Regeringens proposition

2000/01:6

Avtal om visst kostnadsansvar för insatser enligt

lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade

Prop.

2000/01:6

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den den 14 september 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att kommunerna ges möjlighet att träffa avtal

om nytt eller i vissa fall bibehållet kostnadsansvar för insatser enligt 9 §

lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS,

i en annan kommun än hemkommunen för en enskild person som genom

insatser enligt 9 § 8 eller 9 blivit folkbokförd i den andra kommunen.

Sådana avtal får träffas med en annan kommun än hemkommunen eller

en enskild vårdgivare i en annan kommun. Tillägget görs i syfte att

underlätta för enskilda, t.ex. personer som har en ovanlig diagnos eller

som har komplicerade funktionshinder, att få tillgång till anpassade

boendelösningar och särskild kompetens som det kan vara svårt att till-

handahålla i små kommuner. Tillägget ger också möjlighet för

kommuner med ett litet befolkningsunderlag att samverka om bl.a.

gemensamma gruppbostäder för att kunna erbjuda fler boendealternativ

än vad som annars varit fallet.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 2

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade 2

3 Ärendet och dess beredning 2

4 Bakgrund 2

5 Avtal mellan kommuner 2

6 Ekonomiska konsekvenser 2

Bilaga 1 Utdrag ur Ds 1999:72 om kostnadsutjämning 12

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 13

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

14 september 2000 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind-

rade.

2 Förslag till lag om ändring i lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade skall införas en ny paragraf, 17a §, av föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 a §

Utan hinder av 16 § första

stycket får en kommun om

synnerliga skäl föreligger träffa

avtal om kostnadsansvar för

insatser enligt 9 § för en enskild

som genom insats enligt 9 § 8

eller 9 inte längre är eller inte

kommer att vara bosatt i

kommunen. Sådant avtal får

träffas med en annan kommun

eller med en enskild vårdgivare i

en annan kommun.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Våren 1999 gav regeringen en arbetsgrupp i uppdrag att utforma förslag

till ett statsbidrag för utjämning mellan kommuner av kostnader för

verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade (LSS). Arbetsgruppen har bestått av företrädare från

Regeringskansliet, Socialstyrelsen, Statskontoret och Svenska

Kommunförbundet. I november 1999 överlämnade arbetsgruppen

promemorian Förslag till utjämning mellan kommuner av kostnader för

LSS-verksamhet (Ds 1999:72). I promemorian föreslås att kommunerna

skall ges en utvidgad rätt att få träffa avtal om kostnadsansvar för

personer som efter den 1 januari 1996 flyttat till annan kommun för att

ta del av LSS-verksamhet där (bilaga 1). Promemorian har

remissbehandlats. En remissammanställning i ärendet finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi1999/4579) och en förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2.

I propositionen om vissa kommunalekonomiska frågor (prop.

1999/2000:115) föreslog regeringen att ett statsbidrag införs för

kommuner med höga kostnader för verksamhet enligt LSS. För särskilt

dyra insatser enligt LSS föreslogs därutöver att ett extra statsbidrag

införs. Riksdagen beslutar senare i höst om förslaget. Statsbidragen

finansieras genom medel från utgiftsområde 25, anslaget Generella

statsbidrag till kommuner och landsting samt Bidrag för särskilda

insatser i vissa kommuner och landsting. I propositionen aviserade

regeringen dessutom ett förslag om utvidgad rätt att träffa avtal om

kostnadsansvar för personer som genom insatser enligt 9 § 8 eller 9

LSS är eller kommer att bli folkbokförda i annan kommun.

Svenska Kommunförbundet har inkommit med en skrivelse till

Socialdepartementet (dnr S1999/1520/ST) angående

placeringskommunens ansvar när barn och ungdomar placerats i

familjehem eller bostad med särskild service i en annan kommun med

stöd av LSS eller socialtjänstlagen (1980:620).

4 Bakgrund

Nuvarande utjämningssystem för kommuner och landsting baseras på

förslag från beredningen för statsbidrag och utjämning i kommunsektorn

i betänkandet Utjämning av kostnader och intäkter i kommuner och

landsting (SOU 1994:144). Förslaget berörde även utjämning av kostna-

der för verksamhet för funktionshindrade. Frågan om kostnader, utjäm-

ning och avtal har därefter behandlats av flera utredningar.

