Proposition

1991/92:93

om ett nytt avgiftssystem vid försenade

skattebetalningar m.m.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo

gade utdrag ur regeringsprotokollet den 30 januari 1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att den fasta restavgift som för närvarande tas ut när

skatter m.m. inte betalas i tid ersätts med en rörlig dröjsmålsavgift vars stor

lek beror på dröjsmålets längd.

Den särskilda tilläggsavgift som kan påföras arbetsgivare som inte betalar

innehållen skatt avskaffas.

Vid indrivningen av skatter och andra fordringar i allmänna mål skall er

sättning i form av grundavgift få tas ut för kronofogdemyndighetens förrätt

ningskostnader.

I propositionen läggs vidare fram förslag om ändringar i räntereglerna på

skatte- och avgiftsområdena. Räntesatserna föreslås knyta an till statslåne

räntan i stället för till diskontot. Beräkningsgrunderna för ö-skatteränta och

kvarskatteavgift justeras och de skillnader mellan ränta som staten betalar

ut och den enskilde betalar in utjämnas.

Bestämmelser om ränta förs in i lagen om mervärdeskatt efter mönster

från uppbördslagen. Dröjsmålsavgift skall tas ut när mervärdeskatt beräknas

skönsmässigt i avsaknad av deklaration. Förseningsavgiften slopas. Motsva

rande förändringar föreslås på socialavgiftsområdet.

De nya bestämmelserna avses gälla i huvudsak fr.o.m. den 1 januari 1993.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs i fråga om uppbördslagen (1953:272)1

dels att 54 § 3 mom. skall upphöra att gälla,

dels att i 53 § 2 mom. och 77 a § ordet ''''''''restavgift'''''''' i olika böjningsformer

skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift'''''''' i motsvarande form,

dels att 2 § 2 mom., 22 §, 27 § 3 och 4 mom., 27 a och 32 §§, 49 § 4 mom.,

51 §, 58 § 1 och 2 mom. samt 59, 64, 66, 67 §§, 68 § 4 mom., 69, 75 a, 76 och

77 b §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införs fyra nya moment, 58 § 3--6 mom. och en ny

paragraf, 78 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

2 mom.2 I denna lag förstås med

slutlig skatt: skatt som har påförts vid den årliga debiteringen på grund av

skattemyndighets beslut eller på grund av annat beslut, som enligt gällande

föreskrifter skall beaktas vid sådan debitering, och återstår efter iakttagande

av bestämmelserna om nedsättning av skatt enligt 4 mom.;

preliminär skatt: i 3 § nämnd skatt, som betalas i avräkning på slutlig skatt;

överskjutande ingående mervärdeskatt: den del av ingående mervärdeskatt

som återstår sedan utgående mervärdeskatt avräknats;

kvarstående skatt: skatt, som

återstår att betala, sedan preliminär

skatt och överskjutande ingående

mervärdeskatt har avräknats från

slutlig skatt;

kvarstående skatt: skatt, som

återstår att betala, sedan skatt gott

skrivits enligt 27 § 2 mom.;

överskjutande skatt: sådan

preliminär skatt och överskjutande

ingående mervärdeskatt som översti

ger slutlig skatt;

överskjutande skatt: sådan

enligt 27 § 2 mom. gottskriven skatt

som överstiger slutlig skatt;

tillkommande skatt: skatt som skall betalas på grund av eftertaxering eller

enligt beslut om debitering sedan påföringen av slutlig skatt har avslutats;

kvarskatteavgift: avgift enligt 27 § 3 mom.;

respitränta: ränta enligt 32 §;

anståndsränta: ränta enligt 49 § 4 mom.;

ö-skatteränta: ränta enligt 69 § 1 mom.;

restitutionsränta: ränta enligt 69 § 2 mom.;

skattereduktion: nedsättning av skatt enligt 4 mom.;

inkomstår: det kalenderår, som närmast har föregått taxeringsåret;

uppbördsår: tiden från och med februari månad ett år till och med januari

månad det följande året;

uppbördsmånad: varje månad under uppbördsåret;

gift skattskyldig: skattskyldig som taxeras med tillämpning av 52 § 1 mom.

kommunalskattelagen (1928:370) och 11 § 1 mom. lagen (1947:576) om stat

lig inkomstskatt;

ogift skattskyldig: annan skattskyldig fysisk person än nyss har sagts.

22 §3

Skattemyndighet beslutar i fråga

om beräkning av preliminär A-skatt

samt debitering av preliminär B-

skatt och slutlig, kvarstående och

tillkommande skatt. Skattemyndig

het fastställer också avgiftsunderlag

för egenavgifter. Skatt, avgift och

ränta enligt denna lag utgår i helt

krontal, varvid öretal bortfaller.

Skattemyndighet beslutar i fråga

om beräkning av preliminär A-skatt

samt debitering av preliminär B-

skatt och slutlig, kvarstående och

tillkommande skatt. Skattemyndig

het fastställer också avgiftsunderlag

för egenavgifter. Skatt, avgift och

ränta beräknas enligt denna lag i helt

krontal, varvid öretal bortfaller.

27 §

3 mom.4 Överstiger skattskyldigs

slutliga skatt, efter avdrag för över

skjutande ingående mervärdeskatt,

den preliminära skatt som han har

betalat senast den 18 februari året

efter inkomståret och den prelimi

nära skatt som skall gottskrivas ho

nom enligt 2 mom. 1 eller 2, skall

den skattskyldige betala en avgift

(kvarskatteavgift) på det över

skjutande beloppet. Kvarskatteav

gift utgår med två procent på det

överskjutande beloppet till den del

det har täckts av preliminär skatt

som har betalats senast den 30 april

året efter inkomståret och med tio

procent på resterande del. Om sär

skild beräkning i vissa fall föreskrivs

i 4 mom.

3 mom. Överstiger skattskyldigs

slutliga skatt, efter avdrag för över

skjutande ingående mervärdeskatt,

den preliminära skatt som han har

betalat senast den 18 februari året

efter inkomståret och vad som skall

gottskrivas honom enligt 2 mom.

första stycket 1, 2 eller 5 eller andra

stycket samma moment, skall den

skattskyldige betala en avgift (kvar

skatteavgift) på det överskju

tande beloppet. Kvarskatteavgift tas

ut med en procentsats motsvarande

20 procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november in

komståret på det överskjutande be

loppet till den del det har täckts av

preliminär skatt som har betalats se

nast den 30 april året efter inkomst

året och med en procentsats motsva

rande 125 procent av statslåneräntan

på resterande del. Procentsatserna

bestäms till tal med högst en decimal.

Om särskild beräkning i vissa fall

föreskrivs i 4 mom.

Avgift, i förekommande fall efter

avdrag för ö-skatteränta, påförs inte

om beloppet understiger femtio kro

nor. Vid beräkningen av avgiften

gäller

att i den slutliga skatten inte in

räknas skattetillägg eller försenings

avgift enligt taxeringslagen

(1990:324),

att avgift inte skall beräknas på

överskjutande belopp till den del det

uppgår till högst den mervärdeskatt

som avses i 1 § första stycket jämte

20 000 kronor och har betalats se

nast den 30 april året efter inkomst

året;

att belopp, som avgiften skall be

räknas på, avrundas till närmast

lägre hundratal kronor.

Avgift, i förekommande fall efter

avdrag för ö-skatteränta, påförs inte

om beloppet understiger femtio kro

nor. Vid beräkningen av avgiften

gäller att i den slutliga skatten inte

inräknas skattetillägg eller förse

ningsavgift enligt taxeringslagen

(1990:324) och att avgift inte skall

beräknas på överskjutande belopp

till den del det uppgår till högst den

mervärdeskatt som avses i 1 § första

stycket jämte 20 000 kronor och har

betalats senast den 30 april året efter

inkomståret.

Ändras debitering eller tillgodo

räkning av preliminär skatt eller

överskjutande ingående mervärde

skatt eller debiteras tillkommande

skatt, görs ny beräkning av kvar

skatteavgift. Avgiften bestäms där

vid till belopp som skulle ha utgått,

om beräkningen gjorts vid den årliga

debiteringen av motsvarande slut

liga skatt.

Ändras debitering eller gottskriv

ning enligt 27 § 2 mom. eller debite

ras tillkommande skatt, görs ny be

räkning av kvarskatteavgift. Avgif

ten bestäms därvid till belopp som

skulle ha utgått, om beräkningen

gjorts vid den årliga debiteringen av

motsvarande slutliga skatt.

Bestämmelserna i denna lag om kvarstående skatt och tillkommande skatt

skall tillämpas på kvarskatteavgift om inte annat anges.

4 mom. Har skattskyldig, som

har fått anstånd med självdeklara

tionen till någon dag efter den 30

april taxeringsåret, betalat in preli

minär skatt för inkomståret efter

den 30 april men senast den 30 juni

taxeringsåret, skall kvarskatteavgif

ten beräknas på den del av det över

skjutande beloppet enligt 3 mom.

som täcks av den inbetalade skatten.

Avgiften skall utgå med två procent

på belopp upp t.o.m. 20 000 kronor

och med fyra procent på resterande

del.

4 mom. Har skattskyldig, som

har fått anstånd med självdeklara

tionen till någon dag efter den 30

april taxeringsåret, betalat in preli

minär skatt för inkomståret efter

den 30 april men senast den 30 juni

taxeringsåret, skall kvarskatteavgif

ten beräknas på den del av det över

skjutande beloppet enligt 3 mom.

som täcks av den inbetalade skatten.

Avgiften skall tas ut med en procent

sats motsvarande 20 procent av den

statslåneränta som gällde vid ut

gången av november inkomståret på

belopp som inte överstiger 20 000

kronor och med en procentsats mot

svarande 40 procent av statslånerän

tan på resterande del. Procentsat

serna bestäms till tal med högst en de

cimal.

För överskjutande belopp som inte täcks av inbetalning under tiden den 1

maj -- den 30 juni gäller bestämmelserna i 3 mom.

Har skattskyldig, som på grund av omständighet som utgör laga förfall inte

har fullgjort sin deklarationsskyldighet senast den 30 april taxeringsåret, be

talat in preliminär skatt för inkomståret efter den 30 april men senast den 30

juni taxeringsåret, skall skattemyndigheten på ansökan av den skattskyldige

beräkna kvarskatteavgiften på sätt som anges i första stycket. Ansökan skall

ha kommit in till skattemyndigheten före utgången av året efter det då kvar

skatteavgiften påfördes.

27 a §5

Har skattskyldig påförts kvar

skatteavgift och beror skillnaden

mellan den slutliga och den prelimi

nära skatten på förhållande, som

den skattskyldige inte har kunnat

råda över, får skattemyndigheten ef

ter ansökan av den skattskyldige be

sluta att avgiften skall utgå med en

dast fem procent.

Har skattskyldig påförts kvar

skatteavgift och beror skillnaden

mellan den slutliga och den prelimi

nära skatten på förhållande, som

den skattskyldige inte har kunnat

råda över, får skattemyndigheten ef

ter ansökan av den skattskyldige be

sluta att avgiften skall tas ut med en

procentsats motsvarande 90 procent

av den statslåneränta som gällde vid

utgången av november inkomståret.

Procentsatsen bestäms till tal med

högst en decimal.

Vid beslut om nedsättning enligt

första stycket skall bortses från den

del av avgiften som har beräknats ef

ter två eller fyra procent enligt 27 § 3

eller 4 mom.

Vid beslut om nedsättning enligt

första stycket skall bortses från den

del av avgiften som har beräknats ef

ter 20 eller 40 procent av statslåne

räntan enligt 27 § 3 eller 4 mom.

Ansökan skall ha kommit in till skattemyndigheten före utgången av året

efter det då avgiften påfördes.

(Se vidare anvisningarna.)

32 §

På tillkommande skatt skall skatt

skyldig betala ränta (respitränta).

Räntebelopp som understiger fem

tio kronor påförs inte. Ränta utgår

för visst kalenderår efter en ränte

sats som motsvarar det av riksban

ken fastställda diskonto som gällde

vid utgången av närmast föregående

kalenderår med tillägg av tre pro

centenheter. Vid beräkning av ränta

för tid som infaller efter utgången av

det år då skatten debiteras tillämpas

dock den räntesats som gäller för de

biteringsåret.

På tillkommande skatt skall skatt

skyldig betala ränta (respitränta).

Räntebelopp som understiger fem

tio kronor påförs inte. Ränta beräk

nas för visst kalenderår efter en rän

tesats som motsvarar 75 procent av

den statslåneränta som gällde vid ut

gången av november närmast före

gående kalenderår. Vid beräkning

av ränta för tid som infaller efter ut

gången av det år då skatten debite

ras tillämpas dock den räntesats som

gäller för debiteringsåret. Räntesat

sen bestäms till procenttal med högst

en decimal.

Vid beräkning av respitränta gäller,

att i den tillkommande skatten inte inräknas skattetillägg eller försenings

avgift enligt taxeringslagen och inte heller kvarskatteavgift och respitränta;

att ränta utgår från och med den 1

maj året näst efter taxeringsåret,

dock att ränta på ö-skatteränta, re

stitutionsränta och skatt, som åter

betalts enligt 68 § 2 mom. och ingår

i tillkommande skatt, skall utgå från

utgången av den månad, då belop

pet utbetalts; samt

att ränta tas ut från och med den

19 april året näst efter taxeringsåret,

dock att ränta på ö-skatteränta, re

stitutionsränta och skatt, som åter

betalts enligt 68 § 2 mom. och ingår i

tillkommande skatt, skall tas ut från

utgången av den månad, då belop

pet utbetalts; samt

att ränta utgår till och med den

månad då skatten förfaller till betal

ning.

att ränta tas ut till och med den

dag då skatten förfaller till betal

ning.

Ändras debitering av tillkommande skatt sker ny beräkning av ränta.

Bestämmelserna i denna lag om tillkommande skatt skall tillämpas på re

spitränta.

49 §

4 mom.6 Den som har fått anstånd enligt 1 eller 2 a mom. skall betala ränta

(anståndsränta) för den del av anståndsbeloppet som skall betalas senast vid

anståndstidens utgång. Vid ränteberäkningen gäller i tillämpliga delar be

stämmelserna i 32 § första stycket.

Anståndsränta utgår från ut

gången av den månad, då beloppet

skulle ha betalats om anstånd inte

medgetts, till och med den månad,

då anståndstiden gått ut eller, om

beloppet betalats dessförinnan, till

och med den månad betalning skett.

Anståndsränta tas ut från den dag,

då beloppet skulle ha betalats om

anstånd inte medgetts, till och med

den dag, då anståndstiden gått ut el

ler, om beloppet betalats dessförin

nan, till och med den dag betalning

skett.

Bifalls den skattskyldiges yrkande

i omprövningsärendet av skattemyn

digheten eller bifaller domstol ett

överklagande skall betald ränta åter

betalas. På återbetalat belopp beräk

nas restitutionsränta. I fråga om rän

teberäkningen gäller i tillämpliga de

lar bestämmelserna i 69 § 2 mom.

Bestämmelserna i 58 § gäller i

fråga om anståndsränta.

Bifalls den skattskyldiges yrkande

i omprövningsärendet av skattemyn

digheten eller bifaller domstol ett

överklagande skall betald ränta åter

betalas.

51 §

Sedan anstånd har meddelats, får

den av anståndet omfattade skatten

inte indrivas under tiden för anstån

det, ej heller får restavgift uttagas för

skatten.

Sedan anstånd har meddelats, får

den av anståndet omfattade skatten

inte indrivas under tiden för anstån

det.

Är skattskyldig berättigad att få tillbaka för mycket erlagd skatt, får denna

tagas i anspråk för betalning av skatt, som avses med anståndet.

Har anståndstiden gått till ända

utan att skatten till fullo har betalats,

skall den skattskyldige erlägga rest

avgift på den del av skatten, som då

var obetald.

Har anstånd medgetts, tas dröjs

målsavgift enligt 58 § ut endast på den

del av skatten som inte har betalats

senast vid anståndstidens utgång.

58 §

1 mom. Har skattskyldig eller ar

betsgivare som gjort skatteavdrag

underlåtit att inbetala skatt i tid och

ordning, som är föreskriven i denna

lag, skall restavgift utgå. Denna skall

beräknas efter sex öre för varje hel

krona av den del av skatten, som så

lunda inte har betalats, dock inte

mindre än femtio kronor.

Arbetsgivare, som avses i första

stycket, skall utöver restavgift erlägga

tilläggsavgift för varje påbörjad tid

rymd av sex månader utöver den

första efter utgången av den upp

bördsmånad, under vilken skatten

rätteligen skolat erläggas, intill dess

skatten inbetalas eller storleken av

det belopp som arbetsgivaren är skyl

dig att betala blivit bestämd enligt

77 §. Tilläggsavgift skall för varje så

dan tidrymd beräknas till fyra öre för

varje hel krona av den del av skatten,

som inte har erlagts, dock ej mer än

tolv öre för hel krona. Bestämmel

serna i denna lag om restavgift tilläm

pas även i fråga om tilläggsavgift.

Vid tillämpning av bestämmel

serna i detta moment jämställs med

inbetalning av skatt att verkställighet

har skett eller säkerhet har tagits emot

enligt lagen (1978:880) om betal

ningssäkring för skatter, tullar och

avgifter.

1 mom. Har en skattskyldig eller

en arbetsgivare som gjort skatteav

drag inte betalat in skatt, kvarskatte

avgift eller ränta i tid och ordning,

som är föreskriven i denna lag, skall

en avgift (dröjsmålsavgift) tas ut.

2 mom. Då särskilda omständig

heter därtill föranleda, må befrielse

från skyldighet att erlägga restavgift

meddelas av skattemyndighet.

Riksskatteverket äger meddela

föreskrifter i fråga om befrielse från

skyldighet att erlägga restavgift.

2 mom. Dröjsmålsavgift tas, om

inte annat sägs nedan eller i 3 eller 4

mom., ut med

1. två procent på belopp som beta

las före utgången av den månad då

beloppet förfaller till betalning (för

fallomånaden),

2. fyra procent på belopp som be

talas under första månaden efter för

fallomånaden,

3. sex procent på belopp som beta

las under andra månaden efter förfal

lomånaden,

4. sex procent, med tillägg av en

procentenhet för varje påbörjad yt

terligare månad, på belopp som beta

las efter andra månaden efter förfal

lomånaden.

Dröjsmålsavgift tas ut med två

procent på belopp som betalas inom

tio dagar från den dag då beloppet

förföll till betalning.

3 mom. Dröjsmålsavgiften är

minst 100 kronor. Om det ursprung

ligen obetalda beloppet är mindre än

100 kronor, får dröjsmålsavgift dock

endast tas ut med motsvarande be

lopp.

4 mom. Har den skattskyldige el

ler arbetsgivaren skriftligen påmints

om sin betalningsskyldighet och sker

betalning senast viss i påminnelsen

angiven dag, skall dröjsmålsavgift tas

ut som om betalning skett den dag

påminnelsen sändes.

Första stycket tillämpas inte i fråga

om påminnelse av kronofogdemyn

digheten sedan myndigheten beviljat

uppskov med betalningen.

5 mom. Vid tillämpning av be

stämmelserna i denna paragraf jäm

ställs med inbetalning av skatt att

verkställighet har skett eller säkerhet

har tagits emot enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring för

skatter, tullar och avgifter.

6 mom. Skattemyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl.

59 §

Det åligger kronofogdemyndigheten att verkställa indrivning av skatt.

Därvid får verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum.

Bestämmelserna om indrivning av

skatt skall också tillämpas på indriv

ning av kvarskatteavgift, restavgift,

tilläggsavgift, förseningsavgift eller

ränta enligt denna lag.

Bestämmelserna om indrivning av

skatt skall också tillämpas på indriv

ning av kvarskatteavgift, dröjsmåls

avgift och ränta enligt denna lag.

64 §

Staten tillkommande fordran,

som får uttagas genom utmätning

utan föregående dom, indrives i

samma ordning som skatt enligt

denna lag, dock att införsel ej får

äga rum vid indrivningen. Restavgift

utgår enligt 58 § 1 mom. Under den

tid, då sådan fordran är föremål för

indrivning genom kronofogdemyn

dighets försorg, beräknas ej ränta

som på grund av särskild föreskrift

skall utgå efter förfallodagen.

Staten tillkommande fordran,

som får uttagas genom utmätning

utan föregående dom, indrives i

samma ordning som skatt enligt

denna lag, dock att införsel ej får

äga rum vid indrivningen. Dröjs

målsavgift tas därvid ut enligt 58 §

2--5 mom. Dröjsmålsavgift tas dock

inte ut i fråga om fordran på vilken

enligt särskild föreskrift skall beräk

nas ränta efter förfallodagen.

66 §

Avskrivning av debiterad skatt,

kvarskatteavgift eller ränta må äga

rum:

Avskrivning av debiterad skatt,

avgift eller ränta får äga rum:

1) då den skattskyldige saknar utmätningsbara tillgångar och fordringen

ej kan uttas genom införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken, dock att av

skrivning icke må ske för fordran, för vilken fast egendom svarar, med

mindre utretts att betalning för fordringen icke kunnat vinnas ur egendo

men;

2) då upplysning icke kunnat erhållas om skattskyldigs vistelseort eller

skattskyldig icke kunnat anträffas å ort, där han enligt inhämtade upplys

ningar antagits uppehålla sig;

3) då den skattskyldige vistas utomlands och kronofogdemyndigheten vid

tagit åtgärd för att driva in fordringen i utlandet utan att uppnå något

resultat

eller avstått från sådan åtgärd därför att den framstått som utsiktslös eller

inte var försvarlig med hänsyn till kostnaderna för förfarandet;

4) då fordran icke överstiger trehundra kronor och förutsättningar för öv

rigt föreligga för avskrivning enligt föreskrifter av regeringen eller myndig

het som regeringen bestämmer; samt

5) då fordran preskriberats eller bortfallit på grund av ackord som antagits

enligt 62 § tredje stycket.

Avskrivning av preliminär skatt må i annat fall än då skattefordran bortfal

lit på grund av ackord icke äga rum förrän efter utgången av andra uppbörds

året efter det, under vilket skatten förfallit till betalning.

Avskrivning av kvarstående och tillkommande skatt må i annat fall än då

skattefordran bortfallit på grund av ackord icke äga rum förrän efter ut

gången av det uppbördsår, under vilket skatten förfallit till betalning.

Då arbetsgivare jämlikt 75 § är ansvarig för arbetstagares skatt, må av

skrivning av denna icke äga rum, förrän det befunnits, att skatten av anled

ning, som i första stycket sägs, ej heller kan utfås av arbetsgivaren.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer äger föreskriva att

avskrivning av skattefordran hos juridisk person i särskilda fall får äga rum

före de tidpunkter som angivits i andra och tredje styckena.

67 §

Fråga om avkortning och avskriv

ning av skatt, kvarskatteavgift eller

ränta prövas av skattemyndigheten.

Fråga om avkortning och avskriv

ning av skatt, avgift eller ränta prö

vas av skattemyndigheten.

Avskrivning medför icke ändring i betalningsskyldighet enligt denna lag.

68 §

4 mom.7 Har skattskyldig, som

enligt 1 eller 2 mom. är berättigad få

tillbaka erlagt skattebelopp eller

ränta enligt 49 § 4 mom. eller som är

berättigad till ränta enligt 69 § 1

mom., inte betalt honom påförd

skatt eller ränta inom i denna lag

föreskriven tid, äger han utfå endast

vad som överstiger det obetalda be

loppet och den restavgift som belö

per på detta. Återstoden skall gott

skrivas honom till betalning av det

obetalda beloppet och restavgiften

samt i förekommande fall tillställas

annan skattemyndighet med till

lämpning av bestämmelserna i 3

mom.

4 mom. Har skattskyldig, som en

ligt 1 eller 2 mom. är berättigad få

tillbaka erlagt skattebelopp eller

ränta enligt 49 § 4 mom. eller som är

berättigad till ränta enligt 69 § 1

mom., inte betalt honom påförd

skatt eller ränta inom i denna lag

föreskriven tid, äger han utfå endast

vad som överstiger det obetalda be

loppet och den dröjsmålsavgift som

belöper på detta. Återstoden skall

gottskrivas honom till betalning av

det obetalda beloppet och dröjs

målsavgiften samt i förekommande

fall tillställas annan skattemyndighet

med tillämpning av bestämmelserna

i 3 mom.

Vad i föregående stycke stadgas

skall också tillämpas då skattskyldig,

vilken enligt 1 mom. är berättigad få

tillbaka erlagd preliminär skatt,

överskjutande ingående mervärde

skatt eller ränta enligt 49 § 4 mom.

eller 69 § 1 mom., har att betala till

kommande skatt, enligt beslut om

debitering för det år vartill den preli

minära skatten eller överskjutande

ingående mervärdeskatten hänför

sig. Har, då återbetalning enligt 1

mom. skall ske, den tillkommande

skatten inte påförts men kan med

fog antagas, att sådan skatt kommer

att påföras genom beslut om debite

ring, får den preliminära skatten,

överskjutande ingående mervärde

skatten eller räntan innehållas i av

vaktan på att tillkommande skatt på

förs.

Vad i föregående stycke stadgas

skall också tillämpas då skattskyldig,

vilken enligt 1 mom. är berättigad få

tillbaka erlagd skatt, som skall gott

skrivas enligt 27 § 2 mom., eller

ränta enligt 49 § 4 mom. eller 69 § 1

mom., har att betala tillkommande

skatt, enligt beslut om debitering för

det år vartill den erlagda skatten

hänför sig. Har, då återbetalning en

ligt 1 mom. skall ske, den tillkom

mande skatten inte påförts men kan

med fog antagas, att sådan skatt

kommer att påföras genom beslut

om debitering, får den erlagda skat

ten eller räntan innehållas i avvak

tan på att tillkommande skatt på

förs.

Kan det med fog antas att skatt som belöper på inkomst förvärvad i en

främmande stat och som har betalats här i landet skall överföras till den

främmande staten med stöd av 69 a §, får skatten och ränta som belöper på

skatten innehållas i avvaktan på framställning från denna stat om överföring

av skatten.

69 §

1 mom.8 Om preliminär skatt,

som har inbetalats eller som, utan

att så har skett, skall gottskrivas

skattskyldig på grund av att arbetsgi

varen gjort skatteavdrag, och över

skjutande ingående mervärdeskatt

överstiger den slutliga skatten skall

ränta (ö -- skatteränta) beräknas

på det överskjutande beloppet.

1 mom. Om preliminär skatt,

som har inbetalats eller som, utan

att så har skett, skall gottskrivas

skattskyldig på grund av att arbetsgi

varen gjort skatteavdrag eller enligt

27 § 2 mom. första stycket 4 eller 5 el

ler andra stycket samma moment,

överstiger den slutliga skatten skall

ränta (ö-skatteränta) beräknas på

det överskjutande beloppet.

Vid ränteberäkningen gäller

 att i den slutliga skatten inte in

räknas skattetillägg eller försenings

avgift enligt taxeringslagen

(1990:324);

 att i den preliminära skatten inte

inräknas sådan preliminär skatt som

avses i 27 § 2 mom. 3 och som har be

talats efter den 30 april året efter in

komståret;

att det belopp som räntan skall be

räknas på avrundas till närmast lägre

hundratal kronor.

 Ränta utgår för en beräknad tid av

tolv månader. Har preliminär skatt,

som avses i 27 § 2 mom. 3, betalats ef

ter den 18 februari året efter inkomst

året men senast den 30 april samma

år, skall dock ränta på sådan skatt

utgå för en tid av sex månader.

Vid ränteberäkningen gäller att i

den slutliga skatten inte inräknas

skattetillägg eller förseningsavgift

enligt taxeringslagen (1990:324) och

att i den preliminära skatten inte in

räknas sådan preliminär skatt som

avses i 27 § 2 mom. 3 och som har be

talats efter den 30 april året efter in

komståret.

Ränta beräknas på den del av

överskjutande belopp som inte över

stiger 20 000 kronor enligt en ränte

sats som motsvarar halva det av riks

banken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av året före taxe

ringsåret och på övrig del enligt en

räntesats som motsvarar fjärdedelen

av diskontot.

 Räntesatserna bestäms till pro

centtal med högst en decimal, som i

förekommande fall avrundas uppåt.

Ränta beräknas på den del av

överskjutande belopp som inte över

stiger 20 000 kronor enligt en ränte

sats som motsvarar 60 procent av den

statslåneränta som gällde vid ut

gången av november inkomståret

och på belopp däröver enligt en rän

tesats som motsvarar 45 procent av

statslåneräntan. Har preliminär

skatt, som avses i 27 § 2 mom. 3, be

talats efter den 18 februari året efter

inkomståret men senast den 30 april

samma år, beräknas räntan enligt en

räntesats som motsvarar 30 procent

av statslåneräntan. Räntesatserna

bestäms till procenttal med högst en

decimal.

Ränta, i förekommande fall efter avdrag för kvarskatteavgift, betalas inte

ut om beloppet understiger 50 kronor.

Ändras debitering eller tillgodo

räkning av preliminär skatt eller

överskjutande ingående mervärde

skatt eller debiteras tillkommande

skatt, görs ny beräkning av ränta.

Räntan bestäms därvid till belopp

som skulle ha utgått, om beräk

ningen gjorts vid den årliga debite

ringen av motsvarande slutliga skatt.

Ändras debitering eller gottskriv

ning enligt 27 § 2 mom. eller debite

ras tillkommande skatt, görs ny be

räkning av ränta. Räntan bestäms

därvid till belopp som skulle ha ut

gått, om beräkningen gjorts vid den

årliga debiteringen av motsvarande

slutliga skatt.

Bestämmelserna i denna lag om tillkommande skatt skall tillämpas på ö-

skatteränta.

2 mom.9 På skatt, kvarskatteav

gift och respitränta, som återbetalas

enligt 68 § 2 mom., och vid utbetal

ning av skatt eller ränta, som har in

nehållits med stöd av 68 § 4 mom.

andra stycket, utgår ränta (restitu

tionsränta). Restitutionsränta ut

går för visst kalenderår efter en rän

tesats som motsvarar halva det av

riksbanken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av närmast före

gående kalenderår. För tid som in

faller efter utgången av det år då be

slut om återbetalning fattas tilläm

pas dock den räntesats som gäller för

det året. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal,

som i förekommande fall avrundas

uppåt. Räntebelopp som understi

ger femtio kronor betalas inte ut.

2 mom. På skatt, avgift och ränta,

som återbetalas enligt 68 § 2 mom.,

och vid utbetalning av skatt eller

ränta, som har innehållits med stöd

av 68 § 4 mom. andra stycket, utgår

ränta (restitutionsränta). Resti

tutionsränta beräknas för visst ka

lenderår efter en räntesats som mot

svarar 75 procent av den statslåne

ränta som gällde vid utgången av no

vember närmast föregående kalen

derår. För tid som infaller efter ut

gången av det år då beslut om åter

betalning fattas tillämpas dock den

räntesats som gäller för det året.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal. Räntebelopp

som understiger femtio kronor beta

las inte ut.

Vid beräkning av restitutionsränta gäller i övrigt,

att ränta utgår på belopp, som se

nast under taxeringsåret har betalts

som preliminär skatt, och på belopp,

som avser överskjutande ingående

mervärdeskatt, från utgången av tax

eringsåret och på annat belopp från

utgången av den månad, då det har

betalts;

att ränta utgår på belopp, som se

nast under taxeringsåret har betalts

som preliminär skatt, och på belopp,

som avses i 27 § 2 mom. första stycket

4 eller 5 eller i andra stycket samma

mom., från utgången av taxerings

året och på annat belopp från ut

gången av den månad, då det har be

talts;

att, om skatt har betalts före den uppbördsmånad, då skatten har förfallit

till betalning, skatten anses som betald under nämnda uppbördsmånad;

 att, om skatten har betalts i flera poster och restitutionen avser endast viss

del av det sammanlagda skattebeloppet, det för mycket betalda beloppet av

räknas mot det eller de belopp som sist har betalts; samt

 att ränta utgår till och med den månad, då beloppet återbetalas.

 Har beslut som föranlett restitutionsränta ändrats på sådant sätt att ränta

inte skulle ha utgått eller utgått med lägre belopp, om ändringsbeslutet hade

beaktats vid ränteberäkningen, är den skattskyldige skyldig att återbetala

vad han sålunda har uppburit för mycket. Bestämmelserna i denna lag om

tillkommande skatt skall också tillämpas på restitutionsränta.

Om restitutionsränta i särskilda

fall föreskrivs i 49 § 4 mom. fjärde

stycket och 75 a § fjärde stycket.

Om restitutionsränta i särskilda

fall föreskrivs i 75 a § fjärde stycket.

75 a §

Har betalningsskyldighet enligt 75 § ålagts både arbetsgivare och arbetsta

gare och vistas arbetstagaren på känd ort inom riket, får arbetsgivaren krä

vas endast om det kan antagas att arbetstagaren har underrättats om sin skyl

dighet att betala skattebeloppet.

 Efterkommer arbetsgivaren inte anmodan att betala beloppet, får det ut

tagas i den ordning som stadgas i fråga om indrivning av skatt. Införsel får

dock ej beviljas.

Arbetsgivare eller arbetstagare,

som är skyldig att betala mot under

låtet skatteavdrag svarande belopp,

skall också betala restavgift på be

loppet.

Arbetsgivare eller arbetstagare,

som är skyldig att betala mot under

låtet skatteavdrag svarande belopp,

skall också betala dröjsmålsavgift på

beloppet. Som förfallodag räknas

därvid den dag då beloppet skulle ha

betalats om skatteavdrag hade gjorts.

Om arbetsgivare efter ompröv

ning eller överklagande av skatte

myndighets beslut har funnits inte

vara ansvarig för arbetstagares

skatt, skall skattemyndigheten till

arbetsgivaren återbetala skatt, som

han har betalat för arbetstagaren,

samt betald restavgift. På skattebe

loppet beräknas restitutionsränta. I

fråga om ränteberäkningen gäller i

tillämpliga delar bestämmelserna i

69 § 2 mom.

 Står arbetsgivare i skuld för rest

förd skatt eller arbetstagares skatt,

för vilken betalningsskyldighet har

ålagts honom, har han dock rätt att

få ut endast vad som överstiger det

obetalda skattebeloppet och restav

gift. I lagen (1985:146) om avräk

ning vid återbetalning av skatter och

avgifter finns också föreskrifter som

begränsar rätten till återbetalning.

Om arbetsgivare efter ompröv

ning eller överklagande av skatte

myndighets beslut har funnits inte

vara ansvarig för arbetstagares

skatt, skall skattemyndigheten till

arbetsgivaren återbetala skatt, som

han har betalat för arbetstagaren,

samt betald dröjsmålsavgift. På skat

tebeloppet beräknas restitutions

ränta. I fråga om ränteberäkningen

gäller i tillämpliga delar bestämmel

serna i 69 § 2 mom.

 Står arbetsgivare i skuld för rest

förd skatt eller arbetstagares skatt,

för vilken betalningsskyldighet har

ålagts honom, har han dock rätt att

få ut endast vad som överstiger det

obetalda skattebeloppet och dröjs

målsavgift. I lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skat

ter och avgifter finns också föreskrif

ter som begränsar rätten till återbe

talning.

Har arbetstagares skatt uttagits hos arbetsgivare, skall, om indrivnings

kvitto överlämmnas till arbetsgivaren, nämnda förhållanden anmärkas på in

drivningskvittot.

76 §

Arbetsgivare som har betalat skatt i enlighet med beslut om betalnings

skyldighet enligt 75 § får söka beloppet åter av arbetstagaren. Den arbetsgi

vare som vill söka belopp åter av arbetstagaren skall till kronofogdemyndig

heten ge in det kvitto som han har fått vid betalningen eller på annat sätt

styrka, att han har betalat skatten.

Kronofogdemyndigheten får hos

arbetstagaren driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Arbetstagaren skall betala restavgift

på beloppet.

Kronofogdemyndigheten får hos

arbetstagaren driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om arbets

givarens regressfordran enligt första stycket.

77 b §10

Har gift skattskyldig icke i före

skriven tid och ordning inbetalat

skatt som påförts på grund av sådan

inkomst som avses i tredje stycket av

anvisningarna till 52 § kommunal

skattelagen (1928:370), är maken

jämte den skattskyldige betalnings

skyldig för skattebeloppet jämte rest

avgift. Beloppet får uttagas hos ma

ken i den ordning som gäller för in

drivning av skatt som påförts ho

nom.

Har gift skattskyldig icke i före

skriven tid och ordning inbetalat

skatt som påförts på grund av sådan

inkomst som avses i tredje stycket av

anvisningarna till 52 § kommunal

skattelagen (1928:370), är maken

jämte den skattskyldige betalnings

skyldig för skattebeloppet. Beloppet

får uttagas hos maken i den ordning

som gäller för indrivning av skatt

som påförts honom.

Makes ansvarighet enligt första stycket avser det belopp som utgör skillna

den mellan den skattskyldige debiterad skatt på grund av inkomst och den

skatt på grund av inkomst som skulle ha påförts den skattskyldige om denne

icke haft att erlägga skatt för inkomst som avses i första stycket. Skatt, som

har erlagts på annat sätt än genom indrivning hos den skattskyldiges make,

anses i första hand avse annat än inkomst enligt första stycket. I fråga om

betalning av skatt enligt detta stycke äger bestämmelserna i 29 § första

stycket motsvarande tillämpning.

 Beslut om makes betalningsskyldighet enligt första och andra styckena

skall fattas av skattemyndigheten.

78 a §

Vid tillämpning av 75 och 77 §§ får

beslut om betalningsskyldighet som

fattas efter uppbördsårets utgång an

ses gälla belopp hänförligt till den

sista uppbördsmånaden under upp

bördsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 november 1992.

 1. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om skatt, avgift eller ränta

som förfallit till betalning före den 1 februari 1993.

 2. Äldre lydelse av 27 § 3 och 4 mom., 27 a § och 69 § 1 mom. gäller fortfa

rande i fråga om debitering av skatt på grund av 1992 eller tidigare års taxe

ring utom såvitt gäller de nya bestämmelserna i 27 § 3 mom. och 69 § 1 mom.

om vad som skall gottskrivas den skattskyldige vid beräkning av kvarskatte

avgift och ö-skatteränta.

 3. Respitränta, anståndsränta och restitutionsränta som belöper på tid

före den 1 januari 1993 beräknas enligt äldre föreskrifter utom såvitt gäller

den nya bestämmelsen i 69 § 2 mom. andra stycket om underlaget för beräk

ning av restitutionsränta.

 4. Hänvisning i annan lag till bestämmelser om restavgift i uppbördslagen

(1953:272) avser dessa bestämmelser i deras lydelse intill den 1 januari 1993.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 52 § 1 mom., 53, 61 och 61 a §§ lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

52 §

1 mom.2 Skatt enligt denna lag skall, i den mån ej jämlikt 55 § anstånd

megivits, erläggas inom sex veckor efter det att beslut om skattens faststäl

lande meddelats eller den enligt 64 § 1 mom. förordnade granskningsmyn

digheten erhållit meddelande om att skattskyldig vitsordat anmärkning som

framställts av denna myndighet.

Har skatt icke fastställts inom åtta

månader efter det bouppteckning el

ler deklaration, oavsett om anstånd

beviljats, senast skolat vara ingiven,

skall ränta utgå från och med när

mast efterföljande månad till och

med den månad då skatten fastställts

av beskattningsmyndighet. Skall

jämlikt 54 § skatten förskjutas av

dödsboet, påföres vid skattens fast

ställande ränta utan uppdelning på

de särskilda skattskyldiga. Ränta ut

går under visst kalenderår efter den

räntesats som motsvarar det av riks

banken fastställda diskonto som gäl

ler vid utgången av december det

föregående året med tillägg av tre

procentenheter. Räntebelopp som

understiger femtio kronor påföres

ej. Öretal som uppkommer vid rän

teberäkningen bortfaller.

Har skatt icke fastställts inom åtta

månader efter det bouppteckning el

ler deklaration, oavsett om anstånd

beviljats, senast skolat vara ingiven,

skall ränta utgå från och med när

mast efterföljande månad till och

med den månad då skatten fastställts

av beskattningsmyndighet. Skall

jämlikt 54 § skatten förskjutas av

dödsboet, påföres vid skattens fast

ställande ränta utan uppdelning på

de särskilda skattskyldiga. Ränta be

räknas för visst kalenderår efter en

räntesats som motsvarar 75 procent

av den statslåneränta som gällde vid

utgången av november föregående

år. Räntesatsen bestäms till procent

tal med högst en decimal. Räntebe

lopp som understiger femtio kronor

påföres ej. Öretal som uppkommer

vid ränteberäkningen bortfaller.

Skatten jämte ränta, där sådan påförts, skall, då underrätt är beskatt

ningsmyndighet, betalas till skattemyndigheten i det län, dit underrätten

hör, och eljest till den skattemyndighet, som är beskattningsmyndighet.

 Ändras beslut i fråga om skatt sker ny beräkning av ränta. Räntebelopp

under fem kronor skall varken återbetalas eller utkrävas. Bestämmelserna i

denna lag om skatt skola i tillämpliga delar gälla även ränta.

53 §3

I fall där underrätt fastställt skatt, skall rätten till den skattemyndighet,

som enligt 52 § 1 mom. tredje stycket är uppbördsmyndighet, snarast över

sända till rätten ingiven bouppteckning eller annan handling, som sägs i 51 §

andra stycket, eller bouppteckning, som tillhandahållits rätten jämlikt tredje

stycket sistnämnda paragraf. Därjämte åligger det rätten att, enligt vad rege

ringen närmare bestämmer, tillställa skattemyndigheten de uppgifter, som

fordras för uppbörd av skatten. Vad nu sagts skall äga motsvarande tillämp

ning, när överrätt fastställt skatt till högre belopp än förut beräknats eller

skattskyldig vitsordat anmärkning som framställts av den enligt 64 § 1 mom.

förordnade granskningsmyndigheten.

 Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till postgirokonto

hos skattemyndigheten. Inbetalningen sker kostnadsfritt. Skatten skall anses

vara erlagd den dag, då inbetalningskort eller försändelse innehållande giro

kort inkommit till postanstalt.

Har skatt icke erlagts inom före

skriven tid, skall skattemyndighe

ten, om ej annat följer av vad i 6 §

sista stycket stadgas, förordna om

uttagande av felande belopp i den

ordning, som enligt uppbördslagen

(1953:272) gäller för indrivning av

restförd skatt. Därvid utgår restav

gift enligt 58 § 1 mom. första stycket

lagen.

Har skatt icke erlagts inom före

skriven tid, skall skattemyndighe

ten, om ej annat följer av vad i 6 §

sista stycket stadgas, förordna om

uttagande av felande belopp i den

ordning, som enligt uppbördslagen

(1953:272) gäller för indrivning av

restförd skatt. Därvid tas dröjsmåls

avgift ut enligt 58 § 2--5 mom. lagen.

Skattemyndigheten får medge befri

else helt eller delvis från skyldigheten

att betala dröjsmålsavgift, om det

finns särskilda skäl.

Handling, som enligt första stycket tillställts skattemyndigheten och som

ingivaren äger återfå må skattemyndigheten icke utlämna till denne förrän

skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan hand

lingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av inbetald

skatt.

