en vara får avges genom någon som är anställd

och kan anses ha en förtroendeställning hos deklaranten eller, om

tulldeklaration lämnas genom ombud, hos ombudet.

2 kap. Tulldatasystemet

1 § I artiklarna 4a och 4b i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns

bestämmelser om databehandling. Tullverket använder i verksamheten

enligt tullagstiftningen ett system för automatisk databehandling

(tulldatasystemet). Bestämmelser om register som ingår i systemet finns i

tullregisterlagen (1990:137).

2 § Tulldeklaration får enligt artikel 61 i förordningen (EEG) nr 2913/92

upprättas med databehandlingsteknik. Närmare bestämmelser om

tulldeklarationer som lämnas med hjälp av elektronisk databehandling

finns i artiklarna 222 224 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Tullverket får ge tillstånd till att tulldeklarationer och andra handlingar

och uppgifter som skall ges in till Tullverket lämnas genom ett

elektroniskt dokument till tulldatasystemet eller på annat sätt med hjälp

av automatisk databehandling.

Med ett elektroniskt dokument avses en upptagning som har gjorts

med hjälp av automatisk databehandling och vars innehåll och utställare

kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om det tekniska förfarandet för uppgiftslämnandet

och om förfarandet i övrigt.

3 § Ett tillstånd enligt 2 § andra stycket får förenas med särskilda villkor

om det tekniska förfarandet för uppgiftslämnandet och om förfarandet i

övrigt.

4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna åt en juridisk person att förmedla uppgifter i elektroniska

dokument som avses i 2 § till och från tulldatasystemet.

Den som tar del av uppgifter i förmedlingsverksamhet som avses i

första stycket får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i

verksamheten fått veta om någon enskilds ekonomiska eller personliga

förhållanden. I det allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100).

5 § Ett elektroniskt dokument anses ha kommit in till Tullverket när det

har blivit tillgängligt för verket för överföring till sådan form att det kan

läsas.

Om uppgifter i ett elektroniskt dokument förmedlas genom en annan

myndighet än Tullverket eller genom en juridisk person efter

bemyndigande enligt 4 §, anses dokumentet dock ha kommit in till

Tullverket när det togs emot och kan antas ha avskilts för verket hos

förmedlaren.

6 § Om uppgifter har lämnats genom överföring av ett elektroniskt

dokument till tulldatasystemet, skall Tullverket handlägga ärendet i sak

först sedan tullklarering begärts under åberopande av dokumentets

tullidentifikationsnummer.

7 § Tullverkets beslut i ett ärende får meddelas genom ett elektroniskt

dokument.

3 kap. Införsel av varor m.m.

1 § I förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

 införsel av varor till EG:s tullområde (artiklarna 37 39),

 uppvisande av varor för tullen (artiklarna 40 42),

 summarisk deklaration och lossning av varor som uppvisats för

tullen (artiklarna 43 47),

 skyldighet att hänföra varor som uppvisats för tullen till en godkänd

tullbehandling (artiklarna 48 och 49) samt

 icke-gemenskapsvaror som befordrats enligt ett transiterings-

förfarande (artiklarna 54 och 55).

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

2 § Oljeprodukter som inte har status som gemenskapsvara får tillföras

sådana märkämnen som avses i 2 kap. 8 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi.

3 § Den som till Sverige för in eller låter föra in en vara från ett område

som ligger inom EG:s tullområde, men utanför EG:s skatteområde, och

den som från Sverige för ut eller låter föra ut en vara till ett sådant

område skall anmäla detta till Tullverket.

En gemenskapsvara som förs in från ett område som avses i första

stycket får förvaras i tillfälligt lager, hänföras till tullförfarandena

uppläggning i tullager, aktiv förädling eller temporär import med

fullständig befrielse från tull samt föras in i en frizon eller i ett frilager.

En vara som skall föras ut till ett sådant område får hänföras till

tullförfarandena export eller passiv förädling. Av artikel 311 i

förordningen (EEG) nr 2454/93 framgår att vissa transporter av

gemenskapsvaror skall ske enligt förfarandet för gemenskapstransitering.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om anmälningsskyldighet och tillämpning av

förfaranden för godkänd tullbehandling av varor som avses i första och

andra styckena.

4 § Den som från en plats utanför det svenska tullområdet, men inom

EG:s tullområde, till det svenska tullområdet för in eller låter föra in en

icke-gemenskapsvara, som inte är underkastad ett tullförfarande, är

skyldig att anmäla införseln till Tullverket vid gränspasseringen.

Tullverket tar därvid ut tull för varan och övervakar att

handelspolitiska åtgärder vidtas och andra villkor för övergång till fri

omsättning följs. Vad som sägs i 1 kap. 3 § gäller inte vid tillämpningen

av denna paragraf.

För kontroll av anmälningsskyldigheten har Tullverket rätt att utföra de

kontroller som framgår av lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen.

5 § Den som enligt artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 är skyldig

att förse en tullmyndighet med handlingar, skall bevara dessa i fem år

eller den längre tid som för vissa uppgifter eller handlingar kan vara

föreskriven i annan lag eller författning.

Tillfälliga lager

6 § Bestämmelser om tillfälliga lager finns i artiklarna 50 53 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 185 187 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

7 § Om en icke-gemenskapsvara som förs in till det svenska tullområdet

inte deklareras till ett tullförfarande eller anmäls till någon annan

godkänd tullbehandling, skall den som befordrat varan lägga upp den på

tillfälligt lager. Detta gäller dock inte om varan redan är underkastad ett

tullförfarande.

Befordras varan på ett fordon som kommer till det svenska tullområdet

med fartyg, skall den som svarar för vägtransporten lägga upp varan på

tillfälligt lager, om fordonets förare medföljer fartyget.

Om den som befordrat varan inte fullgör sin skyldighet enligt första

eller andra stycket, läggs varan upp på tillfälligt lager genom Tullverkets

försorg. Den som inte fullgjort skyldigheten skall ersätta Tullverket dess

kostnader för varans uppläggning och förvaring. Tullverket får bestämma

att varan inte får tas ut från lagret förrän kostnaderna ersatts eller

säkerhet ställts för dem.

8 § Tullverket får tillfälligt ta hand om en icke-gemenskapsvara, om det

behövs för tullövervakningen. Varan får läggas upp på tillfälligt lager. I

sådant fall gäller 7 § tredje stycket andra och tredje meningarna.

Innehavaren av ett tillfälligt lager är skyldig att ta emot icke-

gemenskapsvaror, om det kan ske utan avsevärd olägenhet.

9 § Om en vara som förvaras på tillfälligt lager som innehas av

Tullverket inte avhämtas inom rimlig tid, får den säljas. Om tull inte

skall tas ut ur varan, gäller lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att

sälja saker som inte har hämtats. Vad som i den lagen sägs om förvaring

enligt avtal skall gälla i fråga om förvaringen på Tullverkets lager.

10 § Tillfälliga lager står under Tullverkets övervakning och kontroll

enligt bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga om varor som

förvaras på tillfälligt lager.

11 § Den som i verksamhet vid tillfälligt lager tar befattning med

tulldeklarationer och andra handlingar som lämnats för tullbehandling av

varor får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i verksamheten fått

veta om någon enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden. I det

allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Resandes bagage

12 § I artiklarna 190 197 i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns

särskilda bestämmelser för resandes handbagage och incheckade bagage.

Beslut om att en flygplats skall utgöra internationell

gemenskapsflygplats enligt artikel 190 b i förordningen meddelas av

regeringen.

4 kap. Godkänd tullbehandling

1 § Bestämmelser om tulldeklarationer för varor som hänförs till ett

tullförfarande finns i artiklarna 59 78 i förordningen (EEG) nr 2913/92

och i artiklarna 198 238 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i en

tulldeklaration när varor hänförs till ett tullförfarande eller i en anmälan

till någon annan godkänd tullbehandling och om de platser där varor får

deklareras för övergång till fri omsättning eller anmälas till någon annan

godkänd tullbehandling.

2 § Enligt artikel 76 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt artiklarna

253 289 i förordningen (EEG) nr 2454/93 skall tullmyndigheterna tillåta

följande förenklade förfaranden, nämligen ofullständiga deklarationer,

förenklat deklarationsförfarande och lokalt klareringsförfarande.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om inlämnande av kompletterande tulldeklaration

enligt artikel 76.2 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt de övriga

föreskrifter som behövs till komplettering av de bestämmelser som anges

i första stycket.

Används ett förenklat förfarande, skall det tillämpas även på uttag av

annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddelar, med avvikelse från denna lag, närmare föreskrifter om hur

varor skall hänföras till en godkänd tullbehandling i vissa fall, när varor

importeras till eller exporteras från det svenska tullområdet på järnväg,

med post eller med flyg.

4 § I fråga om varor som kommer in till det svenska tullområdet i

postförsändelser skall postbefordringsföretag som regeringen bestäm-

mer anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär, om varorna

inte deklareras för övergång till fri omsättning eller hänförs till annan

godkänd tullbehandling av någon annan.

Har försändelsen kommit adressaten till handa, skall dock denne anses

som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär vid tillämpning av

regler om omprövning och bokföring i efterhand.

Övergång till fri omsättning

5 § I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång

till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som

gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i

artiklarna 80 83 i samma förordning samt i artiklarna 254 267 och 290

308d i förordningen (EEG) nr 2454/93.

6 § Bestämmelser om tullfrihet för varor av försumbart värde finns i

artiklarna 27 och 28 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars

1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse .

Tull och annan skatt tas inte ut för en varuförsändelse när den tull och

annan skatt som är föreskriven för försändelsen sammanlagt inte uppgår

till 100 kronor. Detta gäller dock inte om försändelsen

1. innehåller spritdrycker, vin, starköl eller tobaksvaror, eller

2. utgör ett led i en postorderförsäljning i andra fall än då försändelsen

består av utländska periodiska publikationer.

Transitering

7 § Bestämmelser om transitering finns i artiklarna 91 97 och 163 165 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 samt artiklarna 309 495 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

Tullager

8 § Bestämmelser om tullager finns i artiklarna 98 113 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och artiklarna 503 548 i förordningen (EEG) nr

2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

9 § En vara som omhändertagits enligt 3 kap. 8 § får läggas upp på

tullager. I sådant fall tillämpas 3 kap. 7 § tredje stycket andra och tredje

meningarna.

Innehavaren av ett allmänt tullager är skyldig att ta emot icke-

gemenskapsvaror, om det kan ske utan avsevärd olägenhet.

10 § Om en vara som förvaras på tullager som innehas av Tullverket inte

avhämtas inom rimlig tid, får den säljas. Om tull inte skall tas ut ur

varan, gäller lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker som

inte har hämtats. Vad som i den lagen sägs om förvaring enligt avtal skall

gälla i fråga om förvaringen på Tullverkets lager.

11 § Tullager står under Tullverkets övervakning och kontroll enligt

bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga om varor som

förvaras på tullager.

Export m.m.

12 § Bestämmelser om export av varor från EG:s tullområde finns i

artiklarna 161 och 162 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt i artiklarna

279 289 och 788 798 i förordningen (EEG) nr 2454/93. Bestämmelser

om återexport finns i artikel 182 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i

artikel 841 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

Frizoner och frilager

13 § Bestämmelser om frizoner och frilager finns i artiklarna 166 181 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 799 840 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

14 § Tillstånd att inrätta frizon eller frilager meddelas av regeringen.

15 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddelar närmare föreskrifter om anmälningsskyldighet i fråga om

varor, inklusive transportmedel, som förs till eller från en frizon eller ett

frilager.

16 § Bestämmelser om bedrivande av industriell eller kommersiell

verksamhet och serviceverksamhet i en frizon eller ett frilager finns i

artikel 172 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

17 § Frizoner och frilager står under Tullverkets övervakning och

kontroll enligt bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga om varor som

förvaras på sådana platser.

Tystnadsplikt

18 § Den som i verksamhet vid tullager, frizon eller frilager tar

befattning med tulldeklarationer och andra handlingar som lämnats för

tullbehandling av varor får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i

verksamheten fått veta om någon enskilds ekonomiska eller personliga

förhållanden. I det allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100).

Förstöring eller överlåtelse till staten av varor m.m.

19 § I artikel 56 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

förstöring av varor som har visats upp för tullen. Vid tillämpning av de

bestämmelserna får varorna förstöras, om de inte kan säljas och

1. det finns en risk för att varorna förstörs eller minskar väsentligt i

värde, eller

2. kostnaden för förvaringen av varorna är orimligt hög.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter som kompletterar dessa bestämmelser.

20 § Innan en vara förstörs enligt 19 § skall om möjligt bestämmelserna

om särskild underrättelse i 5 kap. 27 § andra stycket tillämpas.

21 § Ytterligare bestämmelser om förstöring av varor finns i lagen

(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m.

22 § Tullverket kan medge att en icke-gemenskapsvara överlåts till

staten, om överlåtelsen inte medför olägenhet eller kostnader för

Tullverket.

Tull skall inte tas ut för en vara som överlåts till staten enligt första

stycket. Att varan skall anses ha blivit upplagd på tullager framgår av

artikel 867a i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Andra tullförfaranden

23 § Bestämmelser om tullförfarandena aktiv förädling, bearbetning

under tullkontroll, temporär import och passiv förädling finns i lagen

(1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m.

5 kap. Tulltaxering och betalning av tull m.m.

Tulltaxering

1 § Bestämmelser om uppkomst av tullskuld finns i artiklarna 201 216 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 859 867a i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Med ledning av tulldeklaration eller motsvarande uppgifter fastställer

Tullverket tull som skall betalas vid import från eller export till tredje

land (tulltaxering).

Tulltaxering får ske genom automatisk databehandling.

2 § En deklarant eller gäldenär som finner att en uppgift som lämnats i en

tulldeklaration är oriktig eller ofullständig, skall utan dröjsmål anmäla

detta till Tullverket och rätta uppgiften, om förhållandet föranlett eller

kan föranleda att tull undandras eller att en vara införs eller utförs i strid

mot förbud eller villkor.

3 § Tullverket skall ompröva beslutet i en fråga som kan ha betydelse för

tulltaxeringen, om deklaranten eller gäldenären begär det eller om det

finns andra skäl.

Bestämmelserna i tullagstiftningen om omprövning av beslut om tull

gäller även tulltaxeringsbeslut i övrigt och beslut enligt 11 § andra

stycket samt beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Att omprövning

av sådana beslut skall ske om de överklagats framgår av 9 kap. 4 och

6 §§.

4 § Om en fråga som avses i 3 § har avgjorts av allmän förvaltnings-

domstol, får Tullverket inte ompröva frågan.

5 § Tulltaxering och sådan omprövning som innefattar bokföring i

efterhand får göras även efter utgången av annars föreskriven tid, om

gäldenären samtyckt till att sådan tulltaxering sker.

Om gäldenären har åtalats för brott enligt lagen (0000:000) om straff

för smuggling m.m., får tulltaxering och omprövning enligt första stycket

göras även efter utgången av annars föreskriven tid för den vara som

åtalet avser. Beslut om det får dock inte meddelas senare än under

kalenderåret efter det år då åtalet väcktes. Om gäldenären har avlidit, får

beslutet inte meddelas senare än sex månader efter dödsfallet. Ogillas

åtalet, skall Tullverket undanröja beslutet, om domen vinner laga kraft.

Andra stycket skall tillämpas också i fall då den som har företrätt en

juridisk person åtalas för brott enligt lagen om straff för smuggling m.m.,

om brottet avser tull som den juridiska personen skulle ha betalat.

6 § Om tull inte kan beräknas tillförlitligt vid tulltaxering eller

omprövning, fastställer Tullverket vad som skall betalas efter skälig

grund (skönstulltaxering).

Uppbörd av tull

7 § Bestämmelser om uppbörd av tull finns i artiklarna 217 232 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 samt i artiklarna 868 876a i

förordningen (EEG) nr 2454/93.

Tull skall betalas till Tullverket inom tio dagar från den dag då

gäldenären underrättas om kravet, om inte betalningsanstånd beviljats.

8 § Tullverket får bevilja betalningsanstånd för den som bedriver

importverksamhet eller någon annan som importerar varor i större

omfattning. Den som beviljats sådant betalningsanstånd benämns

kredithavare. Kredithavare betalar tull enligt tullräkning. Motsvarande

gäller den som bedriver exportverksamhet eller någon annan som

exporterar varor i större omfattning.

Tullräkning får utställas även på den som lämnat tulldeklaration som

direkt ombud för gäldenär, om ombudet gentemot Tullverket åtagit sig

att fullgöra gäldenärens betalningsskyldighet, samt på den som lämnat

tulldeklaration som indirekt ombud.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om utfärdande av tullräkning och tidsfrister för

betalning av tull.

Om ett ombud har tagit emot medel av gäldenärer för betalning av

tullräkningar, skall ombudet hålla dessa medel skilda från andra

tillgångar.

9 § Bestämmelser om säkerhet för att täcka tullskuld finns i artiklarna

189 200, 225 och 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt i artiklarna

857 och 858 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Om det behövs för att säkerställa uppbörden får Tullverket i ett enskilt

fall besluta att säkerhet skall ställas för annan skatt än tull som skall

betalas till Tullverket.

Om säkerhet inte ställts, utgör varan säkerhet för tullen och skatten så

länge den står under Tullverkets övervakning och kontroll.

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddelar de närmare föreskrifter som behövs i övrigt till komplettering

av reglerna om uppbörd i förordningarna (EEG) nr 2913/92 och (EEG) nr

2454/93.

11 § Gäldenären, eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit

tullbelagd, är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för en

vara vid import eller export.

Den som lämnar anmälan eller borde lämna anmälan enligt 3 kap. 3 §

är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för varan på

grund av införseln eller utförseln.

Skatt enligt denna paragraf skall fastställas och betalas enligt det

förfarande som gäller för tull, om inte annat föreskrivits.

12 § Om en icke-gemenskapsvara eller dess värde förverkas, skall annan

skatt än tull inte tas ut till den del varan eller dess värde förverkats. Ett

tidigare meddelat beslut om sådan pålaga skall upphävas eller ändras

sedan dom eller beslut som innefattar förverkande har vunnit laga kraft.

Betald tull skall beaktas vid förverkande av en varas värde och vid

bestämmande av påföljd.

Återbetalning och eftergift

13 § Bestämmelser om återbetalning och eftergift av tull finns i artiklarna

235 242 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 877 912 i

förordningen (EEG) nr 2454/93.

Om annan skatt än tull, tulltillägg eller förseningsavgift har betalats

med högre belopp än som rätteligen skall betalas, återbetalas

överskjutande belopp. Motsvarande gäller när annan skatt än tull,

tulltillägg eller förseningsavgift rätteligen inte skulle ha betalats. Belopp

som får dras av vid redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen

(1994:200) eller som medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9 13 §§

samma lag återbetalas dock inte.

Vid återbetalning får avdrag göras för sådan beslutad tull och annan

skatt som skall betalas till Tullverket. I lagen (1985:146) om avräkning

vid återbetalning av skatter och avgifter finns också föreskrifter som

begränsar rätten till återbetalning.

Om det finns synnerliga skäl, får Tullverket medge nedsättning av eller

befrielse från annan skatt än tull.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

de närmare föreskrifter som behövs i övrigt till komplettering av

bestämmelserna om återbetalning och eftergift av tull i förordningarna

(EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

Ränta

14 § Bestämmelserna om kompensationsränta i artikel 214.3 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 589, 590 och 709 i

förordningen (EEG) nr 2454/93 samt bestämmelserna om kreditränta i

artikel 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 tillämpas även på andra

skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

15 § Ränta tas ut på andra skatter än tull som skall betalas

1. på grund av bokföring i efterhand enligt artikel 220 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

2. enligt beslut vid omprövning av Tullverket eller enligt beslut av

allmän förvaltningsdomstol, eller

3. i fall som avses i artiklarna 202 204 i förordningen (EEG) nr

2913/92, när andra skatter än tull undandragits genom förfarandet.

Om utfärdande av tullräkning fördröjs till följd av att den som tagit

hand om en vara med tillämpning av ett förenklat förfarande inte lämnat

kompletterande tulldeklaration inom föreskriven tid, tas ränta ut på andra

skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

16 § Bestämmelserna om dröjsmålsränta och befrielse från

dröjsmålsränta i artikel 232 i förordningen (EEG) nr 2913/92 tillämpas

även på annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import.

 Dröjsmålsräntan skall beräknas på det sätt som anges i 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsräntan är minst 100 kronor. Om det ursprungligen obetalda

beloppet är mindre än 100 kronor, får dröjsmålsränta dock endast tas ut

med motsvarande belopp.

17 § Ränta enligt 14 eller 15 § tas inte ut på belopp som får dras av vid

redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

18 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om uppbörd, indrivning och

återbetalning av tull tillämpas även i fråga om ränta som avses i 14

16 §§.

19 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

besluta om befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala ränta på

annan skatt än tull enligt 14 och 15 §§, om det finns synnerliga skäl.

20 § Ränta som avses i 15 § första stycket 1 eller 2 skall beräknas från

utgången av den första månaden efter den då varan deklarerades för

övergång till fri omsättning till och med den månad då beloppet skall

betalas. Ränta på skatt, som motsvarar tidigare återbetalt belopp,

beräknas dock från utgången av den månad då beloppet återbetalades.

Ränta enligt 15 § första stycket 3 skall beräknas från utgången av den

månad då varan infördes eller det olovliga förfarandet ägde rum till och

med den månad då beloppet skall betalas.

Ränta enligt 15 § andra stycket tas ut för den tid fördröjningen

omfattar.

Räntesatser för ränta enligt 15 § första stycket 2 skall vara de

räntesatser som anges i 19 kap. 7 § skattebetalningslagen (1997:483).

Räntesatsen för ränta enligt 15 § första stycket 1 och 3 och andra

stycket skall vara den som anges i 19 kap. 7 § tredje stycket andra

meningen skattebetalningslagen.

21 § På belopp som återbetalas i fall som anges i 13 § tillgodoförs ränta.

Ränta tillgodoförs även på ränta enligt 14 16 §§ som återbetalas. Räntan

tillgodoförs från utgången av den månad under vilken beloppet betalats

till och med den månad då beloppet återbetalas.

Räntesatsen skall vara den som anges i 19 kap. 14 § skattebetalnings-

lagen (1997:483).

22 § Om ett beslut som föranlett ränta enligt 14 eller 15 § har ändrats på

sådant sätt att ränta inte skulle ha betalats eller skulle ha betalats med

lägre belopp, skall ny beräkning av räntan göras. För mycket betald ränta

skall betalas tillbaka.

Ränta utgår inte på räntebelopp enligt 14 eller 15 § som skall betalas

utöver tidigare betald ränta.

Om ett beslut som föranlett ränta enligt 21 § har ändrats på sådant sätt

att ränta inte skulle ha tillgodoförts eller skulle ha tillgodoförts med lägre

belopp, skall den som tillgodoräknats räntan betala tillbaka mellan-

skillnaden. Bestämmelserna i tullagstiftningen om återbetalning av tull

skall då tillämpas.

Indrivning m.m.

23 § En fordran på tull som inte har betalats i rätt tid skall lämnas för

indrivning.

Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett

ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om

indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet

enligt utsökningsbalken ske. Om säkerhet har ställts eller om varan utgör

säkerhet, får Tullverket ta ut beloppet ur säkerheten.

24 § I fråga om betalningsskyldighet för företrädare för en gäldenär som

är juridisk person och som inte har betalat in tull i rätt tid och på rätt sätt

gäller 12 kap. 6 § första, andra och fjärde styckena, 7 §, 12 § första

stycket och 13 § skattebetalningslagen (1997:483).

Tullverket beslutar om ansvar för delägare i handelsbolag enligt 2 kap.

20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag avseende tull

enligt denna lag.

Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske

enligt 23 §.

25 § De föreskrifter om ränta, dröjsmålsränta, indrivning, avräkning och

preskription som gäller i fråga om fordringar mot en gäldenär gäller även

när motsvarande fordringar tagits upp i tullräkning som utställts på

ombud enligt 8 § andra stycket.

Tullauktion m.m.

26 § Om en vara skall säljas av Tullverket enligt artikel 53.1 eller 75 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 eller artikel 250 i förordningen (EEG) nr

2454/93, får varan säljas genom Tullverkets försorg på offentlig auktion

(tullauktion) eller på annat sätt, om Tullverket finner det vara lämpligare.

Detsamma gäller om Tullverket enligt 23 § skall ta ut ett belopp ur en

vara som utgör säkerhet.

Vid försäljning av varor som är föremål för införselförbud eller

införselvillkor tillämpas 4 § lagen (1973:980) om transport, förvaring

och förstöring av införselreglerade varor, m.m.

Bestämmelser om förstöring av varor som visats upp för tullen finns i

4 kap. 19 §.

27 § En tullauktion skall kungöras i god tid och på lämpligt sätt.

Innan en vara säljs på tullauktion eller på annat sätt, skall Tullverket i

god tid skicka särskild underrättelse, om adressen är känd, till gäldenären

eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd samt till

annan som kan antas vara ägare eller ha särskild rätt till varan.

28 § Medel från försäljning enligt 26 § skall användas till att täcka i

första hand Tullverkets kostnader för förvaring och försäljning av varan,

i andra hand tull för varan och i tredje hand annan skatt och ränta för

varan.

Uppkommer överskott, skall beloppet betalas ut till gäldenären eller

den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd eller, om

någon annan visar att han var ägare till varan, denne. Om någon visar sig

ha haft särskild rätt till varan, skall dock häremot svarande del av

överskottet betalas ut till denne.

Om beloppet eller del därav inte har kunnat betalas ut till någon enligt

andra stycket inom ett år från dagen för försäljningen, tillfaller det staten.

6 kap. Övervaknings- och kontrollverksamhet

1 § Beslut om kontrollåtgärd enligt tullagstiftningen får fattas endast om

skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden

innebär för enskilda.

2 § För att genomföra åtgärd som avses i 3 kap. 8 § och 6 11 §§ i detta

kapitel får tulltjänsteman använda våld eller tvång, i den mån andra

medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är

försvarligt. Våld mot person får dock brukas endast om tulltjänste-

mannen möter motstånd och i den mån det med hänsyn till åtgärdens

ändamål är försvarligt.

3 § Av artiklarna 37, 59.2, 82 och 183 i förordningen (EEG) nr 2913/92

framgår i vilken utsträckning varor är underkastade Tullverkets

övervakning (står under tullövervakning).

4 § Transportmedel står under tullövervakning, om det

1. ombord på transportmedlet finns varor som står under

tullövervakning,

2. kommer till det svenska tullområdet utan att medföra varor, till dess

att anmälan om transportmedlet enligt 5 § har behandlats av Tullverket,

eller

3. skall avgå från det svenska tullområdet direkt till tredje land utan att

medföra varor, sedan anmälan gjorts om detta.

Transportmedel som ankommit till det svenska tullområdet och tagits

ut för kontroll enligt 10 § står under tullövervakning till dess att under-

sökningen avslutats.

Transportmedel som står under tullövervakning får inte föras till eller

avgå från någon annan plats än tullplats om inte regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer föreskriver annat.

5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om

1. skyldighet för förare av eller befälhavare på transportmedel att göra

anmälan om transportmedlets ankomst från eller avgång till annat land

och att lämna uppgifter om transportmedlet och de varor, utom resandes

bagage, som medförs på det,

2. skyldighet för förare av eller befälhavare på transportmedel som står

under tullövervakning att på förhand meddela när transportmedlet

beräknas komma till eller avgå från en tullplats och lämna uppgift om

transportmedlet och dess last samt

3. skyldighet för anställda eller andra som utför arbete på

transportmedel och resande att vid ankomst till eller avresa från det

svenska tullområdet anmäla och lämna uppgifter om de varor de medför.

Vad som sägs i första stycket 2 gäller inte i fråga om järnvägståg.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om vilka slag av transportmedel och varor som får

föras till eller från viss tullplats.

6 § Tullverket får preja fartyg inom det svenska tullområdet, om det

behövs för att möjliggöra Tullverkets övervakning och kontroll av import

eller export av varor.

Om ett fartyg under resa mellan orter inom EG:s tullområde lämnar

detta område och då avviker från sin rätta kurs utan att nöd eller annat

tvingande skäl föreligger, får Tullverket, om befälhavaren inte följer en

anmaning att återvända till EG:s tullområde, inbringa fartyget till en plats

inom det svenska tullområdet. Om anmaning inte kan ges eller om det

finns särskild anledning att anta att en anmaning skulle förhindra eller

avsevärt försvåra ett inbringande av fartyget, får det inbringas utan

föregående anmaning.

Inbringande enligt andra stycket får inte användas mot ett utländskt

fartyg eller inom en annan stats vattenområde, om det inte medges enligt

avtal med den andra staten.

7 § Förare av eller befälhavare på transportmedel som står under

tullövervakning är skyldig att stanna på anmaning av tulltjänsteman.

Även annan person än den som nämns i första stycket är skyldig att

stanna på tulltjänstemans anmaning. Sådan anmaning får dock ges endast

om det finns anledning att anta att han är anmälningsskyldig enligt

tullagstiftningen.

8 § I artiklarna 38 och 183 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om att varor som förs in till eller ut från gemenskapens

tullområde skall befordras via den rutt som tullmyndigheterna närmare

angivit.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om skyldighet för förare av eller befälhavare på

transportmedel som står under tullövervakning att under färd medföra

sådan passhandling som verket utfärdat för transportmedlet och varor

som medförs på detta.

Tullverket får förbjuda förare av eller befälhavare på transportmedel

som står under tullövervakning

1. att göra annat uppehåll under resa inom det svenska tullområdet än

som föranleds av en myndighets åtgärd samt

2. att utan Tullverkets medgivande ankomma eller avgå med transport-

medlet.

Tullverket får även meddela förbud mot att beträda, lämna, lossa eller

lasta transportmedlet. Förbud att beträda eller lämna transportmedel

gäller dock inte den som i utövning av allmän tjänst behöver få tillträde

till transportmedlet.

9 § Om det behövs för kontrollverksamheten och det inte medför något

väsentligt hinder för trafiken, får Tullverket tillfälligt stänga av områden

där transportmedel lossas eller lastas eller passagerare går ombord på

eller lämnar transportmedel. Detta gäller även annat område i omedelbar

närhet av transportmedel, liksom infarter till och utfarter från tillfälliga

lager, frizoner och flygplatser.

10 § I artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns en bestämmelse

som ålägger enskild skyldighet att förse tullmyndigheterna med

nödvändiga dokument och upplysningar och ge dem all nödvändig hjälp.

I artikel 46 i samma förordning finns bestämmelser om kontroll av varor

och de transportmedel som befordrar dem i anslutning till att varorna

visas upp för tullmyndigheten. I artikel 68 i samma förordning och i

artiklarna 239 247 i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns bestämmelser

om tullmyndigheternas rätt att för kontroll av riktigheten av de

deklarationer som de har mottagit granska handlingar och undersöka

varor.

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt denna

lag eller tullagstiftningen i övrigt har fullgjorts riktigt och fullständigt får

Tullverket även undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälliga lager, tullager, frizoner och frilager samt

områden på flygplatser och bangårdar där varor som står under

tullövervakning förvaras och även lokaler inom sådana områden samt

3. bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som anmanats att stanna enligt 7 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen

(0000:000) om straff för smuggling m.m.

11 § För sådan kontroll som avses i 10 § får en tulltjänsteman undersöka

postförsändelser, såsom paket, brev och liknande försändelser. En sådan

försändelse får öppnas, om den finns hos Tullverket eller på

utväxlingspostkontoret och det finns anledning att anta att den innehåller

en vara för vilken deklarations- eller uppgiftsskyldigheten inte fullgjorts.

Beträffande brev och andra försändelser som kan antas innehålla

förtroliga meddelanden får beslut om öppnande av försändelsen fattas

endast av chefen för en tullregion eller, efter dennes beslut, av någon

annan tjänsteman vid tullregionen. Om försändelsen innehåller ett

förtroligt meddelande skall detta omedelbart tillslutas och vidare-

befordras till mottagaren.

12 § En postförsändelse som öppnats med stöd av 11 § får inte

undersökas närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med

undersökningen.

Protokoll skall föras över undersökningen. Av protokollet skall

ändamålet med undersökningen framgå liksom vad som har kommit fram

vid denna.

Adressaten och, om det är möjligt, avsändaren skall så snart som

möjligt underrättas om att försändelsen öppnats, om inte särskilda skäl

talar emot det.

13 § Chefen för en tullregion får besluta att en postförsändelse som

väntas till visst postkontor och som kommer från tredje land skall hållas

kvar av postbefordringsföretaget när den kommer till postkontoret, om

1. det finns anledning att anta att försändelsen innehåller narkotika som

kan tas i beslag enligt lagen (0000:000) om straff för smuggling m.m.

och

2. det är nödvändigt för att beslag skall kunna ske.

Beslut om kvarhållande skall meddelas att gälla viss angiven, kortare

tid. Beslutet får verkställas omedelbart, men skall snarast prövas av

Tullverkets chef eller av verkets chefsjurist.

Postbefordringsföretaget är skyldigt att på begäran av Tullverket

överlämna en försändelse som hållits kvar enligt första stycket.

14 § Tullverket får anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på

transportmedel, containrar och andra varor som står under

tullövervakning. Tullverket får också tillfälligt ta hand om

registreringsbevis och liknande handlingar, som avser ett sådant

transportmedel, om det behövs för att hindra transportmedlets avgång.

15 § Vid kontroll enligt 10 § skall den vars uppgifter skall kontrolleras

eller för vars räkning varan importeras eller exporteras ge den som

verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan, transportmedlet eller

bagaget. Han skall också lämna tillträde till de lokaler och andra

utrymmen som används för den transport, förvaring eller verksamhet

som kontrollen avser. På en tulltjänstemans begäran skall föraren av eller

befälhavaren på transportmedel som skall undersökas om möjligt själv

närvara vid undersökningen.

Tullverket får besluta att den som inte uppfyller skyldigheten enligt

artikel 69 i förordningen (EEG) nr 2913/92 att svara för den transport

och hantering som är nödvändig för undersökning och provtagning av

varor, skall ersätta staten dess kostnad för sådan transport och hantering.

Vad som sägs i 5 kap. 23 § om indrivning av tull skall gälla även sådan

ersättning. Tullverket får medge befrielse helt eller delvis från

ersättningsskyldigheten.

16 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddelar närmare föreskrifter om skyldighet för den som deklarerar en

vara till ett tullförfarande eller anmäler en vara till annan godkänd

tullbehandling att lämna uppgift om sitt organisationsnummer eller

personnummer, om det behövs för kontrollverksamheten eller för

uppgiftsskyldigheten enligt 11 kap. 6 §.

17 § Förare av eller befälhavare på transportmedel skall under tid då han

har ansvar för varor som står under tullövervakning se till att ingen

skadar eller tar bort förseglingar eller annars olovligt öppnar vad som

tillslutits enligt 14 §. Detta gäller även i fråga om tullförseglingar som

enligt tullagstiftningen godkänts av Tullverket eller utländsk tullmyndig-

het samt i fråga om utländska tullförseglingar i övrigt som enligt

särskilda föreskrifter skall jämställas med Tullverkets förseglingar.

18 § Om det finns anledning att anta att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får Tullverket anlita särskild sakkunnig för

att få fram den upplysning som behövs. Om uppgiften visas vara oriktig,

är den som lämnat uppgiften skyldig att stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet finns dock inte, om den oriktiga uppgiften

avser varans tull- eller skattepliktiga värde och det slutligen fastställda

värdet inte överstiger det uppgivna med mer än tio procent.

Tullverket får anlita särskild sakkunnig även när en uppmaning att

lämna uppgift eller en handling rörande en vara inte har följts. Den som

rätteligen skulle ha lämnat uppgiften eller handlingen skall stå för

kostnaden, om verket inte beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som enligt första eller andra stycket någon

annan skall stå för, skall denne enligt beslut av verket ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 5 kap. 23 § om indrivning av tull skall gälla

även sådan ersättning.

19 § Den som på grund av nöd eller av annat tvingande skäl avviker från

vad som föreskrivs om tullövervakning i tullagstiftningen, skall snarast

anmäla detta för närmaste tullkontor eller tulltjänsteman.

Om ett transportmedel som står under tullövervakning eller medför

varor som står under tullövervakning förolyckas, skall den som innehar

någon handling som avser transportmedlet eller lasten snarast lämna

handlingen till närmaste tullkontor eller tulltjänsteman.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om att anmälan enligt första stycket får göras och

handling enligt andra stycket lämnas till en annan myndighet.

20 § Polismyndighet och Kustbevakningen skall medverka i övervak-

nings- och kontrollverksamhet enligt denna lag. Vad som sägs i 1 § gäller

även vid sådan medverkan. Vidare gäller vad som sägs i 2, 6 10, 14 och

15 §§ om Tullverket och tulltjänsteman också polismyndigheterna och

Kustbevakningen samt polismän och Kustbevakningstjänstemän som

medverkar i Tullverkets kontrollverksamhet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om medverkan som avses i första stycket.

21 § Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till Tullverket,

om det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en

försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen

(0000:000) om straff för smuggling m.m. samt att på begäran av

Tullverket överlämna sådan försändelse till verket. Befordringsföretaget

är skyldigt att även i övrigt medverka i kontrollverksamhet enligt denna

lag i fråga om varor som befordras med post, på järnväg eller med

luftfartyg. För det medverkande företaget gäller inte 2, 6 10 och 15 §§.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om medverkan som avses i första stycket.

22 § Transportföretag som befordrar passagerare från tredje land skall

utan kostnad för staten ställa de lokaler och anordningar till Tullverkets

förfogande som enligt vad verket bedömer behövs för undersökning och

tullklarering av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör,

kroppsvisitation och kroppsbesiktning av resande samt för tullpersonal

under uppehåll i tjänstgöringen.

23 § Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till

eller från Sverige skall på begäran av Tullverket skyndsamt lämna de

aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter som

företaget har tillgång till. I fråga om passagerare gäller uppgifts-

skyldigheten endast uppgifter som avser namn, resrutt, bagage och

medpassagerare samt sättet för betalning och bokning.

Tullverket får begära uppgifter enligt första stycket endast om

uppgifterna kan antas ha betydelse för Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet.

24 § Transportföretag får lämna uppgifter enligt 23 § på så sätt att de

görs läsbara för Tullverket genom terminalåtkomst.

Tullverket får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den

omfattning och under den tid som behövs för kontroll av aktuella

transporter. Tullverket får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller

lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt.

Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom

terminalåtkomst skall omedelbart förstöras, om de visar sig sakna

betydelse för utredning och lagföring av brott.

25 § Tullverket får förelägga den som är eller kan antas vara

deklarations- eller uppgiftsskyldig enligt tullagstiftningen eller för vars

räkning en vara importerats eller exporterats, att lämna uppgift, visa upp

handling eller lämna över en kopia av handling som behövs för kontroll

av att deklarations- eller uppgiftsskyldigheten fullgjorts riktigt och

fullständigt. Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt

upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast

med tekniskt hjälpmedel.

26 § Den som bedriver verksamhet av sådan art att uppgift av betydelse

för kontrollen av annan persons deklarations- eller uppgiftsskyldighet

enligt tullagstiftningen kan hämtas ur handlingar som rör verksamheten

får föreläggas av Tullverket att lämna uppgift, visa upp handling eller

lämna över kopia av handling rörande rättshandling mellan den som

föreläggs och den andra personen.

27 § Om ett föreläggande enligt 25 eller 26 § avser uppgifter i

räkenskaper som förs med hjälp av automatisk databehandling, skall

dessa efter Tullverkets bestämmande tillhandahållas i utskrift eller på

medium för automatisk databehandling.

Revision

28 § Tullverket får för kontroll av att deklarations- eller uppgifts-

skyldighet enligt tullagstiftningen fullgjorts riktigt och fullständigt

besluta om revision hos den som är eller kan antas vara deklarations-

eller uppgiftsskyldig samt hos den som bedriver verksamhet av sådan art

att uppgift av betydelse för kontrollen av en annan persons deklarations-

eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar som rör verksamheten.

29 § Ett beslut om revision skall innehålla uppgift om ändamålet med

revisionen och om möjligheten att undanta handlingar och uppgifter

enligt 34 §.

Görs revisionen för granskning av någon annan än den som revideras,

får Tullverket, om det finns särskilda skäl, utesluta uppgift om vem eller

vilken rättshandling granskningen avser.

I ett beslut om revision skall Tullverket utse en eller flera tjänstemän

att verkställa revisionen (revisor).

Den reviderade skall underrättas om beslutet innan revisionen

verkställs. Om det är av betydelse för kontrollen att göra inventering eller

liknande fysisk kontroll, får dock underrättelse ske i samband med att

revisionen verkställs, om kontrollen annars kan mista sin betydelse.

30 § En revision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på

ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten.

Revisionen får verkställas hos den reviderade, om han medger det.

Revisionen skall ske hos den reviderade, om han begär det och

revisionen kan göras där utan betydande svårighet. Om revisionen inte

verkställs hos den reviderade, skall handlingarna på begäran överlämnas

till revisorn mot kvitto.

För det fall den reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i

10 kap. 4 § och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

31 § Vid revision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör

verksamheten granskas, om de inte skall undantas enligt 34 §.

Vid revision får revisorn även ta prov på varor och granska varulager.

32 § Bestämmelser om den reviderades skyldighet att tillhandagå

revisorn finns i artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Den reviderade skall för sådan åtgärd som avses i 31 § om möjligt

ställa en ändamålsenlig arbetsplats till förfogande.

Revisorn skall på begäran ges tillfälle att själv använda ett tekniskt

hjälpmedel för att ta del av upptagning som kan uppfattas endast med

sådana hjälpmedel, om inte den reviderade i stället tillhandahåller en

kopia av upptagningen och denna utan svårighet kan granskas med ett

annat tillgängligt tekniskt hjälpmedel. Revisorn får kontrollera att kopian

stämmer överens med den upptagning som finns hos den reviderade.

Vid granskning av upptagning enligt tredje stycket får endast de

tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för att

tillgodose ändamålet med revisionen. Granskningen får, om den

reviderade medger det, göras via telenätet.

33 § En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskaps-

material och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart

som möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den

reviderade.

Har den reviderade försatts i konkurs när handlingarna skall åter-

lämnas, skall Tullverket överlämna handlingarna till konkursförvaltaren.

Tullverket skall underrätta den reviderade om att handlingarna över-

lämnats till konkursförvaltaren.

Tullverket skall snarast lämna den reviderade meddelande om

resultatet av revisionen i de delar som rör honom.

34 § På den enskildes begäran skall följande handlingar undantas från

föreläggande eller revision:

1. handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § rättegångsbalken

samt

2. annan handling med ett betydande skyddsintresse, om handlingens

innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till någon

annans kännedom och skyddsintresset överväger dess betydelse för

kontrollen.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas även i fråga om

föreläggande enligt 25 eller 26 § att lämna uppgifter.

35 § En skriftlig begäran om befrielse från föreläggande att lämna

uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av handling skall

ges in till länsrätten tillsammans med föreläggandet och den begärda

handlingen eller uppgiften.

Begär den reviderade att en handling skall undantas från revision, skall

handlingen, om Tullverket anser att den bör granskas, omedelbart

förseglas och överlämnas till länsrätten.

Länsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen eller uppgiften

skall undantas från kontrollen.

36 § I fråga om upptagning som avses i 25 § bestämmer länsrätten i

vilken form eller på vilket sätt den skall tillhandahållas i målet.

Länsrätten får i fråga om upptagning som avses i första stycket besluta

om sådana begränsningar i Tullverkets rätt att självt använda tekniska

hjälpmedel som behövs för att uppgift, som skall undantas från

granskning, inte skall bli tillgänglig för verket.

37 § Om den enskilde begär det, skall länsrätten pröva om beslut kan

fattas utan att rätten granskar handlingen.

Anser den enskilde att en handling eller uppgift inte omfattas av

kontrollen, handläggs frågan om undantagande på det sätt som anges i 35

och 36 §§ samt i första stycket.

38 § Om en handling eller del av handling undantagits från kontroll, får

dess innehåll inte återges eller åberopas vid redogörelse för granskning

eller annars inför myndighet. Detta gäller även om en handling, utan

beslut av länsrätten, återlämnats efter det att den begärts undantagen.

Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart, om inte annat anges i beslutet.

Kontroller och inspektioner av EG:s institutioner

39 § Bestämmelser om kommissionens kontroller och inspektioner finns

i rådets förordningar (EG, Euratom nr 2988/95 av den 18 december 1995

om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och

(Euratom, EG) nr 2185/96 av den 11 november 1996 om de kontroller

och inspektioner på platsen som kommissionen utför för att skydda

Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier och

andra oegentligheter . Kontrollbestämmelser finns även i Europa-

parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/99 av den 25 maj 1999

om utredningar som utförs av Europeiska byrån för

bedrägeribekämpning (OLAF) .

7 kap. Tullkontroll beträffande intrång i viss immateriell äganderätt

1 § Bestämmelser om tullkontroll beträffande intrång i viss immateriell

äganderätt finns i rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december

1994 om fastställande av vissa åtgärder avseende införsel till

gemenskapen samt export och återexport från gemenskapen av varor som

gör intrång i viss immateriell äganderätt samt i kommissionens

förordning (EG) nr 1367/95 av den 16 juni 1995 om tillämpnings-

föreskrifter till rådets förordning (EG) nr 3295/94 om vissa åtgärder

avseende införsel till gemenskapen samt export och återexport från

gemenskapen av varor som gör intrång i viss immateriell äganderätt .

2 § Tullverket utser den enhet inom verket som är behörig att ta emot och

behandla ansökningar enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94.

Enheten skall, om det behövs, samråda med andra myndigheter.

3 § Varor vars frigörande har skjutits upp eller som hålls kvar av

Tullverket skall förvaras på betryggande sätt. Förvaringen skall ske på

sökandens bekostnad. När det finns ett lagakraftvunnet beslut om

förstöring av eller annan åtgärd med varorna, har sökanden rätt till

ersättning för dessa kostnader från den eller dem som beslutet gått emot.

Kan kravet riktas mot fler än en person, har dessa ett solidariskt ansvar.

4 § I artiklarna 6.1 och 8.3 i förordningen (EG) nr 3295/94 finns

bestämmelser om tullmyndighets skyldighet att lämna uppgifter till

rättighetsinnehavaren.

5 § Rättighetsinnehavaren ansvarar för skada på varuprov som

uppkommer vid sådan inspektion av varor som får göras enligt artikel 6.1

i förordningen (EG) nr 3295/94.

6 § Fråga om ett rättighetsintrång har skett och hur det skall förfaras med

varorna i sådant fall prövas av domstol enligt varumärkeslagen

(1960:644), lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

konstnärliga verk, patentlagen (1967:837) samt mönsterskyddslagen

(1970:485).

Domstolen får meddela interimistiskt beslut om att uppskjuten

frigörelse eller kvarhållande av varor skall upphöra.

Tullverket skall verkställa lagakraftvunna domar och beslut från

domstolen om frigörande, ändring eller förstöring av varor vars

frigörande uppskjutits eller som kvarhålls av Tullverket.

7 § Om domstolens dom eller beslut enligt 6 § innebär att varorna skall

ändras, skall ändringen bekostas av den som har rätten till varorna.

Svaranden ansvarar för Tullverkets kostnader för förstöring av varor.

Om ersättning inte kan utsökas hos svaranden, ansvarar sökanden emot

staten för kostnaderna.

8 § Regeringen får meddela föreskrifter om avgift enligt artikel 3.4 i

förordningen (EG) nr 3295/94.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om ställande av säkerhet för kostnad för förvaring

enligt 3 § och för värde av varuprov som lämnas ut för inspektion enligt

artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om

1. de tidsperioder som avses i artikel 3.5 i förordningen (EG) nr

3295/94,

2. förlängning av tidsfrist enligt artikel 7.1 andra stycket i förordningen

(EG) nr 3295/94,

3. förvaring av varor enligt 3 § samt

4. verkställighet av domar och beslut enligt 6 § tredje stycket.

8 kap. Tulltillägg och förseningsavgift

1 § Vid tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel gäller det som

sägs om gäldenär även den som är skyldig att betala skatt enligt 5 kap.

11 §.

Tulltillägg

2 § Har den som är gäldenär och som är skyldig att lämna skriftlig eller

med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration i en deklaration

eller ett annat dokument, som under förfarandet lämnats till ledning för

fastställande av tull, lämnat en uppgift som befinns vara oriktig, skall han

påföras en särskild avgift (tulltillägg). Tulltillägget är tjugo procent av

den tull som inte skulle ha påförts, om den oriktiga uppgiften godtagits.

Detsamma gäller, om gäldenären skriftligen har lämnat en sådan uppgift i

ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett

överklagat ärende som avser fastställande av tull.

Avgiftsberäkning enligt första stycket sker efter tio procent dels när

den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av

kontrollmaterial som bifogats deklarationen, dels när det gäller

mervärdesskatt som får dras av vid redovisning av skatt enligt

mervärdesskattelagen (1994:200).

Om avvikelse från deklaration har skett vid skönstulltaxering, skall

gäldenären påföras tulltillägg. Tulltillägget är tjugo procent av den tull

som vid taxeringen påförs gäldenären utöver vad som annars skulle ha

påförts honom. Till den del taxeringen innefattar rättelse av en oriktig

uppgift från gäldenären påförs dock tulltillägg enligt första stycket.

3 § Tulltillägg skall påföras om tull skall tas ut på grund av

1. olaglig införsel,

2. olagligt undandragande av varor från tullövervakning eller

3. förfogande i övrigt över en icke-gemenskapsvara, i strid mot

föreskriven inskränkning i förfoganderätten.

Första stycket gäller endast om gäldenären rätteligen skulle ha lämnat

en skriftlig eller med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration till

ledning för fastställande av tull.

4 § Tulltillägget enligt 3 § är tjugo procent av den tull som påförs. Även

den som förfogat över en förtullad vara i strid mot föreskriven

förutsättning för befrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tull

skall påföras tulltillägg. Tulltillägget är då tjugo procent av den

tullförmån som gäldenären går miste om.

5 § Vid tillämpning av 2 § ansvarar gäldenären för handlingar och

underlåtenhet av hans ombud. Tulldeklaration eller annat dokument som

lämnas för en gäldenär som är juridisk person skall anses ha lämnats av

gäldenären, om det inte var uppenbart att uppgiftslämnaren saknade

behörighet att företräda gäldenären.

6 § Tulltillägg påförs inte i samband med rättelse av en felräkning eller

felskrivning, som uppenbart framgår av tulldeklaration eller annat

dokument som lämnats till ledning för tulltaxeringen.

Tulltillägg påförs inte heller i den mån avvikelsen avser bedömning av

ett yrkande, såsom fråga om yrkad förmånsbehandling, anspråk på

tullbefrielse eller tullnedsättning eller fråga om skäligheten av en

uppskattning eller värdering, och avvikelsen inte gäller uppgift i sak.

Om en gäldenär frivilligt har rättat en oriktig uppgift eller anmält

förhållande som avses i 3 §, påförs inte tulltillägg.

 7 § Tulltillägg under femtio kronor påförs inte.

Tulltillägg tillfaller staten.

8 § Om betalningsskyldighet för tull inte längre kan åläggas, får

Tullverket inte påföra tulltillägg på beloppet.

Förseningsavgift

9 § Om den som deklarerat en vara för övergång till fri omsättning med

tillämpning av förenklat deklarationsförfarande eller lokalt klarerings-

förfarande inte har kommit in med kompletterande tulldeklaration vid

den tidpunkt då denna senast skulle ha lämnats, skall en särskild avgift

(förseningsavgift) påföras honom.

Förseningsavgiften är 400 kronor. Om den som anmodats att lämna

deklaration inte fullgjort sin skyldighet inom den bestämda tiden, är

avgiften dock 800 kronor.

Gemensamma bestämmelser för tulltillägg och förseningsavgift

10 § Den som påförts tulltillägg eller förseningsavgift skall helt eller

delvis befrias från avgiften

1. om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant

samband med hans ålder, hans bristande erfarenhet, hans eller hans

ombuds sjukdom eller liknande förhållande att den framstår som

ursäktlig,

2. om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med

hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild

omständighet, eller

3. om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller

avgiften.

Gäldenären får befrias helt från tulltillägget när det belopp som kunde

ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt.

Deklaranten får helt eller delvis befrias från förseningsavgift även när

underlåtenheten är obetydlig.

11 § Tulltillägg eller förseningsavgift får inte påföras sedan gäldenären

respektive deklaranten har avlidit.

12 § Om en icke-gemenskapsvara eller dess värde förverkas, skall

tulltillägg inte tas ut till den del varan eller dess värde förverkats. Ett

tidigare meddelat beslut om sådan pålaga skall upphävas eller ändras

sedan dom eller beslut som innefattar förverkande har vunnit laga kraft.

13 § Frågor om tulltillägg och förseningsavgift prövas av Tullverket.

Allmän förvaltningsdomstol prövar dock, på talan av det allmänna

ombud som avses i 9 kap. 1 §, frågor om tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan talan får föras, om den oriktiga uppgiften

inte har godtagits efter prövning i sak eller inte har prövats i målet. Talan

skall väckas genom ansökan inom ett år från utgången av den månad då

domen eller det slutliga beslutet i målet har vunnit laga kraft.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift,

skall gäldenären respektive deklaranten om möjligt ges tillfälle att yttra

sig.

14 § Bestämmelserna om befrielse från tulltillägg och förseningsavgift

skall beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det

föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller

förseningsavgift.

Om tull sätts ned, skall också beslutet om tulltillägg ändras på det sätt

som nedsättningen kan föranleda.

15 § Bestämmelserna i 5 kap. 7 § andra stycket samt 8, 9, 16 och 23 §§

tillämpas även i fråga om tulltillägg och förseningsavgift.

9 kap. Överklagande

1 § Hos Tullverket skall det finnas ett allmänt ombud. Det allmänna

ombudet får överklaga Tullverkets beslut i sådana ärenden som avses i 3

och 6 §§.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utser det

allmänna ombudet och ersättare för denne.

2 § Ett beslut av Tullverket enligt tullagstiftningen eller artikel 3 i

förordningen (EG) nr 3295/94 får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Tullverkets beslut om revision enligt 6 kap. 28 § får inte överklagas.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Detsamma gäller vid överklagande i mål som avses i 8 kap. 13 §.

Föreskrifter om överklagande av Tullverkets beslut om föreskrifter

med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen.

3 § Om ett överklagande enligt 2 § gäller beslut vid tulltaxering i en fråga

som kan ha betydelse för fastställelse av tull eller beslut om fastställelse

av annan skatt än tull enligt 5 kap. 11 § andra stycket, skall

överklagandet ha kommit in till Tullverket inom tre år från den dag då

tullskulden eller den anmälningsskyldighet som avses i 3 kap. 3 §

uppkom. Om beslutet har meddelats senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av beslutet.

Om beslut som avses i första stycket har omprövats, får även

omprövningsbeslutet överklagas inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats senare än två och ett halvt år efter den

dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av omprövningsbeslutet.

En gäldenär eller anmälningsskyldig får överklaga ett beslut som avses

i första och andra styckena även om det inte gått honom emot.

4 § Om överklagandet inte avvisas såsom för sent inkommet, skall

Tullverket snarast ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om beslutet vid omprövningen ändras så

som klaganden begär. Beslutet skall innehålla en uttrycklig upplysning

om att det medför denna verkan.

Om beslutet ändras på annat sätt än vad som begärts, skall

överklagandet anses omfatta det nya beslutet. Finns skäl för det, får

klaganden lämnas tillfälle att återkalla överklagandet.

5 § Ett överklagande som inte avvisas såsom för sent inkommet eller som

förfaller enligt 4 § skall tillsammans med handlingarna i ärendet

överlämnas till den domstol som skall pröva överklagandet. Om det finns

särskilda skäl, får överklagandet överlämnas utan föregående ompröv-

ning.

6 § Bestämmelserna i 3 5 §§ gäller också överklagande av beslut om

ränta, tulltillägg och förseningsavgift.

En gäldenärs eller anmälningsskyldigs yrkande i fråga om tulltillägg

skall, oavsett tidsfristerna i 3 §, prövas om beslutet om den tull som

tulltillägget avser inte har vunnit laga kraft. Detsamma gäller om

Tullverket eller det allmänna ombudet framställt ett sådant yrkande till

förmån för gäldenären eller den anmälningsskyldige. Om yrkandet

framställs först i domstol, kan domstolen besluta att det skall tas upp till

prövning av Tullverket.

Vad som sägs i andra stycket gäller även en deklarants yrkande i fråga

om förseningsavgift.

7 § Om en part har överklagat Tullverkets beslut i ett sådant ärende som

avses i 3 och 6 §§, får också motparten överklaga beslutet, även om den

för motparten föreskrivna tiden för överklagande har gått ut. Motpartens

skrivelse skall ha kommit in till Tullverket inom två månader från den

dag då motparten fick del av den först ingivna skrivelsen med

överklagande eller, om motparten inte fått del av den före utgången av

den tid inom vilken den senast skulle ha kommit in, från utgången av

denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

8 § I artiklarna 7 och 244 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om verkställighet av beslut som överklagas. Dessa

bestämmelser gäller även beslut om skönstulltaxering, tulltillägg och

förseningsavgift samt beslut om annan skatt än tull som skall betalas till

Tullverket. Också andra beslut av Tullverket som meddelats enligt

tullagstiftningen och som inte innebär att ärendet avgörs slutligt skall

gälla omedelbart.

9 § Om det allmänna ombudet har överklagat ett tulltaxeringsbeslut, skall

därav föranledd talan om tulltillägg eller förseningsavgift föras samtidigt.

10 § Det allmänna ombudet får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten i frågor som avses i 3 och 6 §§ även om ombudet inte

tidigare har fört det allmännas talan i målet.

11 § Om en enskild överklagar länsrättens eller kammarrättens beslut i

frågor som avses i 3 och 6 §§, skall överklagandet ha kommit in inom två

månader från den dag då han fick del av beslutet.

Om länsrättens beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ överklagas av

Tullverket eller det allmänna ombudet, skall överklagandet ha kommit in

inom två månader från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller

det allmänna ombudets överklagande av kammarrättens beslut i frågor

som avses i 3 och 6 §§.

12 § Om någon har överklagat ett beslut av länsrätt eller kammarrätt i

frågor som avses i 3 och 6 §§, får även någon annan som haft rätt att

överklaga beslutet ge in ett överklagande, även om den för honom

gällande tiden för överklagande gått ut. Ett sådant överklagande skall ges

in inom en månad från utgången av den tid inom vilken det första

överklagandet skulle ha gjorts.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

13 § Om det allmänna ombudet överklagar ett beslut, skall ombudet föra

det allmännas talan.

I mål som gäller beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ förs det

allmännas talan i Regeringsrätten av det allmänna ombudet.

14 § Det allmänna ombudet får ta över uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en

viss grupp av ärenden som gäller frågor som avses i 3 och 6 §§.

Det allmänna ombudet får uppdra åt en tjänsteman vid Tullverket att

företräda det allmänna i allmän förvaltningsdomstol.

15 § Det allmänna ombudet får inom den för ombudet gällande tiden för

överklagande föra talan i frågor som avses i 3 och 6 §§ till förmån för en

enskild part. Ombudet har då samma behörighet som den enskilde.

16 § I mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får talan inte ändras i

annat fall än som anges i 17 och 18 §§.

Att klaganden inskränker sin talan eller åberopar en ny omständighet

utan att frågan som är föremål för prövning ändras, anses inte vara

ändring av talan.

17 § I ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får klaganden

framställa ett nytt yrkande om inte en ny fråga därigenom förs in i målet.

I mål i länsrätten får klaganden dessutom, inom den tid som gäller för

överklagande, föra in en ny fråga som har samband med den fråga som

skall prövas, om länsrätten finner att frågan utan olägenhet kan prövas i

målet.

18 § I ett mål om tulltaxering får klaganden föra in en fråga om tulltillägg

som har föranletts av den taxeringsfråga som är föremål för prövning, om

domstolen finner att tulltilläggsfrågan utan olägenhet kan prövas i målet.

19 § Om domstolen i ett fall som avses i 17 § andra stycket och 18 § inte

tar upp den nya frågan till prövning, får rätten överlämna den till

Tullverket för prövning.

20 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ finns flera

frågor, får särskilt beslut meddelas i någon av dem trots att hand-

läggningen i övrigt inte har avslutats.

21 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ är lämpligt

med hänsyn till utredningen, får särskilt beslut ges över en av flera

omständigheter som var för sig har omedelbar betydelse för utgången i

målet eller över hur en viss uppkommen fråga, som främst rör

rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörandet av saken.

När särskilt beslut meddelas bestämmer rätten med hänsyn till

omständigheterna om beslutet skall överklagas särskilt eller endast i

samband med överklagande av rättens slutliga avgörande i målet. Om

rätten bestämmer att beslutet skall överklagas särskilt, får den förordna

att målet i övrigt skall vila till dess det särskilda beslutet har vunnit laga

kraft.

22 § Vid handläggningen i länsrätt och kammarrätt av mål om tulltillägg

eller förseningsavgift skall muntlig förhandling hållas, om den enskilda

parten begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas, om det

inte finns anledning att anta att avgift kommer att tas ut.

10 kap. Ansvarsbestämmelser

1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift i

tullagstiftningen eller mot förbudet i artikel 2 i förordningen (EG) nr

3295/94 döms för tullförseelse till böter. Detsamma gäller den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot beslut som Tullverket

meddelat med stöd av tullagstiftningen

1. om skyldighet att föra anteckningar och lämna uppgifter om varor

som förvaras i tillfälligt lager, tullager, frizon eller frilager eller som är

föremål för förenklat förfarande vid tillämpning av ett tullförfarande,

2. om skyldighet i övrigt att lämna uppgift eller handling till Tullverket

eller

3. om användningen eller förbrukningen av en icke-gemenskapsvara.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

2 § Ansvar för tullförseelse inträder inte, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken eller lagen (0000:000) om straff för smuggling m.m.

3 § Allmänt åtal för tullförseelse får väckas endast efter medgivande av

Tullverket.

4 § När Tullverket med stöd av tullagstiftningen förelägger någon att

vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet, kan Tullverket sätta ut vite.

Tullverket kan även sätta ut vite, om någon inte har lämnat uppgift

eller handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller inte har fullgjort

skyldighet som föreskrivs i artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92

eller i 6 kap. 16, 17, 22, 23 eller 32 §§ denna lag.

Finns det anledning att anta att den som skall föreläggas, eller, om

denne är en juridisk person, ställföreträdaren har begått brott, får han inte

föreläggas vid vite att medverka i utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som brottsmisstanken avser.

5 § Den som har överträtt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar

enligt 1 § för gärning som omfattas av föreläggandet.

11 kap. Särskilda bestämmelser

1 § Uppgifter som någon har lämnat om en vara enligt föreskrifter i

förordningen (EEG) nr 2454/93 eller föreskrifter beträffande uppgifter

som skall lämnas i tulldeklaration eller anmälan till någon annan

godkänd tullbehandling som avses i 4 kap. 2 § får användas även för

statistiska ändamål.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om att den som för transportmedel från eller till

tredje land skall lämna uppgifter till Tullverket för transportstatistiska

ändamål.

2 § Belopp som enligt tullagstiftningen skall betalas till eller utbetalas

från Tullverket skall avrundas till närmaste lägre hela krontal.

3 § På tullplats sker tullförrättning utan kostnad för allmänheten inom de

områden och på de tider som regeringen föreskriver. Regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

tullförrättning även i andra fall skall ske utan kostnad för allmänheten.

4 § Den som föranleder tullförrättning som inte är avgiftsfri skall betala

avgift för förrättningen enligt taxa som regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer föreskriver.

5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

föreskriva att avgifter skall betalas för tillstånd till betalningsanstånd och

utfärdande av tullräkning.

6 § Tullverket skall på begäran tillhandahålla Sveriges riksbank, Riks-

skatteverket, Läkemedelsverket, Statens livsmedelsverk, Statens jord-

bruksverk, Kommerskollegium, skattemyndighet, Statistiska central-

byrån, Kemikalieinspektionen och Fiskeriverket uppgifter som förekom-

mer hos Tullverket och som rör import eller export av varor. Tullverket

skall vidare på begäran tillhandahålla Säkerhetspolisen uppgifter som

förekommer hos Tullverket och som rör export av varor.

I tullregisterlagen (1990:137) finns bestämmelser om utlämnande till

vissa myndigheter av uppgifter ur tullregistret på medium för automatisk

databehandling.

7 § Tulltjänsteman och kustbevakningstjänsteman som får kännedom om

ett brott enligt författning, vars efterlevnad Tullverket har att övervaka,

skall lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske.

Tjänstemannen får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till

omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart

att brottet inte skulle föranleda någon annan påföljd än böter.

Övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Vid lagens ikraftträdande

upphör tullagen (1994:1550) samt lagen (1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. att gälla. De upphävda lagarna skall dock

fortfarande tillämpas i fråga om

1. varor som har eller borde ha deklarerats för övergång till fri

omsättning före ikraftträdandet och

2. ansökningar enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94 som

inkommit till Tullverket före ikraftträdandet.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam

Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1972:266) om skatt på annonser

och reklam skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

Införs till landet från tredje land

annonsblad som har utgivits i så-

dant land skall reklamskatt betalas

till Tullverket. Därvid gäller tull-

lagen (1994:1550) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

Införs till landet från tredje land

annonsblad som har utgivits i så-

dant land skall reklamskatt betalas

till Tullverket. Därvid gäller tull-

lagen (0000:000) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

Reklamskatt vid införsel utgår med 11 procent av beskattningsvärdet.

Som beskattningsvärde anses varans värde beräknat enligt artikel 29 i

rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om

inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:980) om transport,

förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m.

dels att 1 3 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Bestämmelserna i 2 och 3 §§

gäller, om inte annat föreskrivits,

för vara som enligt särskild

författning inte får föras in i landet

och vara för vilken särskilt före-

skrivet införselvillkor inte är upp-

fyllt.

Lagen gäller inte för införsel-

restriktion som följer av gemen-

skapsrätten eller för införsel av

gemenskapsvaror från annan

medlemsstat i den Europeiska

unionen.

Bestämmelserna i denna lag

gäller, om inte annat föreskrivits,

för införsel av en vara som enligt

särskild författning inte får föras in

i landet eller för vilken särskilt

föreskrivet införselvillkor inte är

uppfyllt.

2 §

En vara får utan hinder av för-

bud eller villkor som avses i 1 §

1. transiteras genom det svenska

tullområdet eller mellan orter

inom detta enligt de föreskrifter

och villkor som gäller för tull-

förfarandet extern transitering,

2. förvaras på tillfälligt lager

eller tullager eller i frizon eller

frilager,

3. förstöras under kontroll av

Tullverket eller annan som denna

godkänner,

4. återutföras.

En vara som förs in i landet från

tredje land får utan hinder av för-

bud eller villkor som avses i 1 §

1. transporteras och uppvisas

för Tullverket i enlighet med be-

stämmelserna i artiklarna 3742 i

rådets förordning (EEG) nr

2913/92 av den 12 oktober 1992

om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen,

2. transiteras genom det svenska

tullområdet eller mellan orter

inom detta område enligt de

föreskrifter och villkor som gäller

för tullförfarandet transitering,

3. förvaras på tillfälligt lager

eller tullager eller i frizon eller

frilager,

4. förstöras genom Tullverkets

försorg, eller

5. återutföras.

Vad som sägs i första stycket

gäller även för en vara som förs in

i landet från en annan

medlemsstat i Europeiska unionen

under ett tullförfarande.

3 §

Vid försäljning av vara genom

Tullverkets försorg skall, om

varan ej återutföres, föreskrivna

införsel- villkor iakttagas. Kan

försäljning icke ske, bestämmer

tillsyns- myndigheten, hur det skall

förfaras med varan.

En vara som i annat fall än det

som nämns i 2 § andra stycket förs

in i landet från en annan med-

lemsstat i Europeiska unionen får

utan hinder av förbud eller villkor

som avses i 1 §

1. föras direkt till närmaste

bemannade tullkontor och där

anmälas,

2. omhändertas av Tullverket,

förstöras eller återutföras i

enlighet med bestämmelserna i 17,

17 a och 17 d §§ lagen (1996:701)

om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land

inom Europeiska unionen, eller

3. bli föremål för åtgärder enligt

förordningen (1994:1830) om in-

försel av levande djur m.m.

4 §

Om en vara som är föremål för

införselvillkor som avses i 1 § en-

ligt bestämmelse i annan för-

fattning skall försäljas genom

Tullverkets försorg, skall införsel-

villkoret vara uppfyllt. Kan

försäljning inte ske, bestämmer

tillsynsmyndigheten hur det skall

förfaras med varan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

Härigenom föreskrivs att 3 och 20 §§ lagen (1978:880) om betalnings-

säkring för skatter, tullar och avgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Fråga om betalningssäkring

prövas av länsrätt. Det allmännas

talan i mål enligt denna lag förs av

skattemyndigheten.

Fråga om betalningssäkring

prövas av länsrätt. Det allmännas

talan i mål enligt denna lag förs,

om inte annat följer av andra

stycket, av skattemyndigheten.

I mål om betalningssäkring för

tull eller annan skatt som skall tas

ut för varor vid import eller tull-

tillägg enligt tullagen (0000:000)

eller transporttillägg enligt lagen

(1998:506) om punktskattekontroll

av transporter m.m. av alkohol-

varor, tobaksvaror och mineral-

oljeprodukter förs det allmännas

talan av Tullverket. Bestämmel-

serna i 9 kap. 14 och 15 §§ tull-

lagen gäller då också i mål om

betal ningssäkring.

Vad som i 10, 17 och 18 §§ före-

skrivs om skattemyndigheten gäl-

ler i sådana mål som avses i andra

stycket Tullverket.

20 §

Mål om betalningssäkring

prövas av den länsrätt inom vars

domkrets beslut om skatt enligt

skattebetalningslagen (1997:483)

skall fattas då framställningen om

betalningssäkring görs.

Mål om betalningssäkring som

avses i 3 § första stycket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets

beslut om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen om betalnings-

säkring görs.

Om beslut om skatten skall meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i 2 kap. 1 § tredje stycket sista meningen

eller 2 § femte stycket sista meningen skattebetalningslagen, skall mål

om betalningssäkring prövas av den länsrätt inom vars domkrets

verkställigheten kan äga rum.

Behörig att föra det allmännas

talan är skattemyndigheten i den

region där behörig länsrätt finns.

Vad som föreskrivs i 6 kap. 15 och

16 §§ taxeringslagen (1990:324)

gäller i tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

Mål om betalningssäkring som

avses i 3 § andra stycket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets

taxeringsbeslut eller beslut om

tulltillägg enligt tullagen

(0000:000) eller beslut om

transporttillägg enligt lagen

(1998:506) om punktskattekontroll

av transporter m.m. av alkohol-

varor, tobaksvaror och mineral-

oljeprodukter skall fattas då

framställningen om betalnings-

säkring görs.

Behörig skattemyndighet att

föra det allmännas talan är skatte-

myndigheten i den region där be-

hörig länsrätt finns. Vad som

föreskrivs i 6 kap. 15 och 16 §§

taxeringslagen (1990:324) gäller i

tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser skall

dock gälla beträffande framställningar som gjorts före ikraftträdandet.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:1088) om

gränsövervakningen i krig m.m.

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1979:1088) om gräns-

övervakningen i krig m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

För ändamål som avses med den samordnade gränsövervakningen får

den som tillhör gränsövervakningspersonalen (gränsövervakningsman)

1. anmoda resande eller annan person att visa pass eller annan

legitimationshandling samt att i övrigt lämna de upplysningar och förete

de handlingar som bedöms nödvändiga för övervakningsverksamheten,

2. kontrollera varutrafik samt

undersöka transportmedel och

lagerlokal eller annat utrymme

som nyttjas i samband med varu-

trafiken med samma befogen-

heter som vid tullkontroll till-

kommer tulltjänsteman enligt

tullagen (1987:1065) och med stöd

därav meddelade bestämmelser.

2. kontrollera varutrafik samt

undersöka transportmedel och

lagerlokal eller annat utrymme

som nyttjas i samband med varu-

trafiken med samma befogen-

heter som vid tullkontroll till-

kommer tulltjänsteman enligt

tullagen (0000:000) och med stöd

därav meddelade bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen (1980:100)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

1 §

Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller eko-

nomiska förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets verk-

samhet som avser förande av eller uttag ur register som avses i

skatteregisterlagen (1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register

och hos kommun eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende

om förhandsbesked i skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket

får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde lider skada eller men. För uppgift i mål hos domstol gäller

sekretessen endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Detsamma gäller uppgift som med anledning av

överklagande hos domstol registreras hos annan myndighet enligt 15 kap.

2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift i mål hos domstol erhållits från

annan myndighet och är den sekretessbelagd där, gäller dock denna

sekretess hos domstolen, om uppgiften saknar betydelse i målet.

Med skatt avses i detta kapitel skatt på inkomst och, med undantag för

arvsskatt och gåvoskatt, annan direkt skatt samt omsättningsskatt, tull

och annan indirekt skatt. Med skatt jämställs arbetsgivaravgift, pris-

regleringsavgift och liknande avgift, avgift enligt lagen (1999:291) om

avgift till registrerat trossamfund samt skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser bestämmande av skatt jämställs verksamhet

som avser bestämmande av pensionsgrundande inkomst.

Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensions-

grundande inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt

fastställs, såvida inte beslutet meddelas i ärende om

1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomstskatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i

fåmansföretag,

3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om för-

farande vid beskattning, om

skatteregister eller i lagen

(1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. Vidare

får utan hinder av sekretessen

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den

reviderades konkurs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om för-

farande vid beskattning eller om

skatteregister. I artiklarna 6.1 och

8.3 i rådets förordning (EG) nr

3295/94 av den 22 december 1994

om fastställande av vissa åtgärder

avseende införsel till gemenskapen

samt export och återexport från

gemenskapen av varor som gör

intrång i viss immateriell ägande-

rätt finns bestämmelser om att

uppgift i vissa fall får lämnas till

enskild. Vidare får utan hinder av

sekretessen uppgift i en revisions-

promemoria lämnas till en för-

valtare i den reviderades konkurs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

För uppgift om avgift enligt lagen om avgift till registrerat trossamfund

gäller dock sekretessen i högst sjuttio år.

