Prop.

1993/94:155

Prop.

1993/94:155

Regeringens proposition

1993/94:155

Dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och

Bolivia

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 3 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås riksdagen godkänna ett dubbelbeskattningsavtal mellan

Sverige och Bolivia och anta en lag om avtalet. Avtalet har tagits in i lagen

som en bilaga. Det avses bli tillämpligt på inkomst som förvärvas efter utgången

av det år då avtalet träder i kraft.

 Sverige har för närvarande inget dubbelbeskattningsavtal med Bolivia.

 1

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner avtalet mellan Sverige och Bolivia för undvikande av dubbel-

beskattning och förhindrande av skatteflykt beträffande skatter på inkomst,

2. antar regeringens förslag till lag om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige

och Bolivia.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Bolivia

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Det avtal för undvikande av dubbelbeskattning och förhindrande av

skatteflykt beträffande skatter på inkomst som Sverige och Bolivia undertecknade

den 14 januari 1994 skall, tillsammans med det protokoll som är fogat till

avtalet och som utgör en del av detta, gälla som lag här i landet.

 Avtalets innehåll framgår av bilaga till denna lag.

2 § Avtalets beskattningsregler skall tillämpas endast i den mån dessa medför

inskränkning av den skattskyldighet i Sverige som annars skulle föreligga.

3 § Om en person som är bosatt i Sverige förvärvar inkomst som enligt

bestämmelse i avtalet beskattas endast i Bolivia skall sådan inkomst inte tas

med vid taxeringen i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 2

3 Ärendet och dess beredning

På initiativ av Bolivia ägde förhandlingar om ett dubbelbeskattningsavtal rum i

La Paz den 20-22 september 1993. Ett utkast till dubbelbeskattningsavtal

paraferades sistnämnda dag. Det paraferade utkastet var upprättat på spanska och

engelska. En svensk text har därefter upprättats och tillsammans med den

engelska texten remitterats till Kammarrätten i Jönköping och till

Riksskatteverket. Förutom önskemål om vissa klarlägganden i propositionen har

remissinstanserna inte haft något att erinra. Avtalet undertecknades den 14

januari 1994. Ett förslag till lag om dubbelbeskattningsavtal har upprättats

inom Finansdepartementet.

Lagrådet

Såsom framgår av 2 § i den föreslagna lagen skall avtalets beskattningsregler

tillämpas endast i den mån de medför inskränkning av den skattskyldighet i

Sverige som annars skulle föreligga. Regeringen anser på grund härav och på

grund av förslagets beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Lagrådets yttrande har därför inte inhämtats.

4 Lagförslaget

Lagförslaget består dels av paragraferna 1-3, dels av en bilaga som innehåller

avtalstexterna på svenska och engelska.

 I förslaget till lag föreskrivs att avtalet skall gälla som lag här i landet

(1 §). Vidare regleras där frågan om förhållandet mellan de regler i avtalet som

föreskriver att beskattning skall ske och annan skattelag (2 §). Bestämmelsen

innebär att beskattning inte kan ske på grund av avtalets regler. Endast om det

i annan skattelag som kommunalskattelagen (1928:370), KL, lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt, SIL, etc. föreskrivits en skattskyldighet kan beskattning

komma i fråga. I 3 § i förslaget föreskrivs att då en här bosatt person uppbär

inkomst som enligt avtalet endast skall beskattas i Bolivia skall sådan inkomst

inte tas med vid taxeringen här, dvs. någon progressionsuppräkning skall då inte

ske. Sverige avstår numera regelmässigt från att utnyttja den rätt till progres-

sionsuppräkning som ges i dubbelbeskattningsavtalen. Avsikten är således att ett

sådant avstående skall ske även i detta fall.

 Enligt art. 27 träder avtalet i kraft trettio dagar efter den dag då den sista

underrättelsen om att de avtalsslutande staterna vidtagit de åtgärder som krävs

för att avtalet skall kunna träda i kraft tagits emot. Det är således inte

möjligt att nu avgöra vid vilken tidpunkt avtalet kommer att träda i kraft. I

förslaget till lag om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Bolivia har

därför föreskrivits att lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 34

5 Översiktligt om skattesystemet i Bolivia

Inkomstskatten för fysiska personer i Bolivia utgör ett komplement till

mervärdeskatten. Endast inkomster som anses ha källa i Bolivia beskattas. För

person som inte är bosatt där utgår skatten på bruttoinkomsten. En person anses

bosatt i Bolivia om han vistas där mer än 180 dagar under kalenderåret.