 Handling som avses i 49 a § överlämnas till den skattskyldige sedan skatt,

med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan handlingen

utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av inbetald skatt.

61 §4

Har dödsbo eller skattskyldig rätt

att återfå betalad skatt på grund av

överrätts beslut eller beslut enligt

27 §, 33 § 3 mom. eller 56--59 §§,

skall skattebeloppet kostnadsfritt

återbetalas i den ordning som är

föreskriven i uppbördslagen

(1953:272) i fråga om resitution av

skatt. Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående sän

das till den skattemyndighet som en

ligt 52 § 1 mom. tredje stycket är

uppbördsmyndighet. På skattebe

lopp samt ränta enligt 52 §, 52 a §

och 55 § 2 mom. som återbetalas ut

går ränta om inte annat följer av

andra stycket.

Har dödsbo eller skattskyldig rätt

att återfå betalad skatt på grund av

överrätts beslut eller beslut enligt

27 §, 33 § 3 mom. eller 56--59 §§,

skall skattebeloppet kostnadsfritt

återbetalas i den ordning som är

föreskriven i uppbördslagen

(1953:272) i fråga om resitution av

skatt. Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående sän

das till den skattemyndighet som en

ligt 52 § 1 mom. tredje stycket är

uppbördsmyndighet. På skattebe

lopp, dröjsmålsavgift samt ränta en

ligt 52 §, 52 a § och 55 § 2 mom. som

återbetalas utgår ränta om inte an

nat följer av andra stycket.

I fall, som avses i 57--58 a §§, ankommer det på regeringen att förordna i

vad mån ränta skall utgå.

 Har enligt 55 § anstånd medgetts med erläggande av skatt, skall vid befri

else från hela det skattebelopp som inte har betalats den ingivna skuldförbin

delsen återställas. Avser befrielsen en del av det obetalda skattebeloppet

skall beskattningsmyndigheten eller överrätten ompröva anståndsbeslutet.

61 a §5

Ränta enligt 61 § första stycket ut

går från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan, vilken skall

beräknas av skattemyndigheten,

gäller i övrigt bestämmelserna i 52 §

1 mom. Räntan under visst kalen

derår skall dock utgå efter en ränte

sats som motsvarar halva det av riks

banken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av närmast före

gående kalenderår. Räntesatsen be

stäms till procenttal med högst en

decimal, som i förekommande fall

avrundas uppåt.

Ränta enligt 61 § första stycket ut

går från och med månaden efter

den, då det belopp på vilket ränta

skall beräknas inbetalades, till och

med den månad då återbetalning

görs. I fråga om räntan, vilken skall

beräknas av skattemyndigheten,

gäller i övrigt bestämmelserna i 52 §

1 mom. Räntan för visst kalenderår

skall dock beräknas efter en ränte

sats som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid ut

gången av november närmast före

gående kalenderår. Räntesatsen be

stäms till procenttal med högst en

decimal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

Ränta som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas enligt äldre före

skrifter.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt

Härigenom föreskrivs att 14 § 2 och 3 mom., 17 a, 17 b och 18 §§, 21 § 1

mom. samt 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §

2 mom.2 Inbetalas sjömansskatt

senare än i 1 mom. sägs, skall restav

gift och tilläggsavgift utgå beräknade

enligt bestämmelserna i 58 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272). Tilläggs

avgiften bestäms dock i förhållande

till det antal tidrymder av sex måna

der, utöver den första, som har på

börjats efter utgången av den tid

punkt, då skatten rätteligen skulle ha

betalats, intill dess skatten inbetalas

eller av sjömansskattenämnden fast

ställs till betalning eller, i fall som av

ses i 17 a § andra stycket, kravet över

lämnas till indrivning.

2 mom. Inbetalas sjömansskatt

senare än i 1 mom. sägs, skall dröjs

målsavgift tas ut enligt bestämmel

serna i 58 § 2--5 mom. uppbördsla

gen (1953:272).

Befrielse från skyldighet att betala

restavgift får meddelas, om särskilda

omständigheter föranleder det. När

mare föreskrifter om detta meddelas

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Sjömansskattenämnden får medge

befrielse helt eller delvis från skyldig

heten att betala dröjsmålsavgift, om

det finns särskilda skäl.

3 mom.3 Redovisas inte sjömans

skatt i behörig ordning påförs reda

ren förseningsavgift med 100 kronor.

Vidare kan riksskatteverket anmana

redaren att lämna redovisning.

 Har redare som har anmanats att

lämna redovisning inte fullgjort

denna skyldighet inom tid, som har

angivits i anmaningen, skall förse

ningsavgift påföras med 200 kronor.

 Förseningsavgift får helt efterges

om särskilda skäl föreligger. När

mare föreskrifter om detta meddelas

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

3 mom. Riksskatteverket kan an

mana redaren att lämna redovis

ning.

17 a §

Bestrides riktigheten av revisionskrav eller inbetalas icke det belopp kra

vet avser skall det underställas sjömansskattenämnden. Finner nämnden

kravet lagligen grundat, skall den fastställa beloppet till betalning.

Avser kravet skatt som redaren avdragit men icke inbetalat och har reda

ren icke bestritt kravets riktighet, skall kravet icke underställas sjömansskat

tenämnden.

Redare eller sjöman, som har att

erlägga mot underlåtet skatteavdrag

svarande belopp, är skyldig att på

beloppet erlägga restavgift enligt

14 § 2 mom.

Redare eller sjöman, som har att

erlägga mot underlåtet skatteavdrag

svarande belopp, är skyldig att på

beloppet erlägga dröjsmålsavgift en

ligt 14 § 2 mom. Som förfallodag

räknas därvid den dag då beloppet

skulle ha betalats om skatteavdrag

gjorts.

17 b §4

Belopp som sjömansskattenämnden fastställt till betalning eller som avses

i 17 a § andra stycket må indrivas i den ordning, som gäller i fråga om skatt

enligt uppbördslagen.

Införsel enligt 15 kap. utsöknings

balken må äga rum vid indrivning av

sjömansskatt och därå belöpande

restavgift och tilläggsavgift hos sjö

mannen och i fall, som avses i 17 § 1

mom. andra stycket, hos redaren.

Införsel enligt 15 kap. utsöknings

balken må äga rum vid indrivning av

sjömansskatt och därå belöpande

dröjsmålsavgift hos sjömannen och i

fall, som avses i 17 § 1 mom. andra

stycket, hos redaren.

18 §5

Har en redare, som inte har verkställt skatteavdrag, betalat skatt för en

sjöman, får redaren söka beloppet åter av sjömannen. Den redare som vill

söka belopp åter av sjömannen skall till kronofogdemyndigheten ge in det

kvitto som han har fått vid betalningen eller på annat sätt styrka, att han har

betalat skatten.

Kronofogdemyndigheten får hos

sjömannen driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Sjömannen skall betala restavgift på

beloppet enligt bestämmelserna i 14 §

2 mom.

Kronofogdemyndigheten får hos

sjömannen driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om reda

rens regressfordran enligt första stycket.

21 §

1 mom.6 Det åligger sjömansskattenämnden att

1) lämna besked beträffande de fartyg, ombord på vilka de anställda skall

betala sjömansskatt, samt beträffande den tabell, enligt vilken sjömansskatt

skall beräknas,

2) fastställa grunder, enligt vilka drickspenningar skall uppskattas vid be

räkning av sjömansskatt,

3) meddela beslut om jämkning och om rättelse av skatteavdrag,

4) pröva ärenden angående revisionskrav,

5) meddela beslut i andra frågor rörande betalning och beräkning av sjö

mansskatt,

6) fastställa de belopp, med vilka ersättning skall utgå till kommun och

landstingskommun,

7) lämna anvisningar i frågor angående betalning och uppbörd av sjömans

skatt,

8) meddela beslut i fråga om be

frielse från skyldighet att betala rest

avgift, tilläggsavgift eller försenings

avgift enligt denna lag.

8) meddela beslut i fråga om befri

else från skyldighet att betala dröjs

målsavgift enligt denna lag.

36 §

3 m o m.7 Sjöman eller redare som

har rätt att återfå för mycket erlagd

skatt skall erhålla ränta (restitu

tionsränta) på beloppet. Ränta ut

går under ett visst kalenderår efter

en räntesats som motsvarar halva det

av riksbanken fastställda diskonto

som gällde vid utgången av närmast

föregående kalenderår. Räntesatsen

bestäms till procenttal med högst en

decimal, som i förekommande fall

avrundas uppåt. Räntebelopp som

understiger femtio kronor utbetalas

ej.

3 m o m. Sjöman eller redare som

har rätt att återfå för mycket erlagd

skatt eller dröjsmålsavgift skall er

hålla ränta (restitutionsränta) på

beloppet. Ränta beräknas för ett

visst kalenderår efter en räntesats

som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta gällde vid utgången av

november närmast föregående ka

lenderår. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal.

Räntebelopp som understiger fem

tio kronor utbetalas ej.

Vid beräkning av ränta skall iakttagas,

att ränta för skatt, avseende visst beskattningsår, utgår från och med den

1 mars nästföljande år, om skatten erlagts före denna tidpunkt, och i annat

fall från och med månaden efter den då skatten erlagts,

att ränta utgår till och med den månad, då beslut om återbetalning medde

las, samt

att ränta utgår i helt krontal, varvid öretal bortfaller.

Har beslut som föranlett ränta ändrats på sådant sätt att ränta icke skulle

ha utgått eller utgått med lägre belopp, om ändringsbeslutet beaktats vid

ränteberäkningen, är sjöman eller redare skyldig återbetala vad han sålunda

uppburit för mycket. Bestämmelserna om revisionskrav äga därvid motsva

rande tillämpning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

Ränta som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas enligt äldre före

skrifter.

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1968:430) om mervärdeskatt1

dels att 64 e § skall upphöra att gälla,

dels att 42, 46--49, 51 och 70 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 44 a och 50 §§, av föl

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

42 §

Skatt för viss redovisningsperiod

förfaller till betalning den dag då de

klarationen senast skall lämnas en

ligt 22 § tredje stycket.

Skatt för viss redovisningsperiod

förfaller till betalning den dag då de

klarationen senast skall lämnas en

ligt 22 § tredje stycket eller, om an

stånd medgetts enligt 22 a §, senast

den dag då deklarationen skall läm

nas enligt anståndsbeslutet.

Skatten betalas genom insättning på särskilt postgirokonto.

44 a §

Ränta (r e s p i t r ä n t a) skall tas ut

på skatt som avses i 43 § om skatten

inte uppskattats med stöd av 30 §

andra stycket i avsaknad av deklara

tion. Ränta beräknas från den dag då

skatten skulle ha betalats enligt 42 §

till och med den dag skatten skall be

talas enligt skattemyndighetens be

slut. Ränta på skatt, som motsvarar

tidigare återbetalat skattebelopp,

skall dock beräknas från utgången av

den månad då beloppet återbetala

des. Vid ränteberäkningen gäller be

stämmelserna i 32 § uppbördslagen

(1953:272) i tillämpliga delar.

Skattemyndigheten får befria en

skattskyldig helt eller delvis från skyl

digheten att betala respitränta, om

det finns synnerliga skäl.

Bestämmelserna i denna lag om

beskattningsbeslut gäller för beslut

om respitränta.

46 §

Om ett beskattningsbeslut överklagats, den skattskyldige begärt ompröv

ning eller det annars kan antas att skatten kommer att sättas ned, kan den

skattskyldige av skattemyndigheten få anstånd med att betala skatten. Be

stämmelserna i 49 § 1, 2 och 3 mom. uppbördslagen (1953:272) gäller då i

tillämpliga delar.

Den som fått anstånd enligt första

stycket skall betala ränta

(a n s t å n ds r ä n t a) för den del av

anståndsbeloppet som skall betalas

senast vid anståndstidens utgång. Vid

ränteberäkningen gäller bestämmel

serna i 49 § 4 mom. uppbördslagen.

Skattemyndigheten får befria en

skattskyldig helt eller delvis från skyl

digheten att betala anståndsränta om

det finns synnerliga skäl.

Bestämmelserna i denna lag om

beskattningsbeslut gäller för beslut

om anståndsränta.

47 §

Betalas icke skatt i behörig ord

ning inom den tid då deklaration för

den redovisningsperiod skatten avser

skall lämnas enligt 22 § tredje stycket,

utgår restavgift på sålunda icke beta

lat belopp. Har anstånd med betal

ning av skatt beslutats enligt 45 §, ut

går dock restavgift endast på skatte

belopp som betalas sedan anståndsti

den gått till ända.

Restavgiften är sex öre för varje hel

krona av den skatt som icke betalats,

dock minst femtio kronor. Öretal

som uppkommer vid denna beräk

ning jämnas till närmast högre hela

krontal.

En avgift (d r ö j s m å l s a v g i f t)

skall tas ut på

 1. skatt som tagits upp i en deklara

tion men inte betalas inom den tid

som anges i 42 §,

 2. skatt som beräknats med stöd av

30 § andra stycket i avsaknad av de

klaration,

 3. skatt i övrigt, ränta och skatte

tillägg som inte betalas inom den tid

som har bestämts enligt 43 §.

 Har anstånd med betalning av

skatten medgetts enligt 45 eller 46 §,

tas dröjsmålsavgift ut endast på det

belopp som inte har betalats senast

vid anståndstidens utgång.

 Dröjsmålsavgiften beräknas enligt

58 § 2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272). När dröjsmålsavgift tas

ut enligt första stycket 2 anses skatten

ha förfallit till betalning inom tid som

anges i 42 §.

 Skattemyndigheten får medge be

frielse helt eller delvis från skyldighe

ten att betala dröjsmålsavgift, om det

finns särskilda skäl.

Bestämmelserna i 58 § 2 mom.

uppbördslagen (1953:272) om befri

else från restavgift gäller i tillämpliga

delar beträffande restavgift för mer

värdeskatt. Bestämmelserna i denna

lag om beskattningsbeslut gäller i

tillämpliga delar om beslut i fråga

om befrielse från restavgift.

Bestämmelserna i denna lag om

beskattningsbeslut gäller i tillämp

liga delar i fråga om beslut om dröjs

målsavgift.

48 §2

Betalas inte skatt i behörig tid och

ordning skall skatten och den restav

gift, som belöper på denna, drivas

in.

Betalas inte skatt i behörig tid och

ordning skall skatten och den ränta

och dröjsmålsavgift, som belöper på

denna, drivas in.

Bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om indrivning, avkort

ning och avskrivning gäller i tillämp

liga delar i fråga om mervärdeskatt.

Införsel enligt 15 kap. utsöknings

balken får äga rum vid indrivning av

mervärdeskatt och restavgift på skat

ten.

Bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om indrivning, avkort

ning och avskrivning gäller i tillämp

liga delar i fråga om mervärdeskatt.

Införsel enligt 15 kap. utsöknings

balken får äga rum vid indrivning av

mervärdeskatt, ränta och dröjsmåls

avgift.

48 a §3

Har någon, i egenskap av företrä

dare för skattskyldig som är juridisk

person, uppsåtligen eller av grov

oaktsamhet underlåtit att betala in

skatt i den tid och ordning som anges

i 22, 22 a och 42 §§, är han tillsam

mans med den skattskyldige betal

ningsskyldig för skattebeloppet och

restavgift enligt 47 §. Betalningsskyl

digheten får jämkas eller efterges

om det föreligger särskilda skäl.

Har någon, i egenskap av företrä

dare för skattskyldig som är juridisk

person, uppsåtligen eller av grov

oaktsamhet underlåtit att betala in

skatt i den tid och ordning som anges

i 22, 22 a och 42 §§, är han tillsam

mans med den skattskyldige betal

ningsskyldig för skattebeloppet,

ränta och dröjsmålsavgift enligt 47 §.

Betalningsskyldigheten får jämkas

eller efterges om det föreligger sär

skilda skäl.

Talan om att ålägga betalningsskyldighet skall föras vid allmän domstol.

Talan får inte väckas sedan den skattskyldiges betalningsskyldighet för skat

tebeloppet har bortfallit enligt lagen (1982:188) om preskription av skatte

fordringar m.m. Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får in

drivning ske i samma ordning som gäller för skatt.

Den som fullgjort betalningsskyl

dighet för skattebelopp eller restav

gift enligt första stycket får söka be

loppet åter av den skattskyldige.

Den som fullgjort betalningsskyl

dighet för skattebelopp, ränta eller

dröjsmålsavgift enligt första stycket

får söka beloppet åter av den skatt

skyldige.

Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om re

gressfordran enligt tredje stycket.

49 §

Överstiger ingående avdragsgill skatt enligt deklaration den utgående

skatten, återbetalar skattemyndigheten det överskjutande beloppet i den

mån kvittning inte skett enligt 17 § nionde stycket.

Överstiger skatt som skattskyldig

betalat för viss redovisningsperiod

skatt som fastställts eller anses fast

ställd, återbetalar skattemyndighe

ten det överskjutande beloppet.

Överstiger skatt som skattskyldig

betalat för viss redovisningsperiod

beslutad skatt, återbetalar skatte

myndigheten det överskjutande be

loppet.

Den som i annat fall får nedsättning i eller befrielse från skatt som avkrävts

honom, återfår av skattemyndigheten vad han betalat för mycket.

Står den skattskyldige i skuld för

mervärdeskatt, har han vid återbe

talning enligt första, andra eller

tredje stycket rätt att återfå bara vad

som överstiger skulden och avgifter

som belöper på denna. I lagen

(1985:146) om avräkning vid återbe

talning av skatter och avgifter finns

också föreskrifter som begränsar

rätten till återbetalning.

Står den skattskyldige i skuld för

mervärdeskatt, har han vid återbe

talning enligt första, andra eller

tredje stycket rätt att återfå bara vad

som överstiger skulden och de räntor

och avgifter som belöper på denna.

I lagen (1985:146) om avräkning vid

återbetalning av skatter och avgifter

finns också föreskrifter som begrän

sar rätten till återbetalning.

Fordran på överskjutande ingå

ende skatt får ej särskilt överlåtas el

ler utmätas.

Fordran på överskjutande ingå

ende skatt eller ränta på sådan skatt

får ej särskilt överlåtas eller utmä

tas.

I övrigt gäller uppbördslagens (1953:272) bestämmelser om restitution av

skatt i tillämpliga delar beträffande återbetalning av mervärdesskatt.

50 §4

Ränta (r e s t i t u t i o n s r ä n t a)

skall betalas på skatt, skattetillägg,

ränta och dröjsmålsavgift som skall

återbetalas enligt 49 § första och

andra styckena.

Ränta beräknas från utgången av

den första månaden efter den då de

klarationen för den redovisningspe

riod skatten avser skall lämnas enligt

22 § tredje stycket. Har deklaration

lämnats senare eller har betalning

skett efter den tidpunkt som anges i

42 §, beräknas ränta från utgången

av den första månaden efter den då

deklaration lämnats eller betalning

skett. Ränta beräknas till och med

den månad då beloppet återbetalas.

Vid ränteberäkningen gäller 69 § 2

mom. uppbördslagen (1953:272) i

tillämpliga delar.

Vid återbetalning som skett med

stöd av 76--76 b §§ betalas inte ränta.

Bestämmelserna i denna lag om

beskattningsbeslut gäller för beslut

om restitutionsränta.

51 §

Följande beslut av skattemyndighet får överklagas hos länsrätten:

1. beskattningsbeslut i en fråga som kan ha betydelse för beskattningen,

2. beslut att avvisa en begäran om omprövning av beskattningsbeslut,

3. beslut enligt 19 § fjärde och femte styckena i fråga om registrering, samt

4. beslut om skattskyldighet, rest

avgift eller anstånd med att lämna

deklaration eller betala skatt.

4. beslut om skattskyldighet eller

anstånd med att lämna deklaration

eller betala skatt.

Följande beslut får inte överklagas:

 1. beslut om skatterevision, samt

 2. skattemyndighetens beslut i fråga om föreläggande av vite.

Skattemyndighetens beslut i övrigt enligt denna lag överklagas hos riks

skatteverket. Riksskatteverkets beslut får inte överklagas.

70 §

Belopp som avser omsättning eller

skatt enligt denna lag anges i helt

krontal så att öretal bortfaller.

Belopp som avser omsättning,

skatt, ränta eller dröjsmålsavgift en

ligt denna lag anges i helt krontal så

att öretal bortfaller.

Skattebelopp under 25 kronor behöver icke betalas in till staten och åter

betalas ej heller.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om mervärdeskatt och avgift som förfallit till betalning

före ikraftträdandet. Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta skall

inte beräknas för tid före ikraftträdandet.

5 Förslag till

Lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624)

Härigenom föreskrivs att 19, 21 och 22 §§ kupongskattelagen (1970:624)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §2

Kupongskatt betalas genom insättning på särskilt postgirokonto. Inbetal

ning anses ha skett den dag inbetalningskort eller försändelse, som innehål

ler gireringskort, inkommit till postanstalt.

Inbetalas kupongskatt ej inom

den tid som anges i 8 eller 15 § eller

i den ordning som anges i första

stycket, utgår restavgift beräknad ef

ter sex öre för varje hel krona av det

icke sålunda erlagda beloppet, dock

minst femtio kronor. Öretal som

uppkommer vid denna beräkning

skall jämnas till närmast högre hela

krontal. Utöver restavgift utgår till

läggsavgift. Tilläggsavgift utgår för

varje påbörjad tidrymd av sex måna

der, första gången dock för den tid

rymd, som börjar två månader efter

utgången av den månad då betalning

skulle ha skett, till dess betalning sker

eller förordnande om indrivning

meddelas. Tilläggsavgift beräknas

för varje tidrymd som nu nämnts till

fyra öre för varje hel krona av det

icke erlagda beloppet, dock högst

tolv öre för hel krona. I övrigt tilläm

pas i fråga om tilläggsavgift bestäm

melserna i denna lag om restavgift.

 När särskilda omständigheter för

anleder det, får riksskatteverket be

fria från restavgift och tilläggsavgift.

Inbetalas kupongskatt ej inom

den tid som anges i 8 eller 15 § eller

i den ordning som anges i första

stycket, skall dröjsmålsavgift tas ut

enligt 58 § 2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272).

 Riksskatteverket får medge befri

else helt eller delvis från skyldigheten

att betala dröjsmålsavgift, om det

finns särskilda skäl.

21 §3

Utgår utdelning i annat än pengar

i svenskt mynt och föreligger enligt 8

eller 15 § skyldighet att inbetala ku

pongskatt, skall aktiebolaget senast

en vecka efter beslutet om utdelning

till riksskatteverket inlämna en till

riktigheten bestyrkt uppgift om de

utdelade tillgångarnas värde vid ut

delningstillfället. Föreligger anled

ning antaga att värdet är för lågt

uppgivet, skall riksskatteverket hos

skattemyndigheten i den län där bo

lagets styrelse har sitt säte anmärka

förhållandet och förete den utred

ning som står verket till buds för be

dömande av värdet. Skattemyndig

heten har att företa värdering av de

utdelade tillgångarna och meddela

beslut med anledning av anmärk

ningen. Finner skattemyndigheten

det av bolaget uppgivna värdet böra

höjas, skall skattemyndigheten

lämna riksskatteverket och bolaget

underrättelse därom med föreläg

gande för bolaget att inom viss tid

inbetala felande kupongskatt. Sker

ej inbetalningen inom den utsatta ti

den, skall bolaget erlägga restavgift

och tilläggsavgift. Därvid äger 19 §

andra stycket motsvarande tillämp

ning.

Utgår utdelning i annat än pengar

i svenskt mynt och föreligger enligt 8

eller 15 § skyldighet att inbetala ku

pongskatt, skall aktiebolaget senast

en vecka efter beslutet om utdelning

till riksskatteverket inlämna en till

riktigheten bestyrkt uppgift om de

utdelade tillgångarnas värde vid ut

delningstillfället. Föreligger anled

ning antaga att värdet är för lågt

uppgivet, skall riksskatteverket hos

skattemyndigheten i den län där bo

lagets styrelse har sitt säte anmärka

förhållandet och förete den utred

ning som står verket till buds för be

dömande av värdet. Skattemyndig

heten har att företa värdering av de

utdelade tillgångarna och meddela

beslut med anledning av anmärk

ningen. Finner skattemyndigheten

det av bolaget uppgivna värdet böra

höjas, skall skattemyndigheten

lämna riksskatteverket och bolaget

underrättelse därom med föreläg

gande för bolaget att inom viss tid

inbetala felande kupongskatt. Sker

ej inbetalningen inom den utsatta ti

den, skall bolaget erlägga dröjsmåls

avgift. Därvid äger 19 § andra

stycket motsvarande tillämpning.

Har då beslut meddelats om inbetalning av ytterligare kupongskatt utdel

ning ägt rum utan att tillräckligt belopp till kupongskatten innehållits, skall

bolaget förskjuta skattebeloppet men får kräva det åter av den skattskyldige.

22 §4

Inbetalar värdepapperscentralen eller aktiebolag ej kupongskatt i före

skriven tid eller ordning, skall riksskatteverket förelägga centralen eller bo

laget att inom viss tid fullgöra sin betalningsskyldighet.

Efterkommes ej föreläggandet,

skall riksskatteverket anmäla förhål

landet till skattemyndigheten i det

län där bolagets styrelse har sitt säte.

Skattemyndigheten förordnar om

indrivning av obetalt kupongskatte

belopp samt restavgift och tilläggsav

gift i den ordning som föreskrives i

uppbördslagen (1953:272) om in

drivning av restförd skatt.

Efterkommes ej föreläggandet,

skall riksskatteverket anmäla förhål

landet till skattemyndigheten i det

län där bolagets styrelse har sitt säte.

Skattemyndigheten förordnar om

indrivning av obetalt kupongskatte

belopp samt dröjsmålsavgift i den

ordning som föreskrives i uppbörds

lagen (1953:272) om indrivning av

restförd skatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om kupongskatt som förfallit till betalning före ikraftträ

dandet.

6 Förslag till

Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

Härigenom föreskrivs att i 1 § skattebrottslagen (1971:69)1 ordet ''''''''restav

gift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

7 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m.

Härigenom föreskrivs att i 1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m.1 ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsav

gift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1972:435) om överlastavgift skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Bestämmelserna i 3 § andra

stycket och tredje stycket första me

ningen, 9 §, 10 § andra stycket, 45 §

första stycket, 56, 66 och 85 §§ väg

trafikskattelagen (1988:327) äger

motsvarande tillämpning på över

lastavgift. Vad där sägs om beskatt

ningsmyndighet gäller då länsstyrel

sen. Allmänt ombud för överlastav

gift är den som förordnats som om

bud med stöd av 3 § fjärde stycket

vägtrafikskattelagen.

Bestämmelserna i 3 § andra

stycket och tredje stycket första me

ningen, 9 §, 10 § andra stycket, 45 §

första stycket, 56, 61--63, 66 och

85 §§ vägtrafikskattelagen (1988:

327) äger motsvarande tillämpning

på överlastavgift. Vad där sägs om

beskattningsmyndighet gäller då

länsstyrelsen. Allmänt ombud för

överlastavgift är den som förordnats

som ombud med stöd av 3 § fjärde

stycket vägtrafikskattelagen.

Denna lag gäller ej i fråga om fordon som

är registrerat i militära fordonsregistret,

brukas av försvarsmakten enligt skriftligt avtal med militär myndighet,

är taget i anspråk med nyttjanderätt enligt förfogandelagen (1978:262) el

ler civilförsvarslagen (1960:74).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om överlastavgift som förfallit till betalning före

ikraftträ

dandet.

9 Förslag till

Lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 16 § studiestödslagen (1973:349)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

16 §2

Årsbelopp och andra avgifter en

ligt denna lag som inte har betalats

inom föreskriven tid får tas ut ge

nom utmätning utan föregående

dom eller utslag.

Årsbelopp och andra avgifter en

ligt denna lag som inte har betalats

inom föreskriven tid får tas ut ge

nom utmätning utan föregående

dom eller utslag. Dröjsmålsavgift en

ligt uppbördslagen (1953:272) tas

inte ut.

Årsbelopp eller del därav som inte har betalats, frivilligt eller genom ut

mätning, före utgången av november månad det tredje året efter betalnings

året, skall inte föranleda vidare indrivningsåtgärder.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas även vid utmät

ning av avgiftsbelopp som påförts enligt äldre bestämmelser.

10 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

Härigenom föreskrivs att i 13 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift1

ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

11 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:339) om saluvagnsskatt

Härigenom föreskrivs att i 6 § lagen (1976:339) om saluvagnsskatt1 ordet

''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

12 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för

skatter, tullar och avgifter

Härigenom föreskrivs att i 2 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för

skatter, tullar och avgifter1 ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot

''''''''dröjsmåls

avgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

13 Förslag till

Lag om ändring i utsökningsbalken

Härigenom föreskrivs att 15 kap. 1 och 15 §§ samt 17 kap. 1, 3 och 7 §§

utsökningsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 kap.

1 §1

Införsel får äga rum för

 1. underhållsbidrag enligt äktenskapsbalken eller föräldrabalken,

 2. skatter och allmänna avgifter i fall som särskilt föreskrivs samt böter

och viten.

Införsel får också äga rum för för

rättningskostnaderna i målet.

15 §

Är fråga om införsel för fordringar som är upptagna under skilda punkter

i 1 §, har de inbördes företräde efter nummerordningen.

Fordran enligt 1 § första stycket

har företräde framför förrättnings

kostnaderna i målet.

Vid samtidig införsel för två eller flera underhållsberättigade fördelas in

nehållet belopp efter de löpande bidragens storlek. Om mera har innehållits

än som svarar mot de löpande bidragen, har bidrag som har stått ute längre

företräde vid fördelningen av det överskjutande beloppet.

 Delbetalning, som inflyter på viss underhållsberättigads fordran, avräknas

i första hand på det belopp som har stått ute längst och alltjämt kan tagas ut

genom införsel.

17 kap.

1 §

I utsökningsmål tas ut ersättning

för statens kostnader för förfarandet

hos kronofogdemyndigheten i den

omfattning regeringen föreskriver

(förrättningskostnader). Vid inför

sel tas dock ej ut någon ersättning.

I utsökningsmål tas ut ersättning

för statens kostnader för förfarandet

hos kronofogdemyndigheten i den

omfattning regeringen föreskriver

(förrättningskostnader).

3 §

Sökanden ansvarar ej för förrättningskostnaderna för utmätning enligt 7

kap. 17 § eller 15 kap. 19 § jämförd med 7 kap. 17 § eller för handräckning

enligt 8 kap. 18 §.

Sökanden ansvarar ej heller för

förrättningskostnaderna i mål om in

försel.

Vid avhysning ansvarar sökanden ej för kostnad för förvaring av svaran

dens egendom eller för annan åtgärd som väsentligen avser att skydda sva

randen mot förlust. Detsamma gäller kostnad för försäljning enligt 16 kap.

7 §.

7 §

Förrättningskostnader i mål om utmätning tas ut ur köpeskillingen för såld

egendom, behållen avkastning och andra tillgängliga medel. De får vid be

hov genast utsökas hos gäldenären.

 Förrättningskostnad för handräckning enligt 8 kap. 18 § får genast utsökas

hos den mot vilken åtgärden har vidtagits.

Förrättningskostnad i mål om in

försel får genast tas ut genom införsel

hos gäldenären.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om utsökningsmål som har kommit in till kronofogde

myndigheten före ikraftträdandet.

14 Förslag till

Lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673)

Härigenom föreskrivs att 27 § arbetstidslagen (1982:673) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §

Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstol efter ansökan som

skall göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då överträdelsen

begicks. I fråga om sådan ansökan gäller bestämmelserna i rättegångsbalken

om åtal för brott, på vilket inte kan följa svårare straff än böter, och bestäm

melserna om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har förflutit från den tid

punkt då överträdelsen begicks, får övertidsavgift ej tas ut. Övertidsavgifter

tillfaller staten.

Beslut varigenom någon har på

förts övertidsavgift skall genast sän

das till länsstyrelsen. Avgiften skall

betalas till länsstyrelsen inom två

månader från det att beslutet vann

laga kraft. En upplysning om detta

skall tas in i beslutet. Betalas inte av

giften inom denna tid, får avgiften

samt restavgift beräknad enligt 58 § 1

mom. uppbördslagen (1953:272),

drivas in i den ordning som enligt

den lagen gäller för indrivning av

skatt. Indrivningsåtgärder får inte

vidtas sedan fem år har förflutit från

det att beslutet vann laga kraft.

Beslut varigenom någon har på

förts övertidsavgift skall genast sän

das till länsstyrelsen. Avgiften skall

betalas till länsstyrelsen inom två

månader från det att beslutet vann

laga kraft. En upplysning om detta

skall tas in i beslutet. Betalas inte av

giften inom denna tid, får avgiften

samt dröjsmålsavgift beräknad en

ligt 58 § 2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272), drivas in i den ordning

som enligt den lagen gäller för in

drivning av skatt. Indrivningsåtgär

der får inte vidtas sedan fem år har

förflutit från det att beslutet vann

laga kraft.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om övertidsavgift som förfallit till betalning före

ikraftträ

dandet.

15 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:1006) om avdrags- och upp

giftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar

 dels att i 22 § ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift'''''''',

 dels att 7, 15 och 19 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §1

I fråga om inbetalning och redovisning av ett innehållet belopp skall be

stämmelserna i 24 § 2 mom. samt 52--55 och 83 §§ uppbördslagen (1953:272)

om arbetsgivares inbetalning och redovisning av preliminär A-skatt gälla i

tillämpliga delar.

 Bestämmelser om skyldighet att lämna kontrolluppgift om den utbetalade

ersättningen finns i 3 kap. lagen (1990:325) om självdeklaration och kon

trolluppgifter.

På ett innehållet belopp som inte

har betalats i rätt tid och ordning

skall restavgift och tilläggsavgift utgå

enligt 58 § 1 mom. uppbördslagen.

Därvid skall bestämmelserna i 58 § 2

mom. samma lag tillämpas.

På ett innehållet belopp som inte

har betalats i rätt tid och ordning

skall dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2--5 mom. uppbördslagen. Skatte

myndigheten får medge befrielse helt

eller delvis från skyldigheten att be

tala dröjsmålsavgift, om det finns

särskilda skäl.

15 §2

Fråga om betalningsskyldighet enligt 12 eller 13 § eller på grund av att upp

dragsgivaren inte har betalat in ett innehållet belopp i rätt tid skall prövas

av

den skattemyndighet som skall utfärda uppdragsgivarens eller den uppgifts

skyldiges skattsedel på slutlig skatt för det inkomstår då ersättningen betala

des ut. Om uppdragsgivaren eller den uppgiftsskyldige är handelsbolag eller

annars enligt 53 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370) inte skall taxeras

för ersättningen, är skattemyndighet, som skall utfärda sådan skattsedel för

delägare, i stället behörig.

På ett belopp för vilket betal

ningsskyldighet har ålagts enligt 12

eller 13 § skall utgå restavgift enligt

58 § 1 mom. uppbördslagen

(1953:272). Därvid skall bestämmel

serna i 58 § 2 mom. samma lag till

lämpas.

På ett belopp för vilket betal

ningsskyldighet har ålagts enligt 12 §

skall dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Som förfallodag räknas

därvid den dag då beloppet skulle ha

betalats om det innehållits. Skatte

myndigheten får medge befrielse helt

eller delvis från skyldigheten att be

tala dröjsmålsavgift, om det finns

särskilda skäl.

19 §

Om en uppdragsgivare eller uppgiftsskyldig har betalat ett belopp för upp

dragstagaren i enlighet med ett beslut om betalningsskyldighet på grund av

underlåtenhet att innehålla beloppet eller ett beslut om betalningsskyldighet

med stöd av 13 §, får uppdragsgivaren eller den uppgiftsskyldige söka detta

åter av uppdragstagaren. Därvid skall till kronofogdemyndigheten överläm

nas det indrivningskvitto som har utfärdats vid betalningen eller på annat

sätt styrkas att beloppet har betalats.

Kronofogdemyndigheten får

driva in beloppet hos uppdragstaga

ren i den ordning som gäller för in

drivning av skatt enligt uppbördsla

gen (1953:272). Uppdragstagaren

skall betala restavgift enligt 58 § 1

mom. samma lag.

Kronofogdemyndigheten får

driva in beloppet hos uppdragstaga

ren i den ordning som gäller för in

drivning av skatt enligt uppbördsla

gen (1953:272).

Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om re

gressfordran enligt första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om belopp som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

16 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

 dels att i 1 kap. 4 § samt 5 kap. 8 och 9 §§ ordet ''''''''restavgift'''''''' i olika

böjnings

former skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift'''''''' i motsvarande form,

 dels att rubriken närmast före 5 kap. 8 § skall lyda ''''''''Dröjsmålsavgift'''''''',

 dels att 5 kap. 10, 11 och 12 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

10 §

Restavgiften är sex öre för varje hel

krona av den skatt som inte har beta

lats, dock minst femtio kronor. Vid

beräkningen av restavgiften skall av

rundning ske till närmast högre hela

krontal.

Dröjsmålsavgiften tas ut enligt be

stämmelserna i 58 § 2--5 mom. upp

bördslagen (1953:272)

11 §

Om särskilda omständigheter före

ligger får beskattningsmyndigheten

meddela befrielse från skyldighet att

betala restavgift. Bestämmelserna

om fastställande av skatt i denna lag

gäller även om beslut i fråga om så

dan befrielse.

 Beskattningsmyndigheten får

meddela föreskrifter i fråga om befri

else från skyldighet att betala restav

gift.

Beskattningsmyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl.

12 §1

Ränta skall utgå på

 1. skatt som avses i 1 § tredje stycket,

 2. skatt som den skattskyldige fått anstånd med att betala enligt 5 § till den

del skattebeloppet skall betalas senast vid anståndstidens utgång.

I fall som avses i första stycket 1

utgår räntan från den dag då skatten

skulle ha betalats enligt 1 § första

stycket till och med den dag då skat

ten skall betalas enligt beskattnings

myndighetens beslut. I fall som av

ses i första stycket 2 skall bestäm

melserna om ränta i 49 § 4 mom.

uppbördslagen (1953:272) tilläm

pas. Räntan skall dock beräknas från

den dag, då skattebeloppet skulle ha

betalats om anstånd inte medgetts, till

och med den dag då anståndstiden

går ut.

I fall som avses i första stycket 1

utgår räntan från den dag då skatten

skulle ha betalats enligt 1 § första

stycket till och med den dag då skat

ten skall betalas enligt beskattnings

myndighetens beslut. I fall som av

ses i första stycket 2 skall bestäm

melserna om ränta i 49 § 4 mom.

uppbördslagen (1953:272) tilläm

pas.

Beskattningsmyndigheten får be

fria en skattskyldig helt eller delvis

från skyldigheten att betala ränta, om

det finns synnerliga skäl.

14 §2

Räntan beräknas, i fall som avses

i 12 §, för visst kalenderår efter en

räntesats som motsvarar det av riks

banken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av närmast före

gående kalenderår med tillägg av tre

procentenheter.

 Räntan beräknas, i fall som avses i

13 §, för visst kalenderår efter en rän

tesats som motsvarar halva det av

riksbanken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av närmast före

gående kalenderår. Räntesatsen be

stäms till procenttal med högst en

decimal, som i förekommande av

rundas uppåt.

Räntan beräknas för visst kalen

derår efter en räntesats som motsva

rar 75 procent av den statslåneränta

som gällde vid utgången av novem

ber närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal.

För tid som infaller efter utgången av det år då skatten beslutas tillämpas

den räntesats som gäller för det året.

 Vid ränteberäkningen skall avrundning ske till närmast lägre hela krontal.

Räntebelopp under femtio kronor tas inte ut och återbetalas inte.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt eller ränta som förfallit till betalning före

ikraft

trädandet. Ränta som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas enligt

äldre föreskrifter.

17 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:404) om stämpelskatt vid in

skrivningsmyndigheter

 dels att i 35 § ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift'''''''',

 dels att 34 och 40 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §

Har den skattskyldige inte betalat

skatten inom föreskriven tid, skall

restavgift tas ut med sex öre för varje

hel krona av den skatt som inte har

betalats i rätt tid, dock med minst

femtio kronor. Öretal jämnas till när

mast högre hela krontal. Restavgiften

betalas till inskrivningsmyndigheten

eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Har den skattskyldige inte betalat

skatten inom föreskriven tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 § 2--5

mom. uppbördslagen (1953:272).

Dröjsmålsavgiften betalas till in

skrivningsmyndigheten eller den

myndighet som regeringen bestäm

mer.

Inskrivningsmyndigheten får be

fria från restavgiften om särskilda

omständigheter föreligger.

Inskrivningsmyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl.

40 §1

Återbetalning av skatt på grund av ett beslut enligt denna lag görs av in

skrivningsmyndigheten eller av den myndighet som regeringen bestämmer.

Återbetalning skall ske även om beslutet inte har vunnit laga kraft.

Ränta skall, om inte annat följer

av 42 §, utgå på det återbetalade be

loppet från och med den dag då skat

ten har betalats till och med den dag

då återbetalning görs.

 Räntan beräknas för visst kalen

derår efter den räntesats som mot

svarar halva det av riksbanken fast

ställda diskonto som gällde vid ut

gången av närmast föregående ka

lenderår. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal,

som i förekommande fall avrundas

uppåt.

Ränta skall, om inte annat följer

av 42 §, beräknas på återbetalad skatt

och dröjsmålsavgift från och med

den dag då beloppet har betalats till

och med den dag då återbetalning

görs. Räntan beräknas för visst ka

lenderår efter en räntesats som mot

svarar 75 procent av den statslåne

ränta som gällde vid utgången av no

vember närmast föregående kalen

derår. Räntesatsen bestäms till pro

centtal med högst en decimal.

Vid ränteberäkningen skall avrundning ske till närmast lägre hela krontal.

Räntebelopp under femtio kronor betalas inte ut.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

I fråga om restavgift gäller 35 § i dess lydelse intill den 1 januari 1993.

Ränta

som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas enligt äldre föreskrifter.

18 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:405) om stämpelskatt på

aktier

Härigenom föreskrivs att i 5 § lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier1

ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

19 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:668) om uppbörd av social

avgifter från arbetsgivare1

 dels att rubriken närmast före 30 § skall utgå,

 dels att nuvarande 9 och 30 §§ skall betecknas 12 § respektive 13 §,

 dels att 2, 7, 10, nya 12 och 13, 21, 24, 27 a, 28, 31, 32, 34, 50, 75 och 76

§§

samt rubriken närmast före 10 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 8 § skall lyda ''''''''Beräkning av månadsavgift'''''''',

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 14 §, och närmast före nya

12 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag förstås med

 lön: sådan lön eller annan ersättning enligt 2 kap. 3--5 §§ lagen (1981:691)

om socialavgifter på vilken arbetsgivaravgifter skall beräknas;

 uppbördsdeklaration: sådan uppbördsdeklaration som anges i 54 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272);

 månadsavgift: de arbetsgivaravgifter som skall redovisas enligt 4 §;

 utgiftsår: det kalenderår för vilket arbetsgivaravgifter skall betalas;

 årsavgift: summan av de arbetsgivaravgifter som belöper på utgiftsåret;

 redaravgift: de arbetsgivaravgifter som avser lön för vilken sjömansskatt

skall betalas;

 restitutionsränta: ränta enligt 24 §;

anståndsränta: ränta enligt 30

§.

anståndsränta: ränta enligt 13

§;

 respitränta: ränta enligt 14 §.