2 §

Sekretess gäller i

1. särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om skatt, tull

eller avgift samt annan verksamhet som avser tullkontroll och som inte

faller under 1 §,

2. ärende om kompensation för eller återbetalning av skatt,

3. ärende om anstånd med erläggande av skatt

för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden.

I fråga om sekretess enligt denna paragraf tillämpas 1 § första stycket

tredje sjätte meningarna.

Sekretessen gäller inte beslut i ärende som avses i första stycket 2

och 3.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den

reviderades konkurs. Vidare får

utan hinder av sekretessen uppgift

lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen (1994:1552) om

tullkontroll av varumärkesintrång

m.m.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den

reviderades konkurs. I artiklarna

6.1 och 8.3 i rådets förordning

(EG) nr 3295/94 av den 22

december 1994 om fastställande

av vissa åtgärder avseende

införsel till gemenskapen samt

export och återexport från

gemenskapen av varor som gör

intrång i viss immateriell ägande-

rätt finns bestämmelser om att

uppgift i vissa fall får lämnas till

enskild.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.7 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

(1981:774)

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 a § utsökningsbalken (1981:774)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

10 a §

När ett utmätt fartyg eller

luftfartyg står under tullkontroll,

får kronofogdemyndigheten

begära hjälp av Tullverket för att

hindra att fartyget eller luftfartyget

avgår. För att hindra fartyget eller

luftfartyget att avgå har Tullverket

samma befogenheter som myn-

digheten har enligt tullagen

(1987:1065). Detsamma gäller när

gods i fartyget eller luftfartyget

har utmätts.

När ett utmätt fartyg eller luft-

fartyg står under tullövervakning,

får kronofogdemyndigheten

begära hjälp av Tullverket för att

hindra att fartyget eller luftfartyget

avgår. För att hindra fartyget eller

luftfartyget att avgå har Tullverket

samma befogenheter som myn-

digheten har enligt tullagen

(0000:000). Detsamma gäller när

gods i fartyget eller luftfartyget

har utmätts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1985:146) om avräkning vid åter-

betalning av skatter och avgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Avräkning enligt denna lag skall göras från belopp som återbetalas

eller annars utbetalas på grund av bestämmelse i

1. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller

författning som anges i 1 kap. 1 § första stycket samma lag, i de fall då

utbetalningen ankommer på Skattemyndigheten i Gävle,

2. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

3. 10 kap. 1 4 §§ mervärdesskattelagen (1994:200),

4. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m.,

5. skattebetalningslagen

(1997:483), eller

6. lagen (1998:506) om punkt-

skattekontroll av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

4. lagen (1994:1551) om tull-

frihet m.m.,

5. skattebetalningslagen

(1997:483),

6. lagen (1998:506) om punkt-

skattekontroll av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter, eller

7. tullagen (0000:000).

Vad som sagts i första stycket 1 gäller inte utbetalning enligt 9 kap. 1 §

lagen (1994:1776) om skatt på energi och 13 § lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon.

Avräkning skall också göras vid återbetalning av belopp som tagits ut

som förrättningskostnad vid indrivning av en sådan fordran som avses i

2 § första meningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Den äldre bestämmelsen

skall dock tillämpas i fråga om belopp som återbetalas eller annars

utbetalas på grund av en bestämmelse i tullagen (1994:1550).

2.9 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

(1988:220)

Härigenom föreskrivs att 25 § strålskyddslagen (1988:220) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

Den som inte har tillstånd när

det krävs enligt 20 eller 21 § får

endast efter medgivande av rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer ta hand om

ett oförtullat radioaktivt ämne eller

en oförtullad teknisk anordning på

det sätt som avses i 8 § första

stycket tullagen (1987:1065). I

övrigt gäller lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring

av införselreglerade varor, m.m.

Den som inte har tillstånd när

det krävs enligt 20 eller 21 § får

endast efter medgivande av rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer ta hand om

ett oförtullat radioaktivt ämne eller

en oförtullad teknisk anordning på

det sätt som avses i 4 kap. 2 §

tullagen (0000:000). I övrigt gäller

lagen (1973:980) om transport,

förvaring och förstöring av inför-

selreglerade varor, m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.10 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullregisterlagen (1990:137)

dels att 9 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

För de ändamål som anges i 2 § får Tullverket föra ett tullregister med

hjälp av automatisk databehandling.

Bestämmelserna i denna lag gäller inte de register som Tullverket för

med stöd av lagen (1997:1058) om register i Tullverkets brotts-

bekämpande verksamhet och inte heller register som regleras i annan lag

eller förordning.

Bestämmelser om förfarandet

vid import och export finns i rå-

dets förordning (EEG) nr 2913/92

av den 12 oktober 1992 om in-

rättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i kommis-

sionens förordning (EEG) nr

2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i tullagen

(1994:1550).

Bestämmelser om förfarandet

vid import och export finns i rå-

dets förordning (EEG) nr 2913/92

av den 12 oktober 1992 om

inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i kommis-

sionens förordning (EEG) nr

2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen samt i tullagen

(0000:000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Om det med stöd av denna lag har föreskrivits begränsningar eller

förbud mot att föra tillgångar in i eller ut ur landet, får Tullverket

kontrollera att föreskrifterna följs.

För kontrollen gäller

1. tullagen (1987:1065) i

tillämpliga delar, varvid det som

sägs om varor skall avse tillgångar

som omfattas av valutaregleringen,

samt

2. bestämmelserna om för-

undersökning m.m., beslag, hus-

rannsakan, kroppsvisitation och

ytlig kroppsbesiktning i lagen

(1960:418) om straff för varu-

smuggling.

För kontrollen gäller

1. tullagen (0000:000) i tillämp-

liga delar, varvid det som sägs om

varor skall avse tillgångar som

omfattas av valutaregleringen,

samt

2. bestämmelserna om för-

undersökning m.m., beslag, hus-

rannsakan, kroppsvisitation och

ytlig kroppsbesiktning i lagen

(0000:000) om straff för smugg-

ling m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.12 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684)

Härigenom föreskrivs att 20 a § postlagen (1993:1684) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 a §

Den som bedriver postverk-

samhet enligt denna lag skall utan

hinder av 19 § bistå Tullverket vid

kontroll avseende postförsändelse

enligt tullagen (1994:1550) eller

lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns

mot ett annat land inom

Europeiska unionen. Detta gäller

dock endast kontroll som rör

misstanke om narkotikabrott.

Den som bedriver postverk-

samhet enligt denna lag skall utan

hinder av 19 § bistå Tullverket vid

kontroll avseende postförsändelse

enligt tullagen (0000:000) eller

lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns

mot ett annat land inom

Europeiska unionen. Detta gäller

dock endast kontroll som rör

misstanke om narkotikabrott.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.13 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 5 §§, 4 kap. 8 § och 8 kap. 6 §

mervärdesskattelagen (1994:200) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Skyldig att betala mervärdesskatt (skattskyldig) är

1. för sådan omsättning som anges i 1 § första stycket 1, om inte annat

följer av 2 4 a: den som omsätter varan eller tjänsten,

2. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 av sådana tjänster

som avses i 5 kap. 7 §, om den som omsätter tjänsten är en utländsk

företagare och förvärvaren är en näringsidkare: den som förvärvar

tjänsten,

3. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 av sådana tjänster

som avses i 5 kap. 5 § tredje stycket samt 5 a, 6 a, 6 b och 7 a §§, om den

som omsätter tjänsten är en utländsk företagare och förvärvaren är

registrerad till mervärdesskatt här: den som förvärvar tjänsten,

4. för sådan efterföljande omsättning inom landet som avses i 3 kap.

30 b § första stycket: den till vilken omsättningen görs,

4 a. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 mellan

näringsidkare som är eller skall vara registrerade till mervärdesskatt här,

av guldmaterial eller halvfärdiga produkter med en finhalt av minst 325

tusendelar eller av investeringsguld om den som omsätter guldet är

skattskyldig enligt 3 kap. 10 b §: den som förvärvar varan,

5. för sådant förvärv som anges i 1 § första stycket 2: den som

förvärvar varan, och

6. för import av varor: den som

är skyldig att betala skatt enligt

10 § tullagen (1994:1550) för den

importerade varan.

6. för import av varor: den som

är skyldig att betala skatt enligt

5 kap. 11 § tullagen (0000:000)

för den importerade varan.

Särskilda bestämmelser om vem som i vissa fall är skattskyldig finns i

6 kap., 9 kap. och 9 c kap.

5 §

Vid import inträder skatt-

skyldigheten vid den tidpunkt då

varan enligt tullagstiftningen skall

anmälas till förtullning eller när

införsel skall anmälas med stöd av

9 § tullagen (1994:1550).

Vid import inträder skatt-

skyldigheten vid den tidpunkt då

varan enligt tullagstiftningen skall

deklareras för övergång till fri

omsättning eller när införsel skall

anmälas med stöd av 3 kap. 3 §

tullagen (0000:000).

4 kap.

8 §

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening eller

ett registrerat trossamfund, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken skattskyldighet

inte föreligger för föreningen en-

ligt 7 kap. 7 § första och andra

stycket eller för trossamfundet en-

ligt 14 § inkomstskattelagen

(1999:1229).

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening eller

ett registrerat trossamfund, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken skattskyldighet

inte föreligger för föreningen en-

ligt 7 kap. 7 § första och andra

stycket inkomstskattelagen

(1999:1229) eller för trossam-

fundet enligt 7 kap. 14 § samma

lag.

Vad som sägs i första stycket om ideella föreningar gäller också för

sådan förening som omfattas av 4 kap. 2 § lagen (1999:1230) om

ikraftträdande av inkomstskattelagen (1999:1229).

8 kap.

6 §

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen. Om företaget har sin

redovisning i euro skall beaktas

vad som föreskrivs i 14 § lagen

(2000:46) om omräkningsför-

farande vid beskattningen för före-

tag som har sin redovisning i euro,

m.m.

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen. Om företaget har sin

redovisning i euro skall beaktas

vad som föreskrivs i 15 § lagen

(2000:46) om omräkningsför-

farande vid beskattningen för

företag som har sin redovisning i

euro, m.m.

I 13 kap. 26 § finns bestämmelser om återförande av sådan ingående

skatt som hänför sig till ett förvärv för vilket en skattskyldig har fått

prisnedsättning efter det att han gjort avdrag för skatten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 1, 10 och 21 §§ lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag tillämpas vid revision eller annan kontroll av att skatt eller

avgift tas ut enligt bestämmelserna i

1. kupongskattelagen (1970:624),

2. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

3. fordonsskattelagen (1988:327),

4. taxeringslagen (1990:324),

5. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta artister m.fl.,

6. skattebetalningslagen (1997:483).

Lagen tillämpas även vid revi-

sion enligt tullagen (1994:1550)

och lagen (1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och mark-

nadshandel m.m., vid revision

eller annan kontroll enligt

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket 1 lagen om

punktskatter och

prisregleringsavgifter samt för

kontroll av att föreläggande enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, 69 §

tullagen eller 2 § lagen om särskild

skattekontroll av torg- och mark-

nadshandel m.m. fullgjorts riktigt

och fullständigt.

Lagen tillämpas även vid revi-

sion enligt tullagen (0000:000)

och lagen (1998:514) om särskild

skat-tekontroll av torg- och

marknadshandel m.m., vid

revision eller annan kontroll enligt

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket 1 lagen om

punktskatter och

prisregleringsavgifter samt för

kontroll av att föreläggande enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, 6 kap.

25 § tullagen eller 2 § lagen om

särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m. fullgjorts

riktigt och fullständigt.

10 §

Hos den som inte kan bli före-

mål för revision enligt de i 1 § an-

givna lagarna, men som kan före-

läggas att lämna kontrolluppgift

om rättshandling enligt 3 kap. 5 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 69 §

tullagen (1994:1550), 3 kap.

50 a § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrollupp-

gifter eller 14 kap. 4 § skatte-

betalningslagen (1997:483), får

handlingar som kan ha betydelse

för kontrolluppgiftsskyldigheten

granskas utan föregående föreläg-

gande. Granskningen får göras

endast om det finns särskild anled-

ning att anta att handlingar av

betydelse för kontrolluppgifts-

skyldigheten kommer att påträffas

och det finns en påtaglig risk att

utredningen skulle försvåras av ett

föreläggande samt det finns ett

betydande utredningsintresse för

kontrollen.

Hos den som inte kan bli

föremål för revision enligt de i 1 §

angivna lagarna, men som kan

föreläggas att lämna kontroll-

uppgift om rättshandling enligt

3 kap. 5 § lagen (1984:151) om

punktskatter och prisreglerings-

avgifter, 6 kap. 26 § tullagen

(0000:000), 3 kap. 50 a § lagen

(1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter eller 14 kap.

4 § skattebetalningslagen

(1997:483), får handlingar som

kan ha betydelse för kontroll-

uppgiftsskyldigheten granskas

utan föregående föreläggande.

Granskningen får göras endast om

det finns särskild anledning att

anta att handlingar av betydelse för

kontrolluppgiftsskyldigheten kom-

mer att påträffas och det finns en

påtaglig risk att utredningen skulle

försvåras av ett föreläggande samt

det finns ett betydande utrednings-

intresse för kontrollen.

Åtgärd enligt första stycket omfattar även befogenhet att eftersöka och

omhänderta handling som får granskas.

21 §

Kronofogdemyndigheten får på begäran av granskningsledaren

verkställa beslut om åtgärd enligt denna lag. Granskningsledaren får dock

verkställa beslut om åtgärder i verksamhetslokaler, om det kan ske

obehindrat.

Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (1994:1550) har

Tullverket samma befogenheter

som kronofogdemyndigheten.

Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (0000:000) har

Tullverket samma befogenheter

som kronofogdemyndigheten.

Ett beslut i fråga om åtgärd enligt denna lag får, om inte något annat

anges i beslutet, verkställas omedelbart. Ett sådant beslut får inte utan

särskilda skäl verkställas mellan kl. 19.00 och kl. 08.00. Beslutet förfaller

om verkställigheten inte påbörjats inom en månad.

Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart om inte annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser skall

fortfarande tillämpas i fråga om skatt, tull eller avgift som skall tas ut

enligt tullagen (1994:1550).

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 28 § lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet i stället för dess lydelse enligt

lagen (1999:1284) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

28 §

Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 §

och begäran om undantagande

enligt denna lag prövas av den

länsrätt inom vars domkrets beslut

om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen görs.

Om beslut om skatten skall

meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i

2 kap. 1 § tredje stycket sista

meningen eller 2 § femte stycket

sista meningen skattebetalnings-

lagen, är den länsrätt behörig inom

vars domkrets beslut om åtgärd

skall verkställas eller har verk-

ställts.

Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 §

och begäran om undantagande

enligt denna lag prövas, om inte

annat följer av andra stycket, av

den länsrätt inom vars domkrets

beslut om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen görs.

Om beslut om skatten skall

meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i

2 kap. 1 § tredje stycket sista

meningen eller 2 § femte stycket

sista meningen skattebetalnings-

lagen, är den länsrätt behörig inom

vars domkrets beslut om åtgärd

skall verkställas eller har verk-

ställts. Detsamma gäller om beslut

om tull eller annan skatt skall

meddelas av Tullverket.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.

Härigenom föreskrivs att 3, 8 och 9 §§ lagen (1994:1547) om tullfrihet

m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (0000:000).

8 §

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 57, 62, 64, 68

80 och 99 §§ tullagen (1994:1550)

tillämpliga.

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 6 kap. 10, 15, 18

och 25 38 §§ samt 10 kap. 4 §

tullagen (0000:000) tillämpliga.

9 §

Den som tillverkar, importerar, exporterar eller i övrigt handlar med

varor är liksom ett ombud, en handelssammanslutning och en

handelsorganisation skyldig att, enligt föreskrifter som meddelas av

regeringen, lämna uppgifter som behövs för att uppfylla uppgifts-

skyldigheten enligt EG:s bestämmelser om skydd mot dumpad eller

subventionerad import. Detta gäller även i fråga om uppgiftsskyldighet

enligt EG:s bestämmelser om annan marknadsstörande import än

dumpad eller subventionerad import.

För kontroll av uppgiftsskyldighet enligt första stycket får, enligt

föreskrifter som meddelas av regeringen, den som är uppgiftsskyldig

föreläggas att för granskning tillhandahålla räkenskaper, anteckningar

och andra handlingar som rör verksamheten.

Avser ett föreläggande enligt andra stycket räkenskaper som förs med

hjälp av automatisk databehandling, skall dessa på begäran tillhanda-

hållas i utskrift eller på medium för automatisk databehandling.

Vid tillämpning av bestäm-

melserna i denna paragraf är även

bestämmelserna i 71 80 §§ tull-

lagen (1994:1550) tillämpliga.

Vid tillämpning av bestäm-

melserna i denna paragraf är även

bestämmelserna i 6 kap. 28 38 §§

tullagen (0000:000) tillämpliga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1548) om

vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1994:1548) om vissa

tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i för-

ordning (EEG) nr 2913/92 och

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i för-

ordning (EEG) nr 2913/92 och

tullagen (0000:000).

3 §

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 57, 62, 64, 6880

och 99 §§ tullagen (1994:1550)

tillämpliga.

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 6 kap. 10, 15, 18

och 25 38 §§ samt 10 kap. 4 §

tullagen (0000:000) tillämpliga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m.

dels att 1 kap. 2 § och 4 kap. 2 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 4 och 5 §§, 3 kap. 4 § samt 4 kap. 1 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Genom denna lag genomförs

 rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmoni-

sering av bestämmelser avseende

befrielse från indirekta skatter vid

import i samband med inter-

nationella resor,

 rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär och

 rådets direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor.

Genom denna lag genomförs

 rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmoni-

sering av bestämmelser avseende

befrielse från indirekta skatter vid

import i samband med inter-

nationella resor, senast ändrat

genom rådets direktiv 94/4/EG,

 rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär, senast ändrat

genom rådets direktiv

85/576/EEG,

 rådets direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor, senast

ändrat genom rådets direktiv

91/680/EEG och

 artikel 23 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari

1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om

innehav, flyttning och övervakning

av sådana varor, senast ändrat

genom rådets direktiv 96/99/EG.

5 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (0000:000).

3 kap.

4 §

Frihet från skatt skall under

förutsättningar som anges i 1 §

medges en resande för import av

Frihet från skatt skall under de

förutsättningar som anges i 1 §

samt med de begränsningar som

framgår av 7 och 8 §§ medges en

resande för import av

1. 200 cigarretter eller 100 cigarriller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

3. två liter vin,

4. 50 gram parfym,

5. 0,25 liter luktvatten,

6. 500 gram kaffe eller 200 gram kaffeextrakt eller essens,

7. 100 gram te eller 40 gram teextrakt eller essens, och

8. medicin i den mängd som motsvarar den resandes personliga behov.

Frihet från skatt skall inte medges resande under 15 år för varor som

anges i första stycket 6. Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt

20 år att föra in spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 §

alkohollagen (1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte

fyllt 18 år att föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen

(1993:581).

Bestämmelser om tullfrihet i fall som anges i denna paragraf finns i

artikel 46 i förordning (EEG) nr 918/83.

I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volym-

procent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 volym-

procent men inte 22 volymprocent samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent.

4 kap.

1 §

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha utgått.

Om den som skall betala tullen

och skatten vid förtullningen begär

det skall denna bestämmelse dock

inte tillämpas.

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha tagits ut

om

1. importen inte har kommersiell

karaktär,

2. värdet av varorna ligger

under den beloppsgräns för

schablonberäkning av tull i vissa

fall som anges i rådets förordning

(EEG) nr 2658/87 av den 23 juli

1987 om tulltaxe- och statistik-

nomenklaturen och om Gemen-

samma tulltaxan, och

3. den som skall betala tullen

och skatten inte vid förtullningen

begär att denna bestämmelse inte

skall tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 19 och 41 §§ lagen (1994:1563) om tobaks-

skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 10 §

eller registrerad varumottagare

enligt 13 §, skall skatten betalas

till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (1994:1550) och 9 kap.

4 § lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter.

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 10 §

eller registrerad varumottagare

enligt 13 §, skall skatten betalas

till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (0000:000) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

41 §

Om snus eller tuggtobak impor-

teras från tredje land av någon

annan än den som är registrerad

enligt 39 § skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(1994:1550) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

Om snus eller tuggtobak impor-

teras från tredje land av någon

annan än den som är registrerad

enligt 39 § skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(0000:000) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

I övrigt tillämpas 30 32, 34, 35 och 42 §§ även i fråga om snus och

tuggtobak. Därvid skall vad som gäller om upplagshavare i stället avse

den som är registrerad enligt 39 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 9 §

eller registrerad varumottagare

enligt 12 §, skall skatten betalas

till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (1994:1550) och 9 kap.

4 § lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter.

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 9 §

eller registrerad varumottagare

enligt 12 §, skall skatten betalas

till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (0000:000) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av viss privatinförsel

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1994:1565) om beskattning av viss

privatinförsel skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Vad som sägs i 1 och 2 §§ gäller

inte sådan införsel som avses i 9 §

tullagen (1994:1550) eller sådan

införsel som sker under sådana

omständigheter att förutsättningar

skulle finnas att medge åter-

betalning av skatt enligt 31 d §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt

eller 31 d § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt.

Vad som sägs i 1 och 2 §§ gäller

inte sådan införsel som avses i

3 kap. 3 § tullagen (0000:000)

eller sådan införsel som sker under

sådana omständigheter att förut-

sättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatt enligt 31 d §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt

eller 31 d § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.22 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 4 § alkohollagen (1994:1738) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 kap.

4 §

I fråga om sprit, alkoholdrycker

eller mäsk som kan antas bli

förverkade gäller lagen (1958:205)

om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m. m. i tillämpliga delar.

Alkoholdryck som har lagts upp

på sådant tillfälligt lager som

nämns i 24 § tullförordningen

(1994:1558) skall anses som

förverkad om den inte har tagits ut

från lagret inom 30 dagar från

uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan

dryck som för tillfällig förvaring

har omhändertagits av Tullverket

utan att läggas upp på tillfälligt

lager.

I fråga om sprit, alkoholdrycker

eller mäsk som kan antas bli

förverkade gäller lagen (1958:205)

om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m. m. i tillämpliga delar.

Alkoholdryck som har lagts upp

på sådant tillfälligt lager som

nämns i 3 kap. 7 § tullagen

(0000:000) skall anses som

förverkad om den inte har tagits ut

från lagret inom 30 dagar från

uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan

dryck som för tillfällig förvaring

har omhändertagits av Tullverket

utan att läggas upp på tillfälligt

lager.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

5 §

När bränsle importeras av skatt-

skyldig enligt 4 kap. 1 § första

stycket 6 eller 12 § första stycket

3 a, skall skatten betalas till tull-

myndigheten. Därvid gäller tull-

lagen (1994:1550) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

När bränsle importeras av skatt-

skyldig enligt 4 kap. 1 § första

stycket 6 eller 12 § första stycket

3 a, skall skatten betalas till Tull-

verket. Därvid gäller tullagen

(0000:000) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 13 och 18 §§ lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Vid kontroll enligt denna lag skall den vars uppgifter skall

kontrolleras, eller för vars räkning varan införs eller utförs, ge den som

verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan och transportmedlet

och utan kostnad tillhandahålla de varuprov som behövs. Den som utför

kontrollen skall också lämnas tillträde till de lokaler och andra utrymmen

som används för den transport, förvaring eller verksamhet som

kontrollen avser.

Den vars uppgifter skall kon-

trolleras eller för vars räkning var-

an införs eller utförs skall svara

för den transport av varan som

behövs samt för uppackning och

återinpackning. Han skall även

tillhandahålla någon som hjälper

till vid provtagning och vägning.

Den som åsidosätter dessa skyldig-

heter skall enligt beslut av Tull-

verket ersätta staten för dess

kostnader för åtgärderna i fråga.

Vad som sägs i 37 § tullagen

(1994:1550) om indrivning av tull

skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får besluta om befrielse

helt eller delvis från ersättnings-

skyldigheten.

Den vars uppgifter skall kon-

trolleras eller för vars räkning var-

an införs eller utförs skall svara

för den transport av varan som be-

hövs samt för uppackning och

återinpackning. Han skall även till-

handahålla någon som hjälper till

vid provtagning och vägning. Den

som åsidosätter dessa skyldigheter

skall enligt beslut av Tullverket

ersätta staten för dess kostnader

för åtgärderna i fråga. Vad som

sägs i 5 kap. 23 § tullagen

(0000:000) om indrivning av tull

skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får besluta om befrielse

helt eller delvis från ersättnings-

skyldigheten.

18 §

Tullverket har rätt att göra

kontrollbesök och revisioner hos

den som för ut sådana varor som

nämns i 3 § 1 och 8. Vad som sägs

i 6880 §§ tullagen (1994:1550) om

revision m.m. gäller därvid,

liksom bestämmelsen i 99 § sam-

ma lag om vite vid revision.

Tullverket har rätt att göra

kontrollbesök och revisioner hos

den som för ut sådana varor som

nämns i 3 § 1 och 8. Vad som sägs

i 6 kap. 2538 §§ tullagen

(0000:000) om revision m.m.

gäller därvid, liksom bestämmel-

sen i 10 kap. 4 § samma lag om

vite.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och

betalning av

1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket

taxeringslagen (1990:324),

2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. begravningsavgift enligt begravningslagen (1990:1144),

5. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

6. avgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift,

7. avgift som avses i lagen (1999:291) om avgift till registrerat

trossamfund,

8. skattetillägg och förseningsavgift i fråga om sådan skatt eller avgift

som avses i 1 7, kontrollavgift enligt 15 kap. 6 a §, förseningsavgift

enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152) samt kontrollavgift enligt

lagen (1998:514) om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel

m.m., och

9. ränta på skatt, skattetillägg eller avgift som avses i 1-8.

Om inte annat särskilt anges

gäller lagen inte när skatt skall tas

ut enligt mervärdesskattelagen vid

import av varor. I sådant fall gäller

tullagen (1994:1550).

Om inte annat särskilt anges

gäller lagen inte när skatt skall tas

ut enligt mervärdesskattelagen vid

import av varor. I sådant fall gäller

tullagen (0000:000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Den äldre bestämmelsen

skall dock fortfarande tillämpas i fråga om sådan skatt för vilken tullagen

(1994:1550) gäller.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 13 § lagen (1998:506) om punkt-

skattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

13 §

Om skattskyldighet föreligger för omhändertagen punktskattepliktig

vara enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi skall Tullverket

besluta om skatten på varan om

1. skattskyldighet har inträtt, och

2. varan har transporterats i strid med 1 kap. 6 §.

Skatt enligt första stycket skall tas ut enligt de skattesatser som anges i

lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på

energi.

Beslut enligt första stycket får inte fattas om varorna i fråga omfattas

av ett beskattningsbeslut enligt lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs.

Första stycket gäller inte i

sådana fall som avses i 9 a §

tullagen.

Första stycket gäller inte i

sådana fall som avses i 3 kap. 4 §

tullagen (0000:000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:714) om

ersättning vid frihetsberövanden och andra

tvångsåtgärder

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid

frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Den som åsamkas personskada

eller sakskada genom våld som ut-

övas med stöd av 10 § eller 23 §

första stycket första meningen

polislagen (1984:387), 2 kap. 17 §

utsökningsbalken eller 57 § tull-

lagen (1994:1550) har rätt till

ersättning, om den skadelidande

inte har betett sig på ett sådant sätt

att det varit påkallat att använda

våld mot hans eller hennes person

eller egendom.

Den som åsamkas personskada

eller sakskada genom våld som ut-

övas med stöd av 10 § eller 23 §

första stycket första meningen

polislagen (1984:387), 2 kap. 17 §

utsökningsbalken eller 6 kap. 2

och 10 §§ tullagen (0000:000) har

rätt till ersättning, om den skade-

lidande inte har betett sig på ett

sådant sätt att det varit påkallat att

använda våld mot hans eller

hennes person eller egendom.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.28 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:1229)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 7 § och 9 kap. 8 § inkomstskattelagen

(1999:1229) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

7 §

Räntor på återbetald skatt, tull eller avgift enligt följande bestämmelser

är skattefria:

 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 5 kap. 13 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter,

 40 och 42 §§ lagen ( 1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings-

myndigheter,

 33 § tullagen (1994:1550), och

 5 kap. 21 § tullagen

(0000:000), och

 19 kap. 2 och 12-14 §§ skattebetalningslagen (1997:483).

9 kap.

8 §

Räntor på skatt, tull eller avgift enligt följande bestämmelser får inte

dras av:

 52, 52 a och 55 §§ lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter,

 60 § fordonsskattelagen (1988:327),

 31 § tullagen (1994:1550), och

 5 kap. 14 18 §§ tullagen

(0000:000), och

 19 kap. 2 och 4 9 §§ skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsavgifter beräknade enligt lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift får inte dras av.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser

tillämpas i fråga om ränta enligt 31 eller 33 §§ tullagen (1994:1550).

3 Ärendet och dess beredning

I samband med att Sverige blev medlem i EU fick vi en till stora delar ny

tullagstiftning. EG:s förordningar på området blev direkt gällande rätt.

Merparten av den svenska tullagstiftningen upphävdes och ersattes av

författningar som skulle utgöra komplement till EG-rätten.

Den nationella regleringen på tullområdet beslutades hösten 1994

(prop. 1994/95:34, bet. 1994/95:SkU8, rskr. 1994/95:96). Propositionen

hade föregåtts av ett arbete där Tullanpassningsutredningen lagt fram

förslag till de ändringar som ansågs nödvändiga inför anslutningen till

EU. Utredningsarbetet redovisades i SOU 1994:89 Tullagstiftningen och

EG. Såväl betänkandet som propositionen arbetades fram under stor

tidspress. Det fanns inte möjlighet att utreda samtliga frågor så noggrant

som hade varit önskvärt. Därför baserades arbetet till stora delar på den

tullagstiftning och de tekniska lösningar som fanns före inträdet i EU.

Vidare hördes Lagrådet inte i ärendet med hänsyn till att ett hörande av

Lagrådet skulle ha fördröjt lagstiftningsfrågans behandling så att avsevärt

men skulle ha uppkommit.

I beslut den 19 december 1996 tillkallade regeringen en särskild

utredare, regeringsrådet Bertil Voss. Utredningen, som antog namnet

Tullagsutredningen, skulle enligt direktiven (dir. 1996:103) se över

huvuddelen av den svenska tullagstiftning som faller inom

Finansdepartementets ansvarsområde och lämna förslag till de ändringar

som kunde visa sig behövliga från såväl sakliga som språkliga och

redaktionella utgångspunkter. Med anledning av den förestående

omorganisationen av Tullverket beslutade regeringen den 1 oktober 1998

att ge Tullagsutredningen tilläggsdirektiv. Enligt dessa (dir. 1998:86)

skulle utredningen i delbetänkande lämna förslag till nya bestämmelser

om överklagande i tullagen (1994:1550). Bestämmelserna skulle

utformas utifrån förutsättningen att Tullverkets organisation ändrades så

att verket skulle utgöra en enda myndighet. Utredningen skulle vidare

lämna förslag till andra lagändringar som var nödvändiga för att en sådan

omorganisation skulle kunna genomföras.

Regeringen överlämnade genom beslut den 16 oktober 1997 (dnr

Fi98/1418) till utredningen framställningar från Generaltullstyrelsen om

bl.a. ändring i 30 § tullagen (1994:1550), så att dröjsmålsränta skall tas ut

enligt 19 kap. skattebetalningslagen istället för enligt lagen om

dröjsmålsavgift. Vidare överlämnade regeringen genom beslut den 11

februari 1999 (dnr Fi98/1468) till utredningen en framställning från

Generaltullstyrelsen om ändringar i svensk lagstiftning för att möjliggöra

en tillämpning av rådets förordning (EG) 3295/94 av den 22 december

1994 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export,

återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av

varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varor.

Utredningen överlämnade i oktober 1998 delbetänkandet SOU

1998:127 Tullagens överklaganderegler m.m. vid en omorganisation av

Tullverket. Utredningens förslag i delbetänkandet har behandlats i ett

tidigare lagstiftningsärende (prop. 1998/99:79 Tullagens överklagande-

regler, m.m., bet. 1998/99:SkU19, rskr. 1998/99:242, SFS 1999:425).

I april 1999 överlämnade Tullagsutredningen sitt slutbetänkande, SOU

1999:54 En ny tullag. Utredningens sammanfattning av betänkandet

finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss-

instanserna finns i bilaga 3. En sammanställning över remissyttrandena

finns tillgänglig på Finansdepartementet.

Regeringen har i prop. 1999/2000:9 behandlat de förslag som

Tullagsutredningen lämnat i sitt slutbetänkande beträffande beräkningen

av dröjsmålsräntan vid för sen betalning av tull. Förslaget har lett till

lagstiftning som trätt i kraft den 1 januari 2000 (bet. 1999/2000:SkU8,

1999/2000:SkU11, rskr. 1999/2000:110, SFS 1999:1375).

I utredningsarbetet har deltagit experter från Finansdepartementet,

Tullverket, Lunds universitet, Sveriges Industriförbund, Svensk Handel

och Sveriges Transportindustriförbund.

I propositionen behandlas även framställningar från Läkemedelsverket

och Säkerhetspolisen beträffande möjligheten att på begäran erhålla

uppgifter om import och export av varor från Tullverket (dnr. Fi 98/1113

och Fi 98/1296). Framställningarna har remissbehandlats. En lista över

remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning över remissvaren

finns tillgänglig på Finansdepartementet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 16 mars 2000 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga

6. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Regeringen

återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 7.7 och 10.3, i kapitel

12 samt i författningskommentaren.

I förhållande till lagrådsremissen har vidare vissa redaktionella

ändringar i mervärdesskattelagen lagts till.

4 Utgångspunkter för utformningen av en ny

tullag

4.1 Bakgrund

Det svenska tullväsendet har mycket gamla anor. Någon form av

tullpålagor förekom redan vid 1100-talets slut och det är troligt att tullar

fanns långt tidigare. I Generaltullstyrelsens jubileumsbok till sitt 350-

årsjubileum Tullverket 1636-1986 skildras tullväsendets utveckling.

Av särskilt intresse är den reform som genomfördes år 1636 och var så

genomgripande att Tullverket räknar sina anor från det årtalet. Många av

de tankar som låg till grund för reformen återkommer i tullagstiftningen

ända in på 1900-talet.

Utvecklingen av vissa centrala institut inom tullagstiftningen bör något

beröras. Tulltaxering skulle enligt 1927 års tullstadga (den 7 oktober

1927, nr 391) utföras med ledning av vad som utrönts vid tullens

undersökning av varorna. Ett sådant officialsystem blev med den ständigt

växande importen efter andra världskrigets slut alltför tungrott.

Tulltaxeringen kom därför att i stor utsträckning grundas på uppgifter i

fakturor och andra handlingar; varan undersöktes endast i särskilda fall.

Först med ikraftträdandet av 1973 års tullag (1973:670) infördes ett

system med obligatorisk tulldeklaration; den tullskyldige skulle lämna

deklaration när varan angavs till förtullning. Deklarationsskyldigheten

behölls i 1987 års tullag (1987:1065) men anpassades till vad som gällde

på skatteområdet i övrigt.

För att underlätta för den som bedrev importverksamhet infördes

genom 1973 års tullag det s.k. hemtagningsförfarandet. Den som fått

tillstånd till hemtagning fick ta hand om varan och i övrigt förfoga över

den utan hinder av att den inte förtullats. Hemtagaren var också s.k.

kreditimportör. Detta innebar att varan fick lämnas ut innan tull och

annan avgift betalats. Betalning skedde enligt särskild tullräkning inom

den tid som Generaltullstyrelsen bestämde.

Godsvården, dvs. omhändertagande av godset i avvaktan på förtullning

eller annan tullklarering, ankom tidigare på Tullverket. I 1973 års tullag

ersattes denna ordning med privat godsvård. Enskilda företag kunde ges

tillstånd att inrätta tullupplag, tullager eller frihamnar där oförtullade

varor kunde förvaras under kortare tid eller längre tid i avvaktan på

förtullning eller annan tullklarering.

I 1927 års tullstadga fanns bestämmelser om tullkontroll av såväl

transportmedel som varor. Bestämmelserna gav tullmyndigheterna rätt att

tullbevaka transportmedel och försegla lastutrymmen. Under den tid som

behövdes för tullkontrollen fick handlingar hållas kvar. Fartyg, tåg och

fordon kunde stoppas och luftfartyg anmanas att landa. I

tulltaxeförordningen (1960:391) infördes bestämmelser om skyldighet att

lämna de uppgifter och förete de handlingar som fordrades för

tullkontrollen. Eftersom de grundläggande skyldigheterna att underkasta

sig tullmyndigheternas kontroll var av så ingripande natur och rörde

inskränkningar i den enskildes handlingsfrihet, fördes åtskilliga av de

kontrollbestämmelser som fanns i tillämpningsföreskrifterna in i 1987 års

tullag. Även bestämmelser om bokföringsgranskning togs in i den lagen.

År 1994 infördes revisionsbestämmelser i tullagen, utformade med

förebild i taxeringslagens revisionsbestämmelser.

Sveriges inträde i EU förändrade radikalt förutsättningarna för den

nationella tullagstiftningen. EG-rättens regelverk på tullområdet utgör

kärnan i den svenska tullagstiftningen och några mot EG-rätten stridande

nationella föreskrifter får inte förekomma. En översyn av 1987 års tullag

och andra i sammanhanget relevanta författningar blev därför nödvändig

och resulterade i bl.a. den nu gällande tullagen (1994:1550).

4.2 Gällande författningar

De primära föreskrifterna finns, som nämnts, i EG:s regelverk på

tullområdet. Det avser emellertid endast relationen med tredje land,

eftersom EG utgör en tullunion. Viktigast är rådets förordning (EEG) nr

2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen (tullkodexen), kommissionens förordning (EEG) nr

2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen (tillämpningskodexen), rådets förordning (EEG) nr

2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och

om Gemensamma tulltaxan samt rådets förordning (EEG) nr 918/83 av

den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för

tullbefrielse. Bland övriga EG-rättsakter kan nämnas rådets förordning

(EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om fastställande av vissa

åtgärder avseende införsel till gemenskapen samt export och återexport

från gemenskapen av varor som gör intrång i viss immateriell äganderätt.

EG-förordningarna är direkt tillämpliga som gällande svensk rätt. I

vissa delar har de dock formen av ramlagstiftning och kan kompletteras

av nationella bestämmelser.

EG:s regelverk på tullområdet kompletteras av ett flertal svenska

författningar. De centrala är tullagen (1994:1550), tullförordningen

(1994:1558) och Tullverkets föreskrifter och allmänna råd

(TFS:1994:45) för tillämpning av tullagen (1994:1550) och

tullförordningen (1994:1558) /tullordningen/. Av övriga kompletterande

lagar bör här nämnas lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m., lagen

(1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m., lagen (1994:1548) om

vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. samt lagen

(1994:1552) om tullkontroll av varumärkesintrång m.m.

Förutom i dem som kompletterar EG:s regelverk berörs frågor som har

samband med tullväsendet i flera andra författningar, t.ex. tull-

registerlagen (1990:137). Av särskilt intresse för kontrollverksamheten är

lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen), vars syfte är att

upprätthålla en kontroll beträffande varor som förs över en gräns mot ett

annat EU-land i strid mot ett straffsanktionerat förbud.

4.3 Målsättningen för en reform av tullagstiftningen

Tullagstiftningen har en central roll i utrikeshandeln och därmed för

samhällsekonomin i stort. Den skall värna om det svenska näringslivets

konkurrenskraft men också vara en garanti för att utrikeshandeln sker i

former som är godtagbara såväl nationellt som internationellt. Tull är en

form av skatt, vilket medför ett fiskalt perspektiv på lagstiftningen. Det

är ofrånkomligt att ett regelsystem, som skall tillgodose flera och ibland

motstridiga intressen och som dessutom måste anpassas till en dynamisk

utveckling inom handel och teknik, inte kan bli så lättillgängligt som

vore önskvärt med tanke på alla dem som berörs av systemet. Förutom

företag vars verksamhet i stor utsträckning är inriktad på utrikeshandel,

och som därför kan förväntas ha erforderlig kompetens att tillämpa

regelsystemet, fordras kännedom om systemet eller delar av det även hos

dem som i mindre omfattning ägnar sig åt importverksamhet, liksom hos

enskilda, t.ex. fordonsförare, fartygsbefäl och myndighetspersonal.

Det är självfallet angeläget att alla möjligheter att förenkla

tullagstiftningen tas tillvara. Förenklingssträvandet har också vid flera

tillfällen kommit till uttryck inom EU, t.ex. i den s.k. Stockholms-

deklarationen och rådets resolution den 25 oktober 1996 om förenkling

och rationalisering av gemenskapens tullföreskrifter och -förfaranden. I

en rapport från kommissionen den 3 juni 1998 understryks att en viktig

referenspunkt för en modern tullkodex är att den måste uppfylla målet att

förenkla. Samtidigt sägs att de stora belopp som undandras som egna

medel gör att alla förenklingsåtgärder måste följas av effektiva

kontrollmedel som är särskilt avpassade för de potentiella risker som

åtgärden medför.

Tullkodexen och tillämpningskodexen är EG-rättsliga förordningar och

som sådana direkt tillämpliga i medlemsländerna. Ett flertal andra

förordningar rör också direkt eller indirekt tullområdet. Även med höga

förenklingsambitioner kommer det för svensk tullagstiftning grund-

läggande regelverket att vara mycket omfattande och i flera hänseenden

svårtillgängligt. Tullkodexen innehåller 253 artiklar och tillämpnings-

kodexen innehåller 915 artiklar och 113 bilagor.

I Tullagsutredningens uppdrag ingick att undersöka om det finns

förutsättningar för förenklingar av regelsystemet. Utredningens

överväganden har därvidlag gällt det svenska regelsystemet, dvs. de

författningar som utgör komplement till EG-förordningar eller

genomförande av EG-direktiv. Detsamma gäller regeringens

överväganden i denna proposition.

Utredningen skulle också enligt direktiven lämna förslag till de

ändringar som kan visa sig behövliga från saklig synpunkt. Uppdraget

var emellertid begränsat till den svenska tullagstiftning som faller inom

Finansdepartementets ansvarsområde. Till följd härav har utredningen

inte kunnat överväga om sakliga ändringar behövs i sådana i

tullsammanhang viktiga regler som rör aktiv och passiv förädling,

bearbetning under tullkontroll eller temporär import. Dessa regler är

nämligen intagna i lagen om vissa tullförfaranden med ekonomisk

verkan, m.m., vilken faller under Utrikesdepartementets ansvarsområde.

Detsamma gäller reglerna om tullfrihet enligt lagen om tullfrihet m.m.

Uppdraget innefattade inte heller inregränslagen.

Det skulle säkert bli lättare att överblicka och tillämpa den nationella

tullagstiftningen, om samtliga dess centrala delar samlades i en lag. Till

dessa delar måste räknas tullförfarandet och Tullverkets kontroll-

verksamhet; det är dessa som framför allt berör aktörerna på tullområdet.

Så länge ansvaret för tullagstiftningen är delat mellan olika departement

är detta dock inte möjligt. Därför föreslås i detta hänseende endast att

bestämmelserna i lagen om tullkontroll av varumärkesintrång m.m. tas in

i tullagen. Det vore i och för sig tänkbart att från lagen om frihet från

skatt vid import, m.m. flytta över de bestämmelser som gäller tull. Detta

har dock bedömts inte innebära någon större fördel, eftersom lagens

bestämmelser om skattefrihet bör stå i en särskild författning. Saken

skulle te sig annorlunda, om det hade varit möjligt att också ta in

tullfrihetslagens bestämmelser i tullagen. Även tullregisterlagen bör

bestå som en särskild författning; reglerna är knappast av omedelbart

intresse för importörer och exportörer.

Tullagsutredningen har föreslagit att bestämmelserna i lagen

(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m. skall tas in i tullagen. Lagen har emellertid behandlats även

inom ramen för arbetet inom departementet med en proposition om en ny

smugglingslag. De överväganden som gjorts härvid har lett till slutsatsen

att den särskilda lagen bör behållas; se vidare avsnitt 7.9.

Från sakliga utgångspunkter har målsättningen varit att den svenska

tullagstiftningen ges ett innehåll som underlättar en smidig hantering i

tullförfarandet för såväl näringslivet som myndigheterna. Regelverket

bör anpassas till de behov som i detta hänseende visat sig föreligga,

givetvis under förutsättning att en sådan anpassning är förenlig med EG-

rätten. Det bör vara ägnat att tillgodose rättssäkerhetens krav och

samtidigt förhindra brottsligt förfarande och annat agerande till skada för

samhället och dem som bedriver en seriös och lojal verksamhet inom

utrikeshandeln.

4.4 Tullagstiftningens struktur

Eftersom den svenska tullagstiftningen vad gäller handel med icke-

gemenskapsvaror endast kan vara ett komplement till EG-rätten, krävs

av den som bedriver sådan verksamhet en ingående kännedom om

tullkodexen, tillämpningskodexen och andra normerande EG-rättsakter.

För att underlätta sökandet efter dessa grundläggande bestämmelser bör

tullagen, som får antas vara den författning som en svensk aktör i första

hand tar del av, ge hänvisningar till de EG-regler som kompletteras

genom tullagen.

Tullagen bör i princip utformas så att den med hänvisningarna till EG-

rätten innehåller alla de materiella bestämmelser som den enskilde

behöver känna till för att i tullhänseende kunna utföra sin verksamhet på

ett korrekt sätt. Tullförordningen bör, likaledes i princip, endast inne-

hålla verkställighets- och tillämpningsföreskrifter riktade till Tullverket.

I det EG-relaterade lagstiftningsarbetet uppkommer ofta redaktionella

och språkliga frågor. Innebörden av olika EG-rättsakter kan vara

svårtolkad och språkbruket kan vara annat än det som förekommer i

svensk lagstiftning. Det är givetvis viktigt att det i de kompletterande

svenska bestämmelserna används samma begrepp som i den svenska

översättningen av EG-reglerna, såvida det inte är uppenbart att den

svenska texten avviker från en korrekt översättning av originaltexten.

Tullagen omfattar ett stort antal paragrafer och bör därför indelas i

kapitel.

Flera av kontrollbestämmelserna i tullkodexen har karaktären av

rambestämmelser, som för att kunna tillämpas måste kompletteras av

nationella bestämmelser. Vid utformningen av dessa nationella

bestämmelser måste dock de övriga kontrollbestämmelserna i

tullkodexen och tillämpningskodexen beaktas. Detta har inte skett vid

utformningen av tullagen. Det förekommer på flera ställen bestämmelser

som helt eller delvis utgör dubbleringar av bestämmelser i tullkodexen.

Vid utformningen av den nya tullagen har ett syfte varit att ge

kontrollbestämmelserna en sådan utformning att det tydligare framgår att

de utgör kompletteringar till bestämmelserna i tullkodexen och

tillämpningskodexen. I den mån bestämmelser finns i EG-rättsakterna

kan hänvisning göras till de relevanta artiklarna; bestämmelser med

motsvarande innehåll skall inte finnas i tullagen.

Vidare är den nuvarande ordningen där kontrollbestämmelser finns

både i tullagen och i tullförordningen inte helt lämplig. Vissa av

bestämmelserna i tullförordningen ger Tullverket långtgående

befogenheter som berör de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna.

Några av bestämmelserna reglerar dessutom frågor som redan reglerats i

tullagen. Uppdelningen gör vidare regelverket tämligen svårläst. Därför

har vid utformningen av de nya kontrollbestämmelserna utgångspunkten

varit att dessa i möjligaste mån skall finnas på ett ställe; eftersom det i

många fall är fråga om kontrollåtgärder som kan vara

integritetskränkande föreslås att de införs i lagen. De kontroll-

bestämmelser som tas in i tullförordningen skall vara föreskrifter om

verkställigheten av kontrollbestämmelserna i tullagen; de skall inte ge

Tullverket några ytterligare befogenheter eller ålägga enskild ytterligare

skyldigheter.

Regeringen tar i 12 kap. upp frågan om behovet av bestämmelser i

tullagen med bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter.

5 Innebörden av vissa begrepp

5.1 Begreppet tullskyldig

Regeringens förslag: Tullskyldigbegreppet tas bort. I stället används

begreppen gäldenär respektive deklarant .

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

förslaget.

Bakgrunden till regeringens förslag: Bestämmelser om vem som är

skyldig att erlägga tull för en vara har funnits i svensk tullagstiftning

sedan tillkomsten av 1973 års tullag. Tullagstiftningskommittén föreslog

i sitt betänkande stencil Fi 1970:4 Tullproceduren vid import (s. 146) att

en bestämmelse skulle införas i tullagen som klargjorde att skyldigheten

att betala tull ålåg den som angav godset till förtullning. I prop. 1972:110

anförde departementschefen i denna del följande (s. 94).

Enligt nuvarande regler är varuhavaren dvs. den som på grund av äganderätt

eller eljest

är berättigad att förfoga över varan skyldig att erlägga tull och annan

införselavgift för

varan. Vem som äger förfoga över varan bestäms i allmänhet av frakträttsliga

regler.

Mycket ofta är varuhavaren en speditör. Enligt kommittéförslaget skall den som

anger vara

till förtullning också vara betalningsskyldig för tull och andra avgifter.

Flertalet

remissinstanser, som uttalat sig i denna fråga, biträder förslaget. Jag har

tidigare

förordnat att deklarationsskyldigheten skall fullgöras av den som anger vara

till förtullning

och jag finner det naturligt att avgifterna skall erläggas av samma person.

Bestämmelsen togs in i 5 § tullagen (1973:670). Den löd:

Den som anger vara till förtullning eller som tagit hand om vara efter

medgivande enligt

3 § andra stycket är tullskyldig. Tullskyldig skall utom tull erlägga annan

införselavgift för

varan som uppbäres av tullverket.

Är ej någon tullskyldig enligt första stycket, tages tull och annan

införselavgift ut av

varan.

Motsvarande bestämmelse infördes i 11 § tullagen (1987:1065).

När det gäller deklarationsskyldigheten angavs i 7 § i 1973 års tullag,

liksom i 13 § i 1987 års tullag, att tullskyldig skulle, när vara angavs till

förtullning, lämna tulldeklaration till ledning för förtullningen.

Begreppet tullskyldig används också i den nu gällande tullagen. I 10 §

finns en definition; med "den tullskyldige" avses den som är skyldig att

betala import- eller exporttull för en vara, eller skulle ha varit det om

varan varit tullbelagd. I författningskommentaren till 10 §, prop.

1994/95:34 s. 127, anförs bl.a. följande.

I tullkodexen föreskrivs vem som under olika omständigheter är "gäldenär" (eng.

debtor).

Reglerna härom är, på ett sätt, mycket lika de nuvarande svenska bestämmelserna

i

tullagen om vem som är tullskyldig.--- En konsekvens av EG-bestämmelserna är att

 det inte

behöver finnas några nationella bestämmelser om vem som är skyldig att betala

tull.

Från en annan synpunkt skiljer sig de nämnda begreppen åt. Tullskyldig är enligt

nuvarande svenska bestämmelse i normalfallet den som anmält en vara till

förtullning,

oavsett om i det enstaka fallet någon tull skall utgå eller inte. I tullkodexen

förekommer

begreppet gäldenär endast i samband med att det föreligger en tullskuld (customs

 debt).

I nuvarande tullag finns åtskilliga bestämmelser som gäller för den som är

tullskyldig,

oavsett om det i det enstaka fallet verkligen skall betalas någon tull eller

annan skatt eller

avgift eller om det inte skall utgå någon pålaga. Även i fortsättningen kan det

vara

ändamålsenligt att kunna beteckna en person som tullskyldig i ordets nuvarande

mening.

Termen "den tullskyldige" bör därför behållas i tullagen. Begreppet används i

några

bestämmelser som bör tillämpas på samma sätt oavsett om det gäller import eller

export.

Därför har begreppet definierats på sådant sätt att det gäller i båda dessa

fall.

Förutom i tullagen används begreppet tullskyldig också i tullförord-

ningen samt i 19 § förordningen (1995:681) om växtskydd m.m.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår av redogörelsen ovan är

anledningen till att begreppet tullskyldig har behållits att lagstiftaren

funnit det ändamålsenligt att ha ett begrepp som omfattar dels gäldenär,

dels den som skulle ha varit gäldenär om varan i fråga hade varit

tullbelagd. En viss begreppsförvirring synes emellertid ha uppstått

eftersom begreppet ibland också avser den som är skyldig att avlämna

deklaration. Detta torde inte ha varit något problem tidigare; som framgår

ovan angavs i den gamla tullagen uttryckligen att det var den tullskyldige

som skulle lämna deklaration. Den tullskyldige och deklaranten var med

andra ord samma person. Detta är inte längre alltid fallet. Enligt artikel

4.12 i tullkodexen är varje person som har betalningsansvar för en

tullskuld gäldenär, medan deklaranten enligt artikel 4.18 är den person

som avger en tulldeklaration i eget namn eller den person i vars namn en

tulldeklaration avges. Deklaranten kan således vara såväl gäldenären

själv som gäldenärens ombud vid indirekt ombudskap. Tillämpnings-

problemen har föranlett företrädare för Tullverket att till utredningen

framföra önskemål om att tullskyldigbegreppet skall tas bort.

Enligt regeringens mening bör för enkelhetens och tydlighetens skull

de begrepp som används i tullkodexen och tillämpningskodexen

användas när så är möjligt. "Gäldenär" eller "deklarant" kan användas i

stället för "tullskyldig" i de allra flesta fall. Det är endast några få

bestämmelser som måste omfatta såväl gäldenär som den som skulle ha

varit gäldenär om varan varit tullbelagd. I några fall kan dessutom

bestämmelserna skrivas om så att varken tullskyldig/tullskyldighet eller

gäldenär/deklarant behövs. Regeringen föreslår därför att tullskyldig-

begreppet tas bort.

5.2 Avgifter som tas ut för varor vid import

Regeringens förslag: Någon bestämmelse motsvarande 1 § första

stycket andra meningen i den nuvarande tullagen, enligt vilken vad som

sägs om tull även gäller avgifter som tas ut för varor vid import, införs

inte i den nya tullagen; de avgifter som tas ut för varor vid import

omfattas av tullkodexens tullbegrepp.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 4.10 och 4.11 i tullkodexen

finns definitioner av import- och exporttullar som bl.a. omfattar "avgifter

med motsvarande verkan". I den tyska tullkodex- kommentaren finns

följande beskrivning av vad som avses med detta begrepp . Avgifter med

motsvarande verkan är oftast av staten pålagda avgifter, som har

anknytning till gränsövergången och därför innebär att varor som förs in

eller ut blir dyrare, vilka emellertid inte belastar likvärdiga EG-varor. De

verkar som skyddstullar, utan att formellt vara tullar. Detta gäller även då

avgiften inte införts av staten, utan bygger på ett privaträttsligt avtal, och

avgiften tjänar till att utjämna kostnader som uppstått vid uppfyllandet av

uppgifter som ålagts av staten. Exempel härpå är

Einfuhrgenehmigungsgebühren [införseltillståndsavgift], Durch-

fahrgebühren [genomfartsavgifter] (se EG-domstolens dom den 11

augusti 1995 i mål C-16/94, Edouard Dubois et fils SA och General

Cargo Services SA mot Garonor Exploitation SA, REG 1995 s. I-2421.)

och Gebühren für Gesundheitszeugnisse [avgifter för friskintyg].

Punktskatterna och importmervärdesskatten är följaktligen inte några mot

tull svarande avgifter; inhemska produkter belastas på samma sätt.

Begreppet "avgift med motsvarande verkan som tull" är ett centralt

begrepp i EG-rätten. Det förekommer bl.a. i artikel 23 i EG-fördraget.

Där fastslås bl.a. att tullar på import och export samt alla avgifter som

har motsvarande verkan skall vara förbjudna i förhållanden mellan

medlemsstaterna. EG-domstolen har i ett flertal avgöranden prövat vad

som avses med begreppet avgift med motsvarande verkan. I dom den 9

november 1983 i mål C-158/82, Kommissionen mot Konungariket

Danmark, Sml. 1983 s. 3573, uttalar domstolen bl.a. följande.

18. Indledningsvis bem rkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at

enhver

ensidigt pålagt økonomisk byrde, uanset betegnelse og opkr vningmåde, som rammer

varerne, fordi de passerer gr nse, men som ikke er en told i egentlig forstand,

udgør en

afgift med tilsvarende virkning som told, jfr. traktatens artikler 9, 12, 13 og

16, også selv

om afgiften ikke tilfalder staten.

19. Dette princip fraviges kun, hvis den påg ldende byrde udgør et

forholdsm ssigt

vederlag for en til importøren faktisk erlagt tjensteydelse, eller hvis den

opkr ves som led i

en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier

anvendes på

indenlandsk producerede og importerede eller eksporterede produkter.

I 1 § tullagen sägs bl.a. att vad som sägs i lagen om tull gäller även

andra skatter samt sådana avgifter som skall tas ut för varor vid import

från tredje land, om inte annat uttryckligen anges eller framgår av

sammanhanget. I förarbetena till tullagen anges inte närmare vilka

avgifter det är som avses; i författningskommentaren till 1 § anges i

denna del endast att den nya tullagen, liksom den då gällande, skall avse

även annan skatt och avgift som skall tas ut för varor vid import från

tredje land. Motsvarande bestämmelse fanns i 2 § i 1987 års tullag. Där

stadgades att vad som sades i lagen om tull och annan skatt även gällde

avgifter som skulle tas ut för varor vid införsel. I författnings-

kommentaren till den paragrafen angavs att de avgifter det var fråga om

var bl.a. sådana avgifter som regeringen eller statens jordbruksnämnd

beslutat om enligt prisregleringslagarna på jordbrukets och fiskets

områden. I övrigt kunde det vara fråga om pålagor som riksdagen

beslutat om i lag, t.ex. skrotningsavgift och gödselmedelsavgift, eller

avgifter som regeringen beslutat om med stöd av riksdagens

bemyndigande, såsom burkavgift. Bestämmelsen syftade däremot inte på

sådana avgifter som avsåg ersättning för viss verksamhet vid Tullverket,

t.ex. tullförrättningsavgifter eller avgifter för tullager. Detta

förarbetsuttalande är inte längre fullt tillämpligt. Enligt artikel 4 i

tullkodexen omfattar begreppen import- och exporttullar bl.a. avgifter

som införts enligt den gemensamma jordbrukspolitiken eller enligt

särskilda ordningar för vissa varor som tillverkats genom bearbetning av

jordbruksprodukter. Vidare finns det visserligen fortfarande nationella

bestämmelser om burkavgift och skrotningsavgift, men dessa skall inte

längre tas ut vid import. De avgifter som idag kan anses ingå i begreppet

avgifter som skall tas ut för varor vid import torde vara

kvalitetskontrollavgift beträffande färska frukter och grönsaker samt

växtskyddsavgift. Det finns givetvis andra avgifter som tas ut av

Tullverket och som kan komma att utgå vid import, såsom farledsavgift,

stickprovsavgift och vattenföroreningsavgift, men de tas inte ut enbart på

grund av importen av varorna.

Det finns således fortfarande två slag av avgifter som omfattas av

begreppet avgifter som skall tas ut för varor vid import. Av dessa torde

dock åtminstone växtskyddsavgiften vara en sådan mot tull svarande

avgift som omfattas av tullkodexens tullbegrepp, dvs. "avgift med

motsvarande verkan"; enligt 19 § förordningen (1995:681) om växtskydd

m.m. skall den som är tullskyldig enligt tullagen betala en

växtskyddsavgift. Det är således själva importen som utlöser

avgiftsskyldigheten. Kvalitetskontrollavgiften å sin sida torde numera

vara en sådan avgift som införts enligt den gemensamma

jordbrukspolitiken; även den omfattas i så fall av tullkodexens

tullbegrepp. Eftersom de enda avgifter som skall tas ut för varor vid

import synes vara avgifter som enligt tullkodexen har motsvarande

verkan som tull, föreslår regeringen att det inte i den nya tullagen införs

någon bestämmelse om avgifter motsvarande 1 § första stycket andra

meningen i den nuvarande tullagen; den nationella lagstiftningen får inte

innehålla bestämmelser som redan finns i tullkodexen.

6 Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror

6.1 Förenklade förfaranden vid import

Regeringens förslag: Bestämmelserna i tullagen om förenklade

förfaranden utformas så att det klart framgår att de endast är

komplement till EG-rätten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

förslaget.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt artikel 76 i tullkodexen

skall tullmyndigheterna enligt villkor som fastställs i enlighet med

kommittéförfarandet tillåta att vissa uppgifter utelämnas ur en

tulldeklaration, att tulldeklaration ersätts av ett kommersiellt eller

administrativt dokument som åtföljs av en framställning om att varorna

skall hänföras till tullförfarandet i fråga eller att tulldeklaration sker

genom införande av varorna i fråga i bokföringen; härvid får

tullmyndigheten frångå kravet på att deklaranten skall visa upp varorna

för tullen. Handlingarna skall åtminstone innehålla de upplysningar som

är nödvändiga för varornas identifiering. Normalt skall deklaranten inge

en kompletterande deklaration som får vara av allmän, periodisk eller

sammanfattande art. Denna skall vid övergång till fri omsättning

enligt 8 § tullagen inlämnas senast nio dagar efter den dag då varan

frigjordes.

Artikel 76 i tullkodexen gäller såväl import som export. I det följande

behandlas de förenklade förfarandena vid övergång till fri omsättning vid

import.

Tullmyndigheterna skall således enligt fastställda villkor tillåta

förenklade förfaranden. De förfaranden som avses är förfarandet med

ofullständiga deklarationer, förenklat deklarationsförfarande och lokalt

klareringsförfarande. De fastställda villkoren finns angivna i artiklarna

253-289 i tillämpningskodexen, som innehåller tämligen detaljerade

bestämmelser om tillämpningen av de tre förenklade förfarandena. Bl.a.

framgår att förutsättningen för att tillstånd att använda det förenklade

deklarationsförfarandet eller den lokala klareringen skall medges är att

det går att göra effektiva kontroller av att relevanta bestämmelser

efterlevs. Vidare skall ansökan om tillstånd i princip avslås om sökanden

gjort sig skyldig till en allvarlig överträdelse eller upprepade

överträdelser av tullföreskrifterna eller endast sporadiskt deklarerar varor

för övergång till fri omsättning. När det gäller förfarandet med

ofullständiga deklarationer finns inte motsvarande bestämmelser.

Bestämmelsen i artikel 253 i tillämpningskodexen att förfarandet får

användas "i ett vederbörligen berättigat fall" torde dock innebära en

begränsning i sig.

Som synes är artikel 76 i tullkodexen en obligatorisk bestämmelse.

Medlemsländerna kan inte välja att tillämpa endast delar av

bestämmelsen. Vidare är såväl bestämmelserna i artikel 76 i tullkodexen

som bestämmelserna i de nämnda artiklarna i tillämpningskodexen direkt

tillämpliga. Dessa omständigheter synes man ha bortsett från vid

utformningen av de svenska reglerna, även om avsikten inte varit att

avvika från EG-rätten. I SOU 1994:89 Tullagstiftningen och EG föreslog

Tullanpassningsutredningen (s. 133) att de förenklade förfarandena för

övergång till fri omsättning skulle regleras i lag. De skäl som angavs för

detta var att tullförfarandet även avser uttagande av annan skatt än tull

samt vidare att tillämpningen i dess grunddrag bör vara enhetlig hos alla

tullmyndigheter. Regeringen delade denna bedömning. I tullagen finns

visserligen inga bestämmelser om de i tullkodexen reglerade förenklade

förfarandena. Däremot har man använt begreppet förenklat förfarande

beträffande tillståndet att förfoga över varor innan tull fastställts. 7 §

första stycket tullagen lyder:

Tullverket får, enligt föreskrifter som meddelas av regeringen, bevilja importör

 eller sådant

företag som i sin verksamhet deklarerar varor för övergång till fri omsättning

för importörs

räkning (ombud för importör), tillstånd att ta hand om och i övrigt förfoga över

 varor

innan tull fastställts. När det förenklade förfarandet används med stöd av ett

ombuds

tillstånd, får även importören ta hand om och förfoga över varan.

I författningskommentaren till 7 § tullagen hänvisas först till artikel 76 i

tullkodexen och artikel 253 i tillämpningskodexen. Därefter anges att de

förenklade förfaranden för övergång till fri omsättning, som det avses att

närmare föreskrifter skall utfärdas om enligt 7 §, är det förenklade

deklarationsförfarandet och det lokala klareringsförfarandet. Dessa

närmare föreskrifter finns i 8 § tullförordningen. Ordalydelsen av denna

bestämmelse ger vid handen att de förenklade förfaranden som är

avsedda att användas i Sverige är förenklat deklarationsförfarande och

lokalt klareringsförfarande. I bestämmelsen fastslås också vilka som skall

kunna få tillstånd att använda dessa förfaranden. Paragrafen lyder:

Tillstånd att tillämpa ett förenklat förfarande enligt 7 § första stycket

tullagen (1994:1550)

kan ges till

1. importör i form av förenklat deklarationsförfarande för övergång till fri

omsättning,

2. företag som är ombud för importör i form av förenklat deklarationsförfarande

för

övergång till fri omsättning för annans räkning,

3. importör i form av lokalt klareringsförfarande för övergång till fri

omsättning för

egen räkning.

Förfarandet med ofullständiga deklarationer har således lämnats därhän.

Av allt att döma har lagstiftaren ansett att det inte behövts någon

reglering i lag eller förordning om detta förfarande, avsikten har inte varit

att förfarandet inte skall kunna användas i Sverige. För detta talar också

den omständigheten att det i 6 kap. 3-6 §§ tullordningen finns

bestämmelser om förfarandet med ofullständiga deklarationer.

I 9 § första stycket tullförordningen stadgas vidare att tillstånd att

tillämpa ett förenklat förfarande enligt 8 § efter ansökan får lämnas den

som betalar tull enligt 26 § tullagen, dvs. innehavare av kredittillstånd. I

paragrafens andra stycke stadgas att tillstånd får lämnas för viss tid eller

tills vidare. I det tredje stycket stadgas att Tullverket, om det är

nödvändigt för verkets övervakning och kontroll får föreskriva att varor

av visst slag inte får tas om hand med tillämpning av ett förenklat

förfarande. Föreligger särskilda skäl får beslut om sådan begränsning

även fattas för ett enskilt fall.

I 11 13 §§ tullförordningen finns de föreskrifter som omnämns i 7 §

första stycket tullagen. Av 11 § framgår att importör som har erhållit

tillstånd enligt 8 § 1 får ta hand om en vara som förs in och i övrigt

förfoga över den, om han lämnar en förenklad deklaration för övergång

till fri omsättning. Detta benämns hemtagning för egen räkning. I 12 §

finns en bestämmelse om hemtagning för annans räkning: ett företag som

har tillstånd enligt 8 § 2 får ta hand om en vara som förs in och i övrigt

förfoga över den, om företaget i egenskap av ombud lämnar en förenklad

deklaration för övergång till fri omsättning för importörens räkning med

uppdrag att avge kompletterande tulldeklaration. I sådant fall får även

importören ta hand om och i övrigt förfoga över varan. 13 § avser

godkänd importör: en importör som medgivits tillstånd enligt 8 § 3,

således tillstånd att använda det lokala klareringsförfarandet, får enligt de

närmare föreskrifter som Tullverket meddelar ta hand om och i övrigt

förfoga över en vara om han underrättar verket om varans ankomst.

Vidare sägs att det i tillstånd enligt 8 § 3 skall anges om någon åtgärd av

Tullverket krävs innan mottagaren får förfoga över en vara. Tullverkets

föreskrifter finns i 6 kap. tullordningen.

Skälen för regeringens förslag: De svenska bestämmelserna om

förenklade förfaranden vid övergång till fri omsättning kan ifrågasättas i

ett flertal hänseenden. Tanken bakom bestämmelsen i 7 § första stycket

tullagen strider i och för sig inte mot tullkodexen; innebörden av

bestämmelserna om förenklade förfaranden i tullkodexen är just att

varorna skall kunna frigöras innan tull fastställts. Härmed är också den

svenska bestämmelsen till viss del onödig. Redan tillämpningen av de

EG-rättsliga bestämmelserna om förenklade förfaranden leder till att

importör kan få förfoga över varorna innan tull fastställts. En direkt

felaktighet i bestämmelsen är att den är utformad som en fakultativ

bestämmelse; Tullverket får ge tillstånd. Enligt EG-rätten skall tillstånd

ges, förutsatt att de fastställda villkoren är uppfyllda. Vidare skall det inte

vara enbart "enligt föreskrifter som meddelas av regeringen" som

tillstånd medges, eftersom bestämmelserna huvudsakligen finns i EG-

rätten.

I konsekvens av det här förda resonemanget är även en stor del av

bestämmelserna i 11 13 §§ tullförordningen överflödiga. 8 § torde

dessutom strida mot tullkodexen. Även om det inte har varit lagstiftarens

avsikt, har bestämmelsen utformats på så sätt att det framstår som att

endast det förenklade deklarationsförfarandet och det lokala

klareringsförfarandet får användas i Sverige. Som nämnts ovan står det

inte medlemsländerna fritt att välja vilka förenklade förfaranden som

skall tillämpas. Vidare är tullkodexen direkt tillämplig såvitt avser tull;

några införandebestämmelser behövs inte och skall inte finnas.

Också bestämmelsen i 9 § första stycket tullförordningen, som innebär

att endast kredithavare kan få tillstånd att använda de förenklade

förfarandena, kan synas vara svår att förena med EG-rätten; villkoren för

att förenklade förfaranden skall få användas anges som nämnts ovan i

artiklarna 253 289 i tillämpningskodexen. Här finns också bestämmelser

om i vilka fall tillstånd inte skall beviljas. Kravet på innehav av

kredittillstånd torde emellertid kunna ses som en kompletterande

bestämmelse till artikel 261.2 andra strecksatsen respektive artikel 264.2

andra strecksatsen i tillämpningskodexen. Där anges att tillstånd till

förenklat förfarande skall i princip avslås, om den som har gjort ansökan

endast sporadiskt deklarerar varor för övergång till fri omsättning. Den

som inte är kreditimportör enligt 26 § tullagen torde kunna anses som en

sådan sporadisk deklarant. För att man skall få bli kreditimportör krävs

nämligen att man importerar varor i större omfattning.

Enligt bestämmelsen i 9 § tredje stycket tullförordningen, som har sin

grund i 7 § andra stycket tullagen, kan rätten att ta hand om varor med

tillämpning av ett förenklat förfarande begränsas. Syftet är att säkerställa

Tullverkets övervaknings- och kontrollskyldigheter. Redan av artiklarna

261 och 264 i tillämpningskodexen får emellertid anses följa att

tillämpning av ett förenklat förfarande kan vägras, om tullmyndig-

heternas kontroll inte kan garanteras.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår regeringen att

bestämmelserna om förenklade förfaranden utformas så att det står klart

att de endast är bestämmelser som kompletterar EG-rätten.

Tullagsutredningen har i SOU 1999:54 även behandlat frågan om

tidsfristen för inlämnande av kompletterande tulldeklaration. Frågan tas

upp i nästa avsnitt.

Även Tullverkets föreskrifter om tillämpningen av de förenklade

förfarandena i främst tullordningen måste givetvis vara utformade på ett

sådant sätt att det framgår att de endast är bestämmelser som

kompletterar EG-rätten. Bestämmelser som inskränker tillämpligheten av

förfarandena på ett sätt som strider mot EG-rätten får självklart inte

förekomma.

6.2 Kompletterande tulldeklaration och tullräkningar

Regeringens förslag: Tullverket utfärdar föreskrifter om tidsfristen

för inlämnande av kompletterande tulldeklaration och utfärdande av

tullräkningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Stockholms län säger sig inse

fördelarna med ett flexibelt system och motsätter sig inte att rätten att

meddela föreskrifter om utfärdande av särskild tullräkning och tidsfrister

för betalning av tull delegeras till Tullverket. Länsrätten erinrar dock om

det angelägna i att betalningsfristen är tydligt angiven för varje

tullskyldig; det är viktigt att tydlig information om sista betalningsdag

går ut till alla kredithavare. I övrigt har ingen remissinstans något att

erinra mot förslagen; Tullverket, Svenska Handelskammarförbundet,

Sveriges Industriförbund och Svensk Handel tillstyrker förslagen.

Bakgrunden till regeringens förslag: I EG-rätten används inte

begreppet tullkredit. I stället talar man om anstånd med betalning av tull.

I artiklarna 224 227 i tullkodexen finns bestämmelser om sådant

anstånd. Artikel 224 lyder:

Under förutsättning att det tullbelopp som personen i fråga skall betala avser

varor som

deklarerats för ett tullförfarande som innebär skyldighet att betala denna tull,

 skall

tullmyndigheterna på begäran av denna person bevilja anstånd med betalning av

detta

belopp enligt de villkor som fastställs i artikel 225 227.

Av artikel 225 framgår att beviljandet av anstånd förutsätter att den

sökande ställer säkerhet. I artikel 226 anges de tre olika förfaranden som

kan användas när anstånd beviljas; anstånd kan beviljas separat för varje

tullbelopp som bokförts, gemensamt för alla tullbelopp som bokförts

under en period som fastställs av tullmyndigheten och som inte

överstiger 31 dagar (således en periodisk tullräkning) eller gemensamt

för alla tullbelopp som bokförts i en post. Av artikel 227 framgår att den

tid för vilken anstånd med betalning beviljas skall vara 30 dagar. Hur

tiden skall beräknas varierar beroende på vilket av ovanstående

förfaranden som använts. Om anstånd beviljats separat för varje

tullbelopp som bokförts, skall tiden räknas från dagen efter den dag då

tullbeloppet bokfördes av tullen. Om anstånd beviljats gemensamt för

alla tullbelopp som bokförts under viss tidsperiod, skall tiden räknas från

dagen efter den dag då perioden för samlingsräkningen går ut. Om

anstånd beviljats gemensamt för alla tullbelopp som bokförts i en post,

skall tiden räknas från dagen efter utgången av den tidsperiod under

vilken varorna frigjordes. Därpå skall tiden minskas med det antal dagar

som motsvarar hälften av antalet dagar i tidsperioden i fråga.