Socialtjänstkommittén har i sina betänkanden framhållit betydelsen av

att samverkan mellan kommuner underlättas. Den föreslog en ny

bestämmelse i socialtjänstlagen (1980:620), som ger kommunerna

möjlighet att träffa avtal om vård eller boende för personer som inte

längre är folkbokförda i kommunen. Kommittén framhöll också i sitt

betänkande Rätten till bistånd inom socialtjänsten (SOU 1993:30) att

om nya bestämmelser om kommunernas kostnadsansvar införs i

socialtjänstlagen bör även motsvarande ändringar i lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) övervägas. Vid

remissbehandlingen ansåg flera remissinstanser att bestämmelserna i

socialtjänstlagen och LSS behöver harmoniseras.

År 1995 fick en arbetsgrupp inom Socialdepartementet i uppdrag att

lämna förslag till utjämning av kostnader för insatser enligt LSS. Rege-

ringen framhöll i propositionen Vissa frågor om personlig assistans och

kostnadsansvar för insatser enligt lagen om stöd och service till vissa

funktionshindrade (prop. 1994/95:77) att frågan om en mer genom-

gripande ändring av LSS borde prövas samtidigt med beredningen av

Socialtjänstkommitténs betänkande. Mot denna bakgrund fann arbets-

gruppen i sin promemoria Utjämning av kostnadsskillnader för verksam-

het enligt LSS (Ds 1996:47) inte skäl att lämna några förslag om vidgad

rätt för kommunerna att avtala om kostnadsansvar för insatser enligt

LSS. Arbetsgruppen ansåg dock att om det var svårt att komplettera

systemet med nationell kostnadsutjämning med en faktor som avser

LSS-insatser bör det finnas anledning att ge kommunerna vidgade

möjligheter inom ramen för LSS att avtala om kostnadsansvar för stöd

och service. Arbetsgruppen bedömde att ett vidgat ansvar i en sådan

situation var en viktig förutsättning för att LSS-verksamhet på regional

eller riksnivå skulle kunna etableras och fungera. Arbetsgruppen kunde

också tänka sig en kombination av nationell kostnadsutjämning och en

vidgad möjlighet att avtala om kostnadsansvar. Arbetsgruppens rapport

överlämnades till Kommunala utjämningsberedningen.

Kommunala utjämningsberedningen konstaterade i sitt betänkande

Kostnadsutjämning för kommuner och landsting en översyn av stats-

bidrags- och utjämningssystemet (SOU 1998:151) att kostnadsskillna-

derna mellan kommunerna avseende verksamhet enligt LSS var så stora

att någon form av utjämning behövs.

5 Avtal mellan kommuner

Regeringens förslag: Kommuner ges möjlighet att om synnerliga

skäl föreligger träffa avtal om kostnadsansvar för insatser för stöd

och service enligt 9 § lagen (1993:387) om stöd och service till

vissa funktionshindrade, LSS, för en enskild person som genom

insats enligt 9 § 8 eller 9 LSS inte längre är eller inte kommer att

vara bosatt i kommunen. Sådant avtal får träffas med en annan

kommun än hemkommunen eller en enskild vårdgivare i en annan

kommun. Ändringen föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, bl.a. Svenska

Kommunförbundet påpekar bristen på samordning mellan LSS och

socialtjänstlagen och att det förslag som arbetsgruppen lagt fram inte är

tillräckligt tydligt. Några remissinstanser, t.ex. Länsstyrelsen i

Västmanland och Kommunförbundet Sörmland, föreslår att ett

liknande kostnadsansvar som uttrycks i 72 a § socialtjänstlagen bör

införas i LSS. De remissinstanser som förordar en avtalslösning vill

hellre att lagstiftningen uttrycker en skyldighet att teckna avtal om

kostnadsansvar. Socialstyrelsen instämmer med arbetsgruppens förslag

och lyfter även fram möjligheterna som kommunerna har att samverka

genom gemensam nämnd eller kommunalförbund för att bygga upp

speciella verksamheter när underlaget är för litet i respektive kommun.