7 §

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge att ar

betsgivare redovisar och betalar må

nadsavgift inom viss tid efter den dag

då avgiften annars skall betalas.

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge arbets

givare anstånd med att redovisa må

nadsavgift.

Skattemyndigheten i Stockholms

län kan om särskilda skäl föreligger

medge att sådan arbetsgivare som

avses i 3 § första stycket sista me

ningen redovisar och betalar arbets

givaravgifter i annan ordning än som

föreskrivs i denna lag.

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge att så

dan arbetsgivare som avses i 3 §

första stycket sista meningen redovi

sar arbetsgivaravgifter i annan ord

ning än som föreskrivs i denna lag.

Ansökan om anstånd skall ha

kommit in till skattemyndigheten se

nast den dag då uppbördsdeklaratio

nen skulle ha lämnats.

 Ändras förutsättningarna för an

ståndet innan anståndstiden gått ut

skall anståndet omprövas.

Beslut om månadsavgift

Beslut om månadsavgift m.m.

10 §

Månadsavgift skall beslutas för varje månad med ledning av uppbördsde

klaration och övriga tillgängliga handlingar.

Efter den 1 mars året efter utgifts

året får beslut om månadsavgift er

sättas med beslut om årsavgift.

Efter den 1 mars året efter utgifts

året får beslut om månadsavgift er

sättas med beslut om årsavgift. I ett

beslut om årsavgift får arbetsgivarav

gifterna hänföras till den sista måna

den under utgiftsåret.

Har arbetsgivaren inte lämnat uppbördsdeklaration eller kan på grund av

brister i arbetsgivarens uppgifter, bokföring eller anteckningar om utgiven

lön underlaget för den avgift som skall beslutas inte beräknas tillförlitligt,

skall det uppskattas av skattemyndigheten efter vad som bedöms vara skäligt

med hänsyn till föreliggande omständigheter såsom verksamhetens art och

omfattning.

Betalning av månadsavgift

(9 §)2

12 §3

Månadsavgiften skall betalas till

den skattemyndighet till vilken upp

bördsdeklaration skall lämnas och

inom den tid som gäller för deklara

tionens avlämnande. I övrigt skall

bestämmelserna i 52 § uppbördsla

gen (1953:272) om inbetalning till

lämpas. Vad där sägs om inbetalning

från landsting och kommun av preli

minär A-skatt som innehållits ge

nom skatteavdrag gäller också i

fråga om månadsavgift.

Månadsavgift som beslutats enligt

11 § skall betalas till den skattemyn

dighet till vilken uppbördsdeklara

tion skall lämnas och inom den tid

som gäller för deklarationens avläm

nande. Har anstånd med redovis

ningen medgetts enligt 7 § skall må

nadsavgiften betalas senast den dag

då deklarationen skall lämnas enligt

anståndsbeslutet eller den tidigare

dag skattemyndigheten bestämmer. I

övrigt skall bestämmelserna i 52 §

uppbördslagen (1953:272) om inbe

talning tillämpas. Vad där sägs om

inbetalning från landsting och kom

mun av preliminär A-skatt som in

nehållits genom skatteavdrag gäller

också i fråga om månadsavgift.

 Arbetsgivaravgifter som har beslu

tats på annat sätt än enligt 11 § skall

betalas till den skattemyndighet som

fattat beslutet och inom den tid som

skattemyndigheten bestämmer.

Har en arbetsgivare betalat in ett

lägre belopp än som enligt upp

bördsdeklarationen skall betalas

som arbetsgivaravgifter, särskild lö

neskatt och innehållen skatt skall

beloppet i första hand räknas som

betalning av den innehållna skatten

och därefter som betalning av ar

betsgivaravgifterna.

Har en arbetsgivare betalat in ett

lägre belopp än som enligt upp

bördsdeklarationen eller särskilt be

slut skall betalas som arbetsgivarav

gifter, särskild löneskatt och inne

hållen skatt skall beloppet i första

hand räknas som betalning av den

innehållna skatten och därefter som

betalning av arbetsgivaravgifterna.

(30 §)

13 §4

Har omprövning begärts av ett beslut om arbetsgivaravgifter eller har ett

sådant beslut överklagats eller kan annars avgiftsbeloppet antas komma att

sättas ned får skattemyndigheten medge anstånd med betalningen. Därvid

gäller bestämmelserna i 49 § 1, 2 och 3 mom. uppbördslagen (1953:272) i till

lämpliga delar.

Den som har fått anstånd skall be

tala ränta (anståndsränta) för den

del av anståndsbeloppet för vilket

betalningsskyldighet kvarstår vid

anståndstidens utgång. Anstånds

ränta beräknas för visst kalenderår

efter en räntesats som med tre pro

centenheter överstiger det av riksban

ken fastställda diskonto som gällde

vid utgången av det föregående året.

Den som har fått anstånd skall be

tala ränta (anståndsränta) för den

del av anståndsbeloppet för vilket

betalningsskyldighet kvarstår vid

anståndstidens utgång. Anstånds

ränta beräknas för visst kalenderår

efter en räntesats som motsvarar 75

procent av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november det

föregående året. Räntesatsen be

stäms till procenttal med högst en de

cimal.

Anståndsränta utgår från och med

månaden efter den, då beloppet

skulle ha erlagts om anstånd inte

hade medgetts, till och med den må

nad, då anståndstiden gått ut eller,

om betalning skett dessförinnan, till

och med den månad betalning skett.

Anståndsränta som understiger 50

kronor skall dock inte påföras. Öre

tal som uppkommer vid ränteberäk

ningen bortfaller.

 Bifalls arbetsgivarens yrkande av

skattemyndigheten skall erlagd ränta

återbetalas. Bifaller domstol ett

överklagande skall erlagd ränta åter

betalas sedan domen vunnit laga

kraft. På återbetalat belopp beräknas

restitutionsränta. I fråga om räntebe

räkningen gäller i tillämpliga delar

24 §.

 Bestämmelserna i 58 § uppbörds

lagen gäller i fråga om anstånds

ränta.

I fråga om befrielse från anstånds

ränta gäller bestämmelserna i 49 § 5

mom. uppbördslagen.

Anståndsränta utgår från den dag,

då beloppet skulle ha erlagts om an

stånd inte hade medgetts, till och

med den dag, då anståndstiden gått

ut eller, om betalning skett dessför

innan, till och med den dag betal

ning skett. Anståndsränta som un

derstiger 50 kronor skall dock inte

påföras. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

 Bifalls arbetsgivarens yrkande

skall erlagd ränta återbetalas.

 Skattemyndigheten får befria en

arbetsgivare helt eller delvis från

skyldigheten att betala anstånds

ränta, om det finns synnerliga skäl.

14 §5

Ränta (respitränta) skall betalas

på avgiftsbelopp som avses i 12 §

andra stycket om beloppet inte upp

skattats med stöd av 10 § tredje

stycket i avsaknad av uppbördsde

klaration. I avgiftsbeloppet skall inte

inräknas avgiftstillägg. Ränta beräk

nas för visst kalenderår efter en ränte

sats som motsvarar 75 procent av den

statslåneränta som gällde vid ut

gången av november närmast före

gående kalenderår. Vid beräkning av

ränta för tid som infaller efter ut

gången av det år då avgiften debiteras

tillämpas dock den räntesats som gäl

ler för debiteringsåret. Räntesatsen

bestäms till procenttal med högst en

decimal. Ränta beräknas från den

dag, då avgiften skulle ha betalats en

ligt 12 § första stycket, till och med

den dag då avgiften skall betalas en

ligt skattemyndighetens beslut. Ränta

på avgiftsbelopp, som motsvarar tidi

gare återbetalat belopp, skall dock

beräknas från utgången av den må

nad, då beloppet återbetalades.

Ränta som understiger 50 kronor på

förs inte. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

 Skattemyndigheten får befria en

arbetsgivare helt eller delvis från

skyldigheten att betala respitränta,

om det finns synnerliga skäl.

21 §

Den som i egenskap av företrä

dare för en arbetsgivare, som är juri

disk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet har underlåtit att

betala arbetsgivaravgifter i den tid

och ordning som följer av 4, 7 och 9

§§ är tillsammans med arbetsgivaren

betalningsskyldig för beloppet samt

den restavgift och tillläggsavgift som

belöper på detta. Betalningsskyldig

heten får jämkas eller efterges om

det föreligger särskilda skäl.

Den som i egenskap av företrä

dare för en arbetsgivare, som är juri

disk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet har underlåtit att

betala arbetsgivaravgifter i den tid

och ordning som följer av 4, 7 och 12

§§ är tillsammans med arbetsgivaren

betalningsskyldig för beloppet samt

den ränta och dröjsmålsavgift som

belöper på detta. Betalningsskyldig

heten får jämkas eller efterges om

det föreligger särskilda skäl.

Talan om att ålägga betalningsskyldighet skall föras vid allmän domstol.

Talan får inte väckas sedan arbetsgivarens betalningsskyldighet för beloppet

har bortfallit enligt lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar

m.m. Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske i

den ordning som gäller för indrivning av skatt enligt uppbördslagen

(1953:272). Därvid får införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken äga rum.

 Den som har fullgjort sin betalningsskyldighet enligt första stycket får

söka beloppet åter av arbetsgivaren. Därvid skall bestämmelserna i 76 § upp

bördslagen tillämpas.

 Bestämmelserna i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om re

gressfordran enligt tredje stycket.

24 §

På avgiftsbelopp som en arbetsgi

vare har rätt att få tillbaka och som

återbetalas efter den 30 juni året efter

utgiftsåret utgår ränta

(re s t i t u t i o n s r ä n t a ). Restitu

tionsränta utgår för visst kalenderår

efter en räntesats som motsvarar

halva det av riksbanken fastställda

diskonto som gällde vid utgången av

närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal, som i före

kommande fall avrundas uppåt.

På avgiftsbelopp, avgiftstillägg,

ränta och dröjsmålsavgift som en ar

betsgivare har rätt att få tillbaka ut

går ränta (restitutionsränta). Re

stitutionsränta utgår för visst kalen

derår efter en räntesats som motsva

rar 75 procent av den statslåneränta

som gällde vid utgången av novem

ber närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal.

På avgiftsbelopp som betalats in

senast den 30 juni året efter det

utgiftsår som avgiften avser beräknas

restitutionsränta från utgången av

nämnda månad till och med den må

nad då beloppet återbetalas. I andra

fall beräknas restitutionsränta från

utgången av den månad då beloppet

betalades in. Har avgiftsbeloppet be

talats in i flera poster och avser resti

tutionen endast viss del av detta,

skall det belopp som restitueras av

räknas mot den eller de poster som

betalats sist.

Restitutionsränta beräknas från ut

gången av den månad då beloppet

betalades in till och med den månad

då beloppet återbetalas. Har avgifts

beloppet betalats in i flera poster

och avser restitutionen endast viss

del av detta, skall det belopp som re

stitueras avräknas mot den eller de

poster som betalats sist.

Restitutionsränta som understiger 50 kronor betalas inte ut. Öretal som

uppkommer vid ränteberäkningen bortfaller.

 Har ett beslut som föranlett restitutionsränta ändrats på sådant sätt att

ränta inte skulle ha beräknats eller skulle ha beräknats med lägre belopp om

ändringsbeslutet hade beaktats vid ränteberäkningen, är arbetsgivaren skyl

dig att återbetala vad han sålunda har uppburit för mycket. Sedan skatte

myndigheten ålagt arbetsgivaren betalningsskyldighet för beloppet får det

omedelbart drivas in.

27 a §

Arbetsgivaravgifter och anstånds

ränta som inte har betalats i rätt tid

och ordning får omedelbart drivas

in.

Arbetsgivaravgifter, ränta och

dröjsmålsavgift som inte har betalats

i rätt tid och ordning får omedelbart

drivas in.

28 §

pHar arbetsgivaravgifter inte beta

lats i den tid och ordning som är före

skriven i denna lag för betalning av

sådan avgift eller som har bestämts

enligt 7 § eller 30 §, utgår restavgift

och tilläggsavgift enligt 58 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272). Därvid

skall bestämmelserna i 58 § 2 mom.

första stycket samma lag tillämpas.

En avgift (dröjsmålsavgift)

skall tas ut på

 1. arbetsgivaravgifter som tagits

upp i en deklaration men inte betalas

inom den tid som anges i 12 § första

stycket,

 2. arbetsgivaravgifter som upp

skattats med stöd av 10 § tredje

stycket i avsaknad av uppbördsde

klaration,

 3. arbetsgivaravgifter i övrigt,

ränta och avgiftstillägg som inte beta

las inom den tid som bestämts enligt

12 § andra stycket.

 Har anstånd med betalning av ar

betsgivaravgifter medgetts enligt 13 §,

tas dröjsmålsavgift ut endast på det

belopp som inte har betalats senast

vid anståndstidens utgång.

 Dröjsmålsavgiften tas ut enligt 58 §

2--5 mom. uppbördslagen

(1952:273). När dröjsmålsavgift tas

ut enligt första stycket 2 anses arbets

givaravgifterna ha förfallit till betal

ning inom tid som anges i 12 § första

stycket.

 Skattemyndigheten får medge be

frielse helt eller delvis från skyldighe

ten att betala dröjsmålsavgift, om det

finns särskilda skäl.

Uppbördslagens bestämmelser om indrivning, avkortning, avskrivning

och antagande av ackordsförslag skall också tillämpas i fråga om belopp på

vilket denna lag är tillämplig. Införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken får

äga rum.

31 §

Bestämmelserna i 1--12, 21--30

och 50--67 §§ gäller också redarav

gift, om inte annat följer av vad som

föreskrivs i andra stycket eller i

32--35 och 37 §§.

Bestämmelserna i 1--8, 10--14,

21--29 och 50--67 §§ gäller också re

daravgift, om inte annat följer av

vad som föreskrivs i andra stycket el

ler i 32--35 och 37 §§.

I stället för tidsangivelsen den 1 mars året efter utgiftsåret i 10 § skall i

fråga om redaravgift gälla den 30 april året efter utgiftsåret.

32 §

Skattemyndighetens behörighet

enligt 11, 15 och 30 §§ tillkommer

skattemyndigheten i Göteborgs och

Bohus län. I fråga om åtgärder som

avses i 28 § andra stycket meddelas

beslut av skattemyndigheten i det

län där målet om indrivning av av

giftsfordringen är anhängigt.

Skattemyndighetens behörighet

enligt 11 och 13 §§ tillkommer skat

temyndigheten i Göteborgs och Bo

hus län. I fråga om åtgärder som av

ses i 28 § andra stycket meddelas be

slut av skattemyndigheten i det län

där målet om indrivning av avgifts

fordringen är anhängigt.

Det allmänna ombudet enligt 24 § lagen (1958:295) om sjömansskatt får

hos sjömansskattekontoret yrka att redaravgift påförs en redare.

p34 §

pRedaravgift skall redovisas och betalas för de perioder och i den tid och

pordning som gäller för redovisning och inbetalning av sjömansskatt enligt

14 § lagen (1958:295) om sjömansskatt.

Bestämmelserna i lagen om sjö

mansskatt om anmaning, anstånd,

restavgift, tilläggsavgift och förse

ningsavgift skall också tillämpas på

redaravgift.

Bestämmelserna i lagen om sjö

mansskatt om anmaning, anstånd

och dröjsmålsavgift skall också till

lämpas på redaravgift.

50 §

Skattemyndigheten skall om

pröva ett beslut enligt denna lag i en

fråga som kan ha betydelse för skyl

digheten att betala arbetsgivaravgif

ter, ränta eller särskild avgift, om ar

betsgivaren begär det eller om det

finns andra skäl. Beslut om för

handsbesked enligt 22 a § får dock

omprövas endast på begäran av nå

gon av sökandena. Att omprövning

skall ske när ett beslut har överkla

gats framgår av 72 §

Skattemyndigheten skall om

pröva ett beslut enligt denna lag i en

fråga som kan ha betydelse för skyl

digheten att betala arbetsgivaravgif

ter, avgiftstillägg, ränta eller avgift,

om arbetsgivaren begär det eller om

det finns andra skäl. Beslut om för

handsbesked enligt 22 a § får dock

omprövas endast på begäran av nå

gon av sökandena. Att omprövning

skall ske när ett beslut har överkla

gats framgår av 72 §.

Skattemyndigheten får avstå från att på eget initiativ ompröva ett beslut,

om omprövningen skulle avse endast ett mindre belopp.

75 §

Om riksskatteverket har överkla

gat ett avgiftsbeslut, skall därav för

anledd talan om avgiftstillägg och

förseningsavgift föras samtidigt.

Om riksskatteverket har överkla

gat ett avgiftsbeslut, skall därav för

anledd talan om avgiftstillägg föras

samtidigt.

76 §

Länsrättens beslut i fråga som av

ses i 6 § tredje stycket, 7 §, 22 a §

andra stycket eller 30 § första stycket

får inte överklagas.

 Sjömansskattenämndens beslut

överklagas hos kammarrätten inom

den tid som gäller vid överklagande

hos kammarrätten av nämndens be

slut enligt lagen (1958:295) om sjö

mansskatt. Beslut i fråga som avses i

6 § tredje stycket, 22 a § andra

stycket eller 30 § första stycket får

dock inte överklagas.

Länsrättens beslut i fråga som av

ses i 6 § tredje stycket, 7 §, 13 § första

stycket eller 22 a § andra stycket får

inte överklagas.

 Sjömansskattenämndens beslut

överklagas hos kammarrätten inom

den tid som gäller vid överklagande

hos kammarrätten av nämndens be

slut enligt lagen (1958:295) om sjö

mansskatt. Beslut i fråga som avses i

6 § tredje stycket, 13 § första stycket

eller 22 a § andra stycket får dock

inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om arbetsgivaravgifter, andra avgifter och ränta som för

fallit till betalning före den 1 februari 1993. Respitränta skall inte betalas

för

tid före ikraftträdandet. Anståndsränta och restitutionsränta som belöper på

tid före ikraftträdandet beräknas enligt äldre föreskrifter.

20 Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 10 kap. 29 § plan- och bygglagen (1987:10)1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 kap.

29 §

Betalas inte avgiften inom den tid

som anges i 28 §, får avgiften tillsam

mans med en restavgift beräknad en

ligt 58 § 1 mom. uppbördslagen

(1953:272), indrivas i den ordning

som enligt nämnda lag gäller för in

drivning av skatt.

Betalas inte avgiften inom den tid

som anges i 28 §, får avgiften tillsam

mans med en dröjsmålsavgift beräk

nad enligt 58 § 2--5 mom. uppbörds

lagen (1953:272), indrivas i den ord

ning som enligt nämnda lag gäller

för indrivning av skatt.

Vid fördelning mellan staten och kommunen av medel som har influtit

skall medel i första hand avsättas för kommunens fordran.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om avgift enligt 10 kap. som förfallit till betalning före

ikraftträdandet.

21 Förslag till

Lag om ändring i tullagen (1987:1065)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1987:1065)1

 dels att i 37, 99 och 100 §§ ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot

''''''''dröjsmåls

avgift'''''''',

 dels att 29, 32 och 33 §§ samt rubriken närmast före 29 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Restavgift

Dröjsmålsavgift

29 §

Om tull eller annan skatt inte be

talas inom föreskriven tid, skall rest

avgift tas ut med sex öre för varje hel

krona av obetalt belopp, dock minst

femtio kronor. Vid beräkning av rest

avgiften skall avrundning ske till när

mast lägre hela krontal. Generaltull

styrelsen får medge befrielse helt el

ler delvis från skyldighet att betala

restavgift, om det finns särskilda

skäl.

Om tull eller annan skatt inte be

talas inom föreskriven tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 § 2--5

mom. uppbördslagen (1953:272).

Generaltullstyrelsen får medge be

frielse helt eller delvis från skyldig

heten att betala dröjsmålsavgift, om

det finns särskilda skäl.

Bestämmelserna i denna lag om

tull och annan skatt tillämpas även

beträffande restavgift enligt första

stycket.

Bestämmelserna i denna lag om

tull och annan skatt tillämpas även

beträffande dröjsmålsavgift enligt

första stycket.

32 §

På belopp som återbetalas enligt

28 § utgår ränta. Ränta utgår även

på ränta enligt 30 § som återbetalas.

Ränta utgår från utgången av den

månad under vilken beloppet beta

lats till och med den månad då be

loppet återbetalas.

På belopp som återbetalas enligt

28 § utgår ränta. Ränta utgår även

på ränta enligt 30 § och dröjsmålsav

gift som återbetalas. Ränta utgår

från utgången av den månad under

vilken beloppet betalats till och med

den månad då beloppet återbetalas.

33 §

Ränta beräknas för visst kalen

derår efter den räntesats som mot

svarar det av riksbanken fastställda

diskonto som gällde vid utgången av

december det föregående året, i fall

som avses i 30 § med ett tillägg av tre

procentenheter och i fall som avses i

32 § med ett avdrag som motsvarar

halva diskontot. Räntesatsen be

stäms i sistnämnda fall till procenttal

med högst en decimal, som i före

kommande fall avrundas uppåt. För

den tid som infaller efter utgången

av det år då tull och annan skatt slut

ligt fastställs tillämpas dock den rän

tesats som gäller för det året. Ränte

belopp som inte uppgår till femtio

kronor tas inte ut och återbetalas

inte.

Ränta beräknas för visst kalen

derår efter en räntesats som motsva

rar 75 procent av den statslåneränta

som gällde vid utgången av novem

ber det föregående året. Räntesat

sen bestäms till procenttal med

högst en decimal. För den tid som

infaller efter utgången av det år då

tull och annan skatt slutligt fastställs

tillämpas dock den räntesats som

gäller för det året. Räntebelopp som

inte uppgår till femtio kronor tas

inte ut och återbetalas inte.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om tull och annan skatt som förfallit till betalning före

ikraftträdandet. Ränta som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas en

ligt äldre föreskrifter.

22 Förslag till

Lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1988:327)

 Härigenom föreskrivs i fråga om vägtrafikskattelagen (1988:327)

 dels att i 2 och 88 §§ ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot

''''''''dröjsmålsavgift''''''''

 dels att 57, 60--63 och 66 §§ och rubriken närmast före 61 § skall ha föl

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

57 §

Vid beräkning av skatt eller skat

tetillägg som skall påföras eller åter

betalas skall beloppet avrundas till

närmast lägre hela krontal.

Vid beräkning av skatt, skattetill

lägg eller dröjsmålsavgift enligt 62 §

som skall påföras eller återbetalas

skall beloppet avrundas till närmast

lägre hela krontal.

Skattebelopp under 25 kronor behöver inte betalas in till staten och åter

betalas inte heller.

60 §1

Om ett beslut om skatt har överklagats eller skatten annars kan antas

komma att avkortas, kan den skattskyldige av beskattningsmyndigheten få

anstånd med betalning av skatten. Bestämmelserna i 49 § 1, 2 och 3 mom.

uppbördslagen (1953:272) om anstånd skall då tillämpas.

Ränta skall utgå på skatt som den

skattskyldige fått anstånd med att

betala enligt första stycket till den

del skattebeloppet fastställs av den

domstol som prövar överklagandet.

För sådan ränta tillämpas bestäm

melserna om ränta i 49 § 4 mom.

uppbördslagen och i 5 kap. 14 och

15 §§ lagen (1984:151) om punkt

skatter och prisregleringsavgifter.

Räntan skall dock beräknas från den

dag då skattebeloppet skulle ha beta

lats, om anstånd inte medgetts, till

och med den dag då anståndstiden

går ut.

Ränta skall beräknas på skatt som

den skattskyldige fått anstånd med

att betala enligt första stycket för

den del av anståndsbeloppet som

skall betalas senast vid anståndsti

dens utgång. För sådan ränta tilläm

pas bestämmelserna om ränta i 49 §

4 mom. uppbördslagen och i 5 kap.

14 och 15 §§ lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsav

gifter.

Restavgift

Dröjsmålsavgift

61 §

Restavgift skall tas ut om skatten

inte betalas inom den tid och i den

ordning som har bestämts enligt

denna lag.

En avgift (dröjsmålsavgift) skall

tas ut om skatten inte betalas inom

den tid och i den ordning som har

bestämts enligt denna lag.

Har anstånd med betalning av

skatten medgetts enligt 59 eller 60 §,

tas restavgift ut endast på det skatte

belopp som inte har betalats senast

vid anståndstidens utgång.

Har anstånd med betalning av

skatten medgetts enligt 59 eller 60 §,

tas dröjsmålsavgift ut endast på det

skattebelopp som inte har betalats

senast vid anståndstidens utgång.

62 §

Restavgiften är sex öre för varje hel

krona av den skatt som inte har beta

lats, dock minst femtio kronor. Vid

beräkning av restavgiften skall av

rundning ske till närmast högre hela

krontal.

Dröjsmålsavgiften tas ut enligt be

stämmelserna i 58 § 2--5 mom. upp

bördslagen (1953:272).

63 §

Om särskilda omständigheter före

ligger, får beskattningsmyndigheten

medge befrielse från skyldigheten

att betala restavgift. Bestämmel

serna om skattebeslut i denna lag

gäller även beslut om sådan befri

else.

Beskattningsmyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl. Be

stämmelserna om skattebeslut i

denna lag gäller även beslut om så

dan befrielse.

66 §2

Betalas inte skatten i rätt tid skall den drivas in.

Bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om indrivning, avkort

ning och avskrivning gäller även

skatt enligt denna lag. Vad som sägs

i 58 § 2 mom. första stycket och 67 §

första stycket uppbördslagen om

skattemyndighet skall därvid i stället

gälla beskattningsmyndigheten.

Fordonsskatt som skulle ha betalats

men inte har erlagts får avkortas ge

nom automatisk databehandling på

grundval av uppgifter i bilregistret.

Vid återbetalning av skatt skall av

räknas endast sådan till betalning

förfallen fordonsskatt eller kilome

terskatt som inte erlagts, restavgift

och skattetillägg som belöper på så

dan skatt, förseningsavgift enligt

48 § samt sådana avgifter enligt bil

registerkungörelsen (1972:599) som

uppbärs i samband med uppbörd av

vägtrafikskatt. I fråga om avräk

ningen skall 37, 38, 45 och 84 §§ till

lämpas.

Bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om indrivning, avkort

ning och avskrivning gäller även

skatt enligt denna lag. Vad som sägs

i 67 § första stycket uppbördslagen

om skattemyndighet skall därvid i

stället gälla beskattningsmyndig

heten. Fordonsskatt som skulle ha

betalats men inte har erlagts får av

kortas genom automatisk databe

handling på grundval av uppgifter i

bilregistret. Vid återbetalning av

skatt skall avräknas endast sådan till

betalning förfallen fordonsskatt el

ler kilometerskatt som inte erlagts,

dröjsmålsavgift och skattetillägg

som belöper på sådan skatt, förse

ningsavgift enligt 48 § samt sådana

avgifter enligt bilregisterkungörel

sen (1972:599) som uppbärs i sam

band med uppbörd av vägtrafik

skatt. I fråga om avräkningen skall

37, 38, 45 och 84 §§ tillämpas. Inför

sel enligt 15 kap. utsökningsbalken

får äga rum vid indrivning av skat

ten.

Införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken får äga rum vid indrivning av

skatten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om vägtrafikskatt som förfallit till betalning före

ikraftträ

dandet. Ränta som belöper på tid före ikraftträdandet beräknas enligt äldre

föreskrifter.

23 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

Härigenom föreskrivs att i 17 § lagen (1989:41) om TV-avgift ordet ''''''''rest

avgift'''''''' skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

24 Förslag till

Lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

Härigenom föreskrivs att 10 kap. 8 § utlänningslagen (1989:529) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 kap.

8 §

Frågor om påförande av avgift enligt 7 § prövas av allmän domstol efter

ansökan, som skall göras av allmän åklagare inom två år från det att överträ

delsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i rätte

gångsbalken om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter

och bestämmelserna om kvarstad i brottmål på motsvarande sätt. När fem

år har gått efter det att överträdelsen upphörde, får avgift inte påföras. Av

giften tillfaller staten.

Avgiften skall betalas till länsty

relsen inom två månader från det att

beslutet vann laga kraft. En upplys

ning om detta skall tas in i beslutet.

Om avgiften inte betalas inom

denna tid, får den tillsammans med

restavgift, som beräknas enligt 58 § 1

mom. uppbördslagen (1953:272),

drivas in på det sätt som enligt

nämnda lag gäller för indrivning av

skatt. Indrivningsåtgärder får dock

inte vidtas när fem år har gått efter

det att beslutet vann laga kraft.

Avgiften skall betalas till länsty

relsen inom två månader från det att

beslutet vann laga kraft. En upplys

ning om detta skall tas in i beslutet.

Om avgiften inte betalas inom

denna tid, får den tillsammans med

dröjsmålsavgift, som beräknas enligt

58 § 2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272), drivas in på det sätt som

enligt nämnda lag gäller för indriv

ning av skatt. Indrivningsåtgärder

får dock inte vidtas när fem år har

gått efter det att beslutet vann laga

kraft.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om avgift enligt 10 kap. 7 § som förfallit till betalning

före

ikraftträdandet.

25 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för

anställning på fartyg

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1989:532) om tillstånd för anställning

på fartyg skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Frågor om påförande av avgift enligt 5 § prövas av allmän domstol efter

ansökan, som skall göras av allmän åklagare inom två år efter det att överträ

delsen upphörde. I frågor om sådan talan gäller i tillämpliga delar bestäm

melserna i rättegångsbalken om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare

straff än böter och om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har förflutit efter

det att överträdelsen upphörde, får avgift inte påföras. Avgiften tillfaller sta

ten.

Avgiften skall betalas till länssty

relsen inom två månader från det att

beslutet vann laga kraft. En upplys

ning om detta skall tas in i beslutet.

Betalas inte avgiften inom denna

tid, får den jämte restavgift, som be

räknas enligt 58 § 1 mom. uppbörds

lagen (1953:272), indrivas i den ord

ning som enligt nämnda lag gäller

för indrivning av skatt. Indrivnings

åtgärder får dock inte vidtas sedan

fem år har förflutit från det beslutet

vann laga kraft.

Avgiften skall betalas till länssty

relsen inom två månader från det att

beslutet vann laga kraft. En upplys

ning om detta skall tas in i beslutet.

Betalas inte avgiften inom denna

tid, får den jämte dröjsmålsavgift,

som beräknas enligt 58 § 2--5 mom.

uppbördslagen (1953:272), indrivas i

den ordning som enligt nämnda lag

gäller för indrivning av skatt. Indriv

ningsåtgärder får dock inte vidtas se

dan fem år har förflutit från det be

slutet vann laga kraft.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om avgift enligt 5 § som förfallit till betalning före

ikraft

trädandet.

26 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:328) om skatteavdrag i vissa

fall från artistersättning m.m.

Härigenom föreskrivs att 6 och 7 §§ lagen (1990:328) om skatteavdrag i

vissa fall från artistersättning m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Om inte innehållen skatt betalas

in inom föreskriven tid, skall ett

skriftligt meddelande lämnas inom

den föreskrivna tiden till skattemyn

digheten i Örebro län om storleken

av den innehållna skatt som sålunda

borde ha inbetalats. Om inte medde

landet lämnas inom föreskriven tid,

påförs förseningsavgift enligt 54 § 3

mom. uppbördslagen (1953:272).

Om inte innehållen skatt betalas

in inom föreskriven tid, skall ett

skriftligt meddelande lämnas inom

den föreskrivna tiden till skattemyn

digheten i Örebro län om storleken

av den innehållna skatt som sålunda

borde ha inbetalats.

7 §

Vid tillämpningen av bestämmel

serna i 58 § uppbördslagen

(1953:272) i fall som avses i 5 § be

räknas restavgift från utgången av

den för inbetalning föreskrivna tiden

och tilläggsavgift för varje påbörjad

tidrymd av sex månader utöver den

första efter utgången av den månad

under vilken inbetalningen skulle ha

skett.

Vid tillämpningen av bestämmel

serna i 58 § uppbördslagen

(1953:272) i fall som avses i 5 § be

räknas dröjsmålsavgift från ut

gången av den för inbetalning före

skrivna tiden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

27 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på

skogskontomedel m.m.

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogs

kontomedel m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Har skatt inte betalats in inom den

tid som anges i 6 § tas en restavgift

ut. Restavgiften är sex öre för varje

hel krona av den skatt som inte har

betalats, dock minst 50 kronor. Vid

beräkning av restavgiften skall av

rundning ske till närmast högre hela

krontal.

 Utöver restavgift tas tilläggsavgift

ut. Tilläggsavgiften tas ut för varje

påbörjad tidrymd av sex månader,

första gången dock för den tidrymd

som börjar två månader efter ut

gången av den månad då betalning

skulle ha skett, till dess betalning sker

eller förordnande om indrivning

meddelas. Tilläggsavgift beräknas

för varje tidrymd som nu nämnts till

fyra öre för varje hel krona. I övrigt

tillämpas i fråga om tilläggsavgift be

stämmelserna i denna lag om restav

gift. När särskilda omständigheter

föranleder det får riksskatteverket be

fria från restavgift och tilläggsavgift.

Har skatt inte betalats in inom den

tid som anges i 6 § tas en dröjsmåls

avgift ut. Dröjsmålsavgiften tas ut

enligt 58 § 2--5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Riksskatteverket får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före ikraftträdandet.

28 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt

för utomlands bosatta artister m.fl.

Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt

för utomlands bosatta artister m.fl. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 §

I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om anstånd med inbetalning av

skatt i 49 och 51 §§, om uppbörd i

52 §, om förseningsavgift i 54 § 2 och

3 mom., om indrivning m.m. i

57 a--59 och 61--64 §§, om avkort

ning och avskrivning av skatt i

65--67 §§, om rätt att taga del av

preliminär självdeklaration m.m. i

73 §, om arbetsgivares ansvarighet

för arbetstagares skatt m.m. i 77, 77

a och 78 §§, om straffbestämmelser

m.m. i 79, 80, 81 och 83 §§, om om

prövning m.m. i 84--94 §§, om be

slut om särskilda debiteringsåtgär

der i 95 § samt om överklagande

m.m. i 97, 99 och 103 §§ uppbördsla

gen (1953:272). Vad som där sägs

om arbetsgivare skall då gälla den

som är redovisningsskyldig enligt

14 § denna lag och vad som där sägs

om skattemyndighet skall gälla riks

skatteverket. Med uppbördsdekla

ration avses enligt denna lag redo

visning enligt 14 §. Beslut om an

stånd skall skyndsamt meddelas den

skattskyldige utan kostnad för

denne.

I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om anstånd med inbetalning av

skatt i 49 och 51 §§, om uppbörd i

52 §, om indrivning m.m. i 57 a--59

och 61--64 §§, om avkortning och

avskrivning av skatt i 65--67 §§, om

rätt att taga del av preliminär själv

deklaration m.m. i 73 §, om arbets

givares ansvarighet för arbetstagares

skatt m.m. i 77, 77 a och 78 §§, om

straffbestämmelser m.m. i 79, 80, 81

och 83 §§, om omprövning m.m. i

84--94 §§, om beslut om särskilda

debiteringsåtgärder i 95 § samt om

överklagande m.m. i 97, 99 och

103 §§ uppbördslagen (1953:272).

Vad som där sägs om arbetsgivare

skall då gälla den som är redovis

ningsskyldig enligt 14 § denna lag

och vad som där sägs om skattemyn

dighet skall gälla riksskatteverket.

Med uppbördsdeklaration avses en

ligt denna lag redovisning enligt

14 §. Beslut om anstånd skall skynd

samt meddelas den skattskyldige

utan kostnad för denne.

29 Förslag till

Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att 19 och 20 §§ kommunalskattelagen (1928:370)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §1

Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke:

 vad som vid bodelning tillfallit make eller sambo eller vad som förvärvats

genom arv, testamente, fördel av oskift bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket utfärdade

premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller vid

vinstdragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högst 100

kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen

grundas på förvärvsinkomst eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersätt

ning enligt annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än på

grund av sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller olycks

fall i arbete eller under militärtjänstgöring eller i fall som avses i lagen

(1977:265) om statligt personskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigs

skadeersättning till sjömän om icke ersättningen grundas på förvärvsin

komst, ävensom ersättning, vilken vid sjukdom eller olycksfall tillfallit nå

gon på grund av annan försäkring, som icke tagits i samband med tjänst,

dock att till skattepliktig inkomst räknas ersättning i form av pension eller i

fom av livränta i den mån livräntan är skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom.,

så ock ersättning som utgår på grund av trafikförsäkring eller annan ansva

righetsförsäkring eller på grund av skadeståndsförsäkring och avser förlorad

inkomst av skattepliktig natur;

 belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen ut

gått på grund av kapitalförsäkring, samt belopp som arbetsgivare utan att

försäkring har tecknats för anställdas räkning betalar ut och som motsvarar

ersättning på grund av grupplivförsäkring, i den mån beloppet inte väsentligt

överstiger vad som utgår för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan ersättning för skada på egendom, dock

att skatteplikt föreligger dels i den mån ersättningen avser annan byggnad

än privatbostad eller markanläggning, dels i den mån köpeskilling, som

skulle ha influtit om den försäkrade eller skadade egendomen i stället hade

sålts, hade varit att hänföra till intäkt av näringsverksamhet och dels i den

mån ersättningen eljest motsvarar skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av

annan personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller olycks

fallsförsäkring som tagits i samband med tjänst, samt vinstandel, som utgått

på grund av skadeförsäkring, och premieåterbetalning på grund av skadeför

säkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare om icke

ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, som icke ut

gör vederlag vid avyttring av egendom, i den mån givaren enligt 20 § eller

punkt 5 av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för utgivet

belopp;

 stipendium som är avsett för mottagarens utbildning och inte utgör ersätt

ning för arbete som har utförts eller skall utföras för utgivarens räkning;

 stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår periodiskt

och inte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall utföras för

utgi

varens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349), internatbi

drag, studielån och resekostnadsersättning enligt 6 och 7 kap. samma lag

samt sådant särskilt bidrag vilket enligt av regeringen eller statlig myndighet

meddelade bestämmelser utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning

samt med dem i fråga om sådant bidrag likställda, och äger i följd härav de

bidragsberättigade icke göra avdrag för kostnader som avsetts skola bestri

das med bidrag av förevarande slag;

 allmänt barnbidrag och förlängt barnbidrag, samt barnpension enligt la

gen om allmän försäkring till den del pensionen efter varje avliden förälder

inte överstiger 0,4 basbelopp;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken skall erläggas skatt enligt lagen

(1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av arbetslöshetsnämnd med bidrag av

statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän försäkring,

sådan del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ samma lag som utgör ersätt

ning för merkostnader, ersättning för merutgifter för resor enligt 3 kap. 7 a

§ samma lag eller enligt 3 kap. 5 d § lagen om arbetsskadeförsäkring eller

10 § lagen om statligt personskadeskydd, särskilt pensionstillägg enligt lagen

(1990:773) om särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av

sjukt eller handikappat barn samt hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag,

som utgår av kommunala eller landstingskommunala medel till den vårdbe

hövande;

 kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392) om hustrutillägg och

kommunalt bostadstillägg till folkpension;

 kommunalt bostadstillägg till handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn;

 ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av allmänna medel

till den som -- utan att det skett yrkesmässigt -- inställt sig inför domstol

eller

annan myndighet, om ersättningen avser reseersättning, traktamente eller

ersättning för tidsspillan;

 hittelön samt ersättning till den som i särskilt fall räddat person eller egen

dom i fara eller bidragit till avslöjande eller gripande av person som begått

brott;

 sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller uppdrag och som ut

går i annan form än kontant eller därmed likställd ersättning, om vinsten

avser minnesföremål eller värdet inte överstiger 0,01 basbelopp avrundat till

närmaste hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från

personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid

första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del

stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka

avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt kottar som

den skattskyldige själv plockat till den del intäkterna under ett beskatt

ningsår inte överstiger 5 000 kronor och inte kan hänföras till näringsverk

samhet som utgör rörelse eller till lön eller liknande förmån;

ränta enligt 61 § lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1

och 2 mom., 69 a § tredje stycket el

ler 75 a § fjärde stycket uppbördsla

gen (1953:272), 36 § 3 mom. lagen

(1958:295) om sjömansskatt, 22 §

tullagen (1973:670), 20 § lagen

(1982:1006) om avdrags- och upp

giftsskyldighet beträffande vissa

uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § la

gen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 40 § lagen

(1984:404) om stämpelskatt vid in

skrivningsmyndigheter, 24 § lagen

(1984:668) om uppbörd av socialav

gifter från arbetsgivare eller 32 och

34 §§ tullagen (1987:1065);

ränta enligt 61 § lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1

och 2 mom., 69 a § tredje stycket el

ler 75 a § fjärde stycket uppbördsla

gen (1953:272), 36 § 3 mom. lagen

(1958:295) om sjömansskatt, 50 § la

gen (1968:430) om mervärdeskatt,

22 § tullagen (1973:670), 20 § lagen

(1982:1006) om avdrags- och upp

giftsskyldighet beträffande vissa

uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § la

gen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 40 § lagen

(1984:404) om stämpelskatt vid in

skrivningsmyndigheter, 24 § lagen

(1984:668) om uppbörd av socialav

gifter från arbetsgivare eller 32 och

34 §§ tullagen (1987:1065);

ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 4 och 5 lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter inte redovisas i kontrolluppgift om så

dan ränta för den skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt inte

uppgår till 500 kronor.

 Beträffande ersättning som utfaller på grund av avtalsgruppsjukförsäkring

gäller särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna

till 22 §.

(Se vidare anvisningarna.)

20 §2

Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla om

kostnader under beskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehål

lande avräknas från samtliga intäkter i pengar eller pengars värde (bruttoin

täkt) som har influtit i förvärvskällan under beskattningsåret.

 Avdrag får inte göras för:

 den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, så som

vad skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller därmed

jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll;

 sådana kostnader för hälsovård, sjukvård samt företagshälsovård som an

ges i anvisningarna;

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller

kottar till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria

enligt 19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av

den skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn

som ej fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans förvärvs

verksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

ränta enligt 8 kap. 1 § studiestöds

lagen (1973:349);

ränta enligt 8 kap. 1 § studiestöds

lagen (1973:349), 52, 52 a och 55 §§

lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom. upp

bördslagen (1953:272), 44 a och

46 §§ lagen (1968:430) om mervärde

skatt, 5 kap. 12 § lagen (1984:151)

om punktskatter och prisreglerings

avgifter, 13 och 14 §§ lagen

(1984:668) om uppbörd av socialav

gifter från arbetsgivare, 30 § tullagen

(1987:1065) och 60 § vägtrafikskatte

lagen (1988:327) samt kvarskatteav

gift och dröjsmålsavgift enligt upp

bördslagen;

avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i ar

betslivet eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och ar

betstagare, när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken;

 belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördsla

gen (1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av

underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och upp

giftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parke

ring;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vatten

förorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrif

ter om in- eller utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och

kol eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m.m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs.

(Se vidare anvisningarna.)

Denna lag träder i kraft 1 januari 1993. De nya bestämmelserna om ränta

i 20 § tillämpas på ränta som belöper på tid efter ikraftträdandet.