Om de nyssnämnda perioderna utgör en kalendervecka eller en

kalendermånad, får medlemsstaterna besluta att tullbeloppet skall betalas

enligt följande:

a) om perioden är en kalendervecka, på fredagen den fjärde veckan

efter denna kalendervecka.

b) om perioden är en kalendermånad, den sextonde dagen den månad

som följer efter denna kalendermånad.

I syfte att uppnå överensstämmelse med tullkodexens vokabulär har

lagstiftaren valt att frångå det tidigare använda uttrycket tullkredit i

tullagen. Institutet benämns i stället betalningsanstånd. Enligt 26 § första

stycket tullagen får Tullverket medge betalningsanstånd för den som

bedriver importverksamhet eller annan som importerar varor i större

omfattning (kreditimportör). En kreditimportör betalar tull enligt särskild

tullräkning. Motsvarande gäller den som bedriver exportverksamhet eller

annan som exporterar varor i större omfattning. Särskild tullräkning får

enligt andra stycket i samma paragraf utställas även på den som lämnat

tulldeklaration som ombud för tullskyldig, om ombudet gentemot

Tullverket åtagit sig att fullgöra den tullskyldiges betalningsskyldighet.

Av tredje stycket i paragrafen framgår att särskild tullräkning utfärdas en

gång i veckan och omfattar tulltaxeringsbeslut för alla varor som frigjorts

under en kalendervecka. Räkningen skall betalas senast på fredagen i

fjärde veckan efter nämnda kalendervecka. Sverige har således valt de

alternativ som anges i artiklarna 226 b och 227.3 a i tullkodexen. Den

valda perioden ger en kredittid på mellan 28 och 32 dagar beroende på

när i kalenderveckan varan frigörs. I sina remissyttranden över förslaget

till den nuvarande tullagen anförde bl.a. Grossistförbundet Svensk

Handel och Sveriges Industriförbund att tiden för lämnande av

kompletterande uppgifter är för kort och att den dåvarande kredittiden

vid hemtagning, ca 41 dagar, borde behållas. I prop. 1994/95:34

konstaterade regeringen (s. 98) att det enligt EG:s bestämmelser vore

möjligt att ha en uppsamling av import under upp till en månad, vilket

skulle kunna innebära en kredittid om 46 dagar för de varuposter som

lämnats tidigt under uppsamlingsperioden, medan kredittiden för de

varuförsändelser som frigjorts i slutet av uppsamlingsperioden skulle

vara endast 16 dagar. Vid ett sådant system skulle, menade regeringen,

den som kunde styra sin import till vissa dagar kunna få en längre

kredittid, medan den som hade en jämt fördelad import i genomsnitt

skulle få en kredittid om 30 dagar.

Tullagsutredningen konstaterar i SOU 1999:54, s. 106, att artiklarna

226 och 227 i tullkodexen ger utrymme för användning av alternativa

förfaranden vad gäller samlingsperioder, så länge som den tid för vilken

betalningsanstånd beviljas är högst 30 dagar. Utredningen hänvisar till att

det vid de diskussioner som förts inom utredningen framkommit att såväl

Tullverket som näringslivet skulle sätta värde på en större flexibilitet i

regleringen av förfarandena vid betalningsanstånd. Anledningen härtill är

att företagens import är av olika omfattning och slag; för vissa importörer

är en samlingsperiod om en vecka lämpligast, medan en längre

samlingsperiod vore lämpligare för andra. Utredningen drar slutsatsen att

det inte framstår som lämpligt att i tullagen ha en reglering som inte

medger den flexibilitet som tullkodexen erbjuder. Därför föreslår

utredningen, i enlighet med det förslag som Tullverket med instämmande

av näringslivets representanter lämnat, att rätten att meddela föreskrifter

om utfärdande av särskild tullräkning och tidsfrister för betalning av tull

skall delegeras till Tullverket.

Tullagsutredningen har också i SOU 1999:54, s. 104, behandlat frågan

om tidsfristen för inlämnande av kompletterande tulldeklaration. Utred-

ningen konstaterar dels att behovet av tidsfrister är olika för företagen,

dels att frågan härom bör hanteras i samband med utformningen av

bestämmelserna om betalningsanstånd. Utredningen föreslår även

beträffande denna fråga att rätten att meddela föreskrifter skall delegeras

till Tullverket. Utredningen påminner dock i detta sammanhang om den

kritik som kommissionen i rapport nr 97.15.1 om kontroll av egna medel

har riktat mot Tullverkets hantering av de kompletterande tull-

deklarationerna. Kommissionen anför att det svenska förfarandet med

deklarationer i två steg i teorin överensstämmer med EG-rättens

tidsfrister, men att den ursprungliga tidsfristen kan bli kraftigt förlängd

om steg 2-deklarationen lämnas in mycket sent eller inte alls. Detta beror

på att deklaranten får två påminnelser innan fastställande av tull och

bokföring sker. Kommissionen uppmanar i rapporten de svenska

myndigheterna att ändra sina förfaranden. Utredningen påpekar att

Tullverket givetvis måste inom ramen för vad svensk förvaltningsrätt

medger beakta kommissionens anmärkningar vid utformningen av

bestämmelserna om handläggningen av deklarationerna.

Tullverket har i en skrivelse till regeringen redogjort för hur frågan om

tidsfrister för inlämnande av kompletterande tulldeklaration och ut-

färdande av tullräkning kommer att hanteras om den av

Tullagsutredningen föreslagna ordningen genomförs. I ett första steg

avser Tullverket att förlänga fristen för inlämnandet av den

kompletterande tulldeklarationen till elva dagar för elektroniskt

överförda deklarationer och tio dagar för deklarationer som lämnas på

blankett. Tullverket har vidare tillsatt en arbetsgrupp med uppdrag att

lämna förslag till ett system med periodiska kompletterande

tulldeklarationer. Att deklarationerna lämnas periodvis innebär att en

deklarationen omfattar ett antal olika sändningar som är frigjorda under

en viss period. Tullverket är medvetet om att det kommer att krävas nya

kontrollfunktioner; en stor del av de automatiska kontroller som i dag

finns inbyggda i tulldatasystemet skulle inte kunna användas. Därför

ingår det i arbetsgruppens uppdrag att överväga vilka åtgärder som

behövs för att kompensera detta. När det gäller längden på perioden avser

Tullverket att utgå från näringslivets önskemål, under förutsättning att

Tullverket har godtagbar kontroll över godsflödet samt att kredittiden

upprätthålls. Tullverket är vidare medvetet om att införande av periodisk

deklaration skulle kunna komma att påverka verkets möjligheter att

utföra vissa uppdrag åt andra tillsynsmyndigheter. Verket ser det därför

som en självklarhet att utredningsarbetet skall genomföras i samverkan

med Kommerskollegium, Statens jordbruksverk, Statistiska centralbyrån

samt övriga myndigheter och offentliga organ som kan komma att

beröras. Även näringslivet kommer att ges möjlighet att medverka i

utredningsarbetet.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens

bedömning att EG-rätten inte lägger något hinder i vägen för att

föreskrifter om tidsfristerna för inlämnande av kompletterande

tulldeklaration och utfärdande av tullräkning meddelas av Tullverket.

Regeringen inser också värdet av att bestämmelserna på området blir mer

flexibla. Lagstiftningen skall självklart inte lägga hinder i vägen för

utveckling och förnyelse av företagsanpassade betalningsrutiner.

Regeringen noterar också att den av Tullagsutredningen föreslagna

ordningen får stöd av såväl Tullverket som näringslivet. Regeringen

föreslår därför att föreskrifter om tidsfristen för kompletterande

tulldeklaration och utfärdande av tullräkning skall meddelas av

Tullverket. Regeringen återkommer i 12 kap. till frågan om behovet av

bemyndigandebestämmelser i tullagen.

Tullverket måste självklart vid utfärdandet av föreskrifterna hålla sig

inom de ramar som EG-rätten anger. Kommissionens anmärkningar

måste beaktas. Vidare måste föreskrifterna vara utformade på ett sådant

sätt att gäldenären i det enskilda fallet tydligt kan se vilka förutsättningar

som gäller i just hans fall.

6.3 Skattekontosystemet

Regeringens bedömning: Ett inordnande av tull och kanske

framförallt mervärdesskatt vid import i skattekontosystemet skulle

kunna medföra praktiska vinster för företagen. Frågan kräver dock

främst med hänsyn till att det finns särskilda bestämmelser om

uppbörd i tullagstiftningen en fördjupad analys och bör därför

behandlas i ett annat sammanhang.

Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Brottsförebyggande rådet anser att det vore en

fördel om tullar kunde infogas i skattekontosystemet; härigenom skulle

en bättre enhetlighet åstadkommas. Riksskatteverket delar utredningens

bedömning att frågan huruvida tull och annan skatt som tas ut vid import

skall ingå i skattekontosystemet kräver en fördjupad analys; det finns i

dagsläget både organisatoriska och legala problem som måste lösas.

Svenska Handelskammarförbundet tillstyrker ett inordnande i

skattekontosystemet. Förbundet anser att det saknas relevanta skäl för att

importmomsen skall särredovisas vid importtillfället; detta skapar enbart

merarbete för såväl importörerna som myndigheterna.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt direktiven skulle

Tullagsutredningen särskilt överväga bl.a. om, och i så fall i vilken

omfattning, tullar, mervärdesskatt och avgifter som Tullverket uppbär i

samband med import borde inordnas i eller samordnas med

skattekontosystemet. Utredningen utgår vid sina överväganden från den

nuvarande ordningen med två parallella och åtskilda myndighets-

organisationer, Tullverket och skatteförvaltningen, och att tull och

importskatt även fortsättningsvis skall uppbäras av Tullverket.

Utredningen påpekar att redan denna omständighet torde tala emot en

total inordning i skattekontosystemet, som givetvis bygger på att den

beslutande myndigheten återfinns inom skatteförvaltningen. Bestäm-

melserna om beslutande myndighet, omprövning och överklagande i

skattebetalningslagen skulle inte gälla beträffande de beslut som fattats

av Tullverket; härom finns särskilda regler i tullagstiftningen.

Utredningen påpekar vidare att bilden åtminstone när det gäller tull

kompliceras ytterligare av att det i gemenskapsrätten byggts upp ett

särskilt system med regler om bl.a. deklarationer, betalningsanstånd och

räntor. Dessa regler, som återfinns i tullkodexen och

tillämpningskodexen, avviker från bestämmelserna i skattebetal-

ningslagen. Systemet med skattekonton torde förutsätta enhetliga

redovisnings-, betalnings- och ränteregler; på skattekontona bokförs

löpande debiterade skatter mot de betalningar som den skattskyldige gör.

Betalningarna bokförs utan någon avräkningsordning, varför man inte

kan styra vilken skuld betalningen avser. Vidare måste såvitt avser

avstämningen på skattekontot beaktas att skatterna skall gå till den

nationella verksamheten, den svenska statsbudgeten. Tull betalas till

största delen vidare till gemenskapen. Man kan därför inte baka ihop tull

med skatterna på skattekontot, om man inte helt frikopplar gäldenärens

inbetalning från den inbetalning som Sverige skall göra till EU.

Tullagsutredningen menar att det av det sagda framgår att det inte

skulle vara helt oproblematiskt att inordna tullen i skattekontosystemet.

Det skulle behövas ändringar inte bara i tullagstiftningen och Tullverkets

rutiner för uppbörd utan också i skattebetalningslagen och skatte-

kontosystemet. Därför, menar utredningen, kräver frågan en fördjupad

analys som lämpligen bör göras i samarbete med de enheter inom

Finansdepartementet och skatteförvaltningen som har ansvar för

skattekontosystemet.

Enligt regeringens mening är det uppenbart att en inordning i, eller

åtminstone en samordning med, skattekontosystemet vad gäller tull och

kanske framförallt mervärdesskatt vid import skulle kunna innebära

praktiska vinster för företagen. Regeringen delar dock Tullags-

utredningens bedömning att frågan kräver en fördjupad analys och därför

bör behandlas i ett annat sammanhang.

6.4 Skyldigheten att anmäla införsel från annat EU-land

av icke-gemenskapsvaror

Regeringens förslag: En bestämmelse motsvarande 9 a § i den

nuvarande tullagen införs i den nya tullagen.

Utredningens förslag: Någon bestämmelse motsvarande 9 a § i den

nuvarande tullagen införs inte i den nya tullagen. Utredningen gör

bedömningen att bestämmelsen inte är förenlig med reglerna om

tullskulds uppkomst i artikel 215 i tullkodexen.

Remissinstanserna: Riksåklagaren anför följande. Bestämmelsen i

9 a § tullagen har tillkommit för att göra varusmugglingslagens

bestämmelser tillämpliga på varor som smugglats in i ett annat EU-land

och därefter förts vidare till Sverige. Det finns inte anledning att

ifrågasätta hållbarheten i utredningens argument att den nuvarande

bestämmelsen inte är förenlig med EG-rätten. Men såvitt kan ses innebär

utredningens ställningstagande att möjligheterna att som

varusmugglings- brott beivra det beskrivna förfarandet ytterligare

begränsas. Riksåklagaren vill särskilt peka på de synpunkter som

framförts av överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Malmö. Han

ansluter sig till dennes framförda krav på en enhetlig, överskådlig och

heltäckande lagstiftning och anför följande. Den nuvarande situationen är

alltför komplicerad, såväl för den enskilde som för de organ som har att

bekämpa denna typ av brottslighet. Om regeln i 9 a § tas bort kommer

situationen i vart fall inte att förbättras. Huruvida det cirkulations-

ordningsbrott som föreslås i promemorian Ds 1998:53 Ny smugglingslag

är tänkt att kunna tillämpas också i ovan beskrivna sammanhang framstår

som oklart. I det av Riksåklagaren nämnda yttrandet av Åklagar-

myndigheten i Malmö anförs bl.a. följande. Utredningens redogörelse

beträffande 9 a § visar på behovet av en helhetssyn när det gäller en

lagreglering för att beivra undandragandebrott vid varuförsel över såväl

inre som yttre gräns. Detta gäller i synnerhet cigarretter och

alkoholdrycker, jfr promemorian Ds 1998:53 Ny smugglingslag, bl.a. s.

281 284. Enligt 4 kap. 2 § alkohollagen får spritdrycker, vin och starköl

föras in i landet endast av den som har tillverknings- eller partitillstånd

avseende sådana varor. I 4 § lagen om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen föreskrivs

anmälningsskyldighet för bl.a. den som utan erforderligt tillstånd från ett

annat EU-land till Sverige inför sådana varor. Bestämmelsen ger

möjlighet att med stöd av varusmugglingslagens regler beivra illegal

införsel och efterföljande befattning med olovligt införd alkohol oavsett

om alkoholdryckerna utgörs av gemenskapsvara eller ej. Beträffande

beivrandet av införsel av obeskattade cigarretter är läget något

annorlunda. Vad gäller cigarretter med ursprung i EU, dvs. cigarretter

som införts till eller framställts i ett EU-land, föreligger ej

anmälningsskyldighet varför varusmugglingslagens regler ej är

tillämpliga. Beträffande cigarretter som insmugglats till EU medför den

nuvarande 9 a § tullagen att varusmugglingslagen blir tillämplig.

Erfarenheten från verkliga fall har emellertid visat på betydande

svårigheter att utreda huruvida cigarretterna i ett visst fall varit föremål

för tullförfarande i något EU-land och därmed skall behandlas som

gemenskapsvara. Nuvarande ordning får anses vara helt otillfreds-

ställande såväl ur rättssäkerhetssynpunkt regelmässigt förekommer

långa frihetsberövanden under utredningstiden som när det gäller att ta

till vara de rättsvårdande myndigheternas utredningsresurser på

effektivast möjliga sätt. Likartade problem med att utreda varans

ursprung uppkommer vid misstänkt olovlig befattning med smuggelgods

avseende alkohol, där uppsåtlig varusmuggling som "förbrott" måste

styrkas. I Ds 1998:53 Ny smugglingslag föreslås införande av en ny

straffbestämmelse benämnd "cirkulationsordningsbrott", som straff-

belägger överträdelse av cirkulationsordningens bestämmelser.

Cirkulationsordningen torde dock ej vara tillämplig på till EU

insmugglade varor, varför nuvarande problem med beivrande av

undandragandebrottsligheten, särskilt såvitt avser cigarretter, till stor del

torde kvarstå även om betänkandets förslag genomförs. Det ovan anförda

understryker ytterligare vikten av att få en enhetlig och överskådlig

lagstiftning där smugglingsbrottsligheten avseende framförallt sprit och

cigarretter, som tagit närmast enorma proportioner, kan beivras på ett

kraftfullt och resurseffektivt sätt. Möjligheterna till kontroll samt

utredning av misstänkt brottslighet måste förbättras så att upptäcktsrisken

ökar. Ansvarsbestämmelserna bör utformas så att likartade förfaranden

kan bedömas på likartat sätt vad gäller straffvärde och därmed påföljder

ävensom förverkande.

Tullverket anför följande. Utredningen föreslår att någon motsvarighet

till 9 a § i den nuvarande tullagen inte tas med i en ny tullag. Det främsta

skälet för detta är att bestämmelsen om uppbörd av tull i paragrafens

andra stycke inte är förenlig med nu gällande EG-rätt. Rimligen var

förhållandet så också när bestämmelsen infördes, även om den fulla

insikten om detta kanske inte fanns. Tullverket gör visserligen ingen

annan bedömning än utredningen avseende förhållandet till EG-rätten.

Däremot förordas en mer pragmatisk hållning; de problem som man ville

komma åt genom denna bestämmelse finns givetvis kvar. Förslaget att

inte ta med en sådan bestämmelse i tullagen kommer att påverka

möjligheten att tillämpa varusmugglingslagen, vilket utredningen också

påpekar. Om Tullverket inte längre kan uppbära tull när en icke-

gemenskapsvara förts in i Sverige från ett annat EU-land, försvinner

"undandragandebrottet". Ett borttagande av anmälningsskyldigheten

medför att också "smugglingsbrottet" försvinner. En upptäckt av sådana

varor vid en kontroll leder då inte till någon påföljd, vare sig fiskalt eller

straffrättsligt. Tullverket anser att den nuvarande ordningen kring

anmälningsskyldigheten för dessa varor måste bibehållas fram till dess

det är helt klart hur det blir både med en ändring i artikel 215 i

tullkodexen och riksdagens beslut med anledning av förslaget till ny

smugglingslag såsom föreslagits i Ds 1998:53.

Riksskatteverket tillstyrker förslaget, men menar att en kommentar

beträffande statusen hos varor som smugglas in till unionen vore ytterst

värdefull. Verket menar att frågan får stor praktisk betydelse vid tillämp-

ningen av varusmugglingsbestämmelser, materiella tull- och skatte-

bestämmelser, bestämmelser om punktskattekontroll m.m.

Kommerskollegium finner det något tveksamt att nu avskaffa

bestämmelsen, särskilt innan resultatet av pågående arbete med förnyelse

av den svenska smugglingslagstiftningen och revision av tullkodexen kan

överblickas. Kollegiet anser att frågan om den aktuella bestämmelsens

förenlighet med EG-rätten är svårbedömd, även om kollegiet i och för sig

inte vill ifrågasätta det resonemang som utredningen för. Kollegiet

påpekar att bestämmelsen har en särskild bakgrund och att någon kritik

från EU såvitt bekant inte riktats mot bestämmelsen.

Skälen för regeringens förslag: Den illegala handeln med alkohol-

drycker och cigarretter har ökat kraftigt sedan EU-inträdet. Det har vuxit

fram en omfattande, organiserad kriminell verksamhet vars främsta

finansieringskälla är smugglingen av dessa varor. Smugglingen avser

såväl varor som tillverkats inom EU som icke-gemenskapsvaror från

tredje land. I syfte att försvåra för tullmyndigheterna skickas varorna

mellan flera olika medlemsstater innan de når sin slutdestination. Det är

därför ofta mycket svårt att fastställa var exempelvis cigarretter som

smugglats in från tredje land har kommit in i EU. Det är givetvis

synnerligen viktigt att medlemsstaterna har en lagstiftning som möjliggör

såväl kontroller som bestraffning för denna brottslighet.

Enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugg-

lingslagen) är ett allmänt brottsrekvisit för att någon skall kunna fällas till

ansvar för varusmuggling att det föreligger en skyldighet att anmäla till

myndighet i anledning av att godset förs över den svenska gränsen.

Ytterligare en förutsättning är att det är fråga om gods för vilket tull,

annan skatt eller avgift skall betalas till statsverket. 9 a § tullagen

infördes för att varusmugglingslagens bestämmelser skulle bli tillämpliga

beträffande varor för vilka någon anmälningsplikt inte följer av

bestämmelserna i inregränslagen (dåvarande övergångsbestämmelserna

till den nuvarande tullagen). Hit hör bl.a. kommersiell införsel av

tobaksvaror. Bestämmelserna om straff för varusmuggling är föremål för

översyn. Inom ramen för det lagstiftningsärendet lämnas förslag till en ny

lag om straff för smuggling m.m. som skall ersätta varusmugglingslagen.

Enligt den bestämmelse i den föreslagna lagen som är avsedd att träffa

exempelvis sådan smuggling som avses i 9 a § tullagen är en

förutsättning för att någon skall kunna dömas att det föreligger en

anmälningsskyldighet och en därpå följande tullbehandling. Ytterligare

en förutsättning är att denna underlåtenhet ger upphov till fara för att tull,

annan skatt eller avgift undandras det allmänna. Förhållandena är således

i detta hänseende desamma som enligt den nuvarande

varusmugglingslagen. Detta innebär att ett borttagande av bestämmelsen

i 9 a § tullagen skulle innebära att Tullverket inte längre skulle kunna

ingripa mot den storskaliga smugglingen av exempelvis cigarretter från

tredje land, om dessa förs in till Sverige via ett annat EU-land. Detta vore

naturligtvis djupt olyckligt. Det är vidare svårt att se att det skulle kunna

stå i överensstämmelse med EG:s grundtankar att en medlemsstat inte

skall kunna ingripa straffrättsligt mot ett förfarande som innebär att varor

smugglas in i unionen. Det kan också konstateras att EG-kommissionen

inte har riktat någon kritik mot bestämmelsen i 9 a § tullagen.

Utöver det nyss anförda kan konstateras att frågan om utformningen av

de straffbestämmelser som skall kunna tillämpas mot den omfattande

smugglingen av punktskattepliktiga varor, dvs. alkohol- och tobaksvaror

samt mineraloljeprodukter, ännu inte har fått sin slutgiltiga lösning. Den

promemoria som ligger till grund för arbetet med att ta fram ett förslag

till nya smugglingsbestämmelser, Ds 1998:53 Ny smugglingslag,

innehåller visserligen ett förslag till en straffbestämmelse som är avsedd

att träffa den som uppsåtligen i syfte att undandra skatt bryter mot den

fastställda ordningen för transporter inom EU av punktskattepliktiga

varor. Under det fortsatta lagstiftningsarbetet har dock bedömningen

gjorts att denna fråga måste utredas ytterligare.

Sammantaget finner regeringen att det inte vore lämpligt att ta bort

bestämmelsen i 9 a § tullagen. Regeringen förslår därför att en

motsvarande bestämmelse införs i den nya tullagen.

6.5 Avskiljande av medel för tullskuld

Regeringens förslag: En bestämmelse om avskiljande av medel för

tullskuld införs även i den nya tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Endast Sveriges Transportindustriförbund berör

frågan. Förbundet anser att bestämmelsen bör tas bort. Förbundet anför

följande. Förbundet har i en skrivelse till Finansdepartementet den 5 maj

1995 yrkat på att lagbestämmelsen avskaffas. Förbundet hävdar härvid

att bestämmelsen inte har någon betydelse alls numera. Den som anlitar

ett ombud med betalningsansvar överlåter frivilligt genom anteckning

på enhetsdokumentet detta ansvar. Det följer inte automatiskt av

lagbestämmelser eller motsvarande. Den tullskyldige uppnår vissa

fördelar härav, men löper samtidigt viss risk bland många andra risker i

den kommersiella verksamheten. Frågan kan ställas varför just denna risk

skall täckas genom lagbestämmelser. I vart fall finns inte skäl härför när

säkerhet alltid krävs vid uppskjuten betalning av tullräkning. EU har

fastställt ett regelverk för att säkra inkasseringen av tullar och skatter.

Detta regelverk gäller även i Sverige. Vi har då inte behov av att behålla

en äldre svensk regel som endast innebär en dubblering av EU-regeln.

Den aktuella lagbestämmelsen fyller inte längre något behov och den bör

därför tas bort.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 26 § sista stycket i den

nuvarande tullagen skall ombud hålla sådana medel som han tagit emot

av tullskyldig för betalning av tullräkningar skilda från andra tillgångar.

En motsvarande bestämmelse finns i den av Tullagsutredningen

föreslagna nya tullagen; den enda skillnaden är att tullskyldig ersatts av

 gäldenär .

Skyldigheten för ombud att hålla medel, som tagits emot av tullskyldig

för betalning av tullräkning, avskilda från övriga tillgångar infördes i

samband med ikraftträdandet av 1987 års tullag. I Ds UD 1985:4 och 5

Översyn av tullagstiftningen konstaterade den beredningsgrupp som fått i

uppdrag att utforma en ny tullag att det kunde uppstå problem i fall då

ombud som åtagit sig betalningsansvar gentemot Tullverket och betingat

sig förskott av sina huvudmän i några fall saknat tillgångar att betala

tullräkningarna med, när dessa förfallit till betalning. Eftersom de

tullskyldiga och ombuden i dessa fall ansågs solidariskt betalnings-

skyldiga tvingades de tullskyldiga betala två gånger. Det var för att

förebygga att sådant inträffade som beredningsgruppen föreslog att en

bestämmelse om skyldighet att hålla medel avskilda skulle tas in i

tullagen. Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges Grossistförbund,

Sveriges Industriförbund, Sveriges Redareförening och Sveriges

Speditörförbund avstyrkte detta förslag, medan Generaltullstyrelsen

tillstyrkte det. I prop. 1986/87:166 konstaterade föredraganden (s. 48) att

den kritik som riktades mot förslaget gick ut på att något behov av

ändring inte fanns och att ett genomförande av förslaget skulle leda till

praktiska svårigheter för ombuden. Föredraganden fann dock den

föreslagna ändringen vara angelägen, då den bl.a. klargjorde att den

tullskyldige hade separationsrätt i sitt ombuds konkurs för

förskottsbetalning som gjorts till ombudet. Den trygghet och de fördelar i

övrigt som detta gav de tullskyldiga borde väl uppväga det praktiska

merarbete som det innebar för ombuden. I specialmotiveringen

påpekades vidare (s. 80) att liknande bestämmelser gäller för bl.a.

advokater och fastighetsmäklare.

Bestämmelsen om skyldighet för ombud att hålla medel avskilda

överfördes oförändrad till 26 § sista stycket i den nuvarande tullagen.

Som framgår ovan inkom Transportindustriförbundet, vars dåvarande

namn var Sveriges Speditörförbund, i maj 1995 till Finansdepartementet

med en hemställan om att kravet på avskiljande av medel skulle tas bort

(Dnr Fi95/1223). I beslut den 1 juni 1995 lämnade regeringen hemställan

utan bifall. Regeringen anförde att en tullräkning omfattar inte bara tull,

utan även andra skatter och avgifter som skall tas ut i samband med en

import. Det säkerhetskrav som ställs i artikel 225 i tullkodexen gäller

tull, inte importskatt och avgifter, varför EG-bestämmelsernas krav på

säkerhet inte berör huvuddelen av de belopp som omfattas av tull-

räkningarna. Regeringen fann att behovet av bestämmelserna i 26 § sista

stycket tullagen kvarstod oförändrat avseende skatt och avgifter, samt att

de delar av tullräkningen som avsåg tull inte borde behandlas annorlunda

än de delar som avsåg skatt och avgifter.

Som regeringen anförde i beslutet gäller de säkerhetskrav som ställs i

tullkodexen endast tull och inte importskatt. I 27 § tullagen stadgas att

regeringen får föreskriva att säkerhet skall ställas för andra skatter än

tull. I 14 § tullförordningen finns en bestämmelse som delegerar rätten

att utfärda föreskrifter i denna del till Tullverket. Tullverkets föreskrifter

finns i 19 kap. 4 § tredje stycket tullordningen. Här anges att säkerhet för

annan skatt än tull som skall betalas till Tullverket (samt för avgift som

tas ut vid import av varor från tredje land) skall ställas i den omfattning

Tullverket i varje enskilt fall bestämmer. Avsikten är att en motsvarande

bestämmelse såvitt avser annan skatt skall tas in i den nya tullagen

(5 kap. 9 §). Det finns således såvitt avser importskatt inte någon

bestämmelse som innebär att säkerhet alltid skall ställas vid

betalningsanstånd. Tanken torde inte heller vara att någon sådan generell

bestämmelse skall införas. Någon anledning att nu göra en annan

bedömning än den som regeringen gjorde i sitt beslut 1995 finns inte.

Regeringen föreslår därför att en bestämmelse om avskiljande av medel

för tullskuld skall införas även i den nya tullagen.

7 Tullverkets kontrollverksamhet

7.1 Gällande rätt

Ramarna för tullmyndigheternas kontrollverksamhet anges i tullkodexen.

Sålunda sägs i artikel 13 att tullmyndigheterna får, enligt de villkor som

anges i gällande bestämmelser, utföra alla de kontroller som de anser

nödvändiga för att säkerställa att tullagstiftningen tillämpas korrekt.

Tullkodexen innehåller i övrigt ytterligare bestämmelser av övergripande

karaktär; de är avsedda att utgöra ramen för nationella kontroll-

bestämmelser. Dessutom finns ett flertal mer detaljerade kontroll-

bestämmelser av obligatorisk karaktär.

Även tillämpningskodexen innehåller vissa kontrollbestämmelser.

I prop. 1994/95:34 konstaterades (s. 104) att kontrollverksamheten i

tullkodexen behandlas på ett sätt som leder till bedömningen att dessa

frågor tills vidare avses bli reglerade väsentligen i medlemsstaternas

nationella lagstiftning. Vidare anges bl.a. att de artiklar i tullkodexen som

kan bli aktuella är de som gäller tullövervakning (37), skyldighet att vid

import och export följa den rutt som tullmyndigheterna angivit (38 och

183) och kontroll i efterhand av deklarationer (78) samt att det krävs

kompletterande bestämmelser på nationell nivå, i de fall då tullkodexen

inte ger tullmyndigheterna kontrollbefogenheter. Därför har i tullagen

införts bestämmelser om Tullverkets kontrollverksamhet, som i

huvudsak överensstämmer med bestämmelserna i 1987 års tullag.

Bestämmelserna återfinns i 54 80 §§ tullagen och gäller såväl

tullmyndighets kontrollbefogenheter som enskilds skyldigheter.

 Bestämmelser om Tullverkets kontrollverksamhet finns också i 56-

70 §§ tullförordningen. Det är mestadels bestämmelser som delegerar

beslutanderätten i vissa frågor till Tullverket.

Enligt 66 § tullagen är polisen och Kustbevakningen skyldiga att

medverka i kontrollverksamheten enligt lagen. Det som sägs i 57 och 58-

63 §§ tullagen om Tullverket och tulltjänsteman gäller vid sådan

medverkan också en polismyndighet och Kustbevakningen samt en

polisman och en tjänsteman vid Kustbevakningen. De gränskontroll-

befogenheter som är undantagna och således endast tillkommer

Tullverket är undersökning och öppning av postförsändelser (57a

57d §§) och tillgång till transportföretags bokningsuppgifter (67a

67b §§). Kompletterande bestämmelser finns i 65 § tullförordningen.

Enligt den bestämmelsen skall på begäran av Tullverket en polis-

myndighet bistå verket, om det behövs för att verket skall kunna företa

en avsedd tullkontrollåtgärd samt medverka vid verkets kontroll av

utrikes flygtrafik. Vidare sägs att Kustbevakningen skall medverka i

Tullverkets kontrollverksamhet genom att utöva tullkontroll av

sjötrafiken. Dessutom skall på begäran av Tullverket Kustbevakningen

bistå verket, om det behövs för att verket skall kunna företa en avsedd

tullkontrollåtgärd.

Såväl inom EU som utanför unionen förekommer en tämligen

omfattande handel med varumärkesförfalskade eller pirattillverkade

varor. För att förhindra denna handel utfärdades år 1986 rådets

förordning (EEG) nr 3842/86 av den 1 december 1986 med bestämmelser

för att förhindra att varumärkesförfalskade varor övergår till fri

omsättning. Det stod efter några år klart att bestämmelserna i denna

rådsförordning inte var tillräckliga för att stävja handeln med

varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varor. Förordningen har

därför ersatts av en ny förordning, rådets förordning (EG) nr 3295/94 av

den 22 december 1994 om fastställande av vissa åtgärder avseende

införsel till gemenskapen samt export och återexport från gemenskapen

av varor som gör intrång i viss immateriell äganderätt .

Rådsförordningen kompletteras av kommissionens förordning (EG) nr

1367/95 av den 16 juni 1995 om tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EG) nr 3295/94 om vissa åtgärder avseende införsel till

gemenskapen samt export och återexport från gemenskapen av varor som

gör intrång i viss immateriell äganderätt.

Sedan den 1 juli 1999 omfattar förordningen (EG) nr 3295/94 också

intrång i patent och tilläggsskydd för läkemedel och växtskyddsmedel.

Av förordningen (EG) nr 3295/94 framgår under vilka omständigheter

tullmyndigheterna skall ingripa när varor som misstänks kunna innebära

intrång i immateriell rättighet tas in för fri omsättning, är föremål för

export eller återexport eller påträffas vid kontroller av gods som är under

suspension. Vidare framgår de åtgärder som skall vidtas av

myndigheterna beträffande de varor som har befunnits innebära intrång i

immateriell rättighet. Förordningen (EG) nr 3295/94 gäller inte varor av

icke-kommersiell natur som ingår i resandes personliga bagage inom de

gränser som fastställts i fråga om tullbefrielse. Av förordningen (EG) nr

1367/95 framgår bl.a. att rättighetsinnehavare kan låta sig representeras

av ombud. Vidare finns bestämmelser om hur rättighetsinnehavare skall

bevisa sin rätt samt vad den information, som rättighetsinnehavaren skall

lämna i samband med ansökan, måste innehålla. I övrigt behandlar

förordningen i huvudsak informationsutbytet mellan medlemsstaterna

och kommissionen.

Förordningen (EG) nr 3295/94 lämnar ett visst utrymme för

kompletterande nationella bestämmelser. I vissa fall, artiklarna 3.8, 7.3,

8.1 och 11, anges det uttryckligen att sådana skall finnas eller införas. I

andra fall, artiklarna 3.6 och 9, sägs att medlemsstaterna får ha vissa

bestämmelser. Vidare är några artiklar, nämligen artiklarna 3.4, 3.5 och

7.1, utformade på ett sådant sätt att det får anses framgå att avsikten är att

kompletterande nationella bestämmelser skall finnas även utan att detta

sägs.

I svensk rätt finns de kompletterande bestämmelserna främst i lagen

(1994:1552) om tullkontroll av varumärkesintrång m.m. Lagen

kompletteras i sin tur av förordningen (1994:1559) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m.

Enligt artikel 11 i förordningen (EG) nr 3295/94 skall den nationella

rätten innehålla straffbestämmelser som skall tillämpas vid överträdelse

av förbudet enligt artikel 2 mot att överföra varor som befunnits vara

varumärkesförfalskade eller pirattillverkade till fri omsättning, export,

återexport, suspensivt arrangemang, frizon eller frilager. Varken lagen

eller förordningen om tullkontroll av varumärkesintrång m.m. innehåller

några straffbestämmelser. När det gäller själva varumärkesintrånget finns

straffbestämmelser i bl.a. varumärkeslagen (1960:644); enligt 37 § den

lagen skall den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör intrång i

rätten till ett varukännetecken dömas till böter eller fängelse i högst två

år. Detta är dock inte en sådan straffbestämmelse som avses i förord-

ningen (EG) nr 3295/94. Det är inte ens säkert att det är samma person

som begått varumärkesintrånget som begår överträdelsen mot förbudet

enligt artikel 2 i förordningen (EG) nr 3295/94. Inte heller straff-

bestämmelsen i 96 § första stycket 3 tullagen, som avser den som bryter

mot föreskrift i tullagstiftningen eller beslut som meddelats med stöd av

denna, kan tillämpas eftersom bestämmelserna i förordningen (EG) nr

3295/94 inte omfattas av begreppet "tullagstiftningen" såsom den

definieras i artikel 1 i tullkodexen.

Det finns inte några bestämmelser i lagen eller förordningen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. i frågor som avses i artiklarna

3.5, 7.1 och 9 i förordningen (EG) nr 3295/94. När det gäller artikel 9,

som avser tullmyndighetens ansvar gentemot enskild för att varu-

märkesförfalskade eller pirattillverkade varor inte upptäcks samt för

förlust eller skada som vederbörande lider genom myndighetens

handlande, gäller dock de allmänna bestämmelserna om statens

skadeståndsansvar i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Det finns

inte heller någon bestämmelse om vem som skall ansvara för Tullverkets

kostnader för förstöring av varor som befunnits vara varumärkes-

förfalskade eller pirattillverkade.

7.2 En inledande proportionalitetsbestämmelse

Regeringens förslag: Kapitlet om Tullverkets kontrollverksamhet i

tullagen inleds av en generell proportionalitetsbestämmelse, som

omfattar alla de kontrollåtgärder som kan vidtas med stöd av tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

förslaget att införa en generell proportionalitetsbestämmelse i tullagen,

även om Systembolaget AB ifrågasätter behovet härav med hänsyn till att

principen finns uttryckt i 2 kap. 12 § regeringsformen och att den är en

av gemenskapsrättens grundläggande principer. Kammarrätten i

Sundsvall ifrågasätter, med tanke på att den föreslagna bestämmelsen

skall ersätta det inslag av proportionalitet som finns på skilda håll i

tullagen, om det inte vore lämpligt att utforma bestämmelsen så att

tvekan inte uppkommer om att bestämmelsen täcker såväl kontrollåtgärd

i sig som beslut härom.

Skälen för regeringens förslag: Kontrollbestämmelserna ger

Tullverket befogenhet att vidta tämligen långtgående kontrollåtgärder. En

undersökning av handresgods kan givetvis upplevas som integritets-

kränkande. Även exempelvis en anmaning att stanna eller ett förbud att

avgå med ett transportmedel kan innebära ett intrång i enskilds

grundlagsstadgade rättigheter. De kontrollåtgärder som vidtas med stöd

av tullkodexen har en ram i den princip om proportionalitet, som är en

grundläggande, allmän princip inom EG-rätten. Denna innebär i

kontrollsammanhang att kontrollåtgärderna måste stå i rimlig proportion

till syftet med åtgärderna. Sådan proportionalitet bör givetvis finnas även

då kontrollåtgärderna vidtas med stöd av den nationella rätten. Det kan i

och för sig hävdas att även de kontrollåtgärder som vidtas med stöd av

den svenska tullagen ytterst har sitt stöd i tullkodexen och att de därför

omfattas av den EG-rättsliga principen. Det torde dock inte föreligga

något hinder mot att principen tydliggörs i den nationella rätten. Vidare

måste de krav som regeringsformen och den europeiska konventionen

angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna (Europakonventionen) ställer beaktas. Vad gäller vissa av de

fri- och rättigheter som enskild tillförsäkras genom 2 kap. regerings-

formen exempelvis rätten till skydd mot husrannsakan och liknande

intrång samt rätten att röra sig fritt finns en proportionali-

tetsbestämmelse i 2 kap. 12 § andra stycket regeringsformen;

begränsning av rättigheterna får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt

med hänsyn till det ändamål som föranlett den. Den omständigheten att

det finns en allmän proportionalitetsregel i regeringsformen har

emellertid, som Tullagsutredningen påpekar, inte inneburit att det ansetts

överflödigt att införa proportionalitetsbestämmelser i speciallagstiftning.

Några sådana finns också i tullagen. När det gäller anvisning om

användande av viss väg eller led, anmaning att stanna och förbud att

förfara med transportmedel på visst sätt finns det en proportionali-

tetsbestämmelse i 58 § fjärde stycket tullagen; anvisning, anmaning och

förbud som avses i paragrafen får meddelas endast om det behövs för att

möjliggöra Tullverkets övervakning och kontroll av import eller export

och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål. Denna

proportionalitetsbestämmelse har överförts från 64 § i den gamla

tullagen. Den tillkom på tillskyndan av Lagrådet, som påpekade att de

skyldigheter som 64 § tog sikte på i vissa lägen innebar ingrepp i den

grundlagsskyddade rörelsefriheten. Lagrådet konstaterade att en rättig-

hetsbegränsning enligt 2 kap. 12 § regeringsformen aldrig får gå utöver

vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den

samt att stadgandet borde föranleda en uttrycklig föreskrift att de med

förevarande paragraf avsedda skyldigheterna, i den mån de kunde

påverka rörelsefriheten, endast fick åläggas om det behövdes för att

möjliggöra Tullverkets övervakning av införsel eller utförsel av varor,

och att ett åläggande inte fick gå utöver vad som fordrades för detta syfte.

Det finns också en proportionalitetsbestämmelse i 57 c § tullagen, som

avser kontroll av postförsändelser; en postförsändelse som öppnats med

stöd av 57 a och 57 b §§ tullagen får inte undersökas närmare än vad som

behövs med hänsyn till ändamålet med undersökningen. Av förarbetena

framgår att bestämmelsen har sin förebild bl.a. i 27 kap. 1 § tredje stycket

rättegångsbalken som innehåller en motsvarande bestämmelse

beträffande beslag.

Det är inte endast de i 57 c och 58 §§ tullagen angivna kontroll-

åtgärderna som kan innebära ett intrång i enskilds rättigheter enligt

regeringsformen eller Europakonventionen. Exempel härpå är under-

sökning av handresgods och undersökning av lokaler och transportmedel

samt prejning av fartyg. Det framstår som lämpligt att såsom

Tullagsutredningen föreslår införa en generell proportionali-

tetsbestämmelse som omfattar alla de kontrollåtgärder som kan vidtas

med stöd av tullagen. Regeringen föreslår därför att en sådan bestäm-

melse tas in i tullagen i början av det kapitel som behandlar Tullverkets

övervaknings- och kontrollverksamhet. Enligt regeringens mening bör

bestämmelsen ha den utformning som Tullagsutredningen föreslagit; det

skall anges att beslut om kontrollåtgärd får fattas endast om skälen för

åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för

enskild.

7.3 Tulltjänstemans rätt att bruka våld eller tvång

Regeringens förslag: Det införs en bestämmelse som anger ramarna

för tulltjänstemans rätt att bruka våld eller tvång i tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

förslaget. Justitieombudsmannen anser dock att införandet av den

föreslagna bestämmelsen förutsätter att berörd personal hos Tullverket

får erforderlig utbildning.

Skälen för regeringens förslag: Tullverkets kontrollåtgärder torde i

de flesta fall kunna vidtas i samverkan med den undersökte. Det ligger

dock i sakens natur att det inträffar att folk motsätter sig kontrollerna och

försöker hindra att de genomförs. Det förekommer exempelvis att

personer vägrar att stanna på anmaning eller att ge tulltjänstemännen

tillträde till utrymmen där varor förvaras. Det kan också förekomma att

personer försöker ta sig in på av tullen avspärrat område eller vägrar att

lämna ett sådant område. I sådana situationer kan Tullverket behöva ta

till tvång och ibland rent av våld för att kunna genomföra kontrollerna.

Tullverkets kontroller är till sin natur sådana att de kan komma att

inkräkta på enskilds rättigheter enligt 2 kap. regeringsformen eller

Europakonventionen. När det gäller regeringsformen är det främst

skyddet enligt 2 kap. 6 § regeringsformen som kommer i fråga; enligt

denna bestämmelse är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad

mot bl.a. husrannsakan och annat intrång samt mot undersökning av brev

eller annan förtrolig försändelse. Även stadgandet i 2 kap. 8 §

regeringsformen, enligt vilket varje medborgare är tillförsäkrad bl.a.

frihet att förflytta sig inom riket och att lämna detta, kan aktualiseras.

Dessa rättigheter får begränsas. Av 2 kap. 12 § regeringsformen framgår

att en förutsättning härför är att begränsningen sker genom lag.

Bestämmelserna i tullagen om Tullverkets kontrollbefogenheter är

sådana begränsningar genom lag som avses i 2 kap. 12 § regerings-

formen. Tullagen innehåller dock ingen bestämmelse beträffande tull-

tjänstemans befogenhet att använda våld eller tvång i samband med

tullkontroll. Tulltjänstemännen har därför, utöver vad som följer av de

allmänna bestämmelserna om nödvärn, nöd och förhindrande av rymning

i 24 kap. brottsbalken samt tvångsåtgärdslagen, ingen befogenhet att

bruka våld eller tvång vid genomförandet av tullkontroller enligt

tullagen. Generaltullstyrelsen föreslog redan inför införandet av 1987 års

tullag att bestämmelser härom skulle införas. Departementschefen ansåg

dock att frågan skulle behandlas inom ramen för 1986 års varu-

smugglingsutrednings arbete. Varusmugglingsutredningen tog upp

frågan i SOU 1991:84 Smuggling och tullbedrägeri (s. 409 f).

Utredningen konstaterade att det enligt 2 kap. 12 § regeringsformen

krävs stöd i lag för att offentliga funktionärer skall få tillgripa våld och

citerade härvid följande uttalande av 1973 års fri- och rättighetsutredning

i SOU 1975:75 (s. 364).

Med direkt eller indirekt stöd av författningsbestämmelser kan även andra

tjänstemän inom förvaltningen bruka våld. Här kan nämnas järnvägs-, fångvårds-,

tull-, lots- och brandpersonal, utmätningsmän (jfr SOU 1973:22 s. 544), personal

vid krigsmakten och civilförsvaret samt personal som bevakar försvars-

anläggningar o.dyl. Däremot kan efter den 1 januari 1975 inte sedvänja, sakens

natur eller liknande åberopas som rättsstöd för kroppsligt ingrepp som någon

representant för det allmänna vidtar gentemot enskild; nya RF kräver ju stöd i

lag

eller övergångsvis i annan författning för sådant ingrepp.

Utredningen föreslog att det skulle införas en ny bestämmelse i

tullagen med följande lydelse.

För att genomföra åtgärd, som avses i 48 och 63 70 §§ , får tulltjänsteman

använda våld eller tvång i den mån det kan anses befogat med hänsyn till

omständigheterna. Våld mot person får dock brukas endast om tulltjänstemannen

möter motstånd och i den mån det med hänsyn till åtgärdens ändamål kan anses

försvarligt.

I specialmotiveringen till bestämmelsen anförde utredningen bl.a.

följande.

Den aktuella befogenheten att använda våld eller tvång gäller enligt lagtextens

ordalydelse enbart tulltjänstemän. Som framgår av en hänvisning i 73 § omfattar

befogenheterna emellertid även polisman och tjänsteman vid kustbevakningen.

I allmänhet torde våld eller tvång enligt paragrafen komma att riktas mot den

som medför eller ansvarar för den egendom som skall kontrolleras. Det är

emellertid möjligt och kan sannolikt vid något enstaka tillfälle också bli

behövligt

att inskrida även mot annan, t.ex. mot någon som försöker förhindra kontroll av

en

medresenärs bagage. Användningen av våld kan ibland också riktas mot egendom,

t.ex. ett förseglat paket eller ett låst förvaringsutrymme. Medan användningen

av

våld eller tvång enligt smugglingslagen och enligt de allmänna bestämmelserna

om tvångsmedel i RB i princip alltid förutsätter att det föreligger viss

misstanke om

brott, är således detta inte fallet beträffande förevarande paragraf. Det är

givet att

om någon motsätter sig en kontrollåtgärd vid inresa eller utresa finns i regel

anledning att misstänka att personen i fråga försöker olovligen införa

respektive

utföra en vara. Skulle någon enstaka gång sådan misstanke inte kunna anses

föreligga, kan erforderliga insatser med våld eller tvång ske med stöd av

förevarande bestämmelse.

Det våld eller tvång som kan bli aktuellt att använda med stöd av förevarande

bestämmelse torde i allmänhet vara förhållandevis ringa. Om en kontrollåtgärd

inte kan genomföras utan betydande våldsinsatser, torde det således böra krävas

att det föreligger någon misstanke om brott. Det använda våldet eller tvånget

måste under alla förhållanden stå i rimlig proportion till vikten av att den

tilltänkta

kontrollåtgärden kan genomföras. Detta uttrycks i lagtexten så att våld eller

tvång

får användas "i den mån det kan anses befogat med hänsyn till omständigheterna".

När det gäller våld mot person är, som framgår av paragrafens andra mening,

kravet högre. Sådant våld får brukas "endast om tulltjänstemannen möter motstånd

eller i den mån det med hänsyn till åtgärdens ändamål kan anses försvarligt".

Generellt kan fastslås att våld givetvis enbart skall tillgripas om åtgärden

inte kan

genomföras på annat sätt. I de fall som här kan bli aktuella torde ofta ett

samtal

med den berörda personen, varvid upplysning kan lämnas om de möjligheter till

våldsanvändning som finns, vara tillräckligt för att kontrollåtgärden skall

kunna

genomföras utan våldsinsatser. Om en person, som t.ex. går i grön gång i

röd/grönt filsystem, inte efterkommer en tulltjänstemans uppmaning att stanna,

kan

det givetvis krävas ett snabbt ingripande för att vederbörande inte helt skall

kunna

undandra sig kontrollen. Emellertid bör även i en sådan situation ansträngningar

göras för att genomföra åtgärden utan våld eller i vart fall med minsta möjliga

våldsinsats.

I likhet med Tullagsutredningen och på de av Varusmugglings-

utredningen anförda grunderna anser regeringen att det bör införas en

bestämmelse i tullagen som anger ramarna för tulltjänstemans rätt att

använda våld eller tvång i yrkesutövningen. Som Tullagsutredningen

anför är dock den bestämmelse som Varusmugglingsutredningen föreslår

inte tillräckligt avgränsande. Det bör framgå av bestämmelsen att våld

eller tvång får användas endast i den mån andra medel är otillräckliga.

Regeringen föreslår därför en bestämmelse som utformats med förebild i

10 § polislagen (1984:387); enligt den paragrafen får våld användas

endast i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till

omständigheterna är försvarligt.

7.4 Tulltjänstemans skyldighet att rapportera misstanke

om brott

Regeringens förslag: Det införs en bestämmelse om skyldighet för

tulltjänsteman att rapportera misstanke om brott mot författningar som

ligger inom Tullverkets ansvarsområde. Det införs också en bestäm-

melse om rapporteftergift.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall anser att

bestämmelsen skall utformas med förebild i 17 § skattebrottslagen

(1971:69); i den paragrafen finns en generell bestämmelse om skyldighet

för förvaltningsmyndigheter som handlägger frågor om skatter eller

avgifter att anmäla till åklagare så snart det finns anledning att anta att

brott begåtts enligt skattebrottslagen . Brottsförebyggande rådet anför att

det med tanke på Tullverkets strategiska position vid landets gränser är

angeläget att även andra former av misstänkt brottslighet än sådan som

Tullverket uttryckligen skall motverka kommer till polisens kännedom.

Rådet anser att det framstår som en onödig begränsning att enbart vissa

typer av brott skall rapporteras. Ingen annan remissinstans har haft något

att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Det torde inte sällan inträffa att

tulltjänstemän i sin kontrollverksamhet får kännedom om brott eller

försök respektive förberedelse till brott mot den lagstiftning vars

efterlevnad Tullverket skall övervaka. Det finns dock inte i tullagen

några bestämmelser om skyldighet för tulltjänsteman att rapportera

misstanke om brott. Sådana bestämmelser finns i stället i General-

tullstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TFS 1999:36) om

personalbestämmelser. 20 § lyder:

Om en anställd i Tullverket upptäcker, eller annars får kännedom om brott eller

försök eller förberedelse till brott mot de författningar vilkas efterlevnad

Tullverket

har att övervaka, skall den anställde vidta åtgärder så att gärningen kan

förhindras och beivras eller brott förebyggas. Detsamma gäller om den anställde

upptäcker eller får kännedom om omständigheter som skapar förutsättningar för

eller på annat sätt befrämjar sådana brott.

Generaltullstyrelsen föreslog inför ikraftträdandet av 1987 års tullag att

det skulle införas en bestämmelse om rapporteringsskyldighet i tullagen

motsvarande 9 § polislagen (1984:387). Regeringen beslutade dock att

frågan skulle behandlas av 1986 års varusmugglingsutredning.

Varusmugglingsutredningen behandlade frågan i SOU 1991:84.

Utredningen redogjorde inledningsvis för bakgrunden till 9 § polislagen

och den därtill knutna bestämmelsen om rapporteftergift i 5 kap. 5 §

polisförordningen. Dessa bestämmelser har sedermera ändrats genom lag

(1998:27) om ändring i polislagen, som trätt i kraft den 1 april 1998.

Ändringen innebär att bestämmelsen om rapporteftergift har tagits in i

9 § polislagen, som numera lyder:

När en polisman får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal, skall han

lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske.

En polisman får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till

omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att

brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter.

Av förarbetena till lagen om ändring i polislagen, prop. 1996/97:175 s.

78, framgår att någon ändring i sak inte är avsedd.

Varusmugglingsutredningen påpekade att polismans rapporterings-

skyldighet och möjlighet till rapporteftergift ansetts vara av så allmän

betydelse att de borde regleras i lag. Utredningen konstaterade vidare att

tulltjänstemän har både åligganden och befogenheter som starkt

påminner om en polismans. De bedömningar som skall göras då ett

införsel- eller utförselbrott upptäcks är i princip identiska med de

överväganden som en polisman skall göra då lagöverträdelser av annan

karaktär uppmärksammas. Utredningens slutsats var att även

tulltjänstemans rapportskyldighet och möjlighet att lämna rapporteftergift

i görligaste mån borde regleras i lag.

Varusmugglingsutredningen tog särskilt upp frågan vilka lagöver-

trädelser tulltjänstemans rapporteringsskyldighet skulle omfatta. Utred-

ningen konstaterade att en lagstadgad plikt att rapportera även brott på

områden som det inte är Tullverkets uppgift att övervaka skulle aktua-

lisera ett flertal frågor som det inte ankom på utredningen att ta ställning

till, bl.a. frågor om tulltjänstemäns utbildning och den närmare gräns-

dragningen mot polisens verksamhet. Utredningen stannade därför för att

den formella skyldigheten inte borde omfatta andra lagöverträdelser än

brott, som på något sätt har samband med varutrafiken över gränserna.

När det gäller möjligheten till rapporteftergift påpekade Varu-

smugglingsutredningen att den nuvarande bestämmelsen i General-

tullstyrelsens föreskrifter är begränsad till brott med enbart böter i

straffskalan. Utredningen menade att det förekom fall där gärningen

visserligen faller under en bestämmelse med förutom böter fängelse i

straffskalan, men där omständigheterna likväl kan vara sådana att en

rapporteftergift inte bör vara utesluten. Med hänsyn därtill och av i

huvudsak samma skäl som motiverade den utvidgning av polismans

möjlighet att lämna rapporteftergift som skedde i samband med

polislagens tillkomst, nämligen omsorgen om att de samlade resurser

som står till buds för brottsbekämpning tillvaratas så ändamålsenligt som

möjligt, borde enligt utredningen även tulltjänstemans möjlighet att

lämna rapporteftergift vidgas. Utredningen föreslog att detta skulle ske

genom att rapporteftergift skulle kunna få meddelas även om fängelse

ingick i straffskalan, men endast i de fall det var uppenbart att annan

påföljd än böter inte skulle ådömas i händelse av lagföring.

Varusmugglingsutredningen förslog att den bestämmelse om

rapporteringsskyldighet som skulle införas i tullagen skulle ha följande

lydelse:

När en tulltjänsteman får kännedom om ett brott enligt författning, vars

efterlevnad

tullverket har att övervaka, skall han anmäla detta till sin förman så snart

detta

kan ske.

En tulltjänsteman får lämna rapporteftergift enligt föreskrifter som regeringen

meddelar.

Regeringen delar bedömningen att tulltjänstemans skyldighet att

rapportera misstanke om brott bör regleras i lag. Även möjligheten att ge

rapporteftergift bör regleras i lag. Regeringen föreslår därför att det

införs bestämmelser härom i den nya tullagen. Regeringen gör

bedömningen att rapporteringsskyldigheten bör begränsas till att omfatta

brott mot författningar som ligger inom Tullverkets ansvarsområde.

Viktigast av dessa är naturligtvis varusmugglings- och

narkotikastrafflagstiftningen. Straffbestämmelser finns dock också i bl.a.

lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel, lagen

(1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat

land inom Europeiska unionen samt lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Vissa straffbestämmelser kommer också att finnas

i tullagen.

Regeringen delar bedömningen att bestämmelsen bör utformas med 9 §

polislagen som förebild.

Även bestämmelsen om rapporteftergift bör utformas på samma sätt

som motsvarande bestämmelse i polislagen; tulltjänsteman skall således

få lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till omständigheterna i

det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte

skulle föranleda annan påföljd än böter.

7.5 Betalningssäkringslagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna om betalningssäkring

utformas så, att det är Tullverket som gör framställan om

betalningssäkring, för det allmännas talan och begär verkställighet hos

kronofogdemyndigheten då det är fråga om betalningssäkring för tull

och annan skatt som tas ut för varor vid import eller transporttillägg.

Forumbestämmelserna ändras så att det framgår att mål om

betalningssäkring där det allmännas talan förs av Tullverket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets taxeringsbeslut enligt tullagen eller

beslut om transporttillägg enligt lagen om punktskattekontroller av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje-

produkter skall fattas då framställningen om betalningssäkring görs.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredningen lämnade dock inte något förslag beträffande

företrädare för det allmänna vid betalningssäkring för transporttillägg

och ändring av forumregeln.

Remissinstanserna: Riksskatteverket påpekar att Tullverket bör få

ansöka om betalningssäkring även då fråga är om betalningssäkring för

transporttillägg enligt lagen om punktskattekontroller av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. I övrigt har ingen

remissinstans något att erinra mot utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Betalningssäkring enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

(betalningssäkringslagen) får användas beträffande fordran på såväl skatt

som tull. I samband med lagens tillkomst påpekade Generaltullstyrelsen

att behovet av säkringsåtgärder är mindre framträdande beträffande den

uppbörd som sker genom Tullverket, eftersom tullbestämmelserna är så

utformade att de ger ett relativt gott skydd åt det allmänna, men att den

föreslagna lagen skulle få ett visst värde också för Tullverket.

Betalningssäkring skulle nämligen kunna behöva tillgripas vid

omtulltaxering eller eftertaxering beträffande fordran som ännu inte

fastställts eller förfallit till betalning.

Fråga om betalningssäkring prövas av länsrätten. Ursprungligen skulle

det allmännas talan i mål om betalningssäkring föras av ett allmänt

ombud. Det allmänna ombudet skulle också bl.a. begära verkställighet

hos kronofogdemyndigheten.

År 1989 företogs ett flertal ändringar i lagen. En sådan ändring var att

det allmännas talan i mål om betalningssäkring skulle föras av

länsskattemyndigheten i stället för av det allmänna ombudet.

Överhuvudtaget övertogs det allmänna ombudets roll av länsskattemyn-

digheten. I samband med införandet av den nya taxeringslagen

(1990:324), övertogs rollen av skattemyndigheten. Det infördes också en

koppling till de bestämmelser om företrädare för det allmänna som finns

i 6 kap. 15 och 16 §§ taxeringslagen.

Lagändringarna åren 1989 och 1990 innebär att det är skatte-

myndigheten som skall göra framställan om betalningssäkring, föra det

allmännas talan och begära verkställighet också i fråga om tullar och

andra skatter som uppbärs av Tullverket.

Det allmännas fordran på tull och andra skatter som utgår vid import

torde i flertalet fall kunna säkras redan genom de institut som tull-

kodexen, tillämpningskodexen och tullagen erbjuder. Betalningssäkring

är inte heller vanligt förekommande på tullområdet. Icke förty före-

kommer det situationer då de vanliga instituten, t.ex. krav på ställande av

säkerhet, inte kan tillgripas. Det finns därför skäl att även fortsättningsvis

låta lagens tillämpningsområde omfatta även tullar och andra skatter som

uppbärs av Tullverket. EG-rätten synes inte lägga hinder i vägen.

Betalningssäkring får användas beträffande fordran på transporttillägg

enligt lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Som Riksskatteverket anför bör

Tullverket vara den myndighet som ansöker om betalningssäkring för

sådan fordran; det är Tullverket som utför punktskattekontrollerna.

Regeringen föreslår att lagen utformas på så sätt att det är Tullverket

som gör framställan om betalningssäkring, för det allmännas talan och

begär verkställighet hos kronofogdemyndigheten vad avser fordringar

både på tull och annan skatt som tas ut för varor vid import, tulltillägg

och transporttillägg.

Enligt 20 § betalningssäkringslagen är huvudregeln att mål om

betalningssäkring skall prövas av den länsrätt inom vars domkrets beslut

om skatt enligt skattebetalningslagen skall fattas då framställningen om

betalningssäkring görs. Det finns ett undantag för fall då beslut om

skatten skall fattas av Skattemyndigheten i Stockholm enligt vissa

lagrum i skattebetalningslagen; i de fallen är den länsrätt behörig inom

vars domkrets verkställigheten kan äga rum. Dessa bestämmelser har

trätt i kraft den 1 januari 2000. Frågan om behovet av en särskild

forumbestämmelse vid betalningssäkring för fordran på tull eller skatt

som Tullverket skall uppbära behandlades inte. Regeringen föreslår

därför att bestämmelserna ändras så att det framgår att mål om

betalningssäkring där det allmännas talan förs av Tullverket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets taxeringsbeslut eller beslut om tulltillägg

enligt tullagen eller beslut om transporttillägg skall fattas då

framställningen om betalningssäkring görs.

7.6 Forumbestämmelsen i tvångsåtgärdslagen

Regeringens förslag: Frågor om tvångsåtgärder i fall då beslut om

tull eller skatt skall fattas av Tullverket skall prövas av den länsrätt

inom vars domkrets beslut om åtgärd skall verkställas eller har

verkställts.

Skälen för regeringens förslag: I prop. 1999/2000:2 Inkomstskatte-

lagen föreslås bl.a. att begreppet hemortskommun skall slopas. Därför

föreslås också ändringar i exempelvis forumbestämmelser där begreppet

används. En sådan ändring gäller 20 § betalningssäkringslagen, vilken

behandlas i föregående avsnitt; den ändringen har trätt i kraft den 1

januari 2000. Det föreslås också en ändring i 28 § lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. Även här föreslås att

huvudregeln skall vara att prövning skall göras av den länsrätt inom vars

domkrets beslut om skatt enligt skattebetalningslagen skall meddelas.

Undantaget är då beslut om skatt skall meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt vissa lagrum i skattebetalningslagen; härvid är den

länsrätt behörig, inom vars domkrets beslut om åtgärd skall verkställas

eller har verkställts. Ändringen av 28 § har beslutats av riksdagen, men

skall träda i kraft först den 1 januari 2001.

Det behövs en särskild forumbestämmelse beträffande Tullverkets

beslut om tvångsåtgärder i samband med kontroller som utförs av

Tullverket. Forumfrågan skulle kunna lösas så att den länsrätt inom vars

domkrets taxeringsbeslutet enligt tullagen skall meddelas skall vara

behörig. Det torde dock kunna inträffa att den orten inte är densamma

som orten där tvångsåtgärden skall vidtas eller har vidtagits. Det mest

praktiska torde vara att prövningen sker där. Därför föreslår regeringen

att den länsrätt, inom vars domkrets beslut om åtgärd skall verkställas

eller har verkställts, skall vara behörig då fråga är om fall där beslut om

tull eller skatt skall meddelas av Tullverket.

7.7 Tullkontrollen beträffande intrång i viss immateriell

äganderätt

Regeringens förslag: De bestämmelser som i dag finns i lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. tas in i tullagen; bestäm-

melserna i den till lagen hörande förordningen tas in i tull-

förordningen. Tullverket får viss befogenhet att utfärda föreskrifter.

Det tydliggörs att ansökningsavgift får tas ut även för ansökan om

förlängning av ett ingripande. Det införs en bestämmelse av vilken

framgår att ansvaret för kostnaderna för förstöring av varor som be-

funnits vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade åligger

svaranden, men att sökanden ansvarar mot staten för kostnaderna om

ersättning inte kan utsökas hos svaranden. Ansvarsbestämmelsen i

tullagen utformas så, att det klart framgår att den också omfattar brott

mot förbudet i artikel 2 i förordningen (EG) nr 3295/94. Det klargörs

att ansvaret att verkställa domstols dom om förstöring av varor åvilar

Tullverket endast beträffande sådana varor som kvarhålls av

Tullverket. Det införs en bestämmelse som klargör att rättig-

hetsinnehavaren bär det ekonomiska ansvaret för skador som uppstår

på varuprover vid undersökningar enligt artikel 6.1 i förordningen

(EG) nr 3295/94 då varan befinns vara äkta. Tullverket ges rätt att

kräva att det ställs säkerhet för varuprov som lämnas ut för

undersökning.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, med

den skillnaden att utredningen inte föreslår några bestämmelser om

rättighetsinnehavarens ekonomiska ansvar för skada på varuprov i

samband med undersökning och rätt för Tullverket att kräva att

rättighetsinnehavaren skall ställa säkerhet för varuprov som lämnas ut för

undersökning. Utredningen gör bedömningen att artikel 6.1 i

förordningen (EG) nr 3295/94 inte medger att varuprover lånas ut till

rättighetsinnehavaren för laboratorieanalys.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till Tullagsutred-

ningens förslag. Patent- och registreringsverket, Sveriges Industri-

förbund och Svenska föreningen mot piratkopiering är dock kritiska till

utredningens uttalanden beträffande möjligheten att låna ut varuprover

till rättighetsinnehavaren för laboratorieanalys.

Bakgrunden till regeringens förslag: En allmän översyn av lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. ingick i Tullagsutredningens

uppdrag. Utredningen har dessutom behandlat en till utredningen

överlämnad skrivelse från Generaltullstyrelsen till regeringen, dnr.

Fi98/1468, i vilken styrelsen hemställer om vissa ändringar i de svenska

bestämmelserna om tullkontroll beträffande varumärkesintrång. En av de

fem frågor som styrelsen tar upp i sin skrivelse, avseende ändring i

sekretessbestämmelserna, har redan tidigare behandlats av

Finansdepartementet och lett till lagstiftning (ändring i 4 § lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. samt i 9 kap. 1 och 2 §§

sekretesslagen [1980:100]). Här återges endast de övriga, av Tullags-

utredningen behandlade frågorna. Generaltullstyrelsens första förslag

gäller delegation. I den nuvarande lagen om tullkontroll av varumärkes-

intrång m.m. och den därtill hörande förordningen finns ingen

bestämmelse om att Tullverket skall få utfärda föreskrifter för

verkställigheten av bestämmelserna i lagen och förordningen. General-

tullstyrelsen anför att det i framtiden kan finnas behov av att ge ut mer

detaljerade föreskrifter om handläggningen av ärenden rörande

varumärkesförfalskade och pirattillverkade produkter och att detta bör

möjliggöras genom att Tullverket i den svenska förordningen ges rätt att

ge ut föreskrifter i dessa frågor. Nästa förslag avser handläggningen av

ansökningar om Tullverkets ingripande enligt artikel 3 i förordningen

(EG) nr 3295/94. Enligt 4 § i den svenska förordningen om tullkontroll

av varumärkesintrång m.m. skall en avgift tas ut för varje ansökan enligt

artikel 3.4. Generaltullstyrelsen anser att det inte helt klart framgår att en

ny ansökningsavgift kan tas ut i de fall ett företag begär att

övervakningen/kontrollen skall förlängas. Styrelsen anser att

bestämmelsen bör utformas så att en ny ansökningsavgift skall tas ut för

varje ny ansökan och varje ansökan om förlängning av tidigare medgiven

övervakning/kontroll. Generaltullstyrelsen anför vidare att bestämmelsen

enligt styrelsens uppfattning ger utrymme för en differentierad

ansökningsavgift som är beroende av hur länge ett ingripande i form av

en längre tids övervakning/kontroll av viss typ av varusändningar skall

pågå. Styrelsen anser också att det vore lämpligt att fastställa en övre

gräns för hur lång tidsperiod ett ingripande enligt artikel 3 får omfatta

och föreslår att ingripande bör få medges för högst ett år per

beslutstillfälle; detta skulle stå i överensstämmelse med bestämmelserna i

flera andra medlemsländer.

Den tredje fråga som Generaltullstyrelsen tar upp gäller

ersättningsskyldigheten för kostnader vid förstöring av gods som

befunnits vara varumärkesförfalskat eller pirattillverkat. General-

tullstyrelsen vill ha ett förtydligande; det bör framgå att 17 kap.

utsökningsbalken och bestämmelserna om utsökningsavgift i

förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna

skall tillämpas när Tullverket verkställer domstols dom om förstöring av

varor. Den som framställt yrkandet om förstöring skall då anses som

sökande enligt 17 kap. utsökningsbalken. Styrelsen anför att varken den

immaterialrättsliga lagstiftningen eller lagen om tullkontroll av varu-

märkesintrång m.m. innehåller några bestämmelser om vem som skall

betala kostnaderna för förstöring av varor. Därför bör bestämmelserna i

17 kap. utsökningsbalken tillämpas; för verkställighet av dom eller annan

exekutionstitel tillämpas utsökningsbalkens bestämmelser om inte annat

föreskrivits.

Det fjärde och sista förslaget avser varuprover för laboratorieanalys.

Generaltullstyrelsen anser att lagstiftningen bör kompletteras med

föreskrifter som klart uttrycker vilka regler som gäller vid utlämning av

prover till rättighetsinnehavaren för testningsändamål. Styrelsen anför i

huvudsak följande. Tullverket får av rättighetsinnehavarens ombud ofta

frågan om det är möjligt att få ta enstaka prov av de misstänkt

förfalskade varorna i syfte att skicka dem till rättighetsinnehavarens

laboratorium i utlandet för bedömning. Enligt styrelsens uppfattning har

rättighetsinnehavaren inte någon dispositionsrätt över godset. Om

rättighetsinnehavaren eller hans ombud vill ta prov för test i laboratorium

i utlandet, får han ansöka om det hos behörig domstol, dvs. den instans

som slutligen bedömer om det rör sig om en förfalskning eller inte. Vad

som däremot skulle kunna beviljas är att prover lånas ut över dagen för

laboratorietester här i landet. Detta kan vara betydelsefullt inte minst då

det är fråga om pirattillverkade CD-skivor; det kan vara svårt att avgöra

om en skiva är äkta eller pirattillverkad utan laboratorietest. Kostnaden

för prover som lämnas ut för analysändamål skall betalas av

rättighetsinnehavaren innan de lämnas ut. Varuprover torde också kunna

lämnas ut till rättighetsinnehavaren, om importören skriftligen ger sitt

samtycke. I praktiken tillämpas redan detta, i synnerhet i de fall då

importören handlat i god tro.

Tullagsutredningen föreslår i SOU 1999:54, s. 134 f, att bestämmel-

serna i lagen om tullkontroll av varumärkesintrång m.m. skall tas in i den

nya tullagen och att Tullverket skall få viss befogenhet att utfärda

verkställighetsföreskrifter. Utredningen föreslår också att det skall

klargöras att ansökningsavgift får tas ut även för ansökan om förlängning

av ingripande och att det skall införas en bestämmelse av vilken det

framgår att ansvaret för kostnaderna för förstöring av varor åligger

svaranden, men att sökanden ansvarar mot staten för kostnaderna om

ersättning inte kan utsökas hos svaranden. Det skall också klargöras att

ansvaret att verkställa domstols dom om förstöring av varor åvilar

Tullverket endast beträffande varor som kvarhålls av Tullverket.

Slutligen föreslår utredningen att ansvarsbestämmelsen i tullagen skall

utformas så, att det klart framgår att den också omfattar brott mot

förbudet i artikel 2 i förordningen (EG) nr 3295/94. Utredningen lämnar

däremot inte, som framgår ovan, något förslag beträffande utlämnande

till rättighetsinnehavaren av varuprover för analys, då utredningen gör

bedömningen att artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 inte medger

detta.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar Tullagsutred-

ningens bedömning att de bestämmelser som i dag finns i lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. bör tas in i tullagen, liksom att

bestämmelserna i den till lagen hörande förordningen bör tas in i

tullförordningen. Härvid skall naturligtvis vid utformningen av bestäm-

melserna hänsyn tas till att förordningen (EG) nr 3295/94 har ändrats per

den 1 juli 1999. Regeringen anser också att Tullverket bör ha befogenhet

att utfärda föreskrifter enligt utredningens förslag. Verket skall således

kunna utfärda föreskrifter om tidsgränserna för ingripanden, förvaring av

kvarhållna varor, ställande av säkerhet, förlängande av tidsgräns enligt

artikel 7.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 samt verkställighet av domar

om frigörande, ändring eller förstöring av varor. Såsom Lagrådet har

påpekat är föreskrifter om tidsgränser för ingripanden, förlängande av

tidsgränsen enligt artikel 7.1, förvaring av varor samt verkställighet av

domar att anse som verkställighetsföreskrifter; något bemyndigande i

tullagen behövs därför inte. Däremot föreslår regeringen mot bakgrund

av det resonemang som regeringen för i kapitel 12 att det tas in en

upplysning i tullagen om förekomsten av verkställighetsföreskrifter. När

det gäller föreskrifter om ställande av säkerhet är det enligt regeringens

mening mer tveksamt om de kan ses som rena verkställighetsföreskrifter.

Även om en säkerhet som ställs för värdet av ett varuprov som lämnas ut

för inspektion som Lagrådet anför gäller till förmån för varuinnehavaren,

innebär den ett åliggande för den som har fått låna varuprovet. Därför

finns det behov av en bemyndigandebestämmelse i denna del.

Vad gäller avgifterna kan först konstateras att bestämmelsen i artikel

3.4 i förordningen (EG) nr 3295/94 har ändrats så att det numera anges

att den sökande får debiteras en avgift avsedd att täcka de administrativa

kostnaderna i samband med ansökan samt dessutom en avgift avsedd att

täcka kostnaderna för genomförandet av beslutet i varje medlemsstat där

beslutet om beviljande av ansökan gäller. Tullverket torde härmed ha fått

gehör för sitt önskemål att få ta ut avgift för täckande av kostnaderna för

genomförandet av tullkontrollen. Vidare framstår det som rimligt att

avgift skall få tas ut även vid ansökan om förlängning av ingripande

enligt förordningen (EG) nr 3295/94. De svenska bestämmelserna bör

utformas så att detta framgår tydligare.