Skattesatsen är 13 % vilket också är skattesatsen för mervärdeskatten. På

royalty, ränta och utdelning till person som inte är bosatt i Bolivia utgår

skatten i form av en definitiv källskatt som innehålls av utbetalaren. Från

sammanlagda beloppet av olika inkomster får en person som är bosatt i Bolivia

dra av ett belopp motsvarande två minimilöner (minimilönen per månad är för

närvarande Bs 135). Dessutom får avdrag göras för erlagda

socialförsäkringsavgifter. En i Bolivia bosatt person får också skattereduktion

för erlagd mervärdeskatt och för ett belopp motsvarande 13 % av två minimilöner.

 Skatten på bolags schablonmässigt beräknade inkomst utgår på rörelsens

nettovärde. Skatten utgör 3 % av detta värde som beräknas med ledning av

bolagets bokslut. Inventarier värderas i princip till anskaffningspriset minskat

med avskrivningar baserade på inventariernas antagna livslängd. Lager värderas

till det lägre av återköpspriset eller marknadspriset. Tillgångar i utländsk

valuta beräknas enligt officiell valutakurs på bokslutsdagen. Alla övriga

tillgångar värderas till faktisk anskaffningskostnad. Aktieinnehav i bolag som

själva beskattas med denna skatt ingår dock inte i underlaget.

 Även på fastigheter utgår en skatt avsedd att beskatta inkomst av fastighet som

beräknas schablonmässigt beroende på fastighetens kommersiella värde. Skatten

utgår med 0,35 %-4 % av detta värde. Förutom punktskatter på vissa

konsumtionsvaror utgår en omsättningsskatt med 2 % på bruttoinkomsten vid alla

affärstransaktioner och överlåtelser av varor, byggnader etc.

 Bolag som bedriver utvinning av kolväten beskattas inte med skatten på bolags

schablonmässigt beräknade inkomst. I stället utgår då en skatt med 40 % på

nettoinkomsten. Dessutom skall sammanlagt 31 % av värdet av produktionen betalas

till det allmänna (en del till provinsen i fråga och en del till staten). Vid

beräkningen av skatten på nettoinkomsten medges avräkning av skatten på

produktionen. Vid beräkningen av skatten på nettoinkomsten medges avdrag för

alla kostnader för inkomstens förvärvande liksom för produktionsskatten.

Förluster får utnyttjas mot framtida vinster utan begränsning.

6 Dubbelbeskattningsavtalets innehåll

6.1 Bakgrund

Avtalet ansluter nära till den modell som Organisationen för ekonomiskt

samarbete och utveckling (OECD) rekommenderat för bilaterala dubbelbeskatt-

ningsavtal, men det är också präglat av att Bolivia är mindre utvecklat än

Sverige i industriellt hänseende. Således har Sverige godtagit regler i avtalet

om s.k. matching exempt (art. 22 punkt 2 c och d). Detta betyder att Sverige i

vissa fall medger skattefrihet för mottagen utdelning trots att det normala

kravet för skattefrihet i sådant fall - en beskattning på minst 15 % beräknat på

ett svenskt underlag - inte har uppfyllts.

6.2 Avtalets tillämpningsområde

Art. 1 anger de personer som omfattas av avtalet. I enlighet med denna artikel,

som överensstämmer med OECD:s modellavtal, skall avtalet tillämpas på personer

som har hemvist i en avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande staterna.

För att avtalet skall vara tillämpligt krävs dels att fråga är om sådan person

som avses i art. 3 punkt 1 d eller e, dels att denna person i enlighet med

bestämmelserna i art. 4 punkt 1 har hemvist i en avtalsslutande stat, dvs.

enligt den interna lagstiftningen i en avtalsslutande stat är skattskyldig där

på grund av domicil, bosättning, plats för företagsledning eller annan liknande

omständighet.