30 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering

av skatt, m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser

om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.1 skall ha föl

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §2

Kommun är berättigad att under visst år av staten uppbära kommunalskatt

med belopp som motsvarar vad som skulle utgå på grundval av antalet skat

tekronor och skatteören i kommunen enligt skattemyndighetens beslut en

ligt 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) vid det föregående årets (taxerings

året) taxering, beräknat efter den skattesats som har bestämts för året före

taxeringsåret.

 Har enligt 8 kap. 9 § andra stycket kommunallagen (1991:900) annan skat

tesats slutligt fastställts än den som har bestämts tidigare, skall till grund

för

utbetalningen läggas den utdebitering som har bestämts i samband med att

budgeten fastställdes.

 Kommunen är berättigad att under visst år av staten såsom förskott upp

bära ett belopp som motsvarar produkten av den skattesats som har beslutats

för året och det antal skattekronor och skatteören, som enligt skattemyndig

hets beslut enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen rörande det föregående årets taxe

ring till kommunal inkomstskatt har påförts de skattskyldiga. Det nu

nämnda beloppet ingår i kommunens fordran hos staten vid ingången av året

näst efter det år, då beslutet fattades. Förskottet avräknas mot den kommu

nalskatt, som kommunen har rätt att uppbära av staten på grundval av taxe

ringen under året efter det år, då förskottet utanordnas enligt bestämmel

serna i femte stycket. Vid avräkningen för taxeringsåren 1991 och 1992 skall

skattesatsen justeras med de belopp som anges i 2 § lagen (1991:1149) om

särskild skatteväxling med anledning av ändrat huvudmannaskap för service

och vård för äldre och handikappade.

 Är antalet hos skattemyndigheten registrerade folkbokförda invånare i

kommunen vid mitten av augusti månad taxeringsåret större än det var vid

mitten av augusti månad två år tidigare, skall förskott, beräknat enligt tredje

stycket, ökas i förhållande till ökningen i kommunens invånarantal mellan

de angivna tidpunkterna. Sådant ökat förskott ingår i kommunens fordran

hos staten och avräknas enligt tredje stycket. Skattemyndigheten skall senast

den 10 september lämna kommunen uppgift om det invånarantal och det

däremot svarande beräknade antalet skattekronor och skatteören, som skall

ligga till grund för ökningen av förskottet.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör kommunens fordran hos

staten enligt denna paragraf, förde

las med en tolftedel på varje kalen

dermånad. Vad som återstår, sedan

avräkning har skett enligt 52 § upp

bördslagen (1953:272), 16 § lagen

(1962:392) om hustrutillägg och

kommunalt bostadstillägg till folk

pension, 9 § lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från ar

betsgivare, 8 § lagen (1987:560) om

skatteutjämningsavgift, 4 § lagen

(1987:561) om särskild skatteutjäm

ningsavgift och 6 § lagen (1991:1148)

om mellankommunal kostnadsut

jämning med anledning av ändrat

huvudmannaskap för service och

vård för äldre och handikappade,

skall skattemyndigheten utanordna

till kommunen den 20 i månaden. Är

kommunens fordran inte uträknad

vid utbetalningstillfällena i måna

derna januari och februari, skall ut

betalningarna dessa månader grun

das på samma belopp som utbetal

ningen i december månad det före

gående året. När särskilda skäl för

anleder det får skattemyndigheten

dock förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat belopp.

Om något av de belopp som utbetal

ningen i månaderna januari och feb

ruari grundats på inte motsvarar en

tolftedel av kommunens fordran,

skall den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om utbetalningen i

mars månad.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör kommunens fordran hos

staten enligt denna paragraf, förde

las med en tolftedel på varje kalen

dermånad. Vad som återstår, sedan

avräkning har skett enligt 52 § upp

bördslagen (1953:272), 16 § lagen

(1962:392) om hustrutillägg och

kommunalt bostadstillägg till folk

pension, 12 § lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från ar

betsgivare, 8 § lagen (1987:560) om

skatteutjämningsavgift, 4 § lagen

(1987:561) om särskild skatteutjäm

ningsavgift och 6 § lagen (1991:1148)

om mellankommunal kostnadsut

jämning med anledning av ändrat

huvudmannaskap för service och

vård för äldre och handikappade,

skall skattemyndigheten utanordna

till kommunen den 20 i månaden. Är

kommunens fordran inte uträknad

vid utbetalningstillfällena i måna

derna januari och februari, skall ut

betalningarna dessa månader grun

das på samma belopp som utbetal

ningen i december månad det före

gående året. När särskilda skäl för

anleder det får skattemyndigheten

dock förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat belopp.

Om något av de belopp som utbetal

ningen i månaderna januari och feb

ruari grundats på inte motsvarar en

tolftedel av kommunens fordran,

skall den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om utbetalningen i

mars månad.

Vad som har sagts om kommunalskatt tillämpas på motsvarande sätt i

fråga om landstingsskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

31 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1992:000) om koncessionsavgift på

televisionens område

Härigenom föreskrivs att i 14 § lagen (1992:000) om koncessionsavgift på

televisionens område ordet ''''''''restavgift'''''''' skall bytas ut mot

''''''''dröjsmålsavgift''''''''.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om restavgift.

1 Lagen omtryckt 1991:97.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

2 Senaste lydelse 1991:1869.

3 Senaste lydelse 1991:1908.

4 Senaste lydelse 1991:1908.

5 Senaste lydelse 1991:1908.

6 Senaste lydelse 1991:1908.

7 Lydelse enligt prop. 1991/92:82.

8 Senaste lydelse 1991:1908.

9 Lydelse enligt prop. 1991/92:82.

10 Senaste lydelse 1991:1908.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857.

2 Senaste lydelse 1990:337.

3 Senaste lydelse 1990:337.

4 Senaste lydelse 1990:337.

5 Senaste lydelse 1990:337.

1 Lagen omtryckt 1970:933.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:777.

2 Senaste lydelse 1981:389.

3 Senaste lydelse 1981:389.

4 Senaste lydelse 1981:842.

5 Senaste lydelse 1982:192.

6 Senaste lydelse 1981:389.

7 Senaste lydelse 1986:476.

1 Lagen omtryckt 1990:576.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:885.

2 Senaste lydelse 1990:1319.

3 Senaste lydelse 1990:1319.

4 Förutvarande 50 § upphävd genom 1990:330.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:996.

2 Senaste lydelse 1982:1212.

3 Senaste lydelse 1990:359.

4 Senaste lydelse 1990:359.

1 Senaste lydelse av 1 § 1991:1484.

1 Senaste lydelse av 1 § 1991:1485.

1 Senaste lydelse 1988:334.

1 Lagen omtryckt 1987:303.

2 Senaste lydelse 1988:877.

1 Senaste lydelse av 13 § 1982:195.

1 Senaste lydelse av 6 § 1981:845.

1 Senaste lydelse av 2 § 1984:870.

1 Senaste lydelse 1987:793.

1 Senaste lydelse 1990:388.

2 Senaste lydelse 1990:388.

1 Senaste lydelse 1990:331.

2 Senaste lydelse 1986:478.

1 Senaste lydelse 1986:479.

1 Lagen omtryckt 1986:317.

1 Lagen omtryckt 1991:98.

2 Senaste lydelse 1991:1907.

3 Förutvarande 12 § upphävd genom 1990:1318.

4 Förutvarande 13 § upphävd genom 1990:1318.

5 Förutvarande 14 § upphävd genom 1987:1208.

1 Lagen omtryckt 1987:246.

1 Senaste lydelse av

99 § 1991:157

100 § 1991:157.

1 Senaste lydelse 1990:403.

2 Senaste lydelse 1990:403.

1 Senaste lydelse 1991:1832.

2 Senaste lydelse 1991:1832.

1 Lagen omtryckt 1973:437.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1977:191.

2 Senaste lydelse 1991:1678.

 Prop.1991/92

93

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 januari 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ett nytt avgiftssystem vid

försenade skattebetalningar m.m.

1 Inledning

Den restavgift som för närvarande tas ut om skatter och liknande medel inte

betalas i tid infördes under 1940-talet. Avgiften är fast och utgår med samma

belopp oavsett hur länge en betalningsförsening varar.

Sedan lång tid har en förändring av avgiftens konstruktion diskuterats.

Under årens lopp har också flera utredningar behandlat de problem som

restavgiften ger upphov till. Utredningsarbetena har utmynnat i olika förslag

till konstruktioner med mer eller mindre rörliga avgifter.

Under år 1980 tillsattes skatteindrivningsutredningen (SIU) för att se över

indrivningslagstiftningen. I utredningsuppdraget ingick att lämna förslag till

enhetliga regler för påföring och redovisning av restavgift.

År 1981 diskuterade SIU i ett betänkande (Ds B 1981:12) Restavgift på

skatt m.m. olika avgiftsmodeller men ansåg att en rörlig avgift fortfarande

medförde alltför stora problem för de kronofogdemyndigheter som arbetade

utan datorstöd.

Riksrevisionsverket (RRV) har i två revisionsrapporter från år 1985 (Dnr

1985:301 och 1066) uttalat att det bör införas en rörlig restavgift med en

koppling till räntelagens bestämmelser om dröjsmålsränta.

I slutet av år 1988 lade SIU fram betänkandet (SOU 1988:60) Tänk eko

nomiskt -- betala skatten i tid, Förslag till nytt avgiftssystem. SIU

konstaterar

i betänkandet att de datatekniska förutsättningarna nu finns för en ändring

av avgiftskonstruktionen och föreslår en rörlig avgift i tre steg. En samman

fattning av SIU:s förslag bör fogas som bilaga 1 till protokollet i detta

ärende.

Förslaget har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av justitiekanslern,

generaltullstyrelsen, riksskatteverket (RSV), statskontoret, RRV, kammar

rätten i Jönköping, centrala studiestödsnämnden, Centralorganisationen

SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige, Lantbrukarnas riksförbund,

Småföretagens riksorganisation, Svenska arbetsgivareföreningen, Svenska

bankföreningen, Svenska sparbanksföreningen, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Bokförings- och revisionsbyråers förbund, Sveriges industriför

bund, Tjänstemännens centralorganisation och Föreningen Sveriges krono

fogdar. En sammanställning över remissyttrandena har upprättats och finns

tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr 60/89). Jag avser att nu ta upp frågan

om ett nytt avgiftssystem till behandling.

Ett nytt avgiftssystem aktualiserar vissa räntefrågor på bl.a. mervärde

skattens område. Bestämmelser om ränteberäkning i samband med inbetal

ning och återbetalning av mervärdeskatt saknas i lagen (1968:430) om mer

värdeskatt (ML). Efter uppdrag från dåvarande regering överlämnade RSV

den 23 oktober 1986 en promemoria med förslag till såväl restitutionsränta

som respitränta och anståndsränta i ML. En sammanfattning av promemo

rian bör fogas som bilaga 2 till protokollet i detta ärende.

Promemorian har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av kammarrät

ten i Jönköping, dåvarande länsskattemyndigheterna i Stockholms, Öster

götlands, Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Värmlands samt Norrbottens

län, RRV, Föreningen Auktoriserade revisorer FAR, Företagareförbundet,

Kooperativa förbundet, Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksförbund,

Småföretagens riksorganisation, Svensk industriförening, Sveriges grossist

förbund, Sveriges industriförbund och Sveriges köpmannaförbund. En sam

manställning av remissyttrandena har upprättats inom finansdepartementet

(Dnr 4444/86). Jag avser att nu också ta upp promemorian till behandling.

Regeringen beslutade den 19 december 1991 att inhämta lagrådets ytt

rande över förslagen till lagändringar i nu nämnda frågor. Förslagen hade

upprättats inom finansdepartementet, efter samråd med berörda statsråd.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör bifogas

protokollet i detta ärende som bilaga 3. Lagrådsremissens förslag till änd

ringar i uppbördslagen och lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgi

vare, som innehöll förslag som avviker från propositionens lagförslag, bör

fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4.

På skatteområdet finns flera slag av räntor, bl.a. restitutionsränta, respit

ränta och anståndsränta. Restitutionsränta, som är skattefri, betalas för när

varande efter en räntesats som motsvarar halva diskontot. Respitränta och

anståndsränta tas ut efter en räntesats som motsvarar diskontot med ett till

lägg på tre procentenheter. Jag avser att i det här sammanhanget lägga fram

förslag om att nuvarande skillnader i räntesatser mellan ränta som staten be

talar ut (restitutionsränta) och ränta som den enskilde betalar in (respitränta

och anståndsränta) skall jämnas ut. Jag kommer också att ta upp vissa för

ändringar i grunderna för beräkning av ö-skatteränta och kvarskatteavgift.

Dessa förslag gäller ett ämne som tillhör lagrådets granskningsområde. De

är dock av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Lagrådets yttrande över förslagen i den här delen har därför inte inhämtats.

I avsnitt 5.1--5.3 går jag närmare in på dessa frågor.

2 Nuvarande avgiftssystem för skatter m.m. som

inte betalas i tid

Med dagens ordning tas en restavgift ut om skatt inte betalas i rätt tid. Rest

avgiften är 6 % av det obetalda beloppet, dock lägst 50 kr. Avgiften är alltså

fast, vilket innebär att den tas ut med samma belopp oberoende av om skat

ten betalas längre eller kortare tid efter förfallodagen. Reglerna om restav

gift gäller också i fråga om arbetsgivaravgifter och vissa andra avgifter.

Sedan restavgiften infördes har den ändrats en gång, nämligen år 1983,

då procentsatsen på obetalt belopp höjdes från 4 % till 6 % och det lägsta

avgiftsbeloppet höjdes från 10 kr. till 50 kr.

Huvudbestämmelserna om restavgift finns i 58 § 1 mom. uppbördslagen

(1953:272), UBL. Bestämmelserna avser i första hand preliminär B-skatt,

kvarstående skatt (K-skatt) och tillkommande skatt (T-skatt) men gäller

också för skatt som en arbetsgivare underlåtit att dra av eller redovisa. Det

finns vidare ett antal andra lagar med föreskrifter som innebär att restavgift

skall tas ut enligt bestämmelserna i UBL. Till dessa lagar hör lagen

(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, USAL, lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt samt lagen (1958:295) om sjömans

skatt. Enligt 64 § UBL är bestämmelserna om restavgift även tillämpliga på

andra statens fordringar som får tas ut genom utmätning utan föregående

dom. Bland sådana fordringar kan nämnas studiemedel och lantmäteriavgif

ter. (Samtidigt är vissa avgifter genom särskilda föreskrifter undantagna från

restavgift, i första hand TV-avgift och felparkeringsavgift.) Slutligen finns

det lagar med egna bestämmelser om restavgift, exempelvis ML, tullagen

(1987:1065) och lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgif

ter.

En arbetsgivare som inte har betalat innehållen skatt i rätt tid skall utöver

restavgift betala en tilläggsavgift. Tilläggsavgiften tas ut med 4 % av det obe

talda skattebeloppet och påförs för varje påbörjad sexmånadersperiod efter

den första intill dess skatten betalas eller arbetsgivaren åläggs betalningsan

svar enligt bestämmelserna i 77 § UBL. Tilläggsavgiften kan tas ut med högst

12 %.

Enligt UBL samt vissa andra författningar finns det möjlighet till befrielse

helt eller delvis från restavgift och i förekommande fall tilläggsavgift. Vid

kortare dröjsmål medges i allmänhet befrielse.

Restavgiften liksom tilläggsavgiften är inte avdragsgill vid taxeringen. En

fordran på avgift är inte heller förenad med förmånsrätt.

Beslut om restavgift och tilläggsavgift fattas normalt av den myndighet till

vilken skatten skall betalas (uppbördsmyndigheten).

Betalas inte skatten inom viss tid efter förfallodagen överlämnar upp

bördsmyndigheten fordringen till kronofogdemyndigheten för indrivning.

Indrivningsförfarandet är oftast inte förenat med något särskilt åliggande för

den betalningsskyldige att ersätta staten för förrättningskostnaderna hos

kronofogdemyndigheten. På den punkten skiljer sig indrivningen av skatter

och liknande medel från verkställigheten av privaträttsliga fordringar efter

som det i de senare målen påförs en utsökningsavgift i form av grundavgift.

Restavgiften skall bidra till att skatter och avgifter betalas i rätt tid. Samti

digt finns det en rad andra faktorer som i skiftande grad gör det angeläget

för den betalningsskyldige att betala så snart som möjligt. UBL innehåller

exempelvis bestämmelser om kvarskatteavgift. En arbetsgivare som under

låter att göra avdrag för skatt blir solidariskt ansvarig med arbetstagaren för

skattebeloppet. Underlåter arbetsgivaren att inbetala skatt som han innehål

lit kan han under vissa förutsättningar också drabbas av straffansvar. Ställfö

reträdare för en juridisk person kan åläggas solidariskt betalningsansvar för

skatter och avgifter som inte betalas i tid. Tull eller annan skatt som inte be

talas till tullmyndighet i rätt tid kan också medföra att den betalningsskyldige

förlorar rätten att vara kreditimportör och inneha hemtagningstillstånd. Vi

dare är uppgifter om en enskilds obetalda skatter och avgifter i princip of

fentliga hos kronofogdemyndigheten, vilket i sin tur kan påverka kreditbe

dömningen av den betalningsskyldige.

3 Utgångspunkter för ett nytt avgiftssystem

Det är av väsentlig betydelse för det allmännas verksamhet att skatter och

liknande medel betalas inom föreskriven tid. Detta förutsätter en effektiv

sanktion som inträder om betalningsskyldigheten inte fullgörs på avsett sätt.

Utgångspunkten bör vara ett avgiftssystem som fyller flera funktioner.

Det bör

främja intresset av att betalning sker senast på förfallodagen,

verka för en snabb betalning även efter förfallodagen,

ge staten rimlig ersättning för de extra uppbörds- och indrivningskostna

derna samt

täcka statens ränteförlust och samtidigt utgöra en affärsmässig kostnad

för en faktiskt utnyttjad skattekredit.

Den nuvarande restavgiften avser i och för sig att fylla olika funktioner men

den har en konstruktion som medför att den tjänar nästan enbart ett syfte,

nämligen att styra betalningen av skatter och liknande medel så att den görs

senast på förfallodagen.

De brister som sålunda åvilar restavgiften hänger samman med att den tas

ut med ett och samma belopp oavsett hur länge ett betalningsdröjsmål pågår.

En fast avgift som restavgiften har en direkt betalningshämmande effekt så

snart förfallodagen är passerad; ju längre den betalningsskyldige kan skjuta

upp sin betalning desto lägre blir hans kostnad för den kredit som han har

tagit sig genom att inte betala. Vidare leder en avgift av restavgiftens storlek

till mycket höga avgiftsuttag vid kortvariga dröjsmål. Detta kan i dagsläget

motverkas genom att den betalningsskyldige medges befrielse, helt eller del

vis, från skyldigheten att betala restavgift. Sådan befrielse förutsätter emel

lertid normalt prövning i det enskilda fallet, vilket medför byråkrati och

kostnader både hos den enskilde och hos berörda myndigheter.

Det behövs alltså ett väsentligt förändrat avgiftssystem. För att tillgodose

de syften som jag har angett krävs det att den avgift som tas ut vid betalnings

dröjsmål på något sätt är relaterad till dröjsmålets längd. Det är också påkal

lat att avgiften under dröjsmålets inledningsskede är betydligt lägre än den

nuvarande restavgiften.

SIU:s förslag innebär visserligen att den nuvarande restavgiften ersätts

med avgifter som är bättre anpassade till tiden för den betalningsskyldiges

dröjsmål. Det innebär emellertid inte den genomgripande konstruktions

ändring som är en förutsättning för att man skall kunna råda bot på i huvud

sak alla de brister som finns i dag. Ett avgörande skäl till att SIU inte tagit

ett bredare grepp synes vara att det rått oklarhet om berörda myndigheter,

främst skatte- och kronofogdemyndigheter, skulle kunna hantera ett system

där avgiften successivt höjs med tiden för betalningsförseningen.

Numera är det emellertid klarlagt att skatte- och kronofogdemyndighe

terna kan administrera ett avgiftssystem med differentierade avgifter. Mot

den bakgrunden anser jag -- i likhet med vad också en del remissinstanser

föreslagit -- att en konstruktionsändring i den riktningen bör komma till

stånd.

Även om det behövs en annan inriktning av avgiftssystemet än SIU har

föreslagit så har SIU i sitt betänkande på många punkter redovisat övervä

ganden och förslag som jag helt eller delvis kan ansluta mig till. I ytterligare

ett avseende kommer jag emellertid att väsentligt avvika från SIU:s förslag.

Det gäller frågan om hur staten skall få täckning för sina indrivningskostna

der. För att ge staten ersättning för indrivningskostnader är en avgift av lik

nande slag som restavgiften inte ändamålsenlig. Restavgiften är exempelvis

inte på något sätt knuten till den faktiska kostnaden som uppkommer hos

kronofogdemyndigheten. Den uttas för övrigt oberoende av om indrivning

sker eller betalning görs dessförinnan.

Funktionen att ersätta staten för indrivningskostnaderna bör tydliggöras

vid en ny avgiftskonstruktion. Det är rimligt att kostnaderna för indrivning

i första hand tas ut av den som förorsakat indrivningen. Samtidigt är det från

rättvisesynpunkt angeläget att avgiftsuttaget inte överstiger de kostnader

som verkligen uppkommer och att gäldenären ges möjlighet att hålla kostna

derna nere genom att exempelvis betala omedelbart efter anmaning. Här

bör man kunna ansluta till hur motsvarande spörsmål hanteras på närlig

gande områden. Jag tänker då på att det i enskilda utsökningsmål tas ut en

utsökningsavgift i form av en grundavgift.

4 Dröjsmålsavgift vid betalningsförseningar

4.1 Dröjsmålsavgiftens konstruktion

Mitt förslag: Restavgiften ersätts med en dröjsmålsavgift som stegvis

ökar beroende på längden på betalningsdröjsmålet.

 En avgift på 2 % tas ut på skatte- och avgiftsbelopp som inte betalas

i tid men före utgången av den månad då skatten förfaller till betalning

(förfallomånaden).

 För belopp som betalas under månaden efter förfallomånaden är --

under förutsättning att beloppet varit obetalt under minst tio dagar --

avgiften 4 %.

 Betalningar som görs under andra kalendermånaden efter förfallo

månaden påförs en dröjsmålsavgift på 6 %.

 Efter andra kalendermånaden efter förfallomånaden ökar dröjs

målsavgiften med ytterligare 1 % för varje påbörjad kalendermånad

som betalningsskyldigheten inte har fullgjorts.

 Sker betalning i enlighet med en betalningspåminnelse som en myn

dighet har skickat ut kort före ett månadsskifte, skall dröjsmålsavgift

tas ut utan den höjning som månadsskiftet annars skulle ha föranlett.

Utredningens förslag: Ett avgiftssystem i tre steg om vardera 2 %, 4 % och

4 %. Den inledande avgiften är alltså 2 % och tas ut från förfallodagen. Av

giften ökas till 6 % tidigast en månad senare. Om uppbördsmyndigheten

dessförinnan har skickat ut en betalningspåminnelse inträder avgiftshöj

ningen först om betalning inte sker enligt påminnelsen. Fyra månader efter

det att fordringen har överlämnats för indrivning höjs avgiften på obetalt be

lopp till 10 %.

Det tredje steget skall tas ut endast om det leder till ett avgiftsuttag på

minst 400 kr., vilket innebär att obetalda belopp som understiger 10 000 kr.

undantas från den sista ökningen på 4 %.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar i huvudsak utredning

ens förslag till principer för ett nytt avgiftssystem.

Sveriges advokatsamfund avstyrker dock förslaget och anför att avgiften

bör konstrueras med reglerna om dröjsmålsränta i räntelagen som förebild.

RRV tar, utan att direkt avvisa utredningsförslaget, åter upp frågan om en

avgift utformad som en löpande ränta. Lantbrukarnas riksförbund ser posi

tivt på utredningsförslaget men anser att all avgift av det aktuella slaget bör

ha karaktären av löpande ränta. Generaltullstyrelsen anser att en ny avgift

bör konstrueras som en kombination av dröjsmålsränta och tilläggsavgift i

flera steg eftersom förfarandet vid uppbörd av tull, skatt och annan avgift i

tullverket väsentligen avviker från andra uppbördsförfaranden.

Skälen för mitt förslag: Svagheten hos det nuvarande restavgiftssystemet

är främst att det inte verkar betalningsfrämjande när förfallodagen har pas

serats och att det -- förutom vid kortare dröjsmål -- inte heller ersätter

staten

för ränteförlusterna. Ett effektivt avgiftssystem förutsätter därför att avgif

tens storlek på något sätt kopplas till betalningsdröjsmålets längd. Samtidigt

måste avgiften givetvis stimulera till betalning senast på förfallodagen. Båda

dessa krav kan uppfyllas genom en konstruktion där avgiften höjs i flera steg

med hänsyn till tidpunkten för betalningen.

En sådan ny avgiftskonstruktion bör också leda till att avgiften ges en an

nan benämning. Den kan lämpligen kallas dröjsmålsavgift.

För att styra betalningen av skatter och avgifter så att den sker i tid är det

nödvändigt att för fall av betalningsförseningar påföra avgifter som i relation

enbart till dröjsmålet är förhållandevis höga. Det finns emellertid inte anled

ning att som första steg ta ut avgift av samma storleksordning som restavgif

ten, dvs. efter 6 % på det obetalda beloppet. Avgiften bör i stället knyta an

till den faktiska betalningstidpunkten och således nå den nämnda nivån först

om betalning inte skett sedan ytterligare någon tid har gått. Jag delar utred

ningens uppfattning att betalningar som inte görs på förfallodagen skall för

anleda en avgift på 2 %.

SIU har av främst administrativa skäl avvisat varje avgiftskonstruktion

som innebär att avgiften efter det inledande uttaget ökar vid mer än två till

fällen och med täta intervall. Den enskilde skulle inte kunna följa och be

räkna en avgift som ofta ökar. Risken skulle enligt SIU vara stor att betalning

gjordes med felaktigt belopp.

Enligt min bedömning överdriver utredningen svårigheterna med en mera

rörlig avgift. I exempelvis Finland kan man enligt vad jag inhämtat utan svå

righeter av den art som SIU påtalat administrera ett avgifts- och räntesystem

där räntan eller avgiften ökar månadsvis.

Även om en rörlig avgift som skall tillgodose de krav som jag tidigare re

dovisat (avsnitt 3) kan konstrueras efter flera olika modeller ligger det när

mast till hands att utforma dröjsmålsavgiften med bestämmelserna om dröjs

målsränta i räntelagen (1975:635) som förebild, vilket skulle innebära en

daglig ökning av avgiftsbeloppet.

En avgift som knyts till räntelagen har emellertid flera nackdelar, som

hänger samman med administrationen av avgiftssystemet. Den betalnings

skyldige har inte samma möjligheter som uppbörds- och indrivningsmyndig

heten att kontinuerligt följa skuldens totala belopp. Skulden skulle ju nor

malt öka från dag till dag. Betalningspåminnelser som myndigheterna sänder

ut skulle bli svåra att kontrollera och efterkomma för den enskilde. Därmed

skulle risken för felaktiga betalningar öka vilket i sin tur skulle ställa krav

på ökad administration hos de berörda myndigheterna. Om betalningen blir

felaktig i sådana fall måste myndigheten tillgripa tidsödande manuella ruti

ner. I detta alternativ har således SIU:s farhågor relevans.

De invändningar som sålunda kan riktas mot en daglig avgiftsjustering gör

sig endast i mindre mån gällande om justeringen sker med längre tidsinter

vall. Mycket talar för ett tidsintervall på en månad. Avgiften justeras då vid

ett begränsat antal tillfällen, varigenom risken för felbetalningar som beror

på felaktig avgiftsberäkning från den enskilde minskas. Detta påverkar

också i hög grad myndigheternas möjligheter att på ett effektivt sätt admini

strera avgiftssystemet. RSV har under hand också uppgett att såväl skatte

myndigheterna som kronofogdemyndigheterna kan hantera ett sådant sy

stem.

En månatlig förhöjning av avgiften kan göras antingen med utgångspunkt

i förfallodagen eller vid månadsskiftena. Man bör därvid beakta att den som

står i skuld för skatter eller avgifter ofta har skulder som förfallit vid

skilda

tillfällen. Exempelvis förfaller skatt enligt UBL normalt den 18, mervärde

skatt den 5 och punktskatter den 25 i betalningsmånaden. För den enskilde

bör det underlätta om avgiftshöjningen sker vid ett och samma tillfälle obe

roende av vad hans skuld avser. Även vid indrivningen är det en fördel om

avgiftshöjningen inträder vid en och samma dag för samtliga utestående

skatter och avgifter.

För min del anser jag att avgiften -- med två undantag som jag strax åter

kommer till -- bör höjas vid varje månadsskifte efter förfallodagen, alltså

även vid månadsskiftet närmast efter förfallodagen. Om en höjning inte kan

göras efter ganska kort tid skulle det -- med hänsyn till att avgiften i det

första

steget endast är 2 % -- i en del situationer rent av kunna vara ekonomiskt

lönsamt att vänta med betalningen till en dag i omedelbar anslutning till den

då en avgiftshöjning aktualiseras. Den föreslagna lösningen innebär bl.a. att

man kan ha en i princip enhetlig reglering på hela skatte- och avgiftsområdet.

Det innebär visserligen att det kommer att gå olika lång tid mellan den första

och den andra avgiftspåföringen beroende på vilket skatteslag och därmed

vilken förfallodag som det är fråga om. Enligt min mening är det emellertid

av mindre betydelse att fordringar på olika skatter inte behandlas på exakt

samma sätt vid betalningsdröjsmål.

En del skatter har en ordinarie betalningsdag som kan ligga mycket nära

ett månadsskifte. Det gäller bl.a. vägtrafikskatt som förfaller den sista dagen

i månaden. Även i fall där anstånd med betalningen medges, kan förfalloda

gen vara en dag i anslutning till ett månadsskifte. För att inte dröjsmålsavgif

tens andra steg skall aktualiseras alltför snabbt i de nu angivna fallen

föreslår

jag att förhöjd avgift skall få tas ut först om skatten inte har betalats sedan

minst tio dagar förflutit från förfallodagen.

Den avgiftshöjning som bör göras i anslutning till närmast följande må

nadsskifte är i första hand avsedd att ha en betalningsfrämjande funktion.

Enligt min bedömning bör detta avgiftssteg överensstämma med det inle

dande steget omedelbart efter förfallodagen. Avgiften bör således öka med

2 % av det belopp som fortfarande är obetalt.

I förhållande till vad SIU har föreslagit om att avgiften skall höjas första

gången efter minst en månad innebär mitt förslag att avgiftshöjningen inträf

far efter kortare tid. Vad gäller krav på skatter enligt UBL kommer avgiften

att höjas efter 12 eller 13 dagar medan höjningen i fråga om mervärdeskatt

kommer att inträffa efter den dubbla tiden. Å andra sidan blir avgiftshöj

ningen endast 2 %, att jämföras med SIU:s förslag om en höjning på 4 %.

SIU har i sitt förslag om det nyssnämnda andra avgiftssteget knutit an till

de rutiner avseende betalningspåminnelser som är vanligt förekommande. I

fråga om huvuddelen av obetalda skatter skickar sålunda beskattningsmyn

digheten ut en betalningspåminnelse ungefär en månad efter förfallodagen.

Påminnelserna spelar en viktig roll. Av de skatter som är obetalda på förfal

lodagen betalas för närvarande 30--50 % efter uppmaning från skattemyn

digheten. Av flera anledningar bör man, som jag ser det, sträva efter att yt

terligare utveckla påminnelseförfarandet. Alla medelsslag bör omfattas. En

påminnelse bör skickas ut i god tid före det att fordringen överlämnas för

indrivning. Myndigheten bör få underlåta att påminna endast när det är mo

tiverat att skyndsamt överlämna fordringen för indrivning, t.ex. när avräk

ning aktualiseras i samband med återbetalning av skatt, jfr lagen (1985:146)

om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. I påminnelsen bör

sättas ut en bestämd dag som senaste tidpunkt för betalning. Denna frist bör

givetvis vara ganska kort. Påminnelsen bör också ange storleken på dröjs

målsavgiften och följderna av en fortsatt utebliven betalning. Föreskrifter

om detta kan lämpligen ges i förordningsform.

Enligt min mening finns det skäl att efter mönster från SIU:s förslag låta

en avgiftshöjning vara beroende av huruvida en uppmaning i en betalnings

påminnelse har följts eller inte. Konstruktionen måste emellertid delvis av

vika från vad SIU föreslagit bl.a. med hänsyn till att jag föreslår att avgiften

i princip skall höjas vid varje månadsskifte.

Den betalningsskyldige får oftast del av påminnelsen i sådan tid att han,

om han iakttar den betalningsfrist som anges i påminnelsen, kommer att be

tala sin skuld kort tid före nästa kalendermånad. I så fall kommer han att

undvika den avgiftshöjning som bör ske vid ingången av den andra kalender

månaden efter förfallomånaden, eftersom betalningen ju erläggs före må

nadsskiftet. En påminnelse kan emellertid sändas ut så sent under den kalen

dermånad som följer efter förfallodagen att betalning enligt uppmaningen i

påminnelsen görs under andra kalendermånaden efter förfallomånaden. I en

sådan situation är det enligt min mening inte tilltalande att den som följer

uppmaningen drabbas av en ytterligare avgiftshöjning. Jag föreslår därför

att betalning som görs i enlighet med denna typ av påminnelse inte skall för

anleda den högre avgift som annars skulle ha följt av att ytterligare ett må

nadsskifte passerats.

Om betalning inte sker före utgången av den första månaden efter förfallo

månaden eller, när betalningspåminnelse med något utsträckt tidsfrist har

sänts ut, enligt påminnelsen, bör dröjsmålsavgiften höjas med ytterligare

2 %.

Dröjsmålsavgiften kommer således att beräknas efter 6 % på sådana skat

ter eller avgifter som varit obetalda under minst en kalendermånad. För

skatter med ordinarie betalningsdag den 18 i månaden har mer än 40 dagar

förflutit sedan förfallodagen och för mervärdeskatt, som normalt skall beta

las den 5 i månaden, har nästan två månader gått.

Det föreslagna undantaget från avgiftshöjning när betalning sker enligt en

påminnelse bör inte begränsas till påminnelser som uppbördsmyndigheten

sänder ut i slutet av kalendermånaden efter förfallodagen. Även i andra fall

bör betalning enligt en påminnelse som sträcker sig över ett månadsskifte

innebära att den höjning uteblir som enligt huvudregeln skulle inträda vid

månadsskiftet. Vad som nu sagts bör således också gälla sådana påminnelser

där en senaste betalningsdag har angetts som kronofogdemyndigheten

skickar ut under indrivningen, under förutsättning att myndigheten inte

medgett uppskov med betalningen. Betalning till kronofogdemyndigheten

efter betalningserinran om uppgjord avbetalningsplan i samband med upp

skov bör självfallet inte omfattas av det nu berörda undantaget från avgifts

höjning vid betalning enligt betalningspåminnelse.

Förutom att verka betalningsfrämjande syftar dröjsmålsavgiften, som jag

tidigare nämnt, också till att ersätta staten för ränteförluster som uppkom

mer genom att skatter och avgifter inte betalas i tid. Av det följer att

avgiften

bör fortsätta att öka även efter de inledande avgiftsuttagen, i likhet med vad

som gäller för dröjsmålsräntor på privaträttens område. Därigenom kom

mer avgiften att ha en viss påtryckningseffekt även sedan fordringen lämnats

till kronofogdemyndigheten för indrivning, vilket normalt sker under andra

kalendermånaden efter förfallodagen, dvs. efter det att avgiften har höjts till

6 % på belopp som inte har betalats.

Avgiftens storlek efter den inledande uppräkningen till 6 % kan lämpligen

bestämmas med hänsyn till nivån på dröjsmålsräntan enligt räntelagen.

Denna beräknas efter riksbankens diskonto (för närvarande 8,5 %) med till

lägg av åtta procentenheter, dvs. i dag 16,5 %. Hänsyn måste också tas till

att dröjsmålsavgiften inte skall vara avdragsgill vid inkomsttaxeringen. Jag

anser att avgiften efter de inledande påslagen bör öka med 1 % per påbörjad

kalendermånad till den del fordringen står kvar. Dröjsmålsavgiften i denna

del motsvarar då en årlig avgift beräknad efter 12 %, vilket i sin tur -- i ett

läge där kapitalinkomster beskattas efter en skattesats om 25 % -- motsvarar

en årlig avdragsgill ränta på 16 %.

Att beräkna avgiftshöjningar som efter en tid grundas på 1 % per månad

bereder knappast några svårigheter. Av bl.a. det skälet anser jag att man

inte bör justera procentsatsen endast på grund av mindre variationer i det

allmänna ränteläget. Den angivna procentsatsen bör alltså tills vidare kunna

ligga fast.

En konsekvens av en regelbundet återkommande avgiftshöjning i fall där

fordringen inte betalas blir att dröjsmålsavgiften efter någon tid kommer att

kraftigt överstiga vad som för närvarande kan tas ut genom restavgift. Den

kommer att uppgå till ungefär samma belopp som i motsvarande situation

tas ut på förmögenhetsrättens område enligt bestämmelserna i räntelagen.

Man kan därför säga att fordringar på skatter m.m. närmast likställs med

fordringar av annat slag såvitt gäller följderna vid långa betalningsdröjsmål.

Den olikheten kommer emellertid att stå kvar att det för bl.a. skatter finns

en gräns för hur länge dröjsmålsavgiften får fortsätta att stiga. En fordran på

bl.a. skatt preskriberas ju normalt fem år efter utgången av det kalenderår

då den förföll till betalning.

4.2 Dröjsmålsavgiftens tillämpningsområde m.m.

Mitt förslag: Dröjsmålsavgiften skall omfatta -- med undantag för stu

diemedelsavgifter -- de skatter och andra medel som nu kan förenas

med restavgift.

 Lägsta dröjsmålsavgift skall vara 100 kr. Den lägsta avgiften får

dock inte överstiga det ursprungligen obetalda beloppet.

 Tilläggsavgiften för arbetsgivare avskaffas.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stora delar med mitt. Med utred

ningens förslag finns dock tilläggsavgiften kvar.

Remissinstanserna: Småföretagarnas riksorganisation anser att minimibe

loppet inte bör tas ut om betalning sker före det att påminnelse har sänts ut.

RSV föreslår att avgiften inte skall få överstiga skattebeloppet.

Skälen för mitt förslag: Systemet med avgiftsuttag vid betalningsförsening

omfattar i dag ett mycket stort antal skatter, avgifter och andra statliga ford

ringar. Alla skatter av betydelse kan således förenas med avgift. Även i fråga

om arbetsgivaravgifter kan avgift tas ut om betalning inte sker i rätt tid. Med

stöd av 64 § UBL kan avgift också påföras när statliga fordringar som får

verkställas utan föregående dom överlämnas för indrivning. Således kan

restavgift tas ut om exempelvis rättshjälpsavgifter, studiemedelsavgifter och

lantmäteriavgifter inte betalas innan indrivning begärs. Enligt särskilda före

skrifter är dock bl.a. TV- och felparkeringsavgifter undantagna från restav

gift. För dessa är betalningsförseningar i stället förenade med särskilda till-

läggs- eller påminnelseavgifter.

Det har inte framkommit några skäl som talar för en förändring av kretsen

av skatter och liknande medel som kan förenas med avgift. Liksom SIU före

slår jag därför att de skatter, avgifter och andra statliga fordringar för vilka

restavgift nu kan tas ut också skall inbegripas i det nya avgiftssystemet. Jag

vill dock göra undantag för avgifter enligt studiestödslagen (1973:349) efter

som dessa vid betalningsförsening redan påförs en särskild avgift.

I likhet med SIU föreslår jag att det nya avgiftssystemet i princip skall vara

enhetligt för alla berörda skatter, avgifter och andra medel. Mot bakgrund

av dagens situation kan det antas att de beloppsmässigt största medelsslagen

som kommer att påföras dröjsmålsavgift är preliminär B-skatt, kvarstående

skatt, tillkommande skatt, mervärdeskatt samt innehållen skatt och arbetsgi

varavgifter.

Med ett enhetligt avgiftssystem bör också den lägsta avgiften vara den

samma för alla medelsslag. Frågan om lägsta avgift har beröringspunkter

med frågan om avgiftens funktion att ersätta staten för de bevaknings- och

påminnelserutiner som måste finnas för att fånga upp uteblivna skattebetal

ningar. Dessa rutiner medför betydande kostnader för staten, kostnader som

i första hand den som inte betalar sin skatt i tid bör stå för.

Restavgiften tas för närvarande ut med lägst 50 kr. Med hänsyn bl.a. till

att även små obetalda skatte- och avgiftsbelopp förorsakar kostnader på

uppbördsstadiet bör även dröjsmålsavgiften ha ett lägsta belopp som kan tas

ut även om den procentuella avgiftsberäkningen utvisar ett lägre belopp. Jag

delar SIU:s uppfattning att det är dags att höja det lägsta beloppet till 100

kr.

Från den regeln bör emellertid ett undantag göras. I de fall då det ursprungli

gen obetalda beloppet är mycket lågt är det enligt min mening obilligt att

påföra en avgift som är större eller flera gånger större än det obetalda belop

pet. Jag föreslår därför att dröjsmålsavgiften aldrig får överstiga det belopp

som är obetalt på förfallodagen om beloppet uppgår till högst 100 kr.

Restavgiften liksom tilläggsavgiften utgör en biförpliktelse som genom

den föreliggande konstruktionen praktiskt taget med automatik påförs i fall

där huvudfordringen inte betalas i tid. De får omedelbart drivas in (57 a och

59 §§ UBL). Ordningen bör vara densamma för dröjsmålsavgiften. Detta in

nebär bl.a. att den enskilde får begära prövning av fråga om dröjsmålsavgift.

Enligt UBL och några andra författningar skall arbetsgivare som gjort

skatteavdrag men inte betalat skatten i tid erlägga, förutom restavgift, en

särskild tilläggsavgift. Tilläggsavgiften infördes för att det i dessa fall före

kom så långvariga dröjsmål att det ansågs nödvändigt att ha en högre och

mer differentierad avgift än enbart restavgiften. Med den konstruktion för

dröjsmålsavgiften som jag nu föreslår kan tilläggsavgiften avskaffas.

Med hänsyn till dröjsmålsavgiftens karaktär kan det sättas i fråga om det

inte behövs en författningsreglering av hur influtna belopp skall avräknas

när betalning sker endast delvis. För flertalet allmänna mål saknas för närva

rande sådana bestämmelser om avräkningsordning. För enskilda mål där

emot gäller enligt 13 kap. 13 § första stycket utsökningsbalken att influtna

belopp skall avräknas på ränta och andra biförpliktelser före fordringens ka

pitalbelopp, om inte borgenären har yrkat annat. I balken regleras emeller

tid inte avräkningsordningen när en borgenär har åberopat två eller flera fri

stående fordringar. Även frågan om hur avräkning skall ske vid frivillig be

talning är delvis oreglerad. Vad gäller utmätning för skatter är praxis för när

varande den att betalda belopp i allmänhet i första hand avräknas på den

äldsta skulden. Restavgiften krediteras vanligen sist i målet, vilket enligt

uppgift är att föredra från tillämpningssynpunkt. För min del anser jag det

inte nödvändigt att nu författningsreglera krediteringsordningen. Dröjs

målsavgiften bör få behandlas på samma sätt som restavgiften. Det kan

emellertid finnas skäl att i ett senare sammanhang återkomma i frågan.

