Regeringens proposition

1996/97:26

Fortsatt giltighet av 1952 års tvångsmedelslag och lagen om hemlig

kameraövervakning

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 september 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål och lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning

skall fortsätta att gälla till utgången av år 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 4

 2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med

 särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål 4

 2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506)

 om hemlig kameraövervakning......................... 4

3 Ärendet och dess beredning................................. 5

4 Nuvarande ordning.......................................... 5

 4.1 1952 års tvångsmedelslag............................ 5

 4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning................... 7

5 Överväganden............................................... 7

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996 10

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med särskildabestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål,

 2. lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506) om hemligkameraövervakning.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1952:98) med särskilda

bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål

 Härigenom föreskrivs att lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål, som gäller till utgången av år 19961, skall

fortsätta att gälla till utgången av år 1998.

2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning

 Härigenom föreskrivs att lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning, som

gäller till utgången av år 1996, skall fortsätta att gälla till utgången av år

1998.

**FOOTNOTES**

 1 Lagens giltighetstid senast förlängd 1995:1511.

3 Ärendet och dess beredning

Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål

innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser till den grundläggande

regleringen i rättegångsbalken i fråga om straffprocessuella tvångsmedel. Lagen,

som är tidsbegränsad, gäller vid förundersökning angående vissa brott mot rikets

säkerhet och vissa andra grova brott. Efter den senast gjorda förlängningen

gäller lagen till utgången av år 1996 (prop. 1995/96:14, bet. 1995/96:JuU11,

rskr. 1995/96:125, SFS 1995:1511).

 Lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1 februari

1996 (prop. 1995/96:85, bet. 1995/96:JuU11, rskr. 1995/96:125). I lagen regleras

de brottsutredande myndigheternas möjligheter att använda dolda fjärrmanövrerade

övervakningskameror vid förundersökning i brottmål. Lagen är i likhet med 1952

års tvångsmedelslag tidsbegränsad till utgången av år 1996.

 Regeringen tar i detta ärende upp frågan om förlängning av giltighetstiden av

de två lagarna. Enligt regeringens mening är frågan av sådan beskaffenhet att

Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Nuvarande ordning

4.1 1952 års tvångsmedelslag

1952 års lag gäller vid förundersökning angående dels allmänfarliga brott, t.ex.

mordbrand och sabotage, dels vissa högmålsbrott såsom uppror och olovlig

kårverksamhet, dels vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri. Lagen

gäller också försök, förberedelse och stämpling till dessa brott om sådan

gärning är straffbar. I förhållande till regleringen i rättegångsbalken innebär

lagen utvidgade möjligheter att använda tvångsmedlen häktning, beslag,

kvarhållande av postförsändelse m.m. samt hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning. Lagen innehåller också bestämmelser som innebär att hemlig

kameraövervakning kan användas på mindre stränga villkor än vad som följer av

lagen om hemlig kameraövervakning (se avsnitt 4.2).

 Enligt rättegångsbalken får en person häktas om det finns sannolika skäl för

misstanke om brott, för vilket maximistraffet utgör fängelse i ett år eller mer.

Därutöver krävs att det föreligger en särskild häktningsgrund, t.ex. risk för

fortsatt brottslig verksamhet. Häktning kan emellertid även ske vid en lägre

grad av brottsmisstanke. Den som endast är skäligen misstänkt för brott kan

sålunda också häktas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan

på ytterligare utredning om brottet, s.k. utredningshäktning. Enligt 2 § i 1952

års lag kan en sådan utredningshäktning fortgå under fyra veckor, medan rätte-

gångsbalkens regler bara tillåter en vecka.

 I 27 kap. 2 § andra meningen rättegångsbalken finns bestämmelser om att vissa

skriftliga meddelanden får tas i beslag endast om det finns misstanke om brott,

för vilket straffminimum är två års fängelse. Enligt 3 § i 1952 års lag krävs

inte något lägsta straff för att sådana meddelanden skall få tas i beslag.

 Förordnande om kvarhållande av postförsändelse m.m. enligt 27 kap. 9 §

rättegångsbalken kan enligt 4 § i 1952 års lag i vissa brådskande fall meddelas

av undersökningsledaren eller åklagaren. Enligt rättegångsbalkens regler är det

alltid rätten som beslutar i dessa fall.

 1952 års lag innehåller även från rättegångsbalken avvikande bestämmelser om

hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning.