 Avtalet är inte tillämpligt på person som är skattskyldig endast för inkomst

från källa i en avtalsslutande stat, se art. 4 punkt 1. Uttrycket "person med

hemvist i en avtalsslutande stat" inbegriper sålunda i princip endast person som

är oinskränkt skattskyldig i staten i fråga. Den skattskyldighet som avses här

är inte någon formell skattskyldighet. Personen skall vara skyldig att normalt

erlägga skatt för de olika inkomster denne kan uppbära såväl från

bosättningsstaten som från andra stater. Såsom framgått av redogörelsen för

skattesystemet i Bolivia beskattas även person som är bosatt där endast för

inkomst som anses ha källa där. Därför har särskilt angivits i art. 4 punkt 1

att uttrycket inbegriper varje person som är bosatt och skattskyldig i Bolivia

enligt boliviansk lagstiftning. Det bör dock i detta sammanhang framhållas att

de förmåner som följer av bestämmelserna i art. 6-21 i vissa fall begränsas

genom bestämmelsen i punkt 1 i protokollet.

 Art. 2 upptar de skatter på vilka avtalet är tillämpligt. Av punkt 2 framgår

att avtalet tillämpas även på skatter av samma eller i huvudsak likartat slag

som i framtiden påförs vid sidan av eller i stället för de skatter som anges i

punkt 1. Utan hinder av art. 2 tillämpas bestämmelserna om förbud mot

diskriminering (art. 23) även på andra skatter än de som anges i art. 2,

exempelvis på mervärdeskatt. Såsom framgått av den översiktliga beskrivningen av

Bolivias skattesystem är de flesta skatter som utgår i Bolivia av annat slag än

traditionella inkomstskatter. För att uppnå ett undvikande av dubbelbeskattning

och en rimlig uppdelning av beskattningsrätten skall de angivna bolivianska

skatterna vid tillämpningen av avtalet anses vara skatter på inkomst (art. 2

punkt 1 och art. 22 punkt 2 d).

 35

6.3 Definitioner m.m.

Art. 3 innehåller definitioner av vissa uttryck som förekommer i avtalet.

Innehållet i artikeln överensstämmer i huvudsak med OECD:s modellavtal.

Definitioner förekommer även i andra artiklar t.ex. art. 10, 11 och 12, där den

inkomst som behandlas i resp. artikel definieras.

 När det gäller tolkning av dubbelbeskattningsavtal och då bl.a. den i art. 3

punkt 2 intagna bestämmelsen får jag hänvisa till vad som anförts i

propositionen om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna (prop.

1989/90:33 s. 42 ff.).

 Art. 4 innehåller regler som avser att fastställa var en person skall anses ha

hemvist vid tillämpningen av avtalet. Reglerna brukar i bland benämnas

tiebreak-regler och är avsedda att lösa fall av s.k. dubbel bosättning, dvs.

fastställa var en person skall anses ha hemvist när reglerna i avtalet skall

tillämpas.

 Hemvistreglerna i avtalet har således inte någon betydelse för var en person

skall anses vara bosatt enligt intern skattelagstiftning, utan reglerar endast

frågan om hemvist vid tillämpning av avtalet. Det angivna innebär t.ex. att

avtalets hemvistregler saknar relevans bl.a. då det gäller att avgöra huruvida

utdelning från svenska bolag skall beläggas med kupongskatt. Utdelning från

svenskt bolag till en fysisk person som i skattehänseende anses bosatt i Sverige

enligt intern svensk skattelagstiftning, men som har hemvist i ett annat land

enligt ett dubbelbeskattningsavtal, skall således inte beläggas med kupongskatt.

 Punkterna 2 och 3 reglerar fall av dubbel bosättning, dvs. fall där den

skattskyldige enligt svenska beskattningsregler anses bosatt i Sverige och

enligt reglerna för beskattning i Bolivia anses bosatt i Bolivia. Vid tillämp-

ningen av avtalet skall i sådana fall den skattskyldige anses ha hemvist endast

i den avtalsslutande stat i vilken han har hemvist enligt avtalet. En person som

anses bosatt i såväl Sverige som Bolivia enligt resp. stats interna

lagstiftning, men som vid tillämpningen av avtalet anses ha hemvist i Bolivia

skall således i fråga om de inkomster till vilka Sverige har beskattningsrätten

enligt avtalet, vid taxeringen i Sverige beskattas enligt de regler som gäller

för här bosatta, vilket medför rätt till t.ex. grundavdrag och allmänna avdrag.