Denna lösning innebär att berörda personer kan vara folkbokförda och

fullvärdiga kommuninnevånare där de bor samtidigt som kommunerna

delar på kostnaderna och ansvaret för verksamheten. Statskontoret

tillstyrker arbetsgruppens förslag, men anser att ett sådant system bör

ses som en försöksverksamhet och utvärderas efter tre år. Svenska

Kommunförbundet efterlyser en utredning av de oklarheter som finns

rörande ansvaret för barn och ungdomar som placerats i familjehem med

stöd av LSS, socialtjänstlagen eller lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU). Målsättningen bör vara ett

sammanhållet kostnadsansvar för insatser enligt LSS och

socialtjänstlagen för placeringskommunen. Gnesta kommun föreslår en

permanent förändring i LSS så att placeringskommunen får en

skyldighet att ersätta bosättningskommunen för kostnaderna. Luleå

kommun anser att möjligheten att träffa avtal mellan kommuner är en

förutsättning som särskilt gynnar framväxt av specialiserade boende-

och stödformer där underlaget är litet i respektive kommun, men rätten

att flytta till annan kommun får inte kopplas samman med

avtalsmöjligheten. Örebro kommun menar att det vore principiellt

felaktigt att ge kommunerna möjlighet att avtala om ett framtida

kostnadsansvar för en person som flyttat till annan kommun. Kommunen

menar att det skulle innebära en omständlig och tungarbetad

administration.

Skälen för regeringens förslag

Effekter av bosättningskravet i LSS

Avsikten med införandet av lagen (1993:387) om stöd och service till

vissa funktionshindrade (LSS) var att trygga svårt funktionshindrades rätt

till god service och stöd utifrån sina specifika behov oavsett var man bor

i landet. Som framgår av 16 § LSS är den grundläggande utgångspunkten

att insatserna skall tillgodoses i den kommun där man är bosatt, alltså

hemkommunen. Enligt förarbetena (prop. 1992/93:159 s. 185) skall

man vid bedömningen av om en person skall anses vara bosatt i

kommunen se till bestämmelserna i folkbokföringslagen (1991:481).

Innebörden i folkbokföringslagen är att en person skall anses vara bosatt

i den kommun där han har sin huvudsakliga dygnsvila och att han skall

vara folkbokförd i denna kommun. Om en enskild person önskar flytta

till en annan kommun finns möjligheten att begära förhandsbesked enligt

16 § LSS om de insatser enligt denna lag hon eller han anser sig behöva i

inflyttningskommunen.

När en person beviljas bostad med särskild service enligt 9 § 8 eller

9 LSS övergår ansvaret enligt nuvarande regler till den kommun där

bostaden är belägen eftersom personen enligt folkbokföringslagen

måste betraktas som bosatt där han eller hon har sin dygnsvila. Den

praxis som vuxit fram mellan kommunerna är emellertid annorlunda.

Kommuner betalar i vissa fall för boendeplatser i andra kommuner eller

hos enskilda vårdgivare i annan kommun trots att personen blivit

folkbokförd i den kommunen. Dessa köp regleras i avtalsform. De avtal

som finns inom detta område är vanligtvis tidsbegränsade och löper tills

dess någon part säger upp det. I dag finns inget egentligt lagstöd för att

träffa dessa avtal.

Behov av enskilda insatser

I undantagsfall kan det individuella behovet av anpassade lösningar och

särskild kompetens i omvårdnaden vara så speciellt, t.ex. för personer

som har ovanliga diagnoser eller har komplicerade funktionshinder, att

det kan vara svårt att utforma insatser med god kvalitet i den egna kom-

munen. Behovet av mycket särskilda insatser kan bl.a. uppstå under sär-

skilda skeenden i livet eller den tid som kommunen behöver för att

bygga upp motsvarande stöd på hemorten, t.ex. utbilda erforderlig

personal. Det kan t.ex. gälla dövblinda personer som har behov av

personal som kommunicerar på dövblindas teckenspråk och behöver få

vistas i en teckenspråkig miljö.

Det tillfälliga boendet i en annan kommun än hemkommunen bör

enligt regeringens mening ingå som en del i en individuell plan enligt

LSS. Målet i planen bör vara att den enskilde efter en kortare eller

längre tid skall flytta hem och att hemkommunen under tiden skapat ett

stöd med god kvalitet på hemmaplan.