Det framgår av artikel 8.1 a i förordningen (EG) nr 3295/94 att

förstöring av varor som befunnits vara varumärkesförfalskade eller

pirattillverkade skall ske utan kostnad för statskassan. Däremot anges

inte vem som skall stå för kostnaderna. Det får förutsättas att avsikten är

att detta skall regleras i nationell rätt. De bestämmelser om förstöring av

varor som avses i artikel 8.1 a finns i svensk rätt i bl.a. 41 § varumärkes-

lagen. Om ett varukännetecken som olovligen förekommer på en vara

inte kan utplånas eller ändras utan att varan förstörs, får domstolen

besluta om förstöring av varan. Bestämmelsen är utformad som en rätt

för rättighetsinnehavaren att begära att åtgärden vidtas. Det är inte fråga

om ett förverkande i straffrättslig mening; i stället har

rättighetsinnehavaren ett privaträttsligt anspråk på att egendomen skall

förstöras. För svaranden är det med utsökningsbalkens terminologi fråga

om en förpliktelse som inte avser betalningsskyldighet.

Utsökningsbalkens bestämmelser om kostnadsansvar vid verkställighet

av sådana förpliktelser är tillämpliga såvitt avser

kronofogdemyndighetens verksamhet. Enligt bestämmelserna om

tullkontroll beträffande intrång i immateriell rättighet skall dock

Tullverket i vissa fall verkställa beslut om förstöring. Därför behövs det

en bestämmelse i tullagen om kostnadsansvaret i fall då Tullverket är

verkställande myndighet. Något skäl att avvika från den huvudregel som

gäller enligt 17 kap. 2 § utsökningsbalken, nämligen att ansvaret emot

staten för kostnaderna för verkställigheten av ett beslut om

säkerhetsåtgärd skall åligga den som ansöker om åtgärden, finns enligt

regeringens mening inte. En bestämmelse bör därför införas enligt vilken

kostnadsansvaret emot staten åligger den som från början ansökt om

ingripande, dvs. rättighetsinnehavaren.

Syftet med en bestämmelse om vem som har ansvaret emot staten är

givetvis att säkerställa att staten får ersättning för kostnaderna. Det

yttersta ansvaret för verkställighetskostnaderna bör dock på samma sätt

som då verkställigheten sker enligt utsökningsbalken åligga svaranden,

den som har tappat målet. I praktiken skall därför Tullverket först vända

sig till svaranden för att få ersättning för kostnaderna. Om ersättning inte

kan fås från denne, kan Tullverket vända sig till rättighetsinnehavaren.

Bestämmelsen i tullagen bör utformas så att denna ordning klart framgår.

Därför bör det i bestämmelsen anges att svaranden ansvarar för Tull-

verkets kostnader, men att sökanden ansvarar emot staten för kost-

naderna, om ersättning inte kan utsökas hos svaranden.

Företrädare för Tullverket har också under hand framfört synpunkten

att det behövs ett förtydligande beträffande vilken myndighet som har

ansvaret för förstöringen av varorna i fall då såväl Tullverket som

kronofogdemyndigheten är inblandade i verkställigheten av domstols

dom. Rimligtvis bör ansvaret att verkställa dom om förstöring av varor

åvila Tullverket endast beträffande sådana varor som kvarhålls av

Tullverket. Att så är fallet bör givetvis framgå av lagtexten.

Tullagsutredningen har gjort bedömningen att bestämmelserna i artikel

6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 möjligen kan anses ge rättig-

hetsinnehavaren rätt att låna prover över dagen för analys och att det inte

kan vara tal om någon djupare analys; att varan får inspekteras kan enligt

utredningen inte anses innebära att den får analyseras på ett sådant sätt att

den ändras eller skadas. Det är i och för sig riktigt att en

bokstavstolkning av artikeln kan ge vid handen att så är fallet.

Bestämmelsen måste dock sättas in i sitt sammanhang. Hänsyn måste tas

till det övergripande syftet med förordningen (EG) nr 3295/94 och till

den faktiska situation som rättighetsinnehavaren och tullmyndigheten

befinner sig i. Den moderna tekniken har möjliggjort tillverkning av

piratkopior som det är i stort sett omöjligt att skilja från originalen utan

laboratorieanalyser. Även den omständigheten att tullkontrollen numera

också omfattar intrång i patenträtt innebär att det föreligger ett behov av

att kunna företa tekniska analyser för att fastställa om ett intrång skett.

Av detta följer att en möjlighet att företa laboratorieanalyser torde vara

en förutsättning för att tullkontrollen skall bli ett effektivt hjälpmedel i

kampen mot intrång i immateriella rättigheter. Det kan tilläggas att

bestämmelsen anses medge sådana analyser i såväl Danmark som

Finland och även i Storbritannien och Tyskland.

Regeringens bedömning är således att bestämmelsen i artikel 6.1 i

förordningen (EG) nr 3295/94 inte kan anses hindra att rättig-

hetsinnehavaren och andra som berörs av ingripandet ges rätt att låna

varuprover för analys i laboratorium. Regeringen finner vidare att det för

att bestämmelsen skall kunna tillämpas finns behov av vissa

kompletterande nationella bestämmelser. Genom bestämmelserna i

artikel 7.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 finns en naturlig gräns för

inom vilken tid analysen måste vara genomförd; om Tullverket inte inom

tio arbetsdagar efter anmälan om uppskjutet frigörande eller kvarhållande

har underrättats om att ärendet har hänskjutits till den behöriga

myndighet som skall fatta beslut i sakfrågan eller om att den

vederbörligen bemyndigade myndigheten har vidtagit temporära åt-

gärder, skall varorna frigöras under förutsättning att alla tullformaliteter

har uppfyllts och att kvarhållningen återtagits. Denna period kan i

lämpliga fall förlängas med högst tio arbetsdagar. Det säger sig självt att

analysen måste vara genomförd före det att nyssnämnda tidsfrist löpt ut.

Någon nationell bestämmelse om inom vilken tid analysen måste vara

genomförd torde därför inte behövas. Däremot finns det behov av

bestämmelser om ansvaret för de eventuella skador på varuprovet som

analysen kan medföra. Det torde inte gå att undvika att de analyser som

måste genomföras ibland kan leda till att varuprovet ändras eller skadas.

Det är självklart att den som fått låna varuprovet skall bära det eko-

nomiska ansvaret härför om undersökningen visar att varan är äkta. Han

skall med andra ord ge importören eller exportören ersättning för den

skada på varuprovet som analysen medfört. Att så är fallet bör komma

till uttryck i lagen. I många fall torde det vara fråga om tämligen små

belopp, men det kan givetvis förekomma kontroller av mer värdefullt

gods. Med hänsyn härtill bör det införas en möjlighet för Tullverket att

kräva att det ställs säkerhet för varuprovet innan han får det för analys.

Tullverket skall således göra en bedömning av om det i det enskilda fallet

finns behov av ställande av säkerhet.

Som framgår av redogörelsen för gällande rätt finns det inte i den

svenska lagstiftningen någon straffbestämmelse som tar sikte på brott

mot förbudet enligt artikel 2 i förordningen (EG) nr 3295/94.

Ansvarsbestämmelserna i den nya tullagen bör utformas så att de också

omfattar sådan brottslighet.

Regeringen föreslår att bestämmelserna i lagen om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. tas in i den nya tullagen och att de utformas i

enlighet med det ovan anförda.

7.8 Polisens och Kustbevakningens medverkan

Regeringens förslag: Bestämmelserna om polisens och Kustbevak-

ningens medverkan i Tullverkets kontrollverksamhet ändras endast på

så sätt att den föreslagna bestämmelsen om tulltjänstemans rapporte-

ringsskyldighet och befogenhet att lämna rapporteftergift också blir

tillämplig på kustbevakningstjänsteman vid dennes medverkan i Tull-

verkets kontrollverksamhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag,

utom i två hänseenden: För det första ingår enligt utredningens förslag

befogenheten att anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på

transportmedel m.m. samt att tillfälligt ta hand om registreringsbevis och

liknande handlingar (59 § första stycket i den nuvarande tullagen) inte i

de befogenheter som polisman och kustbevakningstjänsteman har vid

medverkan i Tullverkets kontrollverksamhet. För det andra lägger utred-

ningen inte något förslag om rapporteringsskyldighet och rapporteftergift

beträffande kustbevakningstjänsteman.

Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen anser att även befogenheten att

anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på transportmedel

m.m. samt att tillfälligt ta hand om registreringsbevis och liknande hand-

lingar skall kunna användas av polisman vid medverkan i Tullverkets

kontroller. Kustbevakningen påpekar att det i praktiken är Kustbevak-

ningen som utövar all kontroll av sjötrafik. Kustbevakningen anför bl.a.

följande. Det torde så gott som aldrig förekomma att Tullverket prejar

fartyg. Därför bör formuleringen i bestämmelsen härom i tullagen vara

att det är Kustbevakningen som får preja fartyg. Vidare bör befogenheten

att anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på transportmedel

och att tillfälligt ta hand om registreringsbevis och liknande handlingar

även tillkomma kustbevakningstjänstemän vid medverkan i Tullverkets

kontroller. Dessutom bör för tydlighets skull bestämmelsen om anmälan

om misstanke om brott och rapporteftergift omfatta kustbevaknings-

tjänsteman, även om det kan hävdas att rätt att lämna rapporteftergift

redan följer av 3 § andra stycket förordningen (1983:124) om Kustbevak-

ningens medverkan vid polisiär övervakning. Vidare bör bestämmelsen

om Kustbevakningens tullkontroll av sjötrafiken tas in i tullagen i stället

för i tullförordningen. Skälen härför att det är fråga om sådana intrång i

de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna som bör tas in i lag och att

det skulle stämma bättre överens med den ordning som gäller för

gränskontroll av personer. Kustbevakningen bör också erhålla självstän-

dig rätt att via Tullverket erhålla bokningsuppgifter.

Skälen för regeringens förslag: Den svenska gränskontrollen utförs

av Tullverket, polisen och Kustbevakningen (se bl.a. prop. 1999/2000:64

om polissamarbete m.m. med anledning av Sveriges anslutning till

Schengen, s. 51 och 54). Tullverket har huvudansvaret för kontrollen av

varor, medan polisen har huvudansvaret för kontrollen av personer.

Kustbevakningen ansvarar för kontrollen till sjöss avseende såväl varor

som personer. Kustbevakningen har ett självständigt ansvar för tull-

kontrollen av sjötrafiken i den meningen att någon begäran om bistånd

från Tullverket inte förutsätts. Operativt finns dock ett nära samarbete

mellan Tullverket och Kustbevakningen.

Enligt de nuvarande bestämmelserna har såväl polismyndighet som

Kustbevakningen befogenhet att anbringa lås, förseglingar och igen-

känningsmärken på transportmedel, containrar och andra varor som står

under tullkontroll samt att tillfälligt ta hand om registreringsbevis och

liknande handlingar vid medverkan i Tullverkets kontrollverksamhet.

Regeringen ser inga skäl att ändra denna ordning.

Det är Tullverket som har det övergripande ansvaret för den kontroll

som utförs inom ramen för tullkodexens och tullagens bestämmelser. Det

vore därför inte lämpligt att kontrollbestämmelserna utformades på ett

sätt som skulle innebära att exempelvis Kustbevakningen får vidare

befogenheter än Tullverket, även om det i praktiken är Kustbevakningen

som utför prejning av fartyg. Av detta följer att bestämmelsen om prej-

ning av fartyg inte bör ändras.

Den bestämmelse om skyldighet att rapportera misstanke om brott och

rapporteftergift som finns i 3 § andra stycket förordningen om

Kustbevakningens medverkan vid polisiär övervakning kan knappast

anses omfatta brott mot tullagstiftningen. Eftersom det givetvis kan

inträffa att kustbevakningstjänstemän får kännedom om misstänkta brott

mot tullagstiftningen när de medverkar i Tullverkets kontrollverksamhet

finns det anledning att införa en bestämmelse om rapporteringsskyldighet

och rapporteftergift beträffande brott mot tullagstiftningen som gäller

kustbevakningstjänstemän. Den bestämmelse som föreslås reglera tull-

tjänstemans rapporteringsskyldighet och befogenhet att lämna rapport-

eftergift bör därför vara tillämplig också på kustbevakningstjänstemän

vid deras medverkan i Tullverkets kontrollverksamhet.

Som Kustbevakningen påpekar kan den tullkontroll av sjötrafiken som

Kustbevakningen genomför innebära intrång i de grundlagsskyddade fri-

och rättigheterna. Därför finns också den bestämmelse som fastställer

kontrollbefogenheterna i den föreslagna tullagen. Bestämmelsen i

tullförordningen är en komplettering som inte i sig ger myndigheten

ytterligare kontrollbefogenheter. Vidare skall den föreslagna proportiona-

litetsbestämmelsen givetvis även gälla sådan kontrollåtgärd enligt

tullagen som vidtas av polisman eller kustbevakningstjänsteman, liksom

den föreslagna bestämmelsen om ramarna för användning av våld.

Vad beträffar tillgången till transportföretagens bokningsuppgifter

stadgas i dag i 7 § första stycket förordningen (1996:702) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen, m.m. bl.a. att upplysning om innehållet i inhämtade boknings-

uppgifter får lämnas till bl.a. Kustbevakningen om uppgiften behövs i

Tullverkets brottsbekämpande verksamhet för att klarlägga om brott eller

brottslig verksamhet har förekommit, pågår eller planeras. Denna

bestämmelse gäller även sådana bokningsuppgifter som Tullverket

inhämtat med stöd av tullagen. Tullagsutredningen föreslår att det skall

tas in en bestämmelse med motsvarande innehåll i den nya tullförord-

ningen. Regeringen har för avsikt att göra detta.

7.9 Lagen om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

Regeringens förslag: Lagen behålls. Det införs bestämmelser som

gäller införsel av gemenskapsvaror från annan medlemsstat i

Europeiska unionen. Det införs bestämmelser som tydliggör att varor

får föras till tullkontor och uppvisas för Tullverket eller anmälas utan

hinder av införselförbud eller -villkor.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att bestämmelserna i

lagen skall tas in i den nya tullagen. Någon ändring i sak föreslås inte.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Syftet med tillskapandet av lagen

(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m. var att sammanföra sådana bestämmelser som var gemen-

samma för olika regleringsförfattningar. I prop. 1994/95:34, s. 116,

konstaterades att det vid ett medlemskap i EU inte finns utrymme för

nationella bestämmelser avseende införselrestriktioner som följer av EG-

bestämmelser, men att bestämmelserna i lagen kunde bibehållas för

sådana nationella restriktioner som vi själva kan önska behålla eller

införa inom de ramar som EG-bestämmelserna tillåter.

Lagen innehåller bestämmelser om på vilket sätt varor får hanteras

utan hinder av införselförbud eller -villkor: varan får transiteras enligt

tullförfarandet extern transitering, förvaras på tillfälligt lager eller

tullager eller i frizon eller frilager, förstöras eller återutföras. Det anges

särskilt att lagen inte gäller för införselrestriktion som följer av

gemenskapsrätten eller för införsel av gemenskapsvaror från annan

medlemsstat i den Europeiska unionen.

Som nämns ovan har Tullagsutredningen föreslagit att bestämmelserna i

lagen skall tas in i den nya tullagen. Detta vore också den lämpligaste

lösningen om bestämmelserna i fråga endast skulle avse icke-

gemenskapsvaror som förs in i landet från tredje land. Det har emellertid,

bl.a. i samband med beredningen av departementspromemorian Ny

smugglingslag (Ds 1998:53), framkommit skäl för att dels förtydliga de

nuvarande bestämmelserna, dels göra lagen tillämplig även då

gemenskapsvaror förs in i landet från ett annat EG-land.

Bestämmelserna i tullagstiftningen innebär att den som för in varor till

gemenskapens tullområde utan dröjsmål skall transportera och uppvisa

varorna för Tullverket. De grundläggande bestämmelserna om detta finns

i artiklarna 37 42 i tullkodexen. Sådana varor som omfattas av införsel-

regleringar får, enligt 1973 års lag, utan hinder av införselförbud och -

villkor hanteras i den ordning som föreskrivs för de slag av tull-

behandling som anges i lagen. 1973 års lag innebär alltså en begränsning

av räckvidden hos de införselregleringar som föreskrivs i en stor mängd

författningar. Denna ordning förutsätter givetvis att även transporten och

åtgärderna för att visa upp varorna får ske utan hinder av införsel-

regleringarna. Detta bör emellertid anges uttryckligen i lagen.

Den inre marknaden inom EU bygger på principerna om fri rörlighet

för bl.a. varor. Detta kommer till uttryck i bl.a. artikel 28 i EG-fördraget.

Där anges att kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med

motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsländerna.

Bestämmelsen innebär alltså att nationella införselrestriktioner är

otillåtna. Emellertid föreskrivs i artikel 30 i EG-fördraget att ett

medlemsland kan införa restriktioner (inklusive förbud) för bl.a. införsel

och transitering, om förbudet eller restriktionen grundas på vissa i

artikeln närmare angivna skyddshänsyn.

Det har visat sig att en rad nationella restriktioner är gällande enligt

denna bestämmelse även i förhållande till andra EU-länder. Andra

restriktioner är gällande med stöd av Sveriges anslutningsfördrag. På

grundval av bestämmelsen i EG-fördraget och anslutningsfördraget har

inregränslagen stiftats. I lagen anges vilka befogenheter Tullverket har

vid införsel och utförsel över Sveriges gräns mot andra EU-länder. I

lagen finns en uppräkning av sådana varor som omfattas av restriktioner

vilka anses tillåtna enligt EG-fördraget. Inregränslagen är tillämplig

endast på de uppräknade varorna. När det gäller levande djur, produkter

av djur, m.m. finns det dessutom bestämmelser i förordningen

(1994:1830) om införsel av levande djur m.m., vilken även den införts på

grundval av EG-fördraget och anslutningsfördraget.

I och med att det finns nationella införselrestriktioner som är gällande

vid införsel från andra EU-länder, finns det ett behov av att på

motsvarande sätt som i 1973 års lag reglera hur sådana varor får hanteras

utan hinder av restriktionerna. En lämplig lösning är att ta in

bestämmelserna i 1973 års lag och att anknyta dem till de förfaranden

som finns föreskrivna i inregränslagen och förordningen om införsel av

levande djur m.m. På motsvarande sätt som när det gäller införsel från

tredje land bör det även finnas en bestämmelse om transporten fram till

platsen för sådana förfaranden. I det lagstiftningsärende som gäller en ny

smugglingslag föreslås en bestämmelse enligt vilken anmälan skall ske

utan dröjsmål vid närmaste bemannade tullplats. Bestämmelsen i 1973

års lag bör givetvis korrespondera med den bestämmelsen. Enligt 17 §

inregränslagen får Tullverket ta hand om en vara, om det behövs för

genomförandet av en kontroll enligt lagen. I det nyss nämnda

lagstiftningsärendet föreslås att den bestämmelsen skall förtydligas.

Enligt förslaget skall Tullverket nämligen få ta hand om en vara även på

den grunden att varan inte får föras in till eller ut från landet till följd av

ett införselförbud eller -villkor. Av 17 a § samma lag framgår att den

som fört in varan eller varans ägare får återutföra varan. Vidare finns det

i 17 d § samma lag en bestämmelse om förstöring av varor. Slutligen

finns det i förordningen om införsel av levande djur m.m. bestämmelser

om myndighets åtgärder vid införsel av bl.a. levande djur. Även dessa

åtgärder bör av praktiska skäl få vidtas utan hinder av införselförbud eller

-villkor.

Regeringen föreslår att lagen om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m. behålls och att bestämmelserna ändras i

enlighet med det ovan anförda. Lagen skall givetvis tillämpas endast i

den utsträckning som EG-rätten medger det. Att så är fallet bör markeras

i lagtexten genom att det anges att bestämmelserna i lagen gäller om

inte annat föreskrivits .

7.10 Tillhandahållande av lokaler

Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse behålls.

Utredningens förslag: Ansvaret att utan kostnader för staten ställa

lokaler och anordningar till Tullverkets förfogande för undersökning och

tullklarering m.m. åläggs den som driver anläggning för land-, sjö- eller

lufttransport.

Remissinstanserna: Luftfartsverket anför följande. Det är ändamåls-

enligt att överföra ansvaret för tillhandahållandet av lokaler från

transportföretagen till den som driver en anläggning. Enligt såväl

nuvarande tullagen som förslaget skall lokaler tillhandahållas utan

kostnad för staten. Detta har lett till att det på flygplatserna såväl de

statliga som övriga finns stora utrymmen för tullens behov som

utnyttjas i mycket ringa omfattning och som förorsakar betydande

kostnader för flygplatshållarna. Det beror på att det saknas incitament för

tullen att hålla kostnaderna nere. När det gäller den normala resande-

kontrollen vore det därför enligt verkets mening mer ändamålsenligt att

tullen betalade hyra för de lokaler som erfordras. När det å andra sidan

gäller yrkesmässig import- och exportverksamhet är det dock fortfarande

rimligt att kostnaderna bärs av den kommersiella verksamheten.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 67 § i den nuvarande tullagen

skall transportföretag som befordrar resande från tredje land utan kostnad

för staten ställa de lokaler och anordningar till Tullverkets förfogande

som enligt vad verket bedömer behövs för undersökning och tullklarering

av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör, kropps-

visitation och kroppsbesiktning av resande samt för tullpersonal under

uppehåll i tjänstgöringen. I SOU 1999:54 föreslås att detta ansvar i stället

skall åläggas den som driver anläggning för land-, sjö- eller lufttransport.

Utredningen har inte närmare motiverat den föreslagna ändringen. Den

berörs mycket kortfattat i författningskommentaren (s. 199). Där konsta-

teras endast att skyldigheten att ställa lokaler och anordningar till

Tullverkets förfogande i dag åligger transportföretagen samt att den som

driver exempelvis hamnen eller flygplatsen i praktiken är bättre ägnad att

fullgöra denna skyldighet. Vidare konstateras att det också är så det

fungerar. Av remissinstanserna är det endast Luftfartsverket som kom-

menterar förslaget. Verket motsätter sig visserligen inte förslaget, men

pekar, som framgår ovan, på helt andra frågeställningar, som inte berörts

av utredningen. Likartade synpunkter har under hand framförts av

Svenska kommunförbundet. Regeringen har inte för avsikt att ändra den

nuvarande ordningen att lokalerna och anordningarna skall ställas till

förfogande utan kostnad för staten. Regeringen menar vidare att det inte

finns skäl att på grundval av det presenterade underlaget ändra den

nuvarande bestämmelsen. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse

motsvarande den nuvarande 67 § tullagen tas in i den nya tullagen.

8 Tulltillägget

Regeringens bedömning: I avvaktan på att den särskilde utredare

som tillkallats för att göra en översyn av skattetilläggsinstitutet slutför

sitt arbete lämnas inga förslag till ändring i bestämmelserna om

tulltillägg.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges Industriförbund, Svensk Handel och

Sveriges Transportindustriförbund betonar vikten av en skyndsam

reform av tulltilläggsinstitutet och att härvid de särpräglade förhållandena

på tullområdet beaktas. Kommerskollegium menar att tillämpningen av

tulltilläggen redan nu bör nyanseras genom beaktande av bl.a. de

särskilda förhållandena på tullområdet. Svenska Handelskammar-

förbundet anför bl.a. att det är av vikt att Tullverket börjar tillämpa de

ursäktskriterier som finns fastlagda för tulltillägg.

Skälen för regeringens bedömning: I 82 86 och 88 95 §§ tullagen

finns bestämmelser om tulltillägg. Tulltillägget, som är en administrativ

sanktion, riktar sig i huvudsak mot brister vid fullgörande av anmälnings-

eller uppgiftsskyldigheten i tullbehandlingen av den kommersiella

importen. Bestämmelserna om tulltillägg överensstämmer i huvudsak

med bestämmelserna om skattetillägg i bl.a. taxeringslagen (1990:324).

Bestämmelsen om befrielse från tulltillägg skiljer sig dock från

motsvarande bestämmelser om skattetillägg genom att befrielse när det

gäller tulltillägg kan göras helt eller delvis. I prop. 1986/87:166

förklarades (s. 109) detta med att förhållandena på tullområdet när det

gäller deklarationsskyldighetens fullgörande i vissa avseenden skiljer sig

från motsvarande förhållanden på den inrikes beskattningens område.

Det framhölls att företag med en omfattande importverksamhet skall

lämna ett stort antal deklarationer, ofta under stark tidspress, och att

varubeskrivningarna kan vara besvärliga, underlaget bristfälligt eller

svårtolkat m.m. Regeln om nedsättning av tulltillägg sades främst vara

avsedd att tillämpas i fall då ett helt tulltilläggsbelopp framstår som en

orimligt sträng sanktion med hänsyn till felets art och föreliggande

ursäktande omständigheter, samtidigt som felaktigheten inte är

tillräckligt ursäktlig för att sanktionen skall kunna efterges helt. I

propositionen framhölls att föreskrifterna bör tillämpas generöst i fråga

om personer som är ovana vid tullsystemet medan det finns anledning att

vara mer restriktiv när det gäller dem som yrkesmässigt importerar varor.

Dessa är eller bör vara väl förtrogna med vad som skall iakttas.

Tullagsutredningen lämnar inga förslag till ändringar i sak av

tulltilläggsbestämmelserna i sitt slutbetänkande. Utredningen hänvisar till

att regeringen tillkallat en särskild utredare för att göra en översyn av

skattetilläggsinstitutet. Utredningen antar att den översynen inte kommer

att begränsas till skattetilläggsinstitutet i taxeringslagen utan kommer att

beröra också andra sanktionssystem med i princip samma uppbyggnad,

som tulltilläggsinstitutet. Överväganden om och i så fall vilka ändringar

som behövs för att tillfredsställa kravet på en rimlig nyansering av

tulltillägget och dess förenlighet med Europakonventionen bör enligt

utredningen anstå till dess att de kan samordnas med översynen av

skattetilläggsreglerna. Tullagsutredningen lägger dock till att tull-

tilläggsreglerna redan nu bör kunna tillämpas med beaktande av de

särskilda förhållandena på tullområdet vad gäller deklarationsförfarandet

samt den i direktiven angivna utgångspunkten för den särskilde utredaren

av skattetilläggsinstitutet (SOU 1999:54 s. 145).

Som Tullagsutredningen konstaterat har regeringen tillsatt en särskild

utredare för att göra en översyn av skattetilläggsinstitutet. Den särskilde

utredaren skall enligt direktiven (dir. 1998:34) bl.a. kartlägga den

nuvarande tillämpningen av skattetilläggsreglerna och mot bakgrund av

de problem som uppmärksammats utforma ett sanktionssystem som

uppfyller högt ställda krav på effektivitet, förutsebarhet, likformighet och

rättssäkerhet samt också de krav som Europakonventionen kan ställa på

förfarandet. Uppdraget är inte begränsat till skattetillägg enligt

taxeringslagen, det avser skattetilläggsinstitutet i sin helhet och därför

också bl.a. tulltillägget, som är skattetilläggets motsvarighet på

tullområdet. Regeringen delar därför Tullagsutredningens bedömning, att

det inte vore rationellt att nu överväga ändringar i bestämmelserna om

tulltillägg.

Förhållandena på tullområdet skiljer sig naturligtvis från förhållandena

på övriga skatteområdet. Deklaranterna måste beakta inte bara interna

svenska regler utan även EG:s komplexa tullrättsnormer och andra

medlemsstaters tullrättspraxis. Som Tullagsutredningen nämner kan till-

förlitlig information om EG-normernas rätta tolkning vara svåråtkomlig i

Sverige och information om tullrättspraxis i andra EU-stater kan saknas

helt. Vidare kan dokumentationen som följer med importsändningar vara

bristfällig och det kan vara svårt att upptäcka brister eller avhjälpa dem,

inte minst eftersom dokumentationen ofta är på främmande språk. Själv-

klart skall tulltilläggsbestämmelserna tillämpas med beaktande av dessa

särskilda förhållanden. Som angivits ovan har detta särskilt lyfts fram vid

utformningen av bestämmelserna om befrielse från tulltillägg.

9 Förstöring av varor

Regeringens förslag: Artikel 56 i tullkodexen kompletteras med en

bestämmelse i tullagen som anger när förstöring av varor får ske.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Det är endast två instanser som berör förslaget

närmare. Alkoholinspektionen tillstyrker förslaget och påpekar att det kan

röra sig om stora kvantiteter av exempelvis starköl, där senaste datum för

förtäring har gått ut, eller om en typ av alkoholdryck vars

försäljningsvärde inte står i rimlig proportion till lagringskostnaderna.

Kammarrätten i Sundsvall anser, att även om EG-reglerna i och för sig

inte kräver att precisering sker av situationer när förstöring får ske bör i

vart fall en tillämpningsbestämmelse formuleras så att den inte som den

föreslagna bestämmelsen måhända gör kan tolkas som en uttömmande

beskrivning av när varor får förstöras.

Bakgrunden till regeringens förslag: Bestämmelser om beslag och

förverkande i tullsammanhang finns i lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling. Enligt 17 § skall beslagtagen egendom omhändertas och

förvaras av Tullverket, om inte annat följer av särskild författning eller

beslut av åklagare. Förverkad egendom skall enligt 22 och 23 §§

försäljas. Även den föreslagna lagen om straff för smuggling m.m.

innehåller bestämmelser om beslag och förverkande. Om försäljning inte

kan ske, torde egendomen kunna förstöras med stöd av 6 § lagen

(1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m.

Den svenska tullagstiftningen innehåller inga bestämmelser om

förstöring av beslagtagen egendom utöver bestämmelsen i 40 § tullagen,

som avser varor som skall försäljas genom Tullverkets försorg: om varan

är skadad eller förskämd eller om köpeskillingen inte kan beräknas täcka

minst kostnaden för försäljningen eller om Tullverket annars finner att

det finns särskilda skäl, får varan i stället förstöras. En vidare

bestämmelse finns i tullkodexen. Enligt artikel 56 i tullkodexen får, om

omständigheterna så kräver, tullmyndigheterna låta förstöra varor som

uppvisats för tullen. Innehavaren av varorna skall underrättas och

kostnaderna för förstöringen skall bäras av denne.

Förutsättningen för att tullmyndigheterna skall få förstöra varor är

således att omständigheterna kräver det. Någon specifikation av vad som

skall anses vara sådana omständigheter finns inte i EG-rätten. Det synes

ankomma på medlemsländerna att närmare precisera i vilka fall

förstörelse kan komma i fråga i den nationella tullagstiftningen. Så har

skett bl.a. i den tyska Zollverwaltungsgesetz. Av 13 § framgår att

förstöring av varor kan komma i fråga då varor, som får säljas av

tullmyndigheten, inte kan säljas. När det gäller tillfälligt omhändertagna

varor krävs även att varorna riskerar att förstöras eller minska väsentligt i

värde eller att förvaringen av varorna medför kostnader som är orimligt

höga eller blir besvärlig. Ytterligare en förutsättning är att det inte har

varit möjligt att i stället sälja varorna. En bestämmelse om förstöring av

varor finns också i den nederländska tullagen; enligt 7 kap. 53 § kan

beslagtagna varor säljas eller i särskilda fall förstöras, om den

tullskyldige inte har uppfyllt sina förpliktelser enligt tullagstiftningen

inom sex månader efter det att han underrättades om beslagsbeslutet.

Denna tidsgräns gäller inte om varorna är utsatta för snabb, påfallande

värdeminskning eller om förvaringen av varorna eller underhållet av dem

medför fara eller höga kostnader. Också den danska toldloven innehåller

en kompletterande bestämmelse om förstöring av varor. Enligt 83 §

andra stycket, som avser beslagtagna varor, skall varor, som inte

avhämtats inom två månader efter utgången av den månad då slutligt

beslut i saken fattats, säljas av tull- och skattemyndigheterna på offentlig

auktion. Varor, som myndigheterna anser vara okuranta eller osäljbara,

kan dock efter nämnda tidsfrist förstöras under tullkontroll. Tidsfristen

kan efter ansökan förlängas, dock högst till ett år.

Skälen för regeringens förslag: Tullverket har framfört synpunkten

att det bör införas bestämmelser som utvidgar möjligheten att förstöra

beslagtaget gods före dom om förverkande, när värdet av det beslagtagna

inte står i rimlig proportion till kostnaderna för förvaringen.

Som redovisats ovan finns det i artikel 56 i tullkodexen en

bestämmelse enligt vilken tullmyndigheterna får förstöra varor som

uppvisats för tullen, om omständigheterna kräver det. Utgångspunkten

synes vara att detta skall kunna ske utan att det föreligger något beslut

om förverkande av varorna.

Förstöring av varor är en långtgående åtgärd. Den skall givetvis

tillgripas endast i fall då andra åtgärder inte kan vidtas. Regeringen

föreslår därför att artikel 56 i tullkodexen kompletteras med en

bestämmelse i den svenska tullagen, i vilken närmare anges när

förstöring får ske. Av bestämmelsen skall förutsättningarna för att

förstöring skall få tillgripas framgå. Avsikten är således att bestämmelsen

skall vara uttömmande. Den situation som Tullverket nämner, att värdet

av de beslagtagna varorna inte står i rimlig proportion till kostnaderna för

förvaringen av varorna, bör vara en sådan omständighet som kan läggas

till grund för ett beslut om förstöring. Ytterligare sådana omständigheter

bör vara att varorna löper risk att bli fördärvade eller att minska

väsentligt i värde. Av bestämmelsen i tullagen bör också framgå att

beslut om förstöring får fattas endast om Tullverket gjort bedömningen

att försäljning av varorna inte är möjlig. Den föreslagna bestämmelsen är

avsedd att omfatta bl.a. sådana situationer som avses i 40 § tullagen; en

särbestämmelse beträffande varor som skall säljas behövs därför inte.

10 Överklagandereglerna

10.1 Bakgrund

Överklagandereglerna i den nuvarande tullagen ändrades per den 1 juli

1999, i samband med att den nya organisationen av Tullverket trädde i

kraft. Tullagsutredningen hade i tilläggsdirektiv fått i uppdrag att redo-

visa de ändringar som behövdes med anledning av omorganisationen.

Utredningens förslag presenterades i delbetänkandet SOU 1998:127

Tullagens överklaganderegler m.m. vid en omorganisation av Tullverket.

Utredningen föreslog bl.a. att beslut av Tullverket skulle överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol samt att regeringen skulle kvarstå som

besvärsinstans endast i vissa administrativa ärenden. Vad beträffar den

föreslagna instansordningens förhållande till artiklarna 243 och 244 i

tullkodexen menade utredningen att det i vart fall inte var uppenbart att

det fanns något EG-rättsligt hinder mot att ett beslut av en regional

tullenhet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, men ges in till

Tullverket som har att ompröva beslutet på antingen regional eller central

nivå. Tvärtom, menade utredningen, fick det anses föreligga övervägande

skäl för att en ordning av detta slag är väl förenlig med grundtankarna i

artiklarna 243 och 244. Utredningen påpekade att en sådan ordning också

var väl förenlig med den allmänna regel om överklagande som kommer

till uttryck i 22 a § förvaltningslagen (1986:223).

Tullagsutredningen lämnade också i sitt delbetänkande ett förslag om

införande av en bestämmelse om dröjsmålstalan. Enligt förslaget skulle

det, om Tullverket i ett ärende som väckts skriftligen av en enskild inte

meddelat beslut inom sex månader från det att ärendet väckts eller inom

den tid som avses i artikel 6.2 tredje stycket i tullkodexen, anses som att

framställningen avslagits. Därvid skulle rätt att överklaga till allmän för-

valtningsdomstol föreligga.

De flesta remissinstanserna godtog utredningens förslag beträffande

instansordning. Några instanser ställde sig dock tveksamma till om den

föreslagna ordningen uppfyllde kravet på tvåstegsförfarande i artikel 243

och föreslog därför att sådana bestämmelser om ett självständigt

överklagbart omprövningsbeslut som föreslås i Ds 1998:42 Effektivare

omprövning av förvaltningsbeslut skulle införas i tullagen. Förslaget om

dröjsmålstalan avstyrktes av hälften av de remissinstanser som berörde

förslaget, nämligen Justitieombudsmannen, Kammarrätten i Stockholm,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i

Skåne län och Riksskatteverket. Förslaget tillstyrktes av Svenska

Handelskammarförbundet och Sveriges Industriförbund. Även Svea

hovrätt, Domstolsverket och Kommerskollegium såg positivt på det.

Sveriges Domareförbund delade bedömningen att EG-rätten kräver att

det finns en tidsfrist för beslutsfattande i den nationella lagstiftningen,

men ansåg att rättsverkan av underlåtenhet att meddela beslut borde vara

bifall och inte avslag på gjord framställning.

Regeringen behandlade Tullagsutredningens förslag till nya över-

klaganderegler i prop. 1998/99:79. Regeringen lämnade här samma

förslag till ny instansordning som utredningen. Regeringen påpekade att

ärendet beträffande ett nytt omprövningsförfarande var under beredning

inom Regeringskansliet och att det i avvaktan på resultatet av det arbetet

framstod som lämpligast att tills vidare behålla det gällande förfarandet

för omprövning. Regeringen anförde också att den avsåg att återkomma

till frågan sedan Tullagsutredningen lämnat sitt slutbetänkande. Rege-

ringen lämnade inte något förslag till bestämmelser om dröjsmålstalan.

Regeringen påpekade att den av utredningen föreslagna ordningen inte

har någon motsvarighet i svensk rätt och att den också skiljer sig från vad

som föreslogs beträffande dröjsmålstalan av Fri- och rättighets-

kommittén. Det kunde också med den föreslagna ordningen föreligga en

risk att outredda ärenden hamnar i domstol och att handläggningstiderna

därigenom blir ännu längre. Vidare, menade regeringen, saknades det

utredning om huruvida det verkligen föreligger ett behov av att införa en

rätt till dröjsmålstalan i den svenska tullagstiftningen. Regeringen

anförde att innan den tar ställning till om en rätt till dröjsmålstalan bör

införas i den svenska tullagstiftningen, borde behovet och utformningen

av en sådan bestämmelse utredas närmare; regeringen avsåg att

återkomma till frågan sedan Tullagsutredningen lämnat sitt slut-

betänkande.

Regeringens förslag om ny instansordning har lett till lagstiftning ( bet.

1998/99:SkU19, rskr. 1998/99:242, SFS 1999:425). Ändringarna trädde i

kraft den 1 juli 1999.

10.2 Instansordningen

Regeringens förslag: Bestämmelser motsvarande de nuvarande

bestämmelserna i tullagen om instansordning vid överklagande av

Tullverkets beslut förs in i den nya tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Skåne län anser att bestämmelserna

strider mot artikel 243.2 i tullkodexen, som förutsätter att överklagandet i

första instans skall ske hos vederbörande tullmyndighet. Länsrätten

menar därför att den i Ds 1998:42 Effektivare omprövning av förvalt-

ningsbeslut föreslagna instansordningen redan nu skall lagfästas i

tullagen. Sveriges Advokatsamfund ifrågasätter mot bakgrund av instans-

ordningens förhållande till EG-rätten bestämmelsen om prövnings-

tillstånd vid överklagande till kammarrätten. Övriga remissinstanser har

inte haft något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anförde i prop.

1998/99:79 (s. 77) att det i avvaktan på resultatet av det pågående arbetet

med de förslag som lämnats i Ds 1998:42 framstod som lämpligast att

tills vidare behålla det nuvarande förfarandet för omprövning i tullagen.

Detta arbete pågår fortfarande. Regeringen finner inte heller nu skäl att

föregripa dess resultat. Regeringen föreslår således att bestämmelser

motsvarande de nu gällande bestämmelserna om instansordningen vid

överklagande av Tullverkets beslut skall införas i den nya tullagen.

10.3 Dröjsmålstalan

Regeringens bedömning: Något förslag beträffande dröjsmålstalan

lämnas inte i denna proposition. Regeringen har för avsikt att

återkomma i frågan.

Utredningens förslag: Tullagsutredningen återkommer i sitt

slutbetänkande med ett nytt förslag beträffande dröjsmålstalan. Enligt

detta förslag skall en bestämmelse införas tullagen i vilken endast sägs

att vid tillämpningen av artikel 6.2 andra stycket i tullkodexen skall

Tullverket fatta beslut inom sex månader från det att begäran om beslut

gjordes.

Remissinstanserna: Endast nio remissinstanser har yttrat sig särskilt

om förslaget beträffande dröjsmålstalan. Justitieombudsmannen är

tveksam till förslaget. Han saknar ett mer auktoritativt yttrande i frågan

för att vara övertygad om att det föreligger en skyldighet för Sverige att

införa en tidsfrist för beslutsfattande i tullagen. Han saknar också en

närmare redogörelse för de överväganden som ligger bakom förslaget att

bestämma tidsfristen till sex månader. Kammarrätten i Stockholm är

också kritisk till förslaget beträffande dröjsmålstalan. Domstolen menar

att den föreslagna bestämmelsen sedd i samband med artiklarna 6.2 och

243.1 i tullkodexen inte ger klara besked om huruvida en dröjsmålstalan

kan föras redan efter sexmånadersfristen eller om det kan krävas att den

ytterligare tid som tullmyndigheten har ansett sig behöva för att fatta

beslut har överskridits. Om det senare är fallet, synes sexmånadersfristen

sakna självständig betydelse. Risken att outredda ärenden hamnar hos

länsrätten är dock större med en möjlighet till dröjsmålstalan redan efter

sex månader. Även Kammarrätten i Sundsvall menar att den föreslagna

bestämmelsen torde komma att vålla svårigheter vid tillämpningen.

Kammarrätten påpekar att det inte är fråga om ett överklagande i

förvaltningsprocesslagens mening, eftersom det inte finns något

överklagbart beslut. Vidare anser domstolen att det inte framgår vilka

rättsföljder en domstolsprövning skall medföra. Denna uppfattning delas

av Länsrätten i Stockholms län, som menar att det då institutet

dröjsmålstalan inte är utvecklat inom svensk förvaltningsrätt måste ges

en tydlig reglering av när talan kan väckas, hur talan skall föras, vad

länsrätten skall pröva etc. Länsrätten anser det vara uteslutet att tänka sig

en ordning som innebär att länsrätten skall fatta ett materiellt beslut i

stället för Tullverket; förutom att en sådan ordning skulle strida mot

instansordningen, skulle länsrätten bli den instans som prövar sakfrågan

om prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammarrätten.

Länsrätten påpekar bl.a. att den inte har de praktiska utredningsresurser

som krävs. Länsrätten saknar också en redogörelse för hur dröjsmålstalan

utformats i andra länder, hur flitigt utnyttjad den är och vilka fördelar för

den enskilde den lett till. Brottsförebyggande rådet anser att frågan gäller

ett väsentligt större komplex än att införa en tidsfrist i tullagen eller inte;

frågan är om det i förvaltningslagen och/eller i speciallagstiftningen bör

införas tidsfrister för beslut i allmänhet. Därför, menar rådet, bör man

inte ta ställning till denna fråga inom ramen för en översyn av

tullagstiftningen, utan i ett annat mer generellt sammanhang. Även Tull-

verket motsätter sig förslaget. Verket anför att regeln om dröjsmålstalan

har tagits in i lagförslaget enbart på basis av uppfattningar som vid ett

möte uttalats av tjänstemän vid kommissionen och att utredningen inte

har utvecklat närmare hur de tillfrågade tjänstemännen kommit fram till

sin ståndpunkt. Verket anser vidare att det saknas utredning om vad en

dröjsmålstalan bör resultera i och behovet av att reglera detta. Tullverket

menar också att 22 a § förvaltningslagen, som avser överklagande av

beslut, inte synes vara tillämplig varför artikel 243 måste kompletteras

med bestämmelser som anger vilken myndighet eller domstol som skall

pröva dröjsmålstalan. Riksskatteverket vidhåller det som verket uttalade

beträffande dröjsmålstalan i sitt yttrande över Tullagsutredningens del-

betänkande. I det yttrandet anförde verket att det principiellt är tveksamt

till värdet av dröjsmålstalan och att det enda godtagbara skälet för att

införa dröjsmålstalan beträffande ett förvaltningsbeslut torde vara att det

krävs i EG-rätten. Sveriges Advokatsamfund tillstyrker förslaget, men

anser att det är svårt att av den föreslagna lydelsen av bestämmelsen

inläsa att rätt till dröjsmålstalan skall föreligga på det sätt som stadgas i

artikel 243. Svensk Handel anser att förslaget att maximera handlägg-

ningstiden för beslut till sex månader är positivt; regeln skulle underlätta

företagens planering.

Skälen för regeringens förslag: Den lagrådsremiss som föregick

denna proposition innehöll inte något förslag till bestämmelse om

dröjsmålstalan. Lagrådet har i sitt yttrande särskilt kommenterat detta.

Lagrådet anför att frånvaron av bestämmelser om inom vilken tid beslut

skall fattas och om behörig myndighet att pröva talan inte kan frånkänna

enskild person rätten att föra dröjsmålstalan enligt artikel 243.1 i tull-

kodexen. Om någon skulle vilja utnyttja denna möjlighet i praktiken utan

att några kompletterande regler finns, kommer förvaltningsdomstol att få

improvisera fram erforderliga principer. Lagrådet menar att det är en

bättre metod att i författning ange vilka närmare regler som skall gälla i

fråga om dröjsmålstalan än den ordningen att överlåta åt praxis att

utbilda erforderliga principer. Lagrådet påpekar vidare att dröjsmålstalan

funnits inom det finansiella området i fem års tid. Lagrådet föreslår att de

regler som anses nödvändiga för den faktiska tillämpningen av

rättsinstitutet dröjsmålstalan skall utarbetas under det fortsatta

lagstiftningsarbetet.

I artikel 243.1 andra stycket i tullkodexen stadgas att varje person som

hos tullmyndigheterna har gjort framställning om ett beslut i fråga om

tillämpningen av tullagstiftningen skall ha rätt att överklaga, om beslut

inte fattats inom den tid som anges i artikel 6.2. I artikel 6.2 anges

emellertid inte någon bestämd tidsfrist. I bestämmelsen anges att beslut

skall fattas så snart som möjligt och, då framställning om beslut gjorts

skriftligen, inom en tid som fastställs enligt gällande bestämmelser.

Artikel 243.1 är inte en fakultativ bestämmelse; den är en obligatorisk

bestämmelse som är direkt tillämplig i medlemsstaterna. Som Lagrådet

och Tullagsutredningen påpekar finns det därför redan en rätt till

dröjsmålstalan. Frågan gäller således inte huruvida bestämmelser som

ger rätt till dröjsmålstalan på tullområdet skall införas, utan huruvida

bestämmelser som möjliggör utnyttjandet av denna rättighet skall införas.

Regeringen instämmer i att det framstår som lämpligare att i författning

ange vad som skall gälla i fråga om dröjsmålstalan än att helt överlåta åt

praxis att utforma förfarandet. Regeringen är emellertid av den bestämda

uppfattningen att införandet av sådana kompletterande bestämmelser

måste föregås av mycket noggranna överväganden. Det räcker inte att,

som Tullagsutredningen föreslår, införa en bestämmelse om tidsfrist.

Själva bestämmelsen om dröjsmålstalan finns visserligen i artikel 243.1 i

tullkodexen. Detta är dock endast en rambestämmelse. Dröjsmålstalan är,

även om det som Lagrådet påpekar finns vissa särbestämmelser på det

finansiella området, ett för svensk förvaltningsrätt främmande institut.

Det skulle därför krävas flera kompletterande bestämmelser i svensk rätt.

Artikel 243.1 ger exempelvis inte svar på frågorna om vad klagandens

yrkande skulle gälla och vilken rättsföljd domstolens prövning av en

dröjsmålstalan skulle få. Ett annat exempel på frågor som måste lösas

gäller vilken domstol som skulle pröva talan. Det skulle, eftersom det vid

dröjsmålstalan inte finns något beslut som överklagas, behövas en

särskild forumbestämmelse; forumbestämmelsen i 14 § lagen (1971:289)

om allmänna förvaltningsdomstolar, vilken är tillämplig vid över-

klagande enligt tullagen, avser beslut som överklagas. Detta visar att ett

införande av bestämmelser om dröjsmålstalan kräver en mer noggrann

analys av i vilka avseenden kompletterande svenska bestämmelser

behövs och hur bestämmelserna skall utformas för att passa in i den

svenska förvaltningsprocessrätten. Enligt regeringens mening finns det

inte utrymme för en sådan analys inom ramen för detta

lagstiftningsärende. Regeringen lämnar därför inget förslag beträffande

dröjsmålstalan på tullområdet i denna proposition, men avser att

återkomma i frågan.

10.4 Revisionsbesluts överklagbarhet

Regeringens förslag: Förbudsregeln kvarstår.

Utredningens förslag: Tullagsutredningen har funnit att det mesta

talar för att ett direkt förbud mot överklagande av beslut om att företa

revision skulle kunna komma i konflikt med EG-rätten. Utredningen

föreslår därför att förbudet att överklaga revisionsbeslut skall tas bort.

Remissinstanserna: Justitieombudsmannen avstyrker förslaget. Han

påpekar att flera andra medlemsstater tycks anse att ett överklagande-

förbud inte strider mot den aktuella artikeln i tullkodexen och menar att

bestämmelsen bör kvarstå så länge det inte är klarlagt att ett förbud mot

överklagande strider mot EG-rätten. Justitieombudsmannen framhåller

också att motsvarande bestämmelse finns i såväl taxeringslagen som

lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter, varför utredningens

förslag skulle få den negativa effekten att bestämmelserna i de olika

lagstiftningarna inte längre är samstämmiga. Även Kammarrätten i

Stockholm, Länsrätten i Stockholms län, Inspektionen för strategiska

produkter, Tullverket, Riksskatteverket, TCO och Tull-Kust avstyrker

förslaget. Kammarrätten i Sundsvall, Sveriges Handelskammarförbund,

Sveriges Industriförbund, Svensk Handel och Sveriges Advokatförbund

tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 243.1 första stycket i

tullkodexen skall varje person ha rätt att överklaga beslut som fattats av

tullmyndigheterna i fråga om tillämpningen av tullagstiftningen och som

berör denne direkt och personligen. Tullagsutredningen anser att det

mesta talar för att ett direkt förbud mot överklagande av beslut om

revision skulle kunna komma i konflikt med denna bestämmelse. Sam-

tidigt redovisar utredningen att det endast i ett av de länder som

tillfrågats, Danmark, föreligger rätt att överklaga beslut om revision.

Varken Finland, Irland eller Nederländerna har sådana bestämmelser.

Tull är en skatt. Vidare avser de revisioner som Tullverket företar

normalt såväl tull som annan skatt som skall tas ut för varor vid import.

Härmed avses mervärdesskatt och punktskatter. Det är en medveten

strävan att den svenska lagstiftningen avseende förfarandet på skatte-

området skall vara så likformig som möjligt. Detta är viktigt inte minst

för att den enskilde lättare skall kunna veta vad som gäller vid

exempelvis revisioner. Likformigheten syftar också till att underlätta

myndigheternas praktiska hantering av ärendena. Därför bör det krävas

starka skäl för avvikande bestämmelser.

Som Justitieombudsmannen påpekar finns det en motsvarande

bestämmelse om förbud mot överklagande av revisionsbeslut i

taxeringslagen och lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. En

sådan bestämmelse finns även i skattebetalningslagen, som omfattar bl.a.

mervärdesskatt vid omsättning inom landet. De svenska revisions-

bestämmelserna bygger på tanken att en revision i normalfallet skall

göras i samverkan med den enskilde. För fall då revisionen inte kan

genomföras i samverkan med den enskilde finns särskilda bestämmelser i

lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

(tvångsåtgärdslagen). Detta innebär i praktiken att ett beslut om revision

enligt tullagen inte kan verkställas om den enskilde motsätter sig det.

Vidare krävs det i normalfallet domstolsprövning för att förfarandet

enligt tvångsåtgärdslagen skall få användas; då sabotagerisk bedöms

föreligga kan myndigheten visserligen fatta ett interimistiskt beslut om

tvångsåtgärd, men även i de fallen sker en domstolsprövning. Med

hänsyn till det ovan anförda finner regeringen att det kan ifrågasättas om

revisionsbesluten enligt tullagen kan anses vara sådana betungande beslut

som enligt tullkodexens bestämmelser skall vara överklagbara. Till detta

kommer att flera länder inom EU inte anser att revisionsbesluten utgör

beslut som avses i artikel 243 i tullkodexen. Sammantaget finner

regeringen att tillräckligt starka skäl att avvika från vad som gäller i

övrigt på skatteområdet inte föreligger. Förbudsregeln bör därför kvarstå.

10.5 Forum vid överklagande till länsrätten

Regeringens förslag: Den generella forumbestämmelsen i 14 § lagen

om allmänna förvaltningsdomstolar tillämpas beträffande över-

klagande enligt tullagen. Det införs således inte någon särskild

forumbestämmelse i tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Det är endast en instans, Kammarrätten i

Sundsvall, som har berört frågan. Kammarrätten anser att det med hänsyn

till att Tullverket numera utgör en myndighet behövs ett klarläggande

beträffande frågan om vilken länsrätt som är behörig att pröva

överklagade beslut enligt tullagstiftningen.

Skälen för regeringens förslag: De nuvarande överklagandebestäm-

melserna i tullagen innehåller inte någon forumregel. Detta innebär att

den generella regeln i 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar skall tillämpas; beslut skall således överklagas till

den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats, om inte regeringen

för ett visst slag av mål föreskriver något annat. Några sådana

föreskrifter finns inte beträffande mål om överklagande av beslut enligt

tullagen. Tullverket utgör i och för sig en enda myndighet. Den är dock

indelad i sex regioner. Beslut fattas på såväl central nivå vid

huvudkontoret i Stockholm som på regional nivå. De beslut som fattas på

regional nivå fattas dels vid kontoren på de regionala huvudorterna

Haparanda, Sundsvall, Stockholm, Karlshamn, Malmö och Göteborg,

dels vid lokala tullkontor. Den ovan nämnda generella

forumbestämmelsen innebär att ett beslut skall överklagas till den länsrätt

inom vars domkrets det tullkontor vid vilket det först fattats ett

överklagbart beslut i ärendet ligger, oavsett om det är fråga om

huvudkontoret i Stockholm eller ett tullkontor ute i landet. Enligt

regeringens mening är detta också den ordning som bör gälla; eftersom

Tullverket inte längre är överklagandeinstans finns det inte någon

anledning att samla tullmålen vid en viss länsrätt. Regeringen föreslår

därför inte någon särskild forumbestämmelse i tullagen.

11 Utlämnande av uppgifter

Regeringens förslag: Tullverket skall på begäran av Läkemedels-

verket lämna uppgifter som rör import och export av varor. Tullverket

skall vidare på begäran av Säkerhetspolisen lämna uppgifter som rör

export av varor.

Läkemedelsverkets och Säkerhetspolisens förslag: Överens-

stämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot

att Läkemedelsverket tas in i 118 § tullagen. Justitieombudsmannen,

Justitiekanslern, Datainspektionen och Svensk Handel ställer sig också

positiva till att Säkerhetspolisen (SÄPO) får tillgång till uppgifterna.

Justitiekanslern och Datainspektionen utgår dock från att uppgifter som

är sekretessbelagda hos Tullverket även omfattas av sekretess hos den

mottagande myndigheten. Svensk Handel framhåller vikten av att de

praktiska formerna för att genomföra uppgiftslämnandet inte drabbar

enskilda företag i omotiverat hög grad. Kommerskollegium har i princip

inte något att invända mot SÄPO:s hemställan, men anser att frågan bör

belysas ytterligare då rollfördelningen mellan de olika myndigheter som

berörs av exporten av strategiska produkter är något oklar. Denna åsikt

delas av Sveriges Transportindustriförbund. Inte heller Tullverket,

Inspektionen för strategiska produkter (ISP) och Statens kärn-

kraftinspektion (SKI) har i princip något att invända mot att SÄPO får

tillgång till Tullverkets uppgifter. Tullverket ifrågasätter dock om

SÄPO:s ändamål är tillräckligt starkt för att ges företräde framför sekre-

tessen. Både Tullverket och ISP påpekar att de informationsinsatser som

SÄPO bl.a. åberopar till stöd för sin framställning redan nu fullgörs av

Tullverket, ISP och SKI. Sveriges Industriförbund anser att den av

SÄPO önskade ordningen bör införas endast om det är omöjligt att

överföra den aktuella informationen via tullen genom tulltaxan eller på

annat sätt.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 9 kap. 1 § sekretess-

lagen (1980:100) gäller för uppgift om enskildas personliga eller

ekonomiska förhållanden sekretess i myndighets verksamhet som avser

bestämmande av skatt eller taxering eller i övrigt fastställande av

underlag för bestämmande av skatt. Med skatt avses även tull. Uppgift

hos Tullverket får dock enligt paragrafen lämnas ut om det står klart att

uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. I 9 kap.

2 § samma lag föreskrivs att sekretess gäller också bl.a. i annan

verksamhet som avser tullkontroll. Vidare gäller enligt 9 kap. 4 § samma

lag sekretess för uppgift som avser enskilds personliga eller ekonomiska

förhållanden och som kan hänföras till den enskilde, i sådan särskild

verksamhet hos myndighet som avser framställning av bl.a. statistik.

I 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen anges att sekretess inte

hindrar ett överlämnande av en uppgift från en myndighet till en annan

om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. I 14 kap. 3 § (den

s.k. generalklausulen) anges att myndigheter, utöver vad som följer av

1 §, får utväxla uppgifter i situationer där det är uppenbart att intresset av

att uppgiften lämnas ut har företräde framför sekretessintresset. General-

klausulen hindrar i och för sig inte att utbyte av uppgifter mellan

myndigheter sker rutinmässigt även utan särskild författningsreglering. I

sådant fall måste den intresseavvägning som skall göras enligt

generalklausulen ske på förhand; den behöver inte göras i varje särskilt

ärende. Sekretesslagen bygger emellertid på att rutinmässigt uppgifts-

utbyte i regel skall vara författningsreglerat. En sådan reglering finns i

118 § tullagen; Tullverket skall på begäran tillhandahålla Sveriges

Riksbank, Riksskatteverket, Statens livsmedelsverk, Statens jordbruks-

verk, Kommerskollegium, skattemyndighet, Statistiska centralbyrån,

Kemikalieinspektionen och Fiskeriverket uppgifter som förekommer hos

Tullverket och som rör import eller export av varor.

Läkemedelsverket har i en framställning till regeringen som inkom den

15 april 1998 (Dnr Fi98/1113) hemställt att 118 § tullagen skall ändras

till att även omfatta Läkemedelsverket. Vidare har SÄPO i en fram-

ställning till regeringen som inkom den 28 april 1998 (Dnr Fi 98/1296)

hemställt att 118 § tullagen skall ändras så att den omfattar SÄPO såvitt

avser uppgifter som rör export av varor.

Läkemedelsverket anför i sin framställning i huvudsak följande. Verket

är enligt lagen (1992:860) om kontroll av narkotika tillstånds- och

tillsynsmyndighet för s.k. narkotikakemikalier. Syftet med verkets

kontroll är att medverka till att förhindra att narkotikakemikalier från den

svenska marknaden överförs till olaglig narkotikatillverkning och därmed

till att tillgången på olaglig narkotika minskar. Ett nära samarbete har

etablerats mellan Generaltullstyrelsen, Rikspolisstyrelsen och Läke-

medelsverket. Tillgång till tullens uppgifter beträffande enskilda

importer och exporter skulle effektivisera såväl verkets

kontrollmöjligheter som det nämnda samarbetet. Läkemedelsverket har

bl.a. möjlighet att begära in uppgifter om import och export från de

företag som har tillstånd eller som har gjort anmälan rörande laglig

handel med narkotikakemikalier. Det skulle vara synnerligen värdefullt

att jämföra dessa uppgifter med tullstatistiken för enskilda transaktioner.

Därutöver skulle verkets kontrollmöjligheter angående huruvida

företagen fullgjort sin tillstånds- eller anmälningsplikt underlättas.

SÄPO anför i sin hemställan i huvudsak följande. SÄPO:s insatser när

det gäller motverkande av spridning av massförstörelsevapen består

främst i informationsinhämtning, informationsspridning, kartläggning,

verifiering, analys och delgivning, men kan också innebära att SÄPO

bedriver förundersökningar. En viktig del av informationsverksamheten

riktar sig till företag som exporterar produkter till de s.k. tröskelländerna,

ett antal stater framför allt i Mellanöstern och övriga Asien, som är

särskilda riskländer när det gäller spridning av massförstörelsevapen.

Arbetet med bevakningen av problem inom icke-spridningsområdet

gäller också produkter med dubbla användningsområden, dvs. sådan

teknik eller sådana material som kan ha både civil och militär användning

och som därmed kan vara svåra att belägga med exportbegränsningar

eller kontroll. SÄPO deltar i ett omfattande internationellt samarbete i

frågorna och gjorde under 1997 flera ingripanden inom ramen för arbetet

med att motverka spridning av massförstörelsevapen. Ett grundläggande

problem är att kunskapen om de regler som styr export av strategiska

produkter är mycket dålig hos de flesta av de företag som berörs av

bestämmelserna. SÄPO lämnar information till sådana företag. Ett

problem för SÄPO är att få uppgift om vilka företag som kan vara

aktuella som mottagare av informationen. Det skulle vara av stort värde

att på ett mer enkelt och smidigt sätt kunna få uppgift om vilka företag

som under viss tid har exporterat en viss typ av produkt till ett bestämt

land. En myndighet som kan ge SÄPO den aktuella informationen är

Tullverket.

SÄPO har vidare yttrat sig med anledning av remissyttrandena och

anför härvid i huvudsak följande. SÄPO skall enligt uppdrag från

regeringen ägna uppmärksamhet åt risken för spridning av produkter som

kan användas i massförstörelsesyfte och redovisa för regeringen bekämp-

ningen av spridningen av sådana produkter. I uppdraget ligger vidare att

SÄPO i samverkan med andra myndigheter skall verka för att öka

kunskapen hos i Sverige etablerade företag om frågor som rör risker med

spridning av massförstörelsevapen och om bestämmelser som gäller

exportkontroll av strategiska produkter. SÄPO bedriver bl.a. förunder-

sökningar om brott mot lagen (1998:397) om strategiska produkter. Det

är dock inte i första hand en brottsutredande roll SÄPO har vid be-

kämpningen av spridande av produkter som kan användas i tillverk-

ningen av massförstörelsevapen. I stället ligger tyngdpunkten på den

brottsförebyggande verksamheten. Exempel på sådana åtgärder är infor-

mationsinhämtning, informationsspridning, kartläggning, verifiering,

analys och delgivning. Det pågår ett samarbete mellan ett flertal

departement, myndigheter och organisationer i en referensgrupp för icke-

spridningsfrågor. SÄPO är samordnande myndighet och kansli och är

även sammankallande till gruppens möten. De stater som utgör riskländer

för spridning av massförstörelsevapen är väl medvetna om den syn som

råder i västvärlden på export av aktuella produkter till dessa länder. I

syfte att ändå få tillgång till produkterna är det vanligt att riskländerna

upprättar täckföretag eller täckorganisationer såväl inom det egna landet

som i andra länder. De produkter som överlåts från den ursprunglige och

i de flesta fall intet ont anande säljaren i ett västland kan passera en hel

kedja av sådana täckföretag eller täckorganisationer. De blir därmed

omöjliga att spåra till den slutlige mottagaren, som är en stat som

västvärlden "svartlistat" som mottagare av produkten. En mycket viktig

del av SÄPO:s arbete ligger i att kartlägga täckföretag och täckorganisa-

tioner och att analysera deras arbetssätt. Detta är en mycket svår uppgift

som bl.a. kräver ett samarbete mellan västländernas underrättelse- och

säkerhetstjänster. Det råder inget totalförbud mot export av varor till

länder som har program för produktion av massförstörelsevapen. Detta

innebär att Inspektionen för strategiska produkter mycket väl kan ge till-

stånd till sådan export enligt lagen om strategiska produkter. I dessa

sammanhang sker ett informationsutbyte mellan SÄPO och inspektionen.

SÄPO informerar även flera andra myndigheter, bl.a. Tullverket och

Försvarsmakten. SÄPO ser det också som mycket viktigt att kunna lämna

information till företag. Orsaken är att den enskilde säljaren oftast inte

har en aning om att de produkter han överlåter är ämnade att användas i

massförstörelsevapen, dels på grund av användningen av täckföretag,

dels då det kan vara fråga om helt oskyldiga produkter som utgör en liten

del i processen för framställning av massförstörelsevapen. Tusental olika

typer av sådana oskyldiga produkter omfattas av tillståndsplikt enligt

lagen om strategiska produkter och är därmed föremål för exportkontroll.

Företagen skall normalt informeras av Tullverket vid exportklareringen

om vilka exportkontrollregler en vara omfattas av. Det finns flera

problem i detta sammanhang. För det första delges tullens information

först i samband med export, långt efter det att avtalet mellan säljare och

köpare har slutits. Den preventiva informationsverksamhet som SÄPO

bedriver har bl.a. som syfte att avtal överhuvudtaget inte skall komma till

stånd. För det andra har SÄPO erfarit en okunskap hos de svenska

företagen om exportklareringssystemet som kan leda till att företagen

inte får den information av Tullverket som produkten kräver. Ett tredje

och mycket stort problem är att Tullverket inte har möjlighet att ge in-

formation om den oerhörda mängd produkter som inte omfattas av

exportkontroll, men som ändå utifrån bedömningarna i det enskilda fallet

kan träffas av den s.k. catch all-klausulen; enligt artikel 4 i rådets

förordning (EG) nr 3381/94 om upprättande av gemenskapsordning för

kontroll av export av strategiska vapen, har regeringen möjlighet att

belägga en vara med exportförbud om det kan misstänkas att varan kan

komma att användas i tillverkning av massförstörelsevapen. Det är

SÄPO:s uppfattning att kunskapen hos de flesta företag som berörs av

bestämmelserna rörande strategiska vapen är mycket dålig och att en

sådan okunskap kan leda till allvarliga problem om export av en viss vara

sker till ett land som inte borde få tillgång till denna. SÄPO behöver

därför ha möjlighet att informera företag om bestämmelserna och i sam-

band därmed göra företagen medvetna om dels hur andra länder arbetar

för att få tag i produkterna, dels problemet med att till synes oskyldiga

produkter kan ha stor betydelse i produktion av massförstörelsevapen. En

begränsning i SÄPO:s möjlighet att genomföra en effektiv informations-

verksamhet ligger i att SÄPO har dålig kunskap om vilka företag det är

som är intressanta i sammanhanget. Detta är det problem som till stor del

kan lösas genom att SÄPO får tillgång till den typ av information som

Tullverket samlat in. SÄPO ser också denna information som en nöd-

vändighet för att SÄPO på bästa sätt skall kunna utföra regeringens

uppdrag. SÄPO har inte någon invändning mot att uppgifterna, efter ett

utlämnande från Tullverket, omfattas av sekretess även hos SÄPO och

SÄPO har inte behov av att få uppgifterna på medium för automatisk

databehandling.

Skälen för regeringens förslag: De uppgifter som Läkemedelsverket

och SÄPO vill ta del av omfattas av sekretessen enligt 9 kap. 1 och 2 §§

sekretesslagen.

Det är enligt regeringens mening uppenbart att en möjlighet att in-

hämta uppgifter från Tullverket är ett värdefullt redskap såväl vid

Läkemedelsverkets tillsyn enligt lagen om kontroll av narkotika som i

SÄPO:s verksamhet för att motverka spridning av massförstörelsevapen.

Det är också uppenbart att en ordning där uppgifterna kan lämnas utan en

prövning av Tullverket i varje enskilt fall skulle innebära att arbetet

kunde bedrivas på ett effektivare sätt. Vidare torde de aktuella upp-

gifterna normalt avse företag. I den mån de avser enskilda personer, torde

det vara fråga om dessa i deras egenskap av näringsidkare.

Något hinder ur integritetssynvinkel kan enligt regeringens mening

inte anses föreligga. Uppgifterna kommer att omfattas av sekretess hos

såväl Läkemedelsverket som SÄPO. Sekretess gäller bl.a. i statlig

myndighets (Läkemedelsverkets) tillsyn enligt lagen om kontroll av

narkotika, för uppgift om enskilds affärs- eller driftsförhållanden,

uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde

lider skada om uppgiften röjs. Detta framgår av 8 kap. 6 § sekretesslagen

jämfört med 2 § sekretessförordningen samt punkt 40 i bilagan till

sekretessförordningen. Att sekretess gäller i polismyndighets verksamhet

för att förebygga, uppdaga, utreda och beivra brott framgår av 5 kap. 1 §

sekretesslagen. Sekretess till skydd för den enskilde finns reglerad i

9 kap. 17 § sekretesslagen.

Enligt regeringens mening talar övervägande skäl för att Läkemedels-

verket och SÄPO skall ha rätt att på begäran erhålla uppgifter om export

och import av varor från Tullverket. När det gäller SÄPO skall dock, i

enlighet med SÄPO:s hemställan, uppgiftsutlämnandet begränsas till att

gälla uppgifter som rör export av varor. Regeringen föreslår att detta

uppgiftsutlämnande i likhet med vad som gäller för utlämnandet av

uppgifter till bl.a. Riksskatteverket och Statens jordbruksverk regleras i

tullagen.

12 Bemyndiganden

Regeringens förslag: Bestämmelser som bemyndigar regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter

beträffande avgifter för bl.a. tullförrättningar tas in i den nya tullagen.

I övrigt torde de föreskrifter som regeringen eller efter regeringens

bemyndigande, Tullverket kan komma att meddela med några få

undantag få karaktären av verkställighetsföreskrifter. I dessa delar

föreslås inga bemyndigandebestämmelser i tullagen. För att underlätta

tillämpningen av lagen föreslås dock att det i de aktuella paragraferna

tas in en upplysning om att regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Tullverket meddelar verkställighetsföreskrifter.

Skälen för regeringens förslag: I den nuvarande tullagen finns ett

flertal delegationsbestämmelser som ger regeringen rätt att meddela

ytterligare föreskrifter. Det finns också i 119 § en bestämmelse om

subdelegation som ger regeringen rätt att bemyndiga Tullverket att

meddela föreskrifter i de ämnen som nämns i de bestämmelser i tullagen

som räknas upp i paragrafen. Samma konstruktion har valts i den av

Tullagsutredningen föreslagna nya tullagen samt i den lagrådsremiss som

föregått denna proposition.

Lagrådet har i sitt yttrande särskilt behandlat frågan om bemyndigan-

den i tullagen. Lagrådet konstaterar inledningsvis att regeringsformen i

princip inte medger att rätten att besluta föreskrifter om skatt delegeras

till regeringen, men att det i 8 kap. 9 § första stycket regeringsformen

finns ett uttryckligt undantag beträffande importtullar. Lagrådet

konstaterar också att 8 kap. 9 § regeringsformen inte omfattar några

andra skatter än tull och inte heller exporttull. Lagrådet påpekar att inte

bara de materiella reglerna utan också de regler som avser grunderna för

taxerings- och uppbördsförfarandet i 8 kap. regeringsformen räknas till

föreskrifter om skatt. Lagrådet anför att de grundläggande

förfarandereglerna på tullområdet numera kan i huvudsak antas finnas i

EG:s rättsakter. Lagrådet påpekar vidare att förfaranderegler som inte

tillhör det obligatoriska lagområdet kan beslutas av regeringen inom

ramen för den så kallade restkompetensen samt att vissa regler om

förfarandet kan vara av det slag att de kan meddelas som

verkställighetsföreskrifter. Lagrådet konstaterar att EG-förordningar,

med tanke på att riksdagen överlåtit beslutanderätten på

normgivningsområdet till EG:s organ, bör kunna anses likställda med

svensk lag och att det härav torde följa att regeringen även här har rätt att

besluta om verkställighetsföreskrifter. Lagrådet påpekar dock att

verkställighetsföreskrifter, oavsett om huvudförfattningen skulle vara en

EG-förordning eller en lag, inte får innehålla något som kan upplevas

som ett nytt åliggande för enskilda eller något som kan betraktas som ett

tidigare inte föreliggande ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska

förhållanden. Mot bakgrund av detta resonemang ifrågasätter Lagrådet

behovet av merparten av bemyndigandena i tullagen. Vad beträffar de

bemyndiganden i den föreslagna lagen som innebär att regeringen får

meddela kompletterande föreskrifter beträffande exportförfarandet och

ställande av säkerhet för annan skatt än tull anser Lagrådet att

bemyndigandena skall utgå, då delegation i dessa ämnen inte är möjlig

enligt regeringsformen.

Lagrådet har även uttalat sig om den föreslagna bestämmelsen om

delegation av rätten att meddela föreskrifter till Tullverket. Lagrådet

anför att rätten till subdelegation har så nära anknytning till

huvudbemyndigandet att den bör komma till uttryck i denna paragraf;

annars är en olägenhet vid framtida ändringar i paragrafen att rätt till

subdelegation automatiskt skulle uppkomma utan att riksdagen finge en

reell möjlighet att överväga lämpligheten härav.