 Art. 5 definierar "fast driftställe". Uttrycket har i förevarande avtal fått

ett innehåll som i huvudsak överensstämmer med det i OECD:s modellavtal. Punkt 2

innehåller endast en uppräkning - på intet sätt uttömmande - av exempel, som

vart och ett kan utgöra fast driftställe. Dessa exempel bör läsas mot bakgrund

av den allmänna definitionen i punkt 1. De uttryck som räknas upp i punkt 2

"plats för företagsledning", "filial", "kontor", "lantbruk eller plantage" osv.

bör därför tolkas på sådant sätt att dessa platser för affärsverksamhet utgör

fasta driftställen endast om de uppfyller villkoren i punkt 1. I punkt 4 anges

vissa aktiviteter som trots att de bedrivs från en stadigvarande plats för

affärsverksamhet ändå inte skall anses bedrivna från fast driftställe. I punkt 4

d anges bl.a. att innehavet av stadigvarande plats för affärsverksamhet

uteslutande för inköp av varor för företaget inte skall innefattas i uttrycket

fast driftställe. I punkt 5 har intagits ett undantag från denna regel

beträffande företag som bedriver inköp av mineralprodukter. Även om sådant

företag inte bedriver annan verksamhet i Bolivia är det ändock skattskyldigt

enligt boliviansk lagstiftning. Såsom framgått tidigare utgår flera av de

bolivianska skatterna på annat underlag än nettovinst. Undantaget innebär att

Bolivia är bibehållet rätten att beskatta sådan verksamhet.

 Bestämmelserna om "fast driftställe" i svensk lagstiftning finns i punkt 3 av

anvisningarna till 53 § KL. För att ett företag i Bolivia skall kunna beskattas

för inkomst av rörelse från fast driftställe i Sverige i enlighet med art. 7 i

avtalet krävs att sådant driftställe föreligger enligt bestämmelserna i avtalet.

Givetvis förutsätter detta att skattskyldighet föreligger även enligt svensk

skattelagstiftning (jfr 2 § i den föreslagna lagen om dubbelbeskattningsavtal

med Bolivia). I de flesta fall torde fast driftställe i den angivna situationen

föreligga även enligt bestämmelserna i KL.

6.4 Avtalets beskattningsregler

Art. 6-21 innehåller avtalets regler om fördelning av beskattningsrätten till

olika inkomster. Avtalets uppdelning i olika inkomster har endast betydelse vid

tillämpningen av avtalet och således inte vid bestämmandet av till vilket

inkomstslag och vilken förvärvskälla inkomsten skall hänföras enligt svensk

intern skattelagstiftning. När beskattningsrätten väl fördelats enligt avtalet

sker beskattning i Sverige enligt svensk lagstiftning. Har rätten att beskatta

viss inkomst i Sverige enligt svensk skattelagstiftning inskränkts genom avtal

måste denna begränsning iakttas.

 I de fall en inkomst "får beskattas" i en avtalsslutande stat enligt

bestämmelserna i art. 6-21, innebär detta inte att den andra staten fråntagits

rätten att beskatta inkomsten. Beskattning får i sådana fall ske även i den

andra staten, om det är möjligt enligt dess interna skattelagstiftning, men den

dubbelbeskattning som uppkommer måste i sådana fall undanröjas. Hur undanröjande

av dubbelbeskattning sker i detta avtal framgår av art. 22.

 Inkomst av fast egendom får enligt art. 6 beskattas i den stat där egendomen är

belägen. Enligt svensk lagstiftning beskattas inkomst som härrör från fastighet

i vissa fall som inkomst av näringsverksamhet. Vid tillämpning av avtalet

bestäms dock rätten att beskatta inkomst av fastighet med utgångspunkt från art.