Mitt förslag om ändrat avgiftssystem medför att åtskilliga lagar behöver

ändras. I första hand gäller det 58 § UBL som bör innehålla huvudbestäm

melserna om dröjsmålsavgiften. De övriga lagar som berörs framgår av de

upprättade lagförslagen och författningskommentarerna (avsnitt 10).

4.3 Befrielse från dröjsmålsavgift

Mitt förslag: Beskattningsmyndigheten får medge befrielse helt eller

delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns sär

skilda skäl.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att skattemyndigheten när sär

skilda skäl föreligger helt får befria från skyldighet att betala avgift eller

ned

sätta den av utredningen föreslagna avgiften om 6 % till 2 %. I fråga om de

närmare skäl som bör godtas för avgiftsbefrielse, helt eller delvis, överens

stämmer utredningens förslag i huvudsak med mitt. Utredningen föreslår

dock att det i anvisningarna till UBL ges exempel på särskilda skäl och att

där också anges omständigheter som inte bör föranleda avgiftsbefrielse.

Remissinstanserna: Sveriges industriförbund, Svenska arbetsgivareföre

ningen och Svenska bankföreningen har invänt att utredningens förslag om

nedsättning och befrielse är alltför restriktivt. De föreslår för sin del att

ned

sättning/befrielse skall komma i fråga vid bristande erfarenhet eller då svår

bedömda skattefrågor ligger bakom dröjsmålet liksom om detta beror på till

fälliga fel hos postgirot, bankgirot eller banker. Föreningen Sveriges krono

fogdar anser att avgiftsbefrielse (helt eller delvis) i princip inte skall vara

till

låten sedan så lång tid gått att kravet har överlämnats för indrivning. I övrigt

har remissinstanserna godtagit utredningens förslag om principerna för av

giftsbefrielse.

Skälen för mitt förslag: För närvarande får den betalningsskyldige helt el

ler delvis befrias från restavgift om särskilda omständigheter föreligger. Vad

gäller UBL finns bestämmelserna om detta i 58 § 2 mom.

Liksom utredningen föreslår jag att möjlighet till hel eller delvis befrielse

från avgift skall finnas även i framtiden. Den kraftiga sänkning av avgiftsni

vån vid kortvariga betalningsförseningar som följer med mitt förslag bör

dock innebära att frågan om avgiftsbefrielse aktualiseras i betydligt färre

ärenden än vad som nu är fallet. Att så sker är också angeläget mot bakgrund

av nuvarande ärendemängd -- under år 1990 behandlade skattemyndighe

terna ca 13 000 ärenden om befrielse från restavgift.

Avgiftsbefrielse skall medges om det finns särskilda skäl. För att en om

ständighet skall få medföra befrielse från dröjsmålsavgift, helt eller delvis,

bör den till sin karaktär i första hand vara sådan att den betalningsskyldige

inte kunnat förutse eller råda över den. Särskilda skäl bör således normalt

föreligga vid sjukdom eller olyckshändelse av sådant slag att betalningen på

förfallodagen därigenom avsevärt försvårats.

Den för närvarande vanligaste grunden för avgiftsbefrielse är att ett dröjs

mål har varit mycket kortvarigt. Enligt rekommendationer som RSV har ut

färdat anses särskilda omständigheter som kan föranleda nedsättning nor

malt föreligga om betalning sker inom 15 dagar från förfallodagen. I sådana

fall sätts avgiften ned till 2 %. Generaltullstyrelsen har utfärdat rekommen

dationer som också innebär att restavgift på tull och annan skatt sätts ned

vid kortvariga dröjsmål.

Dröjsmålsavgiften har i mitt förslag särskilt avpassats för att inte framstå

som oacceptabelt hög vid korta dröjsmål. Utrymmet för reduktion av avgif

ten endast på grund av att betalningsförseningen har varit kortvarig blir där

för begränsat. Har dröjsmålet endast varat någon dag kan det dock finnas

skäl för i vart fall nedsättning av dröjsmålsavgiften, särskilt om den betal

ningsskyldige haft anledning att räkna med att betalningen skulle ske i rätt

tid.

Däremot bör särskilda skäl inte anses föreligga om betalningsförsummel

sen beror på betalningsoförmåga. Inte heller bör endast den omständigheten

att det rör sig om en engångsförsummelse grunda betalningsbefrielse.

Avgiftsbefrielse bör inte förutsätta en särskild ansökan från den betal

ningsskyldige. Är skälet till betalningsförseningen att söka hos beskattnings

myndigheten bör myndigheten naturligtvis självmant besluta om befrielse.

Det ligger dock i sakens natur att den betalningsskyldige i de flesta fall ge

nom en skrivelse eller på något annat sätt måste fästa myndighetens upp

märksamhet på att en omständighet föreligger som kan föranleda avgiftsbe

frielse.

Graden av godtagbar betalningsförsummelse bör normalt avta med tiden

eftersom den betalningsskyldige efter hand bör få allt större möjligheter att

undanröja föreliggande betalningshinder. Därför bör det knappast bli ak

tuellt med avgiftsbefrielse sedan så lång tid förflutit att ärendet har överläm

nats för indrivning.

Till stor del bör de grundläggande omständigheter som kan föranleda av

giftsbefrielse vara desamma för alla medelsslag. Uppbördsförfarandet för

olika medelsslag uppvisar dock sådana variationer att skälen till avgiftsbefri

else i viss utsträckning kan variera mellan olika typer av skatter och avgifter.

Den myndighet som beslutar att dröjsmålsavgift skall tas ut skall också

pröva frågan om avgiftsbefrielse. Detta gäller även om avgiftsbefrielsen har

aktualiserats först sedan ärendet har överlämnats till kronofogdemyndighe

ten för indrivning.

4.4 Avskrivning av dröjsmålsavgift

Mitt förslag: Avskrivning av dröjsmålsavgift skall kunna ske under

samma förutsättningar som nu gäller för debiterad skatt, kvarskatte

avgift eller ränta.

Utredningens förslag: Utredningen har inte någon motsvarighet till mitt

förslag.

Remissinstanserna: Mitt förslag har inte remissbehandlats.

Skälen för mitt förslag: UBL innehåller i 66 och 67 §§ regler om avskriv

ning av fordran. Avskrivning får bl.a. ske om gäldenären befunnits sakna

utmätningsbara tillgångar eller vistas på okänd ort. Likaså kan avskrivning

äga rum då fordran inte överstiger 300 kr. och förutsättningar i övrigt förelig

ger enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller myndighet som rege

ringen bestämmer.

Avskrivning får ske av debiterad skatt, kvarskatteavgift eller ränta. Där

emot kan avskrivning inte beslutas beträffande restavgift.

Avskrivning i de fall som berörts innebär inte att betalningsskyldigheten

upphör men väl att beloppet i fråga inte skall vara föremål för aktiva indriv

ningsåtgärder. Närmast är avskrivningen alltså en teknisk åtgärd som i första

hand vidtas sedan utsikterna till indrivning av beloppet i fråga befunnits vara

mycket små. Eftersom betalningsskyldigheten kvarstår kan kravet aktualise

ras för indrivning om gäldenären får utmätningsbara tillgångar. Motivet till

avskrivningsmöjligheten för mindre belopp är närmast av ekonomisk och ad

ministrativ art. Oftast aktualiserar kronofogdemyndigheten frågan om av

skrivning. Formellt är det dock skattemyndigheten som beslutar.

Enligt min mening är det en brist att avskrivning inte får ske av restavgift

när avskrivning kan äga rum av det skattebelopp på vilket avgiften belöper.

Bristen är särskilt påtaglig när det gäller små belopp. Skattemyndigheten är

således skyldig att överlämna även mycket små obetalda avgifter för indriv

ning medan indrivning av skattebelopp av samma storlek kan underlåtas ge

nom att de skrivs av.

Utgångspunkten bör självfallet vara att alla skatte- och avgiftsbelopp skall

betalas. Samtidigt bör emellertid staten som borgenär ha vissa möjligheter

att göra undantag från denna regel. Exempelvis måste exekutiva åtgärder i

viss utsträckning kunna avpassas så att kostnaderna för indrivningen står i

rimligt förhållande till fordringsbeloppets storlek och det resultat som kan

uppnås genom åtgärderna. I fråga om mycket små belopp kan kostnaderna

för indrivningen komma att bli många gånger större än den obetalda avgif

ten. Exekutionsväsendets resurser får inte i allt för hög grad ägnas åt mycket

små fordringar utan bör koncentreras till indrivningen av större obetalda be

lopp.

Jag räknar med att i ett senare sammanhang lämna förslag som kan bidra

till en effektivare indrivningsverksamhet. Redan nu bör man emellertid i nå

gon mån vidga nuvarande möjligheter till avskrivning så att även det nya av

giftssystemet omfattas. Jag föreslår därför att avskrivning av dröjsmålsavgift

skall få ske under samma förutsättningar som nu gäller för debiterad skatt,

kvarskatteavgift och ränta.

Mitt förslag föranleder ändringar i 66 och 67 §§ UBL.

5 Vissa räntefrågor

5.1 Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta

Mitt förslag: Respitränta enligt uppbördslagen tas ut fr.o.m. den 19

april året efter taxeringsåret t.o.m. den dag då skatten förfaller till

betalning.

 Anståndsränta tas ut från den den dag beloppet skulle ha betalats

om anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden gått ut el

ler, om beloppet betalats dessförinnan, t.o.m. den dag betalning

skett.

 Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta beräknas efter en

räntesats som motsvarar 75 % av den statslåneränta som gällde vid ut

gången av november närmast föregående kalenderår. Räntesatsen

skall i förekommande fall avrundas till procenttal med högst en deci

mal.

 Restitutionsränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som återbeta

las.

 Respitränta och anståndsränta skall inte vara avdragsgilla vid taxe

ringen.

Skälen för mitt förslag: I UBL finns fyra olika typer av räntor, nämligen

ö-skatteränta, restitutionsränta, respitränta och anståndsränta.

Ö-skatteränta och restitutionsränta betalas vid återbetalning av skatt. Ö-

skatteränta betalas enligt 69 § 1 mom. UBL vid återbetalning av överskju

tande preliminär skatt och överskjutande ingående mervärdeskatt och be

räknas vid debiteringen av den slutlig skatten. Restitutionsränta lämnas en

ligt 69 § 2 mom. UBL i andra fall när en skattskyldig har rätt att få tillbaka

skatt, skattetillägg, förseningsavgift, kvarskatteavgift eller ränta, t.ex. när

skatten satts ned efter ett omprövningsbeslut. Restitutionsränta beräknas i

princip från utgången av taxeringsåret t.o.m. den månad beloppet återbeta

las efter en räntesats som motsvarar halva det av riksbanken fastställda dis

konto som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår.

Respitränta tas enligt 32 § UBL ut när den skattskyldige påförs skatt sedan

debiteringen av den slutliga skatten avslutats (tillkommande skatt). Respit

ränta beräknas med ett undantag fr.o.m. den 1 maj året näst efter taxerings

året t.o.m. den månad då skatten förfaller till betalning. Kredittiden fram till

sluttidpunkten för inbetalning av kvarstående skatt, den 18 april året efter

taxeringsåret, täcks av kvarskatteavgift (27 § 3 mom. UBL). Av förenklings

skäl tas dock respitränta ut först fr.o.m. den 1 maj året efter taxeringsåret.

Respitränta tas ut med en räntesats som motsvarar det diskonto som gällde

vid utgången av närmast föregående kalenderår med tillägg av tre procent

enheter.

Anståndsränta beräknas enligt 49 § 4 mom. UBL från utgången av den

månad då beloppet skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den

månad, då anståndstiden gått ut eller, om beloppet betalats dessförinnan,

t.o.m. den månad betalning skedde. Även vad gäller anståndsränta är ränte

satsen diskontot med tillägg av tre procentenheter.

Även i annan lagstiftning på skatteområdet finns regler om ränta.

Räntetid

Motiven till att ränta beräknas i hela månader är i huvudsak praktiska. Så

dana ränteberäkningar har ansetts lättare att hantera. Med dagens ADB-

teknik föreligger inte några svårigheter att göra ränteberäkningar från dag

till dag. Ränteberäkningar enligt UBL sker numera normalt automatiskt

även om i undantagsfall manuella beräkningar är nödvändiga.

En bestämning av den tid ränta anses belöpa på som avviker från den fak

tiska räntetiden kan innebära stora räntevinster eller ränteförluster såväl för

de skattskyldiga som för statsverket. Enligt min mening bör ränta i möjli

gaste mån beräknas för den faktiska kredittiden, inte för schablonmässigt

bestämda tider.

Kvarskatteavgiften utgör en räntekompensation för statsverket för tiden

t.o.m. den 18 april året efter taxeringsåret. Respitränta bör därför beräknas

fr.o.m. den 19 april året efter taxeringsåret t.o.m. den dag då skatten förfal

ler till betalning. När ö-skatteränta, restitutionsränta och skatt som återbeta

lats enligt 68 § 2 mom. UBL ingår i tillkommande skatt beräknas respitränta

från utgången av den månad då beloppet utbetalats. Med hänsyn till att resti

tutionsränta, enligt vad jag snart återkommer till, även fortsättningsvis bör

beräknas t.o.m. den månad beloppet återbetalas, bör respitränta i de nu av

sedda fallen tas ut från utgången av den månad då beloppet utbetalats.

Anståndsränta bör beräknas fr.o.m. den dag då beloppet skulle ha betalats

om anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden gått ut eller, om

beloppet betalats dessförinnan, t.o.m. den dag betalning skett.

Vad gäller restitutionsränta slutar den faktiska kredittiden den dag belop

pet återbetalas. En beräkning av restitutionsränta fram till återbetalningsda

gen blir emellertid felaktig så snart ett fel, maskinellt eller manuellt,

förorsa

kar förskjutning i den beräknade återbetalningsdagen. En anknytning till da

gen när beslut om återbetalning fattas är inte heller lämplig för återbetal

ningar enligt UBL med hänsyn till att manuella kontroller m.m. kan inne

bära att den faktiska återbetalningsdagen ligger betydligt senare än dagen

för återbetalningsbeslutet. De nuvarande reglerna om beräkning av räntetid

för restitutionsränta bör därför kvarstå oförändrade.

Restitutionsränta betalas enligt 24 § USAL på avgiftsbelopp som återbeta

las efter den 30 juni året efter utgiftsåret. Restitutionsränta bör för att få

största möjliga överensstämmelse med ränteberäkningen enligt UBL beräk

nas från utgången av den månad då beloppet betalades in.

Vad jag nu föreslagit på uppbördsområdet bör också gälla på skatteområ

det i övrigt. Frågan om arvs- och gåvobeskattningens framtida utformning

bereds för närvarande inom finansdepartementet. Med hänsyn härtill lägger

jag inte fram något förslag om ändrade regler för beräkning av räntetid enligt

lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Jag föreslår inte heller någon

ändring i reglerna i tullagen (1987:1065) i detta avseende. Det är lämpligt att

en eventuell justering av reglerna i tullagen anstår i avvaktan på det fortsatta

genomförandet av datoriseringen på tullområdet.

Räntesats m.m.

De nuvarande räntesatserna vid beräkning av restitutions-, respit- och an

ståndsränta är knutna till diskontot. De skillnader i räntesatser som gäller --

restitutionsränta beräknas efter halva diskontot, medan respitränta och an

ståndsränta tas ut med diskontot med tillägg av tre procentenheter -- har mo

tiverats med att räntesatserna borde avvägas med hänsyn till den skillnad

som på den allmänna kreditmarknaden görs mellan inlånings- och utlånings

räntor (prop. 1983/84:58 s. 28). Skillnaden är också motiverad av att restitu

tionsränta är skattefri, medan respitränta och anståndsränta är avdragsgilla.

Det faktum att restitutionsränta är skattefri medan respitränta och an

ståndsränta är avdragsgilla innebär enligt min mening en onödig komplika

tion. Räntorna bör behandlas mer enhetligt i skattehänseende på så sätt att

samtliga de räntor som beräknas på skattebetalningar hålls utanför beskatt

ningen genom att vara skattefria resp. ej avdragsgilla.

Nuvarande räntor på uppbördsområdet knyter an till diskontot. I senare

skattelagstiftning knyts ränteregler till statslåneräntan i stället för

diskontot.

Jag anser att även räntereglerna vid in- och utbetalning av skatt bör knyta an

till statslåneräntan. Utgångspunkten bör vara att räntesatsen skall överens

stämma med statslåneräntan. Med hänsyn till att räntorna föreslås vara skat

tefria resp. ej avdragsgilla är en lämplig nivå en räntesats motsvarande 75 %

av den statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast före

gående kalenderår. Räntesatsen bör bestämmas till procenttal med högst en

decimal. Avrundning bör ske enligt vedertagna principer, dvs. om den andra

decimalen är fem eller högre sker avrundning uppåt, i andra fall nedåt (jfr

lag 1970:1029 om avrundning av vissa öresbelopp).

Visserligen kan skäl anföras för att räntesatserna vid in- och utbetalning

bör differentieras i enlighet med vad som gäller på den allmänna kreditmark

naden, så att ränta vid senarelagd skattebetalning -- respitränta och an

ståndsränta -- beräknas efter en högre räntesats än restitutionsräntan. Med

hänsyn till att den kredit den skattskyldige fått genom att betalningen blivit

senarelagd inte sällan har uppkommit oavsiktligt och av förenklingsskäl, an

ser jag emellertid att en enhetlig procentsats är att föredra i detta samman

hang.

Restitutionsränta beräknas för närvarande inte vid återbetalning av rest

avgift. Jag kan inte finna något skäl att undanta dröjsmålsavgift från rän

teunderlaget. Restitutionsränta bör därför beräknas även vid återbetalning

av dröjsmålsavgift.

Mina förslag rörande ändrade räntesatser, som inte varit föremål för lagrå

dets granskning, föranleder ändringar i bl.a. 32 §, 49 § 4 mom. och 69 §

2 mom. UBL och 20 § kommunalskattelagen (1928:370), KL. Även i ränte

regler i annan skattelagstiftning föreslås motsvarande förändringar.

5.2 Ö-skatteränta

Mitt förslag: Ö-skatteränta beräknas efter en räntesats som motsvarar

60 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av november in

komståret på den del av överskjutande belopp som inte överstiger

20 000 kr. På belopp däröver beräknas ö-skatteräntan efter en ränte

sats som motsvarar 45 % av statslåneräntan. Räntesatserna bestäms

till procenttal med högst en decimal.

 På belopp som betalats in genom fyllnadsinbetalning under tiden

den 19 februari -- den 30 april taxeringsåret beräknas räntan efter en

räntesats som motsvarar 30 % av statslåneräntan.

Skälen för mitt förslag: Ö-skatteränta betalas enligt 69 § 1 mom. UBL vid

återbetalning av överskjutande preliminär skatt och överskjutande ingående

mervärdeskatt och beräknas vid debiteringen av den slutliga skatten. Ö-skat

teräntan utgår för en beräknad tid av tolv månader, utom såvitt avser preli

minär skatt som betalats efter den 18 februari taxeringsåret men senast den

30 april samma år, då ränta beräknas för en tid av sex månader. Ö-skatte

ränta beräknas efter en räntesats som motsvarar halva diskontot. På belopp

som överstiger 20 000 kr. beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar

fjärdedelen av diskontot. Räntesatserna bestäms till procenttal med högst en

decimal som i förekommande fall avrundas uppåt.

Jag har i föregående avsnitt föreslagit att restitutionsränta, respitränta och

anståndsränta skall beräknas efter en räntesats som motsvarar 75 % av stats

låneräntan vid utgången av november närmast föregående kalenderår. Jag

anser att denna räntesats bör vara vägledande även vid bestämmandet av ö-

skatteräntan. Normalt betalas ränta på överskjutande preliminär skatt som

betalas senast den 18 februari taxeringsåret. Med hänsyn till att ö-skatte

ränta kan anses avse en räntetid på knappt 10 månader (den 19 februari --

den 15 december taxeringsåret), bör ö-skatteränta i normalfallet utgå med

60 % av statslåneräntan.

Den nuvarande regeln om att ö-skatteränta på belopp överstigande

20 000 kr. beräknas efter en räntesats som motsvarar fjärdedelen av diskon

tot infördes för att förhindra att den skattefria ö-skatteräntan utnyttjas för

att vinna skattefördelar (prop. 1984/85:180 s. 69). Några sådana skatteförde

lar torde inte längre kvarstå efter skattereformen. Emellertid kan man inte

bortse från att den höjning av ö-skatteräntan jag föreslår kan medföra att en

överbetalning av preliminär skatt kan bli intressant ur placeringssynpunkt

om ränteläget sjunker efter utgången av november inkomståret. Avsikten är

naturligtvis inte att uppbördssystemet skall kunna utnyttjas för räntespeku

lationer. Det finns därför enligt min mening skäl att behålla en lägre procent

sats vid beräkning av ö-skatteränta på stora överskjutande belopp. Jag före

slår att ö-skatteränta på överskjutande belopp som överstiger 20 000 kr. bör

beräknas efter en räntesats som motsvarar 45 % av statslåneräntan.

När det är fråga om fyllnadsinbetalning som gjorts under tiden den 19 feb

ruari -- den 30 april taxeringsåret bör räntan liksom hittills halveras och såle

des beräknas efter en räntesats motsvarande 30 % av statslåneräntan. Med

en sådan nivå på ö-skatteräntan vid sena fyllnadsinbetalningar anser jag inte

att det finns skäl att i dessa fall behålla en lägre räntesats på överskjutande

belopp överstigande 20 000 kr.

Räntesatserna bör i förekommande fall avrundas till procenttal med högst

en decimal.

Mitt förslag rörande ö-skatteränta, vilket som jag redan inledningsvis

nämnt (avsnitt 1) inte har varit föremål för lagrådets granskning, föranleder

ändring i 69 § 1 mom. UBL.

5.3 Kvarskatteavgift

Mitt förslag: Kvarskatteavgift tas ut efter en räntesats som motsvarar

125 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av november in

komståret. Procentsatsen bestäms till tal med högst en decimal.

 Kvarskatteavgift på fyllnadsinbetalning som görs under tiden den

19 februari -- den 30 april året efter inkomståret tas ut efter en procent

sats som motsvarar 20 % av statslåneräntan på belopp som överstiger

20 000 kr.

 Kvarskatteavgifterna vid anstånd med att lämna deklaration be

stäms till 20 % av statslåneräntan på belopp om högst 20 000 kr. och

40 % av statslåneräntan på belopp överstigande 20 000 kr.

 Kvarskatteavgiften kan, om skillnaden mellan preliminär och slut

lig skatt beror på förhållande som den skattskyldige inte kunnat råda

över, sättas ned till 90 % av statslåneräntan.

Skälen för mitt förslag: Kvarskatteavgiften består dels av en avgift om 2 %

på fyllnadsinbetalningar av preliminär skatt som görs under tiden den 19

februari -- den 30 april året efter inkomståret på belopp överstigande

20 000 kr., dels av en avgift om 10 % beräknad på den kvarstående skatten

efter avdrag för överskjutande ingående mervärdeskatt. Den som har fått

anstånd med att lämna självdeklaration till någon dag efter den 30 april taxe

ringsåret kan göra fyllnadsinbetalning senast den 30 juni taxeringsåret.

Kvarskatteavgiften uppgår då till 2 % på belopp upp till 20 000 kr och till 4 %

på resterande del av skillnaden mellan den slutliga skatten och den prelimi

nära skatten, som täcks av inbetalningen.

Grundläggande principer i vårt uppbördssystem är att preliminär skatt

skall betalas med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den

slutliga skatten och att den preliminära skatten skall erläggas successivt un

der uppbördsåret. Reglerna om beräkning av preliminär skatt är emellertid

schablonmässiga och förutsätter i viss utsträckning att de skattskyldiga själva

tar initiativ till en riktig avvägning av skatten. Detta gäller i särskilt hög

grad

skattskyldiga med B-skatt, som i praktiken har tämligen stora möjligheter

att själva påverka den preliminära skattens storlek, men också skattskyldiga

som vid sidan av tjänste- och kapitalinkomster på vilka skall dras preliminär

A-skatt har andra inkomster, t.ex. reavinster, eller skall betala förmögen

hetsskatt eller fastighetsskatt.

Kvarskatteavgiften utgör dels en kreditavgift, dels ett påtryckningsmedel

för att stimulera till jämkning av den preliminära skatten eller fyllnadsinbe

talning. Kredittiden kan beräknas till 14 månader, nämligen från den 19 feb

ruari taxeringsåret t.o.m. den 18 april året efter taxeringsåret, som utgör den

senaste tidpunkten för betalning av kvarstående skatt. Om man beaktar att

preliminär skatt i princip skall betalas successivt under uppbördsåret och den

sista uppbördsterminen inträffar den 18 januari året efter inkomståret blir

kredittiden längre.

Jag anser att en bättre ordning än den nuvarande fasta avgiften är att även

vad gäller kvarskatteavgift ha en anknytning till statslåneräntan. Därigenom

kommer det allmänna ränteläget att återspegla sig även i kvarskatteavgiftens

storlek. För att utgöra en skälig ersättning för den skattekredit den skattskyl

dige åtnjutit behöver kvarskatteavgiften beräknas efter ett procenttal mot

svarande 90 % av statslåneräntan. Kvarskatteavgiften utgör emellertid inte

enbart en ren kreditavgift, utan bör också innebära en påtryckning på den

skattskyldige att betala skatten som preliminär skatt. Jag anser att en kvar

skatteavgift som motsvarar 125 % av den statslåneränta som gällde vid no

vember månads utgång inkomståret är rimlig.

Kvarskatteavgiften bör bedömas också med hänsyn till att den inte är av

dragsgill vid taxeringen. Den föreslagna nivån motsvarar -- vid en statslåne

ränta på 10 % och en skattesats för kapitalinkomster på 25 % -- en avdragsgill

ränta om 14,3 %. Detta kan jämföras med förhållandet före skattereformen

då marginalskatten på kapitalinkomster normalt var betydligt högre. Med

en marginalskattesats på 50 % motsvarade kvarskatteavgiften om 10 % en

avdragsgill ränta om 17,1 %.

De nuvarande reglerna om kvarskatteavgift vid fyllnadsinbetalning och

vid anstånd med att lämna självdeklaration bör kvarstå, men med den för

ändringen att även här en anknytning till statslåneräntan bör ske. Avgiften

vid fyllnadsinbetalning på belopp överstigande 20 000 kr. bör uppgå till 20 %

av statslåneräntan. Vid anstånd med att lämna självdeklaration bör kvar

skatteavgift tas ut med 20 % av statslåneräntan på belopp som ej överstiger

20 000 kr. och med 40 % av statslåneräntan på belopp däröver.

Skattemyndigheten får enligt nu gällande regler efter ansökan av den

skattskyldige sätta ned kvarskatteavgiften till 5 %, om skillnaden mellan den

slutliga och den preliminära skatten beror på förhållande som den skattskyl

dige inte kunnat råda över (27 a § UBL). Möjlighet att få nedsättning av av

giften bör enligt min mening föreligga även fortsättningsvis. Nedsättning bör

inte komma i fråga för den del av kvarskatteavgiften som utgör en räntekom

pensation. Jag anser att kvarskatteavgiften skall kunna sättas ned till ett pro

centtal motsvarande 90 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av

november inkomståret.

Mitt förslag rörande kvarskatteavgift, som inte varit föremål för lagrådets

granskning, medför ändringar i 27 § 3 och 4 mom. samt 27 a § UBL.

5.4 Räntebestämmelser i lagen om mervärdeskatt

Mitt förslag: Bestämmelser om ränta efter förebild från uppbördsla

gen förs in i lagen om mervärdeskatt.

RSV:s förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser ställer sig bakom förslaget

att räntebestämmelser införs i ML. Olika uppfattningar om när ränta bör tas

ut och hur bestämmelserna bör utformas framförs dock.

Bakgrunden till mitt förslag: För mervärdeskatten gäller ett uppbördsför

farande som har sin grund i mervärdeskattesystemets tekniska utformning.

Mervärdeskatteprincipen innebär att man i varje beskattningsled endast

skall beskatta det s.k. mervärde som tillförts skattepliktiga objekt. Ett så

dant resultat uppnås genom att den skattskyldige har rätt att från skatten på

omsättningen (den s.k. utgående skatten) göra avdrag för skatt som erlagts

eller påförts inköp m.m. för verksamheten (den s.k. ingående skatten).

Skattskyldig, som bedriver verksamhet i vilken den skattepliktiga omsätt

ningen för beskattningsåret överstiger 200 000 kr., är skyldig att registrera

sig. Skattskyldig, som inte är skyldig att lämna självdeklaration, skall alltid

anmäla sig för registrering (19 § ML). Den som inte har registrerats för mer

värdeskatt skall redovisa utgående och ingående skatt i allmän självdeklara

tion för beskattningsåret (21 § ML). I fråga om förfarandet vid beskatt

ningen gäller då bestämmelserna i taxeringslagen (1990:324), lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter samt UBL.

Den som är registrerad skall lämna en särskild deklaration för mervärde

skatt för varje verksamhet för vilken registrering skall ske. Deklaration skall

lämnas för varje redovisningsperiod. En redovisningsperiod omfattar nor

malt två kalendermånader. I vissa fall kan skattemyndigheten besluta att re

dovisningsperioden i stället skall vara en kalendermånad eller ett helt be

skattningsår.

Deklaration skall lämnas senast den 5 i andra månaden efter utgången av

den redovisningsperiod som deklarationen avser. Deklaration som avser ett

helt kalenderår skall lämnas senast den 5 april året därpå. Deklaration för en

redovisningsperiod som går ut den 30 juni skall lämnas senast den 20 augusti.

Föreligger hinder på grund av särskilda omständigheter att lämna deklara

tion inom föreskriven tid får skattemyndigheten ge den skattskyldige an

stånd med avlämnandet (22 a § ML).

Har den skattskyldige lämnat deklaration i rätt tid anses beskattningsbe

slut ha fattats i enlighet med deklarationen (32 § ML). Skatt för en viss redo

visningsperiod förfaller till betalning den dag då deklarationen senast skall

lämnas. Om deklaration inte kommit in till skattemyndigheten i rätt tid anses

skatten genom ett beskattningsbeslut ha bestämts till noll kr. Avviker skatte

myndigheten från de deklarerade uppgifterna eller beslutar myndigheten om

skönsbeskattning i avsaknad av deklaration fattas ett omprövningsbeslut. I

sådana fall bestämmer skattemyndigheten en tid inom vilken skatten skall

betalas.

Överstiger ingående avdragsgill skatt enligt deklarationen den utgående

skatten, återbetalar skattemyndigheten det överskjutande beloppet i den

mån kvittning mellan olika verksamheter inte skall ske (49 § ML). Skattskyl

dig som får tillbaka mervärdeskatt får inte ränta vare sig när återbetalning

sker enligt det löpande avräkningsförfarandet eller vid restitution på grund

av att skatten nedsatts efter omprövning eller överklagande.

Betalas inte mervärdeskatt i vederbörlig ordning tas restavgift ut. Restav

giften uppgår till 6 % av den skatt som inte betalats. Restavgift tas inte bara

ut i de fall den skattskyldige underlåter att betala in de deklarerade beloppen

i rätt tid, utan också när skattemyndigheten i beslut påför den skattskyldige

ytterligare skatt i efterhand utöver deklarerade belopp eller i avsaknad av

deklaration uppskattar mervärdeskatten skönsmässigt. Restavgift påförs då

oberoende av om betalning sker inom den i beslutet utsatta tiden eller ej.

Någon ränta tas däremot inte ut vare sig i de fall den skattskyldige påförs

ytterligare mervärdeskatt att betala in eller när den skattskyldige fått an

stånd med inbetalning av skatten.

Skälen för mitt förslag: Det har under lång tid diskuterats om inte räntebe

stämmelser borde införas i ML. Räntebestämmelser finns i andra lagar på

skatte- och avgiftsområdet. Mervärdeskatten omsätter betydande belopp.

Det kan nämnas att under år 1990 betalades 117 miljarder kr. mervärdeskatt

in till skattemyndigheterna, medan 76 miljarder kr. betalades ut i form av

överskjutande mervärdeskatt. Därtill kommer tullverkets uppbörd av mer

värdeskatt på införsel på ca 75 miljarder. Avsaknaden av ränteregler i ML

kan i vissa fall för de skattskyldiga få stötande konsekvenser, t.ex. när mer

värdeskatt sätts ned efter en domstolsprocess, särskilt som statsverket ge

nom reglerna om restavgift kan sägas få en viss kompensation för ränteför

luster.

Samtliga remissinstanser har ställt sig positiva till att bestämmelser om

ränta införs på mervärdeskatteområdet även om enskildheter i RSV:s för

slag har kritiserats. Också jag anser att regler med syfte att kompensera den

skattskyldige och statsverket för ränteförluster bör införas i ML. De förslag

jag nyss lagt fram om att restavgiften skall ersättas med en dröjsmålsavgift

talar också för ett införande av ränteregler. Dröjsmålsavgiften är anpassad

till de fall den skattskyldige gjort sig skyldig till en betalningsförsummelse

och innebär, förutom en räntekompensation för statsverket, även en på

tryckning på den skattskyldige att betala skatten snarast möjligt. Dröjsmåls

avgiften passar mindre väl in i situationer när den skattskyldige påförs ytter

ligare skatt att betala utan att ha gjort sig skyldig till en betalningsförsum

melse, t.ex. efter en domstolsprocess. I sådana situationer bör endast ränta

påföras.

Som förebild för utformningen av ett räntesystem i ML bör reglerna i UBL

ligga. Reglerna måste emellertid anpassas till de förhållanden som gäller på

mervärdeskatteområdet för att tillgodose de behov av räntekompensation

som är speciella för mervärdeskatten. En så god samstämmighet som möjligt

med reglerna i UBL är dock viktig, inte minst eftersom näringsidkare med

en omsättning understigande 200 000 kr. skall redovisa mervärdeskatten i sin

allmänna självdeklaration, varvid UBL:s räntebestämmelser tillämpas.

Några remissinstanser har framfört farhågor för att ränteberäkningen

skall bli alltför komplicerad och resurskrävande. Det är givetvis viktigt att

bestämmelserna blir så enkla och lättillämpade som möjligt. Med hänsyn till

de möjligheter till datastöd som finns på mervärdeskatteområdet -- uträk

ningen av ränta torde alltid kunna ske maskinellt utom i rena undantagsfall --

bör ett räntesystem kunna hanteras relativt smidigt av skattemyndigheterna.

5.5 Ränta vid återbetalning av mervärdeskatt

Mitt förslag: Ränta (restitutionsränta) betalas vid återbetalning av

överskjutande ingående skatt och vid återbetalning på grund av att

ett tidigare beskattningsbeslut ändrats. Ränta beräknas, förutom på

återbetalad skatt, även på skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift som

betalas tillbaka.

 Restitutionsränta vid återbetalning av överskjutande ingående

skatt skall beräknas från utgången av den första månaden efter den då

deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser skall lämnas.

Om deklarationen har lämnats efter den föreskrivna deklarationstid

punkten skall ränta beräknas från utgången av den första månaden

efter den då deklarationen faktiskt lämnades. Vid återbetalning i öv

rigt beräknas ränta från utgången av den första månaden efter den då

deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser skall lämnas

eller, om betalning skett senare, från utgången av den första månaden

efter den då betalning skett. Restitutionsränta beräknas t.o.m. ut

gången av den månad då beloppet återbetalades.

 Vid ränteberäkningen skall bestämmelserna i uppbördslagen om

beräkning av restitutionsränta tillämpas.

 Vid återbetalning som skett med stöd av 76--76 b §§ ML beräknas

inte ränta.

RSV:s förslag: RSV föreslår att restitutionsränta vid återbetalning av

överskjutande ingående skatt skall beräknas från utgången av den andra må

naden efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser

skall lämnas. Har deklaration lämnats efter föreskriven tid skall ränta beräk

nas från utgången av den andra månaden efter den då deklarationen läm

nats. Vid återbetalning i övrigt föreslås att ränta skall utgå från utgången

av den månad deklaration lämnades eller, om betalning skett senare, från

utgången av den månad betalning skett. Ränta föreslås beräknas t.o.m. ut

gången av den månad då beslut om återbetalning meddelades.

Remissinstanserna: Länsskattemyndigheten i Östergötlands län anser att

den naturliga utgångspunkten för en ränteberäkning inte är den föreskrivna

deklarationstidpunkten utan redovisningsperiodens utgång. Länsskattemyn

digheten anser också att ränta bör beräknas från en tidigare tidpunkt än den

föreslagna och föreslår att ränta vid återbetalning skall beräknas från ut

gången av den tredje månaden efter redovisningsperiodens utgång. Enligt

länsskattemyndigheten kan det också ifrågasättas om det inte borde införas

en möjlighet att vägra utbetalning av restitutionsränta om återbetalning av

överskjutande ingående skatt fördröjts på grund av underlåtenhet från den

skattskyldiges sida, t.ex. genom att han vägrat medverka i utredning. Koope

rativa förbundet, Småföretagarnas riksorganisation och Sveriges industriför

bund anser att restitutionsränta bör beräknas redan från den dag deklaratio

nen senast skall lämnas. Sveriges industriförbund och Sveriges köpmannaför

bund menar att räntesatserna bör justeras.

Skälen för mitt förslag: Utgångspunkten för utformningen av räntebe

stämmelserna bör vara att den enskilde och statsverket bör kompenseras för

ränteförluster i samband med uppbörden av mervärdeskatt.

Antalet mervärdeskattedeklarationer är mycket stort. Under år 1990 gavs

mer än 2 miljoner deklarationer in. Ca 25 % av dessa utgör s.k. negativa de

klarationer där mervärdeskatt skall återbetalas till den skattskyldige. Som

jag tidigare nämnt uppgick de utbetalade beloppen under år 1990 till ca 76

miljarder kr. Återbetalning skall enligt 23 § förordningen (1968:431) om

mervärdeskatt ske skyndsamt.

Det förekommer att skattskyldiga försöker att obehörigen få överskju

tande ingående mervärdeskatt. Det är därför av stor vikt att skattemyndig

heten kan granska de negativa deklarationerna innan utbetalning sker. Skat

temyndigheten måste ha möjligheter att under en begränsad tid innehålla

överskjutande ingående skatt i avvaktan på att en skatteutredning slutförs.

Inte sällan innebär sådana utredningar att återbetalning inte skall ske eller

att ett betydligt lägre belopp skall återbetalas. En snabbare utbetalning, in

nan utredning hunnit avslutas, kan medföra att belopp som betalats ut måste

krävas åter. Å andra sidan är det inte rimligt att skattemyndigheten kan inne

hålla överskjutande mervärdeskatt en längre tid utan att restitutionsränta

betalas. Regler om ränta i samband med återbetalning bör därför införas i

ML.

Även om återbetalningarna hanteras skyndsamt kan det enligt RSV vid en

normal hantering dröja upp till två eller tre månader innan utbetalning sker.

Med hänsyn till detta föreslår RSV att ränta skall beräknas från utgången av

andra månaden efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skat

ten avser skall lämnas enligt 22 § tredje stycket ML. I de fall deklarationen

lämnas senare bör enligt RSV räntan i stället beräknas från utgången av

andra månaden efter den då deklarationen lämnats.

Det är enligt min mening rimligt att ränta börjar löpa först en tid efter det

att deklarationstidpunkten gått ut. Skattemyndigheten bör ha möjlighet att

utan räntekonsekvenser hantera utbetalningsärendena i normal takt. Ränta

bör komma i fråga först om en utbetalning drar ut på tiden på grund av att

utredning måste slutföras eller av annan orsak. Det helt övervägande antalet

utbetalningar klaras av senast under månaden efter utgången av deklara

tionsmånaden. Jag anser därför att ränta på överskjutande ingående mer

värdeskatt skall beräknas från utgången av månaden efter det att deklaratio

nen lämnades in.

Återbetalning av mervärdeskatt kan också ske på grund av att ett beskatt

ningsbeslut ändrats efter omprövning eller överklagande. Även i sådana si

tuationer bör restitutionsränta betalas. I likhet med vad jag föreslagit i av

snitt 5.1 angående underlaget för beräkning av resitutionsränta på uppbörd

sområdet bör restitutionsränta enligt ML beräknas inte bara på återbetalad

skatt, utan också på skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift.

RSV föreslår att räntetiden skall beräknas från utgången av den månad

deklaration lämnades eller, om betalning skett senare, från utgången av den

månad betalning skett. För att räntereglerna skall bli så enhetliga som möj

ligt bör enligt min mening ränta i dessa fall beräknas på motsvarande sätt

som ränta på överskjutande mervärdeskatt. Räntetiden bör således börja

löpa från utgången av den första månaden efter den då deklarationen lämna

des eller, om betalning skett senare, från utgången av den första månaden

efter den då betalning skett.

I likhet med vad som gäller på uppbördsområdet bör ränta enligt ML be

räknas t.o.m. den månad då beloppet återbetalas.

Återbetalning av skatt kan även ske enligt 76--76 b §§ ML i samband med

nedsättning av eller befrielse från skatt. Med hänsyn till den karaktär denna

typ av återbetalning har, finns det inte skäl att betala någon ränta i dessa

fall. Inte heller finns skäl att införa räntebestämmelser i lagen (1991:119) om

återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare.

Ränta vid återbetalning enligt ML bör, i likhet med vad jag föreslår skall

gälla enligt 69 § 2 mom. UBL, för visst kalenderår beräknas efter en ränte

sats som motsvarar 75 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av

november närmast föregående kalenderår och vara skattefri.

Mina förslag i den här delen föranleder att en ny paragraf, 50 §, förs in i

ML och en ändring i 19 § KL.

5.6 Ränta vid inbetalning av mervärdeskatt m.m.

Mitt förslag: När den skattskyldige påförs ytterligare mervärdeskatt

utöver deklarerat belopp skall ränta (respitränta) påföras. Räntan be

räknas från den dag skatten skulle ha betalats om den hade deklare

rats t.o.m. den dag skatten skall betalas enligt beslutet. Dröjsmålsav

gift skall tas ut om betalning inte sker senast på förfallodagen.

 Skattskyldig som skönsbeskattas i avsaknad av deklaration påförs

dröjsmålsavgift på det uppskattade beloppet.

 Uppbördslagens regler om ränta vid anstånd med att betala skatt

(anståndsränta) skall gälla även vid anstånd med att betala mervärde

skatt enligt 46 § lagen om mervärdeskatt.

 Skattemyndigheten får befria den skattskyldige helt eller delvis från

skyldigheten att betala respit- eller anståndsränta om det finns synner

liga skäl.

 Förseningsavgiften slopas.

RSV:s förslag: RSV föreslår att respitränta skall tas ut från utgången av

den månad skatten förfaller till betalning t.o.m. utgången av den månad

skatten enligt beslutet förfaller till betalning och beräknas för högst två år.