Som Lagrådet anför återfinns i huvudsak de grundläggande

förfarandereglerna på tullområdet i tullkodexen och tillämpnings-

kodexen. De bestämmelser som ålägger enskild att exempelvis anmäla

och deklarera införsel eller betala tull finns i EG-rättsakterna. Även de

bestämmelser som anger ramarna för inom vilken tid tull skall betalas

finns i tullkodexen. Därför torde av allt att döma huvuddelen av de

kompletterande föreskrifter som regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Tullverket kommer att meddela få karaktären av sådana

neutrala bestämmelser vars enda syfte är att fylla ut befintliga

bestämmelser, utan att skapa nya förpliktelser för enskild. De får således

karaktären av verkställighetsföreskrifter. Som Lagrådet påpekar grundar

sig regeringens behörighet att meddela föreskrifter om verkställighet av

lag omedelbart på 8 kap. 13 § regeringsformen. Det krävs därför inget

bemyndigande i lag. Däremot kan det finnas ett värde i att det i lag

upplyses om förekomsten av verkställighetsföreskrifter. Håkan
[REDACTED_EFTERNAMN] tar upp denna fråga i Normgivningsmakten enligt 1974 års

regeringsform (tredje upplagen, 1999, s. 145).[REDACTED_EFTERNAMN] anför bl.a. att

en upplysning i lagtexten om existensen av verkställighetsföreskrifter

måste anses ha ett betydande informationsvärde för både de

rättstillämpande organen och allmänheten. Utan en sådan upplysning är

det inte lätt för den som läser lagen att förstå att just en viss bestämmelse

i lagen till skillnad från andra är preciserad genom en

verkställighetsföreskrift.[REDACTED_EFTERNAMN] menar att det därför framstår som ett

rimligt krav att lagtexten anger omfattningen av regeringens behörighet

att meddela materiella verkställighetsföreskrifter. Detta bör dock

lämpligen inte ske genom ett formligt bemyndigande utan genom en

erinran om existensen av verkställighetsföreskrifter. Regeringen delar

dessa åsikter. Tullagstiftningen är en komplex och tämligen tung materia.

I den mån det är möjligt att lägga in upplysningar som kan underlätta

något för läsaren bör detta göras. Regeringen föreslår därför att det i de

aktuella lagrummen i tullagen tas in upplysningar om verkställig-

hetsföreskrifter.

Det finns emellertid ett par undantag från huvudregeln att

bemyndigandebestämmelser inte behövs i tullagen. I 11 kap. i den

föreslagna tullagen finns bestämmelser om avgifter. Enligt 11 kap. 3 §

första meningen sker tullförrättning på tullplats utan kostnad för

allmänheten inom de områden och på de tider som regeringen

föreskriver. Här är det fråga om verkställighetsföreskrifter. I paragrafens

andra mening anges att regeringen får föreskriva att tullförrättning även i

andra fall skall ske utan kostnad för allmänheten. Vidare anges i 11 kap.

5 § att regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för tillstånd till

betalningsanstånd och utfärdande av tullräkning. I dessa fall framstår det

som mer tveksamt att anse att det blir fråga om rena verk-

ställighetsföreskrifter. Då det är fråga om avgifter är emellertid genom

stadgandet i 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen delegation av

föreskriftsrätten möjlig. Regeringen föreslår därför bemyndigande-

bestämmelser besträffande föreskrifter om dessa avgifter. I enlighet med

Lagrådets yttrande avseende subdelegation till Tullverket föreslår

regeringen att bemyndigandebestämmelserna utformas på så sätt att i

dem anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

får meddela föreskrifter.

Det finns ytterligare ett område där det enligt regeringens mening finns

behov av en bemyndigandebestämmelse i tullagen. Som framgår av bl.a.

avsnitt 7.7 föreslår regeringen att de bestämmelser som kompletterar

förordningen (EG) nr 3295/94, bl.a. de som nu finns i lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m., skall tas in i den nya tullagen.

Även i denna del innehåller Tullagsutredningens förslag till ny tullag och

lagrådsremissen en delegationsbestämmelse. Lagrådet har kommenterat

också denna bestämmelse. Regeringen behandlar denna fråga i avsnitt

7.7.

13 Ekonomiska konsekvenser

Det övergripande syftet med förslagen är att ge den svenska

tullagstiftningen ett innehåll som underlättar en smidig hantering i

tullförfarandena för såväl näringslivet som myndigheterna. Flera förslag

är av närmast lagteknisk karaktär, då de endast innebär förtydliganden av

en redan gällande ordning. I den delen kommer förslagen givetvis inte att

innebära några kostnader. Inte heller de förslag som innebär ändring i sak

kan enligt regeringens mening medföra några beaktansvärda

statsfinansiella konsekvenser.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till tullag

1 kap.

1 §

Den svenska tullagstiftningen består i första hand av bestämmelserna i

tullkodexen och tillämpningskodexen. De nationella bestämmelserna får

endast ha karaktären av kompletteringar till dessa rättsakter. Det synes

därför mest konsekvent att första stycket utformas så att det står klart att

lagens tillämpningsområde är fastlagt genom tullkodexen och

tillämpningskodexen.

I förslaget till ny tullag har inarbetats lagen om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. (7 kap.). Eftersom denna lag endast innehåller

bestämmelser som kompletterar en EG-rättsakt, bör denna rättsakt

redovisas i tullagen. Även bestämmelsen i 4 kap. 6 § är en komplettering

till en EG-förordning, nämligen förordningen (EEG) nr 918/83 av den 28

mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse.

För att inte tynga de inledande bestämmelserna föreslås att hänvis-

ningarna till rättsakterna redovisas i de relevanta kapitlen. Andra stycket

har utformats i det syftet.

2 §

Paragrafen motsvarar 1 § andra-fjärde styckena gällande tullag.

3 §

I 1 § första stycket andra meningen i den nuvarande tullagen anges att det

som sägs om tull i lagen även gäller andra skatter samt sådana avgifter

som skall tas ut för varor vid import från tredje land, om inte annat

uttryckligen anges eller framgår av sammanhanget. En bestämmelse med

sådan utformning kan leda till tillämpningssvårigheter. Det kan vara svårt

att se av sammanhanget huruvida bestämmelsen bara skall gälla tull och

inte andra skatter. Ett exempel härpå är 9 a § i den nuvarande tullagen.

Den bestämmelsen tillämpas så att den inte gäller andra skatter än tull,

trots att detta knappast kan anses framgå av sammanhanget. Här föreslås

därför att vad som i tullagens kompletterande bestämmelser till EG-rätten

sägs om tull alltid skall gälla även andra skatter som skall tas ut för varor

vid import, om inte annat uttryckligen anges. För tydlighets skull och för

att bestämmelsen inte skall kunna uppfattas stå i strid mot

specialbestämmelser i exempelvis 9 c kap. mervärdesskattelagen

(1994:200) anges att det är fråga om skatt som skall betalas till

Tullverket. I de paragrafer där hänvisning görs till EG-rättsliga regler

anges dock när dessa skall gälla även andra skatter än tull.

Ytterligare en ändring är att begreppet "avgifter som skall tas ut för

varor vid import från tredje land" har utgått. Skälen härför har utvecklats

i avsnitt 5.2.

4 §

Paragrafen motsvarar med viss redaktionell ändring 85 § nuvarande

tullförordning. Bestämmelsen får anses vara av sådant slag att den bör

flyttas till tullagen.

5 §

De uttryck som definieras särskilt är huvudsakligen dels desamma som i

2 § gällande tullag och som kommenteras i prop. 1994/94:34 s. 123-125,

dels vissa av de uttryck som i dag definieras i tullförordningen.

"Tullagstiftning" har förts in under uppräkningen i stället för i ett särskilt

stycke. Definitionen behövs då den definition av tullagstiftningen som

finns i artikel 1 i tullkodexen endast omfattar de bestämmelser på

gemenskapsnivå och nationell nivå som antagits för att genomföra

tullkodexen. Genom den i denna paragraf valda definitionen omfattas

exempelvis även de delar av tullagen som avser skönstulltaxering,

tulltillägg och förseningsavgift samt annan skatt än tull som skall betalas

till Tullverket. Det i den nuvarande definitionen använda begreppet

"EG:s bestämmelser" har ersatts av begreppet "EG:s tullbestämmelser"

för att det skall framgå att det är fråga om tullkodexen och de

bestämmelser på gemenskapsnivå som antagits för att genomföra denna.

Definitionen av det svenska tullområdet, svenskt territorium, skiljer sig

språkligt från den nuvarande definitionen. Någon ändring i sak är dock

inte avsedd.

Definitionen av tullförrättning har hämtats från 18 kap. 1 § tull-

ordningen; den bör ingå i tullagen, eftersom begreppet används där; se

11 kap. 3 och 4 §§.

Definitionen av fartyg har hämtats från 1 kap. 1 § sjötrafik-

förordningen (1986:300). Den omfattar utöver vanliga skepp och båtar

även bl.a. svävare och vattenskotrar. Definitionen av fordon motsvarar

den definition som finns i 2 § i den nuvarande tullförordningen. Eftersom

dessa uttryck används i lagen bör definitionen av dem finnas i lagen. När

det gäller fartyg och fordon behövs definitionerna för att även bl.a.

svävare skall omfattas. Något behov av definitioner av transportmedel

och luftfartyg torde inte föreligga.

6 och 7 §§

Paragraferna motsvarar 16 och 17 §§ i den nuvarande tullagen.

2 kap.

1 §

Bestämmelsen motsvarar i sak 11 § i den nuvarande tullagen.

2-6 §§

Bestämmelserna i 2, 3, 5 och 6 §§ motsvarar med vissa redaktionella

ändringar 12 14 §§ i den nuvarande tullagen, med tillägg av

hänvisningarna till tullkodexen och tillämpningskodexen. I 3 § har

emellertid i enlighet med Lagrådets rekommendation det andra stycket,

enligt vilket Tullverket får genom tulldatasystemet överföra elektroniska

dokument och andra upptagningar till en uppgiftslämnare, tagits bort.

I 4 § har den bestämmelse som i dag finns i 9 § tullregisterlagen

(1990:137) tagits in. Bestämmelsen bedöms passa bättre in i tullagen.

I prop. 1994/95:34, s. 129, anges att bestämmelsen i 13 § i den

nuvarande tullagen om när ett elektroniskt dokument skall anses ha

kommit in till Tullverket bör ses som en komplettering av bestämmelsen

i artikel 222.2 i tillämpningskodexen, enligt vilken en tulldeklaration som

gjorts med EDI skall anses ha avlämnats när EDI-meddelandet har

mottagits av tullmyndigheterna. Bestämmelsen, som tagits in i 2 kap. 5 §

i den föreslagna tullagen, utgör också en komplettering till den

grundläggande bestämmelsen om när en handling skall anses ha kommit

in till en myndighet i 10 § förvaltningslagen.

7 §

I 15 § i den nuvarande tullagen anges att Tullverkets beslut i ett ärende

som har väckts genom ett elektroniskt dokument får meddelas genom ett

sådant dokument. Det har från såväl Tullverkets som näringslivets sida

framhållits att det vore lämpligare att beslut kan meddelas genom

elektroniska dokument även då ärendet väckts genom ett pappers-

dokument. I praktiken läggs även sådana ärenden in i tulldatasystemet.

Genom den här föreslagna bestämmelsen blir detta möjligt.

3 kap.

1 §

De primära krav som ställs vid införsel av varor till det svenska

tullområdet finns i tullkodexen. Det kan naturligtvis inte bli tal om att

återge dessa i tullagen. Däremot synes det vara av värde att hänvisa till

de artiklar där sådana bestämmelser finns.

I prop.1994/95:34 s.105 uttalades att hänvisningar till enskilda artiklar

i EG-rättsakter bör undvikas, eftersom ändringar i artikelnumreringen i

en rättsakt annars leder till behov av lagändring. Denna princip har dock

inte tillämpats konsekvent i tullagstiftningen, se t.ex. 31 § andra stycket

gällande tullag och 3 kap. 4 och 5 §§ lagen om frihet från skatt vid

import, m.m. Fördelen med hänvisning till artikelnummer får anses

överväga nackdelarna.

2 §

Paragrafen motsvarar i sak 6 § i den nuvarande tullagen. Se vidare prop.

1994/95:34 s. 125.

3 §

Paragrafen motsvarar i sak 9 § i den nuvarande tullagen.

4 §

Paragrafen motsvarar 9 a § i den nuvarande tullagen; se avsnitt 6.4.

5 §

Paragrafen motsvarar 19 § i den nuvarande tullagen.

6-11 §§

Paragraferna innehåller bestämmelser om tillfälliga lager.

7 § motsvarar i sak 47 § i den nuvarande tullagen. Den paragrafen

riktar sig dock i första hand till fraktförare . Vad som avses med

begreppet fraktförare framgår inte. Begreppet har använts också i 1973

och 1987 års tullagar utan angivande av innebörden. Det ligger nära till

hands att anse fraktförare vara den som utför transporten/befordringen av

varan. Att så inte är fallet framgår dock av 47 § första stycket andra

meningen. I transportsammanhang förekommer begreppet fraktförare i

luftfartslagen (1957:297) och lagen (1974:610) om inrikes vägtransport. I

fråga om godstransporter är fraktförare enligt dessa lagar den som ingått

avtal med en avsändare om att transportera/befordra gods. Själva tran-

sporten/befordringen kan dock utföras av annan än den avtalsslutande

transportören; se 31 § luftfartslagen och 6 § lagen om inrikes väg-

transport. I järnvägstrafiklagen (1985:192) förekommer inte begreppet

fraktförare; den som svarar för och utför godsbefordran är järnvägen.

Den som ingår avtal med en avsändare om transport av styckegods till

sjöss benämns i sjölagen (1994:1009) transportör och om det gäller hel-

eller delbefraktning är bortfraktaren den som genom avtal för befordran

av gods bortfraktar ett fartyg till annan. Förevarande paragraf omfattar

alla transportmedel. Den är en komplettering och precisering av

bestämmelserna i artikel 38 i tullkodexen; se prop. 1994/95:34 s. 141.

Skyldigheterna enligt den artikeln vilar på den som fört in varorna till

gemenskapen. Det synes därför lämpligt att rikta uppläggnings-

skyldigheten till den som befordrat varan, vilket ju i fråga om luftfarts-

och vägtransporter normalt torde vara fraktföraren. På så sätt behöver det

för järnvägs- och sjötransporter okända begreppet inte användas.

8 § motsvarar 48 § i den nuvarande tullagen. 9 § motsvarar 29 § i den

nuvarande tullförordningen, med den skillnaden att uttrycket i rätt tid

på Lagrådets inrådan har ersatts av inom rimlig tid . Bestämmelsen får

anses vara av sådant slag att den bör flyttas till lagen. Paragrafen avser

fall då tull och annan skatt har betalats och utlämning medgivits, men

varuägaren ändå inte avhämtar varan. Bestämmelsen utgör en komplet-

tering till artikel 75 b i tullkodexen enligt vilken alla nödvändiga

åtgärder, inklusive förverkande och försäljning, skall vidtas för att

reglera situationen i fråga om varor som inte förs bort inom rimlig tid

sedan de frigjorts. I sin kommentar till 29 § i den nuvarande

tullförordningen anförde Tullanpassningsutredningen bl.a. (SOU 1994:89

s. 296) att det inte borde finnas någon föreskrift i tullagstiftningen

beträffande situationer då vara i motsvarande fall förvaras på enskilds

lager, då denna situation närmast är ett civilrättsligt mellanhavande

mellan lagerhavaren och varuägaren. Bestämmelsen i 10 § har hämtats

från 52 § i den nuvarande tullagen.

11 § motsvarar 53 § i den nuvarande tullagen. Visserligen finns det i

artikel 15 i tullkodexen en sekretessbestämmelse, men det framgår inte

helt klart om denna även gäller enskilda . Bestämmelsen i tullagen bör

därför behållas.

12 §

Regeringen fattar redan i dag beslut om att en flygplats skall utgöra en

internationell gemenskapsflygplats enligt artikel 190 b i tillämpnings-

kodexen. Något uttryckligt lagstöd härför finns emellertid inte. Därför

föreslås att en sådan bestämmelse införs i 12 § andra stycket.

4 kap.

1 §

Andra stycket motsvarar i sak 4 och 18 §§ i den nuvarande tullagen; se

dock 12 kap. beträffande bemyndiganden.

2 §

Någon reglering i tullagen om vilka förenklade förfaranden som får

användas vad avser tull bör inte förekomma, eftersom bestämmelser

härom finns i tullkodexen. Skälet till att så likväl skett i 7 § nuvarande

tullagen är enligt prop. 1994/95:34 s. 99 att förenklade förfaranden även

avser uttag av annan skatt än tull och att tillämpningen i dess grunddrag

bör vara enhetlig hos alla tullmyndigheter. Detta kan uppnås, om

bestämmelsen utformas som en hänvisning till artikel 76 i tullkodexen

och kompletteras med att ett förenklat förfarande skall tillämpas även på

uttag av annan skatt än tull.

Någon bestämmelse motsvarande 7 § andra stycket nuvarande tullag

torde inte behövas. Redan av artiklarna 261 och 264 i tillämpnings-

kodexen får anses följa att rätten att ta hand om varor kan begränsas, om

tullmyndigheternas kontroll inte kan garanteras.

Den oprecisa hänvisningen i nuvarande 7 § tredje stycket har inte tagits

med. Bestämmelsen har förts över från 8 § tullagen (1987:1065). Av

författningskommentaren till den paragrafen (prop. 1986/87:166 s. 67)

framgår att lagstiftaren med "särskilda föreskrifter" avser alla de

författningar som innehåller införselvillkor för olika varor. Så allmänna

hänvisningar är inte lämpliga och kan knappast anses fylla någon

funktion.

I nuvarande 8 § tullagen föreskrivs tidsfrister för att ge in en

kompletterande tulldeklaration, när en vara deklareras för övergång till

fri omsättning med tillämpning av ett förenklat deklarationsförfarande

(hemtagning) eller ett lokalt klareringsförfarande (godkänd importör). I

avsnitt 6.2 redovisas skälen för förslaget att inte i tullagen ta in

motsvarande bestämmelser.

3 §

Paragrafen motsvarar 114 § i den nuvarande tullagen med den skillnaden

att det uttryckligen anges att det är fråga om det svenska tullområdet. I

prop. 1994/95:34 (s. 165) påpekas att utrymmet för särskilda

bestämmelser i fråga om tullbehandling av försändelser som införs eller

utförs på järnväg, med post eller med luftfartyg, utöver de

särbestämmelser som kan finnas i gemenskapsreglerna, är mycket litet.

Därefter anförs att några avvikelser från vad som föreskrivs i

gemenskapsrätten självfallet inte får förekomma, men att det dock bör

finnas möjligheter att inom ramarna för gemenskapsreglerna föreskriva

om sådana avvikelser från tullagen som det kan visa sig finnas praktiska

behov av.

Regeringens föreskrifter kan givetvis inte avse annat än det svenska

tullområdet, men detta bör för tydlighetens skull utsägas i paragrafen.

4 §

Paragrafen motsvarar 81 § nuvarande tullag, med den skillnaden att

begreppet "tullskyldig" har ersatts med "deklarant och, i förekommande

fall, gäldenär". Bestämmelsen har sin grund i artikel 237.2 i

tillämpningskodexen, enligt vilken tullmyndigheterna får föreskriva att

postverket skall anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär.

Detta uttryckssätt bör användas i paragrafen. Se även avsnitt 5.1

beträffande begreppet "tullskyldig".

6 §

Paragrafen motsvarar i sak 112 § i den nuvarande tullagen. Det första

stycket har i enlighet med Lagrådets yttrande utformats som en direkt

hänvisning till EG-rätten.

9 och 10 §§

Se kommentarerna till 3 kap. 8 och 9 §§.

11 §

Bestämmelsen har hämtats från 52 § i den nuvarande tullagen.

12 §

Bestämmelsen motsvarar i sak 43 § i den nuvarande tullagen.

14 och 15 §§

Paragraferna motsvarar 46 och 49 §§ i den nuvarande tullagen.

16 §

Paragrafen ersätter 50 § i den nuvarande tullagen. Enligt författnings-

kommentaren till 50 §, prop. 1994/95:34 s. 143, bör artikel 172 i

tullkodexen tolkas så att det råder etableringsfrihet, men att bedrivandet

av verksamheten får göras till föremål för tillståndsprövning. Enligt

artikeln skall emellertid sådan verksamhet tillåtas enligt de villkor som

fastställs i kodexen; verksamheten skall i förväg anmälas till

tullmyndigheterna. Dessa får mot bakgrund av de berörda varornas

beskaffenhet eller behovet av tullövervakning utfärda förbud eller

begränsningar för verksamheterna. Bestämmelserna torde inte kunna

anses innefatta en tillståndsprövning. Någon bestämmelse i tullagen om

att regeringen får meddela föreskrifter om särskilda förbud eller

begränsningar i verksamheterna behövs inte. Detta följer av att

regeringen är en tullmyndighet i tullkodexens mening. En hänvisning till

artikel 172 synes dock lämplig.

17 §

Bestämmelsen har hämtats från 52 § i den nuvarande tullagen.

18 §

Se kommentaren till 3 kap. 11 §.

19 §

Paragrafen utgör en komplettering till artikel 56 i tullkodexen. Se vidare

avsnitt 9.

20 §

En liknande bestämmelse finns i 41 § i den nuvarande tullagen.

21 §

Se även avsnitt 7.9.

22 §

Paragrafen motsvarar 113 § i den nuvarande tullagen.

23 §

Tullkodexen och tillämpningskodexen innehåller bestämmelser om

tullförfaranden med ekonomisk verkan, dvs. lagring i tullager, aktiv

förädling, bearbetning under tullkontroll, temporär import och passiv

förädling. Av dessa behandlas endast lagring i tullager i tullagen. De

övriga förfarandena behandlas i lagen (1994:1548) om vissa tull-

örfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Detta beror på uppdelningen av

tullfrågorna mellan Finansdepartementet och Utrikesdepartementet.

5 kap.

1 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 20 § i den nuvarande tullagen förutom

hänvisningen till de EG-rättsliga bestämmelserna samt att det i tredje

stycket uttryckligen anges att tulltaxering får ske genom automatisk

databehandling. Den så kallade automatklareringen blir allt vanligare.

Det har ifrågasatts om den nuvarande utformningen av 20 § tullagen

medger att tulltaxering får ske genom automatisk databehandling. Det

bör tydligt framgå att så får ske.

2 §

Paragrafen motsvarar 7 § i tullförordningen, med den ändringen att

bestämmelsen avser deklarant eller gäldenär; se avsnitt 5.1 beträffande

begreppet "tullskyldig". Bestämmelsen får anses vara av sådant slag att

den bör flyttas till tullagen.

3 §

Bestämmelsen motsvarar i stort sett 21 § i den nuvarande tullagen.

Hänvisningen till EG-rätten i den paragrafens första stycke har dock

utgått. De regler som innebär att tulltaxeringsbeslut omprövas finns i

tullkodexens artikel 220, till vilken hänvisas i detta kapitels 7 §, och 235-

242, till vilka hänvisas i 13 §. Vidare har begreppet "tullskyldig" ersatts

med "deklaranten eller gäldenären", se avsnitt 5.1.

I andra stycket har en ändring gjorts så att omprövningsreglerna också

skall omfatta beslut enligt 11 § andra stycket, dvs. beslut om annan skatt

än tull i fall då det inte är fråga om tulltaxering.

4 §

Paragrafen motsvarar i sak 22 § i den nuvarande tullagen. Bestämmelsen

har dock i enlighet med Lagrådets yttrande givits samma utformning som

motsvarande bestämmelse i taxeringslagen, 4 kap. 8 §.

5 §

Paragrafen motsvarar 23 § i den nuvarande tullagen, med den skillnaden

att begreppet "tullskyldig" har ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt

5.1.

6 §

Paragrafen motsvarar 24 § i den nuvarande tullagen.

7 §

Paragrafen motsvarar 25 § i den nuvarande tullagen förutom hän-

visningen i första stycket till EG-rätten samt att begreppet "tullskyldig"

ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt 5.1.

8 §

Första, andra och fjärde styckena motsvarar i sak 26 § första, andra och

fjärde styckena i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att

begreppet "tullskyldig" har ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt 5.1.

Vidare har begreppet särskild tullräkning ersatts av tullräkning ; detta

är endast en språklig ändring. Bestämmelsen beträffande sådan

tullräkning i tredje stycket har ersatts av en delegationsbestämmelse;

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket meddelar

föreskrifter om utfärdande av tullräkning och tidsfrister för betalning.

Skälen härför har utvecklats i avsnitt 6.2.

Frågan om avskiljande av medel för tullskuld behandlas i avsnitt 6.5.

9 §

Paragrafens första stycke motsvarar 27 § första meningen i den

nuvarande tullagen. Hänvisningen till säkerhetskraven i tullkodexen och

tillämpningskodexen har dock preciserats.

I 27 § tredje meningen i den nuvarande tullagen finns en bestämmelse

enligt vilken regeringen får föreskriva att säkerhet skall ställas för andra

skatter. Genom 119 § har rätten att meddela föreskrifter delegerats till

Tullverket. Motsvarande bestämmelser fanns med i den lagrådsremiss

som föregick denna proposition. Lagrådet anför i sitt yttrande att

bestämmelsen med bemyndigandet bör utgå, då delegationsregeln i 8

kap. 9 § regeringsformen inte omfattar några andra skatter än tull. Med

anledning härav har bestämmelsen ändrats; i stället för ett bemyndigande

att utfärda föreskrifter innehåller andra stycket i paragrafen en

bestämmelse enligt vilken Tullverket i ett enskilt fall får besluta att

säkerhet skall ställas för annan skatt om det behövs för att säkerställa

uppbörden.

10 §

Paragrafen motsvarar i sak 28 § i den nuvarande tullagen.

11 §

Paragrafen motsvarar huvudsakligen 10 § första tredje styckena i den

nuvarande tullagen; se dock avsnitt 5.2 beträffande avgifter som skall tas

ut för vara vid import. Vidare har begreppet "tullskyldig" ersatts av

"gäldenären, eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit

tullbelagd". Denna paragraf omfattar även fall då skatt men inte tull skall

betalas; därför räcker det inte med "gäldenär". Se även avsnitt 5.1

beträffande "tullskyldig".

12 §

Bestämmelsen har hämtats från 90 § i den nuvarande tullagen, som avser

uttag av såväl annan skatt än tull som tulltillägg. Den del av

bestämmelsen som avser annan skatt passar bättre in i detta kapitel.

13 §

Första, tredje och femte styckena motsvarar med vissa språkliga

ändringar 29 § i den nuvarande tullagen, dock med precisering av de

relevanta artiklarna i tullkodexen och tillämpningskodexen. Se även

avsnitt 5.1 beträffande begreppet "tullskyldig". Bestämmelsen i det fjärde

stycket har hämtats från 10 § i den nuvarande tullagen. Den har dock

ändrats. Den nuvarande bestämmelsen tar genom hänvisningen till 83 §

tullagen sikte på fall då tullskuld inte skall anses ha uppkommit och tull

därför inte tas ut ( se artiklarna 212 och 233 d i tullkodexen). Eftersom

det redan av tredje stycket framgår att annan skatt fastställs i samma

ordning som tull, behövs det inte någon bestämmelse motsvarande det

nuvarande fjärde stycket; finns det inte någon tullskuld finns det inte

heller någon skattskyldighet. Däremot finns det behov av en bestämmelse

som mer generellt ger Tullverket möjlighet att medge nedsättning av eller

befrielse från annan skatt i fall då tullskuld visserligen uppkommit, men

verket gör bedömningen att det finns skäl att medge nedsättning eller

befrielse. Bestämmelsen bör utformas så att den står i överensstämmelse

med bestämmelsen om befrielse från bl.a. mervärdesskatt i 13 kap. 1 §

skattebetalningslagen; enligt den paragrafen får befrielse medges helt

eller delvis om det finns synnerliga skäl.

14 §

Paragrafen motsvarar 31 § första stycket i nuvarande tullag. De övriga

styckena i 31 § har av redaktionella skäl delats upp på 15 och 17-19 §§.

Hänvisningen till EG-rätten i första stycket är mer utförlig än i

motsvarande bestämmelse i den nuvarande tullagen; i 31 § första stycket

anges endast att det i tullkodexen och tillämpningskodexen föreskrivs i

vilka fall ränta skall tas ut på tull som skall betalas. Av

författningskommentaren till 31 § framgår (prop. 1994/95:34 s. 135) att

bestämmelsen avser kompensationsränta enligt artikel 214.3 i

tullkodexen och artiklarna 589 och 709 i tillämpningskodexen. Eftersom

det i tullkodexen inte bara finns bestämmelser om kompensationsränta

utan även om kreditränta och dröjsmålsränta, har 31 § första stycket

kommit att omfatta mer än vad som varit avsikten. Bestämmelsen måste i

stället utformas så att det framgår vilka ränteformer som avses.

Dröjsmålsräntan skall enligt regeringens förslag regleras i 16 § och skall

därför inte omfattas av denna bestämmelse. Någon anledning att

utelämna den i artikel 229 i tullkodexen angivna krediträntan finns såvitt

regeringen kan se inte. Därför bör hänvisningen avse de EG-rättsliga

bestämmelserna om kompensationsränta och kreditränta.

15 §

Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 31 § andra och tredje

styckena i nuvarande tullag.

16 §

Bestämmelsen motsvarar 30 § i den nuvarande tullagen i dess lydelse per

den 1 januari 2000, med den skillnaden att det sista stycket i nuvarande

30 § har inarbetats i 18 §.

17 §

Paragrafen motsvarar 31 § fjärde stycket i nuvarande tullag.

18 §

Paragrafen motsvarar i sak 30 § sista stycket och 31 § femte stycket i

nuvarande tullag. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets

yttrande.

19 §

Paragrafen motsvarar 31 § sjätte stycket i nuvarande tullag.

20-22 §§

Bestämmelserna i 20 22 §§ motsvarar med vissa språkliga ändringar i

21 § 32, 33 och 35 §§ i nuvarande tullag. Någon motsvarighet till 34 §

första stycket har inte tagits med. Bestämmelser om beräkning av

kompensations- och kreditränta finns i de artiklar i tullkodexen och

tillämpningskodexen, till vilka hänvisas i 14 §. I enlighet med Lagrådets

yttrande har inte heller någon motsvarighet till 36 § i den nuvarande

tullagen tagits med.

Bestämmelsen om ränteberäkning i 34 § andra stycket i den nuvarande

tullagen har hämtats från 33 § tullagen (1987:1065). Bestämmelsen fick

sin utformning i samband med införandet av ett nytt avgiftssystem vid

försenade skattebetalningar år 1992 och överensstämmer med

exempelvis bestämmelserna om respitränta och restitutionsränta i 32 §

respektive 69 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272). Bestämmelserna om

ränta i uppbördslagen har upphört att gälla. I stället gäller

skattebetalningslagens bestämmelser om intäkts- och kostnadsränta.

Enligt 19 kap. 14 § beräknas intäktsränta efter en räntesats som

motsvarar 45 procent av basräntan, vilken motsvarar den räntesats som

gäller för sexmånaders statsskuldväxlar. Intäktsräntan tillgodoförs varje

månad. När det gäller kostnadsräntan sker beräkningen på olika sätt

beroende på om det är fråga om ränta vid preliminär skatt, på slutlig

skatt, vid anstånd, vid omprövning och överklagande, vid för sen

betalning eller vid indrivning. Den ränta som torde vara av intresse i

detta sammanhang är kostnadsräntan vid omprövning och överklagande

(19 kap. 7 §). Den beräknas efter en räntesats som motsvarar basräntan,

utom då skatten skall betalas till följd av ett beslut om skönsbeskattning i

avsaknad av redovisning; då beräknas räntan efter en räntesats som

motsvarar basräntan plus 15 procentenheter. Till den del skatten inte

överstiger 10 000 kr skall dock räntan beräknas efter en räntesats som

motsvarar basräntan (19 kap. 10 §).

Bestämmelserna om beräkning av ränta i fall som avses i 5 kap. 15 och

21 §§ bör i möjligaste mån utformas så att de överensstämmer med

skattebetalningslagens bestämmelser om ränteberäkning. Vad beträffar

ränta vid återbetalning bör den beräkning som används för intäktsränta

kunna tillämpas; räntan skall då beräknas enligt den räntesats som anges i

19 kap. 14 § skattebetalningslagen. När det gäller ränta som skall betalas

enligt 15 § första stycket 2, således då skatt skall betalas enligt beslut vid

omprövning av Tullverket eller beslut av allmän förvaltningsdomstol,

framstår det som naturligt att beräkningen görs enligt de räntesatser som

enligt 19 kap. 7 § skattebetalningslagen gäller för kostnadsränta vid

omprövning och överklagande. För de fall då ränta skall utgå enligt 15 §

första stycket 1 och 3 och andra stycket finns det inga direkta

motsvarigheter i skattebetalningslagen; det närmaste man kan komma

torde vara skönsbeskattningsfallen. Regeringen föreslår därför att räntan i

dessa fall skall beräknas enligt den räntesats som gäller för kostnadsränta

vid skönstaxering enligt 19 kap. 7 § tredje stycket andra meningen

skattebetalningslagen.

23 25 §§

Bestämmelserna i 23 25 §§ motsvarar 37 39 §§ i den nuvarande

tullagen, med den skillnaden att begreppet "tullskyldig" har ersatts av

"gäldenär"; se vidare avsnitt 5.1. Lagrådet ger i sitt yttrande uttryck för

åsikten att det i 12 kap. 6 § skattebetalningslagen inte omnämns något

fall när skatt inte betalats på rätt sätt. Den paragrafen gäller dock dels fall

då skatt inte har betalats i rätt tid, dels fall då någon i övrigt underlåtit

att

betala skatt enligt denna lag . Detta, att skatten skall ha betalats enligt

lagen, får anses inbegripa att skatten skall ha betalats på rätt sätt.

26 §

Paragrafens första och tredje stycken motsvarar i huvudsak 40 § första

stycket i den nuvarande tullagen, med den ändringen att artikelnumren

anges samt att bestämmelsen om förstöring av varor har ersatts med en

hänvisning till den allmänna bestämmelsen om förstöring av varor i

4 kap. 19 §. Vidare har i enlighet med Lagrådets yttrande i första stycket

en mening tagits in som klargör att bestämmelsen gäller även då

Tullverket enligt 23 § skall ta ut ett belopp ur en vara som utgör säkerhet.

Den oprecisa hänvisning i 40 § andra stycket har inte tagits med; på

samma sätt som hänvisningen i nuvarande 7 § tredje stycket tullagen (se

kommentaren till 4 kap. 2 §) kan den inte anses fylla någon funktion.

I paragrafens andra stycke har en hänvisning till lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. tagits

in.

27 och 28 §§

Bestämmelserna i 27 och 28 §§ motsvarar 41 § och 42 § första stycket

och andra stycket första meningen i den nuvarande tullagen, med den

skillnaden att den bestämmelse som i dag finns i 41 § sista meningen,

som avser förstöring av varor, istället har inarbetats i 4 kap. 19 §. Vidare

har begreppet "tullskyldig" ersatts av "gäldenär eller den som skulle ha

varit gäldenär om varan varit tullbelagd" (se vidare avsnitt 5.1). Det torde

förekomma att även varor som inte är tullbelagda säljs; därför räcker det

inte med "gäldenär".

6 kap.

1 §

Paragrafen innehåller en proportionalitetsbestämmelse, som utgör ramen

för all kontrollverksamhet som bedrivs med stöd av tullagen. Bestäm-

melsen innebär bl.a. att en kontrollåtgärd inte får vara mer omfattande

eller pågå längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet

med åtgärden. Motsvarande proportionalitetsbestämmelse finns bl.a. i

lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

och lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Se vidare avsnitt

7.2.

2 §

Skälen till att införa denna bestämmelse har redovisats i avsnitt 7.3.

3 §

Paragrafen ersätter 55 § i den nuvarande tullagen. Begreppet tull-

kontroll har ersatts av tullövervakning som står bättre i överens-

stämmelse med tullkodexens teminologi. Någon bestämmelse mot-

svarande andra stycket i 55 § föreslås inte då den bedömts vara

överflödig. Om deklarationen ogiltigförklaras anses varan utgöra icke-

gemenskapsvara och står då automatiskt under tullövervakning.

4 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 56 § i den nuvarande tullagen.

Bestämmelsen i sista stycket har dock hämtats från 56 § i den nuvarande

tullförordningen.

5 §

Paragrafens första stycket motvarar 54 § i den nuvarande tullagen samt

56 § första stycket första meningen tullförordningen. I första stycket 2

och andra stycket har tagits in bestämmelser som nu finns i 59 §

tullförordningen. Bestämmelserna i första stycket 3 och i tredje stycket

finns i dag i 56 § andra och tredje styckena tullförordningen.

6 §

Paragrafen motsvarar 61 § i den nuvarande tullagen; se vidare prop.

1994/95:34 s. 149.

7 §

I denna paragraf har de bestämmelser om skyldighet att stanna på

anmaning som i dag finns i 58 § första och tredje styckena tullagen tagits

in. Eftersom regeringen föreslår en generell proportionalitetsbestämmelse

(6 kap. 1 §) har den proportionalitetsbestämmelse som idag finns i 58 §

fjärde stycket tullagen inte tagits in i denna paragraf.

8 §

I första stycket hänvisas till tullkodexens bestämmelser om skyldighet att

befordra varor via den rutt som tullmyndighet angivit och enligt deras

anvisningar. De övriga styckena har hämtats från 58 § andra stycket i den

nuvarande tullagen samt 58 § första stycket 2 och andra stycket och 59 §

andra stycket i den nuvarande tullförordningen.

9 §

Paragrafen motsvarar 60 § i den nuvarande tullagen. Uttrycket "närmast

transportmedel" har dock ersatts med det mer precisa "i omedelbar närhet

av transportmedel".

10 §

Tullmyndigheternas rätt att undersöka handlingar och varor föreskrivs i

tullkodexen och tillämpningskodexen; av den anledningen behövs inte

någon bestämmelse motsvarande 63 § i den nuvarande tullagen. Hänvis-

ning till de aktuella artiklarna görs i första stycket. Det görs också en

hänvisning till artikel 14 i tullkodexen, enligt vilken var och en som är

direkt eller indirekt inblandad i verksamhet som berör handeln med varor

skall, på tullmyndigheternas begäran och inom föreskriven tid, förse

tullmyndigheterna med alla nödvändiga dokument och upplysningar,

oavsett vilket medium som används, och ge dem all nödvändig hjälp.

Med stöd av denna bestämmelse kan Tullverket bl.a. begära att få se

passhandlingar och resedokument. I övrigt motsvarar paragrafen 57 § i

den nuvarande tullagen.

11 §

Paragrafen motsvarar 57 a och 57 b §§ i den nuvarande tullagen, med den

skillnaden att det har lagts till en bestämmelse om att en försändelse som

innehåller ett förtroligt meddelande omedelbart skall tillslutas och

vidarebefordras till mottagaren. En sådan bestämmelse finns i 3 kap. 1 §

lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter; motsvarande bör givetvis gälla

även vid kontroller enligt tullagen.

12 §

Paragrafen motsvarar med en redaktionell ändring 57 c § i den nuvarande

tullagen.

13 §

Paragrafen motsvarar i sak 57 d § i den nuvarande tullagen med den

skillnaden att ett tredje stycke på Lagrådets inrådan har lagts till. Den

bestämmelsen har hämtats från 66 § i den nuvarande tullagen. De

ändringar som i övrigt har gjorts är redaktionella.

14 §

Paragrafen motsvarar 59 § första stycket i den nuvarande tullagen. Någon

motsvarighet till den paragrafens andra stycke synes inte nödvändig.

15 §

Paragrafen motsvarar i stort sett 62 § i den nuvarande tullagen. I första

stycket första meningen har, för att bestämmelsen skall stå i överens-

stämmelse med 10 §, ändring gjorts på så sätt att den som verkställer

kontrollen skall få tillfälle att undersöka också bagage. Vidare har i första

stycket tredje meningen tagits in en bestämmelse om förares eller

befälhavares skyldighet att närvara vid undersökningen. En sådan

bestämmelse finns i dag i 64 § tullförordningen.

Skyldighet för den vars uppgifter skall kontrolleras att ge tull-

myndigheterna all nödvändig hjälp framgår av artikel 14 i tullkodexen

och preciseras i artikel 69. Paragrafen bör ses som en komplettering till

dessa bestämmelser; jfr författningskommentaren till 62 § i den

nuvarande tullagen, prop. 1994/95:34 s. 150.

16 §

Paragrafen motsvarar i sak 65 § i den nuvarande tullagen.

17 §

Paragrafen motsvarar 64 § andra stycket i den nuvarande tull-

förordningen. Första meningen har dock ändrats så att tillsynsskyldighet

föreligger endast under tid då föraren eller befälhavaren har ansvar för

varorna; förarens eller befälhavarens tillsynsansvar bör komma i fråga

endast när denne har en faktisk möjlighet att utöva tillsynen.

18 §

Paragrafen motsvarar 64 § i den nuvarande tullagen.

19 §

Paragrafen motsvarar de delar av 67 § i den nuvarande tullförordningen

som får anses vara av sådant slag att de bör placeras i tullagen.

20 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 66 § första och fjärde styckena i

nuvarande tullag. Se vidare avsnitt 7.8.

21 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 66 § tredje och fjärde styckena i den

nuvarande tullagen. Den bestämmelse om postbefordringsföretags

skyldighet att överlämna försändelse till Tullverket som finns i 66 §

andra stycket har på Lagrådets inrådan tagits in i 13 §.

22 §

Paragrafen motsvarar 67 § i den nuvarande tullagen.

23 §

Paragrafen motsvarar 67 a § i den nuvarande tullagen.

24 §

Paragrafen motsvarar 67 b § i den nuvarande tullagen.

25 §

Paragrafen motsvarar 68 § första och andra styckena i den nuvarande

tullagen, med den skillnaden att definitionen av handling, som i nu-

varande tullag finns först i 73 §, en av revisionsbestämmelserna, på

Lagrådets inrådan har placerats i denna paragraf. Se även 27 §.

26 §

Paragrafen motsvarar 69 § nuvarande tullag. Utformningen av den

paragrafen följer, såvitt avser kravet på rättshandling, utformningen av

3 kap. 50 a § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter.

I SOU 1998:12 Självdeklaration och kontrolluppgifter lämnar Skatte-

kontrollutredningen ett förslag till ny lag. Där har bestämmelsen om

tredjemansföreläggande en annan utformning; kravet på föreliggande

rättshandling har tagits bort. Förslaget torde, om det leder till lagstiftning,

föranleda vissa ändringar i tullagens regler om tredjemansföreläggande.

27 §

En motsvarande bestämmelse finns i 68 § tredje stycket i nuvarande

tullagen. Bestämmelsen har ändrats endast på så sätt att den också om-

fattar tredjemansföreläggandena enligt 26 §.

28 §

Paragrafen motsvarar 70 § i den nuvarande tullagen. En redaktionell

ändring har gjorts genom att vad som sägs i den paragrafens andra stycke

har förts in i inledningen till bestämmelsen. Det framgår då tydligare att

syftet med en revision alltid skall vara att kontrollera att deklarations-

eller uppgiftsskyldighet enligt tullagstiftningen fullgjorts riktigt och

fullständigt.

29 §

Paragrafen motsvarar 71 § i den nuvarande tullagen.

30 §

Paragrafen motsvarar i sak 72 § i den nuvarande tullagen, med den

ändringen att hänvisningen till vitesbestämmelsen gäller den generella

vitesbestämmelsen i 10 kap. 4 §, vilken utformats så att den också

omfattar bl.a. skyldigheten att samverka vid revision.

I 72 § tullagen liksom i 3 kap. 10 § taxeringslagen är första stycket

utformat med beaktande av skillnaden mellan revisionsinstitutet, som

kräver ett samrådsförfarande, och tvångsåtgärderna, som får tillgripas när

den reviderade inte samverkar. I andra och tredje styckena behandlas

frågan om verkställande av revision hos den reviderade. En sådan åtgärd

faller väl i och för sig in under bestämmelsen om samverkansförfarande i

första stycket. Placeringen i egna stycken kan antas ha gjorts för att

markera att det är fråga om en från integritetssynpunkt särskilt känslig

åtgärd. Genom denna fristående placering skulle det likväl kunna ifråga-

sättas om vad som sägs om tvångsåtgärder i första stycket är tillämpligt i

dessa fall. Revision i den reviderades verksamhetslokaler kan emellertid

ske även utan den reviderades samtycke enligt 5 § tvångsåtgärdslagen.

För att ytterligare tydliggöra den som ett viktigt rättssäkerhetskrav

ansedda skillnaden mellan revisionsinstitutet som sådant och tvångs-

åtgärderna, föreslår regeringen att hänvisningen till vitesbestämmelsen

och tvångsåtgärdslagen placeras i det sista stycket.

31 §

Paragrafen motsvarar med en redaktionell ändring 73 § i den nuvarande

tullagen, med den skillnaden att definitionen av handling i stället har

placerats i 25 §.

32 §

Paragrafen motsvarar till sin innebörd 74 § i den nuvarande tullagen.

Någon bestämmelse motsvarande den i 74 § första stycket, om skyldighet

att lämna tillträde till utrymmen som huvudsakligen används i verksam-

heten, har inte lagts in. En sådan skyldighet kan inte anses vara förenlig

med bestämmelsen i förslagets 31 § andra stycket, att revisionen får ske

hos den reviderade endast om han medger det.

Vitesbestämmelsen i nuvarande 74 § fjärde stycket har tagits bort,

eftersom den reviderades skyldighet att samverka och möjligheten att

förelägga honom vid vite att uppfylla sina skyldigheter framgår redan av

31 §; i den paragrafen hänvisas till den generella vitesbestämmelsen i

10 kap. 4 §, som utformats så att den omfattar bl.a. skyldigheten att

samverka vid revision.

I sista stycket har en ändring gjorts. Enligt den nuvarande bestäm-

melsen får granskning överhuvudtaget inte verkställas via telenätet.

Myndigheten får med andra ord inte koppla upp förbindelse med den

reviderades dator via telenätet. Bestämmelsen, som tillkom år 1994, har

till syfte att skydda integritetskänslig information. Den tekniska

utvecklingen har gått framåt sedan bestämmelsen infördes. Utbytet av

information mellan Tullverket och importörerna sker i allt större

utsträckning elektroniskt. Det är därför inte otroligt att en möjlighet att

utföra granskning via telenätet skulle kunna innebära fördelar för såväl

Tullverket som företagen. Regeringen föreslår därför att sådan

granskning skall vara tillåten, dock endast om den reviderade medger det.

33 §

Paragrafen motsvarar 75 § i den nuvarande tullagen. En mindre

redaktionell ändring har gjort i tredje stycket.

34 §

Paragrafen motsvarar med en redaktionell ändring 76 § i den nuvarande

tullagen.

35-38 §§

Paragraferna motsvarar 77-80 §§ i den nuvarande tullagen.

39 §

Paragrafen innehåller en erinran om kommissionens rätt att utföra

kontroller och inspektioner i medlemsländerna. De europeiska gemen-

skaperna har under senare år intensifierat kampen mot bedrägerier som

riktar sig mot gemenskapernas finansiella intressen. I rådets förordning

(EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av

Europeiska gemenskapernas finansiella intressen har Europeiska

unionens råd antagit allmänna regler om enhetliga kontroller och om

administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i för-

hållande till gemenskapsrätten. Ytterligare allmänna bestämmelser om

kontroller på platsen finns i rådets förordning (Euratom, EG) nr 2185/96

av den 11 november 1996 om de kontroller och inspektioner på platsen

som kommissionen utför för att skydda Europeiska gemenskapernas

finansiella intressen mot bedrägerier och andra oegentligheter.

Bestämmelserna i rådsförordningarna är direkt tillämpliga i medlems-

staterna. Några genomförandebestämmelser behövs därför inte. Däremot

finns det med hänsyn dels till kommissionens skyldighet att normalt följa

reglerna för förfarandet i den nationella lagstiftningen, dels till de

skyldigheter nationella myndigheter har att biträda kommissionen, skäl

att jämföra de kontrollbefogenheter de svenska myndigheterna har med

de befogenheter som kommissionen förutsätts ha för att utföra

kontrollerna och inspektionerna på plats. Här är det givetvis tullmyndig-

heternas kontrollbefogenheter som är av intresse. Enligt regeringens

bedömning är de kontrollbefogenheter som Tullverket har samt den

upplysningsskyldighet som enskild har enligt tullagstiftningen och lagen

(1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet fullt

tillräckliga för kontroller och inspektioner enligt gemenskaps-

förordningarna. Någon ändring av kontroll- bestämmelserna i tullagstift-

ningen behövs därför inte i detta hänseende. Däremot bör för tydlighets

skull en upplysning om att förordningarna finns läggas in i tullagen.

Paragrafen innehåller också en hänvisning till Europaparlamentets och

rådets förordning (EG) nr 1073/99 av den 25 maj 1999 om utredningar

som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). Den

förordningen knyter an till de båda förordningarna angående

kommissionens kontroller; det är OLAF som skall utföra dessa. Det som

sagts ovan beträffande de förordningarna gäller därför även beträffande

OLAF-förordningen.

7 kap.

I detta kapitel har bestämmelserna i lagen om tullkontroll av varumärkes-

intrång m.m. tagits in.

1 §

Förordningen (EG) nr 3295/94 har fått den i paragrafen återgivna

rubriken genom en ändring som trädde i kraft den 1 juli 1999.

2 §

Enligt artikel 3 i rådsförordningen skall medlemsstaten utse den enhet

inom tullmyndigheten som är behörig att ta emot och behandla

ansökningar. Det bör ankomma på Tullverket att avgöra vilken enhet

inom verket som skall hantera dessa frågor.

3 §

Paragrafen motsvarar med viss redaktionell ändring 3 § lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m.

4 §

Bestämmelsen ersätter 4 § första stycket lagen om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. Den har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag. Se även kommentaren till de föreslagna ändringarna i 9 kap. 1

och 2 §§ sekretesslagen.

5 §

Se avsnitt 7.7.

6 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak den äldre lydelsen av 4 § lagen om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m.

En hänvisning till varumärkeslagen, lagen om upphovsrätt till litterära

och konstnärliga verk, patentlagen samt mönsterskyddslagen har i första

stycket ersatt den nuvarande erinringen om att prövningen sker av

"behörig domstol".

I tredje stycket har ett förtydligande gjorts; skyldighet för Tullverket

att verkställa domstols dom gäller endast varor som verket kvarhåller. Se

även avsnitt 7.7.

7 §

I andra stycket finns en bestämmelse om ansvaret för Tullverkets

kostnader för verkställighet av domstols beslut om förstöring av varor.

Skälen för att införa en sådan bestämmelse anges i avsnitt 7.7.

8 §

Bestämmelsen att regeringen får meddela föreskrifter om avgift

motsvarar i sak 5 § första stycket lagen om tullkontroll av varu-

märkesintrång m.m. Se i övrigt avsnitt 7.7.

8 kap.

1 §

Bestämmelserna om tulltillägg skall kunna tillämpas även då varan i

fråga inte är tullbelagd, men annan importskatt skall tas ut. Det är detta

som klargörs i denna paragraf; det som sägs om gäldenär i kapitlet gäller

även skattskyldig.

2 §

Paragrafen motsvarar 82 § i den nuvarande tullagen med den skillnaden

att begreppet gäldenär används i stället för tullskyldig . Gäldenär är

lämpligare än deklarant , eftersom tulltillägg kan komma i fråga även i

fall då den oriktiga uppgiften inte lämnats i deklaration samt i fall då

deklaration överhuvudtaget inte lämnats.

3-8 §§

Paragraferna motsvarar i sak 83 86 samt 93 och 94 §§ i den nuvarande

tullagen.

9 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 87 § i den nuvarande tullagen.

Förseningsavgiften är en sanktion som riktar sig mot den som deklarerat

en vara för övergång till fri omsättning med tillämpning av förenklat

deklarationsförfarande eller lokalt klareringsförfarande, men sedan inte

inkommit i tid med kompletterande deklaration. Därför har i andra

stycket begreppet tullskyldig ersatts med den som anmodats att

lämna deklaration .

10 §

Paragrafen motsvarar 88 § i den nuvarande tullagen. En ändring har

gjorts i första stycket 1 så att även ombuds sjukdom kan beaktas vid

befrielse från avgift. Vidare har begreppet "den tullskyldige" ersatts av

"gäldenären" såvitt avser tulltillägg och "deklaranten" såvitt avser för-

seningsavgift.

11 §

Paragrafen motsvarar 89 § i den nuvarande tullagen. Begreppet "den

tullskyldige" har ersatts av "gäldenären respektive deklaranten".

12 §

Paragrafen motsvarar 90 § i den nuvarande tullagen med den skillnaden

att den begränsats till att avse endast uttag av tulltillägg; en bestämmelse

om uttag av annan skatt än tull har tagits in i 5 kap. 12 §.

13 §

Paragrafen motsvarar 91 § första och tredje styckena i den nuvarande

tullagen. Bestämmelser om prövningstillstånd finns i 9 kap. 2 §; därför

har någon bestämmelse motsvarande 91 § andra stycket inte tagits in i

denna paragraf. Vidare har i enlighet med Lagrådets yttrande någon

bestämmelse motsvarande 91 § fjärde stycket inte tagits in i paragrafen.

"Den tullskyldige" har ersatts av "gäldenären respektive deklaranten".

14 och 15 §§

Paragraferna motsvarar 92 och 95 §§ i den nuvarande tullagen.

9 kap.

Förslagen till bestämmelser om överklagande överenstämmer i huvudsak

med de nu gällande överklagandereglerna. Förslaget avviker dock från

gällande rätt i ett par hänseenden. För det första har någon paragraf mot-

svarande 103 § i den nuvarande tullagen inte tagits med; bestämmelsen

behövdes tidigare då Tullverket bestod av flera myndigheter och det var

nödvändigt att ange bl.a. vilken av tullmyndigheterna som skulle göra

rättidsprövningen. I och med den nya organisationen med en enda

myndighet kan den allmänna bestämmelsen i 24 § förvaltningslagen

tillämpas. För det andra har hänvisningen till vissa bestämmelser i 6 kap.

taxeringslagen ersatts av motsvarande bestämmelser i tullagen. Någon

bestämmelse motsvarande 6 kap. 10 § taxeringslagen har dock inte tagits

in eftersom en allmän bestämmelse av motsvarande innebörd finns i 33 §

förvaltningsprocesslagen. Inte heller har någon bestämmelse

motsvarande 6 kap. 11 § taxeringslagen tagits in; att Tullverket, i fall då

enskild överklagat ett taxeringsbeslut hos länsrätten, får överklaga

länsrättens beslut om det innebär att den enskilde helt eller delvis fått

bifall följer redan av 7 a och 33 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Dessutom har begreppet "tullskyldig" ersatts av begreppet "gäldenär"

eller "deklarant".

1 §

Paragrafen motsvarar 100 § i den nuvarande tullagen.

2 §

Första och fjärde styckena motsvarar i huvudsak 101 § första och fjärde

styckena tullagen. Uttrycket "denna lag eller enligt bestämmelser som

meddelats med stöd av av lagen eller enligt tullagstiftningen i övrigt" har

dock ersatts av "tullagstiftningen". Hänvisningen till beslut som

meddelats "enligt denna lag" får anses överflödig; med tullagstiftningen

avses enligt 1 kap. 5 § såväl EG:s tullbestämmelser som svenska

tullförfattningar. Däremot måste särskilt anges att paragrafen även avser

Tullverkets beslut beträffande rättighetsinnehavares ansökan om in-

gripande enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94, eftersom

bestämmelserna i den EG-förordningen inte omfattas av begreppet

"tullagstiftningen". Ett överklagande av ett sådant beslut torde bli aktuellt

endast då Tullverket avslagit rättighetsinnehavarens ansökan.

Bestämmelsen om revisionsbesluts överklagbarhet i andra stycket be-

handlas i avsnitt 10.4.

Tredje stycket motsvarar 101 § andra stycket i den nuvarande tullagen

med den skillnaden att bestämmelsen även avser överklagande i mål som

avses i 8 kap. 13 §.

3 §

Paragrafen motsvarar 102 § första, andra och fjärde styckena i den

nuvarande tullagen med den skillnaden att begreppet tullskyldig har

ersatts av begreppet gäldenär . Den bestämmelse som finns i 102 §

tredje stycket återfinns i 6 §.

4 §

Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga ändringar, 104 § i den

nuvarande tullagen med den skillnaden att det i andra stycket på

Lagrådets inrådan har lagts till en bestämmelse om att

omprövningsbeslut skall innehålla en uttrycklig erinran om att ett

överklagande förfaller om beslutet vid omprövning ändras så som

klagande begär.

5 §

Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 105 § i den nuvarande

tullagen.

6 §

Första stycket motsvarar i sak 106 § i den nuvarande tullagen; med ränta

avses även dröjsmålsränta enligt 5 kap. 15 §.

Andra och tredje styckena innehåller de bestämmelser som idag finns i

102 § tredje stycket tullagen.

7 §

Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 108 §.

8 §

Paragrafen ersätter 110 § i den nuvarande tullagen. Tullkodexens

bestämmelser avser endast tull och är därför inte direkt tillämpliga på

beslut om skönstulltaxering, tulltillägg och förseningsavgift samt annan

importskatt än tull. Kodexens bestämmelser beträffande besluts verkstäl-

lighet och möjligheten för tullmyndigheterna att uppskjuta verk-

ställigheten bör dock gälla även beträffande dessa beslut.

9 §

Denna paragraf motsvarar 6 kap. 9 § taxeringslagen.

10 §

Paragrafen motsvarar 6 kap. 12 § taxeringslagen.

11 §

Paragrafen motsvarar 6 kap. 13 § taxeringslagen. I den paragrafen

används begreppet "den skattskyldige". Som framgått tidigare föreslår vi

att begreppet "tullskyldig" skall tas bort. I detta fall har i stället begreppet

"enskild" använts; "gäldenär" kan inte användas eftersom bestämmelsen

även kan avse överklagande av anmälningsskyldig och deklarant.

12 §

Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 6 kap. 14 § taxerings-

lagen.

13 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande och avviker

därför något från 6 kap. 15 § taxeringslagen. Som Lagrådet anför följer

det direkt av 7 a § förvaltningsprocesslagen att Tullverket, då enskild

överklagar, blir den enskildes motpart i länsrätt och kammarrätt. Se

kommentaren till 11 § beträffande begreppet "enskild".

14 §

Paragrafen motsvarar 6 kap. 16 § andra och tredje styckena taxerings-

lagen.

15 §

Paragrafen motsvarar 6 kap. 17 § taxeringslagen. Se kommentaren till

12 § beträffande begreppet "enskild part".

16 §

Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 6 kap. 18 § taxe-

ringslagen.

17 21 §§

Paragraferna motsvarar 6 kap. 19 23 §§ taxeringslagen.

22 §

Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 6 kap. 24 § taxerings-

lagen.

10 kap.

1 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 96 § i den nuvarande tullagen. Eftersom

det i första styckets första mening finns en bestämmelse som täcker alla

de fall då någon bryter mot föreskrift i tullagstiftningen, behövs inte den

nuvarande punkt 2 samt inte heller punkterna 1 och 3 till den del de avser

brott mot föreskrifter i tullagstiftningen.

Avsikten är att ansvarsbestämmelsen skall omfatta även brott mot

förbudet i artikel 2 i förordningen (EG) nr 3295/94. Som framgår av

kommentaren till 1 kap. 5 § kan begreppet "tullagstiftningen" inte anses

omfatta även förordningen (EG) nr 3295/94. Därför anges särskilt att

bestämmelsen även gäller brott mot förbudet i artikel 2 i nyssnämnda

förordning.

2 §

Paragrafen motsvarar 97 § i den nuvarande tullagen.

3 §

Paragrafen motsvarar 98 § i den nuvarande tullagen.

4 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 99 och 99 a §§ i den nuvarande

tullagen. Paragrafen omfattar dock också skyldigheten att medverka

enligt 6 kap. 33 §§; se också kommentaren till den paragrafen.

5 §

Paragrafen har tillkommit på Lagrådets inrådan. Syftet är att undvika

kumulation av straff; se vidare Lagrådets yttrande.

11 kap.

1 §

Paragrafen motsvarar med viss redaktionell ändring 44 § i den nuvarande

tullagen.

2 §

Paragrafen motsvarar 111 § i den nuvarande tullagen.

3 5 §§

Paragraferna motsvarar i sak 115 117 §§ i den nuvarande tullagen.

6 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om Tullverkets skyldighet att på

begäran tillhandahålla uppgifter. Bestämmelsen överensstämmer med

118 § i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att Läkemedelsverket

och Säkerhetspolisen har tillkommit; se vidare avsnitt 11.

7 §

Paragrafen innehåller en bestämmelse om tulltjänstemans och Kust-

bevakningstjänstemans skyldighet att rapportera brott och rätt att lämna

rapporteftergift. Skälen för införandet av en sådan bestämmelse har

utveckats i avsnitten 7.4 och 7.8.

14.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

Se avsnitt 7.9.

14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

I 3 § har ändring gjorts så att det framgår att det är Tullverket som för det

allmännas talan i mål om betalningssäkring beträffande tull eller annan

skatt som skall tas ut för varor vid import eller transporttillägg. Vidare

har forumbestämmelserna i 20 § kompletterats med en bestämmelse som

gäller fall då Tullverket för det allmännas talan. Se även avsnitt 7.5.

14.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

I 9 kap. 1 § fjärde stycket och 2 § fjärde stycket har i enlighet med

Lagrådets yttrande ändring gjorts så att hänvisning görs till relevanta

bestämmelser i EG-förordningen i stället för till lagen om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. Ändringarna har utformats som en erinran om

föreskrifterna i EG-förordningen (jmfr Lagrådets yttrande i prop.

1998/99:18, s. 75).

14.5 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

Bestämmelsen i 9 § tullregisterlagen har flyttats till 2 kap. 4 § i den

föreslagna tullagen.

14.6 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

1 kap. 2 och 5 §§

Ändringen i 2 § är redaktionell. Ändringen i 5 § avser inte någon ändring

i sak utan endast en anpassning till ordvalet i tullagstiftningen. Bestäm-

melser om tulldeklarationer för varor som hänförs till ett tullförfarande,

exempelvis övergång till fri omsättning, finns bl.a. i artiklarna 59 78 i

tullkodexen. Se även 1 kap. 5 § och 4 kap. 1 och 2 §§ i förslaget till ny

tullag.

4 kap. 8 §

Ändringen är redaktionell och innebär att hänvisningen till inkomst-

skattelagen (1999:1229) förtydligas.

8 kap. 6 §

I första stycket har gjorts en rättelse av en felaktig hänvisning till 14 §

lagen (2000:46) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag

som har sin redovisning i euro, m.m. Hänvisningen skall rätteligen avse

15 § i nämnda lag (jmfr 8 kap. 6 § i dess lydelse enligt SFS 2000:54 och

prop. 1999/2000:23).

14.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Forumbestämmelsen i 28 § har ändrats; frågor om tvångsåtgärder i fall då

beslut om tull eller skatt skall fattas av Tullverket skall prövas av den

länsrätt inom vars domkrets beslut om åtgärd skall verkställas eller har

verkställts. Se även avsnitt 7.6.

14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

Som framgår av avsnitt 5.2 har bestämmelser avseende avgifter som skall

tas ut för varor vid import bedömts vara överflödiga. Därför föreslås att

1 kap. 2 §, enligt vilken vad som sägs i lagen om frihet från skatt även

skall gälla sådana avgifter, skall upphöra att gälla.

Den ändring som har gjorts i 3 kap. 4 § är endast redaktionell.

I 1 kap. 4 § har en ny strecksats lagts till, av vilken framgår att även

artikel 23 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om

allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

och övervakning av sådana varor genomförs genom lagen.

I förslaget till 4 kap. 1 § finns de bestämmelser som i dag finns i 4 kap.

1 och 2 §§. Den föreslagna utformningen innebär inte någon ändring i

sak; avsikten är endast att göra bestämmelsen tydligare. Detta uppnås

genom att de tre villkor som gäller för att beräkningen skall ske enligt 3 §

nämns i ett sammanhang.

Sammanfattning av Tullagsutredningens

slutbetänkande

Tullagsutredningens uppdrag har varit att göra en allmän översyn av

huvuddelen av den svenska tullagstiftning som faller inom Finans-

departementets ansvarsområde, dock inte lagen om Tullverkets befogen-

heter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. I

uppdraget ingår att lämna förslag till de ändringar som kan visa sig

behövliga från såväl sakliga som språkliga och redaktionella

utgångspunkter.

Målsättning

Från sakliga utgångspunkter har vår målsättning varit att den svenska

tullagstiftningen ges ett innehåll som underlättar en smidig hantering i

tullförfarandet för såväl näringslivet som myndigheterna. Regelverket

bör anpassas till de behov som i detta hänseende visat sig föreligga,

givetvis under förutsättning att en sådan anpassning är förenlig med EG-

rätten. Det bör vara ägnat att tillgodose rättssäkerhetens krav och

samtidigt förhindra brottsligt förfarande och annat agerande till skada för

samhället och dem som bedriver en seriös och lojal verksamhet inom

utrikeshandeln.

Våra förslag syftar till att tullagen, med hänvisningar till EG-rätten, i

möjligaste mån skall innehålla alla de materiella bestämmelser som den

enskilde behöver känna till för att i tullavseende kunna utföra sin

verksamhet på ett korrekt sätt. Det skulle bli lättare att överblicka den

nationella tullagstiftningen, om samtliga dess centrala delar samlades i en

lag. Så länge ansvaret för tullagstiftningen är delat mellan olika

departement och med de begränsningar i övrigt som framgår av

direktiven är detta dock inte möjligt. Vi har därför nödgats begränsa oss

till att föreslå att bestämmelserna i lagen om tullkontroll av varu-

märkesintrång m.m. och lagen om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m. tas in i tullagen.

Under utredningsarbetet har det påtalats att tullförfarandet på särskilda

punkter innebär onödiga kostnader och försvårar en smidig varu-

hantering. I den mån dessa problem kan åtgärdas genom ändringar i

tullagstiftningen lämnar vi förslag därom. En stor del av problemen

hänger emellertid samman med EG-rättsakterna på tullområdet.

Härvidlag har vi inte kompetens att föreslå några ändringar. Vi betonar

dock det angelägna i att man från svensk sida fortsatt verkar för att dessa

rättsakter utformas så att de inte blir till nackdel för det svenska

näringslivets konkurrenskraft.

Kritik har också riktats mot Tullverkets tillämpning av tullagen och

tullförordningen. Dessa frågor har diskuterats inom utredningen och lett

till en uttalad vilja från näringslivets och Tullverkets representanter att

finna samförståndslösningar på uppkommande tillämpningsproblem. Mot

den bakgrunden anser vi att det finns anledning att räkna med att båda

parterna kommer att finna det angeläget att tillämpningen av de EG-

relaterade föreskrifterna sker på ett sätt som inte försämrar de seriösa

företagens konkurrenskraft men samtidigt uppfyller behovet av ett

effektivt kontrollsystem.

Tullbehandling av icke-gemenskapsvaror

Det kan i flera hänseenden ifrågasättas om de svenska bestämmelserna

om förenklade förfaranden vid övergång till fri omsättning är förenliga

med EG-rätten. Vi föreslår att bestämmelserna utformas så att det står

klart att de endast är kompletterande bestämmelser till EG-rätten.

Enligt gällande tullag och tullförordning skall den som använder ett

förenklat deklarationsförfarande för övergång till fri omsättning, s.k.

hemtagning, ge in en kompletterande deklaration senast nio dagar från

den dag då varan frigjordes. För betalning av tullbeloppet kan

tullmyndigheten medge anstånd till vissa importörer och exportörer.

Betalning sker då enligt särskild tullräkning, som utfärdas en gång i

veckan. Betalning skall ske senast på fredagen i fjärde veckan därefter.

För att uppnå större flexibilitet i regleringen av dessa tidsramar, vilket är

möjligt enligt EG-rätten så länge betalningsanståndet inte överskrider 30

dagar, föreslår vi att tidsramarna inte bestäms i tullagen och

tullförordningen utan att bestämmelserna utformas så att Tullverket får

meddela föreskrifter om inlämnande av kompletterande tulldeklaration

samt om utfärdande av särskild tullräkning och tidsfrister för betalning

av tull.

Den nuvarande bestämmelsen i 9 a § tullagen om anmälnings-

skyldighet i vissa fall vid införsel från annat EU-land av icke-

gemenskapsvaror är för närvarande inte förenlig med EG-rätten, men kan

komma att bli det enligt ändringsförslag av kommissionen. Vi föreslår

därför att en motsvarande bestämmelse inte nu tas in i tullagen.

En fråga som ingår i vårt uppdrag är om tullar, mervärdesskatt och

avgifter i samband med import bör inordnas i eller samordnas med

skattekontosystemet. Vi anser att frågan kräver en fördjupad analys som

lämpligen bör göras i samarbete med de enheter inom Finans-

departementet och skatteförvaltningen som har ansvar för skatte-

kontosystemet. Vi föreslår därför att frågan tas upp i ett annat

sammanhang.

Tullverkets kontrollverksamhet

Våra förslag innebär i huvudsak följande.

En generell proportionalitetsbestämmelse som skall gälla alla beslut

om kontrollåtgärder enligt tullagstiftningen införs, liksom en bestäm-

melse som anger ramarna för tulltjänstemans användande av våld eller

tvång vid genomförande av kontrollåtgärd enligt tullagen samt en

bestämmelse om tulltjänstemans skyldighet att rapportera misstanke om

brott.

Tullverket får viss befogenhet att utfärda föreskrifter om verk-

ställigheten av bestämmelserna om tullkontroll beträffande varu-

märkesintrång. Det införs också en bestämmelse av vilken framgår att

ansvaret för kostnaderna för förstöring av varor som befunnits vara

varumärkesförfalskade eller pirattillverkade åligger svaranden, men att

sökanden ansvarar mot staten för kostnaderna om ersättning inte kan

utsökas hos svaranden. Ansvarsbestämmelsen i tullagen utformas så att

det framgår att den även omfattar brott mot förbudet att importera eller

exportera varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varor.

Sanktioner

Vi har inte behandlat frågan om ändringar behövs i reglerna om tull-

tillägg. Sådana överväganden bör anstå till dess de kan samordnas med

den pågående översynen av skattetilläggsreglerna. Vi anser dock att

tulltilläggsreglerna redan nu bör kunna tillämpas med beaktande av de

särskilda förhållandena på tullområdet vad gäller deklarations-

förfarandet.

Enligt gällande bestämmelser skall dröjsmålsavgift tas ut, om tull inte

betalas inom föreskriven tid. Avgiften beräknas enligt lagen om

dröjsmålsavgift och kan därför få orimliga konsekvenser, framför allt vid

korta dröjsmål. Genom skattebetalningslagen har införts ett sank-

tionssystem vid dröjsmål som framstår som betydligt rimligare än

dröjsmålsavgiften. Vi föreslår därför att sanktionen, som liksom i EG-

rätten bör benämnas dröjsmålsränta, anpassas till vad som gäller enligt

skattebetalningslagen.

Som en komplettering till EG-rätten föreslås en rätt för Tullverket att

förstöra beslagtagna varor som inte blivit förverkade, om värdet av

varorna inte står i rimlig proportion till kostnaderna för förvaringen eller

varorna löper risk att bli fördärvade eller minska väsentligt i värde.

Överklagande

I delbetänkandet SOU:1998:127 föreslog vi att bestämmelser om s.k.

dröjsmålstalan skulle införas. Regeringen ansåg i prop. 1998/99:79 att

behovet och utformningen av en rätt till dröjsmålstalan borde utredas

närmare, innan regeringen tog ställning till en sådan bestämmelse. EG-

rätten innehåller en bestämmelse som ger rätt att överklaga, om

tullmyndigheten inte fattar beslut inom en tid som fastställs enligt

gällande bestämmelser. Sådana bestämmelser finns inte för svensk del.

Vid samtal med kommissionens generaldirektorat för tullfrågor framgick

det att EG-rätten kräver att ett oskäligt fördröjande av tullmyndighets

beslutsfattande skall kunna överklagas. Vi vidhåller därför att en tidsfrist

för beslutsfattandet måste införas i tullagen men att den tas in inte som en

överklaganderegel utan i tullagens inledande kapitel.

I delbetänkandet behandlade vi också frågan om det gällande förbudet

mot att överklaga tullmyndighets beslut att företa revision är förenligt

med EG-rätten, men föreslog att förbudet skulle stå kvar till dess

eventuella behov av ändringar i revisionsbestämmelserna övervägts.

Efter samtalen med generaldirektoratet för tullfrågor har vi funnit att det

mesta talar för att ett direkt förbud mot överklagande skulle kunna

komma i konflikt med EG-rätten och föreslår därför att ett sådant förbud

inte införs i tullagen. Detta kommer inte att påverka utformningen av

revisionsbestämmelserna.

Tullagsutredningens lagförslag

Förslag till tullag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Bestämmelser om tull som skall tas ut vid import från eller export till

tredje land finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober

1992 om inrättande av en tullkodex för gemenskapen och i kom-

missionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för gemenskapen .

Andra EG-rättsakter i fråga om tull anges i 6 och 10 kap. denna lag.

2 § Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna

enligt 1 §.

Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende

skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som

ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs

delar av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om

harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsätt-

ningsskatter. Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig

beräkningsgrund , senast ändrat genom rådets direktiv 98/80/EG , samt

rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler

för punktskattebelagda varor och om innehav, rörlighet och övervakning

av sådana varor , senast ändrat genom rådets direktiv 96/99/EG .

Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr

2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och

lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan,

m.m.

3 § Vad som föreskrivs i denna lag om tull gäller även annan skatt än tull

som skall tas ut för varor vid import, om inte annat uttryckligen anges.

4 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om icke-gemenskapsvaror

gäller i tillämpliga delar även gemenskapsvaror, för vilka begärs eller

åtnjuts bidrag på grund av export eller på grund av annan åtgärd, som till

följd av särskild föreskrift är att jämställa med export. Detsamma gäller

varor, för vilka begärs befrielse från eller återbäring av skatt.

5 § I denna lag förstås med

tullagstiftning: EG:s tullbestämmelser samt svenska tullförfattningar,

det svenska tullområdet: Sveriges landområde och sjöterritorium samt

luftrummet däröver,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens bestämmelser

om en viss skatt är tillämpliga,

tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde,

tullförrättning: sådan klarering av fartyg och luftfartyg i kommersiell

trafik direkt med tredje land och av kommersiellt gods, som verkställs av

tulltjänsteman,

tullklarering: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som angetts till

en godkänd tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för

övergång till fri omsättning,

oförtullade varor: icke-gemenskapsvaror som är eller borde vara före-

mål för godkänd tullbehandling,

fartyg: transportmedel som är inrättat för färd på eller i vatten och

svävare när den framförs över vatten, samt

fordon: transportmedel som är inrättat för färd på marken och inte

löper på skenor samt svävare när den framförs över marken.

I övrigt har uttryck som används i denna lag den innebörd som anges i

förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

6 § Vid tillämpningen av artikel 6.2 andra stycket i förordningen (EEG)

nr 2913/92 skall Tullverket fatta beslut inom sex månader från det att

begäran om beslut gjordes.