6, dvs. den stat i vilken fastigheten är belägen får beskatta inkomsten. Detta

hindrar dock inte Sverige från att beskatta inkomsten som inkomst av

näringsverksamhet vid taxeringen här. Royalty från fast egendom eller för

nyttjande av eller rätten att nyttja mineralförekomst, källa eller annan

naturtillgång behandlas också som inkomst av fast egendom vid tillämpningen av

avtalet. Annan royalty beskattas enligt art. 12. I punkt 5 har intagits en

bestämmelse av innebörd att Bolivia har rätt ta ut "skatten på schablonmässigt

beräknad inkomst av fastighet" på fast egendom i Bolivia. Såsom Kammarrätten i

Jönköping påpekat följer detta redan av punkt 1. De bolivianska förhandlarna

ville dock ha detta förtydligande.

 Art. 7 innehåller regler om beskattning av rörelseinkomst. Sådan inkomst

beskattas enligt huvudregeln i punkt 1 endast i den stat där företaget är

hemmahörande. Om företaget bedriver rörelse från fast driftställe i den andra

staten, får emellertid inkomst som är hänförlig till driftstället beskattas i

denna stat. "Fast driftställe" är med andra ord beteckningen för en sådan

närvaro som ger källstaten rätt enligt avtalet att beskatta ett företag

hemmahörande i den andra staten (jfr art. 5).

 Vid bestämmandet av fördelningen av inkomster mellan fast driftställe och

huvudkontor skall arm''''s length-principen användas, dvs. till det fasta

driftstället skall hänföras den inkomst som detta driftställe skulle ha för-

värvat om det - i stället för att avsluta affärer med huvudkontoret - hade

avslutat affärer med ett helt fristående företag som bedrivit verksamhet av

samma eller liknande slag under samma eller liknande villkor och avslutat

affärer på normala marknadsmässiga villkor (punkt 2).

 Punkt 3 innehåller vissa regler för hur utgifter som uppkommit för ett fast

driftställe skall behandlas. Därvid klargörs att t.ex. allmänna förvalt-

ningskostnader som uppkommit hos företagets huvudkontor för ett fast driftställe

är en utgift som får dras av hos det fasta driftstället.

 Ingår i inkomst av rörelse inkomster som behandlas särskilt i andra artiklar i

detta avtal regleras beskattningsrätten till dessa inkomster i de särskilda

artiklarna (punkt 7).

 Art. 8 behandlar beskattning av inkomst av näringsverksamhet i form av sjö- och

luftfart i internationell trafik. Sådana inkomster beskattas enligt punkt 1

endast i den stat där det företag som bedriver angiven verksamhet har hemvist.

Detta gäller med andra ord oavsett om företaget har fast driftställe i den andra

avtalsslutande staten. De särskilda reglerna för SAS i punkt 2 innebär att

avtalet endast reglerar beskattningen av den del av SAS inkomst som är hänförlig

till den svenske delägaren.

 Art. 9 innehåller sedvanliga regler om omräkning av inkomst vid obehörig

vinstöverföring mellan företag med intressegemenskap. De i punkt 1 angivna

reglerna innebär inte någon begränsning eller utvidgning av en avtalsslutande

stats rätt att enligt intern lagstiftning vidta omräkning av ett företags

resultat utan anger endast i vilka fall den i punkt 2 angivna justeringen är

avsedd att göras. Bestämmelsen i punkt 2 innehåller ett förtydligande av

motsvarande bestämmelse i OECD:s modellavtal genom att kravet på godkännande för

att justering skall vidtas explicit anges.

 Art. 10 behandlar beskattningen av utdelningsinkomster. Definitionen av

uttrycket "utdelning", som återfinns i punkt 3, överensstämmer i huvudsak med

den i OECD:s modellavtal. Definitionen gäller som brukligt endast vid

tillämpning av art. 10. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en

annan betydelse. För att utdelning från bolag i Bolivia skall vara skattefri för

ett svenskt bolag, krävs exempelvis att fråga är om utdelning enligt svensk

skattelagstiftning (jfr art. 22 punkt 2 c). Art. 10 eller motsvarande

bestämmelser i OECD:s modellavtal kan således inte användas för att avgöra in-

nebörden av uttrycket i andra sammanhang. Anledningen till att uttrycket

definierats i art. 10 är att de betalningar beträffande vilka rätt föreligger

att ta ut en skatt enligt de i artikeln angivna skattesatserna måste kunna

avgränsas från andra betalningar. Samma princip gäller även för ränta och

royalty (se art. 11 och 12).