I kommuner med ett litet befolkningsunderlag och få personer med

funktionshinder kan det i vissa fall vara svårt att anordna även permanent

bostad med särskild service med god kvalitet för dem som är bosatta i

den egna kommunen. Framförallt kan det uppstå svårigheter att erbjuda

valmöjligheter för den enskilde mellan olika boendegrupper, t.ex. vad

gäller åldersfördelning och personalens kompetens. Det kan därför

undantagsvis finnas behov för sådana kommuner att samverka med ett

antal grannkommuner om gemensamma gruppbostäder för att tillsam-

mans kunna erbjuda fler alternativ som passar för funktionshindrade med

olika behov av stöd.

Enligt kommunallagen (1991:900) får kommunerna endast svara för

insatser som ges till den egna kommunens medlemmar. En kommun får

således inte betala för vård eller omsorg som ges åt någon som är bosatt

i en annan kommun. Kommunallagens bestämmelser gäller om inte

annat är föreskrivet i speciallagstiftning.

Länsstyrelsen får fr.o.m. den 1 juli 2000 förelägga en kommun eller

ett landsting vid vite att följa en lagakraftvunnen dom som ger en enskild

rätt till vissa insatser enligt LSS. Huvudmännen dröjer i dag i vissa fall

med att vidta åtgärder enligt domstolsbeslut som ger enskilda personer

rätt till insatser enligt LSS och socialtjänstlagen. Regeringen anser att

kommunerna måste få en möjlighet att kunna verkställa besluten genom

att upphandla de insatser som krävs för boende i en annan kommun eller

i enskild verksamhet under tiden man planerar för åtgärder på

hemmaplan.

Bibehållet kostnadsansvar i annan lagstiftning

Enligt 17 § första stycket LSS får en kommun, med bibehållet ansvar,

sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt LSS till

personer som är bosatta i kommunen. Kommunen kan uppdra åt någon

annan (enskild, stiftelse, företag, annan kommun, etc.) att tillhandahålla

insatser genom avtal. Det skall vara fråga om själva utförandet av stödet

eller servicen. Myndighetsutövning innefattas inte i de uppgifter som

kan överlåtas till någon annan. Någon motsvarande rätt att träffa avtal om

insatser för personer som inte bor i kommunen finns inte i LSS.

Arbetsgruppen konstaterar att en kommun kan ha ett bibehållet kost-

nadsansvar för personer som flyttat från kommunen om lagstöd finns för

ett sådant ansvar. Sådana möjligheter finns redan i dag i socialtjänstlagen

(1980:620), skollagen (1985:1100) och lagen om betalningsansvar för

medicinskt färdigbehandlade (1990:1404). För barn och ungdomar

under 18 år som har sitt egentliga hemvist tillsammans med föräldrar

eller andra anhöriga gäller enligt 11 § folkbokföringslagen att dessa

anses bosatta där även om de till följd av skolgången regelmässigt

tillbringar sin dygnsvila på annat håll. Denna bestämmelse tillämpas även

efter det att eleven fyllt 18 år så länge hon eller han genomgår grund-

eller gymnasieskola eller motsvarande utbildning. Enligt 4 § lagen

(1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till

vissa funktionshindrade ges kommuner en möjlighet att träffa avtal för

personer som flyttat från kommunen före den 1 januari 1996. I övrigt

ger LSS i dag inga sådana möjligheter.

Bibehållet kostnadsansvar bör vara möjligt enligt LSS

Vid tiden för arbetsgruppens arbete fanns det drygt 1 000 personer med

insatsen särskilt boende enligt LSS för vilka det finns en annan betalande

kommun än hemkommunen. Arbetsgruppen föreslog därför att kommu-

nerna bör ges en utvidgad möjlighet att skriva avtal om kostnadsansvar

mellan kommuner för LSS-insatser.