2 kap. Införsel av varor m.m.

1 § I förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

 införsel av varor till EG:s tullområde (artiklarna 37-39),

 uppvisande av varor för tullen (artiklarna 40-42),

 summarisk deklaration och lossning av varor som uppvisats för tullen

(artiklarna 43-47),

 skyldighet att hänföra varor som uppvisats för tullen till en godkänd

tullbehandling (artiklarna 48 och 49),

 tillfällig förvaring av varor (artiklarna 50-53) samt

 icke-gemenskapsvaror som befordrats enligt ett transiterings-

förfarande (artiklarna 54 och 55).

Regeringen får meddela närmare föreskrifter till komplettering av

dessa bestämmelser.

2 § Den som till Sverige för in eller låter föra in en vara från ett område

som ligger inom EG:s tullområde, men utanför EG:s skatteområde och

den som från Sverige för ut eller låter föra ut en vara till ett sådant

område, skall anmäla detta till Tullverket.

En gemenskapsvara som förs in från ett område som avses i första

stycket får förvaras i tillfälligt lager, hänföras till tullförfarandena

uppläggning i tullager, aktiv förädling eller temporär import med

fullständig befrielse från tull samt föras in i en frizon eller i ett frilager.

En vara som skall föras ut till ett sådant område får hänföras till

tullförfarandena export eller passiv förädling.

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om anmälnings-

skyldighet och tillämpning av förfaranden för godkänd tullbehandling av

varor som avses i första och andra styckena.

3 § Bestämmelser om rätt att anlita ombud vid kontakter med Tullverket

finns i artikel 5 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får meddela föreskrifter om villkor och inskränkningar i

fråga om användning av ombud.

4 § Tulldeklaration för en vara får avges genom någon som är anställd

och kan anses ha en förtroendeställning hos deklaranten eller, om

tulldeklaration avges genom ombud, hos ombudet.

5 § I fråga om varor som kommer in till det svenska tullområdet i

postförsändelser skall postbefordringsföretag som regeringen bestäm-

mer anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär, om varorna

inte deklareras för övergång till fri omsättning eller hänförs till annan

godkänd tullbehandling av någon annan.

Har försändelsen kommit adressaten till handa, skall dock denne anses

som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär vid tillämpning av

regler om omprövning och bokföring i efterhand.

6 § Den, som enligt artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 är

skyldig att förse en tullmyndighet med handlingar, skall bevara dessa i

fem år eller den längre tid som för vissa uppgifter eller handlingar kan

vara föreskriven i annan lag eller författning.

3 kap. Godkänd tullbehandling

1 § Bestämmelser om tulldeklarationer för varor som hänförs till ett

tullförfarande finns i artiklarna 59-78 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som skall

lämnas i en tulldeklaration eller anmälan till annan godkänd tull-

behandling och om de platser där varor får deklareras för övergång till fri

omsättning eller anmälas till annan godkänd tullbehandling.

Övergång till fri omsättning

2 § I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång

till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som

gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i

artiklarna 80-83 i förordningen och i artiklarna 254-267 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

3 § Enligt artikel 76 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 253-

267 i förordningen (EEG) nr 2454/93 skall tullmyndigheterna tillåta

följande förenklade förfaranden för övergång till fri omsättning,

nämligen ofullständiga deklarationer, förenklat deklarationsförfarande

och lokalt klareringsförfarande.

Regeringen meddelar föreskrifter om inlämnande av kompletterande

tulldeklaration enligt artikel 76.2 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får också meddela de övriga föreskrifter som behövs till

komplettering av de i första stycket angivna bestämmelserna.

Används ett förenklat förfarande, skall det tillämpas även på uttag av

annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import.

Tillfälliga lager, tullager, transitering, frizoner m.m.

4 § Bestämmelser om tillfälliga lager finns i artiklarna 50-53 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 185-187 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Bestämmelser om tullager finns i artiklarna 98-113 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och artiklarna 503-548 i förordningen (EEG) nr

2454/93.

Bestämmelser om transitering finns i artiklarna 91-97 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och artiklarna 309-495 i förordningen (EEG) nr

2454/93.

Bestämmelser om frizoner och frilager finns i artiklarna 166-181 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 799-840 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter till komplettering av dessa

bestämmelser.

5 § Tillstånd att inrätta frizon eller frilager meddelas av regeringen.

6 § Den som befordrat en icke-gemenskapsvara som införs till det

svenska tullområdet skall lägga upp varan på tillfälligt lager. Detta gäller

dock inte, om varan deklareras till ett tullförfarande eller anmäls till

annan godkänd tullbehandling och inte heller om varan redan är

underkastad ett tullförfarande.

Befordras varan på ett fordon som kommer till det svenska tullområdet

med fartyg, skall den som svarar för vägtransporten lägga upp varan på

tillfälligt lager, om fordonets förare medföljer fartyget.

Om den som befordrat varan inte fullgör sin skyldighet enligt första

eller andra stycket, läggs varan upp på tillfälligt lager genom Tullverkets

försorg. Den som inte fullgjort skyldigheten skall ersätta Tullverket dess

kostnader för varans uppläggning och förvaring.

Tullverket får bestämma att varan inte får tas ut från lagret förrän

kostnaderna ersatts eller säkerhet ställts för dem.

7 § Tullverket får tillfälligt ta hand om en oförtullad vara, om det behövs

för tullkontrollen. Varan får läggas upp på tillfälligt lager eller tullager. I

sådant fall gäller 6 § tredje stycket.

Innehavaren av ett tillfälligt lager eller ett allmänt tullager är skyldig

att ta emot oförtullade varor, om det kan ske utan avsevärd olägenhet.

8 § Om en vara, som förvaras på tillfälligt lager som innehas av

Tullverket eller på tullager som inrättats av Tullverket, inte avhämtas i

rätt tid, får den säljas. Om tull inte skall tas ut ur varan, gäller lagen

(1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats.

Vad som i den lagen sägs om förvaring enligt avtal skall gälla i fråga om

förvaringen på Tullverkets lager.

9 § Regeringen får meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet i fråga

om varor, inklusive transportmedel, som förs till eller från en frizon eller

ett frilager.

10 § Bestämmelser om bedrivande av industriell eller kommersiell

verksamhet och serviceverksamhet i en frizon eller ett frilager finns i

artikel 172 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

11 § Tillfälliga lager, tullager, frizoner och frilager står under Tullverkets

övervakning och kontroll enligt bestämmelserna i 5 kap.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på sådana platser.

12 § Den som i verksamhet vid tillfälligt lager, tullager, frizon eller

frilager tar befattning med tulldeklarationer och andra handlingar som

lämnats för tullbehandling av varor, får inte obehörigen röja eller utnyttja

vad som i verksamheten upplysts om någon enskilds ekonomiska eller

personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet gäller dock

bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100).

13 § Oförtullade oljeprodukter får tillföras sådana märkämnen som avses

i 2 kap. 8 § lagen (1994:1776) om skatt på energi.

Export

14 § Bestämmelser om export och annan utförsel av varor från EG:s

tullområde finns i artiklarna 161 och 162 i förordningen (EEG) nr

2913/92 samt i artiklarna 279-289 och 788-798 i förordningen (EEG) nr

2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter till komplettering av dessa

bestämmelser.

Tulldatasystemet

15 § I artiklarna 4a och 4b i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns

bestämmelser om databehandling. Tullverket använder i verksamheten

enligt tullagstiftningen ett system för automatisk databehandling (tull-

datasystemet). Bestämmelser om register som ingår i systemet finns i

tullregisterlagen (1990:137).

16 § Tulldeklaration får enligt artikel 61 i förordningen (EEG) nr

2913/92 upprättas med databehandlingsteknik. Närmare bestämmelser

om tulldeklarationer som lämnas med hjälp av elektronisk data-

behandling finns i artiklarna 222-224 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Tullverket får ge tillstånd till att tulldeklarationer och andra handlingar

och uppgifter som skall avges till Tullverket lämnas genom ett

elektroniskt dokument till tulldatasystemet eller på annat sätt genom ett

visst tekniskt förfarande.

Med ett elektroniskt dokument avses en upptagning vars innehåll och

utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande.

Regeringen får meddela föreskrifter om det tekniska förfarandet för

uppgiftslämnandet och om förfarandet i övrigt.

17 § Ett tillstånd enligt 16 § andra stycket får förenas med särskilda

villkor om det tekniska förfarandet för uppgiftslämnandet och om

förfarandet i övrigt.

Tullverket får genom tulldatasystemet överföra elektroniska dokument

och andra upptagningar till en uppgiftslämnare.

18 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna till en juridisk person att förmedla uppgifter i elektroniska

dokument som avses i 16 och 17 §§ till och från tullregistret.

Den som tar del av uppgifter i förmedlingsverksamhet som avses i

första stycket, får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i verk-

samheten fått veta om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden.

I det allmännas verksamhet tillämpas dock i stället bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100).

19 § Ett elektroniskt dokument anses ha kommit in till Tullverket när det

har blivit tillgängligt för verket för överföring till sådan form att det kan

läsas.

Om uppgifter i ett elektroniskt dokument förmedlas genom en annan

myndighet än Tullverket eller genom en juridisk person efter be-

myndigande enligt 19 §, anses dokumentet dock ha kommit in till

Tullverket när det togs emot och kan antas ha avskilts för verket hos

förmedlaren.

20 § Om uppgifter har lämnats genom överföring av ett elektroniskt

dokument till tulldatasystemet, skall Tullverket handlägga ärendet i sak

först sedan tullklarering begärts under åberopande av dokumentets

tullidentifikationsnummer (tullid).

21 § Tullverkets beslut i ett ärende får meddelas genom ett elektroniskt

dokument.

4 kap. Tulltaxering och betalning av tull m.m.

Tulltaxering

1 § Bestämmelser om uppkomst av tullskuld och uppbörd av tullskuld

finns i artiklarna 201-221 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i

artiklarna 859-876 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Med ledning av tulldeklaration eller motsvarande uppgifter fastställer

Tullverket tull som skall betalas vid import från eller export till tredje

land (tulltaxering).

Tulltaxering får ske genom automatisk databehandling.

2 § Finner deklarant eller gäldenär att en uppgift som lämnats i en

tulldeklaration är oriktig eller ofullständig, skall han utan dröjsmål

anmäla detta hos Tullverket och rätta uppgiften, om förhållandet

föranlett eller kan föranleda att tull undandras eller att en vara införs eller

utförs i strid mot förbud eller villkor.

3 § Tullverket skall ompröva beslutet i en fråga som kan ha betydelse för

tulltaxeringen, om deklaranten eller gäldenären begär det eller om det

finns andra skäl.

Bestämmelserna i tullagstiftningen om omprövning av beslut om tull

gäller även tulltaxeringsbeslut i övrigt och beslut enligt 11 § andra

stycket samt beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Att omprövning

av sådana beslut skall ske om de överklagats framgår av 8 kap. 4 och

6 §§.

4 § Om en fråga som avses i 3 § har avgjorts genom beslut som vunnit

laga kraft, får Tullverket inte pröva frågan.

5 § Tulltaxering och sådan omprövning som innefattar bokföring i

efterhand får göras även efter utgången av annars föreskriven tid, om

gäldenären samtyckt till att sådan tulltaxering sker.

Om gäldenären har åtalats för brott enligt lagen (1960:418) om straff

för varusmuggling, får tulltaxering och omprövning enligt första stycket

göras även efter utgången av nämnda tid för den vara som åtalet avser.

Beslut om det får dock inte meddelas senare än under kalenderåret efter

det år då åtalet väcktes. Om gäldenären har avlidit, får beslutet inte

meddelas senare än sex månader efter dödsfallet. Ogillas åtalet, skall

Tullverket undanröja beslutet, om domen vinner laga kraft.

Andra stycket skall tillämpas också i fall då den som har företrätt en

juridisk person åtalas för brott enligt lagen om straff för varusmuggling,

om brottet avser tull som den juridiska personen haft att betala.

6 § Om tull inte kan beräknas tillförlitligt vid tulltaxering eller

omprövning, fastställs vad som skall betalas efter skälig grund

(skönstulltaxering).

Betalning av tull

7 § Bestämmelser om betalning av tullbeloppet finns i artiklarna 222-

232 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Tull skall betalas till Tullverket inom tio dagar från den dag då

gäldenären underrättas om kravet, om inte betalningsanstånd medgivits.

8 § Tullverket får medge betalningsanstånd för den som bedriver

importverksamhet eller annan som importerar varor i större omfattning

(kreditimportör). Kreditimportör betalar tull enligt särskild tullräkning.

Motsvarande gäller den som bedriver exportverksamhet eller annan som

exporterar varor i större omfattning.

Särskild tullräkning får utställas även på den som lämnat tull-

deklaration som ombud för gäldenär, om ombudet gentemot Tullverket

åtagit sig att fullgöra gäldenärens betalningsskyldighet.

Regeringen meddelar föreskrifter om utfärdande av särskild tullräkning

och tidsfrister för betalning av tull.

Om ett ombud har tagit emot medel av gäldenärer för betalning av

tullräkningar, skall ombudet hålla dessa medel skilda från andra

tillgångar.

9 § Bestämmelser om säkerhet för att täcka tullskuld finns i artiklarna

189-200, 225 och 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt i artiklarna

857 och 858 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen får föreskriva att säkerhet skall ställas för andra skatter än

tull. Om säkerhet inte ställts, utgör varan säkerhet för tullen och skatten

så länge den står under Tullverkets övervakning och kontroll.

10 § Regeringen får meddela de föreskrifter som behövs i övrigt till

komplettering av reglerna om uppbörd i förordningen (EEG) nr 2913/92.

11 § Gäldenären eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit

tullbelagd, är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för

varan vid import eller export.

Den som lämnar anmälan eller borde lämna anmälan enligt 2 kap. 2 §

är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för varan på

grund av införseln eller utförseln.

Skatt enligt denna paragraf skall fastställas och betalas i den ordning

som gäller för tull, om inte annat föreskrivits.

Om det finns synnerliga skäl, får Tullverket medge nedsättning av eller

befrielse från annan skatt än tull.

Återbetalning

12 § Bestämmelser om återbetalning och eftergift av tull finns i artiklarna

235-242 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 877-912 i

förordningen (EEG) nr 2454/93.

Om annan skatt än tull, tulltillägg eller förseningsavgift har betalats med

högre belopp än som rätteligen skall betalas, återbetalas överskjutande

belopp. Motsvarande gäller när annan skatt än tull, tulltillägg eller

förseningsavgift rätteligen inte skulle ha betalats. Belopp som får dras av

vid redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) eller

som medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9-13 §§ samma lag

återbetalas dock inte.

Vid återbetalning får avdrag göras för tull och annan skatt som förfallit

till betalning och som skall betalas till Tullverket. I lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter finns också

föreskrifter som begränsar rätten till återbetalning.

Regeringen får meddela de föreskrifter som behövs i övrigt till

komplettering av reglerna om återbetalning eller eftergift av tull i

förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

Ränta

13 § Bestämmelserna om kompensationsränta i artikel 214.3 i för-

ordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 589, 590 och 709 i

förordningen (EEG) nr 2454/93 samt bestämmelserna om kreditränta i

artikel 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 tillämpas även på andra

skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

14 § Ränta tas ut på andra skatter än tull som skall betalas

1. på grund av bokföring i efterhand enligt artikel 220 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

2. enligt beslut vid omprövning av Tullverket eller enligt beslut av all-

män förvaltningsdomstol eller

3. i fall som avses i artiklarna 202-204 i förordningen (EEG) nr 2913/92,

när andra skatter än tull undandragits genom förfarandet.

Om utfärdande av särskild tullräkning fördröjs till följd av att den som

tagit hand om en vara med tillämpning av ett förenklat förfarande inte

lämnat kompletterande tulldeklaration inom föreskriven tid, tas ränta ut

på andra skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

15 § Bestämmelserna om dröjsmålsränta i artikel 232 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 tillämpas även på annan skatt än tull som skall tas ut

för varor vid import.

Dröjsmålsräntan skall beräknas på det sätt som anges i 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsräntan är minst 100 kr. Om det ursprungligen obetalade

beloppet är mindre än 100 kr, får dröjsmålsränta dock endast tas ut med

motsvarande belopp.

16 § Ränta enligt 13 eller 14 § tas inte ut på belopp som får dras av vid

redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

17 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om tull tillämpas även i fråga

om ränta som avses i 13-15 §§.

18 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket får

besluta om befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala ränta på

annan skatt än tull enligt 13 och 14 §§, om det finns synnerliga skäl.

19 § Ränta som avses i 14 § första stycket 1 eller 2 skall beräknas från

utgången av den första månaden efter den då varan deklarerades för

övergång till fri omsättning till och med den månad då beloppet skall

betalas. Ränta på skatt, som motsvarar tidigare återbetalat belopp,

beräknas dock från utgången av den månad då beloppet återbetalades.

Ränta enligt 14 § första stycket 3 skall beräknas från utgången av den

månad då varan infördes eller det olovliga förfarandet ägde rum till och

med den månad då beloppet skall betalas.

Ränta enligt 14 § andra stycket tas ut för den tid fördröjningen

omfattar.

Beträffande ränta enligt 14 § första stycket 2 skall de räntesatser som

anges i 19 kap. 7 § skattebetalningslagen (1997:483) tillämpas.

Beträffande ränta enligt 14 § första stycket 1 och 3 och andra stycket

skall räntesatsen vara den som anges i 19 kap. 7 § tredje stycket andra

meningen skattebetalningslagen.

20 § På belopp som återbetalas i fall som anges i 12 § utgår ränta. Ränta

utgår även på ränta enligt 13-15 §§ som återbetalas. Ränta utgår från

utgången av den månad under vilken beloppet betalats till och med den

månad då beloppet återbetalas. Räntesatsen skall vara den som anges i

19 kap. 14 § skattebetalningslagen (1997:483).

21 § Om ett beslut som föranlett ränta enligt 13 eller 14 § har ändrats på

sådant sätt att ränta inte skulle ha betalats eller skulle ha betalats med

lägre belopp, skall ny beräkning av räntan göras. För mycket erlagd ränta

återbetalas.

Ränta utgår inte på räntebelopp enligt 13 eller 14 § som skall betalas

utöver tidigare erlagd ränta.

Om ett beslut som föranlett ränta enligt 20 § har ändrats på sådant sätt

att ränta inte skulle ha utgått eller skulle ha utgått med lägre belopp, skall

den som uppburit räntan återbetala vad han uppburit för mycket.

Bestämmelserna i tullagstiftningen om återbetalning av tull gäller därvid

i tillämpliga delar.

22 § För betalning enligt bestämmelserna i 7-21 §§ får uppgifter lämnas

mellan Tullverket och annan genom överföring av elektroniska

dokument. Regeringen meddelar föreskrifter om sådan överföring.

Indrivning m.m.

23 § Tull som har förfallit till betalning skall lämnas för indrivning.

Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett

ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om

indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet

enligt utsökningsbalken ske. Om säkerhet har ställts eller om varan utgör

säkerhet, får Tullverket ta ut beloppet ur säkerheten.

24 § I fråga om betalningsskyldighet för företrädare för en gäldenär som

är juridisk person och som inte har betalat in tull i rätt tid och ordning

gäller 12 kap. 6 § första, andra och fjärde styckena, 7 §, 12 § första

stycket och 13 § skattebetalningslagen (1997:483).

Tullverket beslutar om ansvar för delägare i handelsbolag enligt 2 kap.

20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag av- seende tull

enligt denna lag.

Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske i

samma ordning som gäller för tull enligt 23 §.

25 § De föreskrifter om ränta, dröjsmålsränta, indrivning, avräkning, och

preskription som gäller i fråga om fordringar mot en gäldenär gäller även

när motsvarande fordringar tagits upp i tullräkning, som utställts på

ombud enligt 8 § andra stycket.

Tullauktion m.m.

26 § Om en vara skall säljas av Tullverket enligt artikel 53.1 eller 75 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 eller artikel 250 i förordningen (EEG) nr

2454/93, får varan säljas genom Tullverkets försorg på offentlig auktion

(tullauktion) eller på annat sätt, om Tullverket finner det vara lämpligare.

Bestämmelser om förstöring av oförtullade varor finns i 10 kap. 11 §.

27 § En tullauktion skall kungöras i god tid och på lämpligt sätt.

Innan en vara säljs på tullauktion eller på annat sätt, skall Tullverket i

god tid skicka särskild underrättelse, om adressen är känd, till gäldenären

eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd samt till

annan som kan antas vara ägare och den som kan antas ha särskild rätt till

varan.

28 § Medel från försäljningen enligt 26 § skall användas till att täcka i

första hand Tullverkets kostnader för förvaring och försäljning av varan,

i andra hand tull för varan och i tredje hand annan skatt och ränta.

Uppkommer överskott, skall beloppet tillställas gäldenären eller den

som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd eller, om någon

annan visar att han var ägare till varan, denne. Om någon visar sig ha haft

särskild rätt till varan, skall dock häremot svarande del av beloppet

tillställas denne.

Om beloppet eller del därav inte har kunnat tillställas någon enligt

andra stycket inom ett år från dagen för försäljningen, tillfaller det staten.

5 kap. Tullverkets kontrollverksamhet

1 § Artikel 13 i förordningen (EEG) nr 2913/92 ger tullmyndigheterna

rätt att, enligt de villkor som anges i gemenskapsbestämmelser eller

nationella bestämmelser, utföra alla de kontroller som de anser

nödvändiga för att säkerställa att tullagstiftningen tillämpas korrekt.

Bestämmelser om kommissionens kontroller och inspektioner finns i

rådets förordningar (EG, EURATOM) nr 2988/95 av den 18 december

1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen

och (EURATOM, EG) nr 2185/96 av den 11 november 1996 om de

kontroller och inspektioner på platsen som kommissionen utför för att

skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier

och andra oegentligheter .

2 § Beslut om kontrollåtgärd enligt tullagstiftningen eller föreskrifter

som har utfärdats med stöd av tullagstiftningen får fattas endast om

skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden

innebär för enskild.

3 § För att genomföra åtgärd som avses i 3 kap. 7 § och 7-12 §§ i detta

kapitel får tulltjänsteman använda våld eller tvång, i den mån andra

medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är

försvarligt. Våld mot person får dock brukas endast om tulltjänste-

mannen möter motstånd och i den mån det med hänsyn till åtgärdens

ändamål kan anses försvarligt.

4 § Icke-gemenskapsvaror och gemenskapsvaror som hänförts till en

godkänd tullbehandling som innefattar att varorna förs ut ur EG:s

tullområde är enligt artiklarna 37, 59.2, 82 och 183 i förordningen (EEG)

nr 2913/92 underkastade Tullverkets övervakning och kontroll (står

under tullkontroll). Beträffande oförtullade varor som lämnats ut till fritt

förfogande enligt en deklaration för övergång till fri omsättning gäller

detta dock endast i fall då deklarationen ogiltigförklarats.

5 § Transportmedel står under tullkontroll, om det

1. ombord på transportmedlet finns varor som står under tullkontroll,

2. kommer till det svenska tullområdet utan att medföra varor, till dess att

anmälan om transportmedlet enligt 6 § har behandlats av Tullverket, eller

3. skall avgå från det svenska tullområdet direkt till tredje land utan att

medföra varor, sedan anmälan gjorts om detta.

Transportmedel som ankommit till det svenska tullområdet och tagits

ut för kontroll enligt 12 § står under tullkontroll till dess att under-

sökningen avslutats.

6 § Regeringen får meddela föreskrifter om

1. skyldighet för transportmedels förare eller befälhavare att göra

anmälan om transportmedlets ankomst från eller avgång till annat land,

2. skyldighet för förare av eller befälhavare på transportmedel som står

under tullkontroll att på förhand meddela när transportmedlet beräknas

komma till eller avgå från en tullplats och lämna uppgift om

transportmedlet och dess last samt

3. skyldighet för anställda eller andra som utför arbete på transportmedel

och resande att vid ankomst till eller avresa från det svenska tullområdet

anmäla och lämna uppgifter om de varor de medför.

Vad som sägs i första stycket 2 gäller inte i fråga om järnvägståg.

Regeringen får för viss tullplats föreskriva att endast vissa slag av

transportmedel och varor får föras till eller från tullplatsen.

7 § Tullverket får preja fartyg inom det svenska tullområdet, om det

behövs för att möjliggöra Tullverkets övervakning och kontroll av import

eller export av varor.

Om ett fartyg under resa mellan orter inom EG:s tullområde lämnar

detta område och därvid avviker från sin rätta kurs utan att nöd eller

annat tvingande skäl föreligger, får Tullverket, om befälhavaren inte

följer en anmaning att återvända till EG:s tullområde, inbringa fartyget

till en plats inom det svenska tullområdet. Om anmaning inte kan ges

eller om det finns särskild anledning att anta att en anmaning skulle

förhindra eller avsevärt försvåra ett inbringande av fartyget, får det

inbringas utan föregående anmaning.

Inbringande enligt andra stycket får inte ske av ett utländskt fartyg

eller inom annan stats vattenområde, om det inte medges enligt avtal med

den andra staten.

8 § Förare av eller befälhavare på transportmedel som står under

tullkontroll är skyldig att stanna på anmaning av tulltjänsteman.

Även annan person än den som nämns i första stycket är skyldig att

stanna på tulltjänstemans anmaning. Sådan anmaning får dock ges endast

om det finns anledning att anta att anmälningsskyldighet enligt

tullagstiftningen föreligger för honom.

9 § I artiklarna 38 och 183 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om att varor som förs in till eller ut från gemenskapens

tullområde skall befordras via den rutt som tullmyndigheterna närmare

angivit.

Förare av eller befälhavare på transportmedel skall medföra av

Tullverket utfärdad passhandling för transportmedlet och varor som

medförs på detta.

Tullverket får förbjuda förare av eller befälhavare på transportmedel

som står under tullkontroll att

1. göra annat uppehåll under resa inom det svenska tullområdet än som

föranleds av myndighets åtgärd,

2. utan Tullverkets medgivande ankomma eller avgå med

transportmedlet samt

3. beträda, lämna, lossa eller lasta transportmedlet.

Förbud att beträda eller lämna transportmedel gäller inte den som i

utövning av allmän tjänst behöver få tillträde till transportmedlet.

10 § Om det behövs för kontrollverksamheten och det inte medför något

väsentligt hinder för trafiken, får Tullverket tillfälligt stänga av områden

där transportmedel lossas eller lastas eller passagerare går ombord på

eller lämnar transportmedel. Detta gäller även annat område i omedelbar

närhet av transportmedel, liksom infarter till och utfarter från tillfälliga

lager, frizoner och flygplatser.

11 § I artikel 68 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

tullmyndigheternas rätt att för kontroll av riktigheten av de deklarationer

som de har mottagit granska handlingar och undersöka varor. I artikel 46

i samma förordning och i artiklarna 239-247 i förordningen (EEG) nr

2454/93 finns närmare bestämmelser om undersökning och provtagning

av varor.

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt

tullagstiftningen har fullgjorts riktigt och fullständigt får Tullverket även

undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälliga lager, tullager, frizoner och frilager samt

områden på flygplatser och bangårdar där varor som står under tull-

kontroll förvaras och även lokaler inom sådana områden samt

3. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som anmanats att stanna enligt 8 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i 19 §

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

12 § För sådan kontroll som avses i 11 § får en tulltjänsteman undersöka

postförsändelser, såsom paket, brev och liknande för- sändelser. En

sådan försändelse får öppnas, om den finns hos Tullverket eller på

utväxlingspostkontoret och det finns anledning att anta att den innehåller

en vara för vilken anmälnings- eller uppgiftsskyldigheten inte fullgjorts.

Beträffande brev och andra försändelser som kan antas innehålla

förtroliga meddelanden får beslut om öppnande av försändelsen fattas

endast av chefen för en tullregion eller, efter dennes förordnande, av

någon annan tjänsteman vid tullregionen.

13 § En försändelse som öppnats med stöd av 12 § får inte undersökas

närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med

undersökningen.

Protokoll skall föras över undersökningen. Av protokollet skall framgå

ändamålet med undersökningen och vad som har kommit fram vid denna.

Adressaten och, om det är möjligt, avsändaren skall så snart som

möjligt underrättas om att försändelsen öppnats, om inte särskilda skäl

talar emot det.

14 § Chefen för en tullregion får besluta att en postförsändelse som

väntas till viss postanstalt skall hållas kvar av postbefordringsföretaget

när den kommer till postanstalten, om

1. det finns anledning att anta att postförsändelsen innehåller narkotika

som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varu-

smuggling och

2. kvarhållande är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås.

Beslut om kvarhållande skall meddelas att gälla viss angiven, kortare

tidsrymd. Beslutet får verkställas omedelbart, men skall snarast prövas av

Tullverkets chef eller av verkets chefsjurist.

15 § Tullverket får anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på

transportmedel, containrar och andra varor som står under tullkontroll.

Tullverket får också tillfälligt ta hand om registreringsbevis

och liknande handlingar, som avser ett sådant transportmedel, om det

behövs för att hindra transportmedlets avgång.

16 § Vid kontroll enligt 11 § skall den, vars uppgifter skall kontrolleras

eller för vars räkning varan importeras eller exporteras, ge den som

verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan, transportmedlet eller

handresgodset. Han skall också lämna tillträde till de lokaler och andra

utrymmen som används för den transport, förvaring eller verksamhet

som kontrollen avser. På tulltjänstemans begäran skall föraren av eller

befälhavaren på transportmedel som skall undersökas om möjligt själv

närvara vid undersökningen.

Tullverket får besluta att den som inte uppfyller skyldigheten enligt

artikel 69 i förordningen (EEG) nr 2913/92 att svara för den transport

och hantering som är nödvändig för undersökning och provtagning av

varor, skall ersätta staten dess kostnad för åtgärderna. Vad som sägs i 4

kap. 23 § om indrivning av tull skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får medge befrielse helt eller delvis från

ersättningsskyldigheten.

17 § Om det behövs för kontrollverksamheten eller för uppgifts-

skyldigheten enligt 10 kap. 9 §, får regeringen föreskriva att den som

deklarerar en vara till ett tullförfarande eller anmäler en vara till annan

godkänd tullbehandling skall lämna uppgift om sitt organisationsnummer

eller personnummer.

18 § Förare av eller befälhavare på transportmedel skall under tid då han

har ansvar för varor som står under tullkontroll se till att ingen skadar

eller tar bort förseglingar eller annars olovligt öppnar vad som tillslutits

enligt 15 §. Detta gäller även i fråga om tullförseglingar som enligt

tullagstiftningen anbragts av tullmyndighet i annan medlemsstat i

Europeiska unionen eller av personer som vederbörligen godkänts av

sådan tullmyndighet samt i fråga om utländska tullförseglingar i övrigt

som enligt särskild föreskrift skall jämställas med Tullverkets

förseglingar.

19 § Om det finns anledning att anta att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får Tullverket anlita särskild sakkunnig för

att få fram den upplysning som behövs. Om uppgiften visas vara oriktig,

är den som lämnat uppgiften skyldig att stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet föreligger dock inte, om den oriktiga

uppgiften avser varans tull- eller skattepliktiga värde och det slutligen

fastställda värdet inte överstiger det uppgivna med mer än tio procent.

Tullverket får anlita särskild sakkunnig även när en uppmaning att

lämna uppgift eller en handling rörande en vara inte har följts. Den som

rätteligen skulle ha lämnat uppgiften eller handlingen skall stå för

kostnaden, om verket inte beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad, som enligt första eller andra stycket någon

annan skall stå för, skall denne enligt beslut av verket ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 4 kap. 23 § om indrivning av tull skall gälla

även sådan ersättning.

20 § Den som på grund av nöd eller annat tvingande skäl avviker från

vad som föreskrivs om tullkontroll i tullagstiftningen, skall snarast

anmäla detta för närmaste tullregion eller tulltjänsteman.

Om ett transportmedel som står under tullkontroll eller medför varor

som står under tullkontroll förolyckas, skall den som innehar någon

handling som avser transportmedlet eller lasten snarast lämna handlingen

till närmaste tullregion eller tulltjänsteman.

Regeringen får meddela föreskrifter om att anmälan enligt första

stycket får göras och handling enligt andra stycket lämnas till annan

myndighet.

21 § Polismyndighet och Kustbevakningen skall medverka i kontroll-

verksamhet enligt denna lag. Vad som sägs i 3, 7-11 och 16 §§ om

Tullverket och tulltjänsteman gäller vid sådan medverkan också en

polismyndighet och Kustbevakningen samt en polisman och en

tjänsteman vid Kustbevakningen.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om medverkan som avses

i första stycket.

22 § Ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer är skyldigt att

på begäran av Tullverket överlämna en försändelse som hållits kvar

enligt 14 §.

Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till Tullverket, om

det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse

innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling, och att även i övrigt medverka i kontroll-

verksamheten enligt denna tullag i fråga om varor som befordras med

post, på järnväg eller med luftfartyg. Vid sådan medverkan gäller inte 3,

7-11 och 16 §§.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om medverkan som avses

i andra stycket.

23 § Den som driver anläggning för land-, sjö- eller lufttransport skall

utan kostnad för staten ställa de lokaler och anordningar till Tullverkets

förfogande som enligt vad verket bedömer behövs för undersökning och

tullklarering av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör,

kroppsvisitation och kroppsbesiktning av resande samt för tullpersonal

under uppehåll i tjänstgöringen.

24 § Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till

eller från Sverige skall på begäran av Tullverket skyndsamt lämna de

aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter som

företaget har tillgång till. Beträffande uppgifter om passagerare gäller

uppgiftsskyldigheten endast uppgifter som avser namn, resrutt, bagage

och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning.

Tullverket får begära uppgifter enligt första stycket endast om

uppgifterna kan antas ha betydelse för Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet.

25 § Transportföretag får lämna uppgifter enligt 24 § på så sätt att de

görs läsbara för Tullverket genom terminalåtkomst.

Tullverket får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den

omfattning och under den tid som behövs för kontroll av aktuella

transporter. Tullverket får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller

lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt.

Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom

terminalåtkomst skall omedelbart förstöras, om de visar sig sakna

betydelse för utredning och lagföring av brott.

26 § Tullverket får förelägga den som är eller kan antas vara

deklarations- eller uppgiftsskyldig enligt tullagstiftningen eller för vars

räkning en vara importerats eller exporterats, att lämna uppgift, visa upp

handling eller lämna över en kopia av handling som behövs för kontroll

av att deklarations- eller uppgiftsskyldigheten fullgjorts riktigt och

fullständigt.

27 § Tullverket får förelägga den, som bedriver verksamhet av sådan

beskaffenhet att uppgift av betydelse för kontrollen av annan persons

deklarations- eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar som rör

verksamheten att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över kopia

av handling rörande rättshandling mellan den som föreläggs och den

andra personen (kontrolluppgift).

28 § Om ett föreläggande enligt 26 eller 27 § avser uppgifter i

räkenskaper som förs med hjälp av automatisk databehandling, skall

dessa efter Tullverkets bestämmande tillhandahållas i utskrift eller på

medium för automatisk databehandling.

29 § Tullverket får för kontroll av att deklarations- eller uppgifts-

skyldighet enligt tullagstiftningen fullgjorts riktigt och fullständigt

besluta om revision hos den som är eller kan antas vara deklarations-

eller uppgiftsskyldig enligt tullagstiftningen samt hos den som bedriver

verksamhet av sådan art att uppgift av betydelse för kontrollen av annan

persons deklarations- eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar

som rör verksamheten.

30 § Ett beslut om revision skall innehålla uppgift om ändamålet med

revisionen och om möjligheten att undanta handlingar och uppgifter

enligt 35 och 36 §§.

Företas revisionen för granskning av annan än den som revideras, får

Tullverket, om det finns särskilda skäl, utesluta uppgift om vem eller

vilken rättshandling granskningen avser.

I ett beslut om revision skall Tullverket förordna en eller flera

tjänstemän att verkställa revisionen (revisor).

Den reviderade skall underrättas om beslutet innan revisionen verkställs.

Om det är av betydelse för kontrollen att företa inventering eller liknande

fysisk kontroll, får dock underrättelse ske i samband med att revisionen

verkställs, om kontrollen annars kan mista sin betydelse.

31 § En revision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på

ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten.

Revisionen får verkställas hos den reviderade, om han medger det.

Revisionen skall ske hos den reviderade, om han begär det och

revisionen kan göras där utan betydande svårighet. Om revisionen inte

verkställs hos den reviderade, skall handlingarna på begäran överlämnas

till revisorn mot kvitto.

För det fall den reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i

9 kap. 4 § och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

32 § Vid revision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör

verksamheten granskas, om de inte skall undantas enligt 35 §. Med

handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan

läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

Vid revision får revisorn även ta prov på varor och granska varulager.

33 § Av artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 framgår att den

reviderade skall tillhandahålla revisorn de handlingar och lämna de

upplysningar som behövs för revisionen samt i övrigt ge den hjälp som

behövs vid revisionen.

Den reviderade skall för sådan åtgärd som avses i 32 § om möjligt

ställa en ändamålsenlig arbetsplats till förfogande.

Revisorn skall på begäran ges tillfälle att själv använda tekniskt

hjälpmedel för att ta del av upptagning som kan uppfattas endast med

sådana hjälpmedel, om inte den reviderade i stället tillhandahåller en

kopia av upptagningen och denna utan svårighet kan granskas med annat

tillgängligt tekniskt hjälpmedel. Revisorn får kontrollera att kopian

stämmer överens med den upptagning som finns hos den reviderade.

Vid granskning av upptagning enligt tredje stycket får endast de tek-

niska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för att tillgodose

ändamålet med revisionen. Granskningen får, om den reviderade medger

det, verkställas via telenätet.

34 § En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskaps-

material och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart

som möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den

reviderade.

Har den reviderade försatts i konkurs när handlingarna skall åter-

lämnas, skall Tullverket överlämna handlingarna till konkurs- för-

valtaren. Tullverket skall underrätta den reviderade om att handlingarna

överlämnats till konkursförvaltaren.

Tullverket skall snarast lämna den reviderade meddelande om

resultatet av revisionen i de delar som rör honom.

35 § På den enskildes begäran skall från föreläggande eller revision

undantas

1. handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § rättegångsbalken

samt

2. annan handling med ett betydande skyddsintresse, om handlingens

innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till någon

annans kännedom och skyddsintresset överväger dess betydelse för

kontrollen.

Bestämmelserna i första stycket gäller i tillämpliga delar även

föreläggande att lämna uppgifter.

36 § En skriftlig begäran om befrielse från föreläggande att lämna

uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av handling, skall

ges in till länsrätten, tillsammans med föreläggandet och den begärda

handlingen eller uppgiften.

Begär den reviderade att en handling skall undantas från revision, skall

handlingen, om Tullverket anser att den bör granskas, omedelbart

förseglas och överlämnas till länsrätten.

Länsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen eller uppgiften

skall undantas från kontrollen.

37 § I fråga om upptagning som avses i 32 § första stycket andra

meningen bestämmer länsrätten i vilken form eller på vilket sätt den skall

tillhandahållas i målet.

Länsrätten får i fråga om upptagning som avses i första stycket besluta

om sådana begränsningar i Tullverkets rätt att själv använda tekniska

hjälpmedel som behövs för att uppgift, som skall undantas från

granskning, inte skall bli tillgänglig för verket.

38 § Om den enskilde begär det, skall länsrätten pröva om beslut kan

fattas utan att rätten granskar handlingen.

Anser den enskilde att en handling eller uppgift inte omfattas av

kontrollen, handläggs frågan om undantagande på sätt som anges i 36

och 37 §§ samt i första stycket.

39 § Om en handling eller del av handling undantagits från kontroll, får

dess innehåll inte återges eller åberopas vid redogörelse för granskning

eller annars inför myndighet. Detta gäller även om en handling, utan

beslut av länsrätten, återlämnats efter det att den begärts undantagen.

Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart, om inte annat anges i beslutet.

6 kap. Tullkontroll beträffande varumärkesintrång

1 § Bestämmelser om tullkontroll beträffande varumärkesintrång finns i

rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om

fastställande av vissa åtgärder avseende införsel till gemenskapen samt

export och återexport från gemenskapen av varor som gör intrång i viss

immateriell äganderätt samt i kommissionens förordning (EG) nr

1367/95 av den 16 juni 1995 med föreskrifter om tillämpningen av rådets

förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om fastställande

av åtgärder för att förbjuda övergång till fri omsättning, export,

återexport eller införsel under suspensivt arrangemang av förfalskade

varor eller piratkopior .

2 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall utse den

enhet inom Tullverket som är behörig att ta emot och behandla

ansökningar enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94. Enheten

skall, om det behövs, samråda med andra myndigheter.

3 § Varor vars frigörande har skjutits upp eller som hålls kvar av

Tullverket skall förvaras på betryggande sätt. Förvaringen skall ske på

sökandens bekostnad. När lagakraftvunnet beslut om förstöring av eller

annan åtgärd med varorna föreligger, har sökanden rätt till ersättning för

dessa kostnader från den eller dem som beslutet gått emot. Kan kravet

riktas mot fler än en person, har dessa ett solidariskt ansvar.

4 § I artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 finns bestämmelser om

att en tullmyndighet som har skjutit upp frigörandet av eller hållit kvar

varor skall till rättighetsinnehavaren lämna ut namn- och adressuppgifter,

om rättighetsinnehavaren begär det. Har varorna befunnits vara

varumärkesförfalskade eller pirattillverkade, gäller en vidare upp-

giftsskyldighet enligt artikel 8.3 i samma förordning.

5 § Fråga om ett rättighetsintrång har skett och hur det skall förfaras med

varorna i sådant fall prövas av domstol enligt 41 § varumärkeslagen

(1960:644), 7 kap. 55-57 §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk samt 37 § mönsterskyddslagen

(1970:485).

Domstolen får meddela interimistiskt beslut om att kvarhållande av

varor skall upphöra.

Tullverket skall verkställa lagakraftvunna beslut från domstolen om

frigörande, ändring eller förstöring av varor som kvarhålls av Tullverket.

Om beslutet innebär att varorna skall ändras, skall ändringen bekostas

av den som har rätten till varorna.

Svaranden ansvarar för Tullverkets kostnader för förstöring av varor.

Om ersättning inte kan utsökas hos svaranden, ansvarar sökanden emot

staten för kostnaderna.

6 § Regeringen får meddela föreskrifter om

1. att avgift skall tas ut för ansökan enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr

3295/94,

2. de tidsperioder som avses i artikel 3.5 i förordningen (EG) nr 3295/94,

3. förlängning av tidsfrist enligt artikel 7.1 andra stycket i förordningen

(EG) nr 3295/94,

4. förvaring av varor enligt 3 §,

5. ställande av säkerhet för kostnad för förvaring enligt 3 § samt

6. verkställighet av beslut enligt 6 § andra stycket.

7 kap. Tulltillägg och förseningsavgift

1 § Har den som är gäldenär och skyldig att lämna skriftlig eller med

databehandlingsteknik upprättad deklaration i en deklaration eller ett

annat dokument, som under förfarandet avgetts till ledning för

fastställande av tull, lämnat en uppgift som befinns vara oriktig, skall han

påföras en särskild avgift (tulltillägg). Tulltillägget är tjugo procent av

den tull som inte skulle ha påförts, om den oriktiga uppgiften godtagits.

Detsamma gäller, om gäldenären skriftligen har lämnat en sådan uppgift i

ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett

överklagat ärende som avser fastställande av tull.

Avgiftsberäkning enligt första stycket sker efter tio procent dels när

den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av

kontrollmaterial som bifogats deklarationen, dels när det gäller mer-

värdesskatt som får dras av vid redovisning av skatt enligt

mervärdesskattelagen (1994:200).

Om avvikelse från deklaration har skett vid skönstulltaxering, skall

gäldenären påföras tulltillägg. Tulltillägget är tjugo procent av den tull

som vid taxeringen påförs gäldenären utöver vad som annars skulle ha

påförts honom. Till den del taxeringen innefattar rättelse av en oriktig

uppgift från gäldenären påförs dock tulltillägg enligt första stycket.

2 § Tulltillägg skall påföras om tull skall tas ut på grund av

1. olaga införsel,

2. olaga undandragande av varor från tullövervakning eller

3. förfogande i övrigt över en oförtullad vara, i strid mot för varan

föreskriven inskränkning i förfoganderätten.

Första stycket gäller endast om gäldenären rätteligen skulle ha lämnat en

skriftlig eller med databehandlingsteknik upprättad deklaration till

ledning för fastställande av tull.

3 § Tulltillägget enligt 2 § är tjugo procent av den tull som påförs. Även

den som förfogat över en förtullad vara i strid mot föreskriven

förutsättning för befrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tull

skall påföras tulltillägg. Tulltillägget är då tjugo procent av den

tullförmån som gäldenären går miste om.

4 § Vid tillämpning av 1 § ansvarar gäldenären för handlingar och

underlåtenhet av hans ombud. Tulldeklaration eller annat dokument som

lämnas för en gäldenär som är juridisk person skall anses ha lämnats av

gäldenären, om det inte var uppenbart att uppgiftslämnaren saknade

behörighet att företräda gäldenären.

5 § Tulltillägg påförs inte i samband med rättelse av en felräkning eller

felskrivning, som uppenbart framgår av tulldeklaration eller annat

dokument som lämnats till ledning för tulltaxeringen.

Tulltillägg påförs inte heller i den mån avvikelsen avser bedömning av

ett yrkande, såsom fråga om yrkad förmånsbehandling, anspråk på

tullbefrielse eller tullnedsättning eller fråga om skäligheten av en

uppskattning eller värdering, och avvikelsen inte gäller uppgift i sak.

Om en gäldenär frivilligt har rättat en oriktig uppgift eller anmält

förhållande som avses i 2 §, påförs inte tulltillägg.

6 § Tulltillägg under femtio kronor påförs inte.

Tulltillägg tillfaller staten.

7 § Om betalningsskyldighet för tull inte längre kan åläggas, får

Tullverket inte påföra tulltillägg på beloppet.

8 § Om den som deklarerat en vara för övergång till fri omsättning med

tillämpning av förenklat deklarationsförfarande eller lokalt klarerings-

förfarande inte har kommit in med kompletterande tulldeklaration vid

den tidpunkt då denna senast skulle ha lämnats, påförs han en särskild

avgift (förseningsavgift).

Förseningsavgiften är 400 kronor. Om den som anmodats att lämna

deklaration ej fullgjort sin skyldighet inom den bestämda tiden, är

avgiften dock 800 kronor.

9 § Den som påförts tulltillägg eller förseningsavgift skall helt eller

delvis befrias från avgiften

1. om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant samband

med hans ålder, hans bristande erfarenhet, hans eller hans ombuds

sjukdom eller liknande förhållande att den framstår som ursäktlig,

2. om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med

hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild

omständighet, eller

3. om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller avgiften.

Gäldenären får befrias helt från tulltillägget när det belopp som kunde ha

undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt.

Deklaranten får helt eller delvis befrias från förseningsavgift även när

underlåtenheten är obetydlig.

10 § Tulltillägg eller förseningsavgift får inte påföras sedan gäldenären

respektive deklaranten har avlidit.

11 § Om en oförtullad vara eller dess värde blir föremål för förverkande,

skall annan skatt än tull och tulltillägg inte tas ut till den del varan eller

dess värde förverkats. Ett tidigare meddelat beslut om sådan pålaga skall

upphävas eller ändras sedan dom eller beslut som innefattar förverkande

har vunnit laga kraft.

Erlagd tull skall beaktas vid förverkande av en varas värde och vid

bestämmande av påföljd.

12 § Frågor om tulltillägg och förseningsavgift prövas av Tullverket.

Allmän förvaltningsdomstol prövar dock, på talan av det allmänna

ombud som avses i 8 kap. 1 §, frågor om tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan talan får föras, om den oriktiga uppgiften

inte har godtagits efter prövning i sak eller inte har prövats i målet. Talan

skall väckas inom ett år från utgången av den månad då domen eller det

slutliga beslutet i målet har vunnit laga kraft.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift skall

gäldenären respektive deklaranten om möjligt ges tillfälle att yttra sig.

Underrättelse om att Tullverket överväger att påföra tulltillägg eller

förseningsavgift får ske genom överföring av elektroniskt dokument.

13 § Bestämmelserna om befrielse från tulltillägg och förseningsavgift

skall beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det

föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller

förseningsavgift.

Om tull sätts ned, skall också vidtas den ändring i beslutet om tull-

tillägg som nedsättningen kan föranleda.

14 § Bestämmelserna i 4 kap. 7 andra stycket, 8, 9, 15, 22 och 23 §§

tillämpas även i fråga om tulltillägg och förseningsavgift.

8 kap. Överklagande

1 § Hos Tullverket skall finnas ett allmänt ombud. Det allmänna ombudet

får överklaga Tullverkets beslut i sådana ärenden som avses i 3 och 6 §§.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer förordnar det

allmänna ombudet och ersättare före denne.

2 § Ett beslut av Tullverket enligt tullagstiftningen eller artikel 3 i

förordningen (EG) nr 3295/94 får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Detsamma gäller vid överklagande i mål som avses i 7 kap. 12 §.

Föreskrifter om överklagande av Tullverkets beslut om föreskrifter

med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen.

3 § Om överklagande enligt 2 § gäller beslut vid tulltaxering i en fråga

som kan ha betydelse för fastställelse av tull eller beslut om fastställelse

av annan skatt än tull enligt 4 kap. 11 § andra stycket, skall

överklagandet ha kommit in till Tullverket inom tre år från den dag då

tullskulden eller den anmälningsskyldighet som avses i 2 kap. 2 §

uppkom. Om beslutet har meddelats senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av beslutet.

Om beslut som avses i första stycket har omprövats, får även

omprövningsbeslutet överklagas inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats senare än två och ett halvt år efter den

dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av omprövningsbeslutet.

En gäldenär eller anmälningsskyldig får överklaga ett beslut som avses

i första och andra styckena även om det inte gått honom emot.

4 § Om överklagandet inte avvisas såsom för sent inkommet, skall

Tullverket snarast ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om beslutet vid omprövningen ändras så

som klaganden begär.

Om beslutet ändras på annat sätt än vad som begärts, skall

överklagandet anses omfatta det nya beslutet. Finns skäl för det, får

klaganden lämnas tillfälle att återkalla överklagandet.

5 § Ett överklagande som inte avvisas såsom för sent inkommet eller

förfaller enligt 4 § skall tillsammans med handlingarna i ärendet

överlämnas till den domstol som skall pröva överklagandet. Om det finns

särskilda skäl, får överklagandet överlämnas utan föregående

omprövning.

6 § Vad som sägs i 3-5 §§ gäller också överklagande av beslut om ränta,

tulltillägg och förseningsavgift.

Gäldenärens yrkande i fråga om tulltillägg skall, oavsett tidsfristerna i

3 §, prövas, om beslutet om den tull som tulltillägget avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma gäller, om Tullverket eller det allmänna

ombudet framställt ett sådant yrkande till förmån för gäldenären. Om

yrkandet framställs först i domstol, kan domstolen förordna att det skall

tas upp och vidare handläggas av Tullverket.

Vad som sägs i andra stycket gäller även deklarants yrkande i fråga om

förseningsavgift.

7 § Om en part har överklagat Tullverkets beslut i ett sådant ärende som

avses i 3 eller 6 §§, får också motparten överklaga beslutet, även om den

för motparten föreskrivna tiden för överklagande har gått ut. Motpartens

skrivelse skall ha kommit in till Tullverket inom två månader från den

dag då motparten fick del av den först ingivna skrivelsen med

överklagande eller, om motparten inte fått del av den före utgången av

den tid inom vilken den senast skulle ha kommit in, från utgången av

denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

8 § I artiklarna 7 och 244 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om verkställighet av beslut som överklagas.

Beslut om skönstulltaxering, tulltillägg och förseningsavgift samt

beslut om annan skatt än tull skall gälla omedelbart. Detsamma gäller

annat beslut av Tullverket som meddelats enligt tullagstiftningen och

som inte innebär att målet eller ärendet avgörs.

9 § Länsrättens beslut avseende Tullverkets beslut att avvisa en begäran

om omprövning såsom för sent inkommen får inte överklagas.

10 § Om det allmänna ombudet har överklagat ett tulltaxeringsbeslut,

skall därav föranledd talan om särskild avgift föras samtidigt.

11 § Det allmänna ombudet får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten i frågor som avses i 3 och 6 §§ även om ombudet inte

tidigare har fört det allmännas talan i målet.

12 § Om enskild överklagar länsrättens eller kammarrättens beslut i

frågor som avses i 3 och 6 §§, skall överklagandet ha kommit in inom två

månader från den dag då han fick del av beslutet.

Om länsrättens beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ överklagas av

Tullverket eller det allmänna ombudet, skall överklagandet ha kommit in

inom två månader från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller

det allmänna ombudets överklagande av kammarrättens beslut i frågor

som avses i 3 och 6 §§.

13 § Om någon har överklagat ett beslut av länsrätt eller kammarrätt i

frågor som avses i 3 och 6 §§, får även annan som haft rätt att överklaga

beslutet ge in ett överklagande, även om den för honom gällande tiden

för överklagande gått ut. Ett sådant överklagande skall ges in inom en

månad från utgången av den tid inom vilken det första överklagandet

skulle ha gjorts.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

14 § Om enskild överklagar ett beslut, förs det allmännas talan i

länsrätten och kammarrätten av Tullverket. Överklagar det allmänna

ombudet, skall det allmännas talan föras av ombudet.

I mål som gäller beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ förs det

allmännas talan i Regeringsrätten av det allmänna ombudet.

15 § Det allmänna ombudet får ta över uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en

viss grupp av ärenden som gäller frågor som avses i 3 och 6 §§.

Det allmänna ombudet får uppdra åt annan tjänsteman vid Tullverket

att företräda det allmänna i allmän förvaltningsdomstol.

16 § Det allmänna ombudet får inom den för ombudet gällande tiden för

överklagande föra talan i frågor som avses i 3 och 6 §§ till förmån för

enskild part. Ombudet har då samma behörighet som den enskilde.

17 § I mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får talan inte ändras i

annat fall än som anges i 18 och 19 §§.

Att klaganden inskränker sin talan eller åberopar en ny omständighet

utan att frågan som är föremål för talan ändras, anses inte vara ändring av

talan.

18 § I ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får klaganden

framställa ett nytt yrkande om inte en ny fråga därigenom förs in i målet.

I mål i länsrätten får klaganden dessutom, inom den tid som gäller för

överklagande, föra in en ny fråga som har samband med den fråga som

skall prövas, om länsrätten finner att frågan utan olägenhet kan prövas i

målet.

19 § I ett mål om tulltaxering får klaganden föra in en fråga om tulltillägg

som har föranletts av den taxeringsfråga som är föremål för prövning, om

domstolen finner att tulltilläggsfrågan utan olägenhet kan prövas i målet.

20 § Om domstolen i ett fall som avses i 18 § andra stycket och 19 § inte

tar upp den nya frågan till prövning, får rätten överlämna den till

Tullverket för prövning.

21 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ finns flera

frågor, får särskilt beslut meddelas i någon av dem trots att

handläggningen i övrigt inte har avslutats.

22 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ är lämpligt

med hänsyn till utredningen, får särskilt beslut ges över en av flera

omständigheter som var för sig har omedelbar betydelse för utgången i

målet eller över hur en viss uppkommen fråga, som främst angår

rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörandet av saken.

När särskilt beslut meddelas bestämmer rätten med hänsyn till

omständigheterna om talan mot beslutet skall föras särskilt eller endast i

samband med talan mot rättens slutliga avgörande i målet. Om rätten

bestämmer att talan skall föras särskilt, får den förordna att målet i övrigt

skall vila till dess att det särskilda beslutet har vunnit laga kraft.

23 § Vid handläggningen i länsrätt och kammarrätt av mål om särskild

avgift skall muntlig förhandling hållas, om den enskilda parten begär det.

Muntlig förhandling behöver dock inte hållas, om det inte finns

anledning att anta att avgift kommer att tas ut.

9 kap. Ansvarsbestämmelser

1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift i

tullagstiftningen döms för tullförseelse till böter. Detsamma gäller den

som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i artikel 2 i

förordningen (EG) nr 3295/94 eller mot beslut som Tullverket meddelat

med stöd av tullagstiftningen

1. om skyldighet att föra anteckningar och lämna uppgifter om varor som

förvaras i tillfälligt lager, tullager, frizon eller frilager eller som är

föremål för förenklat förfarande vid tillämpning av ett tullförfarande,

2. om skyldighet i övrigt att lämna uppgift eller ge in handling till

Tullverket eller

3. om användningen eller förbrukningen av en icke-gemenskapsvara.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

2 § Ansvar för tullförseelse inträder inte, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken eller lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

3 § Allmänt åtal för tullförseelse får väckas endast efter medgivande av

Tullverket.

4 § När Tullverket med stöd av tullagstiftningen förelägger någon att

vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet, kan vite föreläggas.

Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller

inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller att fullgöra

skyldighet som föreskrivs i 5 kap. 17, 18, 25, 32 och 34 §§.

Finns det anledning att anta att den som skall föreläggas, eller, om

denne är en juridisk person, dess ställföreträdare har begått brott, får han

inte föreläggas vid vite att medverka i utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som brottsmisstanken avser.

Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller

högre än femtusen kronor.

Bestämmelserna i 4 kap. 22 § tillämpas även i fråga om viten.

10 kap. Särskilda bestämmelser

1 § Uppgifter, som någon lämnat om en vara enligt föreskrifter i

förordningen (EEG) nr 2454/93 eller föreskrifter beträffande uppgifter

som skall lämnas i tulldeklaration eller anmälan till annan godkänd

tullbehandling som avses i 3 kap. 1 §, får användas även för statistiska

ändamål.

Regeringen får meddela föreskrifter om att den som för transportmedel

från eller till tredje land skall lämna särskilda uppgifter till Tullverket för

transportstatistiska ändamål.

2 § Belopp som enligt tullagstiftningen skall betalas till eller utbetalas

från Tullverket, skall avrundas till närmast lägre hela krontal.

3 § Av förordningen (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om upp-

rättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse framgår att tullfrihet

skall medges för försändelse som avsänts från tredje land till en

mottagare i gemenskapen och vars sammanlagda värde uppgår till högst

22 ecu, dock inte till den del försändelsen innehåller alkoholhaltiga

produkter, parfym, luktvatten, tobak eller tobaksvaror.

Utöver vad som följer av första stycket skall tull och annan skatt inte

tas ut för en varuförsändelse när den tull och annan skatt som är

föreskriven för försändelsen sammanlagt inte uppgår till etthundra

kronor. Detta gäller dock inte om försändelsen

1. innehåller spritdrycker, vin, starköl eller tobaksvaror, eller

2. utgör ett led i en postorderförsäljning i andra fall än då försändelsen

består av utländska periodiska publikationer.

4 § Tullverket kan medge att en icke-gemenskapsvara överlåts till staten,

om överlåtelsen inte medför olägenhet eller kostnad för Tullverket.

Tull skall inte tas ut för en vara som överlåts till staten enligt första

stycket. Att varan skall anses ha blivit upplagd på tullager framgår av

artikel 867a i förordningen (EEG) nr 2454/93.

5 § Regeringen får, med avvikelse från denna lag, meddela föreskrifter

om hur varor skall hänföras till en godkänd tullbehandling i vissa fall, när

varor importeras till eller exporteras från det svenska tullområdet på

järnväg, med post eller med luftfartyg.

6 § På tullplats sker tullförrättning utan kostnad för allmänheten inom de

områden och på de tider som regeringen föreskriver. Regeringen får

föreskriva att tullförrättning även i andra fall skall ske utan kostnad för

allmänheten.

7 § Den som föranleder tullförrättning som inte är avgiftsfri skall betala

avgift för förrättningen (förrättningsavgift) enligt taxa som regeringen

föreskriver.

Bestämmelsen i 4 kap. 22 § tillämpas även i fråga om förrättnings-

avgift.

8 § Regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för tillstånd till

betalningsanstånd och utfärdande av särskild tullräkning.

Bestämmelsen i 4 kap. 22 § tillämpas även i fråga om avgifter enligt

första stycket.

9 § Tullverket skall på begäran tillhandahålla Sveriges Riksbank, Riks-

skatteverket, Statens livsmedelsverk, Statens jordbruksverk, Kommers-

kollegium, skattemyndighet, Statistiska centralbyrån, Kemikalie-

inspektionen och Fiskeriverket uppgifter som förekommer hos Tullverket

och som rör import eller export av varor.

I tullregisterlagen (1990:137) finns bestämmelser om utlämnande till

vissa myndigheter av uppgifter ur tullregistret på medium för automatisk

databehandling.

10 § Tulltjänsteman som får kännedom om ett brott enligt författning,

vars efterlevnad Tullverket har att övervaka, skall anmäla detta till sin

förman så snart det kan ske.

En tulltjänsteman får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till

omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart

att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter.

11 § I artikel 56 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

förstöring av varor som har visats upp. Vid tillämpning av de

bestämmelserna får varorna förstöras, om de inte kan säljas och

1. det finns en risk för att varorna förstörs eller minskar väsentligt i

värde, eller

2. kostnaden för förvaringen av varorna är orimligt hög.

Regeringen får meddela föreskrifter till komplettering av dessa

bestämmelser.

12 § En vara får, om inte annat särskilt föreskrivs, utan hinder av

införselförbud eller särskilt föreskrivet införselvillkor

1. transiteras genom det svenska tullområdet eller mellan orter inom detta

enligt de föreskrifter och villkor som gäller för tullförfarandet extern

transitering,

2. förvaras i tillfälligt lager, tullager, frizon eller frilager,

3. förstöras under kontroll av Tullverket eller annan som verket god-

känner eller

4. återutföras.

Vid försäljning av vara genom Tullverkets försorg skall, om varan inte

återutförs, föreskrivna införselvillkor iakttas. Kan försäljning inte ske,

bestämmer tillsynsmyndigheten, hur det skall förfaras med varan.

13 § Vad som sägs i 12 § gäller inte införselrestriktion som följer av EG-

rätten.

14 § Innan en vara förstörs enligt 11 eller 12 § skall om möjligt

bestämmelserna om särskild underrättelse i 4 kap. 27 § andra stycket

tillämpas.

11 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen får bemyndiga Tullverket att meddela föreskrifter i de

ämnen som anges i 2 kap. 1, 2 och 3 §§, 3 kap. 1, 3, 4, 9, 11, 14 och

16 §§, 4 kap. 8, 9, 12 och 22 §§, 5 kap. 6, 18 och 21-23 §§, 6 kap. 6 § 2-6

samt 10 kap. 1, 5-8 och 11 §§.

Övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den... Vid lagens ikraftträdande upphör tullagen

(1994:1550), lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor samt lagen (1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. att gälla. Den upphävda tullagen skall dock

fortfarande tillämpas i fråga om varor som anmälts eller borde ha anmälts

till förtullning före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

Härigenom föreskrivs beträffande lagen (1978:880) om betalnings-

säkring för skatter, tullar och avgifter

dels att det skall införas en ny 2 a §,

dels att 20 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Vad som i 3, 10, 17 och 18 §§

föreskrivs om skattemyndigheten

gäller i mål om tull eller annan

skatt som skall tas ut för varor vid

import i tillämpliga delar Tull-

erket.

20 §

Mål om betalningssäkring prövas av den länsrätt inom vars domkrets

gäldenären hade sin hemortskommun den 1 november året före det

kalenderår då framställning om betalningssäkring görs. Vid

bestämmande av hemortskommun gäller bestämmelserna i lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt i tillämpliga delar. Finns inte behörig

domstol enligt vad som nu har sagts, prövas målet av den länsrätt inom

vars domkrets verkställigheten kan äga rum.

Behöriga att föra det allmännas

talan är skattemyndigheten i den

region där behörig länsrätt finns.

Vad som föreskrivs i 6 kap. 15 och

16 §§ taxeringslagen (1990:324)

gäller i tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

I mål om betalningssäkring

beträffande tull eller annan skatt

som skall tas ut för varor vid

import förs det allmännas talan av

Tullverket. I övriga mål om betal-

ningssäkring förs det allmännas

talan av skattemyndigheten i den

region där behörig länsrätt finns.

Då talan förs av Tullverket gäller

vad som föreskrivs i 8 kap. 14 och

15 §§ tullagen (0000:0000) i

tillämpliga delar. Då talan förs av

skattemyndigheten gäller vad som

föreskrivs i 6 kap. 15 och 16 §§

taxeringslagen (1990:324) i

tillämpliga delar.

Denna lag träder i kraft den... Äldre bestämmelser gäller dock

beträffande ansökan om betalningssäkring som inkommit till länsrätten

före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen (1980:100)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

1 §

Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets

verksamhet som avser förande av eller uttag ur register som avses i

skatteregisterlagen (1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register

och hos kommun eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende

om förhandsbesked i skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket

får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde lider skada eller men. För uppgift i mål hos domstol gäller

sekretessen endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Detsamma gäller uppgift som med anledning av

överklagande hos domstol registreras hos annan myndighet enligt 15 kap.

2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift i mål hos domstol erhållits från

annan myndighet och är den sekretessbelagd där, gäller dock denna

sekretess hos domstolen, om uppgiften saknar betydelse i målet.

Med skatt avses i detta kapitel skatt på inkomst och, med undantag för

arvsskatt och gåvoskatt, annan direkt skatt samt omsättningsskatt, tull

och annan indirekt skatt. Med skatt jämställs arbetsgivaravgift,

prisregleringsavgift och liknande avgift samt skattetillägg och

förseningsavgift. Med verksamhet som avser bestämmande av skatt

jämställs verksamhet som avser bestämmande av pensionsgrundande

inkomst.

Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande

inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs,

såvida inte beslutet meddelas i ärende om

1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomstskatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i

fåmansföretag,

3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om för-

farande vid beskattning, om

skatteregister eller i lagen

(1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. Vidare

får utan hinder av sekretessen

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den

reviderades konkurs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om

förfarande vid beskattning och om

skatteregister eller enligt vad som

anges i 6 kap. 4 § tullagen

(0000:000). Vidare får utan hinder

av sekretessen uppgift i en

revisionspromemoria lämnas till

förvaltare i den reviderades

konkurs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

2 §

Sekretess gäller i

1. särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om skatt, tull

eller avgift samt annan verksamhet som avser tullkontroll och som inte

faller under 1 §,

2. ärende om kompensation för eller återbetalning av skatt,

3. ärende om anstånd med erläggande av skatt för uppgift om enskilds

personliga eller ekonomiska förhållanden.

I fråga om sekretess enligt denna paragraf tillämpas 1 § första stycket

tredje-sjätte meningarna.

Sekretessen gäller inte beslut i ärende som avses i första stycket 2 och

3.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den revi-

derades konkurs. Vidare får utan

hinder av sekretessen uppgift

lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen (1994:1552) om

tullkontroll av varumärkes intrång

m.m.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den revi-

derades konkurs. Vidare får utan

hinder av sekretessen uppgift läm-

nas till enskild enligt vad som

anges i 6 kap. 4 § tullagen

(0000:000).

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den...

Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137)

Härigenom föreskrivs beträffande tullregisterlagen (1990:137) att 9 §

skall upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den...

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m.

dels att 1 kap. 2 § och 4 kap. 2 § skall upphöra att gälla,

dels 1 kap. 4 §, 3 kap. 4 § samt 4 kap. 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Genom denna lag genomförs

 rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmoni-

sering av bestämmelser avseende

befrielse från indirekta skatter vid

import i samband med internatio-

nella resor,

 rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär och

 rådet direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor.

Genom denna lag genomförs

 rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmoni-

sering av bestämmelser avseende

befrielse från indirekta skatter vid

import i samband med internatio-

nella resor,

 rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär,

 rådet direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor och

 artikel 23 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari

1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om

innehav, förflyttning och över-

vakning av sådana varor.

3 kap.

4 §

Frihet från skatt skall under

förutsättningar som anges i 1 §

medges en resande för import av

Frihet från skatt skall under de

förutsättningar som anges i 1 §

samt med de begränsningar som

framgår av 7 och 8 §§ medges en

resande för import av

1. 200 cigarretter eller 100 cigarriller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

3. två liter vin,

4. 50 gram parfym,

5. 0,25 liter luktvatten,

6. 500 gram kaffe eller 200 gram kaffeextrakt eller essens,

7. 100 gram te eller 40 gram teextrakt eller essens och

8. medicin i den mängd som motsvarar den resandes personliga behov.

Frihet från skatt skall inte medges resande under 15 år för varor som

anges i första stycket 6. Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt

20 år att föra in spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 §

alkohollagen (1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte

fyllt 18 år att föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen

(1993:581).

Bestämmelser om tullfrihet i fall som anges i denna paragraf finns i

artikel 46 i förordning (EEG) nr 918/83.

I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volym-

procent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 volym-

procent men inte 22 volymprocent samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl och

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent.

4 kap.

1 §

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha utgått.

Om den som skall betala tullen

och skatten vid förtullningen begär

det skall denna bestämmelse dock

inte tillämpas.

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha utgått

om

1. importen inte har kommersiell

karaktär,

2. värdet av varorna ligger under

den beloppsgräns för schablon-

beräkning av tull i vissa fall som

anges i rådets förordning (EEG)

nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om

tulltaxe- och statistiknomenkla-

turen och om Gemensamma

tulltaxan, för schablonberäkning

av tull i vissa fall, och

3. den som skall betala tullen och

skatten inte vid förtullningen

begär att denna bestämmelse inte

skall tillämpas.

Denna lag träder i kraft den.

Förteckning över remissinstanser,

Tullagsutredningens betänkande

Efter remiss har följande instanser lämnat yttrande över Tullags-

utredningens slutbetänkande: Riksdagens ombudsmän (JO), Kammar-

rätten i Stockholm, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms

län, Länsrätten i Skåne län, Länsrätten i Göteborg, Justitiekanslern (JK),

Riksåklagaren (RÅ), Rikspolisstyrelsen (RPS), Brottsförebyggande rådet

(BRÅ), Inspektionen för strategiska produkter (ISP), Kustbevakningen,

Socialstyrelsen, Alkoholinspektionen, Läkemedelsverket, Statens

Järnvägar (SJ), Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Posten AB, Statskontoret,

Tullverket HK, Riksrevisionsverket (RRV), Riksskatteverket (RSV),

Statens Jordbruksverk, Fiskeriverket, Kommerskollegium, Svenska

Handelskammarförbundet, Patent- och registreringsverket (varumärkes-

avdelningen), Länsstyrelsen i Norrbottens län, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Industriförbund, Svensk Handel, Tjänstemännens Central-

organisation (TCO), Sveriges Redareförening, Svenska Åkeriförbundet,

Sveriges Transportindustriförbund, Systembolaget AB, Sveriges

Domareförbund, Uppsala universitet, juridiska fakulteten och TULL-

KUST.

Yttrande har också inkommit från Svenska Föreningen mot

Piratkopiering och Svenska kommunförbundet.

Livsmedelsverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i

Skåne län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Stockholms kommun,

Göteborgs kommun, Malmö kommun, Haparanda kommun, SAS och

Sveriges akademikers centralorganisation har avstått från att yttra sig.

Förteckning över remissinstanser, Läkemedelsverkets

och SÄPO:s framställningar

Efter remiss har Justitieombudsmannen, Justitiekanslern, Kommers-

kollegium, Datainspektionen, Generaltullstyrelsen, Sveriges Industri-

förbund, Svensk Handel och Sveriges Transportindustriförbund lämnat

yttrande över Läkemedelsverkets och SÄPO:s framställningar. Vidare

har Inspektionen för strategiska produkter och Statens

Kärnkraftsinspektion lämnat yttrande över SÄPO:s framställan.

Lagrådsremissens lagförslag

14.9 Förslag till tullag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Bestämmelser om tull som skall tas ut vid import från eller export till

tredje land finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober

1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen och i kom-

missionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för gemenskapen .

Andra EG-rättsakter i fråga om tull eller tullkontroll anges i 4 och

7 kap. denna lag.

2 § Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna

enligt 1 §.

Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende

skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som

ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs

1. delar av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om

harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättnings-

skatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräknings-

grund , senast ändrat genom rådets direktiv 99/59/EG , samt

2. delar av rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om

allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

och övervakning av sådana varor , senast ändrat genom rådets direktiv

96/99/EG .

Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr

2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och

lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan,

m.m.

3 § Vad som föreskrivs i denna lag om tull gäller även annan skatt än tull

som skall tas ut för varor vid import och som skall betalas till Tullverket,

om inte annat uttryckligen anges.

4 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om icke-gemenskapsvaror

tillämpas även i fråga om gemenskapsvaror, för vilka någon begär eller

fått bidrag på grund av export eller på grund av annan åtgärd, som till

följd av särskild föreskrift skall jämställas med export. Detsamma gäller

varor, för vilka befrielse från eller återbäring av skatt begärs.

5 § I denna lag förstås med

tullagstiftning: EG:s tullbestämmelser samt svenska tullförfattningar,

det svenska tullområdet: svenskt territorium,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens bestäm-

melser om en viss skatt är tillämpliga,

tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde,

tullplats: plats där det finns tullkontor,

tullförrättning: sådan klarering av fartyg och luftfartyg i kommersiell

trafik direkt med tredje land och av kommersiellt gods som verkställs av

tulltjänsteman,

tullklarering: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som anmälts till

en godkänd tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för

övergång till fri omsättning,

fartyg: varje farkost som används eller kan användas till transport på

vatten samt

fordon: transportmedel som är inrättat för färd på marken och inte

löper på skenor samt svävare när den framförs över marken.

I övrigt har uttryck som används i denna lag den innebörd som anges i

förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

6 § Bestämmelser om rätt att anlita ombud vid kontakter med Tullverket

finns i artikel 5 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får meddela föreskrifter om villkor och inskränkningar i

fråga om användning av ombud.

7 § Tulldeklaration för en vara får avges genom någon som är anställd

och kan anses ha en förtroendeställning hos deklaranten eller, om

tulldeklaration lämnas genom ombud, hos ombudet.

2 kap. Tulldatasystemet

1 § I artiklarna 4a och 4b i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns

bestämmelser om databehandling. Tullverket använder i verksamheten

enligt tullagstiftningen ett system för automatisk databehandling

(tulldatasystemet). Bestämmelser om register som ingår i systemet finns i

tullregisterlagen (1990:137).