Verket föreslår vidare att respitränta vid skönsbeskattning skall tas ut med

minst det belopp som restavgift skulle ha påförts med. Någon möjlighet för

skattemyndigheten att befria den skattskyldige helt eller delvis från skyldig

heten att betala ränta föreslås inte. RSV föreslår att vid uppdelning av skat

tebetalning någon ny ränteberäkning inte skall göras. Något förslag angå

ende slopad förseningsavgift lämnas inte.

Remissinstanserna: Länsskattemyndigheten i Stockholms län anser att be

stämmelser av det slag som föreslagits av RSV inte riktigt hör hemma i mer

värdeskattesystemet. Restavgift i kombination med ett snabbt indrivnings

förfarande bör vara ett tillräckligt korrektiv. Länsskattemyndigheten i Öster

götlands län avstyrker förslaget om att räntan skall uppgå till samma belopp

som en restavgift skulle gjort. Även förslaget att en ny ränteberäkning inte

skall göras vid uppdelning avstyrks. Flera länsskattemyndigheter påpekar att

förslaget medför att den som deklarerar i rätt tid men betalar för sent kom

mer i ett sämre läge än den som inte alls lämnar någon deklaration utan spe

kulerar i att bli skönsbeskattad, eftersom räntan, men inte restavgiften, är

avdragsgill vid inkomsttaxeringen. Detta går stick i stäv mot myndigheternas

strävanden att få ner antalet skönsbeskattningar. Föreningen Auktoriserade

revisorer FAR anser att det bör införas en uttrycklig bestämmelse om att re

spitränta inte skall erläggas om den skattskyldige haft skälig grund för sitt

antagande att mervärdeskatt inte skall tas ut.

Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande regler tas inte någon ränta ut vid

försenad betalning av mervärdeskatt. Däremot tas restavgift ut med 6 % av

det obetalda beloppet. Restavgift tas också ut i de fall den skattskyldige på

förs ytterligare skatt att betala eller skönsbeskattas, även om den skattskyl

dige betalar senast i beskattningsbeslutet angiven förfallodag. Dröjsmålsav

giften, som jag föreslår skall ersätta nuvarande restavgift, bör även på mer

värdeskatteområdet i princip tas ut om betalning inte skett senast på förfallo

dagen. För de ränteförluster som uppstår när skatt beslutas först när den or

dinarie betalningstidpunkten passerats bör statsverket i stället kompenseras

genom respitränta.

Enligt 32 § UBL utgår respitränta på tillkommande skatt. I den tillkom

mande skatten inräknas inte skattetillägg eller förseningsavgift enligt taxe

ringslagen, kvarskatteavgift eller respitränta. Ränta skall, i enlighet med vad

jag tidigare föreslagit, utgå för visst kalenderår efter en räntesats som mot

svarar 75 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av november när

mast föregående kalenderår.

Motsvarande ordning bör i princip gälla även på mervärdeskatteområdet.

Påförs skattskyldig ytterligare mervärdeskatt att betala utöver deklarerade

belopp bör således ränta tas ut. I underlaget för beräkning av ränta bör i

likhet med vad som gäller enligt UBL inte ingå skattetillägg eller ränta.

RSV föreslår i sin promemoria att respitränta skall beräknas från ut

gången av betalningsmånaden t.o.m. utgången av den månad skatten enligt

beslutet förfaller till betalning. Jag har tidigare föreslagit (avsnitt 5.1) att

 re

spitränta enligt UBL skall tas ut fr.o.m. den 19 april året efter taxeringsåret

t.o.m. den dag då skatten förfaller till betalning och att ränta på tidigare

åter

betalat belopp liksom hittills skall beräknas från utgången av den månad då

beloppet utbetalts. För att få största möjliga överensstämmelse mellan de

olika områdena bör respitränta enligt ML tas ut fr.o.m. den dag skatten

skulle ha betalats t.o.m. den dag då skatten förfaller till betalning enligt

skat

temyndighetens beslut. I fråga om tidigare återbetalat skattebelopp bör re

spitränta beräknas från utgången av den månad beloppet återbetalades.

Den sanktion som påförs när deklaration inte lämnats i rätt tid, försenings

avgiften, uppgår normalt till endast 100 kr. Har den skattskyldige antingen

förelagts att lämna deklaration men inte fullgjort denna skyldighet inom tid

som föreskrivs i föreläggandet eller underlåtit att avge deklaration inom

föreskriven tid även för minst en av de tre närmast föregående redovisnings

perioderna, bestäms förseningsavgiften till 200 kr. (64 e § ML). Beloppen

har varit oförändrade alltsedan förseningsavgiften infördes år 1972.

Mervärdeskatt förfaller normalt till betalning när deklarationen senast

skall lämnas, dvs. den 5 i andra månaden efter den då redovisningsperioden

gått ut. Lämnar den som är registrerad till mervärdeskatt inte någon deklara

tion skickas en påminnelse om deklarationsskyldigheten ut. Därefter sker

regelmässigt skönsbeskattning. Skönsbeskattningen grundar sig på uppgifter

om deklarerade belopp för tidigare redovisningsperioder, förhållandena i

den aktuella branschen etc. Ett sådant beslut fattas ca en månad efter dekla

rationstidpunkten. Den skattskyldige påförs då, förutom skattebeloppet,

restavgift, skattetillägg och förseningsavgift. Skattetillägget undanröjs helt

om den skattskyldige kommer in med deklaration inom viss tid (64 b § ML).

Restavgiften och förseningsavgiften kvarstår dock.

RSV föreslår i sin promemoria att respitränta skall uppgå till minst det

belopp som restavgift skulle ha påförts med när skönsbeskattning sker i av

saknad av deklaration. Förslaget motiveras med att respiträntan vid sköns

beskattning kommer att bli så låg i förhållande till den tidigare restavgiften

att det kan inbjuda till att inte lämna deklaration utan att avvakta ett sköns

beskattningsbeslut. Den som inte lämnar en deklaration i rätt tid påförs vis

serligen en förseningsavgift, men den uppgår till så lågt belopp att den inte

torde ha någon som helst betydelse för benägenheten att fullgöra deklara

tionsskyldigheten i rätt tid.

Det är enligt min mening uppenbart att verkningsfulla medel behövs för

att ge eftertryck åt skyldigheten att lämna in deklaration. Systemet får inte

innebära att en skattskyldig som över huvud taget inte lämnar deklaration

kommer i ett fördelaktigare läge än den som deklarerar men inte betalar in

den redovisade mervärdeskatten i rätt tid. När beskattningsbeslut fattas ef

ter skälig grund i avsaknad av deklaration påförs enligt nuvarande regler

restavgift. Restavgiften har på mervärdeskatteområdet inte bara en funktion

som påtryckning för att betala skatt i rätt tid, utan också för att lämna dekla

ration inom föreskriven tid. Enligt min mening bör inte ränta, utan dröjs

målsavgift tas ut när skönsbeskattning sker i avsaknad av deklaration. Förse

ningsavgiften torde inte ha någon betydelse som sanktion mot deklarations

försummelse. Jag föreslår därför att den slopas.

Om synnerliga skäl föreligger kan skattemyndigheten enligt 43 § ML

medge att betalningen av skatten i ett beslut får delas upp på högst tre inbe

talningstillfällen. Enligt RSV talar praktiska skäl för att någon ny räntebe

räkning inte görs vid beslut om uppdelning. Förslaget har kritiserats av några

länsskattemyndigheter som anser att i sådana fall en ny ränteberäkning bör

göras. Jag delar den åsikten. En ny ränteberäkning kan göras automatiskt

och torde inte leda till några större administrativa problem.

När deklarationstidpunkten för den sista redovisningsperioden under be

skattningsåret har passerats får ändring av skatt som berör mer än en redo

visningsperiod hänföras till den sista redovisningsperioden för beskattnings

året. Även vid ränteberäkningen bör i sådant fall godtas att skatten hänförs

till samma redovisningsperiod.

RSV föreslår att respitränta inte skall debiteras för längre tid än två år. En

sådan regel fanns tidigare i UBL, men begränsningen slopades samtidigt som

det infördes en möjlighet för skattemyndigheten att, om det finns synnerliga

skäl, befria den skattskyldige helt eller delvis från respitränta. I överens

stämmelse med UBL:s regler bör räntetiden inte begränsas men en möjlig

het att meddela befrielse införas.

Enligt 46 § ML kan den skattskyldige få anstånd med att betala mervärde

skatt om ett beskattningsbeslut överklagats, den skattskyldige begärt om

prövning eller det annars kan antas att skatten kommer att sättas ned. Be

stämmelserna i 49 § 1, 2 och 3 mom. UBL gäller då i tillämpliga delar.

Enligt 49 § 4 mom. UBL skall den som har fått anstånd med att betala skat

ten betala anståndsränta för den del av anståndsbeloppet som skall betalas

senast vid anståndstidens utgång. Anståndsränta enligt UBL beräknas enligt

vad jag föreslagit i avsnitt 5.1 från den dag då skatten skulle ha betalats om

anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden gått ut. Ränteunder

laget är det belopp som skall betalas vid anståndstidens slut. Ränta tas för

visst kalenderår ut med en räntesats som motsvarar 75 % av den statslåne

ränta som gällde vid utgången av november närmast föregående kalenderår.

Någon skyldighet att betala anståndsränta finns inte vid anstånd med att

betala mervärdeskatt. Vid anstånd med skatteinbetalningen har den skatt

skyldige haft en skattekredit. I likhet med vad som gäller enligt UBL bör

den skattskyldige för att kompensera statsverket för ränteförlusten påföras

anståndsränta när anstånd beviljats enligt 46 § ML. Anståndsränta bör be

räknas enligt bestämmelserna i 49 § 4 mom. UBL.

I enlighet med vad som gäller på uppbördsområdet bör skattemyndighe

ten, om det finns synnerliga skäl, kunna befria den skattskyldige helt eller

delvis från skyldigheten att betala anståndsränta.

Mina förslag föranleder bl.a. införandet av två nya paragrafer i ML, 44 a

och 50 §§, och förändringar i 46 och 47 §§ ML.

5.7 Respitränta vid uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare m.m.

Mitt förslag: När arbetsgivare påförs ytterligare arbetsgivaravgifter

utöver redovisade belopp påförs ränta (respitränta). Räntetiden be

räknas från den dag då avgiftsbeloppet rätteligen skulle ha redovisats

t.o.m. den dag beloppet enligt beslutet förfaller till betalning. Respit

ränta på avgiftsbelopp som motsvarar tidigare återbetalat belopp be

räknas från utgången av den månad då beloppet återbetalades. Dröjs

målsavgift tas ut om betalning inte sker senast den utsatta förfalloda

gen.

 Arbetsgivare som påförs arbetsgivaravgift som beräknats sköns

mässigt i avsaknad av uppbördsdeklaration påförs dröjsmålsavgift på

det uppskattade beloppet.

 Förseningsavgiften slopas.

Skälen för mitt förslag: USAL innehåller bestämmelser om anståndsränta

och restitutionsränta men inte respitränta. Betalas inte arbetsgivaravgifter i

den tid och ordning som föreskrivs i USAL tas restavgift och tilläggsavgift ut

enligt bestämmelserna i UBL. Avgift tas ut inte bara i de fall arbetsgivaren

underlåter att betala in de deklarerade beloppen i rätt tid, utan också när

skattemyndigheten i beslut påför ytterligare arbetsgivaravgifter utöver de

deklarerade eller i avsaknad av uppbördsdeklaration uppskattar avgiftsbe

loppet skönsmässigt. Avgift påförs då även om betalning skett senast den i

beslutet utsatta förfallodagen.

I likhet med mitt förslag på mervärdeskatteområdet bör, när skattemyn

digheten avviker från deklarerat belopp och påför ytterligare arbetsgivarav

gift, dröjsmålsavgift tas ut först när inte betalning sker senast utsatt

förfallo

dag. För den kredit arbetsgivaren åtnjutit för tiden från utgången av den or

dinarie uppbördsmånaden till utgången av den månad avgiften enligt beslu

tet senast skall betalas bör arbetsgivaren -- i enlighet med vad jag nyss före

slagit för mervärdeskattens del -- påföras ränta. Jag föreslår därför att be

stämmelser om respitränta förs in också i USAL. Respiträntan bör beräknas

enligt de grunder som gäller enligt UBL. I likhet med vad som gäller på skat

teområdet, bör skattemyndigheten kunna befria en arbetsgivare helt eller

delvis från skyldigheten att betala respitränta på arbetsgivaravgifter.

Lämnas inte uppbördsdeklaration inom föreskriven tid påförs arbetsgiva

ren förseningsavgift med 100 kr. Har den som anmanats att lämna uppbörds

deklaration inte fullgjort denna skyldighet inom tid som angetts i anma

ningen, skall förseningsavgift påföras med 200 kr. (4 § USAL och 54 §

3 mom. UBL). Enligt 10 § tredje stycket USAL kan skattemyndigheten upp

skatta arbetsgivaravgifter skönsmässigt om arbetsgivaren inte lämnat upp

bördsdeklaration. Förutsättningarna för sådan skönsuppskattning är de

samma som på bl.a. mervärdeskatte- och inkomstskatteområdet.

Restavgiften har även för arbetsgivaravgifter den funktion som jag tidi

gare beskrivit i fråga om mervärdeskatt. Dröjsmålsavgift, som jag föreslår

skall ersätta nuvarande restavgift, bör därför tas ut när uppbördsdeklaration

inte lämnas utan arbetsgivaravgift påförs med ett skönsmässigt belopp.

Förseningsavgiften torde även på uppbördsområdet ha spelat ut sin roll.

Den verkliga påtryckningen för att fullgöra deklarationsskyldigheten i rätt

tid är i stället dröjsmålsavgiften. Förseningsavgiften kan därför slopas.

6 Avgift vid indrivning

Mitt förslag: Utsökningsavgift i form av grundavgift skall få tas ut hos

gäldenären vid indrivning i allmänna mål i huvudsak på samma sätt

som nu görs vid verkställighet av privaträttsliga fordringar. Avgift

skall också få tas ut vid införsel i enskilda mål.

 Staten eller annan sökande i de angivna målen skall inte svara för

avgift som inte kan tas ut hos gäldenären.

Utredningens förslag: Utredningen har inte någon motsvarighet till mitt

förslag även om utredningen, som framgår av avsnitt 4.1, föreslår att det sista

steget i avgiftssystemet -- som uppgår till 4 % -- skall tas ut på skattebelopp

som är obetalt fyra månader efter det att skatten har överlämnats för indriv

ning.

Remissinstanserna: Mitt förslag har inte remissbehandlats.

Bakgrunden till mitt förslag: Hos kronofogdemyndigheten handläggs med

något undantag indrivningen av skatter, böter, avgifter och liknande medel

som tillkommer staten som allmänna utsökningsmål medan verkställigheten

av privaträttsliga fordringar handläggs som enskilda utsökningsmål. Bestäm

melser om detta finns i 1 kap. 6 § utsökningsbalken.

För statens kostnader för förfarandet hos kronofogdemyndigheten kan er

sättning tas ut i form av utsökningsavgifter. I mål som avser betalningsskyl

dighet är emellertid möjligheten att ta ut ersättning begränsad till mål där

verkställighet sker genom utmätning. Enligt 17 kap. 1 § utsökningsbalken får

nämligen ersättning för statens förrättningskostnader inte tas ut vid införsel,

vilket gäller såväl skattefordringar m.m. (allmänna utsökningsmål) som un

derhållsbidrag (enskilda utsökningsmål).

Förrättningskostnaderna i utsökningsmål tas i första hand ut hos den be

talningsskyldige. Uttagandet sker utan särskild begäran. Om kostnaderna

inte kan tas ut hos gäldenären svarar sökanden för dem i de flesta typer av

enskilda mål. När det gäller allmänna mål är enligt 17 kap. 13 § utsöknings

balken förhållandet det motsatta. Staten, kommuner och andra sökande i

allmänna mål skall således inte i utsökningsmålet betala de utsökningsavgif

ter som kronofogdemyndigheten inte kan ta ut hos gäldenären.

Utsökningsavgifterna utgörs av grundavgift, försäljningsavgift och sär

skild avgift. Grundavgiften kan närmast liknas vid en allmän ansökningsav

gift som tas ut för att generellt täcka kostnaderna för ärendets registrering,

kommunikationen med gäldenären och liknande åtgärder som vidtas hos

myndigheten i så gott som alla mål. Försäljningsavgift tas ut när egendom

säljs exekutivt medan särskild avgift motsvarar vissa faktiska kostnader som

uppkommer hos kronofogdemyndigheten, exempelvis kostnader för värde

ringsman, transport och magasinering. Försäljningsavgift och särskild avgift

tas ut vid utmätning i både enskilda och allmänna utsökningsmål. Däremot

tas grundavgift inte ut i allmänna mål. Detta följer av förordningen

(1981:1185) om utsökningsavgifter.

Frågan om utsökningsavgifternas utformning i enskilda mål togs upp av

riksdagen vid behandlingen av riksdagens revisorers förslag (1986/87:7) om

kronofogdemyndigheternas utnyttjande av personalresurser m.m. (LU

1986/87:21, rskr. 231). Lagutskottet framhöll bl.a. att kronofogdemyndighe

ternas befattning med enskilda mål får anses utgöra en del av statens rätts

vårdande verksamhet och att det därför knappast kan ställas krav på att kost

naderna för verksamheten till fullo skall täckas genom avgifter. Samtidigt

måste enligt utskottet det statsfinansiella intresset av en rimlig taxesättning

beaktas, liksom intresset av att exekutionsväsendet är så effektivt som möj

ligt. Om avgifterna skulle sättas för lågt skulle kronofogdemyndigheternas

kapacitet i viss utsträckning komma att tas i anspråk i onödan eftersom det

enligt utskottet finns risk för att borgenärerna annars begär exekutiva åtgär

der trots att utsikterna till ett positivt resultat är små eller helt saknas.

Vid

behandlingen av 1991 års budgetproposition uttryckte lagutskottet sin till

fredsställelse över att föredragande statsrådet hade anfört att han hade för

avsikt att inom kort låta RRV göra den av riksdagen begärda översynen av

taxesättningen (prop. 1990/91:100 bil. 9, LU18, rskr. 191). Mot bakgrund av

en motion i frågan uttalade utskottet att man i det sammanhanget inte kunde

förorda att en översyn skulle vidgas till att omfatta även frågan om införande

av avgifter i allmänna mål. Utskottet anförde att spörsmålet huruvida staten,

i egenskap av sökande i utsökningsmål, skulle erlägga avgift var av mer över

gripande karaktär och måste ses i ett större sammanhang. Utskottet förut

satte att regeringen vid lämpligt tillfälle tog upp frågan till närmare övervä

ganden. Riksdagen följde utskottet.

I mars 1991 uppdrog regeringen åt RRV att göra den översyn av taxesätt

ningen i enskilda mål som riksdagen begärt. I uppdraget ingår bl.a. att be

räkna hur stor grundavgiften behöver vara för att full kostnadstäckning skall

uppnås och att överväga om någon ändring behöver göras i bestämmelserna

om sökandens ansvar för kostnaderna i de fall dessa inte kan tas ut hos sva

randen. Uppdraget är ännu inte redovisat.

Sedan den 1 juli 1991 är den grundavgift som tas ut i enskilda mål 750 kr.

Avgiften sätts dock ner till 350 kr. om gäldenären erlägger full betalning till

följd av den underrättelse som kronofogdemyndigheten sänder ut i inled

ningsskedet av sin handläggning. Grundavgiften är också 350 kr. om sökan

den endast begär utmätning i lön eller annan liknande förmån, s.k. begrän

sad tillgångsundersökning. Avgifterna regleras i förordningen om utsök

ningsavgifter.

Skälen för mitt förslag: Att någon grundavgift inte tas ut i allmänna mål

hänger samman med att restavgiften, förutom att den skall verka betalnings

främjande, också anses ha till syfte att ersätta staten för indrivningskostna

derna, kostnader som i enskilda mål alltså täcks genom grundavgiften i ut

sökningsmålet. Jämfört med grundavgiften i enskilda mål är emellertid rest

avgiften, liksom den konstruktion som utredningen har föreslagit, ett alltför

trubbigt instrument för att på ett ändamålsenligt sätt ta ut ersättning för för

rättningskostnaderna från den betalningsskyldige.

När nu restavgiftssystemet avskaffas är tiden mogen för en renodlad kon

struktion med en avgift som täcker kostnaderna för kronofogdemyndighe

ternas arbete i de allmänna utsökningsmålen. För min del ser jag inte något

skäl att välja någon annan avgiftsmodell än den som nu finns för enskilda

mål. Detta innebär att grundavgift bör tas ut även i de allmänna målen.

Min utgångspunkt är att grundavgift i princip skall tas ut i alla allmänna

utsökningsmål, alltså även i mål där någon dröjsmålsavgift inte skall tas ut.

Bland sådana mål återfinns bl.a. mål om indrivning av böter, TV-avgift och

felparkeringsavgift.

För närvarande medger inte utsökningsbalken att grundavgift tas ut vid

införsel (17 kap. 1 §). Detta gäller oberoende av om det är fråga om all

männa eller enskilda mål. Bestämmelsen har sitt ursprung i en tid då införsel

endast fick ske för uttagande av familjerättsligt underhållsbidrag. I förarbe

tena till 1917 års införsellag motiverades en motsvarande bestämmelse med

underhållsfordringens i regel ömmande natur och det allmännas intresse av

att försörjningsplikten fullgjordes.

Det uppkommer självfallet förrättningskostnader hos kronofogdemyndig

heten oavsett om verkställighet sker i form av utmätning eller införsel. Båda

verkställighetsformerna kan förekomma på grund av en och samma exeku

tionstitel.

Vad först gäller allmänna mål kan jag inte se någon anledning att inte till

låta att ersättning för förrättningskostnaderna får tas ut hos gäldenären.

Beträffande enskilda införselmål, dvs. mål som avser underhållsbidrag,

hör till bilden att det allmänna numera tillhandahåller en grundtrygghet för

underhållsberättigade barn genom rätten till bidragsförskott. De skäl av so

cial natur som vid seklets början anfördes mot att ta ut avgift för kostnaderna

vid verkställighet av familjerättsligt underhållsbidrag har därför mer eller

mindre mist sin betydelse. Dessutom avser jag inte att nu föreslå att sökan

den i målet ytterst skall svara för att avgiften betalas. Avgiften skall endast

få tas ut av den underhållsskyldige.

Mot den här bakgrunden föreslår jag att det genom en ändring i 17 kap.

1 § utsökningsbalken öppnas möjlighet att ta ut ersättning för förrättnings

kostnaderna i alla mål om införsel.

När ersättning får tas ut för förrättningskostnader för införsel uppkommer

frågan om ersättningen skall tas ut före eller efter införselfordringen. Frågan

rymmer olika aspekter. Jag har erfarit att RSV överväger att föreslå att inför

sel och utmätning i lön sammanförs till ett enda institut för löneexekution. I

det sammanhanget måste företrädesordningen mellan exekutionsfordringar

och kostnader närmare belysas. I avvaktan på resultatet av RSV:s övervä

ganden är det enligt min mening lämpligast att nu bara se till att införselford

ringarna påverkas så litet som möjligt av mitt förslag om ersättning för för

rättningskostnaderna. Jag föreslår därför att ersättning skall tas ut efter in

förselfordringen. Det föranleder en ändring i 15 kap. 15 § utsökningsbalken.

Som jag nyss berörde väcks frågan om sökanden i ett allmänt mål skall

ansvara för att utsökningsavgiften betalas i likhet med vad som nu gäller be

träffande enskilda mål.

Avgiftsansvaret i enskilda mål innebär att det ligger i borgenärens intresse

att bedöma motpartens betalningsförmåga och väga den mot angelägenhe

ten av att han får betalt för sin fordran. Beroende på omständigheterna kan

borgenären avstå från att ansöka om utmätning i fall där utsikten till betal

ning är begränsad. Inte sällan anlitar borgenären företag som bedriver inkas

soverksamhet.

I allmänna mål är läget i regel ett annat. Skattemyndigheten eller någon

annan sökande som företräder staten har normalt inte rätt att underlåta att

lämna ett betalningskrav för indrivning. Myndigheten i vars verksamhet

fordringen uppkom får med vissa undantag inte heller efterge betalningskra

vet eller söka träffa någon överenskommelse med den enskilde om ändrade

betalningsvillkor. En förändring av den principen förenat med ett avgiftsan

svar för sökanden skulle vidare förutsätta att myndigheten övertar en del av

det utredningsarbete rörande gäldenärens ekonomiska förhållanden som nu

görs av kronofogdemyndigheten eller att några liknande åtgärder vidtas.

Med hänsyn härtill är jag för närvarande inte beredd att föreslå att sökan

den i ett allmänt mål skall ha ett kostnadsansvar för de avgifter som inte kan

tas ut hos gäldenären. Inte heller i sådana enskilda mål som avser införsel

för underhållsbidrag finns det enligt min mening tillräckliga skäl att nu införa

ett kostnadsansvar för sökanden.

När det sedan gäller frågan om hur stor grundavgiften bör vara i allmänna

mål vill jag framhålla följande.

Min grunduppfattning är att gäldenären skall ersätta i princip samtliga de

förrättningskostnader som hans uteblivna betalning leder till. Avgifterna i

allmänna mål bör således bestämmas med utgångspunkt i principen om full

kostnadstäckning. På den här punkten finns enligt min mening inte anled

ning till någon tvekan motsvarande den som -- enligt vad som redovisats --

har förts fram i fråga om enskilda mål.

Även om graden av kostnadstäckning inte skall vara helt densamma i all

männa mål som i enskilda framstår det som välgrundat att ha likartade ut

gångspunkter för avgiftssättningen. Exempelvis bör en ursprunglig avgift

även sänkas i allmänt mål om gäldenären betalar hela skulden i anledning av

kronofogdemyndighetens anmaning.

Det förekommer emellertid sådana skillnader mellan enskilda och all

männa mål att det kan finnas skäl att tillämpa en något annorlunda avgifts

modell för allmänna mål än vad som gäller för enskilda. Det kan inte uteslu

tas att avgifterna bör något variera mellan olika måltyper. Vidare är det för

närvarande inte belyst om gäldenärer med flera pågående allmänna mål av

samma typ bör erlägga grundavgift i alla målen eller om det bör införas något

tak för hur många avgifter som får tas ut. Det kan således finnas fog för vissa

inskränkningar i principen att grundavgiften i allmänna mål helt skall täcka

förrättningskostnaderna hos kronofogdemyndigheten.

Jag är ännu inte beredd att ta ställning till hur avgifterna närmare bör ut

formas för de allmänna målen. På motsvarande sätt som RRV nu utreder

frågor om avgifter i enskilda mål bör verket också få i uppdrag att utreda ett

ändrat avgiftssystem för allmänna mål. Jag avser att senare återkomma till

regeringen med förslag till ett sådant uppdrag i enlighet med de riktlinjer

som jag nu har redogjort för.

7 Ikraftträdande

Mitt förslag: De nya bestämmelserna om dröjsmålsavgift skall tilläm

pas i fråga om fordringar som förfaller till betalning fr.o.m. den 1 ja

nuari 1993.

 Vad gäller skatter och avgifter som omfattas av uppbördslagen eller

lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare skall de nya be

stämmelserna dock tillämpas först fr.o.m den 1 februari 1993.

Skälen för mitt förslag: Införandet av dröjsmålsavgiften förutsätter ett

ganska omfattande arbete med ändringar av handläggningsordningar, data

program o.d. På grund härav kan de nya bestämmelserna börja tillämpas

först omkring årsskiftet 1992/1993. Utgångspunkten bör vara att dröjsmåls

avgift tas ut på fordringar som förfaller till betalning efter utgången av år

1992 om de inte betalas i tid. Med hänsyn till att skatteuppbörden enligt

UBL till stor del knyter an till begreppet uppbördsår, vilket avser tiden

fr.o.m. februari ett år t.o.m. januari följande år, bör bestämmelserna om

dröjsmålsavgift tillämpas på skatter m.m. enligt UBL först fr.o.m. februari

1993. Detsamma bör gälla i fråga om arbetsgivaravgifter enligt USAL.

Fråga om att ta ut avgift kan komma att aktualiseras, exempelvis efter en

utdragen skatteprocess, beträffande vissa numera upphävda författningar.

Det kan gälla i fråga om lagar som innehåller föreskrifter om tidsbegränsade

avsättningar till olika fonder och konton. Motsvarande gäller för lagen

(1908:128 s. 1) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter

som skall upphöra att gälla den 1 januari 1993. Enligt min mening är det inte

påkallat med en särskild övergångsreglering för de aktuella lagarna. Nuva

rande bestämmelser om restavgift bör alltså tillämpas.

Även ändringarna i utsökningsbalken i fråga om förrättningskostnaderna

bör träda i kraft den 1 januari 1993. I utsökningsmål som har kommit in till

kronofogdemyndigheten före ikraftträdandet bör inte tas ut avgift enligt de

nya reglerna.

8 Ekonomiska konsekvenser

SIU har i sitt betänkande redovisat beräkningar som belyser de ekonomiska

konsekvenserna av ett ändrat avgiftssystem. Den av SIU föreslagna avgifts

konstruktionen beräknades medföra ökade avgiftsintäkter i storleksord

ningen 75 milj. kr. per år. Hänsyn hade dessutom tagits till att de föreslagna

avgifterna borde förstärka betalningstendensen.

Det av mig framlagda förslaget skiljer sig från SIU:s såvitt nu är i fråga

främst genom att långvariga dröjsmål kommer att föranleda högre eller be

tydligt högre avgifter. Vidare inbjuder det i ännu högre grad till skyndsamma

betalningar. Mot bakgrund av SIU:s beräkningar kan antas att den före

slagna dröjsmålsavgiften medför ökade avgiftsintäkter på i varje fall 100

milj. kr. per år.

Förslaget om att ersättning skall få tas ut för förrättningskostnader i all

männa mål genom grundavgift kan beräknas medföra en årlig inkomstför

stärkning i storleksordningen 350 milj. kr. Beräkningen grundas på den taxe

sättning som för närvarande gäller för enskilda mål.

Vad gäller övriga förslag är i statsfinansiellt hänseende den nya utform

ningen av ö-skatteräntan och kvarskatteavgiften av störst betydelse. Den

samlade effekten beror i hög grad på hur det allmänna ränteläget utvecklas.

Om den nu föreslagna utformningen av ö-skatteräntan och kvarskatteavgif

ten hade gällt vid 1991 års taxering skulle -- förutsatt att den överskjutande

och den kvarstående skatten uppgått till oförändrade belopp -- nettoresulta

tet ha blivit ökade statsinkomster på mer än 400 milj. kr. Ett räkneexempel

i fråga om 1992 års taxering, vilket bygger på lika stora skattebelopp som vid

1991 års taxering, mynnar däremot ut i att utfallet för staten skulle ha blivit

negativt, huvudsakligen på grund av att statslåneräntan sjönk från utgången

av november 1990 till utgången av november 1991 från 12,56 % till 9,99 %.

Statsverket skulle ha förlorat bortemot 150 milj. kr.

Den föreslagna utjämningen av nuvarande skillnader i räntesatser mellan

å ena sidan anståndsränta och respitränta och å andra restitutionsränta kan

antas leda till en årlig försvagning av statsbudgeten i storleksordningen 50

milj. kr.

Införandet av bestämmelser om ränta i fråga om mervärdeskatt kan sam

mantaget antas leda till en utgiftsökning på 10--15 milj. kr. per år.

Slutligen bör nämnas att RSV behöver ta i anspråk tämligen stora resurser

för bl.a. ADB-utveckling för att mina förslag, främst det som gäller dröjs

målsavgift, skall kunna genomföras i praktiken. Merkostnaderna, som är av

engångsnatur, kan beräknas till ungefär 30 milj. kr.

9 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom finansdepartementet upprättats

förslag till

1. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt,

4. lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

5. lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

6. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

7. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skatteford

ringar m.m.,

8. lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift,

9. lag om ändring i studiestödslagen (1973:349),

10. lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

11. lag om ändring i lagen (1976:339) om saluvagnsskatt,

12. lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tul

lar och avgifter,

13. lag om ändring i utsökningsbalken,

14. lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673),

15. lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet

beträffande vissa uppdragsersättningar,

16. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings

avgifter,

17. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings

myndigheter,

18. lag om ändring i lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier,

19. lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare,

20. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

21. lag om ändring i tullagen (1987:1065),

22. lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1988:327),

23. lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift,

24. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

25. lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg,

26. lag om ändring i lagen (1990:328) om skatteavdrag i vissa fall från

artistersättning m.m.,

27. lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontome

del m.m.,

28. lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utom

lands bosatta artister m.fl.,

29. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

30. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.,

31. lag om ändring i lagen (1992:000) om koncessionsavgift på televisio

nens område.

Förslagen har upprättats i samråd med andra berörda statsråd.

De under 1--27 upptagna förslagen har granskats av lagrådet. Följande

bestämmelser om främst ränteberäkning har dock inte varit föremål för lag

rådets granskning: 2 § 2 mom., 27 § 3 och 4 mom., 27 a §, 68 § 4 mom. och

69 § 1 mom. UBL, 52 § 1 mom., 61 och 61 a §§ lagen om arvsskatt och gåvo

skatt, 36 § 3 mom. lagen om sjömansskatt, 5 kap. 14 § lagen om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 40 § lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyn

digheter, 32 och 33 §§ tullagen, 60 § vägtrafikskattelagen och 6 § lagen om

skatteavdrag i vissa fall från artistersättning.

10 Författningskommentarer

Det framgår av avsnitt 1 och 9 att några delar av lagförslagen inte har varit

föremål för lagrådets granskning. I övrigt har vissa smärre ändringar av

främst redaktionell art gjorts i de av lagrådet granskade förslagen. En mer

betydelsefull ändring gäller hänvisningarna i olika lagar till bestämmelserna

om dröjsmålsavgift i UBL. I lagrådsremissen avsåg hänvisningarna 58 § 2--4

mom. Därmed kom bestämmelsen i 58 § 5 mom. UBL om åtgärd enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter att omfatta

endast skatter och avgifter som direkt regleras i UBL. Det framstår emeller

tid som obilligt om dröjsmålsavgift kan tas ut sedan sådan åtgärd vidtagits

beträffande skatter och avgifter som regleras i andra lagar. Samtliga hänvis

ningar i förslagen till 58 § UBL omfattar därför nu även 5 mom.

10.1 Uppbördslagen

2 § 2 mom.

Definitionerna av kvarstående och överskjutande skatt har justerats i anled

ning av att inte enbart preliminär skatt och överskjutande ingående mer

värdeskatt skall gottskrivas den skattskyldige enligt 27 § 2 mom., utan också

t.ex. särskild inkomstskatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt

för utomlands bosatta för tid under beskattningsåret då den skattskyldige

varit bosatt i Sverige eller stadigvarande vistats här.

22 §

Regleringen av det nya avgiftssystemet innebär att många författningar hän

visar till UBL i fråga om beräkning av dröjsmålsavgiften. Bestämmelsen om

öresavrundning skall bl.a. tillämpas på avgifter som fastställs på det sättet.

27 §

3 mom.

Av första stycket framgår att kvarskatteavgiften normalt tas ut efter en pro

centsats som motsvarar 125 % av den statslåneränta som gällde vid utgången

av november inkomståret (se avsnitt 5.3). Procentsatsen avrundas till högst

en decimal. Avgift på fyllnadsinbetalningar som görs under tiden den 19 feb

ruari -- den 30 april året efter inkomståret tas ut efter en procentsats som

motsvarar 20 % av statslåneräntan på belopp över 20 000 kr. En justering har

också skett med hänsyn till att även belopp som skall gottskrivas den skatt

skyldige enligt 27 § 2 mom. första stycket 5 eller andra stycket i samma mom.

(i bestämmelsens lydelse enligt prop. 1991/92:82) skall avräknas vid beräk

ning av underlaget för kvarskatteavgift.

I andra stycket har regeln om avrundning av beräkningsunderlaget till när

mast lägre hundratal kronor slopats.

Tredje stycket har justerats bl.a. i anledning av den lydelse av 27 § 2 mom.

som föreslås i prop. 1991/92:82.

Kvarskatteavgiften är inte avdragsgill vid taxeringen (20 § KL).

4 mom.

Kvarskatteavgift vid anstånd med att lämna självdeklaration efter den 30

april taxeringsåret tas ut efter en procentsats som motsvarar 20 % av statslå

neräntan på belopp som inte överstiger 20 000 kr. och efter en procentsats

som motsvarar 40 % av statslåneräntan på belopp däröver.

27 a §

Har den skattskyldige påförts kvarskatteavgift och beror detta på förhål

lande som den skattskyldige inte kunnat råda över, får skattemyndigheten

sätta ned kvarskatteavgiften till en procentsats motsvarande 90 % av statslå

neräntan, vilket enbart utgör en kompensation för den skattekredit den

skattskyldige åtnjutit.

32 §

Ändringen innebär att respitränta skall beräknas fr.o.m. den 19 april året

efter taxeringsåret t.o.m. den dag skatten förfaller till betalning. Vidare be

räknas respitränta, i likhet med anståndsränta och restitutionsränta, efter en

räntesats motsvarande 75 % av den statslåneränta som gällde vid utgången

av november närmast föregående kalenderår (se avsnitt 5.1). Räntesatsen

skall med tillämpning av vedertagna regler avrundas till procenttal med

högst en decimal.

49 § 4 mom.

Anståndsränta skall enligt andra stycket beräknas från den dag då beloppet

skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden

gått ut eller, om betalning skett dessförinnan, t.o.m. den dag betalning skett.

Tredje stycket har ändrats i anledning av att det av den föreslagna lydelsen

av 69 § 2 mom. framgår att restitutionsränta skall beräknas på återbetalad

anståndsränta.

Av ändringen i 58 § framgår att dröjsmålsavgift kan tas ut om ränta inte

betalas i rätt tid. Därmed kan fjärde stycket upphävas.

51 §

Ändringen innebär en anpassning till den nya avgiftskonstruktionen. Av

tredje stycket framgår att dröjsmålsavgift endast får tas ut på belopp som inte

har betalats senast vid anståndstidens utgång. Detta gäller oberoende av när

anståndet har begärts eller medgetts.

54 § 3 mom.

Motivet till slopandet av förseningsavgiften framgår av avsnitt 5.7.

58 §

1 mom.

Dröjsmålsavgift skall i första hand påföras om skatt inte har betalats inom

den tid som föreskrivs. Av 1 § följer att skattetillägg och förseningsavgift en

ligt taxeringslagen är att anse som skatt. Som anförs i kommentaren till 49 §

4 mom. skall dröjsmålsavgift också kunna tas ut om anståndsränta inte beta

las.

Av 32 § sista stycket framgår att bestämmelserna om tillkommande skatt

skall tillämpas i fråga om respitränta. När det gäller kvarskatteavgift skall

enligt 27 § 3 mom. sista stycket bestämmelserna om kvarstående skatt och

tillkommande skatt tillämpas. Genom dessa föreskrifter kan dröjsmålsavgift

också tas ut när respitränta eller kvarskatteavgift inte betalas i tid.

Lagens bestämmelser om betalningsdag (förfallodag) innebär att skatten

normalt skall betalas senast den 18 i uppbördsmånaden. Som framgår av 51 §

kan dock betalningsdagen förskjutas genom att den betalningsskyldige får

anstånd med inbetalningen av skatt enligt 48 eller 49 §.

Den som har fått anstånd med betalningen av skatt enligt 49 § är skyldig

att betala anståndsränta på anståndsbeloppet. Genom att reglerna för ränte

beräkningen i 49 § 4 mom. ändras kommer dröjsmålsavgift och anstånds

ränta inte att tas ut för samma tidsperiod. Motsvarande gäller beträffande

respitränta enligt 32 §.

På indrivningsstadiet förekommer det att kronofogdemyndigheten med

ger gäldenären uppskov med betalningen av skatter eller med vederbörande

träffar uppgörelse om avbetalning. Denna möjlighet anses myndigheten ge

nerellt ha i allmänna mål med stöd av 4 kap. 36 § utsökningsbalken. Krono

fogdemyndighetens överenskommelse med gäldenären kan i detta samman

hang inte jämställas med anstånd eller på något annat sätt medföra att utta

gandet av dröjsmålsavgift upphör eller avbryts. Dröjsmålsavgift skall således

i dessa fall beräknas under hela perioden från skattens ursprungliga förfallo

dag till dess slutlig betalning sker.

2--4 mom.

Den närmare beräkningen av dröjsmålsavgiftens storlek anges i 2--4 mom.

Bakgrunden till bestämmelserna har berörts närmare i avsnitt 4.1 och 4.2.

I den mån den föreslagna lagstiftningen föranleder särskilda verkställig

hetsföreskrifter har RSV möjlighet att med stöd av 67 § uppbördsförord

ningen utfärda sådana föreskrifter. Bestämmelsen i nuvarande 58 § 2 mom.

andra stycket bör utgå.

5 mom.

Momentet har sin motsvarighet i nuvarande 1 mom. sista stycket.

6 mom.

Bakgrunden till bestämmelsen framgår av avsnitt 4.3.

64 §

På motsvarande sätt som restavgift nu utgår skall dröjsmålsavgift påföras i

framtiden. Enligt paragrafen skall således dröjsmålsavgift tas ut i fråga om

fordringar som får verkställas genom utmätning utan föregående dom. Där

igenom kommer dröjsmålsavgift att tas ut för ganska många olika typer av

statliga fordringar som inte betalas i tid, bl.a. rättshjälpsavgifter och expedi

tionsavgifter. Av kommentaren till ändringen i studiestödslagen framgår att

studiemedelsavgifter, som för närvarande påförs restavgift, föreslås undan

tagna från dröjsmålsavgift. Redan nu är också vissa andra typer av avgifter,

exempelvis TV-avgift och felparkeringsavgift, undantagna från restavgift

med stöd av särskilda bestämmelser. Undantagen kommer också att gälla

beträffande dröjsmålsavgift.

Vissa av de fordringar som faller in under bestämmelserna i paragrafen

påförs ränta efter förfallodagen. Till sådana fordringar hör bl.a. lantmäte

riavgifter enligt lantmäteritaxan (1971:1101). Av sista meningen i paragra

fens nuvarande lydelse följer att räntan inte påförs sedan avgiften överläm

nats för indrivning. I stället tas restavgift ut. Detta har ansetts motiverat

för

att förenkla rutinerna vid indrivningen. När nu en rörlig dröjsmålsavgift in

förs bör räntan tas ut även under indrivningsstadiet och fordringarna i fråga

helt undantas från bestämmelserna om dröjsmålsavgift.

I likhet med vad som nu gäller skall dröjsmålsavgift som tas ut med stöd

av paragrafen påföras först sedan fordringen i fråga överlämnats till krono

fogdemyndigheten för indrivning. Avgiften beräknas dock från fordringens

ursprungliga förfallodag med tillämpning av 58 § 2--5 mom. I enlighet med

vad som sägs om påminnelser i avsnitt 4.1 är avsikten att det skall införas

bestämmelser om att den myndighet som beslutar om fordringen skall un

derrätta den betalningsskyldige bl.a. om den dröjsmålsavgift som kan

komma att tas ut.

66 och 67 §§

Av avsnitt 4.4 framgår att ändringarna görs för att dröjsmålsavgift skall

kunna avskrivas.

68 § 4 mom.

Första stycket har justerats med anledning av att restavgiften ersatts av dröjs

målsavgift.