 Hemlig teleavlyssning innebär - sedan den 1 januari 1996 - att telemeddelanden

som befordras till eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress,

i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för

återgivning av innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet kan användas både för

avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan telekommunikation än

muntlig sådan, såsom telex, telefax och datakommunikation. Hemlig

teleövervakning innebär att andra uppgifter än innehållet i meddelandet i

hemlighet hämtas in om telemeddelanden som har expedierats eller beställts till

eller från en viss teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå

fram.

 Enligt reglerna i 27 kap. rättegångsbalken får hemlig teleavlyssning användas

om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år

och även vid brottsutredningar som rör försök, förberedelse och stämpling till

sådant brott. Som ytterligare förutsättning för hemlig teleavlyssning gäller att

det skall finnas skälig misstanke om brottet och att åtgärden skall vara av

synnerlig vikt för utredningen. Tillstånd till hemlig teleavlyssning meddelas av

domstol på ansökan av åklagaren och skall gälla viss tid, högst en månad från

dagen för beslutet. Hemlig teleövervakning får användas om det för brottet inte

är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader och vid

narkotikabrott med enbart fängelse i straffskalan. I övrigt är förutsättningarna

knutna till reglerna om hemlig teleavlyssning. För tvångsmedlen gäller bl.a. den

s.k. proportionalitetsprincipen, som innebär att de får beslutas endast om

skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär

för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.

 1952 års lag ger, som ovan nämnts, i förhållande till rättegångsbalken

utvidgade möjligheter att använda hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning. Tillstånd till åtgärden får lämnas, även om det för brottet är

föreskrivet lindrigare straff än vad som krävs enligt rättegångsbalken.

Åklagaren får i brådskande fall själv besluta om användning av tvångsmedlen. Har

åklagaren gjort detta, skall anmälan ofördröjligen göras hos domstolen, som

skyndsamt skall pröva ärendet.

 Enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, som till skillnad från

1952 års lag inte är tidsbegränsad, får i vissa fall tvångsåtgärd såsom t.ex.

hemlig teleavlyssning tillgripas. För detta krävs att åtgärden är påkallad för

att utröna om en utlänning eller en organisation eller grupp som han tillhör

eller verkar för planlägger eller förbereder någon gärning som innebär våld, hot

eller tvång för politiska syften och som innefattar brott för vilket lindrigare

straff än fängelse i två år inte är föreskrivet. Den parlamentariska kontrollen

av lagens tillämpning sker genom att regeringen årligen lämnar en skrivelse om

denna till riksdagen.

4.2 Lagen om hemlig kameraövervakning

Den 1 februari 1996 trädde lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning i

kraft. Härigenom infördes ett nytt straffprocessuellt tvångsmedel som innebär

att polisen under vissa förutsättningar har möjlighet att bedriva spaning mot

personer genom att använda dolda fjärrmanövrerade övervakningskameror. Reglerna

ansluter nära till bestämmelserna om hemlig teleavlyssning. Hemlig

kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra optisk-elektroniska

instrument eller därmed jämförbara utrustningar används för optisk

personövervakning vid förundersökning i brottmål, utan att upplysning om

övervakningen lämnas (1 §). I likhet med reglerna om hemlig teleavlyssning får

tvångsmedlet användas endast om någon är skäligen misstänkt för ett brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år eller försök,

förberedelse eller stämpling till sådant brott, om gärningen är belagd med

straff. Även för hemlig kameraövervakning gäller att åtgärden måste vara av

synnerlig vikt för utredningen och att proportionalitetsprincipen skall

tillämpas (2 § och 3 §). Åtgärden får endast avse sådana platser där den

misstänkte kan antas komma att uppehålla sig (3 § andra stycket).

 Frågor om hemlig kameraövervakning prövas av rätten på ansökan av åklagaren (4

§ första stycket). I ett beslut att tillåta hemlig kameraövervakning skall

domstolen ange vilken plats och under vilken tid tillståndet gäller. Tiden får

inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad (4 § andra

stycket). Lagen innehåller också regler om hävande av beslut (5 §) och

granskning och bevarande av upptaget bildmaterial (7 §).