 Enligt punkt 2 får utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat

till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten, beskattas även i den

stat där bolaget som betalar utdelningen har hemvist (källstaten). Skatten får

dock enligt punkt 2 inte överstiga 15 % av utdelningens bruttobelopp, om

mottagaren har rätt till utdelningen. Om den som har rätt till utdelningen är

ett bolag (med undantag för handelsbolag) som innehar minst 25 % av det

utbetalande bolagets kapital skall emellertid källskatt inte alls tas ut.

 De nu redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt beträffande

utdelning gäller endast då "mottagaren har rätt till utdelningen". Av detta

villkor, vilket även uppställs i fråga om ränta (art. 11 punkt 2), och royalty

(art. 12 punkt 2), följer att den angivna begränsningen av skatten i källstaten

inte gäller när en mellanhand, exempelvis en representant eller en

ställföreträdare, sätts in mellan inkomsttagaren och utbetalaren. Villkoret tar

sikte på fall där den som har rätt till utdelningen inte har hemvist i den andra

avtalsslutande staten.

 I vissa fall skall rätten att beskatta utdelning fördelas med tillämpning av

avtalets regler för beskattning av inkomst av rörelse eller av självständig

yrkesutövning. Dessa fall anges i punkt 4.

 Punkt 5 innehåller förbud mot s.k. extra-territoriell beskattning av utdelning

(beträffande detta slag av beskattning se punkterna 33-39 i kommentaren till

art. 10 punkt 5 i OECD:s modellavtal).

 Art. 11 behandlar ränta. Enligt punkt 1 får ränta beskattas i den stat där

mottagaren har hemvist. Vad som här menas med ränta framgår av punkt 5 (jfr vad

som angetts beträffande utdelning under art. 10). Även källstaten får enligt

punkt 2 beskatta räntan, men skatten får i sådant fall inte överstiga 15 % av

räntans bruttobelopp. I vissa fall avstår källstaten från att ta ut skatt. Dessa

fall anges i punkt 3 och avser bl.a. när räntan betalas av regering eller

centralbank i en avtalsslutande stat. I punkt 3 d återfinns en bestämmelse som

undantar ränta som utgår vid kreditförsäljning från källskatt.

 Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 tillämpas inte i de fall som avses i

punkt 6, dvs. då räntan är hänförlig till fordran som äger verkligt samband med

fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som har rätt till räntan

har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall skall beskattningsrätten

till räntan i stället fördelas med tillämpning av art. 7 resp. art. 14 som

behandlar inkomst av rörelse resp. självständig yrkesutövning. Enligt svensk

intern skattelagstiftning utgör såväl inkomst av rörelse som inkomst av

självständig yrkesutövning i allmänhet inkomst av näringsverksamhet. Den här

beskrivna beskattningsrätten för källstaten kan bli tillämplig i Sverige - i de

fall bosättning i Sverige enligt interna beskattningsregler inte föreligger -

endast om räntan skall hänföras till intäkt av näringsverksamhet. Dessutom

fordras att fast driftställe föreligger enligt intern svensk rätt eller att

inkomsten hänför sig till här belägen fastighet (53 § 1 mom. a KL och 6 § 1 mom.

SIL).

 36

 Royalty som avses i art. 12 punkt 3 och som härrör från en avtalsslutande stat

(källstaten) och betalas till person med hemvist i den andra avtalsslutande

staten, får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Definitionen av

uttrycket "royalty" (jfr vad som angetts beträffande utdelning under art. 10)

omfattar liksom motsvarande bestämmelse i OECD:s modellavtal från 1992 inte

leasingavgifter. Enligt punkt 2 får också källstaten ta ut skatt på

royaltybetalningar men denna skatt får inte överstiga 15 % av royaltyns

bruttobelopp om mottagaren har rätt till royaltyn. Royalty som utbetalas från

Sverige till person med hemvist i Bolivia får således beskattas här, men skatten

får inte överstiga 15 % av royaltyns bruttobelopp.