Den ändrade lydelsen av andra stycket föranleds av den ändrade lydelsen

av 27 § 2 mom. (jfr prop. 1991/92:82).

69 §

1 mom.

Första stycket har justerats i anledning av den ändrade lydelsen av 27 § 2

mom (jfr prop. 1991/92:82).

I andra stycket har regeln om avrundning av beräkningsunderlaget till när

mast lägre hundratal kronor slopats.

Räntetiderna beaktas vid bestämning av procentsatserna för ö-skatteränta

(se nya tredje stycket). Det förutvarande tredje stycket har därför slopats.

Av det nya tredje stycket framgår att ö-skatteränta normalt skall beräknas

efter en räntesats som motsvarar 60 % av statslåneräntan vid utgången av

november inkomståret. På belopp över 20 000 kr. skall ö-skatteränta beräk

nas efter en räntesats som motsvarar 45 % av statslåneräntan. Ö-skatteränta

på fyllnadsinbetalningar som sker under tiden den 19 februari -- den 30 april

året efter inkomståret beräknas efter en räntesats som motsvarar 30 % av

statslåneräntan. Den lägre procentsats som beräknas på fyllnadsinbetal

ningar överstigande 20 000 kr. föreslås slopad. Räntan är skattefri (19 § KL).

2 mom.

Restitutionsränta beräknas efter en räntesats som motsvarar 75 % av den

statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast föregående ka

lenderår. Ränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som betalas tillbaka. Den

nya lydelsen omfattar även anståndsränta. Tredje stycket i 49 § 4 mom. UBL

har därför justerats.

75 a §

På motsvarande sätt som nu är fallet beträffande restavgift, skall dröjsmåls

avgift tas ut då arbetsgivare eller arbetstagare åläggs skyldighet att betala

mot underlåtet skatteavdrag svarande belopp enligt 75 §.

Restavgiften påförs i samband med att skattebeloppet fastställs till betal

ning. På grund av att dröjsmålsavgiften är beroende av betalningsdröjsmå

lets längd behövs en uttrycklig bestämmelse om från vilken tidpunkt avgiften

skall beräknas. Tredje stycket har därför kompletterats med en bestämmelse

om att avgiften skall beräknas från den dag då skatten skulle ha betalats in

till

skattemyndigheten om arbetsgivaren hade fullgjort sin skyldighet att göra

skatteavdrag.

76 §

Paragrafen behandlar för närvarande arbetsgivares regressrätt för betald

skatt. Den fordran som arbetsgivaren i dessa fall har på arbetstagaren är inte

en skattefordran. Av vad som sägs i paragrafens andra stycke följer dock

att indrivningsmålet hos kronofogdemyndigheten handläggs som ett allmänt

mål och att restavgift för närvarande påförs arbetstagaren.

Förslaget i avsnitt 6 innebär att det i samtliga allmänna mål skall tas ut en

utsökningsavgift för att täcka förrättningskostnaderna hos kronofogdemyn

digheten. Det är med denna ordning, och då regresskravet till sin natur inte

är en skatterättslig fordran, inte påkallat att ta ut en särskild

dröjsmålsavgift

av arbetstagaren. Bestämmelsen i paragrafen om restavgift har således inte

ersatts med en motsvarande om dröjsmålsavgift.

77 a §

Även det ansvar för skatt som enligt paragrafen kan drabba företrädare för

arbetsgivare som är juridisk person skall vara förenat med en skyldighet att

betala dröjsmålsavgift på skattebeloppet från den dag beloppet skulle beta

lats av den som är betalningsskyldig i första hand.

77 b §

Enligt paragrafen är gift skattskyldig i vissa fall ansvarig för makes skatt

jämte restavgift. När dröjsmålsavgiften införs bör makes skyldighet att be

tala restavgift inte ersättas med en skyldighet att betala dröjsmålsavgift.

78 a §

Vid den avstämning som efter uppbördsårets utgång sker mot avlämnade

kontrolluppgifter inträffar inte sällan att misstämningar upptäcks och att ar

betsgivaren skall betala in ytterligare innehållen preliminär skatt. I sådana

situationer kan det ofta vara svårt att hänföra det tillkommande beloppet till

en viss uppbördsmånad. Förevarande paragraf innebär att skattemyndighe

ten kan hänföra ett beslut om skatt till den sista uppbördsmånaden under

uppbördsåret (jfr 10 § andra stycket USAL).

Ikraftträdande m.m.

Ikraftträdande- och övergångsregleringen har berörts närmare i avsnitt 7.

De nya bestämmelserna om dröjsmålsavgift tillämpas första gången under

det uppbördsår som börjar den 1 februari 1993.

Äldre bestämmelser om restavgift skall således gälla i fråga om skatt, av

gift och ränta som förfaller till betalning före den 1 februari 1993. Av detta

följer att äldre bestämmelser också skall gälla i fall där en arbetsgivare

eller,

om denne är en juridisk person, en ställföreträdare efter den 1 februari 1993

åläggs betalningsskyldighet enligt 75 eller 77 a §§ beträffande skatt som

skulle ha betalats före den 1 februari 1993.

Av avsnitt 7 framgår att frågan om restavgift kan komma att aktualiseras

beträffande vissa författningar som är upphävda när den nya lagstiftningen

har trätt i kraft. Fjärde punkten i övergångsbestämmelserna klargör att rest

avgift enligt UBL:s nuvarande bestämmelser skall tas ut i sådana fall.

10.2 Lagen om arvsskatt och gåvoskatt

52 § 1 mom.

Ränta skall, enligt vad som föreslås på skatteområdet i övrigt, beräknas efter

en räntesats som motsvarar 75 % av statslåneräntan närmast föregående år

(se avsnitt 5.1). Räntan är inte avdragsgill (20 § KL).

53 §

Ändringen innebär att den skattskyldige kan befrias från skyldighet att be

tala dröjsmålsavgift under samma förutsättningar som gäller för flertalet

andra skatter.

61 §

Ändringen innebär att ränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som återbeta

las.

61 a §

Restitutionsränta skall beräknas efter en räntesats som motsvarar 75 % av

statslåneräntan föregående år (avsnitt 5.1). Räntan är skattefri (19 § KL).

10.3 Lagen om sjömansskatt

14 §

2 mom.

Som anförs i avsnitt 4.1 behövs inte längre den särskilda tilläggsavgiften. Be

stämmelsen i första stycket om denna avgift har därför slopats samtidigt som

ordet restavgift har bytts ut mot dröjsmålsavgift.

Det följer av 1 mom. att sjömansskatten oftast skall betalas den sista da

gen i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång.

3 mom.

Förseningsavgiften slopas såväl i sjömansskattelagen som i UBL (jfr avsnitt

5.7).

17 a §

Förändringen av paragrafen motsvaras av ändringen i 75 a § UBL.

18 §

Vid regressfordran enligt denna bestämmelse avses sjömannen slippa betala

dröjsmålsavgift. Skälet till ändringen framgår av kommentaren till 76 §

UBL.

36 § 3 mom.

Restitutionsränta skall beräknas efter en räntesats som motsvarar 75 % av

den statslåneränta som gällde vid utgången av närmast föregående kalen

derår. Ränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som betalas tillbaka.

10.4 Lagen om mervärdeskatt

42 §

Mervärdeskatt förfaller till betalning den dag då deklarationen senast skall

lämnas enligt bestämmelserna i 22 § tredje stycket, alltså normalt den 5 i

andra månaden efter utgången av redovisningsperioden. Har anstånd med

att lämna deklaration medgetts enligt 22 a § ML förfaller dock skatten till

betalning först den dag då deklarationen skall lämnas enligt anståndsbeslu

tet. Första stycket i förevarande paragraf har ändrats i enlighet härmed.

44 a §

Regler om respitränta har införts i ML (se avsnitt 5.4). Respitränta skall en

ligt första stycket tas ut när den skattskyldige med avvikelse från deklaratio

nen påförts ytterligare skatt att betala in. Respitränta påförs inte på skatte

tillägg. Har den skattskyldige skönsbeskattats i avsaknad av deklaration

skall respitränta inte påföras. I sådant fall tas dröjsmålsavgift ut på det upp

skattade beloppet. Respitränta beräknas från den dag då skatten skulle ha

betalats om den hade deklarerats enligt 42 § t.o.m. den dag då skatten skall

betalas enligt skattemyndighetens beslut. Är det fråga om skattebelopp som

tidigare återbetalats, skall ränta beräknas från utgången av den månad då

beloppet återbetalades. Vid beräkning av respitränta skall bestämmelserna

i 32 § UBL tillämpas. Ränta tas således ut efter en räntesats som motsvarar

75 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast

föregående kalenderår.

Av andra stycket framgår att skattemyndigheten får befria en skattskyldig

från skyldigheten att betala respitränta (jfr 32 a § UBL).

Bestämmelserna om beskattningsbeslut gäller enligt tredje stycket för be

slut om respitränta. Beslut om respitränta -- vilket naturligtvis inkluderar be

slut angående befrielse från respitränta -- kan således omprövas och överkla

gas i den ordning som gäller för beskattningsbeslut.

46 §

Av det nya andra stycket framgår att skattskyldig som fått anstånd enligt

första stycket skall betala anståndsränta (se avsnitt 5.6). Vid ränteberäk

ningen skall bestämmelserna i UBL om beräkning av anståndsränta gälla.

Skattemyndigheten får enligt tredje stycket befria en skattskyldig från skyl

digheten att betala anståndsränta. En sådan befrielse kan omfatta hela rän

tan eller del av den.

Bestämmelserna om beskattningsbeslut gäller enligt fjärde stycket för be

slut om anståndsränta. Beslut om anståndsränta kan således omprövas och

överklagas i den ordning som gäller för beskattningsbeslut.

47 §

Som framgår av den allmänna motiveringen skall den nuvarande restavgiften

ersättas med en dröjsmålsavgift. Dröjsmålsavgift tas ut på skatt, ränta och

skattetillägg.

Första stycket har ändrats i anledning av att dröjsmålsavgiften får en an

nan konstruktion än vad den tidigare restavgiften haft. Dröjsmålsavgift skall

tas ut i tre olika situationer. Enligt första stycket punkt 1 tas

dröjsmålsavgift

ut när ett skattebelopp som deklarerats i vederbörlig ordning inte betalats in

inom föreskriven tid. Dröjsmålsavgift skall också tas ut när skatten beräk

nats skönsmässigt i avsaknad av deklaration (punkt 2) och beräknas i sådant

fall på det skönsuppskattade beloppet oavsett om den skattskyldige betalar

skatten när den förfaller till betalning. Slutligen påförs dröjsmålsavgift

enligt

punkt 3 när skatt i annat fall, ränta eller skattetillägg inte betalas inom den

tid som bestämts i beslutet.

I paragrafen görs också den lagtekniska förändringen att dröjsmålsavgif

tens storlek inte anges direkt utan framgår genom en hänvisning till bestäm

melserna i UBL.

Enligt fjärde stycket får skattemyndigheten meddela befrielse från dröjs

målsavgift om det finns särkilda skäl. Det kan på mervärdeskatteområdet

finnas exempel på ytterligare omständigheter än vad som sägs i avsnitt 4.3

som bör föranleda avgiftsbefrielse, exempelvis att den skattskyldige har er

hållit handlingar för mervärdeskattedeklaration för sent för att kunna full

göra sin redovisningsskyldighet i rätt tid.

Av femte stycket framgår att bestämmelserna om beskattningsbeslut i till

lämpliga gäller i fråga om beslut om dröjsmålsavgift. Detta innebär att ett

beslut om dröjsmålsavgift och naturligtvis även beslut angående befrielse

från dröjsmålsavgift kan omprövas och överklagas i den ordning som gäller

för beskattningsbeslut.

48 §

Paragrafen har justerats i anledning av att restavgiften ersatts av dröjsmåls

avgift och bestämmelser om ränta har införts i ML.

48 a §

Ändringen i tredje stycket har samma innebörd som ändringen i 77 a § UBL

och medför således att den företrädare för juridisk person som nu kan bli

skyldig att betala restavgift genom förslaget kan åläggas att utge dröjsmåls

avgift från den dag mervärdeskatten skulle ha betalats.

49 §

Ändringarna föranleds främst av att bestämmelser om ränta införts i ML.

50 §

I denna nya paragraf har införts bestämmelser om ränta vid återbetalning

av mervärdeskatt m.m. (se avsnitt 5.5). Restitutionsränta beräknas på skatt,

skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift som skall återbetalas enligt 49 §. Vid

återbetalning som sker med stöd av 76--76 b §§ utgår däremot inte ränta.

Bestämmelserna om beskattningsbeslut skall gälla för beslut om restitu

tionsränta. Beslut om restitutionsränta får således omprövas och överklagas

i den ordning som gäller för beskattningsbeslut.

51 §

Första stycket 4 har justerats i anledning av att det av 47 § sista stycket fram

går att den avgift som föreslås ersätta restavgiften, dröjsmålsavgift, får om

prövas och överklagas i den ordning som gäller för beskattningsbeslut.

70 §

Paragrafen har justerats i anledning av att även ränta och dröjsmålsavgift

skall anges i helt krontal så att öretal bortfaller.

10.5 Kupongskattelagen

19 §

Ändringen är en följd av att dröjsmålsavgiften ersätter restavgiften och av

att tilläggsavgiften avskaffas. Dessutom görs den lagtekniska förändringen

att grunden för avgiftsberäkningen anges genom en hänvisning till UBL.

Kupongskatt skall i enlighet med 8 och 15 §§ betalas i första hand senast

fyra månader efter utdelningstillfället.

10.6 Skattebrottslagen

1 §

Begreppet restavgift ersätts med dröjsmålsavgift. Enligt nuvarande ordning

tillämpas skattebrottslagen inte på restavgift. Ändringen innebär att lagen

inte heller skall vara tillämplig på dröjsmålsavgift.

10.7 Lagen om förmånsberättigade skattefordringar m.m.

1 §

Förmånsrätt enligt lagen omfattar inte restavgift. Inte heller dröjsmålsavgift

skall vara förenad med förmånsrätt.

10.8 Lagen om överlastavgift

9 §

Ändringen klargör att vägtrafikskattelagens bestämmelser om dröjsmålsav

gift skall tillämpas även i fråga om överlastavgift.

10.9 Studiestödslagen

8 kap. 16 §

En mycket stor grupp av sådana fordringar som i dagsläget påförs restavgift

med stöd av 64 § UBL är årsbelopp och andra avgifter som skall betalas en

ligt bestämmelserna i 8 kap. studiestödslagen. Avgiften tas dock ut först om

kravet överlämnas till indrivning.

Enligt 8 kap. 1 § studiestödsförordningen (1973:418) uttas en avgift för ad

ministrativa kostnader vid påminnelse om förfallna årsbelopp. Denna avgift

är för närvarande 120 kr. för varje påminnelse. Som framgår av avsnitt 6 fö

reslår jag att så gott som alla fordringar som överlämnas till indrivning skall

påföras en grundavgift hos kronofogdemyndigheten. Vid indrivning av obe

talda avgifter enligt studiestödslagen kommer således både påminnelseavgift

och grundavgift i utsökningsmålet att avkrävas gäldenären. Med hänsyn till

dessa båda avgiftspåslag är det inte lämpligt att också belasta en försenad

betalning av studiemedelsavgift med dröjsmålsavgift. Jag föreslår därför att

det i studiestödslagen införs en bestämmelse som undantar årsbelopp och

andra avgifter enligt lagen från dröjsmålsavgift. Därmed blir ordningen den

samma som för TV- och parkeringsavgifter som inte heller kan förenas med

avgift enligt UBL men väl med annan avgift enligt särskilda regler.

10.10 Utsökningsbalken

15 kap.

1 §

När det nu införs en möjlighet att ta ut förrättningskostnader för införsel

uppkommer frågan hur dessa kostnader skall tas ut. Enligt min mening är

det lämpligt att kostnaderna får tas ut i samma ordning som huvudford

ringen. Härav följer att förrättningskostnaderna uttryckligen måste anges i

paragrafen.

15 §

Bestämmelsen i det nya andra stycket reglerar ersättningens företrädesrätt i

förhållande till införselfordringen. Ersättningen skall tas ut först sedan ford

ringen eller fordringarna har tillgodosetts.

17 kap.

1 §

Skälet till förändringen framgår av avsnitt 6. Ändringen innebär att rege

ringen kan meddela föreskrifter om utsökningsavgifter även i utsökningsmål

som verkställs genom införsel.

3 §

Som framgår av avsnitt 6 föreslås det att den som ansöker om införsel inte

skall svara för förrättningskostnad som inte kan tas ut hos gäldenären. Be

stämmelsen därom i det nya andra stycket tar sikte på enskilda mål (mål om

verkställighet av underhållsbidrag). Av 13 § följer nämligen redan att sökan

dena i alla typer av allmänna mål är befriade från ansvar för förrättningskost

naderna.

7 §

Av 6 § följer att kronofogdemyndigheten skall ta ut förrättningskostnad utan

särskild begäran. Någon ansökan från sökanden krävs således inte. Av det

nya tredje stycket i 7 § följer att förrättningskostnaden i allmänna mål genast

får tas ut genom införsel hos gäldenären.

10.11 Lagen om avdrags- och uppgiftsskyldighet

beträffande vissa uppdragsersättningar

7 §

Ändringen är föranledd av att restavgiften ersätts med en dröjsmålsavgift

och av att tilläggsavgiften avskaffas.

15 §

Enligt 12 § kan en uppdragsgivare drabbas av ansvar för uppdragstagares

skatt om han inte fullgör sin skyldighet att göra skatteavdrag. I 13 § finns en

liknande bestämmelse för den som är skyldig att i sin självdeklaration lämna

upplysning om utbetald ersättning. I båda fallen är ansvaret för skatten för

närvarande förenat med en skyldighet att betala restavgift.

Uppdragsgivare som nu är skyldig att erlägga restavgift blir med förslaget

skyldig att betala dröjsmålsavgift från den dag då beloppet skulle ha betalats

om det hållits inne. Däremot skall uppgiftsskyldig som blir betalningsansva

rig enligt 13 § inte betala dröjsmålsavgift.

19 §

Ändringen är av samma innebörd som i 76 § UBL. Skälet till förslaget fram

går av kommentaren till den paragrafen.

22 §

Paragrafen reglerar ställföreträdares betalningsskyldighet. Ändringen har

samma innebörd som ändringen i 77 a § UBL och innebär att ställföreträda

res ansvar för innehållet belopp också är förenat med en skyldighet att betala

dröjsmålsavgift från den dag det innehållna beloppet rätteligen skulle ha in

betalats av uppdragsgivaren.

10.12 Lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter

5 kap.

8 §

Av ordbytet i paragrafen följer att dröjsmålsavgift skall tas ut när skatt inte

betalas inom föreskriven tid. Det framgår av 1 kap. 4 § andra stycket att be

stämmelserna om skatt också gäller för bl.a. ränta och skattetillägg.

10 §

Ändringen innebär att avgiftens beräkningsgrunder framgår genom en hän

visning till UBL. 58 § 2 mom. UBL innehåller också en bestämmelse om av

rundning av avgiften till hela krontal.

11 §

Lydelsen av bestämmelsen om avgiftsbefrielse i första stycket har anpassats

till motsvarande bestämmelse i 58 § 6 mom. UBL. Andra meningen i första

stycket är inte längre nödvändig i det nya förfarande som infördes från och

med den 1 januari 1991. Av 1 kap. 4 § andra stycket LPP framgår att bestäm

melserna om skatt också skall gälla för dröjsmålsavgift. Beslut om dröjs

målsavgift kan således omprövas och överklagas i den ordning som gäller för

beskattningsbeslut.

Nuvarande andra stycket har utgått. Något bemyndigande i lag behövs

inte beträffande de verkställighetsföreskrifter som lagen kan behöva kom

pletteras med.

12 §

Andra stycket har justerats i anledning av att beräkning av anståndsränta en

ligt UBL föreslås ändrad och därmed kommer att överensstämma med den

ordning som gäller enligt LPP.

Genom det nya tredje stycket får beskattningsmyndigheten befria en skatt

skyldig helt eller delvis från skyldigheten att betala ränta. Motsvarande möj

ligheter till befrielse finns också i UBL och i förslaget till ändring i ML. Be

frielsemöjligheten skall i enlighet med vad som gällt på uppbördsområdet

tillämpas restriktivt och främst vid fel av beskattningsmyndigheten (jfr prop.

1989/90:74 s. 351).

14 §

Ränta skall beräknas efter en räntesats som motsvarar 75 % av den statslåne

ränta som gällde vid utgången av november föregående kalenderår (se av

snitt 5.1). Räntan är skattefri resp. ej avdragsgill (19 och 20 §§ KL).

10.13 Lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

34 §

I paragrafen görs den lagtekniska förändringen att bestämmelserna om av

giftsberäkningen framgår genom en hänvisning till UBL.

40 §

Ränta utgår efter en räntesats som motsvarar 75 % av den statslåneränta som

gällde vid utgången av november närmast föregående kalenderår (avsnitt

5.1). Ränta skall beräknas även vid återbetalning av dröjsmålsavgift.

10.14 Lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

2 §

Bestämmelser om respitränta har införts i 14 § USAL. Förevarande paragraf

har därför kompletterats med en definition av begreppet respitränta.

7 §

Förändringen innebär att paragrafen enbart reglerar möjligheterna att få an

stånd med att redovisa månadsavgift. Av 3 § andra stycket framgår att beslut

avseende utländska arbetsgivare skall fattas av skattemyndigheten i Stock

holms län. De nya tredje och fjärde styckena har utformats i enlighet med

annan lagstiftning på skatte- och avgiftsområdet (jfr 2 kap. 9 § LPP och 22 a §

ML).

10 §

I andra stycket har införts ett tillägg för att klargöra att i ett beslut om

årsav

gift arbetsgivaravgifterna får hänföras till den sista månaden under utgifts

året.

12 §

Första stycket reglerar inom vilken tid månadsavgift skall betalas. Månadsav

gift skall betalas inom den tid som gäller för avlämnande av deklarationen,

alltså normalt den 18 i uppbördsmånaden efter den månad då lönen utgavs

(4 § USAL och 54 § 1 mom. UBL). Har anstånd med redovisningen medgetts

enligt 7 § skall månadsavgiften betalas senast den dag då deklarationen skall

lämnas enligt anståndsbeslutet eller den tidigare dag skattemyndigheten be

stämt.

Enligt det nya andra stycket skall arbetsgivaravgifter som beslutats på an

nat sätt än enligt första stycket betalas inom den tid som skattemyndigheten

bestämmer.

13 §

Anståndsränta skall enligt andra stycket beräknas efter en räntesats som

motsvarar 75 % av den statslåneränta som gällde vid utgången av november

det föregående året (se avsnitt 5.1).

Ändringen i tredje stycket innebär att anståndsränta skall beräknas fr.o.m.

den dag då beloppet skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den

dag då anståndstiden gått ut eller, om betalning skett dessförinnan, t.o.m.

den dag betalning skett. Motsvarande ändring föreslås i 49 § 4 mom. UBL.

Fjärde stycket har ändrats i anledning av att det av bestämmelserna om

restitutionsränta i 24 § framgår att restitutionsränta skall beräknas på återbe

talad anståndsränta. Vidare skall det inte längre vara en förutsättning för

återbetalning av ränta att domstols dom vunnit laga kraft.

Femte stycket föreslås slopat eftersom det av 28 § framgår att dröjsmålsav

gift, som ersätter den tidigare restavgiften, skall tas ut om anståndsränta inte

betalas i rätt tid.

14 §

Bestämmelser om respitränta har införts USAL i enlighet med vad som gäl

ler på skatteområdet i övrigt (se avsnitt 5.7).

Reglerna har utformats med 32 § UBL som förebild. Respitränta enligt

USAL skall dock inte tas ut när avgiftsbeloppet uppskattats med stöd av 10 §

tredje stycket i avsaknad av uppbördsdeklaration. I sådant fall tas i stället

dröjsmålsavgift enligt 28 § ut. Skattemyndigheten har möjlighet att medge

befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala respitränta om det

finns

synnerliga skäl.

21 §

Det ansvar för arbetsgivaravgifter som kan drabba företrädare för arbetsgi

vare som är juridisk person kan genom ändringen kombineras med en skyl

dighet för företrädaren att betala dröjsmålsavgift från den dag arbetsgivarav

gifterna skulle ha betalats. Paragrafen har också justerats i anledning av att

9 § föreslås byta beteckning till 12 §.

24 §

Första stycket föreslås uttömmande reglera på vilket underlag restitutions

ränta skall beräknas. I motsats till vad som tidigare gällt beträffande restav

gift, föreslås att restitutionsränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som beta

las tillbaka.

Ändringen i andra stycket innebär att restitutionsränta utgår även i de fall

avgiftsbeloppet betalats tillbaka före den 30 juni året efter utgiftsåret. Resti

tutionsränta skall beräknas från utgången av den månad då beloppet betala

des in t.o.m. den månad då beloppet återbetalas.

27 a §

Bestämmelserna har justerats i anledning av att bestämmelser om respit

ränta införts i USAL.

28 §

Dröjsmålsavgift kan enligt första stycket tas ut i tre situationer. Enligt punkt

1 tas dröjsmålsavgift ut på arbetsgivaravgifter som tagits upp i en uppbörds

deklaration inte betalas i rätt tid. Dröjsmålsavgift tas också ut när arbetsgi

varavgifter bestämts skönsmässigt i avsaknad av uppbördsdeklaration även

i det fall arbetsgivaren betalar beloppet inom angiven tid (punkt 2). Slutligen

tas dröjsmålsavgift ut enligt punkt 3 när arbetsgivaravgifter i annat fall,

ränta

och avgiftstillägg inte betalas senast förfallodagen.

31 och 32 §§

Ändringarna föranleds av att 9 och 30 §§ har ändrat beteckning.

50 §

Ändringen innebär bl.a. att beslut rörande dröjsmålsavgift kan omprövas.

76 §

Ändringarna föranleds av att 30 § ändrat beteckning till 13 §.

10.15 Plan- och bygglagen

10 kap. 29 §

Den avgift som avses i 28 § skall betalas inom två månader från det att domen

eller beslutet om avgiften vann laga kraft. Därefter kan dröjsmålsavgift tas

ut i enlighet med bestämmelserna i UBL.

10.16 Tullagen

29 §

Förutom att dröjsmålsavgiften ersätter restavgiften och att tilläggsavgiften

avskaffas görs den förändringen att de närmare bestämmelserna om avgifts

beräkningen anges genom en hänvisning till 58 § 2--5 mom. UBL.

32 §

Ränta föreslås beräknas även på återbetalad dröjsmålsavgift (se avsnitt 5.1).

33 §

Förslaget har kommenterats i avsnitt 5.1.

10.17 Vägtrafikskattelagen

60 §

Sista meningen i andra stycket har slopats eftersom anståndsränta enligt

UBL också föreslås beräknas från den dag skattebeloppet skulle ha betalats

t.o.m. den dag anståndstiden gått ut.

61 §

Genom ändringen anges att dröjsmålsavgift skall tas ut om skatt inte betalas

inom föreskriven tid. Av 2 § följer att lagens bestämmelser om skatt också

gäller för skattetillägg och ränta.

62 §

Beräkningsgrunderna för dröjsmålsavgiften framgår genom en hänvisning

till UBL.

63 §

Ändringen är föranledd av ändringen i lagen om överlastavgift. Genom att

den lagen hänvisar direkt till 61--63 §§ behövs inte hänvisningen i paragrafen

till 58 § 2 mom. UBL.

10.18 Lagen om skatteavdrag i vissa fall från

artistersättning m.m.

7 §

Ändringen är endast en konsekvens av att dröjsmålsavgiften ersätter restav

giften och av att tilläggsavgiften avskaffas.

Inbetalningen av den innehållna skatt som avses i 5 § är inte fixerad till

någon särskild uppbördsdag i månaden utan skall göras inom 14 dagar från

det att avdraget gjordes. Därefter kan dröjsmålsavgift således tas ut.

10.19 Lagen om skatt på ränta på skogskontomedel m.m.

9 §

Även i denna lag är ändringen endast en konsekvens av det nya avgiftssyste

met.

10.20 Kommunalskattelagen

19 §

Restitutionsränta enligt 50 § ML skall, i enlighet med vad som gäller för rän

tor i annan lagstiftning vid återbetalning av skatt, vara skattefri.

20 §

Ändringen föranleds av att respitränta och anståndsränta enligt UBL m.fl.

lagar inte skall vara avdragsgilla vid taxeringen (se avsnitt 5.1).

11 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt,

4. lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

5. lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

6. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

7. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skatteford

ringar m.m.,

8. lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift,

9. lag om ändring i studiestödslagen (1973:349),

10. lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

11. lag om ändring i lagen (1976:339) om saluvagnsskatt,

12. lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tul

lar och avgifter,

13. lag om ändring i utsökningsbalken,

14. lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673),

15. lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet

beträffande vissa uppdragsersättningar,

16. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings

avgifter,

17. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings

myndigheter,

18. lag om ändring i lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier,

19. lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare,

20. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

21. lag om ändring i tullagen (1987:1065),

22. lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1988:327),

23. lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift,

24. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

25. lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg,

26. lag om ändring i lagen (1990:328) om skatteavdrag i vissa fall från

artistersättning m.m.,

27. lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontome

del m.m.,

28. lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utom

lands bosatta artister m.fl.,

29. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

30. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.,

31. lag om ändring i lagen (1992:000) om koncessionsavgift på televisio

nens område.

12 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att

genom proposition anta de förslag som föredraganden lagt fram.

SOU 1988:60

Bilaga 1

Sammanfattning

I detta betänkande behandlar skatteindrivningsutredningen frågan om det

kostnadspåslag som aktualiseras när skatt inte betalas i rätt tid. Nuvarande

ordning innebär att det härvid tas ut en restavgift. Denna tas ut med 6 % av

den vid uppbördstillfället obetalda skatten, dock aldrig med mindre belopp

än 50 kr. Restavgiften är för närvarande en fast avgift, vilket innebär att den

tas ut med samma belopp oberoende av om skatten betalas kortare eller

längre tid efter uppbördstillfället.

Beskattningsmyndighetens uppbörd pågår som regel några månader efter

det egentliga uppbördstillfället. Fordringen är under tiden registrerad i det

centrala skatteregistret. Om betalning inte inflyter överlämnas fordringen

till kronofogdemyndigheten för indrivning. Fordringen registreras då som en

skuldpost i utsökningsregistret och avförs samtidigt ur skatteregistret. Att

fordringen på detta sätt överförs mellan två skilda register i samband med

att indrivningsuppdraget lämnas skapar speciella problem vid en ändring av

avgiftskonstruktionen.

Restavgifter inflyter till både uppbörds- och indrivningsmyndigheter, be

roende på när skatten betalas. Enligt utredningens beräkningar inflöt

1987 125 milj.kr. i restavgifter till uppbördsmyndigheterna och 147 milj.kr. i

avgifter till kronofogdemyndigheterna.

Den kritik som har riktats mot restavgiften har främst gällt den omständig

heten att avgiftens storlek inte är beroende av betalningsdröjsmålets längd.

Avgiften främjar, sägs det, visserligen en betalning på förfallodagen men inte

en skyndsam betalning därefter. Avgiften är ju densamma även om betalning

inflyter först sedan extra uppbörds- och kanske t.o.m. indrivningsåtgärder

har måst vidtagas. Likaså täcker inte avgiften det allmännas ränteförluster

och kostnader om dröjsmålet med betalningen är långvarigt. Kritik har

också riktats mot att den skattskyldiges avgiftskostnad är mycket hög vid

korta betalningsdröjsmål. Detta har enligt kritiken medfört att antalet ären

den om befrielse från och nedsättning av restavgiften är stort hos beskatt

ningsmyndigheterna.

Utredningen anser sammanfattningsvis att restavgiften skall fylla vissa

funktioner, nämligen

att främja den skattskyldiges intresse att betala på förfallodagen,

att stimulera en skyndsam betalning beträffande dem som försummat att

betala vid det ordinarie uppbördstillfället,

att täcka uppbörds- och indrivningskostnaderna och

att ersätta det allmännas ränteförluster.

Den skattskyldiges kostnad bör alltså öka med betalningsdröjsmålets längd.

Frågan om vilken konstruktion som härvid är att föredra -- periodvis uppräk

nade avgiftspåslag eller en dröjsmålsränta i enlighet med räntelagens be

stämmelser -- har bedömts utifrån hur de olika alternativen uppfyller funk

tionskraven och vilka övriga för- och nackdelar de har.

Utredningen förordar en konstruktion med fasta avgiftspåslag. Genom en

successiv uppräkning av avgiften på uppbörds- och indrivningsstadierna

främjas intresset av betalning före varje avgiftspåslag. Samtidigt relateras

avgiftens storlek till längden på betalningsdröjsmålet och det allmännas väx

ande ränteförluster och kostnader för uppbörds- och indrivningsåtgärder.

Genom den stabilitet i kraven som fasta avgiftspåslag medför kan myndighe

terna avisera de skattskyldiga om kontoställningen och ange avgiftens stor

lek på utskickade krav. För de skattskyldiga blir avgiften mera rättvis än för

närvarande, vilket torde medföra en minskning av antalet ärenden om befri

else och nedsättning. Ett fast avgiftspåslag är -- jämfört med ett datamaski

nellt uträknat räntebelopp -- dessutom lätt att kontrollera och följa manuellt

för de skattskyldiga och för myndigheterna t.ex. när ett avgiftsbeslut över

klagas eller en återbetalning av en del av skattebeloppet/avgiftsunderlaget

görs.

Utredningen har funnit det ändamålsenligt att skilja på restavgiftens funk

tioner hos uppbörds- och indrivningsmyndigheterna. Själva begreppet rest

avgift härrör från en föråldrad ordning med särskild restföring av skatter och

avgifter som inte betalades till uppbördsmyndigheten. Utredningen vill i

stället för restavgift införa de nya begreppen uppbördsavgift och indrivnings

avgift. Uppbördsavgift skall tas ut om skatten inte betalas vid det ordinarie

uppbördstillfället, indrivningsavgift kan i förekommande fall tas ut om skat

tefordringen har lämnats till indrivning. Uppbörds- och indrivningsavgif

terna skall sinsemellan vara samordnade på så vis att indrivningsavgiften

skall ses som en fortsättning på uppbördsavgiften.

En utgångspunkt har varit att varje avgiftspåslag bör ske senast vid den

tidpunkt då den skattskyldiges kreditkostnad på grund av den redan påförda

avgiften har blivit lägre än vad en alternativ bankränta skulle motsvara.

Utredningen föreslår att uppbördsavgiften tas ut i två steg, nämligen med

2 % i anslutning till det ordinarie uppbördstillfället och med 6 % efter en av

giftshöjning vid en senare tidpunkt på uppbördsstadiet. Vid valet av tid

punkt för avgiftshöjningen har utredningen stannat vid att föreslå att höj

ningen tidigast inträder en månad efter uppbördstillfället. Om beskattnings

myndigheten dessförinnan har utskickat en handling med betalningspåmin

nelse, bör avgiftshöjningen i stället inträda först om den skattskyldige inte

betalar i enlighet med påminnelsen.

Varje betalningsdröjsmål orsakar extra kostnader i den administrativa

uppbördshanteringen. Utredningen föreslår att en minimiavgift om 100 kr.

alltid skall tas ut, således även i de fallen skattebeloppen betalas inom enmå

nadsfristen.

En uppbördsavgift som efter avgiftshöjningen uttas med 6 % ger i princip

staten tillräcklig ersättning för de ränteförluster och övriga kostnader som

uppstår under uppbördsstadiet och under de inledande månaderna på indriv

ningsstadiet. Utredningen föreslår att nästa avgiftshöjning, nu i form av en

indrivningsavgift om 4 %, påförs vissa skuldposter fyra månader efter ut

gången av den månad skattebeloppet registrerades i utsökningsregistret. In

hämtat statistikmaterial visar att det är under de första månaderna på indriv

ningsstadiet som flest skuldposter betalas fullt ut. Därefter avtar betalnings

frekvensen på ett markant sätt.

Utredningen förordar att indrivningsavgiften beräknas för en tid av om

kring ett år från skattens registrering i utsökningsregistret. Det är den tid

som en aktiv indrivning i allmänhet pågår. Med en uppbördsavgift om 6 %

och en indrivningsavgift om 4 % kommer den skattskyldiges sammantagna

kostnad för ''''''''skattekrediten'''''''' ned till en nivå som är jämförbar med en av

dragsgill marknadsränta om 14--17 % först när indrivningen har pågått un

der ca ett år. Enligt utredningens uppfattning är det därför inte motiverat

med ett ytterligare avgiftspåslag.

Utredningen föreslår i fråga om indrivningsavgiften att sådan avgift skall

påföras endast om den uppgår till minst 400 kr. Härigenom undantas de

skuldposter som vid avgiftstidpunkten understiger 10 000 kr. Den föreslagna

beloppsgränsen innebär att 70 % av målen mot näringsidkare och 90 % av

målen mot icke näringsidkare undantas från indrivningsavgiften.

Utredningen har särskilt övervägt om det vid sidan av ett avgiftspåslag på

indrivningssidan är motiverat att beträffande vissa typfall påföra den skatt

skyldige en särskild ränta. Av intresse är framför allt de fall när den skatt

skyldige av kronofogdemyndigheten beviljas uppskov med betalningen. Ut

redningen har emellertid inte funnit skäl att föreslå bestämmelser om sär

skild ränta.

Utredningen föreslår slutligen bestämmelser om befrielse från eller ned

sättning av avgift. För en ändring av avgiftsuttaget förutsätts dock att sär

skilda skäl föreligger vid uppbördstillfället eller vid tidpunkten för resp. av

giftshöjning. I de föreslagna bestämmelserna ges exempel på sådana sär

skilda skäl men också exempel på omständigheter som inte bör medföra be

frielse eller nedsättning. Med en tydlig reglering av rekvisiten för en avgifts

ändring bör myndigheternas prövning av dessa ärenden kunna ske efter

schablon i en större utsträckning än i dag. Antalet ärenden om befrielse och

nedsättning bedöms dessutom minska med mer än hälften av den nuvarande

ärendemängden.

Den föreslagna avgiftskonstruktionen inverkar på avgiftsintäkterna på så

väl uppbörds- som indrivningsstadierna. Utredningens förslag får också ad

ministrativa återverkningar hos uppbörds- och kronofogdemyndigheterna.

Utredningen beräknar att förslaget sammantaget skulle medföra en årlig

nettoökning av statens intäkter av dröjsmålsavgifter i storleksordningen

70--75 milj.kr.

Sammanfattning av RSV:s förslag om räntebestämmelser i

lagen om mervärdeskatt

Bilaga 2

Bestämmelser om ränteberäkning i samband med inbetalning och återbetal

ning av mervärdeskatt saknas f.n. i lagen (1986:430) om mervärdeskatt

(ML). Förslag att införa ränta har tidigare lagts fram av olika utredningar

men inte föranlett lagstiftning. I riksdagen har flera motioner väckts med

förslag om att införa ränta vid återbetalning av mervärdeskatt. Regeringen

uppdrog i beslut 1985--09--05 åt riksskatteverket att utreda och efter samråd

med mervärdeskatteutredningen lägga fram förslag till bestämmelser om

ränta i lagen om mervärdeskatt.

I denna promemoria läggs fram förslag till såväl restitutionsränta som re

spitränta och anståndsränta. Dessutom läggs fram förslag till ändrade be

stämmelser om restavgift och om minsta belopp för återbetalning och inbe

talning av skatt. Därutöver föreslås -- förutom vissa smärre ändringar av re

daktionell karaktär -- att hänvisningen i 49 § sjätte stycket ML till uppbörds

lagens bestämmelser om restitution ändras så att där direkt skrivs ut den re

gel som även nu gäller, nämligen att länsstyrelsen har möjlighet att innehålla

en återbetalning i avvaktan på att ytterligare skatt kommer att påföras av

länsstyrelsen eller av skattedomstol.

Räntebestämmelserna inom andra lagar på skatte- och avgiftsområdet be

skrivs kortfattat i kapitel 4. I kapitel 5 beskrivs översiktligt bestämmelserna

om fastställelse av skatt beträffande mervärdeskatt och de nuvarande be

stämmelserna om restavgift. I kapitel 6 redovisas överväganden och förslag.

Utgångspunkterna för de bestämmelser om ränta och restavgift som ge

nomförts senast har varit att ränta skall utgå huvudsakligen i syfte att kom

pensera statsverket eller den enskilde för ränteförluster i samband med upp

börd av skatt och avgifter, medan reglerna om restavgift skall vara ett på

tryckningsmedel för att förmå de skattskyldiga att betala i rätt tid. Motsva

rande utgångspunkter har förelegat vid utformningen av de nu framlagda

förslagen. Med hänsyn till mervärdeskattens nära samröre med inkomst

taxeringen har förslagen om ränta i ML utformats med motsvarande bestäm

melser i uppbördslagen som grund.

Restitutionsränta

I fråga om restitutionsränta har föreslagits att ränta dels skall utgå i samband

med återbetalning av överskjutande ingående skatt och dels vid återbetal

ning av skatt efter fastställelsebeslut eller beslut av skattedomstol. Därvid

föreslås att delvis skilda regler skall gälla för ränteberäkning.

Mervärdeskatt redovisas enligt huvudregeln i tidsperioder om två kalen

dermånader. Återbetalning av överskjutande ingående skatt, d.v.s. enligt

avlämnad deklaration, gjordes under 1985 i knappt 400 000 fall till ett belopp

om cirka 45 miljarder kronor. Dessa deklarationer blir föremål för olika kon

trollåtgärder. Normalt sett torde länsstyrelserna hinna kontrollera och be

handla dessa s.k. negativa deklarationer under uppbördsmånaden och ytter

ligare två månader, d.v.s. innan deklarationerna för nästa redovisningspe

riod kommer till länsstyrelsen. RSV föreslår därför att restitutionsränta vid

återbetalning av överskjutande ingående skatt enligt deklaration skall ske

först om återbetalning inte kan ske inom den nyss angivna tiden. Motsva

rande regler har införts i lag om uppbörd av socialavgifter (SFS 1984:668).

Enligt denna lag skall en skattskyldig lämna en årsuppgift senast den 1 mars

och restitutionsränta skall utgå för återbetalningar som sker senare än den

30 juni samma år.

Återbetalning av mervärdeskatt sker också på grund av att skattskyldig

fått nedsättning av skatten i beslut av länsstyrelsen eller skattedomstol. I

dessa fall kan lång tid ha förflutit sedan skatten inbetalades. Restitutionsrän

tan föreslås därför införas även i dessa fall. Ränteberäkningen i dessa fall

påbörjas från utgången av uppbördsmånaden eller betalningsmånaden och

ränta skall beräknas till och med den månad då länsstyrelsen meddelat beslut

om återbetalning.

Restitutionsräntan föreslås beräknas efter den räntesats som motsvarar

halva det av riksbanken fastställda diskonto som gäller vid utgången av när

mast föregående kalenderår. Ränta som understiger femtio kronor skall inte

återbetalas.

Respitränta m.m.

Förslaget att införa restitutionsränta föreslås -- i likhet med vad som gäller

andra skatteslag -- motsvaras av en skyldighet att utge respitränta när ytterli

gare mervärdeskatt fastställs sedan den ordinarie fastställelsedagen passe

rats.