 1952 års tvångsmedelslag omfattar även hemlig kameraövervakning. Detta

tvångsmedel kan således i vissa fall användas vid utredning av allmänfarliga

brott, vissa högmålsbrott och vissa brott mot rikets säkerhet även om det för

brottet är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. Vidare innebär

detta att åklagaren i brådskande fall själv kan besluta om hemlig

kameraövervakning. På motsvarande sätt som för hemlig teleavlyssning och hemlig

teleövervakning skall åklagaren i ett sådant fall genast göra en anmälan till

rätten som skyndsamt skall pröva ärendet.

5 Överväganden

Säkerhetspolisen har i en skrivelse den 21 augusti 1996 till regeringen, under

åberopande av att 1952 års lag är av utomordentlig vikt för Säkerhetspolisens

verksamhet, framhållit att lagen bör ges fortsatt giltighet. Säkerhetspolisen

har därvid anfört att lagen är en nödvändig grund för Säkerhetspolisens

bekämpning av brott mot rikets säkerhet och att lagens bestämmelser om

möjligheter till tvångsmedel har utnyttjats i stor omfattning.

 1952 års lag med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål

innebär utökade möjligheter för Säkerhetspolisen att uppdaga brott som rör

rikets säkerhet eller är av allmänfarlig natur. I likhet med Säkerhetspolisen

anser regeringen att lagen, som gäller till utgången av år 1996, fortfarande

behövs.

 Lagen om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1 februari 1996.

Regeringen har från Rikspolisstyrelsen inhämtat att domstolarna under den tid

som lagen varit i kraft har givit tillstånd till hemlig kameraövervakning i 12

fall, varav 10 fall avsåg misstanke om grovt narkotikabrott eller grov

varusmuggling. Övriga fall avsåg misstanke om grovt rån och försök till mord

eller mordbrand. Rikspolisstyrelsen har framhållit att erfarenheterna av den nya

lagen än så länge är begränsade men att en generell uppfattning är att

spaningsmetoden är personalbesparande och ett bra spaningskomplement.

 Enligt regeringens mening är det viktigt att polis och åklagare efter

tillstånd från domstol kan använda hemlig kameraövervakning för att utreda grova

brott. Regeringen anser därför att lagens giltighetstid bör förlängas.

 Regeringen avser att i enlighet med vad som anförts i propositionen lämna en

redovisning för lagens tillämpning på motsvarande sätt som sker beträffande

rättegångsbalkens regler om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

(jfr. prop. 1995/96:85 s. 37 f., bet. 1995/96:JuU11 s. 11 f.). En redovisning av

detta slag beträffande hemlig kameraövervakning under år 1996 kommer alltså att

lämnas år 1997.

 Regeringen har i dag beslutat direktiv till en särskild utredare (dir.

1996:64) som skall utreda ett antal frågor om kriminalpolisiära arbetsmetoder

som faller inom ramen för straffprocessuella tvångsmedel. I uppdraget ingår

bl.a. att se över 1952 års tvångsmedelslag och lämna förslag till hur lagens

bestämmelser kan permanentas och arbetas in i rättegångsbalken. Utredaren skall

vidare lämna förslag till ändringar av lagen om hemlig kameraövervakning enligt

de riktlinjer som angavs i propositionen. Det handlar om att skapa ett mer

flexibelt system som bättre än det nuvarande kan ta hänsyn till omständigheterna

i det enskilda fallet (prop. 1995/96:85 s. 37). Man borde t.ex. kunna ta hänsyn

till hur övervakningen är tänkt att gå till i praktiken (s. 24) samt överväga om

åtgärden i vissa fall skulle kunna tillåtas även vid utredning av brott med

lägre straffminimum än två års fängelse (s. 26). Vidare anfördes att det i vissa

fall inte är orimligt att nöja sig med en lägre grad av misstanke än skäligen

misstänkt (s. 28). Utredaren skall även göra en utvärdering av lagen och, om

utvärderingen ger anledning till det, lämna förslag till hur reglerna kan

permanentas och arbetas in i rättegångsbalken.

 Utredaren skall avsluta sitt arbete före den 1 mars 1998. Med hänsyn till det

pågående utredningsarbetet och den beredning av ärendet som därefter vidtar bör

såväl tvångsmedelslagen som lagen om hemlig kameraövervakning förlängas med två

år. Lagarna bör alltså gälla till utgången av år 1998.

 Förslagen medför inga kostnader för staten.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:26 Fortsatt giltighet av 1952 års

tvångsmedelslag och lagen om hemlig kameraövervakning.