2 § Tulldeklaration får enligt artikel 61 i förordningen (EEG) nr 2913/92

upprättas med databehandlingsteknik. Närmare bestämmelser om

tulldeklarationer som lämnas med hjälp av elektronisk databehandling

finns i artiklarna 222 224 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Tullverket får ge tillstånd till att tulldeklarationer och andra handlingar

och uppgifter som skall ges in till Tullverket lämnas genom ett

elektroniskt dokument till tulldatasystemet eller på annat sätt med hjälp

av automatisk databehandling.

Med ett elektroniskt dokument avses en upptagning vars innehåll och

utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande.

Regeringen får meddela föreskrifter om det tekniska förfarandet för

uppgiftslämnandet och om förfarandet i övrigt.

3 § Ett tillstånd enligt 2 § andra stycket får förenas med särskilda villkor

om det tekniska förfarandet för uppgiftslämnandet och om förfarandet i

övrigt.

Tullverket får genom tulldatasystemet överföra elektroniska dokument

och andra upptagningar till en uppgiftslämnare.

4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna åt en juridisk person att förmedla uppgifter i elektroniska

dokument som avses i 2 och 3 §§ till och från tulldatasystemet.

Den som tar del av uppgifter i förmedlingsverksamhet som avses i

första stycket får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i verk-

samheten fått veta om någon enskilds ekonomiska eller personliga

förhållanden. I det allmännas verksamhet gäller dock bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100).

5 § Ett elektroniskt dokument anses ha kommit in till Tullverket när det

har blivit tillgängligt för verket för överföring till sådan form att det kan

läsas.

Om uppgifter i ett elektroniskt dokument förmedlas genom en annan

myndighet än Tullverket eller genom en juridisk person efter bemyn-

digande enligt 4 §, anses dokumentet dock ha kommit in till Tullverket

när det togs emot och kan antas ha avskilts för verket hos förmedlaren.

6 § Om uppgifter har lämnats genom överföring av ett elektroniskt

dokument till tulldatasystemet, skall Tullverket handlägga ärendet i sak

först sedan tullklarering begärts under åberopande av dokumentets

tullidentifikationsnummer (tullid).

7 § Tullverkets beslut i ett ärende får meddelas genom ett elektroniskt

dokument.

3 kap. Införsel av varor m.m.

1 § I förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

 införsel av varor till EG:s tullområde (artiklarna 37-39),

 uppvisande av varor för tullen (artiklarna 40-42),

 summarisk deklaration och lossning av varor som uppvisats för

tullen (artiklarna 43-47),

 skyldighet att hänföra varor som uppvisats för tullen till en godkänd

tullbehandling (artiklarna 48 och 49) samt

 icke-gemenskapsvaror som befordrats enligt ett transiterings-

förfarande (artiklarna 54 och 55).

Regeringen får meddela närmare föreskrifter som kompletterar dessa

bestämmelser.

2 § Oljeprodukter som inte har status som gemenskapsvara får tillföras

sådana märkämnen som avses i 2 kap. 8 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi.

3 § Den som till Sverige för in eller låter föra in en vara från ett område

som ligger inom EG:s tullområde, men utanför EG:s skatteområde, och

den som från Sverige för ut eller låter föra ut en vara till ett sådant

område skall anmäla detta till Tullverket.

En gemenskapsvara som förs in från ett område som avses i första

stycket får förvaras i tillfälligt lager, hänföras till tullförfarandena upp-

läggning i tullager, aktiv förädling eller temporär import med fullständig

befrielse från tull samt föras in i en frizon eller i ett frilager. En vara som

skall föras ut till ett sådant område får hänföras till tullförfarandena

export eller passiv förädling. Av artikel 311 i förordningen (EEG) nr

2454/93 framgår att vissa transporter av gemenskapsvaror skall ske enligt

förfarandet för gemenskapstransitering.

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om anmälnings-

skyldighet och tillämpning av förfaranden för godkänd tullbehandling av

varor som avses i första och andra styckena.

4 § Den som från en plats utanför det svenska tullområdet, men inom

EG:s tullområde, till det svenska tullområdet för in eller låter föra in en

icke-gemenskapsvara, som inte är underkastad ett tullförfarande, är

skyldig att anmäla införseln till Tullverket vid gränspasseringen.

Tullverket tar därvid ut tull för varan och övervakar att handels-

politiska åtgärder vidtas och andra villkor för övergång till fri omsättning

följs. Vad som sägs i 1 kap. 3 § gäller inte vid tillämpningen av denna

paragraf.

För kontroll av anmälningsskyldigheten har Tullverket rätt att utföra de

kontroller som framgår av lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen.

5 § Den som enligt artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 är skyldig

att förse en tullmyndighet med handlingar, skall bevara dessa i fem år

eller den längre tid som för vissa uppgifter eller handlingar kan vara före-

skriven i annan lag eller författning.

Tillfälliga lager

6 § Bestämmelser om tillfälliga lager finns i artiklarna 50 53 i för-

ordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 185 187 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar dessa

bestämmelser.

7 § Om en icke-gemenskapsvara som förs in till det svenska tullområdet

inte deklareras till ett tullförfarande eller anmäls till någon annan

godkänd tullbehandling, skall den som befordrat varan lägga upp den på

tillfälligt lager. Detta gäller dock inte om varan redan är underkastad ett

tullförfarande.

Befordras varan på ett fordon som kommer till det svenska tullområdet

med fartyg, skall den som svarar för vägtransporten lägga upp varan på

tillfälligt lager, om fordonets förare medföljer fartyget.

Om den som befordrat varan inte fullgör sin skyldighet enligt första

eller andra stycket, läggs varan upp på tillfälligt lager genom Tullverkets

försorg. Den som inte fullgjort skyldigheten skall ersätta Tullverket dess

kostnader för varans uppläggning och förvaring. Tullverket får bestämma

att varan inte får tas ut från lagret förrän kostnaderna ersatts eller

säkerhet ställts för dem.

8 § Tullverket får tillfälligt ta hand om en icke-gemenskapsvara, om det

behövs för tullövervakningen. Varan får läggas upp på tillfälligt lager. I

sådant fall gäller 7 § tredje stycket.

Innehavaren av ett tillfälligt lager är skyldig att ta emot icke-

gemenskapsvaror, om det ske utan avsevärd olägenhet.

9 § Om en vara som förvaras på tillfälligt lager som innehas av

Tullverket inte avhämtas i rätt tid, får den säljas. Om tull inte skall tas ut

ur varan, gäller lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker

som inte har hämtats. Vad som i den lagen sägs om förvaring enligt avtal

skall gälla i fråga om förvaringen på Tullverkets lager.

10 § Tillfälliga lager står under Tullverkets övervakning och kontroll

enligt bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på tillfälligt lager.

11 § Den som i verksamhet vid tillfälligt lager tar befattning med

tulldeklarationer och andra handlingar som lämnats för tullbehandling av

varor får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i verksamheten fått

veta om någon enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden. I det

allmännas verksamhet gäller dock bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Resandes handbagage eller incheckade bagage

12 § I artiklarna 190 197 i förordningen (EEG) nr 2454/93 finns

särskilda bestämmelser för resandes handbagage eller incheckade

bagage.

Beslut om att en flygplats skall utgöra internationell

gemenskapsflygplats enligt artikel 190 b i förordningen meddelas av

regeringen.

4 kap. Godkänd tullbehandling

1 § Bestämmelser om tullförfarandena aktiv förädling, bearbetning under

tullkontroll, temporär import och passiv förädling finns i lagen

(1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m.

2 § Bestämmelser om tulldeklarationer för varor som hänförs till ett

tullförfarande finns i artiklarna 59 78 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som skall

lämnas i en tulldeklaration när varor hänförs till ett tullförfarande eller i

en anmälan till någon annan godkänd tullbehandling och om de platser

där varor får deklareras för övergång till fri omsättning eller anmälas till

någon annan godkänd tullbehandling.

3 § Enligt artikel 76 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt artiklarna

253 289 i förordningen (EEG) nr 2454/93 skall tullmyndigheterna tillåta

följande förenklade förfaranden, nämligen ofullständiga deklarationer,

förenklat deklarationsförfarande och lokalt klareringsförfarande.

Regeringen meddelar föreskrifter om inlämnande av kompletterande

tulldeklaration enligt artikel 76.2 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Regeringen får också meddela de övriga föreskrifter som behövs till

komplettering av de bestämmelser som anges i första stycket.

Används ett förenklat förfarande, skall det tillämpas även på uttag av

annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import.

4 § Regeringen får, med avvikelse från denna lag, meddela föreskrifter

om hur varor skall hänföras till en godkänd tullbehandling i vissa fall, när

varor importeras till eller exporteras från det svenska tullområdet på

järnväg, med post eller med luftfartyg.

5 § I fråga om varor som kommer in till det svenska tullområdet i

postförsändelser skall postbefordringsföretag som regeringen bestäm-

mer anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär, om varorna

inte deklareras för övergång till fri omsättning eller hänförs till en annan

godkänd tullbehandling av någon annan.

Har försändelsen kommit adressaten till handa, skall dock denne anses

som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär vid tillämpning av

regler om omprövning och bokföring i efterhand.

Övergång till fri omsättning

6 § I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång

till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som

gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i

artiklarna 80 83 i förordningen samt i artiklarna 254 267 och 290 308d

i förordningen (EEG) nr 2454/93.

7 § Av artiklarna 27 och 28 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den

28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse

framgår att tullfrihet skall medges för försändelse som avsänts från tredje

land till en mottagare i gemenskapen och vars sammanlagda värde

uppgår till högst 22 ecu, dock inte till den del försändelsen innehåller

alkoholhaltiga produkter, parfym, luktvatten, tobak eller tobaksvaror.

Utöver vad som följer av första stycket skall tull och annan skatt inte

tas ut för en varuförsändelse när den tull och annan skatt som är

föreskriven för försändelsen sammanlagt inte uppgår till 100 kronor.

Detta gäller dock inte om försändelsen

1. innehåller spritdrycker, vin, starköl eller tobaksvaror, eller

2. utgör ett led i en postorderförsäljning i andra fall än då försändelsen

består av utländska periodiska publikationer.

Transitering

8 § Bestämmelser om transitering finns i

1. konventionen den 20 maj 1987 om ett gemensamt transiterings-

förfarande samt

2. artiklarna 91 97 och 163 165 i förordningen (EEG) nr 2913/92

samt artiklarna 309 495 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar bestämmelserna

enligt första stycket 2.

Tullager

9 § Bestämmelser om tullager finns i artiklarna 98 113 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och artiklarna 503 548 i förordningen (EEG) nr

2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar dessa bestäm-

melser.

10 § En vara som omhändertagits enligt 3 kap. 8 § får läggas upp på

tullager. I sådant fall tillämpas 3 kap. 7 § tredje stycket.

Innehavaren av ett allmänt tullager är skyldig att ta emot icke-

gemenskapsvaror, om det kan ske utan avsevärd olägenhet.

11 § Om en vara som förvaras på tullager som innehas av Tullverket inte

avhämtas i tid, får den säljas. Om tull inte skall tas ut ur varan, gäller

lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har

hämtats. Vad som i den lagen sägs om förvaring enligt avtal skall gälla i

fråga om förvaringen på Tullverkets lager.

12 § Tullager står under Tullverkets övervakning och kontroll enligt

bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på tullager.

Export m.m.

13 § Bestämmelser om export och annan utförsel av varor från EG:s

tullområde finns i artiklarna 161 och 162 i förordningen (EEG) nr

2913/92 samt i artiklarna 279 289 och 788 798 i förordningen (EEG) nr

2454/93. Bestämmelser om återexport finns i artikel 182 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och i artikel 841 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar dessa

bestämmelser.

Frizoner och frilager

14 § Bestämmelser om frizoner och frilager finns i artiklarna 166 181 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 och artiklarna 799 840 i förordningen

(EEG) nr 2454/93.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar dessa

bestämmelser.

15 § Tillstånd att inrätta frizon eller frilager meddelas av regeringen.

16 § Regeringen får meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet i

fråga om varor, inklusive transportmedel, som förs till eller från en frizon

eller ett frilager.

17 § Bestämmelser om bedrivande av industriell eller kommersiell

verksamhet och serviceverksamhet i en frizon eller ett frilager finns i

artikel 172 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

18 § Frizoner och frilager står under Tullverkets övervakning och

kontroll enligt bestämmelserna i 6 kap.

Regeringen får meddela föreskrifter om redovisningsskyldighet i fråga

om varor som förvaras på sådana platser.

Sekretess

19 § Den som i verksamhet vid tullager, frizon eller frilager tar

befattning med tulldeklarationer och andra handlingar som lämnats för

tullbehandling av varor får inte obehörigen röja eller utnyttja vad som i

verksamheten upplysts om någon enskilds ekonomiska eller personliga

förhållanden. I det allmännas verksamhet gäller dock bestämmelserna i

sekretesslagen (1980:100).

Förstöring eller överlåtelse till staten av varor m.m.

20 § I artikel 56 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

förstöring av varor som har visats upp för tullen. Vid tillämpning av de

bestämmelserna får varorna förstöras, om de inte kan säljas och

1. det finns en risk för att varorna förstörs eller minskar väsentligt i

värde, eller

2. kostnaden för förvaringen av varorna är orimligt hög.

Regeringen får meddela föreskrifter som kompletterar dessa

bestämmelser.

21 § Innan en vara förstörs enligt 20 § skall om möjligt bestämmelserna

om särskild underrättelse i 5 kap. 28 § andra stycket tillämpas.

22 § Ytterligare bestämmelser om förstöring av varor finns i lagen

(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade

varor, m.m.

23 § Tullverket kan medge att en icke-gemenskapsvara överlåts till

staten, om överlåtelsen inte medför olägenhet eller kostnader för

Tullverket.

Tull skall inte tas ut för en vara som överlåts till staten enligt första

stycket. Att varan skall anses ha blivit upplagd på tullager framgår av

artikel 867a i förordningen (EEG) nr 2454/93.

5 kap. Tulltaxering och betalning av tull m.m.

Tulltaxering

1 § Bestämmelser om uppkomst av tullskuld och uppbörd av tullskuld

finns i artiklarna 201 221 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i

artiklarna 859 876 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Med ledning av tulldeklaration eller motsvarande uppgifter fastställer

Tullverket tull som skall betalas vid import från eller export till tredje

land (tulltaxering).

Tulltaxering får ske genom automatisk databehandling.

2 § En deklarant eller gäldenär som finner att en uppgift som lämnats i en

tulldeklaration är oriktig eller ofullständig, skall utan dröjsmål anmäla

detta till Tullverket och rätta uppgiften, om förhållandet föranlett eller

kan föranleda att tull undandras eller att en vara införs eller utförs i strid

mot förbud eller villkor.

3 § Tullverket skall ompröva beslutet i en fråga som kan ha betydelse för

tulltaxeringen, om deklaranten eller gäldenären begär det eller om det

finns andra skäl.

Bestämmelserna i tullagstiftningen om omprövning av beslut om tull

gäller även tulltaxeringsbeslut i övrigt och beslut enligt 11 § andra

stycket samt beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Att omprövning

av sådana beslut skall ske om de överklagats framgår av 9 kap. 4 och

6 §§.

4 § Om en fråga som avses i 3 § har avgjorts genom beslut som vunnit

laga kraft, får Tullverket inte pröva frågan.

5 § Tulltaxering och sådan omprövning som innefattar bokföring i

efterhand får göras även efter utgången av annars föreskriven tid, om

gäldenären samtyckt till att sådan tulltaxering sker.

Om gäldenären har åtalats för brott enligt lagen (0000:0000) om straff

för smuggling m.m., får tulltaxering och omprövning enligt första stycket

göras även efter utgången av annars föreskriven tid för den vara som

åtalet avser. Beslut om det får dock inte meddelas senare än under

kalenderåret efter det år då åtalet väcktes. Om gäldenären har avlidit, får

beslutet inte meddelas senare än sex månader efter dödsfallet. Ogillas

åtalet, skall Tullverket undanröja beslutet, om domen vinner laga kraft.

Andra stycket skall tillämpas också i fall då den som har företrätt en

juridisk person åtalas för brott enligt lagen om straff för smuggling m.m.,

om brottet avser tull som den juridiska personen skulle ha betalat.

6 § Om tull inte kan beräknas tillförlitligt vid tulltaxering eller om-

prövning, fastställer Tullverket vad som skall betalas efter skälig grund

(skönstulltaxering).

Betalning av tull

7 § Bestämmelser om betalning av tullbeloppet finns i artiklarna 222

232 i förordningen (EEG) nr 2913/92.

Tull skall betalas till Tullverket inom tio dagar från den dag då gälde-

nären underrättas om kravet, om inte betalningsanstånd beviljats.

8 § Tullverket får bevilja betalningsanstånd för den som bedriver

importverksamhet eller någon annan som importerar varor i större

omfattning. Den som beviljats sådant betalningsanstånd benämns

kredithavare. Kredithavare betalar tull enligt tullräkning. Motsvarande

gäller den som bedriver exportverksamhet eller någon annan som

exporterar varor i större omfattning.

Tullräkning får utställas även på den som lämnat tulldeklaration som

direkt ombud för gäldenär, om ombudet gentemot Tullverket åtagit sig

att fullgöra gäldenärens betalningsskyldighet, samt på den som lämnat

tulldeklaration som indirekt ombud.

Regeringen meddelar föreskrifter om utfärdande av tullräkning och

tidsfrister för betalning av tull.

Om ett ombud har tagit emot medel av gäldenärer för betalning av

tullräkningar, skall ombudet hålla dessa medel skilda från andra

tillgångar.

9 § Bestämmelser om säkerhet för att täcka tullskuld finns i artiklarna

189 200, 225 och 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 samt i artiklarna

857 och 858 i förordningen (EEG) nr 2454/93.

Regeringen får föreskriva att säkerhet skall ställas för andra skatter än

tull. Om säkerhet inte ställts, utgör varan säkerhet för tullen och skatten

så länge den står under Tullverkets övervakning och kontroll.

10 § Regeringen får meddela de föreskrifter som behövs i övrigt till

komplettering av reglerna om uppbörd i förordningen (EEG) nr 2913/92.

11 § Gäldenären, eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit

tullbelagd, är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för

vara vid import eller export.

Den som lämnar anmälan eller borde lämna anmälan enligt 3 kap. 3 §

är skyldig att betala annan skatt än tull som skall tas ut för varan på

grund av införseln eller utförseln.

Skatt enligt denna paragraf skall fastställas och betalas enligt det

förfarande som gäller för tull, om inte annat föreskrivits.

Om det finns synnerliga skäl, får Tullverket medge nedsättning av eller

befrielse från annan skatt än tull.

12 § Om en icke-gemenskapsvara eller dess värde förverkas, skall annan

skatt än tull inte tas ut till den del varan eller dess värde förverkats. Ett

tidigare meddelat beslut om sådan pålaga skall upphävas eller ändras

sedan dom eller beslut som innefattar förverkande har vunnit laga kraft.

Betald tull skall beaktas vid förverkande av en varas värde och vid

bestämmande av påföljd.

Återbetalning och eftergift

13 § Bestämmelser om återbetalning och eftergift av tull finns i artiklarna

235 242 i förordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 877 912 i

förordningen (EEG) nr 2454/93.

Om annan skatt än tull, tulltillägg eller förseningsavgift har betalats

med högre belopp än som rätteligen skall betalas, återbetalas

överskjutande belopp. Motsvarande gäller när annan skatt än tull,

tulltillägg eller förseningsavgift rätteligen inte skulle ha betalats. Belopp

som får dras av vid redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen

(1994:200) eller som medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9 13 §§

samma lag återbetalas dock inte.

Vid återbetalning får avdrag göras för sådan beslutad tull och annan

skatt som skall betalas till Tullverket. I lagen (1985:146) om avräkning

vid återbetalning av skatter och avgifter finns också föreskrifter som

begränsar rätten till återbetalning.

Regeringen får meddela de föreskrifter som behövs i övrigt till

komplettering av bestämmelserna om återbetalning och eftergift av tull i

förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93.

Ränta

14 § Bestämmelserna om kompensationsränta i artikel 214.3 i för-

ordningen (EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 589, 590 och 709 i

förordningen (EEG) nr 2454/93 samt bestämmelserna om kreditränta i

artikel 229 i förordningen (EEG) nr 2913/92 tillämpas även på andra

skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

15 § Ränta tas ut på andra skatter än tull som skall betalas

1. på grund av bokföring i efterhand enligt artikel 220 i förordningen

(EEG) nr 2913/92,

2. enligt beslut vid omprövning av Tullverket eller enligt beslut av

allmän förvaltningsdomstol, eller

3. i fall som avses i artiklarna 202 204 i förordningen (EEG) nr

2913/92, när andra skatter än tull undandragits genom förfarandet.

Om utfärdande av tullräkning fördröjs till följd av att den som tagit

hand om en vara med tillämpning av ett förenklat förfarande inte lämnat

kompletterande tulldeklaration inom föreskriven tid, tas ränta ut på andra

skatter än tull som skall tas ut för varor vid import.

16 § Bestämmelserna om dröjsmålsränta och befrielse från dröjs-

målsränta i artikel 232 i förordningen (EEG) nr 2913/92 tillämpas även

på annan skatt än tull som skall tas ut för varor vid import.

Dröjsmålsräntan skall beräknas på det sätt som anges i 19 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsräntan är minst 100 kronor. Om det ursprungligen obetalda

beloppet är mindre än 100 kronor, får dröjsmålsränta dock endast tas ut

med motsvarande belopp.

17 § Ränta enligt 14 eller 15 § tas inte ut på belopp som får dras av vid

redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

18 § Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om tull tillämpas även i fråga

om ränta som avses i 14 16 §§.

19 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket får

besluta om befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala ränta på

annan skatt än tull enligt 14 och 15 §§, om det finns synnerliga skäl.

20 § Ränta som avses i 15 § första stycket 1 eller 2 skall beräknas från

utgången av den första månaden efter den då varan deklarerades för

övergång till fri omsättning till och med den månad då beloppet skall

betalas. Ränta på skatt, som motsvarar tidigare återbetalt belopp, beräk-

nas dock från utgången av den månad då beloppet återbetalades.

Ränta enligt 15 § första stycket 3 skall beräknas från utgången av den

månad då varan infördes eller det olovliga förfarandet ägde rum till och

med den månad då beloppet skall betalas.

Ränta enligt 15 § andra stycket tas ut för den tid fördröjningen om-

fattar.

Räntesatser för ränta enligt 15 § första stycket 2 skall vara de räntesatser

som anges i 19 kap. 7 § skattebetalningslagen (1997:483).

Räntesatsen för ränta enligt 15 § första stycket 1 och 3 och andra

stycket skall vara den som anges i 19 kap. 7 § tredje stycket andra

meningen skattebetalningslagen.

21 § På belopp som återbetalas i fall som anges i 13 § tillgodoförs ränta.

Ränta tillgodoförs även på ränta enligt 14-16 §§ som återbetalas. Räntan

tillgodoförs från utgången av den månad under vilken beloppet betalats

till och med den månad då beloppet återbetalas.

Räntesatsen skall vara den som anges i 19 kap. 14 § skattebetalnings-

lagen (1997:483).

22 § Om ett beslut som föranlett ränta enligt 14 eller 15 § har ändrats på

sådant sätt att ränta inte skulle ha betalats eller skulle ha betalats med

lägre belopp, skall ny beräkning av räntan göras. För mycket betald ränta

skall betalas tillbaka.

Ränta tillgodoförs inte på räntebelopp enligt 14 eller 15 § som skall

betalas utöver tidigare betald ränta.

Om ett beslut som föranlett ränta enligt 21 § har ändrats på sådant sätt

att ränta inte skulle ha tillgodoförts eller skulle ha tillgodoförts med lägre

belopp, skall den som tillgodoräknats räntan betala tillbaka mellan-

skillnaden. Bestämmelserna i tullagstiftningen om återbetalning av tull

skall då tillämpas.

Elektroniskt uppgiftslämnande

23 § För betalning enligt bestämmelserna i 7 22 §§ får uppgifter lämnas

mellan Tullverket och någon annan genom överföring av elektroniska

dokument. Regeringen meddelar föreskrifter om sådan överföring.

Indrivning m.m.

24 § Tull som inte har betalats i rätt tid skall lämnas för indrivning.

Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett

obetydligt belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verk-

ställighet enligt utsökningsbalken ske. Om säkerhet har ställts eller om

varan utgör säkerhet, får Tullverket ta ut beloppet ur säkerheten.

25 § I fråga om betalningsskyldighet för företrädare för en gäldenär som

är juridisk person och som inte har betalat in tull i rätt tid och på rätt sätt

gäller 12 kap. 6 § första, andra och fjärde styckena, 7 §, 12 § första

stycket och 13 § skattebetalningslagen (1997:483).

Tullverket beslutar om ansvar för delägare i handelsbolag enligt 2 kap.

20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag avseende tull

enligt denna lag.

Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske

enligt 24 §.

26 § De föreskrifter om ränta, dröjsmålsränta, indrivning, avräkning och

preskription som gäller i fråga om fordringar mot en gäldenär gäller även

när motsvarande fordringar tagits upp i tullräkning som utställts på

ombud enligt 8 § andra stycket.

Tullauktion m.m.

27 § Om en vara skall säljas av Tullverket enligt artikel 53.1 eller 75 i

förordningen (EEG) nr 2913/92 eller artikel 250 i förordningen (EEG) nr

2454/93, får varan säljas genom Tullverkets försorg på offentlig auktion

(tullauktion) eller på annat sätt, om Tullverket finner det vara lämpligare.

Vid försäljning av varor som är föremål för införselförbud eller

införselvillkor tillämpas 4 § lagen (1973:980) om transport, förvaring

och förstöring av införselreglerade varor, m.m.

Bestämmelser om förstöring av varor som visats upp för tullen finns i

4 kap. 20 §.

28 § En tullauktion skall kungöras i god tid och på lämpligt sätt.

Innan en vara säljs på tullauktion eller på annat sätt, skall Tullverket i

god tid skicka särskild underrättelse, om adressen är känd, till gäldenären

eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd samt till

någon annan som kan antas vara ägare och den som kan antas ha särskild

rätt till varan.

29 § Medel från försäljning enligt 27 § skall användas till att täcka i

första hand Tullverkets kostnader för förvaring och försäljning av varan,

i andra hand tull för varan och i tredje hand annan skatt och ränta.

Uppkommer överskott, skall beloppet betalas ut till gäldenären eller

den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd eller, om

någon annan visar att han var ägare till varan, denne. Om någon visar sig

ha haft särskild rätt till varan, skall dock häremot svarande del av

överskottet betalas ut till denne.

Om beloppet eller del därav inte har kunnat betalas ut till någon enligt

andra stycket inom ett år från dagen för försäljningen, tillfaller det staten.

6 kap. Tullverkets övervaknings- och kontrollverksamhet

1 § Artikel 13 i förordningen (EEG) nr 2913/92 ger tullmyndigheterna

rätt att, enligt de villkor som anges i gemenskapsbestämmelser eller

nationella bestämmelser, utföra alla de kontroller som de anser

nödvändiga för att säkerställa att tullagstiftningen tillämpas korrekt.

Bestämmelser om kommissionens kontroller och inspektioner finns i

rådets förordningar (EG, EURATOM) nr 2988/95 av den 18 december

1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och

(EURATOM, EG) nr 2185/96 av den 11 november 1996 om de

kontroller och inspektioner på platsen som kommissionen utför för att

skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier

och andra oegentligheter . Kontrollbestämmelser finns även i Europa-

parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/99 av den 25 maj 1999

om utredningar som utförs av Europeiska byrån för

bedrägeribekämpning (OLAF) .

2 § Beslut om kontrollåtgärd enligt tullagstiftningen får fattas endast om

skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden

innebär för enskilda.

3 § För att genomföra åtgärd som avses i 3 kap. 8 § och 7 12 §§ i detta

kapitel får tulltjänsteman använda våld eller tvång, i den mån andra

medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är

försvarligt. Våld mot person får dock brukas endast om

tulltjänstemannen möter motstånd och i den mån det med hänsyn till

åtgärdens ändamål kan anses försvarligt.

4 § Av artiklarna 37, 59.2, 82 och 183 i förordningen (EEG) nr 2913/92

framgår i vilken utsträckning varor är underkastade Tullverkets

övervakning (står under tullövervakning).

5 § Transportmedel står under tullövervakning, om det

1. ombord på transportmedlet finns varor som står under tull-

övervakning,

2. kommer till det svenska tullområdet utan att medföra varor, till dess

att anmälan om transportmedlet enligt 6 § har behandlats av Tullverket,

eller

3. skall avgå från det svenska tullområdet direkt till tredje land utan att

medföra varor, sedan anmälan gjorts om detta.

Transportmedel som ankommit till det svenska tullområdet och tagits

ut för kontroll enligt 11 § står under tullövervakning till dess att under-

sökningen avslutats.

Transportmedel som står under tullövervakning får inte föras till eller

avgå från någon annan plats än tullplats om inte Tullverket föreskriver

annat.

6 § Regeringen får meddela föreskrifter om

1. skyldighet för förare av eller befälhavare på transportmedel att göra

anmälan om transportmedlets ankomst från eller avgång till annat land

och att lämna uppgifter om transportmedlet och de varor, utom resandes

handresgods, som medförs på det,

2. skyldighet för förare av eller befälhavare på transportmedel som står

under tullövervakning att på förhand meddela när transportmedlet beräk-

nas komma till eller avgå från en tullplats och lämna uppgift om

transportmedlet och dess last samt

3. skyldighet för anställda eller andra som utför arbete på transport-

medel och resande att vid ankomst till eller avresa från det svenska

tullområdet anmäla och lämna uppgifter om de varor de medför.

Vad som sägs i första stycket 2 gäller inte i fråga om järnvägståg.

Regeringen får för viss tullplats föreskriva att endast vissa slag av

transportmedel och varor får föras till eller från tullplatsen.

7 § Tullverket får preja fartyg inom det svenska tullområdet, om det be-

hövs för att möjliggöra Tullverkets övervakning och kontroll av import

eller export av varor.

Om ett fartyg under resa mellan orter inom EG:s tullområde lämnar

detta område och då avviker från sin rätta kurs utan att nöd eller annat

tvingande skäl föreligger, får Tullverket, om befälhavaren inte följer en

anmaning att återvända till EG:s tullområde, inbringa fartyget till en plats

inom det svenska tullområdet. Om anmaning inte kan ges eller om det

finns särskild anledning att anta att en anmaning skulle förhindra eller

avsevärt försvåra ett inbringande av fartyget, får det inbringas utan

föregående anmaning.

Inbringande enligt andra stycket får inte användas mot ett utländskt

fartyg eller inom en annan stats vattenområde, om det inte medges enligt

avtal med den andra staten.

8 § Förare av eller befälhavare på transportmedel som står under tull-

övervakning är skyldig att stanna på anmaning av tulltjänsteman.

Även annan person än den som nämns i första stycket är skyldig att

stanna på tulltjänstemans anmaning. Sådan anmaning får dock ges endast

om det finns anledning att anta att han är anmälningsskyldig enligt

tullagstiftningen.

9 § I artiklarna 38 och 183 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om att varor som förs in till eller ut från gemenskapens

tullområde skall befordras via den rutt som tullmyndigheterna närmare

angivit.

Tullverket får föreskriva att förare av eller befälhavare på transport-

medel som står under tullövervakning under färd skall medföra sådan

passhandling som verket utfärdat för transportmedlet och varor som

medförs på detta.

Tullverket får förbjuda förare av eller befälhavare på transportmedel

som står under tullövervakning

1. att göra annat uppehåll under resa inom det svenska tullområdet än

som föranleds av en myndighets åtgärd samt

2. att utan Tullverkets medgivande ankomma eller avgå med transport-

medlet.

Tullverket får även meddela förbud mot att beträda, lämna, lossa eller

lasta transportmedlet. Förbud att beträda eller lämna transportmedel

gäller dock inte den som i utövning av allmän tjänst behöver få tillträde

till transportmedlet.

10 § Om det behövs för kontrollverksamheten och det inte medför något

väsentligt hinder för trafiken, får Tullverket tillfälligt stänga av områden

där transportmedel lossas eller lastas eller passagerare går ombord på

eller lämnar transportmedel. Detta gäller även annat område i omedelbar

närhet av transportmedel, liksom infarter till och utfarter från tillfälliga

lager, frizoner och flygplatser.

11 § I artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns en bestämmelse

som ålägger enskild skyldighet att förse tullmyndigheterna med

nödvändiga dokument och upplysningar och ge dem all nödvändig hjälp.

I artikel 46 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns bestämmelser om

kontroll av varor och de transportmedel som befordrar dem i anslutning

till att varorna visas upp för tullmyndigheten. I artikel 68 i förordningen

(EEG) nr 2913/92 och i artiklarna 239 247 i förordningen (EEG) nr

2454/93 finns bestämmelser om tullmyndigheternas rätt att för kontroll

av riktigheten av de deklarationer som de har mottagit granska

handlingar och undersöka varor.

För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt denna

lag eller tullagstiftningen i övrigt har fullgjorts riktigt och fullständigt får

Tullverket även undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras,

2. områden för tillfälliga lager, tullager, frizoner och frilager samt

områden på flygplatser och bangårdar där varor som står under

tullövervakning förvaras och även lokaler inom sådana områden samt

3. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av resande vid inresa till eller utresa från EG:s

tullområde eller av person som anmanats att stanna enligt 8 §.

Bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen

(0000:0000) om straff för smuggling m.m.

12 § För sådan kontroll som avses i 11 § får en tulltjänsteman undersöka

postförsändelser, såsom paket, brev och liknande försändelser. En sådan

försändelse får öppnas, om den finns hos Tullverket eller på utväx-

lingspostkontoret och det finns anledning att anta att den innehåller en

vara för vilken anmälnings- eller uppgiftsskyldigheten inte fullgjorts.

Beträffande brev och andra försändelser som kan antas innehålla

förtroliga meddelanden får beslut om öppnande av försändelsen fattas

endast av chefen för en tullregion eller, efter dennes beslut, av någon

annan tjänsteman vid tullregionen. Om försändelsen innehåller ett

förtroligt meddelande skall detta omedelbart tillslutas och vidare-

befordras till mottagaren.

13 § En försändelse som öppnats med stöd av 12 § får inte undersökas

närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med under-

sökningen.

Protokoll skall föras över undersökningen. Av protokollet skall

ändamålet med undersökningen framgå liksom vad som har kommit fram

vid denna.

Adressaten och, om det är möjligt, avsändaren skall så snart som möjligt

underrättas om att försändelsen öppnats, om inte särskilda skäl talar emot

det.

14 § Chefen för en tullregion får besluta att en postförsändelse som

väntas till visst postkontor skall hållas kvar av postbefordringsföretaget

när den kommer till postkontoret, om

1. det finns anledning att anta att postförsändelsen innehåller narkotika

som kan tas i beslag enligt lagen (0000:0000) om straff för smuggling

m.m. och

2. kvarhållande är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Beslut om kvarhållande skall meddelas att gälla viss angiven, kortare

tidsrymd. Beslutet får verkställas omedelbart, men skall snarast prövas av

Tullverkets chef eller av verkets chefsjurist.

15 § Tullverket får anbringa lås, förseglingar och igenkänningsmärken på

transportmedel, containrar och andra varor som står under tull-

övervakning. Tullverket får också tillfälligt ta hand om registreringsbevis

och liknande handlingar, som avser ett sådant transportmedel, om det

behövs för att hindra transportmedlets avgång.

16 § Vid kontroll enligt 11 § skall den vars uppgifter skall kontrolleras

eller för vars räkning varan importeras eller exporteras, ge den som

verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan, transportmedlet eller

handresgodset. Han skall också lämna tillträde till de lokaler och andra

utrymmen som används för den transport, förvaring eller verksamhet

som kontrollen avser. På en tulltjänstemans begäran skall föraren av eller

befälhavaren på transportmedel som skall undersökas om möjligt själv

närvara vid undersökningen.

Tullverket får besluta att den som inte uppfyller skyldigheten enligt

artikel 69 i förordningen (EEG) nr 2913/92 att svara för den transport

och hantering som är nödvändig för undersökning och provtagning av

varor, skall ersätta staten dess kostnad för åtgärderna. Vad som sägs i 5

kap. 24 § om indrivning av tull skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får medge befrielse helt eller delvis från

ersättningsskyldigheten.

17 § Om det behövs för kontrollverksamheten eller för uppgiftsskyldig-

heten enligt 11 kap. 6 §, får regeringen föreskriva att den som deklarerar

en vara till ett tullförfarande eller anmäler en vara till annan godkänd

tullbehandling skall lämna uppgift om sitt organisations- nummer eller

personnummer.

18 § Förare av eller befälhavare på transportmedel skall under tid då han

har ansvar för varor som står under tullövervakning se till att ingen

skadar eller tar bort förseglingar eller annars olovligt öppnar vad som

tillslutits enligt 15 §. Detta gäller även i fråga om tullförseglingar som

enligt tullagstiftningen godkänts av Tullverket eller utländsk tullmyndig-

het samt i fråga om utländska tullförseglingar i övrigt som enligt

särskilda föreskrifter skall jämställas med Tullverkets förseglingar.

19 § Om det finns anledning att anta att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får Tullverket anlita särskild sakkunnig för

att få fram den upplysning som behövs. Om uppgiften visas vara oriktig,

är den som lämnat uppgiften skyldig att stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet finns dock inte, om den oriktiga uppgiften

avser varans tull- eller skattepliktiga värde och det slutligen fastställda

värdet inte överstiger det uppgivna med mer än tio procent.

Tullverket får anlita särskild sakkunnig även när en uppmaning att

lämna uppgift eller en handling rörande en vara inte har följts. Den som

rätteligen skulle ha lämnat uppgiften eller handlingen skall stå för

kostnaden, om verket inte beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som enligt första eller andra stycket någon

annan skall stå för, skall denne enligt beslut av verket ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 5 kap. 24 § om indrivning av tull skall gälla

även sådan ersättning.

20 § Den som på grund av nöd eller av annat tvingande skäl avviker från

vad som föreskrivs om tullövervakning i tullagstiftningen, skall snarast

anmäla detta för närmaste tullkontor eller tulltjänsteman.

Om ett transportmedel som står under tullövervakning eller medför

varor som står under tullövervakning förolyckas, skall den som innehar

någon handling som avser transportmedlet eller lasten snarast lämna

handlingen till närmaste tullkontor eller tulltjänsteman.

Regeringen får meddela föreskrifter om att anmälan enligt första

stycket får göras och handling enligt andra stycket lämnas till en annan

myndighet.

21 § Polismyndighet och Kustbevakningen skall medverka i kontroll-

verksamhet enligt denna lag. Vad som sägs i 2 § gäller även vid sådan

medverkan. Vidare gäller vad som sägs i 3, 7 11, 15 och 16 §§ om

Tullverket och tulltjänsteman också polismyndigheterna och Kust-

bevakningen samt polismän och Kustbevakningstjänstemän som

medverkar i Tullverkets kontrollverksamhet.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om medverkan som avses

i första stycket.

22 § Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till Tullverket,

om det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en för-

sändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen

(0000:0000) om straff för smuggling m.m. samt att på begäran av

Tullverket överlämna sådan försändelse. Befordringsföretaget är skyldigt

att även i övrigt medverka i kontrollverksamheten enligt denna lag i fråga

om varor som befordras med post, på järnväg eller med luftfartyg. Vid

sådan medverkan gäller inte 3, 7 11 och 16 §§.

Ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer är skyldigt att på

begäran av Tullverket överlämna en försändelse som hållits kvar enligt

14 § eller om vilken anmälan gjorts enligt första stycket.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om medverkan som avses

i första stycket.

23 § Transportföretag som befordrar resande från tredje land skall utan

kostnad för staten ställa de lokaler och anordningar till Tullverkets

förfogande som enligt vad verket bedömer behövs för undersökning och

tullklarering av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör,

kroppsvisitation och kroppsbesiktning av resande samt för tullpersonal

under uppehåll i tjänstgöringen.

24 § Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till

eller från Sverige skall på begäran av Tullverket skyndsamt lämna de

aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter som före-

taget har tillgång till. I fråga om passagerare gäller uppgiftsskyldigheten

endast uppgifter som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare

samt sättet för betalning och bokning.

Tullverket får begära uppgifter enligt första stycket endast om upp-

gifterna kan antas ha betydelse för Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet.

25 § Transportföretag får lämna uppgifter enligt 24 § på så sätt att de

görs läsbara för Tullverket genom terminalåtkomst.

Tullverket får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den

omfattning och under den tid som behövs för kontroll av aktuella

transporter. Tullverket får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller

lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt.

Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom

terminalåtkomst skall omedelbart förstöras, om de visar sig sakna bety-

delse för utredning och lagföring av brott.

26 § Tullverket får förelägga den som är eller kan antas vara

deklarations- eller uppgiftsskyldig enligt tullagstiftningen eller för vars

räkning en vara importerats eller exporterats, att lämna uppgift, visa upp

handling eller lämna över en kopia av handling som behövs för kontroll

av att deklarations- eller uppgiftsskyldigheten fullgjorts riktigt och

fullständigt.

27 § Den, som bedriver verksamhet av sådan art att uppgift av betydelse

för kontrollen av annan persons deklarations- eller uppgiftsskyldighet

kan hämtas ur handlingar som rör verksamheten, får föreläggas av

Tullverket att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över kopia av

handling rörande rättshandling mellan den som föreläggs och den andra

personen (kontrolluppgift).

28 § Om ett föreläggande enligt 26 eller 27 § avser uppgifter i räken-

skaper som förs med hjälp av automatisk databehandling, skall dessa

efter Tullverkets bestämmande tillhandahållas i utskrift eller på medium

för automatisk databehandling.

Revision

29 § Tullverket får för kontroll av att deklarations- eller uppgifts-

skyldighet enligt tullagstiftningen fullgjorts riktigt och fullständigt

besluta om revision hos den som är eller kan antas vara deklarations-

eller uppgiftsskyldig samt hos den som bedriver verksamhet av sådan art

att uppgift av betydelse för kontrollen av en annan persons deklarations-

eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar som rör verksamheten.

30 § Ett beslut om revision skall innehålla uppgift om ändamålet med

revisionen och om möjligheten att undanta handlingar och uppgifter

enligt 35 §.

Görs revisionen för granskning av någon annan än den som revideras,

får Tullverket, om det finns särskilda skäl, utesluta uppgift om vem eller

vilken rättshandling granskningen avser.

I ett beslut om revision skall Tullverket utse en eller flera tjänstemän

att verkställa revisionen (revisor).

Den reviderade skall underrättas om beslutet innan revisionen

verkställs. Om det är av betydelse för kontrollen att göra inventering eller

liknande fysisk kontroll, får dock underrättelse ske i samband med att

revisionen verkställs, om kontrollen annars kan mista sin betydelse.

31 § En revision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på

ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten.

Revisionen får verkställas hos den reviderade, om han medger det.

Revisionen skall ske hos den reviderade, om han begär det och

revisionen kan göras där utan betydande svårighet. Om revisionen inte

verkställs hos den reviderade, skall handlingarna på begäran överlämnas

till revisorn mot kvitto.

För det fall den reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i

10 kap. 4 § och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

32 § Vid revision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör

verksamheten granskas, om de inte skall undantas enligt 35 §. Med hand-

ling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan

läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

Vid revision får revisorn även ta prov på varor och granska varulager.

33 § Av artikel 14 i förordningen (EEG) nr 2913/92 framgår att den

reviderade skall tillhandahålla revisorn de handlingar och lämna de

upplysningar som behövs för revisionen samt i övrigt ge den hjälp som

behövs vid revisionen.

Den reviderade skall för sådan åtgärd som avses i 32 § om möjligt

ställa en ändamålsenlig arbetsplats till förfogande.

Revisorn skall på begäran ges tillfälle att själv använda ett tekniskt

hjälpmedel för att ta del av upptagning som kan uppfattas endast med

sådana hjälpmedel, om inte den reviderade i stället tillhandahåller en

kopia av upptagningen och denna utan svårighet kan granskas med ett

annat tillgängligt tekniskt hjälpmedel. Revisorn får kontrollera att kopian

stämmer överens med den upptagning som finns hos den reviderade.

Vid granskning av upptagning enligt tredje stycket får endast de

tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för att

tillgodose ändamålet med revisionen. Granskningen får, om den revide-

rade medger det, göras via telenätet.

34 § En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskaps-

material och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart

som möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den

reviderade.

Har den reviderade försatts i konkurs när handlingarna skall åter-

lämnas, skall Tullverket överlämna handlingarna till konkursförvaltaren.

Tullverket skall underrätta den reviderade om att handlingarna över-

lämnats till konkursförvaltaren.

Tullverket skall snarast lämna den reviderade meddelande om resul-

tatet av revisionen i de delar som rör honom.

35 § På den enskildes begäran skall följande handlingar undantas från

föreläggande eller revision:

1. handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § rättegångsbalken

samt

2. annan handling med ett betydande skyddsintresse, om handlingens

innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till någon

annans kännedom och skyddsintresset överväger dess betydelse för

kontrollen.

Bestämmelserna i första stycket tillämpas även i fråga om

föreläggande att lämna uppgifter.

36 § En skriftlig begäran om befrielse från föreläggande att lämna upp-

gift, visa upp handling eller lämna över en kopia av handling skall ges in

till länsrätten, tillsammans med föreläggandet och den begärda hand-

lingen eller uppgiften.

Begär den reviderade att en handling skall undantas från revision, skall

handlingen, om Tullverket anser att den bör granskas, omedelbart för-

seglas och överlämnas till länsrätten.

Länsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen eller uppgiften

skall undantas från kontrollen.

37 § I fråga om upptagning som avses i 32 § bestämmer länsrätten i

vilken form eller på vilket sätt den skall tillhandahållas i målet.

Länsrätten får i fråga om upptagning som avses i första stycket besluta

om sådana begränsningar i Tullverkets rätt att självt använda tekniska

hjälpmedel som behövs för att uppgift, som skall undantas från gransk-

ning, inte skall bli tillgänglig för verket.

38 § Om den enskilde begär det, skall länsrätten pröva om beslut kan

fattas utan att rätten granskar handlingen.

Anser den enskilde att en handling eller uppgift inte omfattas av

kontrollen, handläggs frågan om undantagande på det sätt som anges i 36

och 37 §§ samt i första stycket.

39 § Om en handling eller del av handling undantagits från kontroll, får

dess innehåll inte återges eller åberopas vid redogörelse för granskning

eller annars inför myndighet. Detta gäller även om en handling, utan

beslut av länsrätten, återlämnats efter det att den begärts undantagen.

Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart, om inte annat anges i beslutet.

7 kap. Tullkontroll beträffande intrång i viss immateriell äganderätt

1 § Bestämmelser om tullkontroll beträffande intrång i viss immateriell

äganderätt finns i rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december

1994 om fastställande av vissa åtgärder avseende införsel till gemen-

skapen samt export och återexport från gemenskapen av varor som gör

intrång i viss immateriell äganderätt samt i kommissionens förordning

(EG) nr 1367/95 av den 16 juni 1995 om tillämpnings- föreskrifter till

rådets förordning (EG) nr 3295/94 om vissa åtgärder avseende införsel

till gemenskapen samt export och återexport från gemenskapen av varor

som gör intrång i viss immateriell äganderätt .

2 § Tullverket utser den enhet inom verket som är behörig att ta emot och

behandla ansökningar enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94.

Enheten skall, om det behövs, samråda med andra myndigheter.

3 § Varor vars frigörande har skjutits upp eller som hålls kvar av Tull-

verket skall förvaras på betryggande sätt. Förvaringen skall ske på

sökandens bekostnad. När det finns ett lagakraftvunnet beslut om för-

störing av eller annan åtgärd med varorna, har sökanden rätt till

ersättning för dessa kostnader från den eller dem som beslutet gått emot.

Kan kravet riktas mot fler än en person, har dessa ett solidariskt ansvar.

4 § I artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 finns bestämmelser om

att en tullmyndighet som har skjutit upp frigörandet av eller hållit kvar

varor skall till rättighetsinnehavaren lämna ut namn- och adressuppgifter,

om rättighetsinnehavaren begär det. Har varorna befunnits vara sådana

varor som avses i artikel 1.2a i förordningen (EG) nr 3295/94, gäller en

vidare uppgiftsskyldighet enligt artikel 8.3 i samma förordning.

5 § Rättighetsinnehavaren ansvarar för skada på varuprov som upp-

kommer vid sådan inspektion av varor som rättighetsinnehavaren får

göra enligt artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94.

6 § Fråga om ett rättighetsintrång har skett och hur det skall förfaras med

varorna i sådant fall prövas av domstol enligt 41 § varumärkeslagen

(1960:644), 7 kap. 55 57 §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk, 9 kap. 59 § patentlagen (1967:837) samt

37 § mönsterskyddslagen (1970:485).

Domstolen får meddela interimistiskt beslut om att uppskjuten fri-

görelse eller kvarhållande av varor skall upphöra.

Tullverket skall verkställa lagakraftvunna beslut från domstolen om

frigörande, ändring eller förstöring av varor vars frigörande uppskjutits

eller som kvarhålls av Tullverket.

7 § Om domstolens beslut enligt 6 § innebär att varorna skall ändras,

skall ändringen bekostas av den som har rätten till varorna.

Svaranden ansvarar för Tullverkets kostnader för förstöring av varor.

Om ersättning inte kan utsökas hos svaranden, ansvarar sökanden emot

staten för kostnaderna.

8 § Regeringen får meddela föreskrifter om

1. att avgift skall tas ut enligt artikel 3.4 i förordningen (EG) nr

3295/94,

2. de tidsperioder som avses i artikel 3.5 i förordningen (EG) nr

3295/94,

3. förlängning av tidsfrist enligt artikel 7.1 andra stycket i förordningen

(EG) nr 3295/94,

4. förvaring av varor enligt 3 §,

5. ställande av säkerhet för kostnad för förvaring enligt 3 § och för

värde av varuprov som lämnas ut till rättighetsinnehavare för inspektion

enligt artikel 6.1 i förordningen (EG) nr 3295/94 samt

6. verkställighet av beslut enligt 6 § tredje stycket.

8 kap. Tulltillägg och förseningsavgift

1 § Vid tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel gäller det som

sägs om gäldenär även den som är skyldig att betala skatt enligt 5 kap.

11 §.

Tulltillägg

2 § Har den som är gäldenär och som är skyldig att lämna skriftlig eller

med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration i en deklaration

eller ett annat dokument, som under förfarandet lämnats till ledning för

fastställande av tull, lämnat en uppgift som befinns vara oriktig, skall han

påföras en särskild avgift (tulltillägg). Tulltillägget är tjugo procent av

den tull som inte skulle ha påförts, om den oriktiga uppgiften godtagits.

Detsamma gäller, om gäldenären skriftligen har lämnat en sådan uppgift i

ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett

överklagat ärende som avser fastställande av tull.

Avgiftsberäkning enligt första stycket sker efter tio procent dels när den

oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av

kontrollmaterial som bifogats deklarationen, dels när det gäller mer-

värdesskatt som får dras av vid redovisning av skatt enligt mer-

värdesskattelagen (1994:200).

Om avvikelse från deklaration har skett vid skönstulltaxering, skall

gäldenären påföras tulltillägg. Tulltillägget är tjugo procent av den tull

som vid taxeringen påförs gäldenären utöver vad som annars skulle ha

påförts honom. Till den del taxeringen innefattar rättelse av en oriktig

uppgift från gäldenären påförs dock tulltillägg enligt första stycket.

3 § Tulltillägg skall påföras om tull skall tas ut på grund av

1. olaglig införsel,

2. olagligt undandragande av varor från tullövervakning eller

3. förfogande i övrigt över en icke-gemenskapsvara, i strid mot

föreskriven inskränkning i förfoganderätten.

Första stycket gäller endast om gäldenären rätteligen skulle ha lämnat

en skriftlig eller med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration till

ledning för fastställande av tull.

4 § Tulltillägget enligt 3 § är tjugo procent av den tull som påförs. Även

den som förfogat över en förtullad vara i strid mot föreskriven förut-

sättning för befrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tull skall

påföras tulltillägg. Tulltillägget är då tjugo procent av den tullförmån

som gäldenären går miste om.

5 § Vid tillämpning av 2 § ansvarar gäldenären för handlingar och under-

låtenhet av hans ombud. Tulldeklaration eller annat dokument som

lämnas för en gäldenär som är juridisk person skall anses ha lämnats av

gäldenären, om det inte var uppenbart att uppgiftslämnaren saknade

behörighet att företräda gäldenären.

6 § Tulltillägg påförs inte i samband med rättelse av en felräkning eller

felskrivning, som uppenbart framgår av tulldeklaration eller annat

dokument som lämnats till ledning för tulltaxeringen.

Tulltillägg påförs inte heller i den mån avvikelsen avser bedömning av

ett yrkande, såsom fråga om yrkad förmånsbehandling, anspråk på

tullbefrielse eller tullnedsättning eller fråga om skäligheten av en

uppskattning eller värdering, och avvikelsen inte gäller uppgift i sak.

Om en gäldenär frivilligt har rättat en oriktig uppgift eller anmält för-

hållande som avses i 3 §, påförs inte tulltillägg.

7 § Tulltillägg under femtio kronor påförs inte.

Tulltillägg tillfaller staten.

8 § Om betalningsskyldighet för tull inte längre kan åläggas, får Tull-

verket inte påföra tulltillägg på beloppet.

Förseningsavgift

9 § Om den som deklarerat en vara för övergång till fri omsättning med

tillämpning av förenklat deklarationsförfarande eller lokalt klarerings-

förfarande inte har kommit in med kompletterande tulldeklaration vid

den tidpunkt då denna senast skulle ha lämnats, påförs han en särskild

avgift (förseningsavgift).

Förseningsavgiften är 400 kronor. Om den som anmodats att lämna

deklaration inte fullgjort sin skyldighet inom den bestämda tiden, är

avgiften dock 800 kronor.

Gemensamma bestämmelser för tulltillägg och förseningsavgift

10 § Den som påförts tulltillägg eller förseningsavgift skall helt eller

delvis befrias från avgiften

1. om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant sam-

band med hans ålder, hans bristande erfarenhet, hans eller hans ombuds

sjukdom eller liknande förhållande att den framstår som ursäktlig,

2. om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med

hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild

omständighet, eller

3. om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller

avgiften.

Gäldenären får befrias helt från tulltillägget när det belopp som kunde

ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt.

Deklaranten får helt eller delvis befrias från förseningsavgift även när

underlåtenheten är obetydlig.

11 § Tulltillägg eller förseningsavgift får inte påföras sedan gäldenären

respektive deklaranten har avlidit.

12 § Om en icke-gemenskapsvara eller dess värde förverkas, skall tull-

tillägg inte tas ut till den del varan eller dess värde förverkats. Ett tidigare

meddelat beslut om sådan pålaga skall upphävas eller ändras sedan dom

eller beslut som innefattar förverkande har vunnit laga kraft.

13 § Frågor om tulltillägg och förseningsavgift prövas av Tullverket.

Allmän förvaltningsdomstol prövar dock, på talan av det allmänna

ombud som avses i 9 kap. 1 §, frågor om tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan talan får föras, om den oriktiga uppgiften

inte har godtagits efter prövning i sak eller inte har prövats i målet. Talan

skall väckas inom ett år från utgången av den månad då domen eller det

slutliga beslutet i målet har vunnit laga kraft.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift,

skall gäldenären respektive deklaranten om möjligt ges tillfälle att yttra

sig.

Underrättelse om att Tullverket överväger att påföra tulltillägg eller

förseningsavgift får ske genom överföring av elektroniskt dokument.

14 § Bestämmelserna om befrielse från tulltillägg och förseningsavgift

skall beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det

föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller

förseningsavgift.

Om tull sätts ned, skall också beslutet om tulltillägg ändras på det sätt

som nedsättningen kan föranleda.

15 § Bestämmelserna i 5 kap. 7 § andra stycket samt 8, 9, 16, 23 och

24 §§ tillämpas även i fråga om tulltillägg och förseningsavgift.

9 kap. Överklagande

1 § Hos Tullverket skall det finnas ett allmänt ombud. Det allmänna

ombudet får överklaga Tullverkets beslut i sådana ärenden som avses i 3

och 6 §§.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utser det

allmänna ombudet och ersättare för denne.

2 § Ett beslut av Tullverket enligt tullagstiftningen eller artikel 3 i

förordningen (EG) nr 3295/94 får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

Tullverkets beslut om revision enligt 6 kap. 29 § får inte överklagas.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Detsamma gäller vid överklagande i mål som avses i 8 kap. 13 §.

Föreskrifter om överklagande av Tullverkets beslut om föreskrifter

med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen.

3 § Om ett överklagande enligt 2 § gäller beslut vid tulltaxering i en fråga

som kan ha betydelse för fastställelse av tull eller beslut om fastställelse

av annan skatt än tull enligt 5 kap. 11 § andra stycket, skall över-

klagandet ha kommit in till Tullverket inom tre år från den dag då

tullskulden eller den anmälningsskyldighet som avses i 3 kap. 3 §

uppkom. Om beslutet har meddelats senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av beslutet.

Om beslut som avses i första stycket har omprövats, får även

omprövningsbeslutet överklagas inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats senare än två och ett halvt år efter den

dag då tullskulden eller anmälningsskyldigheten uppkom, får

överklagandet dock, om tiden för överklagande därigenom blir längre,

komma in inom två månader från den dag då gäldenären eller den

anmälningsskyldige fick del av omprövningsbeslutet.

En gäldenär eller anmälningsskyldig får överklaga ett beslut som avses

i första och andra styckena även om det inte gått honom emot.

4 § Om överklagandet inte avvisas såsom för sent inkommet, skall Tull-

verket snarast ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om beslutet vid omprövningen ändras så

som klaganden begär.

Om beslutet ändras på annat sätt än vad som begärts, skall över-

klagandet anses omfatta det nya beslutet. Finns skäl för det, får

klaganden lämnas tillfälle att återkalla överklagandet.

5 § Ett överklagande som inte avvisas såsom för sent inkommet eller

förfaller enligt 4 § skall tillsammans med handlingarna i ärendet

överlämnas till den domstol som skall pröva överklagandet. Om det finns

särskilda skäl, får överklagandet överlämnas utan föregående

omprövning.

6 § Bestämmelserna i 3 5 §§ gäller också överklagande av beslut om

ränta, tulltillägg och förseningsavgift.

En gäldenärs eller anmälningsskyldigs yrkande i fråga om tulltillägg

skall, oavsett tidsfristerna i 3 §, prövas om beslutet om den tull som

tulltillägget avser inte har vunnit laga kraft. Detsamma gäller om

Tullverket eller det allmänna ombudet framställt ett sådant yrkande till

förmån för gäldenären eller den anmälningsskyldige. Om yrkandet

framställs först i domstol, kan domstolen besluta att det skall tas upp och

vidare handläggas av Tullverket.

Vad som sägs i andra stycket gäller även en deklarants yrkande i fråga

om förseningsavgift.

7 § Om en part har överklagat Tullverkets beslut i ett sådant ärende som

avses i 3 och 6 §§, får också motparten överklaga beslutet, även om den

för motparten föreskrivna tiden för överklagande har gått ut. Motpartens

skrivelse skall ha kommit in till Tullverket inom två månader från den

dag då motparten fick del av den först ingivna skrivelsen med

överklagande eller, om motparten inte fått del av den före utgången av

den tid inom vilken den senast skulle ha kommit in, från utgången av

denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

8 § I artiklarna 7 och 244 i förordningen (EEG) nr 2913/92 finns

bestämmelser om verkställighet av beslut som överklagas. Dessa

bestämmelser gäller även beslut om skönstulltaxering, tulltillägg och

förseningsavgift samt beslut om annan skatt än tull som skall betalas till

Tullverket. Också andra beslut av Tullverket som meddelats enligt

tullagstiftningen och som inte innebär att ärendet avgörs slutligt skall

gälla omedelbart.

9 § Om det allmänna ombudet har överklagat ett tulltaxeringsbeslut, skall

därav föranledd talan om tulltillägg eller förseningsavgift föras samtidigt.

10 § Det allmänna ombudet får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten i frågor som avses i 3 och 6 §§ även om ombudet inte

tidigare har fört det allmännas talan i målet.

11 § Om enskild överklagar länsrättens eller kammarrättens beslut i

frågor som avses i 3 och 6 §§, skall överklagandet ha kommit in inom två

månader från den dag då han fick del av beslutet.

Om länsrättens beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ överklagas av

Tullverket eller det allmänna ombudet, skall överklagandet ha kommit in

inom två månader från den dag då beslutet meddelades. Detsamma gäller

det allmänna ombudets överklagande av kammarrättens beslut i frågor

som avses i 3 och 6 §§.

12 § Om någon har överklagat ett beslut av länsrätt eller kammarrätt i

frågor som avses i 3 och 6 §§, får även någon annan som haft rätt att

överklaga beslutet ge in ett överklagande, även om den för honom

gällande tiden för överklagande gått ut. Ett sådant överklagande skall ges

in inom en månad från utgången av den tid inom vilken det första

överklagandet skulle ha gjorts.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

13 § Om en enskild överklagar ett beslut, förs det allmännas talan i läns-

rätten och kammarrätten av Tullverket. Överklagar det allmänna om-

budet, skall det allmännas talan föras av ombudet.

I mål som gäller beslut i frågor som avses i 3 och 6 §§ förs det

allmännas talan i Regeringsrätten av det allmänna ombudet.

14 § Det allmänna ombudet får ta över uppgiften att i allmän för-

valtningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en viss

grupp av ärenden som gäller frågor som avses i 3 och 6 §§.

Det allmänna ombudet får uppdra åt en annan tjänsteman vid Tull-

verket att företräda det allmänna i allmän förvaltningsdomstol.

15 § Det allmänna ombudet får inom den för ombudet gällande tiden för

överklagande föra talan i frågor som avses i 3 och 6 §§ till förmån för en

enskild part. Ombudet har då samma behörighet som den enskilde.

16 § I mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får talan inte ändras i

annat fall än som anges i 17 och 18 §§.

Att klaganden inskränker sin talan eller åberopar en ny omständighet

utan att frågan som är föremål för prövning ändras, anses inte vara

ändring av talan.

17 § I ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ får klaganden

framställa ett nytt yrkande om inte en ny fråga därigenom förs in i målet.

I mål i länsrätten får klaganden dessutom, inom den tid som gäller för

överklagande, föra in en ny fråga som har samband med den fråga som

skall prövas, om länsrätten finner att frågan utan olägenhet kan prövas i

målet.

18 § I ett mål om tulltaxering får klaganden föra in en fråga om tulltillägg

som har föranletts av den taxeringsfråga som är föremål för prövning, om

domstolen finner att tulltilläggsfrågan utan olägenhet kan prövas i målet.

19 § Om domstolen i ett fall som avses i 17 § andra stycket och 18 § inte

tar upp den nya frågan till prövning, får rätten överlämna den till Tull-

verket för prövning.

20 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ finns flera

frågor, får särskilt beslut meddelas i någon av dem trots att hand-

läggningen i övrigt inte har avslutats.

21 § Om det i ett mål som gäller beslut som avses i 3 och 6 §§ är lämpligt

med hänsyn till utredningen, får särskilt beslut ges över en av flera

omständigheter som var för sig har omedelbar betydelse för utgången i

målet eller över hur en viss uppkommen fråga, som främst rör

rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörandet av saken.

När särskilt beslut meddelas bestämmer rätten med hänsyn till

omständigheterna om beslutet skall överklagas särskilt eller endast i

samband med överklagande av rättens slutliga avgörande i målet. Om

rätten bestämmer att beslutet skall överklagas särskilt, får den förordna

att målet i övrigt skall vila till dess att det särskilda beslutet har vunnit

laga kraft.

22 § Vid handläggningen i länsrätt och kammarrätt av mål om särskild

avgift skall muntlig förhandling hållas, om den enskilda parten begär det.

Muntlig förhandling behöver dock inte hållas, om det inte finns

anledning att anta att avgift kommer att tas ut.

10 kap. Ansvarsbestämmelser

1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift i

tullagstiftningen döms för tullförseelse till böter. Detsamma gäller den

som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i artikel 2 i

förordningen (EG) nr 3295/94 eller mot beslut som Tullverket meddelat

med stöd av tullagstiftningen

1. om skyldighet att föra anteckningar och lämna uppgifter om varor

som förvaras i tillfälligt lager, tullager, frizon eller frilager eller som är

föremål för förenklat förfarande vid tillämpning av ett tullförfarande,

2. om skyldighet i övrigt att lämna uppgift eller handling till Tullverket

eller

3. om användningen eller förbrukningen av en icke-gemenskapsvara.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

2 § Ansvar för tullförseelse inträder inte, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken eller lagen (0000:0000) om straff för smuggling

m.m.

3 § Allmänt åtal för tullförseelse får väckas endast efter medgivande av

Tullverket.

4 § När Tullverket med stöd av tullagstiftningen förelägger någon att

vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet, kan Tullverket förelägga vite.

Tullverket kan även förelägga vite, om någon inte har lämnat uppgift

eller handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller inte har fullgjort

skyldighet som föreskrivs i 6 kap. 16, 17, 24, 31 och 33 §§.

Finns det anledning att anta att den som skall föreläggas, eller, om

denne är en juridisk person, ställföreträdaren har begått brott, får han inte

föreläggas vid vite att medverka i utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som brottsmisstanken avser.

Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller

högre än femtusen kronor.

11 kap. Särskilda bestämmelser

1 § Uppgifter som någon lämnat om en vara enligt föreskrifter i

förordningen (EEG) nr 2454/93 eller föreskrifter beträffande uppgifter

som skall lämnas i tulldeklaration eller anmälan till någon annan

godkänd tullbehandling som avses i 4 kap. 2 §, får användas även för

statistiska ändamål.

Regeringen får meddela föreskrifter om att den som för transportmedel

från eller till tredje land skall lämna särskilda uppgifter till Tullverket för

transportstatistiska ändamål.

2 § Belopp som enligt tullagstiftningen skall betalas till eller utbetalas

från Tullverket skall avrundas till närmaste lägre hela krontal.

3 § På tullplats sker tullförrättning utan kostnad för allmänheten inom de

områden och på de tider som regeringen föreskriver. Regeringen får

föreskriva att tullförrättning även i andra fall skall ske utan kostnad för

allmänheten.

4 § Den som föranleder tullförrättning som inte är avgiftsfri skall betala

avgift för förrättningen (förrättningsavgift) enligt taxa som regeringen

föreskriver.

Bestämmelsen i 5 kap. 23 § tillämpas även i fråga om förrättnings-

avgift.

5 § Regeringen får föreskriva att avgifter skall betalas för tillstånd till

betalningsanstånd och utfärdande av tullräkning.

Bestämmelsen i 5 kap. 23 § tillämpas även i fråga om avgifter enligt

första stycket.

6 § Tullverket skall på begäran tillhandahålla Sveriges riksbank, Riks-

skatteverket, Läkemedelsverket, Statens livsmedelsverk, Statens jord-

bruksverk, Kommerskollegium, skattemyndighet, Statistiska central-

byrån, Kemikalieinspektionen och Fiskeriverket uppgifter som före-

kommer hos Tullverket och som rör import eller export av varor.

Tullverket skall vidare på begäran tillhandahålla Säkerhetspolisen

uppgifter som förekommer hos Tullverket och som rör export av varor.

I tullregisterlagen (1990:137) finns bestämmelser om utlämnande till

vissa myndigheter av uppgifter ur tullregistret på medium för automatisk

databehandling.

7 § Tulltjänsteman och kustbevakningstjänsteman som får kännedom om

ett brott enligt författning, vars efterlevnad Tullverket har att övervaka,

skall lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske.

Tjänstemannen får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till

omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart

att brottet inte skulle föranleda någon annan påföljd än böter.

12 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen får bemyndiga Tullverket att meddela föreskrifter i de

ämnen som anges i 1 kap. 6 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 1, 3, 6 och 10 §§, 4 kap.

2 4, 8, 9, 12 14, 16, 18 och 20 §§, 5 kap. 8 10, 13 och 23 §§, 6 kap. 6,

17, 21 och 22 §§, 7 kap. 8 § 2 6 samt 11 kap. 1 och 3 5 §§.

Övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Vid lagens ikraftträdande

upphör tullagen (1994:1550) samt lagen (1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. att gälla. De upphävda lagarna skall dock

fortfarande tillämpas i fråga om

1. varor som har eller borde ha deklarerats för övergång till fri

omsättning före ikraftträdandet och

2. ansökningar enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 3295/94 som

inkommit till Tullverket före ikraftträdandet.

14.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam

Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1972:266) om skatt på annonser

och reklam skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

Införs till landet från tredje land

annonsblad som har utgivits i

sådant land skall reklamskatt be-

talas till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (1994:1550) och 9 kap.

4 § lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisreglerings- avgifter.

Införs till landet från tredje land

annonsblad som har utgivits i

sådant land skall reklamskatt be-

talas till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (0000:0000) och 9 kap.

4 § lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisreglerings- avgifter.

Reklamskatt vid införsel utgår med 11 procent av beskattningsvärdet.

Som beskattningsvärde anses varans värde beräknat enligt artikel 29 i

rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om

inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:980) om transport,

förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m.

dels att 1-3 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas en ny paragraf, 4 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Bestämmelserna i 2 och 3 §§

gäller, om inte annat föreskrivits,

för vara som enligt särskild författ-

ning inte får föras in i landet och

vara för vilken särskilt föreskrivet

införselvillkor inte är uppfyllt.

Lagen gäller inte för införsel-

restriktion som följer av gemen-

skapsrätten eller för införsel av

gemenskapsvaror från annan med-

lemsstat i den Europeiska unionen.

Bestämmelserna i denna lag

gäller, om inte annat föreskrivits,

för införsel av en vara som enligt

särskild författning inte får föras in

i landet eller för vilken särskilt

föreskrivet införselvillkor inte är

uppfyllt.

2 §

En vara får utan hinder av

förbud eller villkor som avses i 1 §

1. transiteras genom det svenska

tullområdet eller mellan orter

inom detta enligt de föreskrifter

och villkor som gäller för

tullförfarandet extern transitering,

2. förvaras på tillfälligt lager

eller tullager eller i frizon eller

frilager,

3. förstöras under kontroll av

Tullverket eller annan som denna

godkänner,

4. återutföras.

En vara som förs in i landet från

tredje land får utan hinder av

förbud eller villkor som avses i 1 §

1. transporteras och uppvisas

för Tullverket i enlighet med

bestämmelserna i artiklarna 37-42

i rådets förordning (EEG) nr

2913/92 av den 12 oktober 1992

om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen,

2. transiteras genom det svenska

tullområdet eller mellan orter

inom detta område enligt de

föreskrifter och villkor som gäller

för tullförfarandet transitering,

3. förvaras på tillfälligt lager

eller tullager eller i frizon eller

frilager,

4. förstöras genom Tullverkets

försorg, eller

5. återutföras.

Vad som sägs i första stycket

gäller även för en vara som förs in

i landet från en annan

medlemsstat i Europeiska unionen

under ett tullförfarande.

3 §

Vid försäljning av vara genom

Tullverkets försorg skall, om

varan ej återutföres, föreskrivna

införsel villkor iakttagas. Kan

försäljning icke ske, bestämmer

tillsyns- myndigheten, hur det skall

förfaras med varan.

En vara som i annat fall än det

som nämns i 2 § andra stycket förs

in i landet från en annan medlems-

stat i Europeiska unionen får utan

hinder av förbud eller villkor som

avses i 1 §

1. föras direkt till närmaste

bemannade tullkontor och där

anmälas,

2. omhändertas av Tullverket,

förstöras eller återutföras i

enlighet med bestämmelserna i 17,

17 a och 17 d §§ lagen (1996:701)

om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land

inom Europeiska unionen, eller

3. bli föremål för åtgärder enligt

förordningen (1994:1830) om

införsel av levande djur m.m.

4 §

Om en vara som är föremål för

införselvillkor som avses i 1 § en-

ligt bestämmelse i annan författ-

ning skall försäljas genom Tull-

verkets försorg, skall införsel-

villkoret vara uppfyllt. Kan för-

säljning inte ske, bestämmer

tillsynsmyndigheten hur det skall

förfaras med varan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

Härigenom föreskrivs att 3 och 20 §§ lagen (1978:880) om betalnings-

säkring för skatter, tullar och avgifterskall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Fråga om betalningssäkring

prövas av länsrätt. Det allmännas

talan i mål enligt denna lag förs av

skattemyndigheten.

Fråga om betalningssäkring

prövas av länsrätt. Det allmännas

talan i mål enligt denna lag förs,

om inte annat följer av andra

stycket, av skattemyndigheten.

I mål om betalningssäkring för

tull eller annan skatt som skall tas

ut för varor vid import eller

tulltillägg enligt tullagen

(0000:0000) eller transporttillägg

enligt lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoho1varor, tobaks-

varor och mineraloljeprodukter

förs det allmännas talan av

Tullverket. Bestämmelserna i

9 kap. 14 och 15 §§ tullagen gäller

då också i mål om betal-

ningssäkring.

Vad som i 10, 17 och 18 §§

föreskrivs om skattemyndigheten

gäller i sådana mål som avses i

andra stycket Tullverket.

20 §

Mål om betalningssäkring prö-

vas av den länsrätt inom vars dom-

krets beslut om skatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:483) skall

fattas då framställningen om betal-

ningssäkring görs.

Mål om betalningssäkring som

avses i 3 § första stycket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets

beslut om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen om betalnings-

säkring görs.

Om beslut om skatten skall meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i 2 kap. 1 § tredje stycket sista meningen

eller 2 § femte stycket sista meningen skattebetalningslagen, skall mål

om betalningssäkring prövas av den länsrätt inom vars domkrets

verkställigheten kan äga rum.

Behörig att föra det allmännas

talan är skattemyndigheten i den

region där behörig länsrätt finns.

Vad som föreskrivs i 6 kap. 15 och

16 §§ taxeringslagen (1990:324)

gäller i tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

Mål om betalningssäkring som

avses i 3 § andra stycket prövas av

den länsrätt inom vars domkrets

taxeringsbeslut eller beslut om

tulltillägg enligt tullagen

(0000:0000) eller beslut om

transporttillägg enligt lagen

(1998:506) om punktskattekontroll

av transporter m.m. av alkoho1-

varor, tobaksvaror och mineral-

oljeprodukter skall fattas då

framställningen om betalnings-

säkring görs.