 Från de redovisade bestämmelserna i punkterna 1 och 2 görs i punkt 4 undantag

för sådana fall då den rättighet eller egendom för vilken royaltyn betalas, har

verkligt samband med fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som

har rätt till royaltyn har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall

fördelas beskattningsrätten till royaltyn mellan staterna med tillämpning av

bestämmelserna i art. 7 resp. art. 14 som behandlar inkomst av rörelse resp.

självständig yrkesutövning.

 I protokollet har intagits en "mest gynnad nationsklausul" av innebörd att om

Bolivia med annan medlemsstat i OECD överenskommer om lägre skattesats

beträffande ränta eller royalty än i förevarande avtal, skall denna lägre

skattesats automatiskt tillämpas även gentemot Sverige.

 Art. 13 behandlar beskattning av realisationsvinst. Bestämmelserna skiljer sig

något från motsvarande bestämmelser i OECD:s modellavtal. Bestämmelsen i punkt 5

möjliggör för en avtalsslutande stat att beskatta fysisk person för

realisationsvinster som härrör från överlåtelse av andelar m.m. i bolag i staten

i fråga om överlåtelsen sker under de fem år som följer närmast efter det att

personen i fråga upphört att ha hemvist i denna stat.

 Enligt art. 14 beskattas inkomst av självständig yrkesutövning i regel endast

där yrkesutövaren har hemvist. Utövas verksamheten från en stadigvarande

anordning i den andra staten som regelmässigt står till hans förfogande får dock

inkomsten även beskattas i verksamhetsstaten. Den del av inkomsten som i sådana

fall får beskattas i verksamhetsstaten är dock begränsad till vad som är

hänförligt till den stadigvarande anordningen.

 Innebörden av uttrycket "fritt yrke" belyses i punkt 2 med några typiska

exempel. Denna uppräkning är endast förklarande och inte uttömmande. Det bör

observeras att denna artikel behandlar "fritt yrke eller annan självständig

verksamhet". Artikeln skall sålunda inte tillämpas när fråga är om anställning,

t.ex. läkare som tjänstgör som anställd tjänsteläkare eller ingenjör som är

anställd i ett av honom ägt aktiebolag. Artikeln är inte heller tillämplig på

sådan självständig verksamhet som artister eller idrottsmän utövar. Sådan

verksamhet omfattas av art. 17.

 Art. 15 behandlar beskattning av enskild tjänst. Punkt 1 innebär att sådan

inkomst i regel får beskattas i den stat där arbetet utförs. Undantag från denna

regel gäller vid viss korttidsanställning under de förutsättningar som anges i

punkt 2. I sådana fall sker beskattning endast i inkomsttagarens hemviststat. I

punkt 3 har intagits särskilda regler om beskattning av arbete ombord på skepp

eller luftfartyg i internationell trafik.

 Styrelsearvoden och annan liknande ersättning får enligt art. 16 beskattas i

den stat där bolaget i fråga har hemvist.

 Beskattning av inkomst som artister och idrottsmän uppbär genom sin verksamhet

regleras i art. 17. Sådan inkomst får beskattas i den stat där verksamheten

utövas (punkt 1). Detta gäller oavsett om inkomsten förvärvats under utövande av

fritt yrke eller enskild tjänst. Enligt punkt 2 får inkomsten beskattas i den

stat där artisten eller idrottsmannen utövar verksamheten, även om ersättningen

utbetalas till en annan person (t.ex. arbetsgivare hos vilken artisten eller

idrottsmannen är anställd) än artisten eller idrottsmannen själv.

 Art. 18 behandlar beskattning av pension och liknande ersättningar samt

utbetalningar enligt socialförsäkringslagstiftningen och livränta. Sådana

ersättningar får beskattas i utbetalarstaten. Beträffande pension gäller detta

alla pensioner oavsett om pensionen härrör från privat eller offentlig tjänst.

 Inkomst av offentlig tjänst - med undantag för pension - beskattas enligt art.