Regeringen föreslår således att en ny bestämmelse införs i LSS, med

innebörden att en kommun får teckna avtal om kostnadsansvar för insat-

ser enligt 9 § LSS för en enskild person som är eller har varit bosatt i

kommunen om denne beviljats insats enligt 9 § 8 eller 9 LSS i en annan

kommun och därmed blir folkbokförd där. Regeringen föreslår att

sådant avtal får ingås med en annan kommun eller en enskild vårdgivare i

en annan kommun. Den utvidgade möjligheten skall till skillnad från

lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa funktionshindrade omfatta även personer som flyttar

till annan kommun efter den 1 januari 1996 samt personer som ingår i

personkretsens tredje grupp enligt 1 § LSS. Om den enskilde senare

själv väljer att stadigvarande bosätta sig på den nya orten kan dock detta

inte ifrågasättas med hänvisning till det upprättade avtalet. I sådana fall

övergår ansvaret till den nya kommunen.

Möjligheten för en kommun att teckna avtal med en annan kommun

eller en enskild vårdgivare i en annan kommun förändrar inte den grund-

läggande utgångspunkten i LSS. Den är att insatserna i första hand skall

tillgodoses i den kommun där man är folkbokförd dvs. i hemkommunen.

Kommunerna har ett grundläggande ansvar för sina invånares tillgång till

bostäder med god tillgänglighet, och standard oberoende av stöd- och

vårdbehov. Bestämmelsen i 9 § 9 LSS ger dessutom den som tillhör

lagens personkrets rätt till en personligt anpassad bostad med

nödvändigt personellt stöd och service. Den utökade avtalsmöjligheten

innebär inte heller någon förändring vad gäller rätten att flytta till en

annan kommun. Avtalsmöjligheten påverkar inte den enskildes rätt att

ansöka om förhandsbesked enligt 16 § LSS. Om han eller hon önskar

flytta skall ansökan liksom som tidigare behandlas som om den enskilde

var bosatt i kommunen dit ansökan lämnas. För personer som själva

väljer att flytta till en annan kommun föreligger inget ansvar hos den

ursprungliga hemkommunen.

Samordning av socialtjänstlagen och LSS vad gäller

kostnadsansvar?

Flera remissinstanser har föreslagit en samordning av kostnadsansvaret

mellan socialtjänstlagen och LSS. Detta skulle förutsätta att kommuner-

nas kostnadsansvar enligt LSS ges en utformning motsvarande den i

72 a § socialtjänstlagen, vilket innebär att placeringskommunen, som

beslutat om biståndet, har kvar ansvaret under tid som den enskilde

vistas i en annan kommun. Socialtjänstlagen utgår vanligtvis från att

placeringen i en annan kommun är tillfällig och att den enskilde skall

åter till hemkommunen medan beslut enligt 9 § LSS i normala fall utgår

ifrån att den enskilde som fått beslut om insatsen flyttar till den nya

kommunen. Endast undantagsvis är det fråga om ett boende under

begränsad tid.

En harmonisering mellan LSS och socialtjänstlagen vore i och för sig

önskvärd. Utgångspunkten ifråga om de LSS-insatser i en annan kommun

som regeringen nu avser är dock att dessa i flertalet fall kommer att vara

tidsbegränsade till sin karaktär, även om det gäller en längre tidsperiod

och att kommuner bygger upp verksamheter för sina invånare i stället

för att köpa dem av andra kommuner. Regeringen föreslår således ingen

samordning i denna del.

Enligt regeringens förslag att ge rätt att teckna avtal om

kostnadsansvar för bostad med särskild service enligt 9 § LSS i en annan

kommun eller i en enskild verksamhet skall sådana avtal även kunna

omfatta andra LSS-insatser som kan bli aktuella.

6 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen bedömer att förslaget att ge kommunerna möjlighet att

träffa avtal om kostnadsansvar enligt 9 § LSS för personer som genom

insats enligt 9 § 8 eller 9 inte längre är eller inte kommer att vara

bosatta i kommunen inte medför några ekonomiska konsekvenser för

vare sig staten eller kommunerna. Avtalet reglerar endast vilken

kommun som ansvarar för de faktiska kostnader som uppstår i samband

med tillhandahållandet av insatser enligt LSS.

Uppföljning och utvärdering

Regeringen kommer att noggrant följa utvecklingen av tecknande av

avtal och vilka effekter dessa får för den enskilde. Regeringen avser där-

för att ge Socialstyrelsen och länsstyrelserna i uppdrag att under åren

2001 2002 tillsammans göra en utvärdering av effekterna.

Prop. 2000/01:6

2

1