Behörig skattemyndighet att föra

det allmännas talan är skattemyn-

digheten i den region där behörig

länsrätt finns. Vad som föreskrivs

i 6 kap. 15 och 16 §§

taxeringslagen (1990:324) gäller i

tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser skall

dock gälla beträffande framställningar som gjorts före ikraftträdandet.

14.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:1088) om

gränsövervakningen i krig m.m.

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1979:1088) om gränsöver-

vakningen i krig m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

För ändamål som avses med den samordnade gränsövervakningen får

den som tillhör gränsövervakningspersonalen (gränsövervakningsman)

1. anmoda resande eller annan person att visa pass eller annan

legitimationshandling samt att i övrigt lämna de upplysningar och förete

de handlingar som bedöms nödvändiga för övervakningsverksamheten,

2. kontrollera varutrafik samt

undersöka transportmedel och

lagerlokal eller annat utrymme

som nyttjas i samband med

varutrafiken med samma befogen-

heter som vid tullkontroll till-

kommer tulltjänsteman enligt tull-

lagen (1987:1065) och med stöd

därav meddelade bestämmelser.

2. kontrollera varutrafik samt

undersöka transportmedel och

lagerlokal eller annat utrymme

som nyttjas i samband med

varutrafiken med samma befogen-

heter som vid tullkontroll till-

kommer tulltjänsteman enligt

tullagen (0000:0000) och med stöd

därav meddelade bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.14 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen (1980:100)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

1 §

Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller ekono-

miska förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets verk-

samhet som avser förande av eller uttag ur register som avses i

skatteregisterlagen (1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register

och hos kommun eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende

om förhandsbesked i skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket

får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde lider skada eller men. För uppgift i mål hos domstol gäller

sekretessen endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Detsamma gäller uppgift som med anledning av

överklagande hos domstol registreras hos annan myndighet enligt 15 kap.

2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift i mål hos domstol erhållits från

annan myndighet och är den sekretessbelagd där, gäller dock denna

sekretess hos domstolen, om uppgiften saknar betydelse i målet.

Med skatt avses i detta kapitel skatt på inkomst och, med undantag för

arvsskatt och gåvoskatt, annan direkt skatt samt omsättningsskatt, tull

och annan indirekt skatt. Med skatt jämställs arbetsgivaravgift, pris-

regleringsavgift och liknande avgift, avgift enligt lagen (1999:291) om

avgift till registrerat trossamfund samt skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser bestämmande av skatt jämställs verksamhet

som avser bestämmande av pensionsgrundande inkomst.

Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande

inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs,

såvida inte beslutet meddelas i ärende om

1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomstkatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i

fåmansföretag,

3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om för-

farande vid beskattning, om

skatteregister eller i lagen

(1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. Vidare

får utan hinder av sekretessen

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den

reviderades konkurs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i lag om

förfarande vid beskattning eller

om skatteregister eller enligt vad

som anges i 7 kap. 4 § tullagen

(0000:0000). Vidare får utan

hinder av sekretessen uppgift i en

revisionspromemoria lämnas till

en förvaltare i den reviderades

konkurs.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

För uppgift om avgift enligt lagen om avgift till registrerat trossamfund

gäller dock sekretessen i högst sjuttio år.

2 §

Sekretess gäller i

1. särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om skatt, tull

eller avgift samt annan verksamhet som avser tullkontroll och som inte

faller under 1 §,

2. ärende om kompensation för eller återbetalning av skatt,

3. ärende om anstånd med erläggande av skatt

för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden.

I fråga om sekretess enligt denna paragraf tillämpas 1 § första stycket

tredje sjätte meningarna.

Sekretessen gäller inte beslut i ärende som avses i första stycket 2

och 3.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den revi-

derades konkurs. Vidare får utan

hinder av sekretessen uppgift läm-

nas till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen (1994:1552) om

tullkontroll av varumärkesintrång

m.m.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den revi-

derades konkurs. Vidare får utan

hinder av sekretessen uppgift läm-

nas till enskild enligt vad som

anges i 7 kap. 4 § tullagen

(0000:0000).

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.15 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

(1981:774)

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 a § utsökningsbalken (1981:774)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

10 a §

När ett utmätt fartyg eller luft-

fartyg står under tullkontroll, får

kronofogdemyndigheten begära

hjälp av Tullverket för att hindra

att fartyget eller luftfartyget avgår.

För att hindra fartyget eller luft-

fartyget att avgå har Tullverket

samma befogenheter som myndig-

heten har enligt tullagen

(1987:1065). Detsamma gäller när

gods i fartyget eller luftfartyget

har utmätts.

När ett utmätt fartyg eller

luftfartyg står under tullkontroll,

får kronofogdemyndigheten

begära hjälp av Tullverket för att

hindra att fartyget eller luftfartyget

avgår. För att hindra fartyget eller

luftfartyget att avgå har Tullverket

samma befogenheter som myndig-

heten har enligt tullagen

(0000:0000). Detsamma gäller när

gods i fartyget eller luftfartyget

har utmätts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1985:146) om avräkning vid åter-

betalning av skatter och avgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Avräkning enligt denna lag skall göras från belopp som återbetalas

eller annars utbetalas på grund av bestämmelse i

1. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller

författning som anges i 1 kap. 1 § första stycket samma lag, i de fall då

utbetalningen ankommer på Skattemyndigheten i Gävle,

2. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

3. 10 kap. 1-4 §§ mervärdesskattelagen (1994:200),

4. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m.,

4. lagen (1994:1551) om tull-

frihet m.m.,

5. skattebetalningslagen (1997:483), eller

6. lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter samt

7. tullagen (0000:0000).

Vad som sagts i första stycket 1 gäller inte utbetalning enligt 9 kap. 1 §

lagen (1994:1776) om skatt på energi och 13 § lagen (1978:69) om för-

säljningsskatt på motorfordon.

Avräkning skall också göras vid återbetalning av belopp som tagits ut

som förrättningskostnad vid indrivning av en sådan fordran som avses i

2 § första meningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Den äldre bestämmelsen

skall dock tillämpas i fråga om belopp som återbetalas eller annars

utbetalas på grund av en bestämmelse i tullagen (1994:1550).

14.17 Förslag till lag om ändring i strålskyddslagen

(1988:220)

Härigenom föreskrivs att 25 § strålskyddslagen (1988:220) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

Den som inte har tillstånd när

det krävs enligt 20 eller 21 § får

endast efter medgivande av rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer ta hand om

ett oförtullat radioaktivt ämne eller

en oförtullad teknisk anordning på

det sätt som avses i 8 § första

stycket tullagen (1987:1065). I

övrigt gäller lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring

av införselreglerade varor, m.m.

Den som inte har tillstånd när

det krävs enligt 20 eller 21 § får

endast efter medgivande av rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer ta hand om

ett oförtullat radioaktivt ämne eller

en oförtullad teknisk anordning på

det sätt som avses i 4 kap. 3 §

tullagen (0000:0000). I övrigt

gäller lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring

av införselreglerade varor, m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.18 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullregisterlagen (1990:137)

dels att 9 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

För de ändamål som anges i 2 § får Tullverket föra ett tullregister med

hjälp av automatisk databehandling.

Bestämmelserna i denna lag gäller inte de register som Tullverket för

med stöd av lagen (1997:1058) om register i Tullverkets brotts-

bekämpande verksamhet och inte heller register som regleras i annan lag

eller förordning.

Bestämmelser om förfarandet

vid import och export finns i rå-

dets förordning (EEG) nr 2913/92

av den 12 oktober 1992 om in-

rättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i

kommissionens förordning (EEG)

nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i tullagen

(1994:1550).

Bestämmelser om förfarandet

vid import och export finns i rå-

dets förordning (EEG) nr 2913/92

av den 12 oktober 1992 om in-

rättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i

kommissionens förordning (EEG)

nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om

tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om

inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i tullagen

(0000:0000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Om det med stöd av denna lag har föreskrivits begränsningar eller

förbud mot att föra tillgångar in i eller ut ur landet, får Tullverket

kontrollera att föreskrifterna följs.

För kontrollen gäller

1. tullagen (1987:1065) i till-

lämpliga delar, varvid det som

sägs om varor skall avse tillgångar

som omfattas av valutaregleringen,

samt

2. bestämmelserna om för-

undersökning m.m., beslag, hus-

rannsakan, kroppsvisitation och

ytlig kroppsbesiktning i lagen

(1960:418) om straff för varu-

smuggling.

För kontrollen gäller

1. tullagen (0000:0000) i till-

lämpliga delar, varvid det som

sägs om varor skall avse tillgångar

som omfattas av valutaregleringen,

samt

2. bestämmelserna om förunder-

sökning m.m., beslag, husrann-

sakan, kroppsvisitation och ytlig

kroppsbesiktning i lagen

(0000:0000) om straff för

smuggling m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.20 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684)

Härigenom föreskrivs att 20 a § postlagen (1993:1684) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 a §

Den som bedriver postverk-

samhet enligt denna lag skall utan

hinder av 19 § bistå Tullverket vid

kontroll avseende postförsändelse

enligt tullagen (1994:1550) eller

lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns

mot ett annat land inom

Europeiska unionen. Detta gäller

dock endast kontroll som rör

misstanke om narkotikabrott.

Den som bedriver postverk-

samhet enligt denna lag skall utan

hinder av 19 § bistå Tullverket vid

kontroll avseende postförsändelse

enligt tullagen (0000:0000) eller

lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns

mot ett annat land inom

Europeiska unionen. Detta gäller

dock endast kontroll som rör

misstanke om narkotikabrott.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.21 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 5 §§ mervärdesskattelagen

(1994:200) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Skyldig att betala mervärdesskatt (skattskyldig) är

1. för sådan omsättning som anges i 1 § första stycket 1, om inte annat

följer av 2-4a: den som omsätter varan eller tjänsten,

2. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 av sådana tjänster

som avses i 5 kap. 7 §, om den som omsätter tjänsten är en utländsk

företagare och förvärvaren är en näringsidkare: den som förvärvar

tjänsten,

3. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 av sådana tjänster

som avses i 5 kap. 5 § tredje stycket samt 5 a, 6 a, 6 b och 7 a §§, om den

som omsätter tjänsten är en utländsk företagare och förvärvaren är

registrerad till mervärdesskatt här: den som förvärvar tjänsten,

4. för sådan efterföljande omsättning inom landet som avses i 3 kap.

30 b § första stycket: den till vilken omsättningen görs,

4 a. för omsättning som anges i 1 § första stycket 1 mellan närings-

idkare som är eller skall vara registrerade till mervärdesskatt här, av

guldmaterial eller halvfärdiga produkter med en finhalt av minst 325

tusendelar eller av investeringsguld om den som omsätter guldet är

skattskyldig enligt 3 kap. 10 b §: den som förvärvar varan,

5. för sådant förvärv som anges i 1 § första stycket 2: den som

förvärvar varan, och

6. för import av varor: den som

är skyldig att betala skatt enligt

10 § tullagen (1994:1550) för den

importerade varan.

6. för import av varor: den som

är skyldig att betala skatt enligt

5 kap. 11 § tullagen (0000:0000)

för den importerade varan.

Särskilda bestämmelser om vem som i vissa fall är skattskyldig finns i

6 kap., 9 kap. och 9 c kap.

5 §

Vid import inträder skattskyl-

digheten vid den tidpunkt då varan

enligt tullagstiftningen skall anmä-

las till förtullning eller när införsel

skall anmälas med stöd av 9 § tull-

lagen (1994:1550).

Vid import inträder skattskyl-

digheten vid den tidpunkt då varan

enligt tullagstiftningen skall dekla-

reras för övergång till fri om-

sättning eller när införsel skall

anmälas med stöd av 3 kap. 3 §

tullagen (000:0000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 1, 10 och 21 §§ lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag tillämpas vid revision eller annan kontroll av att skatt eller

avgift tas ut enligt bestämmelserna i

1. kupongskattelagen (1970:624),

2. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

3. fordonsskattelagen (1988:327),

4. taxeringslagen (1990:324),

5. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

6. skattebetalningslagen (1997:483).

Lagen tillämpas även vid revi-

sion enligt tullagen (1994:1550)

och lagen (1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och mark-

nadshandel m.m., vid revision

eller annan kontroll enligt

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket 1 lagen om

punktskatter och

prisregleringsavgifter samt för

kontroll av att föreläggande enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, 69 §

tullagen eller 2 § lagen om särskild

skattekontroll av torg- och mark-

nadshandel m.m. fullgjorts riktigt

och fullständigt.

Lagen tillämpas även vid revi-

sion enligt tullagen (0000:0000)

och lagen (1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och mark-

nadshandel m.m., vid revision

eller annan kontroll enligt

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket 1 lagen om

punktskatter och

prisregleringsavgifter samt för

kontroll av att föreläggande enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, 6 kap.

27 § tullagen eller 2 § lagen om

särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m. fullgjorts

riktigt och fullständigt.

10 §

Hos den som inte kan bli föremål

för revision enligt de i 1 § angivna

lagarna, men som kan föreläggas

att lämna kontrolluppgift om

rättshandling enligt 3 kap. 5 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 69 §

tullagen (1994:1550), 3 kap.

50 a § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrollupp-

gifter eller 14 kap. 4 § skattebetal-

ningslagen (1997:483), får hand-

lingar som kan ha betydelse för

kontrolluppgiftsskyldigheten gran-

skas utan föregående

föreläggande. Granskningen får

göras endast om det finns särskild

anledning att anta att handlingar av

betydelse för

kontrolluppgiftsskyldigheten kom-

mer att påträffas och det finns en

påtaglig risk att utredningen skulle

försvåras av ett föreläggande samt

det finns ett betydande utrednings-

intresse för kontrollen.

Hos den som inte kan bli föremål

för revision enligt de i 1 § angivna

lagarna, men som kan föreläggas

att lämna kontrolluppgift om

rättshandling enligt 3 kap. 5 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 6 kap.

27 § tullagen (0000:0000), 3 kap.

50 a § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrollupp-

gifter eller 14 kap. 4 § skattebetal-

ningslagen (1997:483), får hand-

lingar som kan ha betydelse för

kontrolluppgiftsskyldigheten gran-

skas utan föregående

föreläggande. Granskningen får

göras endast om det finns särskild

anledning att anta att handlingar av

betydelse för

kontrolluppgiftsskyldigheten kom-

mer att påträffas och det finns en

påtaglig risk att utredningen skulle

försvåras av ett föreläggande samt

det finns ett betydande utrednings-

intresse för kontrollen.

Åtgärd enligt första stycket omfattar även befogenhet att eftersöka och

omhänderta handling som får granskas.

21 §

Kronofogdemyndigheten får på begäran av granskningsledaren

verkställa beslut om åtgärd enligt denna lag. Granskningsledaren får dock

verkställa beslut om åtgärder i verksamhetslokaler, om det kan ske

obehindrat.

Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (1994:1550) har

Tullverket samma befogenheter

som kronofogdemyndigheten.

Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (0000:0000) har

Tullverket samma befogenheter

som kronofogdemyndigheten.

Ett beslut i fråga om åtgärd enligt denna lag får, om inte något annat

anges i beslutet, verkställas omedelbart. Ett sådant beslut får inte utan

särskilda skäl verkställas mellan kl. 19.00 och kl. 08.00. Beslutet förfaller

om verkställigheten inte påbörjats inom en månad.

Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart om inte annat anges i beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Äldre bestämmelser skall

fortfarande tillämpas i fråga om skatt, tull eller avgift som skall tas ut

enligt tullagen (1994:1550).

14.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1284) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 28 § lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet i stället för dess lydelse enligt

lagen (1999:1284) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

28 §

Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 §

och begäran om undantagande

enligt denna lag prövas av den

länsrätt inom vars domkrets beslut

om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen görs.

Om beslut om skatten skall

meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i

2 kap. 1 § tredje stycket sista

meningen eller 2 § femte stycket

sista meningen skattebetalnings-

lagen, är den länsrätt behörig inom

vars domkrets beslut om åtgärd

skall verkställas eller har verk-

ställts.

Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 §

och begäran om undantagande

enligt denna lag prövas, om inte

annat följer av andra stycket, av

den länsrätt inom vars domkrets

beslut om skatt enligt skattebetal-

ningslagen (1997:483) skall fattas

då framställningen görs.

Om beslut om skatten skall

meddelas av Skattemyndigheten i

Stockholm enligt bestämmelsen i

2 kap. 1 § tredje stycket sista

meningen eller 2 § femte stycket

sista meningen skattebetalnings-

lagen, är den länsrätt behörig inom

vars domkrets beslut om åtgärd

skall verkställas eller har verk-

ställts. Detsamma gäller om beslut

om tull eller skatt skall meddelas

av Tullverket.

14.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.

Härigenom föreskrivs att 3, 8 och 9 §§ lagen (1994:1547) om tullfrihet

m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (0000:0000).

8 §

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 57, 62, 64, 68

80 och 99 §§ tullagen (1994:1550)

tillämpliga.

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 6 kap. 11, 16, 19

och 26 39§§ samt 10 kap. 4 §§

tullagen (0000:0000) tillämpliga.

9 §

Den som tillverkar, importerar, exporterar eller i övrigt handlar med

varor är liksom ett ombud, en handelssammanslutning och en handels-

organisation skyldig att, enligt föreskrifter som meddelas av regeringen,

lämna uppgifter som behövs för att uppfylla uppgiftsskyldigheten enligt

EG:s bestämmelser om skydd mot dumpad eller subventionerad import.

Detta gäller även i fråga om uppgiftsskyldighet enligt EG:s bestämmelser

om annan marknadsstörande import än dumpad eller subventionerad

import.

För kontroll av uppgiftsskyldighet enligt första stycket får, enligt

föreskrifter som meddelas av regeringen, den som är uppgiftsskyldig

föreläggas att för granskning tillhandahålla räkenskaper, anteckningar

och andra handlingar som rör verksamheten.

Avser ett föreläggande enligt andra stycket räkenskaper som förs med

hjälp av automatisk databehandling, skall dessa på begäran tillhanda-

hållas i utskrift eller på medium för automatisk databehandling.

Vid tillämpning av bestäm-

melserna i denna paragraf är även

bestämmelserna i 71 80 §§ tull-

lagen (1994:1550) tillämpliga.

Vid tillämpning av bestäm-

melserna i denna paragraf är även

bestämmelserna i 6 kap. 30 39 §§

tullagen (0000:0000) tillämpliga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1548) om

vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1994:1548) om vissa

tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i för-

ordning (EEG) nr 2913/92 och

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i för-

ordning (EEG) nr 2913/92 och

tullagen (0000:0000).

3 §

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 57, 62, 64, 68-80

och 99 §§ tullagen (1994:1550)

tillämpliga.

Vid kontroll av uppgift som

lämnas i ursprungsintyg ägnat att

leda till förmånsbehandling eller i

ansökan om sådant intyg är

bestämmelserna i 6 kap. 11, 16, 19

och 26-39§§ samt 10 kap. 4 §§

tullagen (0000:0000) tillämpliga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m.

dels att 1 kap. 2 § och 4 kap. 2 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 4 och 5 §§, 3 kap. 4 § samt 4 kap. 1 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Genom denna lag genomförs

- rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmonise-

ring av bestämmelser avseende be-

frielse från indirekta skatter vid

import i samband med interna-

tionella resor,

- rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär och

- rådet direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor.

Genom denna lag genomförs

- rådets direktiv 69/169/EEG av

den 28 maj 1969 om harmonise-

ring av bestämmelser avseende be-

frielse från indirekta skatter vid

import i samband med interna-

tionella resor, senast ändrat

genom rådets direktiv 94/4/EG,

- rådets direktiv 78/1035/EEG

av den 19 december 1978 om

frihet från skatt vid import av små

försändelser av varor utan kom-

mersiell karaktär, senast ändrat

genom rådets direktiv

85/576/EEG,

- rådet direktiv 83/181/EEG av

den 28 mars 1983 bestämmande

omfattningen av artikel 14.1 d i

direktiv 77/388/EEG om frihet

från mervärdesskatt vid slutlig

import av vissa varor, senast

ändrat genom rådets direktiv

91/680/EEG och

- artikel 23 i rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari

1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om

innehav, flyttning och över-

vakning av sådana varor, senast

ändrat genom rådets direktiv

96/99/EG.

5 §

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (1994:1550).

Uttryck som används i denna lag

har samma innebörd som i

tullagen (0000:0000).

3 kap.

4 §

Frihet från skatt skall under

förutsättningar som anges i 1 §

medges en resande för import av

Frihet från skatt skall under de

förutsättningar som anges i 1 §

samt med de begränsningar som

framgår av 7 och 8 §§ medges en

resande för import av

1. 200 cigarretter eller 100 cigarriller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

2. en liter spritdryck eller två liter starkvin,

3. två liter vin,

4. 50 gram parfym,

5. 0,25 liter luktvatten,

6. 500 gram kaffe eller 200 gram kaffeextrakt eller essens,

7. 100 gram te eller 40 gram teextrakt eller essens, och

8. medicin i den mängd som motsvarar den resandes personliga behov.

Frihet från skatt skall inte medges resande under 15 år för varor som

anges i första stycket 6. Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt

20 år att föra in spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 §

alkohollagen (1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte

fyllt 18 år att föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen

(1993:581).

Bestämmelser om tullfrihet i fall som anges i denna paragraf finns i

artikel 46 i förordning (EEG) nr 918/83.

I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volym-

procent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 volym-

procent men inte 22 volymprocent samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent.

4 kap.

1 §

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha utgått.

Om den som skall betala tullen

och skatten vid förtullningen begär

det skall denna bestämmelse dock

inte tillämpas.

Tull och skatt för varor som

medförs av en resande eller som

skickas av en privatperson i en

försändelse till en annan privat-

person får tas ut med belopp som

anges i 3 § i stället för den tull och

skatt som annars skulle ha tagits ut

om

1. importen inte har kommersiell

karaktär,

2. värdet av varorna ligger

under den beloppsgräns för

schablonberäkning av tull i vissa

fall som anges i rådets förordning

(EEG) nr 2658/87 av den 23 juli

1987 om tulltaxe- och

statistiknomenklaturen och om

Gemensamma tulltaxan, och

3. den som skall betala tullen

och skatten inte vid förtullningen

begär att denna bestämmelse inte

skall tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 19 och 41 §§ lagen (1994:1563) om

tobaksskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

När skattepliktiga varor im-

porteras från tredje land av någon

som inte är upplagshavare enligt

10 § eller registrerad varu-

mottagare enligt 13 §, skall skatten

betalas till Tullverket. Därvid

gäller tullagen (1994:1550) och

9 kap. 4 § lagen (1984:151) om

punktskatter och pris- reglerings-

avgifter.

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 10 §

eller registrerad varumottagare en-

ligt 13 §, skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(0000:0000) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

pris- regleringsavgifter.

41 §

Om snus eller tuggtobak import-

eras från tredje land av någon

annan än den som är registrerad

enligt 39 § skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(1994:1550) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

Om snus eller tuggtobak import-

eras från tredje land av någon

annan än den som är registrerad

enligt 39 § skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(0000:0000) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

I övrigt tillämpas 30--32, 34, 35 och 42 §§ även i fråga om snus och

tuggtobak. Därvid skall vad som gäller om upplagshavare i stället avse

den som är registrerad enligt 39 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 9 §

eller registrerad varumottagare en-

ligt 12 §, skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(1994:1550) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

pris- regleringsavgifter.

När skattepliktiga varor impor-

teras från tredje land av någon som

inte är upplagshavare enligt 9 §

eller registrerad varumottagare en-

ligt 12 §, skall skatten betalas till

Tullverket. Därvid gäller tullagen

(0000:0000) och 9 kap. 4 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

pris- regleringsavgifter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av viss privatinförsel

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1994:1565) om beskattning av viss

privatinförsel skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Vad som sägs i 1 och 2 §§ gäller

inte sådan införsel som avses i 9 §

tullagen (1994:1550) eller sådan

införsel som sker under sådana

omständigheter att förutsättningar

skulle finnas att medge åter-

betalning av skatt enligt 31 d §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt

eller 31 d § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt.

Vad som sägs i 1 och 2 §§ gäller

inte sådan införsel som avses i

3 kap. 3 § tullagen (0000:0000)

eller sådan införsel som sker under

sådana omständigheter att förut-

sättningar skulle finnas att medge

återbetalning av skatt enligt 31 d §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt

eller 31 d § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.30 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 4 § alkohollagen (1994:1738) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 kap.

4 §

I fråga om sprit, alkoholdrycker

eller mäsk som kan antas bli

förverkade gäller lagen (1958:205)

om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m. m. i tillämpliga delar.

Alkoholdryck som har lagts upp

på sådant tillfälligt lager som

nämns i 24 § tullförordningen

(1994:1558) skall anses som

förverkad om den inte har tagits ut

från lagret inom 30 dagar från

uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan

dryck som för tillfällig förvaring

har omhänder- tagits av Tullverket

utan att läggas upp på tillfälligt

lager.

I fråga om sprit, alkoholdrycker

eller mäsk som kan antas bli

förverkade gäller lagen (1958:205)

om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m. m. i tillämpliga delar.

Alkoholdryck som har lagts upp

på sådant tillfälligt lager som

nämns i 3 kap. 7 § tullagen

(0000:0000) skall anses som

förverkad om den inte har tagits ut

från lagret inom 30 dagar från

uppläggningen. Vad som nu har

sagts gäller även i fråga om sådan

dryck som för tillfällig förvaring

har omhänder- tagits av Tullverket

utan att läggas upp på tillfälligt

lager.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

5 §

När bränsle importeras av skatt-

skyldig enligt 4 kap. 1 § första

stycket 6 eller 12 § första stycket 3

a, skall skatten betalas till tull-

myndigheten. Därvid gäller tull-

lagen (1994:1550) och 9 kap. 4 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisreglerings- avgifter.

När bränsle importeras av

skattskyldig enligt 4 kap. 1 §

första stycket 6 eller 12 § första

stycket 3 a, skall skatten betalas

till Tullverket. Därvid gäller

tullagen (0000:0000) och 9 kap.

4 § lagen (1984:151) om

punktskatter och prisreglerings-

avgifter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 13 och 18 §§ lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Vid kontroll enligt denna lag skall den vars uppgifter skall

kontrolleras, eller för vars räkning varan införs eller utförs, ge den som

verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan och transportmedlet

och utan kostnad tillhandahålla de varuprov som behövs. Den som utför

kontrollen skall också lämnas tillträde till de lokaler och andra utrymmen

som används för den transport, förvaring eller verksamhet som

kontrollen avser.

Den vars uppgifter skall kon-

trolleras eller för vars räkning var-

an införs eller utförs skall svara

för den transport av varan som

behövs samt för uppackning och

återinpackning. Han skall även

tillhandahålla någon som hjälper

till vid provtagning och vägning.

Den som åsidosätter dessa skyldig-

heter skall enligt beslut av

Tullverket ersätta staten för dess

kostnader för åtgärderna i fråga.

Vad som sägs i 37 § tullagen

(1994:1550) om indrivning av tull

skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får besluta om befrielse

helt eller delvis från ersättnings-

skyldigheten.

Den vars uppgifter skall kon-

trolleras eller för vars räkning var-

an införs eller utförs skall svara

för den transport av varan som be-

hövs samt för uppackning och

återinpackning. Han skall även till-

handahålla någon som hjälper till

vid provtagning och vägning. Den

som åsidosätter dessa skyldigheter

skall enligt beslut av Tullverket

ersätta staten för dess kostnader

för åtgärderna i fråga. Vad som

sägs i 5 kap. 24 § tullagen

(0000:0000) om indrivning av tull

skall gälla även sådan ersättning.

Tullverket får besluta om befrielse

helt eller delvis från

ersättningsskyldigheten.

18 §

Tullverket har rätt att göra

kontrollbesök och revisioner hos

den som för ut sådana varor som

nämns i 3 § 1 och 8. Vad som sägs

i 68-80 §§ tullagen (1994:1550)

om revision m.m. gäller därvid,

liksom bestämmelsen i 99 §

samma lag om vite vid revision.

Tullverket har rätt att göra

kontrollbesök och revisioner hos

den som för ut sådana varor som

nämns i 3 § 1 och 8. Vad som sägs

i 6 kap. 26-39 §§ tullagen

(0000:0000) om revision m.m.

gäller därvid, liksom bestäm-

melsen i 10 kap. 4 § samma lag

om vite vid revision.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.33 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och

betalning av

1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket

taxeringslagen (1990:324),

2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. begravningsavgift enligt begravningslagen (1990:1144),

5. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

6. avgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift,

7. avgift som avses i lagen (1999:291) om avgift till registrerat

trossamfund,

8. skattetillägg och förseningsavgift i fråga om sådan skatt eller avgift

som avses i 1-7, kontrollavgift enligt 15 kap. 6 a §, förseningsavgift

enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152) samt kontrollavgift enligt

lagen (1998:514) om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel

m.m., och

9. ränta på skatt, skattetillägg eller avgift som avses i 1-8.

Om inte annat särskilt anges

gäller lagen inte när skatt skall tas

ut enligt mervärdesskattelagen vid

import av varor. I sådant fall gäller

tullagen (1994:1550).

Om inte annat särskilt anges

gäller lagen inte när skatt skall tas

ut enligt mervärdesskattelagen vid

import av varor. I sådant fall gäller

tullagen (0000:0000).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001. Den äldre bestämmelsen

skall dock fortfarande tillämpas i fråga om sådan skatt för vilken tullagen

(1994:1550) gäller.

14.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:714) om

ersättning vid frihetsberövanden och andra

tvångsåtgärder

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid

frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Den som åsamkas personskada

eller sakskada genom våld som

utövas med stöd av 10 § eller 23 §

första stycket första meningen

polislagen (1984:387), 2 kap. 17 §

utsökningsbalken eller 57 § tull-

lagen (1994:1550) har rätt till

ersättning, om den skadelidande

inte har betett sig på ett sådant sätt

att det varit påkallat att använda

våld mot hans eller hennes person

eller egendom.

Den som åsamkas personskada

eller sakskada genom våld som

utövas med stöd av 10 § eller 23 §

första stycket första meningen

polislagen (1984:387), 2 kap. 17 §

utsökningsbalken eller 6 kap. 11 §

tullagen (0000:0000) har rätt till

ersättning, om den skadelidande

inte har betett sig på ett sådant sätt

att det varit påkallat att använda

våld mot hans eller hennes person

eller egendom.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

14.35 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen

(1999:1229)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 7 § och 9 kap. 8 § inkomstskattelagen

(1999:1229) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

7 §

Räntor på återbetald skatt, tull eller avgift enligt följande bestämmelser

är skattefria:

 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 5 kap. 13 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter,

 40 och 42 §§ lagen ( 1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings-

myndigheter,

 33 § tullagen (1994:1550), och

 5 kap. 20 § tullagen

(0000:0000) och

 19 kap. 2 och 12-14 §§ skattebetalningslagen (1997:483).

9 kap.

8 §

Räntor på skatt, tull eller avgift enligt följande bestämmelser får inte

dras av:

 52, 52 a och 55 §§ lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter,

 60 § fordonsskattelagen (1988:327),

 31 § tullagen (1994:1550), och

 5 kap. 13-18 §§ tullagen

(0000:0000) och

 19 kap. 2 och 4-9 §§ skattebetalningslagen (1997:483).

Dröjsmålsavgifter beräknade enligt lagen (1997:484) om

dröjsmålsavgift får inte dras av.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-04-10

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 16 mars 2000 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. tullag,

2. lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam,

3. lag om ändring i lagen (1973:980) om transport, förvaring och

förstöring av införselreglerade varor, m.m.,

4. lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter,

5. lag om ändring i lagen (1979:1088) om gränsövervakningen i krig

m.m.,

6. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

7. lag om ändring i utsökningsbalken,

8. lag om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning

av skatter och avgifter,

9. lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220),

10. lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137),

11. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering,

12. lag om ändring i postlagen (1993:1684),

13. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

14. lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

15. lag om ändring i lagen (1999:1284) om ändring i lagen (1994:466)

om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet,

16. lag om ändring i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m.,

17. lag om ändring i lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med

ekonomisk verkan, m.m.,

18. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import,

m.m.,

19. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

20. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

21. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av viss

privatinförsel,

22. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

23. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

24. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

25. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483),

26. lag om ändring i lagen (1998:714) om ersättning vid frihets-

berövanden och andra tvångsåtgärder,

27. lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Lena
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till tullag

I den allmänna motiveringen anges att det säkert skulle bli lättare att

överblicka och tillämpa den nationella tullagstiftningen, om samtliga

dess centrala delar samlades i en lag. Med lagar vilkas införande i

tullagen skulle underlätta överblickbarhet och tillämpning synes bl.a.

avses lagen om tullfrihet m.m. och lagen om vissa tullförfaranden med

ekonomisk verkan, m.m. Enligt motiveringen är ett sammanförande inte

möjligt så länge ansvaret för tullagstiftningen är delat mellan olika

departement, varmed torde avses Finansdepartementet och

Utrikesdepartementet. Enligt Lagrådets mening är detta inte ett

godtagbart skäl för underlåtenhet att utforma lagstiftningen på det för

tillämpare och allmänhet mest ändamålsenliga sättet. Från konstitutionell

synpunkt är det regeringen som under statsministerns ledning bär ett

kollektivt ansvar för lagförslag till riksdagen. Från praktisk synpunkt kan

det inte erbjuda några oöverstigliga svårigheter att samordna

lagstiftningsarbetet inom olika departement med syfte att åstadkomma en

enhetlig lag, som något av de berörda statsråden föredrar i regeringen (jfr

7 kap. 5 § andra meningen regeringsformen).

1 kap. 6 §

Andra stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela

föreskrifter om villkor och inskränkningar i fråga om användning av

ombud.

Regeringsformen medger i princip inte att rätten att besluta föreskrifter

om skatt delegeras till regeringen. Beträffande importtullar finns dock ett

uttryckligt undantag i 8 kap. 9 § första stycket regeringsformen. Där

föreskrivs att utan hinder av 3 § regeringen efter bemyndigande i lag

genom förordning kan meddela föreskrifter om tull på införsel av vara.

Frågan är i vilken omfattning denna bestämmelse är tillämplig på regler

om tullförfarandet. I 8 kap. regeringsformen räknas till föreskrifter om

skatt inte bara de materiella reglerna utan också de regler som avser

grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet (prop. 1973:90 s. 302).

De grundläggande förfarandereglerna på tullområdet kan numera i

huvudsak antagas finnas i EG:s rättsakter.

Förfaranderegler som inte tillhör det obligatoriska lagområdet kan

beslutas av regeringen inom ramen för den s.k. restkompetensen enligt 8

kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen. Se härom[REDACTED_EFTERNAMN],

Normgivningsmakten enligt 1974 års regeringsform, 3 u. 1999, s. 159 f.

Detta förutsätter dock att reglerna inte innehåller sanktionerade

förpliktelser för enskild. Skulle så vara fallet, är reglerna av den art som

avses i 8 kap. 3 § regeringsformen. De kan då, i fråga om skatter, i

allmänhet också antagas tillhöra de grundläggande reglerna för

förfarandet. Detta skulle, vad gäller importtullar, i sin tur innebära att

delegationsregeln i 8 kap. 9 § första stycket var tillämplig.

Vissa regler om förfarandet kan vara av det slag att de kan meddelas

som verkställighetsföreskrifter. Den rätt som tillkommer regeringen att

besluta dylika föreskrifter enligt 8 kap. 13 § första stycket 1

regeringsformen avser verkställighet av lag. Med lag avses i

regeringsformen sådan författning som stiftas av riksdagen (1 kap. 4 §

andra stycket regeringsformen). Med tanke på att riksdagen överlåtit

beslutanderätten på normgivningsområdet till EG:s organ bör EG-

förordningar kunna anses likställda med svensk lag. Härav torde följa att

regeringen också här har rätt att besluta verkställighetsföreskrifter. I

verkställighetsföreskriftens form får, oavsett om huvudförfattningen

skulle vara en EG-förordning eller en lag, inte beslutas om något som

kan upplevas som ett nytt åliggande för enskilda eller om något som kan

betraktas som ett tidigare ej föreliggande ingrepp i enskildas personliga

eller ekonomiska förhållanden. Se prop. 1973:90 s. 211. Liksom i en

förordning som beslutas inom ramen för restkompetensen kan i en

verkställighetsförordning således inte införas sanktionerade föreskrifter.

Om det i ett visst fall skulle vara fråga om förfaranderegler som kan

beslutas av regeringen enligt 8 kap. 13 § regeringsformen

(verkställighetsföreskrifter eller föreskrifter inom ramen för

restkompetensen), är ett uttryckligt bemyndigande i lagen överflödigt.

För att kunna avgöra om ett bemyndigande är nödvändigt eller inte måste

reglernas närmare innehåll vara bekant. Några sådana definitiva regler

kan emellertid knappast föreligga före det att lagen beslutats.

Huruvida bemyndigandet i andra stycket kommer att användas för att

besluta sådana förpliktande regler som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen

är svårt att veta. Bemyndigandets föreslagna lydelse ger närmast

intrycket att det skulle vara fråga om neutrala regler med ändamål att

fylla ut befintliga bestämmelser och således utan syfte att tillskapa nya

förpliktelser för enskild. Lagrådet anser sig därför åtminstone böra

ifrågasätta behovet av det föreslagna bemyndigandet.

Bemyndigandet i andra stycket avser regeringens rätt att meddela de

ifrågavarande föreskrifterna. Av 12 kap. 1 § framgår att regeringen i sin

tur kan delegera föreskriftsrätten till Tullverket. Rätten till subdelegation

har dock så nära anknytning till huvudbemyndigandet att den bör komma

till uttryck i denna paragraf. En olägenhet är annars att vid framtida

ändringar i paragrafen rätten till subdelegation automatiskt skulle

uppkomma utan att riksdagen finge en reell möjlighet att överväga

lämpligheten härav. Om riksdagen eventuellt skulle vilja hindra

möjligheten till subdelegation, finge riksdagen dessutom besluta

uttryckligen om förbud mot en dylik delegation.

Lagrådet föreslår därför att andra stycket inleds med följande ord:

"Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket "

För det fall att bemyndigandet skulle utgå kan nämnas att regeringen

med stöd av 8 kap. 13 § tredje stycket regeringsformen i förordning som

avses i första stycket får överlåta åt myndighet under regeringen att

meddela bestämmelser i ämnet.

2 kap. 2 §

De föreskrifter som avses i bemyndigandet i sista stycket kan antagas i

huvudsak vara av den art att de kan beslutas med stöd av 8 kap. 13 §

regeringsformen. Lagrådet ifrågasätter därför om bemyndigandet är

behövligt. Om den rättsliga bakgrunden härtill, hänvisas till vad ovan

anförts under 1 kap. 6 §.

Om bemyndigandet behålls, föreslår Lagrådet att bestämmelsen inleds

med följande ord: "Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Tullverket ... " Om skälen härtill, se vad ovan anförts under 1 kap. 6 §.

2 kap. 3 §

I andra stycket anges att Tullverket genom tulldatasystemet får överföra

elektroniska dokument och andra upptagningar till en uppgiftslämnare.

Såvitt Lagrådet kan överblicka finns det inte några allmänna föreskrifter

som kan förhindra ett sådant förfarande (jfr 2 kap.12 § första stycket

första meningen tryckfrihetsförordningen), så länge det inte strider mot

sekretesslagen. Tvärtom framstår det med nutida teknik som tämligen

naturligt; däremot bör föreskrifter meddelas när det är fråga om beslut

eller om skyldighet för enskilda att lämna deklarationer och andra

uppgifter i sådan form. Bestämmelsen kan inte heller utesluta rätten

enligt 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen att få avskrift eller kopia av

allmän handling. Det synes därför onödigt och i viss mån olämpligt att

belasta modern lagstiftning med en sådan bestämmelse. Lagrådet

förordar att den får utgå.

3 kap. 1 §

Vad som anförts under 2 kap. 2 § gäller också andra stycket i förevarande

paragraf.

3 kap. 3 §

I bestämmelsen talas liksom flerstädes i lagtexten om förvaring av varor

"i tillfälligt lager". EG:s tullkodex använder inte termen "tillfälligt lager"

(även om det förekommer i tillämpningskodexens artikel 185, "magasins

de dépôt temporaire") utan talar i stället om "varor i tillfällig förvaring"

(definition i artikel 50, "marchandises en dépôt temporaire") och skiljer

därmed tydligare mellan den tillfälliga förvaringen och "lagring i

tullager" (t.ex. artikel 98.1, "stockage dans un entrepôt douanier") som är

ett tullförfarande, dvs. en form av godkänd tullbehandling. Till saken hör

att ett tullager enligt artikel 98.2 är "varje av tullmyndigheterna godkänt

och övervakat ställe, där varor får lagras enligt fastställda villkor". Den

definitionen borde efter sin ordalydelse omfatta även "tillfälliga lager",

som enligt artikel 51.1 måste ha "godkänts av tullmyndigheterna" och där

gods måste lagras "enligt de villkor som fastställs av dessa myndigheter".

Att ändra termen "tillfälligt lager" för att undvika förväxling mellan

sådant lager och tullager skulle bereda betydande praktiska svårigheter

eftersom termen är vedertagen i svensk tullrätt, sedan den efter dansk

förebild ("midlertidige oplag") föreslogs av Tullanpassningsutredningen

(SOU 1994:89 s. 136), och används ymnigt i den svenska tulllagstift-

ningen; det löser inte heller den antydda konflikten mellan artiklarna 51.1

och 98.2.

Vad som anförts under 2 kap. 2 § gäller också tredje stycket i

förevarande paragraf.

3 kap. 6 §

Vad som anförts under 2 kap. 2 § gäller också andra stycket i förevarande

paragraf.

3 kap. 9 §

Enligt första meningen i paragrafen får en vara under vissa i övrigt

angivna förutsättningar säljas, om den inte avhämtas "i rätt tid". Någon

särskild tidsfrist för avhämtandet synes inte vara föreskriven. Enligt

artikel 75.b) i EG:s tullkodex skall alla nödvändiga åtgärder, inklusive

förverkande och försäljning, vidtas för att reglera situationen i fråga om

bl.a. varor som inte förs bort "inom rimlig tid sedan de frigjorts".

Lagrådet förordar att i meningen orden "i rätt tid" byts ut mot uttrycket

"inom rimlig tid".

3 kap. 10 §

Vad som anförts under 2 kap. 2 § gäller också andra stycket i förevarande

paragraf.

4 kap.

Kapitlet behandlar de olika former av godkänd tullbehandling som

regleras i tullkodexen. Efter vissa inledande allmänna bestämmelser

behandlas vissa av dessa former i 8 - 19 §§. Den föreslagna

bestämmelsen i 1 § behandlar de former av godkänd tullbehandling som

inte blir föremål för mera detaljerad kompletterande reglering i de

följande bestämmelserna och tjänar därför endast till upplysning om var

bestämmelserna om dessa tullbehandlingsformer står att finna. Det

framstår som naturligare att bestämmelsen placeras sist i kapitlet.

Bestämmelsen, som då blir 23 §, kan föregås av underrubriken "Andra

tullförfaranden".

4 kap. 2-4 §§

Vad som anförts under 2 kap. 2 § gäller också bemyndigandena i

paragraferna.

4 kap. 7 §

EG-förordningar är direkt tillämpliga och bör inte återges i annan form.

Detta kan innebära att kompletterande svenska lagregler måste utformas

utan sedvanliga krav på konsekvens och fullständighet. EG-förordningen

och de svenska föreskrifterna måste alltså läsas sida vid sida.

I förevarande lagförslag har regeringen valt att fortlöpande hänvisa till

relevanta bestämmelser i de EG-förordningar som behandlar samma

ämnen som lagen. Detta förfarande har fördelar från pedagogiska

synpunkter. Läsaren av lagtexten får på så sätt en anvisning om var den

grundläggande regleringen återfinns.

Sådana hänvisningar förutsätter en besvärlig avvägning mellan att ta

med för mycket och för litet. Hänvisningen bör göra klart vilket ämne

som behandlas i EG-förordningen men får inte innebära ett återgivande

eller en tolkning av förordningen.

I allmänhet har regeringen i förevarande lagförslag lyckats väl med

denna avvägning. På några punkter får dock anses att texten blivit så

utförlig att utformningen överskrider gränsen för det tillåtna. I para-

grafens första stycke återfinns det kanske tydligaste exemplet på ett

sådant förhållande.

Lagrådet förordar att första stycket ges följande lydelse: "Bestäm-

melser om tullfrihet för varor av försumbart värde finns i artiklarna 27

och 28 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om

upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse."

Motsvarande ändringar av rent redaktionell natur bör göras i vissa

andra bestämmelser.

Med den nu föreslagna utformningen av första stycket kan det inte i

andra stycket sägas att något "följer av" första stycket. Andra stycket kan

som en specialbestämmelse inledas med orden : "Tull och annan skatt

skall inte tas ut".

4 kap. 8 och 9 §§

Förordningen (1987:1119) om en konvention om ett gemensamt

transiteringsförfarande, varigenom innehållet i den i första stycket 1

angivna konventionen transformerades till svensk rätt, har upphävts

genom förordningen (1994:1607) om upphävande av vissa

tullförfattningar. Konventionens innehåll som sådant utgör därför inte

längre gällande svensk intern rätt. Det är vidare oklart i vilken

utsträckning konventionens bestämmelser har direkt effekt. Punkten 1

med hänvisningen till konventionen bör utgå, varvid första stycket kan

skrivas i en följd. Vid föredragningen inför Lagrådet har blivit upplyst att

anledningen till upphävandet var Sveriges medlemskap i EG, eftersom

EG tillträtt konventionen. Lagrådet förordar att det under den fortsatta

beredningen undersöks, om det i anledning av EG:s anslutning till

konventionen har införts ytterligare förordningsföreskrifter vartill bör

hänvisas i första stycket.

Vad som sägs under 2 kap. 2 § gäller också bemyndigandena i 8 och

9 §§.

4 kap. 11 §

I paragrafen bör göras samma ändring som förordas under 3 kap. 9 §.

4 kap. 12 §

Vad som sägs under 2 kap. 2 § gäller också andra stycket i förevarande

paragraf.

4 kap. 13 §

I första stycket finns en rad hänvisningar till artiklar om export och

återexport i EG-förordningar. Enligt bemyndigandet i andra stycket får

regeringen meddela föreskrifter som kompletterar bestämmelserna i

dessa artiklar. Delegationsregeln i 8 kap. 9 § första stycket

regeringsformen omfattar emellertid endast föreskrifter om tull på

införsel av vara. Någon annan möjlighet till delegation finns inte heller.

Bestämmelsen i andra stycket bör därför utgå.

4 kap. 14, 16, 18 och 20 §§

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller också bemyndigandena i

förevarande paragraf.

5 kap. 4 §

I överensstämmelse med 4 kap. 8 § taxeringslagen bör paragrafen ges

följande lydelse: "Om en fråga som avses i 3 § har avgjorts av allmän

förvaltningsdomstol, får Tullverket inte ompröva frågan."

I vad mån Tullverket får ompröva egna beslut som inte överklagats får

bedömas enligt allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser.

5 kap. 8 §

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller också tredje stycket i förevarande

paragraf.

5 kap. 9 §

Enligt bemyndigandet i andra stycket får regeringen föreskriva att

säkerhet skall ställas för andra skatter än tull. Delegationsregeln i 8 kap.

9 § första stycket regeringsformen omfattar inte några andra skatter än

tull. Bestämmelsen med bemyndigandet bör därför utgå.

5 kap. 10 §

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller också förevarande paragraf.

5 kap. 12 §

I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att betald tull skall beaktas vid

värdeförverkande och vid bestämmande av påföljd. Det första ledet

framstår som naturligt men är inte självklart, och frågan bör därför

regleras så som föreslås. Att den tull som betalats skall beaktas vid

bestämmande av brottspåföljd är inte heller självklart; vid brott torde

tullen i allmänhet ha betalats först efter upptäckt och betalningen är då

inte i allmänhet att se som en sådan förmildrande omständighet som

avses i 29 kap. 5 § 2 brottsbalken.

5 kap. 13 §

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller även fjärde stycket i förevarande

paragraf.

5 kap. 18 §

Lagrådet förordar att i paragrafen anges i vilka hänseenden som

föreskrifter om tull skall tillämpas även i fråga om ränta. Det torde främst

vara bestämmelser om uppbörd och indrivning samt om återbetalning

och eftergift som hänvisningen avser. I sistnämnda hänseenden finns

dock vissa bestämmelser i följande paragrafer.

5 kap. 23 §

Av skäl som anges under 2 kap. 3 § bör paragrafen utgå. Hänvisningarna

i 8 kap. 15 § och 11 kap. 4 och 5 §§ bör i följd härav också utgå.

5 kap 25 §

I 12 kap. 6 § skattebetalningslagen omnämns inte något fall när skatt inte

betalats på rätt sätt. Förevarande bestämmelse synes böra begränsas till

fall när tull inte har betalats i rätt tid.

5 kap. 27 §

Det bör uttryckligen anges i tullagen att förfarandet enligt första stycket i

paragrafen skall tillämpas även i det fallet att Tullverket enligt 5 kap.

24 § skall ta ut beloppet ur en vara som utgör säkerhet. Det kan ske

genom att i första stycket läggs till en andra mening av följande lydelse:

"Detsamma gäller om Tullverket enligt 24 § skall ta ut ett belopp ur en

vara som utgör säkerhet."

5 kap. 29 §

Medel från försäljning av en vara torde böra användas för att täcka endast

sådana förpliktelser som hänför sig till varan. För tydlighets skull bör

efter orden "annan skatt och ränta" tilläggas "för varan" .

6 kap. 1 §

Första stycket i paragrafen utgör ytterligare ett exempel på fall när en

hänvisning till en EG-förordning ger intryck av en tolkning. Den

information som en hänvisning till artikel 13 i EG:s tullkodex innebär

synes överflödig. Första stycket kan därför utgå.

Bestämmelsen i andra stycket synes lämpligen böra få sin plats sist i

kapitlet och ges underrubriken: "Kontroller och inspektioner av EG:s

institutioner".

6 kap. 5 §

Vad som sägs i sista stycket gäller "om inte Tullverket föreskriver

annat". Vid föredragningen inför Lagrådet upplystes att bemyndigandet

avsåg både normbeslut och individuella beslut. Direktdelegation av

föreskriftsrätt till regeringen underställd myndighet är inte tillåten enligt

regeringsformen. Bemyndigandet får därför inte utnyttjas för beslutande

av föreskrifter.

6 kap. 6 §

Lagrådet föreslår att bestämmelserna i första och tredje styckena inleds

med följande ord: "Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Tullverket " Om skälen härtill, se vad ovan anförts under 1 kap. 6 §.

6 kap. 9 §

Adressaten för bemyndigandet i andra stycket är Tullverket.

Direktdelegation av föreskriftsrätt till regeringen underställd myndighet

är inte tillåten enligt regeringsformen. Bemyndigandet bör därför utgå.

6 kap. 12-14 §§

Lagrådet erinrar om den kritik som, när liknande bestämmelser infördes i

lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter, Lagrådet framförde mot

bestämmelserna såsom icke förenliga med bl.a. artikel 8.1

Europakonventionen (prop. 1997/98: 100 s. 323 ff.). Lagrådet har inte nu

någon annan uppfattning än den Lagrådet då framförde. De här

föreslagna bestämmelserna motsvarar emellertid, med ett tillägg som

stärker rättssäkerheten, 57 a - 57 d §§ i den nuvarande tullagen. Dessa

tillkom samtidigt med lagen om tullverkets befogenheter vid Sveriges

gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Avsikten var att

Tullverkets dittillsvarande befogenheter att undersöka och öppna brev

och andra postförsändelser skulle ges ett klarare stöd i lagstiftningen.

Som skäl för att behålla postkontrollen anfördes särskilt det starka

samhällsintresset att begränsa narkotikabrottsligheten. (Se prop.

1995/96:166 s. 62 ff).

De nu föreslagna bestämmelserna gäller all införsel. Det är uppenbart

att de behövs i fråga om narkotikasmuggling. De måste emellertid

tillämpas med beaktande av Europakonventionen och proportionalitets-

principen. Lagrådet vill i nu förevarande sammanhang med

tillfredsställelse konstatera att den senare föreslås komma till direkt

uttryck i 6 kap. 2 §.

6 kap. 14 §

Någon legaldefinition av termen "postbefordringsföretag" synes inte

finnas även om termens betydelse kan härledas ur postlagen. Vid

tillkomsten av nu gällande tullag framhölls att det borde överlåtas åt

regeringen att bestämma vilket företag, då inom Posten-koncernen, som

skulle vara skyldigt att medverka i tullkontrollen på det sätt som anges i

det remitterade förslagets 6 kap. 22 § (jfr prop. 1994/95:34 s. 153). I

förevarande paragraf åvilar skyldigheten däremot alla företag som kan

omfattas av termen postbefordringsföretag. Något skäl att skyldigheten

skulle vara begränsad till endast ett visst postbefordringsföretag är svårt

att utleta.

Om Lagrådets förslag under 22 § att låta den bestämmelsen vara

generell för alla befordringsföretag godtas bör skyldigheten för ett

postbefordringsföretag att till Tullverket överlämna en kvarhållen

försändelse föras in i 14 §:ns text som ett nytt tredje stycke:

"Postbefordringsföretaget är skyldigt att på begäran av Tullverket till

verket överlämna en försändelse som hållits kvar enligt första stycket."

6 kap. 17 och 20-22 §§

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller också bemyndigandena i

förevarande paragrafer.

6 kap. 22 §

Som framhölls i förarbetena till nu gällande tullag synes EG:s regelverk

utgå från att den statliga postförvaltningen är jämförbar med vilken

transportör som helst (prop. 1994/95:34 s. 152). I förevarande

bestämmelse regleras skyldigheten för befordringsföretag att anmäla

misstanke om att en försändelse innehåller narkotika. Det finns inte något

skäl att särbehandla postbefordringsföretag i detta hänseende och inte

heller att begränsa skyldigheten till något visst av regeringen särskilt

angivet postbefordringsföretag. Om skyldigheten för ett postbefordrings-

företag att i visst fall till Tullverket överlämna en kvarhållen

postförsändelse förs in i 14 §:ns text kan därför andra stycket utgå. I

första styckets text bör för tydlighetens skull sist i första meningen

tilläggas orden "till verket".

6 kap. 26, 27 och 32 §§

Enligt 6 kap. 32 § får med vissa förbehåll räkenskapsmaterial och andra

"handlingar" granskas. Enligt andra meningen i första stycket förstås

med handling framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan

läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel. Definitionen överensstämmer med den som finns intagen i 2

kap. 3 § tryckfrihetsförordningen.

Begreppet handling finns redan tidigare i 6 kap. såsom t.ex. i 19 §.

Viktigast är vad som sägs i 26 och 27 §§ om skyldighet att visa upp

handling. Även om ordningsföljden mellan bestämmelserna i

taxeringslagen är densamma, se 3 kap. 5 och 11 §§, bör definitionen av

handling som avses i 6 kap. komma tidigare i kapitlet, förslagsvis i 26 §.

Hänvisningen i 37 § skall i så fall ändras.

7 kap. 8 §

De bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter som ges i

denna paragraf föranleder särskilda överväganden med anledning av att

förevarande kapitel i grunden reglerar förhållandet - inte mellan

varuinnehavaren och staten utan - mellan rättighetsinnehavaren och

varuinnehavaren, dvs. mellan enskilda parter. Ett sådant förhållande är av

civilrättslig natur. Förhållandet mellan enskilda skall enligt 8 kap. 2 §

regeringsformen regleras i lag och kan inte bli föremål för

normdelegation. Samtidigt kännetecknas regleringen i såväl EG-

förordningen som de föreslagna bestämmelserna av att tullmyndigheten -

i Sverige Tullverket - sätts in som mellanhand mellan varuinnehavaren

och rättighetsinnehavaren och att föreskrifterna i huvudsak avser

förhållandet mellan å ena sida varuinnehavaren och tullmyndigheten och

å andra sidan tullmyndigheten och rättighetsinnehavaren. Regleringen

har därför väsentligen offentligrättsliga förtecken. Det är inte okänt att

gränsen mellan civilrättslig och offentligrättslig lagstiftning kan vara svår

att dra (se t.ex. Lagrådet om redovisningslagstiftningen i prop.

1998/99:130 s. 255). Är det fråga om civillag är utrymmet för

verkställighetsföreskrifter, som är aktuella i förevarande sammanhang,

snävt men inte obefintligt, se[REDACTED_EFTERNAMN], a.a. s. 130 f, 133 ff.

Som anförts under 1 kap. 6 § torde regeringen kunna meddela

verkställighetsföreskrifter till EG-förordningar. På samma skäl som där

anförts får anses att riksdagen kan bemyndiga regeringen att meddela

föreskrifter som utfyller EG-förordningar, när motsvarande möjlighet

hade funnits om det varit fråga om svensk lag.

I den mån föreskrifter som avses bli utfärdade enligt paragrafen ses

som offentligrättsliga kan bemyndigandena möjligen anses ha karaktären

av normdelegation med stöd av 8 kap. 7 § 3 regeringsformen. Enligt

denna bestämmelse får regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter

om bl.a. in- eller utförsel av varor, av pengar eller av andra tillgångar. En

jämförelse kan göras med lagen (1975:85) med bemyndigande att

meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor. Denna ger regeringen

rätt att meddela sådana föreskrifter, om det är påkallat av bl.a. "särskilda

handelspolitiska skäl" (1 §, jfr prop. 1975:8 s. 92). En sådan tillämpning

av grundlagsstadgandet är visserligen tvivelaktig, eftersom 7 kap. i

lagförslaget inte syftar till att reglera in- eller utförsel i egentlig mening

utan till att genom tullkontroll uppdaga intrång i vissa immateriella

äganderätter. Tillämpningen är dock inte helt utesluten.

Om bemyndigandena i paragrafen avses ha annan grund än som sagts

nu kan anföras följande.

Under den förut antagna förutsättningen, att riksdagen kan bemyndiga

regeringen att meddela föreskrifter som utfyller EG-förordningar, när

motsvarande möjlighet hade funnits om det varit fråga om svensk lag, har

bemyndigandet under punkten 1, att regeringen får meddela föreskrifter

om avgifter enligt artikel 3.1 i EG-förordningen, stöd i 8 kap. 9 § andra

stycket regeringsformen.

Bemyndigandet under punkten 2 kan inte avse något annat än

verkställighetsföreskrifter. Det bör därför utgå såsom överflödigt. För

övrigt borde förordningens bestämmelser kunna tillämpas av Tullverket

utan komplettande föreskrifter. Vad nu sagts gäller även bemyndigandet i

punkten 3.

De föreskrifter som kan tänkas bli meddelade om förvaring av varor

enligt bemyndigandet i punkten 4 och ställande av säkerhet för kostnad

för sådan förvaring enligt bemyndigandet i punkten 5 kan antas få

karaktären av verkställighetsföreskrifter för tullförfarandet. Bemyndig-

andena synes kunna avvaras. Detsamma gäller bemyndigandet i punkten

5 att meddela föreskrifter om ställande av säkerhet för värde av varuprov

som lämnas ut för inspektion. Sådan säkerhet torde dessutom gälla till

förmån för varuinnehavaren och alltså vara av övervägande civilrättslig

karaktär.

Vad angår bemyndigandet under punkten 6 synes det oklart vad där

avsedda föreskrifter skall gå ut på. Tullverket har att verkställa

domstolens domar och beslut. Uppskjuten frigörelse eller kvarhållande

av varor skall upphöra. Varorna skall alltså behandlas som andra varor i

Tullverkets förvar med bortseende från bestämmelserna i förevarande

kapitel. I vart fall kan det inte vara fråga om något annat än

verkställighetsföreskrifter och bemyndigandet kan därför utgå.

Lagrådet förordar därför att paragrafen ges följande lydelse:

"Regeringen får meddela föreskrifter om avgift enligt artikel 3.4 i

förordningen (EG) nr 3295/94."

8 kap. 13 §

Av skäl som anförts under 2 kap. 3 § bör tredje stycket utgå.

9 kap.

Enligt artikel 243.1 i EG:s tullkodex skall det i fråga om tillämpningen

av tullagstiftningen finnas två möjligheter till överklagande, en avseende

tullmyndighets beslut och en annan avseende tullmyndighets

underlåtenhet att inom viss tid efter gjord framställning meddela beslut. I

9 kapitlet ges endast bestämmelser om överklagande av redan meddelade

beslut. Av den allmänna motiveringen framgår att regeringen över huvud

taget inte har för avsikt att ge några bestämmelser som skulle möjliggöra

eller underlätta tillämpningen av det andra överklagandeinstitutet, i

lagrådsremissen benämnt dröjsmålstalan.

Regeringens negativa inställning till dröjsmålstalan förklaras främst

med att institutet skulle vara främmande för svensk rätt och att det skulle

kräva vissa överväganden och författningsändringar, bl.a. i lagen om

allmänna förvaltningsdomstolar. Dröjsmålstalan har i svensk

förvaltningsrätt funnits inom det finansiella området i fem års tid.

Institutet finns upptaget i den grundläggande läroboken i förvaltningsrätt,

nämligen Håkan Strömbergs Allmän förvaltningsrätt, 20 u. 2000, s. 169.

I samband med att dröjsmålstalan infördes skedde en författningsändring

i 8 § 6 lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Det förhållandet att

kammarrätt därvid utsågs till första domstolsinstans sammanhänger med

att Finansinspektionens viktigare beslut alltjämt överklagas hos

kammarrätt.

Den typ av dröjsmålstalan som finns på det finansiella området innebär

att om Finansinspektionen i ett tillståndsärende inte fattat beslut inom sex

månader efter det att ansökan gavs in, sökanden får begära förklaring av

kammarrätt att ärendet onödigt uppehålls. Har inspektionen inte meddelat

beslut inom sex månader efter det att en sådan förklaring lämnats, skall

det anses som att ansökan har avslagits. Ett sådant fiktivt avslagsbeslut

kan sedan överklagas. Tullagsutredningen har i sitt betänkande föreslagit

en enklare variant av dröjsmålstalan. Liksom på det finansiella området

skall, enligt utredningens förslag, en tid om sex månader efter det att

framställningen gjorts ha förflutit innan enskild blir berättigad att vidtaga

någon rättslig åtgärd.

Som regeringen själv är medveten om, skulle EG-förordningens regel

om dröjsmålstalan behöva kompletteras med bestämmelser om den tid

inom vilken beslut skall fattas och om behörig myndighet att pröva talan.

Problemet är att frånvaron av dylika bestämmelser inte kan frånkänna

enskild person rätten att föra dröjsmålstalan enligt artikel 243.1 i EG-

förordningen. Om någon skulle vilja utnyttja denna möjlighet i praktiken

utan att några kompletterande regler finns, kommer förvaltningsdomstol

att få improvisera fram erforderliga principer. I det s.k. Lassagårdsfallet

(RÅ 1997 ref. 65) har Regeringsrätten demonstrerat hur detta kan gå till,

när EG-rätten förutsätter möjligheten till domstolsprövning men svensk

rätt inte anvisar någon behörig domstol.

Enligt Lagrådets mening är det en bättre metod att i författning ange

vilka närmare regler som skall gälla i fråga om dröjsmålstalan än den

ordningen att överlåta åt praxis att utbilda erforderliga principer.

Lagrådet föreslår därför att de regler som anses nödvändiga för den

faktiska tillämpningen av rättsinstitutet dröjsmålstalan utarbetas under

det fortsatta lagstiftningsarbetet.

9 kap. 4 §

Om ett överklagande anses ha förfallit enligt den i andra stycket

föreslagna regeln, är det viktigt att klaganden upplyses härom. Eljest kan

han, om han anser att hans begäran inte fullt ut tillgodosetts, sväva i den

villfarelsen att hans överklagande skickats vidare såsom avseende det

nya beslutet. Lagrådet anser att denna upplysningsskyldighet bör framgå

av lagtexten och föreslår därför att det i andra stycket läggs till en

mening av följande lydelse: "Beslutet skall innehålla en uttrycklig erinran

om att det medför denna verkan."

9 kap. 13 §

Om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut blir, enligt

7 a § förvaltningsprocesslagen, den myndighet som först beslutade i

saken den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats

till domstolen. Bestämmelsen gör den föreslagna regeln i första stycket

första meningen överflödig. Meningen kan därför utgå. Andra meningen

kan därvid förslagsvis ges följande lydelse: "Om det allmänna ombudet

överklagar ett beslut, skall ombudet föra det allmännas talan."

10 kap. 4 §

Tullverkets rätt att sätta ut vite i sina förelägganden kan med den

föreslagna lydelsen komma att omfatta även gärningar för vilka straff kan

ådömas enligt 1 §. Detta gäller främst den förseelse som avses i 1 § 2 och

beträffande vilken vitesföreläggande också skall kunna meddelas enligt

denna paragraf andra stycket. Kumulation av straff och vite bör undvikas,

om inte speciella förhållanden påkallar annat. Lagrådet föreslår därför att

i lagen tas in en bestämmelse med följande lydelse: "Om ett vites-

föreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt 1 § för gärning

som omfattas av föreläggandet." Bestämmelsen kan placeras i en ny 5 §.

I sista stycket föreskrivs ett osedvanligt lågt maximibelopp för

bestämmande av viten. Risken med ett för lågt vitesmaximum är att

myndigheten kan få svårt att bryta den enskildes motstånd eller lyckas

med detta först efter en rad vitesförelägganden, vilkas sammanlagda

belopp slutligen förmår den enskilde att iaktta de givna föreskrifterna. På

vissa områden (så t.ex. i fråga om rättegångsbalken och den äldre

taxeringslagen) har regler om högsta vitesbelopp slopats som ineffektiva.

Finns inte något högsta belopp föreskrivet, får beräkningen av vitets

storlek ske enbart med tillämpning av reglerna i 3 § lagen om viten.

Lagrådet rekommenderar att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet

övervägs huruvida den föreslagna regeln om ett högsta vitesbelopp om

femtusen kronor skall behållas.

11 kap. 1 §

Vad som sagts under 2 kap. 2 § gäller också andra stycket i förevarande

paragraf.

11 kap. 3-5 §§

Lagrådet föreslår att varje bemyndigande i paragraferna kompletteras

med orden: " eller, efter regeringens bemyndigande, Tullverket "

Om skälen härtill, se vad ovan anförts under 1 kap. 6 §.

12 kap. 1 §

Om möjligheten till subdelegation skrivs in i varje enskilt bemyndigande

för regeringen att meddela föreskrifter, såsom ovan föreslagits, kan

denna paragraf utgå.

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

9 kap. 1 och 2 §§

I paragraferna hänvisas till vad som anges i 7 kap. 4 § tullagen. I

sistnämnda bestämmelse föreslås emellertid endast en hänvisning till

EG-förordning 3295/94. Hänvisningarna i förevarande paragrafer bör

därför avse "vad som anges i artiklarna 6.1 och 8.3 i förordningen (EG)

nr 3295/94 av den 22 december 1994 om fastställande av vissa åtgärder

avseende införsel till gemenskapen samt export och återexport från

gemenskapen av varor som gör intrång i viss immateriell äganderätt".

Det kan tilläggas att enligt 2 kap. 2 § andra stycket

tryckfrihetsförodningen skall frågor om sekretess regleras i en särskild

lag, dvs. sekretesslagen, eller i annan lag vartill den särskilda lagen

hänvisar. På samma skäl som anförs under 1 kap. 6 § bör EG-

förordningar även i förevarande sammanhang kunna likställas med

svensk lag.

Förslaget till lag om ändring i lagen om tullfrihet m.m.

9 §

Enligt fjärde stycket tillämpas vid den med bestämmelsen avsedda

kontrollen även bestämmelserna om hur en revision skall utföras i 6 kap.

30-39 §§ den föreslagna tullagen (motsvarande 71-80 §§ gällande tullag).

Emellertid synes bestämmelserna förutsätta att ett beslut om revision har

fattats enligt 6 kap. 29 § (motsvarande 70 §), och även den bestämmelsen

synes böra göras tillämplig. Det är svårt att se skäl för att inte en revision

för kontroll av marknadsstörande import, med beaktande av

proportionalitetsprincipen i 6 kap. 2 § den föreslagna tullagen, skulle

kunna göras. Anses däremot revision i tullagens mening inte böra komma

i fråga när det gäller marknadsstörande import synes t.ex. tillämpningen

av 6 kap. 31 § andra stycket, 32 och 33 §§ vara alltför långtgående.

Förslaget till lag om ändring i lagen om ersättning vid frihets-

berövanden och andra tvångsåtgärder

8 §

Hänvisningen till tullagen bör avse inte endast 6 kap. 11 § utan även -

vilket synes mer väsentligt och överensstämmer med hänvisningen till

10 § polislagen - till 6 kap. 3 §, som behandlar bl.a. frågor om våld mot

person.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 EGT L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 31992R2913).

 EGT L 253, 11.10.1993, s. 1 (Celex 31993R2454).

 EGT L 145, 13.06.1977, s. 1 (Celex 31977L0388).

 EGT L 277, 28.10.1999, s. 34 (Celex 31999L0085).

 EGT L 76, 23.03.1992, s. 1 (Celex 31992L0012).

 EGT L 8, 11.01.1997, s. 12 (Celex 31996L0099).

 EGT L 105, 23.04.1983, s. 1 (Celex 31983R0918).

 EGT L 312, 23.12.1995, s. 1 (Celex 31995R2988).

 EGT L 292, 15.11 1996, s. 2 (Celex 31996R2185) .

 EGT L 136, 31.5.1999, s. 1 (Celex 31999R1073).

 EGT L 341, 30.12.1994, s. 8 (Celex 31994R3295).

 EGT L 133, 17.6.1995, s. 2 (Celex 31995R1367).

 Senaste lydelse 1999:404.

 Senaste lydelse 1994:1556.

 Senaste lydelse 1999:406.

 Senaste lydelse 1999:406.

 Senaste lydelse 1990:372.

 Senaste lydelse 1999:1244.

 Senaste lydelse 1987:1284.

 Senaste lydelse 1999:301.

 Senaste lydelse 1998:1686.

 Senaste lydelse 1999:398.

 Senaste lydelse 1998:513.

 Senaste lydelse 1999:418.

 Senaste lydelse 1999:420.

 Senaste lydelse 1999:421.

 Senaste lydelse 2000:143.

 Senaste lydelse 1995:1286.

 Senaste lydelse 1999:1283.

 Senaste lydelse 2000:54.

 Senaste lydelse 1998:1681.

 Senaste lydelse 1997:503.

 Senaste lydelse 1999:423.

 Senaste lydelse 1999:1284.

 Senaste lydelse 1996:1171.

 Senaste lydelse 1999:428.

 Senaste lydelse 1999:428.

 Senaste lydelse 1999:429.

 Senaste lydelse 1999:1071.

 Senaste lydelse 1999:430.

 Senaste lydelse 1999:434.

 Senaste lydelse 1999:434.

 Senaste lydelse 1999:641.

 Senaste lydelse 1999:438.

 Peter Witte Zollkodex Kommentar, 2 Aufl., Verlag C.H.[REDACTED_EFTERNAMN], München,[REDACTED_EFTERNAMN]

Verlag

Wien, 1998, s. 32.

 EGT nr L 341, 30.12.1994, s. 8. Förordningen har fått denna titel genom rådets

förordningen (EG) nr 241/99 av den 25 januari 1999 om ändring av förordning (EG)

 nr

3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export,

återexport eller

hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och

pirattillverkade

varor (EGT nr L 027, 02.02.1999, s.1).

 Se SOU 1998:127 s. 43.

 I den tyska tullkodexkommentaren anses artikeln avse endast tullmyndigheternas

tystnadsplikt; se Peter Witte Zollkodex Kommentar, 2 Aufl., Verlag C.H.[REDACTED_EFTERNAMN],

München,
[REDACTED_EFTERNAMN] Verlag Wien, 1998, s. 168 f.

 EGT L 302, 19.10.1992, s. 1 (Celex 31992R2913)

 EGT L 253, 11.10.1993, s. 1 (Celex 31993R2454)

 EGT L 145, 13.06.1977, s. 1 (Celex 31977L0388)

 EGT L 277, 28.10.1999, s. 34 (Celex 31999L0085)

 EGT L 076, 23.03.1992, s. 1 (Celex 31992L0012)

 EGT L 008, 11.01.1997, s. 12 (Celex 31996L0099)

 EGT L 105, 23.04.1983, s. 1 (Celex 31983R0918)

 EGT L 312, 23.12.1995, s. 1 (Celex 31995R2988)

 EGT L 292, 15.11 1996, s. 2 (Celex 31996R2185)

 EGT L 136, 31.05.1999, s. 1 (Celex 31999R1073)

 EGT L 341, 30.12.1994, s. 8 (Celex 31994R3295)

 EGT L 133, 17.06.1995, s. 2 (Celex 31995R1367)

 Senaste lydelse 1999:404.

 Senaste lydelse 1994:1556.

 Senaste lydelse 1999:406.

 Senaste lydelse 1999:406.

 Senaste lydelse 1990:372.

 Senaste lydelse 1999:1244.

 Senaste lydelse 1987:1284.

 Senaste lydelse 1999:301.

 Senaste lydelse 1998:1686.

 Senaste lydelse 1999:398.

 Senaste lydelse 1998:513.

 Senaste lydelse 1999:418.

 Senaste lydelse 1999:420.

 Senaste lydelse 1999:421.

 Lydelse enligt prop. 1999/2000:58.

 Senaste lydelse 1995:1286.

 Senaste lydelse 1998:1681.

 Senaste lydelse 1997:503.

 Senaste lydelse 1999:423.

 Senaste lydelse 1999:1284.

 Senaste lydelse 1996:1171.

 Senaste lydelse 1999:428.

 Senaste lydelse 1999:428.

 Senaste lydelse 1999:429.

 Senaste lydelse 1999:1071.

 Senaste lydelse 1999:430.

 Senaste lydelse 1999:434.

 Senaste lydelse 1999:434.

 Senaste lydelse 1999:641.

Prop. 1999/2000:126

171

1

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 1

217

172

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 5

288

1

Prop. 1999/2000:126

Bilaga 6

Prop. 1999/2000:126

304

289