19 i regel endast i den stat som betalar ut inkomsten i fråga (punkt 1 a). Under

vissa i punkt 1 b angivna förutsättningar beskattas dock sådan ersättning endast

i inkomsttagarens hemviststat. Enligt punkt 2 beskattas i vissa fall ersättning

av offentlig tjänst enligt reglerna i art. 15 (Enskild tjänst) resp. art. 16

(Styrelsearvoden).

 Art. 20 innehåller regler för studerande och affärspraktikanter.

 Inkomst som inte behandlas särskilt i art. 6-20 får enligt art. 21 (Annan

inkomst) beskattas endast i inkomsttagarens hemviststat utom i de fall som anges

i punkt 2 resp. punkt 1 i protokollet.

 Punkt 1 i protokollet innehåller en bestämmelse enligt vilken de förmåner som

följer av avtalet begränsas. Bestämmelsen har tillkommit med anledning av att

endast inkomst som anses ha sin källa i Bolivia beskattas där. Den angivna

bestämmelsen tar sikte på fall då en person uppbär inkomst från källa i en annan

stat än Bolivia och sådan inkomst är undantagen från beskattning i Sverige eller

då Sveriges rätt att beskatta inkomsten på annat sätt begränsats enligt detta

avtal. Sverige får i sådant fall beskatta inkomsten enligt intern svensk

lagstiftning om inkomsten är undantagen från beskattning i Bolivia därför att

den enligt boliviansk lag anses ha källa i utlandet.

6.5 Metoder för att undanröja dubbelbeskattning

Bestämmelserna som anger metoderna för att undanröja dubbelbeskattning finns i

art. 22. Såväl Bolivia som Sverige tillämpar avräkningsmetoden ("credit of tax")

som huvudmetod för att undvika dubbelbeskattning.

 Innebörden av avräkningsmetoden är för svensk del att en person med hemvist i

Sverige taxeras här även för sådan inkomst som enligt avtalet får beskattas i

Bolivia. Den uträknade svenska skatten minskas därefter i princip med den skatt

som enligt avtalet har tagits ut i Bolivia. Avräkning medges för bolivianska

skatter som omfattas av avtalet även om de uttagits på grundval av en

schablonmässigt beräknad inkomst (punkt 2 d). Vid avräkningen tillämpas

bestämmelserna i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt. Därvid

beräknas svensk inkomstskatt på inkomsten på vanligt sätt.

 I likhet med de flesta andra avtal med utvecklingsländer innehåller detta avtal

regler om att mottagen utdelning i vissa fall är skattefri i mottagande bolags

hand trots att normala krav för att erhålla skattefrihet inte har uppfyllts.

Bestämmelserna återfinns i punkt 2 c resp. d. Reglerna gäller under de tio

första åren under vilka avtalet tillämpas. Denna period kan förlängas genom

ömsesidig överenskommelse mellan de behöriga myndigheterna (punkt e). Förslag om

förlängning kommer, om sådan överenskommelse träffas, att i överensstämmelse med

vad riksdagen med anledning av motion 1988/89:Sk35 givit regeringen till känna

(SkU25), föreläggas riksdagen för godkännande.

6.6 Särskilda bestämmelser

I art. 23 återfinns bestämmelser om förbud i vissa fall mot diskriminering vid

beskattningen. Förfarandet vid ömsesidig överenskommelse regleras i art. 24 och

bestämmelserna om utbyte av upplysningar finns i art. 25. I art. 26 finns vissa

föreskrifter beträffande diplomatiska företrädare och konsulära tjänstemän.

Bestämmelserna i art. 23-26 överensstämmer i allt väsentligt med motsvarande

bestämmelser i OECD:s modellavtal.

6.7 Slutbestämmelser

Art. 27 och 28 innehåller bestämmelser om avtalets ikraftträdande och

upphörande. Avtalet träder i kraft trettio dagar efter den dag då de

avtalsslutande staterna underrättat varandra att de åtgärder vidtagits som

enligt resp. stats lagstiftning krävs för att avtalet skall kunna träda i kraft.

Avtalet är avsett att tillämpas på beskattningsperiod som börjar 1 januari året

närmast efter ikraftträdandet eller senare. Avtalet kan sägas upp först sedan

fem år förflutit sedan ikraftträdandet.

 37

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:155 Dubbelbeskattningsavtal mellan

Sverige och Bolivia.

 38