Respiträntan föreslås i likhet med bestämmelserna i uppbördslagen beräk

nas efter den räntesats som motsvarar det av riksbanken fastställda diskonto

som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår med tillägg av

tre procentenheter. Ränta som understiger femtio kronor påförs inte. Re

spitränta bör inte heller påföras för längre tid än två år. Ändrade regler för

att påföra restavgift föreslås också. Dessa innebär i princip att restavgift på

förs först om den skattskyldige inte betalat deklarerad skatt eller skatt enligt

ett beslut i rätt tid.

Mot bakgrund av de nya reglerna om respitränta och restavgift kommer en

skattskyldig som lämnar sin deklaration i rätt tid utan betalning att påföras

restavgift. Den skattskyldige som inte lämnar någon deklaration utan avvak

tar ett fastställelsebeslut (skönsbeskattning) kommer att påföras respitränta.

Eftersom påförd ränta i skönsbeskattningsfallen normalt kommer att under

stiga påförd restavgift föreslås att respitränta skall uppgå till minst det be

lopp som en påförd restavgift skulle ha uppgått till.

Anståndsränta

Inom andra skatteslag finns bestämmelser om att den som fått anstånd med

betalning av skatt i avvaktan på att beskattningsfrågan avgörs av skattedom

stol skall erlägga ränta för den skattekredit han erhåller. Även på mervärde

skattens område föreslås sådana bestämmelser införas. Dessa bestämmelser

har utformats i enlighet med motsvarande bestämmelser i uppbördslagen.

Anståndsränta föreslås således beräknas från utgången av den månad då

skatten skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den månad då

anståndstiden går till ända. I underlaget för ränteberäkningen skall ingå hela

det belopp som anståndet innefattar. Räntan beräknas efter det diskonto

som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår med tillägg av

tre procentenheter.

Övriga ändringsförslag

De nuvarande bestämmelserna i 42 § ML om att skatten för viss redovis

ningsperiod förfaller till betalning senast viss dag föreslås ändrade. Bestäm

melserna får i stället den innebörden att skatt skall betalas senast viss dag.

Detta är en följd av att restavgiftsbestämmelserna getts en annan innebörd.

Inbetalning och återbetalning av mervärdeskatt skall ske om skattebelop

pet inte understiger 25 kronor. I likhet med vad som gäller beträffande

punktskatter föreslås en höjning av beloppsgränsen till 50 kronor. Därutöver

föreslås vissa smärre följdändringar av 49 § fjärde och femte styckena ML.

Ekonomiska effekter

I kapitel 7 redovisas vissa ekonomiska effekter av de nu föreslagna räntebe

stämmelserna. Förslaget om ränta i ML torde inte medföra några större eko

nomiska konsekvenser för statsverket. Statsverkets ränteutbetalningar kom

mer troligen att understiga ränteintäkterna och det förändrade restavgiftsut

taget med några miljoner kronor.

Lagrådet

Bilaga 3

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-01-23

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar

Solerud, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 19 december 1991 har rege

ringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets ytt

rande över förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Björn Karls

son och kammarrättsassessorn Karin[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Bilaga 4

Utdrag ur lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs i fråga om uppbördslagen (1953:272)1

dels att 54 § 3 mom. skall upphöra att gälla,

dels att i 53 § 2 mom., 68 § 4 mom. och 77 a § ordet ''''''''restavgift'''''''' i olika

böjningsformer skall bytas ut mot ''''''''dröjsmålsavgift'''''''' i motsvarande former,

dels att 22 och 32 §§, 49 § 4 mom., 51 §, 58 § 1 och 2 mom., 59, 64, 66 och

67 §§, 69 § 2 mom. samt 75 a, 76 och 77 b §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införs fyra nya moment, 58 § 3--6 mom. och en ny

paragraf, 78 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §2

Skattemyndighet beslutar i fråga

om beräkning av preliminär A-skatt

samt debitering av preliminär B-

skatt och slutlig, kvarstående och

tillkommande skatt. Skattemyndig

het fastställer också avgiftsunderlag

för egenavgifter. Skatt, avgift och

ränta enligt denna lag utgår i helt

krontal, varvid öretal bortfaller.

Skattemyndighet beslutar i fråga

om beräkning av preliminär A-skatt

samt debitering av preliminär B-

skatt och slutlig, kvarstående och

tillkommande skatt. Skattemyndig

het fastställer också avgiftsunderlag

för egenavgifter. Skatt, avgift och

ränta beräknas enligt denna lag i helt

krontal, varvid öretal bortfaller.

32 §

På tillkommande skatt skall skattskyldig betala ränta (respitränta). Ränte

belopp som understiger femtio kronor påförs inte. Ränta utgår för visst ka

lenderår efter en räntesats som motsvarar det av riksbanken fastställda dis

konto som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår med till

lägg av tre procentenheter. Vid beräkning av ränta för tid som infaller efter

utgången av det år då skatten debiteras tillämpas dock den räntesats som

gäller för debiteringsåret.

 Vid beräkning av respitränta gäller,

 att i den tillkommande skatten inte inräknas skattetillägg eller försenings

avgift enligt taxeringslagen och inte heller kvarskatteavgift och respitränta;

att ränta utgår från och med den 1

maj året näst efter taxeringsåret,

dock att ränta på ö-skatteränta, re

stitutionsränta och skatt, som åter

betalts enligt 68 § 2 mom. och ingår

i tillkommande skatt, skall utgå från

utgången av den månad, då belop

pet utbetalts; samt

 att ränta utgår till och med den

månad då skatten förfaller till betal

ning.

att ränta tas ut från och med den

19 april året näst efter taxeringsåret,

dock att ränta på ö-skatteränta, re

stitutionsränta och skatt, som åter

betalts enligt 68 § 2 mom. och ingår i

tillkommande skatt, skall tas ut från

utgången av den månad, då belop

pet utbetalts; samt

 att ränta tas ut till och med den

dag då skatten förfaller till betal

ning.

Ändras debitering av tillkommande skatt sker ny beräkning av ränta.

Bestämmelserna i denna lag om tillkommande skatt skall tillämpas på re

spitränta.

49 §

4 mom.3 Den som har fått anstånd enligt 1 eller 2 a mom. skall betala ränta

(anståndsränta) för den del av anståndsbeloppet som skall betalas senast vid

anståndstidens utgång. Vid ränteberäkningen gäller i tillämpliga delar be

stämmelserna i 32 § första stycket.

Anståndsränta utgår från ut

gången av den månad, då beloppet

skulle ha betalats om anstånd inte

medgetts, till och med den månad,

då anståndstiden gått ut eller, om

beloppet betalats dessförinnan, till

och med den månad betalning skett.

Anståndsränta tas ut från den dag,

då beloppet skulle ha betalats om

anstånd inte medgetts, till och med

den dag, då anståndstiden gått ut el

ler, om beloppet betalats dessförin

nan, till och med den dag betalning

skett.

Bifalls den skattskyldiges yrkande

i omprövningsärendet av skattemyn

digheten eller bifaller domstol ett

överklagande skall betald ränta åter

betalas. På återbetalat belopp beräk

nas restitutionsränta. I fråga om rän

teberäkningen gäller i tillämpliga de

lar bestämmelserna i 69 § 2 mom.

 Bestämmelserna i 58 § gäller i

fråga om anståndsränta.

Bifalls den skattskyldiges yrkande

i omprövningsärendet av skattemyn

digheten eller bifaller domstol ett

överklagande skall betald ränta åter

betalas.

51 §

Sedan anstånd har meddelats, får

den av anståndet omfattade skatten

inte indrivas under tiden för anstån

det, ej heller får restavgift uttagas för

skatten.

Sedan anstånd har meddelats, får

den av anståndet omfattade skatten

inte indrivas under tiden för anstån

det.

Är skattskyldig berättigad att få tillbaka för mycket erlagd skatt, får denna

tagas i anspråk för betalning av skatt, som avses med anståndet.

Har anståndstiden gått till ända

utan att skatten till fullo har betalats,

skall den skattskyldige erlägga rest

avgift på den del av skatten, som då

var obetald.

Har anstånd medgetts, tas dröjs

målsavgift enligt 58 § ut endast på den

del av skatten som inte har betalats

senast vid anståndstidens utgång.

58 §

1 m o m. Har skattskyldig eller ar

betsgivare som gjort skatteavdrag

underlåtit att inbetala skatt i tid och

ordning, som är föreskriven i denna

lag, skall restavgift utgå. Denna skall

beräknas efter sex öre för varje hel

krona av den del av skatten, som så

lunda inte har betalats, dock inte

mindre än femtio kronor.

 Arbetsgivare, som avses i första

stycket, skall utöver restavgift erlägga

tilläggsavgift för varje påbörjad tid

rymd av sex månader utöver den

första efter utgången av den upp

bördsmånad, under vilken skatten

rätteligen skolat erläggas, intill dess

skatten inbetalas eller storleken av

det belopp som arbetsgivaren är skyl

dig att betala blivit bestämd enligt

77 §. Tilläggsavgift skall för varje så

dan tidrymd beräknas till fyra öre för

varje hel krona av den del av skatten,

som inte har erlagts, dock ej mer än

tolv öre för hel krona. Bestämmel

serna i denna lag om restavgift tilläm

pas även i fråga om tilläggsavgift.

 Vid tillämpning av bestämmel

serna i detta moment jämställs med

inbetalning av skatt att verkställighet

har skett eller säkerhet har tagits emot

enligt lagen (1978:880) om betal

ningssäkring för skatter, tullar och

avgifter.

1 m o m. Har en skattskyldig eller

en arbetsgivare som gjort skatteav

drag inte betalat in skatt, kvarskatte

avgift eller ränta i tid och ordning,

som är föreskriven i denna lag, skall

en avgift (dröjsmålsavift) tas ut.

2 m o m. Då särskilda omständig

heter därtill föranleda, må befrielse

från skyldighet att erlägga restavgift

meddelas av skattemyndighet.

 Riksskatteverket äger meddela

föreskrifter i fråga om befrielse från

skyldighet att erlägga restavgift.

2 m o m. Dröjsmålsavgift tas, om

inte annat sägs nedan eller i 3 eller 4

mom., ut med

 1. två procent på belopp som beta

las före utgången av den månad då

beloppet förfaller till betalning

(förfallomånaden),

 2. fyra procent på belopp som be

talas under första månaden efter för

fallomånaden,

 3. sex procent på belopp som beta

las under andra månaden efter förfal

lomånaden,

 4. sex procent, med tillägg av en

procentenhet för varje påbörjad yt

terligare månad, på belopp som beta

las efter andra månaden efter förfal

lomånaden.

 Dröjsmålsavgift tas ut med två

procent på belopp som betalas inom

tio dagar från den dag då beloppet

förföll till betalning.

 3 m o m. Dröjsmålsavgiften är

minst 100 kronor. Om det ursprung

ligen obetalda beloppet är mindre än

100 kronor, får dröjsmålsavgift dock

endast tas ut med motsvarande be

lopp.

 4 m o m. Har den skattskyldige el

ler arbetsgivaren skriftligen påmints

om sin betalningsskyldighet och sker

betalning senast viss i påminnelsen

angiven dag, skall dröjsmålsavgift tas

ut som om betalning skett den dag

påminnelsen sändes.

 Första stycket tillämpas inte i fråga

om påminnelse av kronofogdemyn

digheten sedan myndigheten beviljat

uppskov med betalningen.

 5 m o m. Vid tillämpning av be

stämmelserna i denna paragraf jäm

ställs med inbetalning av skatt att

verkställighet har skett eller säkerhet

har tagits emot enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring för

skatter, tullar och avgifter.

 6 m o m. Skattemyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsav

gift, om det finns särskilda skäl.

59 §

Det åligger kronofogdemyndigheten att verkställa indrivning av skatt.

Därvid får verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum.

Bestämmelserna om indrivning av

skatt skall också tillämpas på indriv

ning av kvarskatteavgift, restavgift,

tilläggsavgift, förseningsavgift eller

ränta enligt denna lag.

Bestämmelserna om indrivning av

skatt skall också tillämpas på indriv

ning av kvarskatteavgift, dröjsmåls

avgift och ränta enligt denna lag.

64 §

Staten tillkommande fordran,

som får uttagas genom utmätning

utan föregående dom, indrives i

samma ordning som skatt enligt

denna lag, dock att införsel ej får

äga rum vid indrivningen. Restavgift

utgår enligt 58 § 1 mom. Under den

tid, då sådan fordran är föremål för

indrivning genom kronofogdemyn

dighets försorg, beräknas ej ränta

som på grund av särskild föreskrift

skall utgå efter förfallodagen.

Staten tillkommande fordran,

som får uttagas genom utmätning

utan föregående dom, indrives i

samma ordning som skatt enligt

denna lag, dock att införsel ej får

äga rum vid indrivningen. Dröjs

målsavgift tas därvid ut enligt 58 §

2--4 mom. Dröjsmålsavgift tas dock

inte ut i fråga om fordran på vilken

enligt särskild föreskrift skall beräk

nas ränta efter förfallodagen.

66 §

Avskrivning av debiterad skatt,

kvarskatteavgift eller ränta må äga

rum:

Avskrivning av debiterad skatt,

avgift eller ränta må äga rum:

1) då den skattskyldige saknar utmätningsbara tillgångar och fordringen

ej kan uttas genom införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken, dock att av

skrivning icke må ske för fordran, för vilken fast egendom svarar, med

mindre utretts att betalning för fordringen icke kunnat vinnas ur egendo

men;

2) då upplysning icke kunnat erhållas om skattskyldigs vistelseort eller

skattskyldig icke kunnat anträffas å ort, där han enligt inhämtade upplys

ningar antagits uppehålla sig;

3) då den skattskyldige vistas utomlands och kronofogdemyndigheten vid

tagit åtgärd för att driva in fordringen i utlandet utan att uppnå något

resultat

eller avstått från sådan åtgärd därför att den framstått som utsiktslös eller

inte var försvarlig med hänsyn till kostnaderna för förfarandet;

4) då fordran icke överstiger trehundra kronor och förutsättningar för öv

rigt föreligga för avskrivning enligt föreskrifter av regeringen eller myndig

het som regeringen bestämmer; samt

5) då fordran preskriberats eller bortfallit på grund av ackord som antagits

enligt 62 § tredje stycket.

Avskrivning av preliminär skatt må i annat fall än då skattefordran bortfal

lit på grund av ackord icke äga rum förrän efter utgången av andra uppbörds

året efter det, under vilket skatten förfallit till betalning.

Avskrivning av kvarstående och tillkommande skatt må i annat fall än då

skattefordran bortfallit på grund av ackord icke äga rum förrän efter ut

gången av det uppbördsår, under vilket skatten förfallit till betalning.

Då arbetsgivare jämlikt 75 § är ansvarig för arbetstagares skatt, må av

skrivning av denna icke äga rum, förrän det befunnits, att skatten av anled

ning, som i första stycket sägs, ej heller kan utfås av arbetsgivaren.

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer äger föreskriva att

avskrivning av skattefordran hos juridisk person i särskilda fall får äga rum

före de tidpunkter som angivits i andra och tredje styckena.

67 §

Fråga om avkortning och avskriv

ning av skatt, kvarskatteavgift eller

ränta prövas av skattemyndigheten.

Fråga om avkortning och avskriv

ning av skatt, avgift eller ränta prö

vas av skattemyndigheten.

Avskrivning medför icke ändring i betalningsskyldighet enligt denna lag.

69 §

2 m o m.4 På skatt, kvarskatteav

gift och respitränta, som återbetalas

enligt 68 § 2 mom. och vid utbetal

ning av skatt eller ränta, som har in

nehållits med stöd av 68 § 4 mom.

andra stycket, utgår ränta (restitu

tionsränta). Restitutionsränta ut

går för visst kalenderår efter en rän

tesats som motsvarar halva det av

riksbanken fastställda diskonto som

gällde vid utgången av närmast före

gående kalenderår. För tid som in

faller efter utgången av det år då be

slut om återbetalning fattas tilläm

pas dock den räntesats som gäller för

det året. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal,

som i förekommande fall avrundas

uppåt. Räntebelopp som understi

ger 50 kronor betalas inte ut.

2 m o m. På skatt, avgift och ränta,

som återbetalas enligt 68 § 2 mom.

och vid utbetalning av skatt eller

ränta, som har innehållits med stöd

av 68 § 4 mom. andra stycket, utgår

ränta (restitutionsränta). Resti

tutionsränta utgår för visst kalen

derår efter en räntesats som motsva

rar halva det av riksbanken fast

ställda diskonto som gällde vid ut

gången av närmast föregående ka

lenderår. För tid som infaller efter

utgången av det år då beslut om

återbetalning fattas tillämpas dock

den räntesats som gäller för det året.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal, som i före

kommande fall avrundas uppåt.

Räntebelopp som understiger 50

kronor betalas inte ut.

Vid beräkning av restitutionsränta gäller i övrigt,

att ränta utgår på belopp, som senast under taxeringsåret har betalts som

preliminär skatt, och på belopp, som avser överskjutande ingående mer

värdeskatt, från utgången av taxeringsåret och på annat belopp från ut

gången av den månad, då det har betalts;

att, om skatt har betalts före den uppbördsmånad, då skatten har förfallit

till betalning, skatten anses som betald under nämnda uppbördsmånad;

att, om skatten har betalts i flera poster och restitutionen avser endast viss

del av det sammanlagda skattebeloppet, det för mycket betalda beloppet av

räknas mot det elller de belopp som sist har betalts; samt

att ränta utgår till och med den månad, då beloppet återbetalas.

Har beslut som föranlett restitutionsränta ändrats på sådant sätt att ränta

inte skulle ha utgått eller utgått med lägre belopp, om ändringsbeslutet hade

beaktats vid ränteberäkningen, är den skattskyldige skyldig att återbetala

vad han sålunda uppburit för mycket. Bestämmelserna i denna lag om till

kommande skatt skall också tillämpas på restitutionsränta.

Om restitutionsränta i särskilda fall föreskrivs i 49 § 4 mom. fjärde stycket

och 75 a § fjärde stycket.

75 a §

Har betalningsskyldighet enligt 75 § ålagts både arbetsgivare och arbetsta

gare och vistas arbetstagaren på känd ort inom riket, får arbetsgivaren krä

vas endast om det kan antagas att arbetstagaren har underrättats om sin skyl

dighet att betala skattebeloppet.

Efterkommer arbetsgivaren inte anmodan att betala beloppet, får det ut

tagas i den ordning som stadgas i fråga om indrivning av skatt. Införsel får

dock ej beviljas.

Arbetsgivare eller arbetstagare,

som är skyldig att betala mot under

låtet skatteavdrag svarande belopp,

skall också betala restavgift på be

loppet.Arbetsgivare eller arbetsta

gare, som är skyldig att betala mot

underlåtet skatteavdrag svarande

belopp, skall också betala dröjsmåls

avgift på beloppet.

Som förfallodag räknas därvid den

dag då beloppet skulle ha betalats om

skatteavdrag hade gjorts.

Om arbetsgivare efter ompröv

ning eller överklagande av skatte

myndighets beslut har funnits inte

vara ansvarig för arbetstagares

skatt, skall skattemyndigheten till

arbetsgivaren återbetala skatt, som

han har betalat för arbetstagaren,

samt betald restavgift. På skattebe

loppet beräknas restitutionsränta. I

fråga om ränteberäkningen gäller i

tillämpliga delar bestämmelserna i

69 § 2 mom.

 Står arbetsgivare i skuld för re

stförd skatt eller arbetstagares skatt,

för vilken betalningsskyldighet har

ålagts honom, har han dock rätt att

få ut endast vad som överstiger det

obetalda skattebeloppet och restav

gift. I lagen (1985:146) om avräk

ning vid återbetalning av skatter och

avgifter finns också föreskrifter som

begränsar rätten till återbetalning.

Om arbetsgivare efter ompröv

ning eller överklagande av skatte

myndighets beslut har funnits inte

vara ansvarig för arbetstagares

skatt, skall skattemyndigheten till

arbetsgivaren återbetala skatt, som

han har betalat för arbetstagaren,

samt betald dröjsmålsavgift. På skat

tebeloppet beräknas restitutions

ränta. I fråga om ränteberäkningen

gäller i tillämpliga delar bestämmel

serna i 69 § 2 mom.

 Står arbetsgivare i skuld för re

stförd skatt eller arbetstagares skatt,

för vilken betalningsskyldighet har

ålagts honom, har han dock rätt att

få ut endast vad som överstiger det

obetalda skattebeloppet och dröjs

målsavgift. I lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skat

ter och avgifter finns också föreskrif

ter som begränsar rätten till återbe

talning.

Har arbetstagares skatt uttagits hos arbetsgivare, skall, om indrivnings

kvitto överlämmnas till arbetsgivaren, nämnda förhållanden anmärkas på in

drivningskvittot.

76 §

Arbetsgivare som har betalat skatt i enlighet med beslut om betalnings

skyldighet enligt 75 § får söka beloppet åter av arbetstagaren. Den arbetsgi

vare som vill söka belopp åter av arbetstagaren skall till kronofogdemyndig

heten ge in det kvitto som han har fått vid betalningen eller på annat sätt

styrka, att han har betalat skatten.

Kronofogdemyndigheten får hos

arbetstagaren driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Arbetstagaren skall betala restavgift

på beloppet.

Kronofogdemyndigheten får hos

arbetstagaren driva in beloppet i den

ordning som gäller för indrivning av

skatt. Införsel får dock inte beviljas.

Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om arbets

givarens regressfordran enligt första stycket.

77 b §5

Har gift skattskyldig icke i före

skriven tid och ordning inbetalat

skatt som påförts på grund av sådan

inkomst som avses i tredje stycket av

anvisningarna till 52 § kommunal

skattelagen (1928:370), är maken

jämte den skattskyldige betalnings

skyldig för skattebeloppet jämte rest

avgift. Beloppet får uttagas hos ma

ken i den ordning som gäller för in

drivning av skatt som påförts ho

nom.

Har gift skattskyldig icke i före

skriven tid och ordning inbetalat

skatt som påförts på grund av sådan

inkomst som avses i tredje stycket av

anvisningarna till 52 § kommunal

skattelagen (1928:370), är maken

jämte den skattskyldige betalnings

skyldig för skattebeloppet. Beloppet

får uttagas hos maken i den ordning

som gäller för indrivning av skatt

som påförts honom.

Makes ansvarighet enligt första stycket avser det belopp som utgör skillna

den mellan den skattskyldige debiterad skatt på grund av inkomst och den

skatt på grund av inkomst som skulle ha påförts den skattskyldige om denne

icke haft att erlägga skatt för inkomst som avses i första stycket. Skatt, som

har erlagts på annat sätt än genom indrivning hos den skattskyldiges make,

anses i första hand avse annat än inkomst enligt första stycket. I fråga om

betalning av skatt enligt detta stycke äger bestämmelserna i 29 § första

stycket motsvarande tillämpning.

Beslut om makes betalningsskyldighet enligt första och andra styckena

skall fattas av skattemyndigheten.

 78 a §

Vid tillämpning av 75 och 77 §§ får

beslut om betalningsskyldighet som

fattas efter uppbördsårets utgång an

ses gälla belopp hänförligt till den

sista uppbördsmånaden under upp

bördsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om skatt, avgift och ränta som förfallit till betalning före

den 1 februari 1993.

Hänvisning i annan lag till bestämmelser om restavgift i uppbördslagen

(1953:272) avser dessa bestämmelser i deras lydelse intill den 1 januari 1993.

19 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:668) om uppbörd av social

avgifter från arbetsgivare1

dels att rubriken närmast före 30 § skall utgå,

dels att nuvarande 9 och 30 §§ skall betecknas 12 § respektive 13 §,

dels att 2, 7, 10, nya 12 och 13, 21, 24, 27 a, 28, 31, 32, 34, 50, 75 och 76 §§

samt rubriken närmast före 10 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 8 § skall lyda ''''''''Beräkning av månadsavgift'''''''',

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 14 §, och närmast före nya

12 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag förstås med

lön: sådan lön eller annan ersättning enligt 2 kap. 3--5 §§ lagen (1981:691)

om socialavgifter på vilken arbetsgivaravgifter skall beräknas;

uppbördsdeklaration: sådan uppbördsdeklaration som anges i 54 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272);

månadsavgift: de arbetsgivaravgifter som skall redovisas enligt 4 §;

utgiftsår: det kalenderår för vilket arbetsgivaravgifter skall betalas;

årsavgift: summan av de arbetsgivaravgifter som belöper på utgiftsåret;

redaravgift: de arbetsgivaravgifter som avser lön för vilken sjömansskatt

skall betalas;

restitutionsränta: ränta enligt 24 §;

a n s t å n d s r ä n t a: ränta enligt

30 §.

a n s t å n d s r ä n t a: ränta enligt

13 §;

 r e s p i t r ä n t a: ränta enligt 14 §.

7 §

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge att ar

betsgivare redovisar och betalar må

nadsavgift inom viss tid efter den dag

då avgiften annars skall betalas.

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge arbets

givare anstånd med att redovisa må

nadsavgift.

Skattemyndigheten i Stockholms

län kan om särskilda skäl föreligger

medge att sådan arbetsgivare som

avses i 3 § första stycket sista me

ningen redovisar och betalar arbets

givaravgifter i annan ordning än som

föreskrivs i denna lag.

Skattemyndigheten kan om sär

skilda skäl föreligger medge att så

dan arbetsgivare som avses i 3 §

första stycket sista meningen redovi

sar arbetsgivaravgifter i annan ord

ning än som föreskrivs i denna lag.

Ansökan om anstånd skall ha

kommit in till skattemyndigheten se

nast den dag då deklarationen skulle

ha lämnats.

 Ändras förutsättningarna för an

ståndet innan anståndstiden gått ut

skall anståndet omprövas.

Beslut om månadsavgift

Beslut om månadsavgift m.m.

10 §

Månadsavgift skall beslutas för varje månad med ledning av uppbördsde

klaration och övriga tillgängliga handlingar.

Efter den 1 mars året efter utgifts

året får beslut om månadsavgift er

sättas med beslut om årsavgift.

Efter den 1 mars året efter utgifts

året får beslut om månadsavgift er

sättas med beslut om årsavgift. I ett

beslut om årsavgift får arbetsgivarav

gifterna hänföras till den sista måna

den under utgiftsåret.

Har arbetsgivaren inte lämnat uppbördsdeklaration eller kan på grund av

brister i arbetsgivarens uppgifter, bokföring eller anteckningar om utgiven

lön underlaget för den avgift som skall beslutas inte beräknas tillförlitligt,

skall det uppskattas av skattemyndigheten efter vad som bedöms vara skäligt

med hänsyn till föreliggande omständigheter såsom verksamhetens art och

omfattning.

Betalning av månadsavgift

(9 §)2

12 §3

Månadsavgiften skall betalas till

den skattemyndighet till vilken upp

bördsdeklaration skall lämnas och

inom den tid som gäller för deklara

tionens avlämnande. I övrigt skall

bestämmelserna i 52 § uppbördsla

gen (1953:272) om inbetalning till

lämpas. Vad där sägs om inbetalning

från landsting och kommun av preli

minär A-skatt som innehållits ge

nom skatteavdrag gäller också i

fråga om månadsavgift.

Månadsavgift som beslutats enligt

11 § skall betalas till den skattemyn

dighet till vilken uppbördsdeklara

tion skall lämnas och inom den tid

som gäller för deklarationens avläm

nande. Har anstånd med redovis

ningen medgetts enligt 7 § skall må

nadsavgiften betalas senast den dag

då deklarationen skall lämnas enligt

anståndsbeslutet eller den tidigare

dag skattemyndigheten bestämmer. I

övrigt skall bestämmelserna i 52 §

uppbördslagen (1953:272) om inbe

talning tillämpas. Vad där sägs om

inbetalning från landsting och kom

mun av preliminär A-skatt som in

nehållits genom skatteavdrag gäller

också i fråga om månadsavgift.

 Arbetsgivaravgifter som har beslu

tats på annat sätt än enligt 11 § skall

betalas till den skattemyndighet som

fattat beslutet och inom den tid som

skattemyndigheten bestämmer.

Har en arbetsgivare betalat in ett

lägre belopp än som enligt upp

bördsdeklarationen skall betalas

som arbetsgivaravgifter, särskild lö

neskatt och innehållen skatt skall

beloppet i första hand räknas som

betalning av den innehållna skatten

och därefter som betalning av ar

betsgivaravgifterna.

Har en arbetsgivare betalat in ett

lägre belopp än som enligt upp

bördsdeklarationen eller särskilt be

slut skall betalas som arbetsgivarav

gifter, särskild löneskatt och inne

hållen skatt skall beloppet i första

hand räknas som betalning av den

innehållna skatten och därefter som

betalning av arbetsgivaravgifterna.

(30 §)

13 §4

Har omprövning begärts av ett beslut om arbetsgivaravgifter eller har ett

sådant beslut överklagats eller kan annars avgiftsbeloppet antas komma att

sättas ned får skattemyndigheten medge anstånd med betalningen. Därvid

gäller bestämmelserna i 49 § 1, 2 och 3 mom. uppbördslagen (1953:272) i till

lämpliga delar.

Den som har fått anstånd skall betala ränta (anståndsränta) för den del av

anståndsbeloppet för vilket betalningsskyldighet kvarstår vid anståndstidens

utgång. Anståndsränta beräknas för visst kalenderår efter en räntesats som

med tre procentenheter överstiger det av riksbanken fastställda diskonto

som gällde vid utgången av det föregående året.

Anståndsränta utgår från och med

månaden efter den, då beloppet

skulle ha erlagts om anstånd inte

hade medgetts, till och med den må

nad, då anståndstiden gått ut eller,

om betalning skett dessförinnan, till

och med den månad betalning skett.

Anståndsränta som understiger 50

kronor skall dock inte påföras. Öre

tal som uppkommer vid ränteberäk

ningen bortfaller.

Anståndsränta utgår från den dag,

då beloppet skulle ha erlagts om an

stånd inte hade medgetts, till och

med den dag, då anståndstiden gått

ut eller, om betalning skett dessför

innan, till och med den dag betal

ning skett. Anståndsränta som un

derstiger 50 kronor skall dock inte

påföras. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

Bifalls arbetsgivarens yrkande av

skattemyndigheten skall erlagd ränta

återbetalas. Bifaller domstol ett

överklagande skall erlagd ränta åter

betalas sedan domen vunnit laga

kraft. På återbetalat belopp beräknas

restitutionsränta. I fråga om räntebe

räkningen gäller i tillämpliga delar

24 §.

 Bestämmelserna i 58 § uppbörds

lagen gäller i fråga om anstånds

ränta.

Bifalls arbetsgivarens yrkande

skall erlagd ränta återbetalas.

I fråga om befrielse från anstånds

ränta gäller bestämmelserna i 49 § 5

mom. uppbördslagen.

Skattemyndigheten får befria en

arbetsgivare helt eller delvis från

skyldigheten att betala anstånds

ränta, om det finns synnerliga skäl.

14 §5

Ränta (r e s p i t r ä n t a) skall beta

las på avgiftsbelopp som avses i 12 §

andra stycket om beloppet inte upp

skattats med stöd av 10 § tredje

stycket i avsaknad av uppbördsde

klaration. I vgiftsbeloppet skall inte

inräknas avgiftstillägg. Ränta beräk

nas för visst kalenderår efter en ränte

sats som motsvarar det av riksbanken

fastställda diskonto som gällde vid

utgången av närmast föregående ka

lenderår med tillägg av tre procenten

heter. Vid beräkning av ränta för tid

som infaller efter utgången av det år

då avgiften debiteras tillämpas dock

den räntesats som gäller för debite

ringsåret. Ränta beräknas från den

dag, då avgiften skulle ha betalats en

ligt 12 § första stycket, till och med

den dag då avgiften skall betalas en

ligt skattemyndighetens beslut. Ränta

på avgiftsbelopp, som motsvarar tidi

gare återbetalat belopp, skall dock

beräknas från utgången av den må

nad, då beloppet återbetalades.

Ränta som understiger 50 kronor på

förs inte. Öretal som uppkommer vid

ränteberäkningen bortfaller.

 Skattemyndigheten får befria en

arbetsgivare helt eller delvis från

skyldigheten att betala respitränta,

om det finns synnerliga skäl.

21 §

Den som i egenskap av företrä

dare för en arbetsgivare, som är juri

disk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet har underlåtit att

betala arbetsgivaravgifter i den tid

och ordning som följer av 4, 7 och

9 §§ är tillsammans med arbetsgiva

ren betalningsskyldig för beloppet

samt den restavgift och tillläggsavgift

som belöper på detta. Betalnings

skyldigheten får jämkas eller efter

ges om det föreligger särskilda skäl.

Den som i egenskap av företrä

dare för en arbetsgivare, som är juri

disk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet har underlåtit att

betala arbetsgivaravgifter i den tid

och ordning som följer av 4, 7 och

12 §§ är tillsammans med arbetsgiva

ren betalningsskyldig för beloppet

samt den ränta och dröjsmålsavgift

som belöper på detta. Betalnings

skyldigheten får jämkas eller efter

ges om det föreligger särskilda skäl.

Talan om att ålägga betalningsskyldighet skall föras vid allmän domstol.

Talan får inte väckas sedan arbetsgivarens betalningsskyldighet för beloppet

har bortfallit enligt lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar

m.m. Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske i

den ordning som gäller för indrivning av skatt enligt uppbördslagen

(1953:272). Därvid får införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken äga rum.

Den som har fullgjort sin betalningsskyldighet enligt första stycket får

söka beloppet åter av arbetsgivaren. Därvid skall bestämmelserna i 76 § upp

bördslagen tillämpas.

Bestämmelserna i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om re

gressfordran enligt tredje stycket.

24 §

På avgiftsbelopp som en arbetsgi

vare har rätt att få tillbaka och som

återbetalas efter den 30 juni året efter

utgiftsåret utgår ränta

(r e s t i t u t i o n s r ä n t a). Restitu

tionsränta utgår för visst kalenderår

efter en räntesats som motsvarar

halva det av riksbanken fastställda

diskonto som gällde vid utgången av

närmast föregående kalenderår.

Räntesatsen bestäms till procenttal

med högst en decimal, som i före

kommande fall avrundas uppåt.

 På avgiftsbelopp som betalats in

senast den 30 juni året efter det utgift

sår som avgiften avser beräknas resti

tutionsränta från utgången av

nämnda månad till och med den må

nad då beloppet återbetalas. I andra

fall beräknas restitutionsränta från

utgången av den månad då beloppet

betalades in. Har avgiftsbeloppet be

talats in i flera poster och avser resti

tutionen endast viss del av detta,

skall det belopp som restitueras av

räknas mot den eller de poster som

betalats sist.

På avgiftsbelopp, avgiftstillägg,

ränta och dröjsmålsavgift som en ar

betsgivare har rätt att få tillbaka ut

går ränta (r e s t i t u t i o n s r ä n t a).

Restitutionsränta utgår för visst ka

lenderår efter en räntesats som mot

svarar halva det av riksbanken fast

ställda diskonto som gällde vid ut

gången av närmast föregående ka

lenderår. Räntesatsen bestäms till

procenttal med högst en decimal,

som i förekommande fall avrundas

uppåt.

 Restitutionsränta beräknas från ut

gången av den månad då beloppet

betalades in till och med den månad

då beloppet återbetalas. Har avgifts

beloppet betalats in i flera poster

och avser restitutionen endast viss

del av detta, skall det belopp som re

stitueras avräknas mot den eller de

poster som betalats sist.

Restitutionsränta som understiger 50 kronor betalas inte ut. Öretal som

uppkommer vid ränteberäkningen bortfaller.

Har ett beslut som föranlett restitutionsränta ändrats på sådant sätt att

ränta inte skulle ha beräknats eller skulle ha beräknats med lägre belopp om

ändringsbeslutet hade beaktats vid ränteberäkningen, är arbetsgivaren skyl

dig att återbetala vad han sålunda har uppburit för mycket. Sedan skatte

myndigheten ålagt arbetsgivaren betalningsskyldighet för beloppet får det

omedelbart drivas in.

27 a §

Arbetsgivaravgifter och anstånds

ränta som inte har betalats i rätt tid

och ordning får omedelbart drivas

in.

Arbetsgivaravgifter, ränta och

dröjsmålsavgift som inte har betalats

i rätt tid och ordning får omedelbart

drivas in.

28 §

Har arbetsgivaravgifter inte beta

lats i den tid och ordning som är före

skriven i denna lag för betalning av

sådan avgift eller som har bestämts

enligt 7 § eller 30 §, utgår restavgift

och tilläggsavgift enligt 58 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272). Därvid

skall bestämmelserna i 58 § 2 mom.

första stycket samma lag tillämpas.

En avgift (dröjsmålsavgift)

skall tas ut på

 1. arbetsgivaravgifter som tagits

upp i en deklaration men inte betalas

inom den tid som anges i 12 § första

stycket,

 2. arbetsgivaravgifter som upp

skattats med stöd av 10 § tredje

stycket i avsaknad av uppbördsde

klaration,

 3. arbetsgivaravgifter i övrigt,

ränta och avgiftstillägg som inte beta

las inom den tid som har bestämts en

ligt 12 § andra stycket.

 Har anstånd med betalning av ar

betsgivaravgifter medgetts enligt 13 §,

tas dröjsmålsavgift ut endast på det

belopp som inte har betalats senast

vid anståndstidens utgång.

 Dröjsmålsavgiften beräknas enligt

58 § 2--4 mom. uppbördslagen

(1952:273). När dröjsmålsavgift tas

ut enligt första stycket 2 anses arbets

givaravgifterna ha förfallit till betal

ning inom tid som anges i 12 § första

stycket.

 Skattemyndigheten får medge be

frielse helt eller delvis från skyldighe

ten att betala dröjsmålsavgift, om det

finns särskilda skäl.

Uppbördslagens bestämmelser om indrivning, avkortning, avskrivning

och antagande av ackordsförslag skall också tillämpas i fråga om belopp på

vilket denna lag är tillämplig. Införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken får

äga rum.

31 §

Bestämmelserna i 1--12, 21--30

och 50--67 §§ gäller också redarav

gift, om inte annat följer av vad som

föreskrivs i andra stycket

eller i 32--35 och 37 §§.

Bestämmelserna i 1--8, 10--14,

21--29 och 50--67 §§ gäller också re

daravgift, om inte annat följer av

vad som föreskrivs i andra stycket el

ler i 32--35 och 37 §§.

I stället för tidsangivelsen den 1 mars året efter utgiftsåret i 10 § skall i

fråga om redaravgift gälla den 30 april året efter utgiftsåret.

32 §

Skattemyndighetens behörighet

enligt 11, 15 och 30 §§ tillkommer

skattemyndigheten i Göteborgs och

Bohus län. I fråga om åtgärder som

avses i 28 § andra stycket meddelas

beslut av skattemyndigheten i det

län där målet om indrivning av av

giftsfordringen är anhängigt.

Skattemyndighetens behörighet

enligt 11 och 13 §§ tillkommer skat

temyndigheten i Göteborgs och Bo

hus län. I fråga om åtgärder som av

ses i 28 § andra stycket meddelas be

slut av skattemyndigheten i det län

där målet om indrivning av avgifts

fordringen är anhängigt.

Det allmänna ombudet enligt 24 § lagen (1958:295) om sjömansskatt får

hos sjömansskattekontoret yrka att redaravgift påförs en redare.

34 §

Redaravgift skall redovisas och betalas för de perioder och i den tid och

ordning som gäller för redovisning och inbetalning av sjömansskatt enligt

14 § lagen (1958:295) om sjömansskatt.

Bestämmelserna i lagen om sjö

mansskatt om anmaning, anstånd,

restavgift, tilläggsavgift och förse

ningsavgift skall också tillämpas på

redaravgift.

Bestämmelserna i lagen om sjö

mansskatt om anmaning, anstånd

och dröjsmålsavgift skall också till

lämpas på redaravgift.

50 §

Skattemyndigheten skall om

pröva ett beslut enligt denna lag i en

fråga som kan ha betydelse för skyl

digheten att betala arbetsgivaravgif

ter, ränta eller särskild avgift, om ar

betsgivaren begär det eller om det

finns andra skäl. Beslut om för

handsbesked enligt 22 a § får dock

omprövas endast på begäran av nå

gon av sökandena. Att omprövning

skall ske när ett beslut har överkla

gats framgår av 72 §.

Skattemyndigheten skall om

pröva ett beslut enligt denna lag i en

fråga som kan ha betydelse för skyl

digheten att betala arbetsgivaravgif

ter, avgiftstillägg, ränta eller avgift,

om arbetsgivaren begär det eller om

det finns andra skäl. Beslut om för

handsbesked enligt 22 a § får dock

omprövas endast på begäran av nå

gon av sökandena. Att omprövning

skall ske när ett beslut har överkla

gats framgår av 72 §.

Skattemyndigheten får avstå från att på eget initiativ ompröva ett beslut,

om omprövningen skulle avse endast ett mindre belopp.

75 §

Om riksskatteverket har överkla

gat ett avgiftsbeslut, skall därav för

anledd talan om avgiftstillägg och

förseningsavgift föras samtidigt.

Om riksskatteverket har överkla

gat ett avgiftsbeslut, skall därav för

anledd talan om avgiftstillägg föras

samtidigt.

76 §

Länsrättens beslut i fråga som av

ses i 6 § tredje stycket, 7 §, 22 a §

andra stycket eller 30 § första stycket

får inte överklagas.

 Sjömansskattenämndens beslut

överklagas hos kammarrätten inom

den tid som gäller vid överklagande

hos kammarrätten av nämndens be

slut enligt lagen (1958:295) om sjö

mansskatt. Beslut i fråga som avses i

6 § tredje stycket, 22 a § andra

stycket eller 30 § första stycket får

dock inte överklagas.

Länsrättens beslut i fråga som av

ses i 6 § tredje stycket, 7 §, 13 § första

stycket eller 22 a § andra stycket får

inte överklagas.

 Sjömansskattenämndens beslut

överklagas hos kammarrätten inom

den tid som gäller vid överklagande

hos kammarrätten av nämndens be

slut enligt lagen (1958:295) om sjö

mansskatt. Beslut i fråga som avses i

6 § tredje stycket, 13 § första stycket

eller 22 a § andra stycket får dock

inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Äldre föreskrifter gäller dock

fortfarande i fråga om arbetsgivaravgifter, andra avgifter och ränta som för

fallit till betalning före den 1 februari 1993. Respitränta skall inte betalas

för

tid före ikraftträdandet.

1 Lagen omtryckt 1991:97.

Senaste lydelse av

lagens rubrik 1974:771

68 § 4 mom. prop. 1991/92:82.

2 Lydelse enligt prop. 1991/92:43.

3 Lydelse enligt prop. 1991/92:43.

4 Lydelse enligt prop. 1991/92:82.

5 Lydelse enligt prop. 1991/92:43.

1 Lagen omtryckt 1991:98.

2 Senaste lydelse 1991:000.

3 Förutvarande 12 § upphävd genom 1990:1318.

4 Förutvarande 13 § upphävd genom 1990:1318.

5 Förutvarande 14 § upphävd genom 1987:563.

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Propositionens lagförslag

2

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

2

Lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

15

Lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt

18

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

21

Lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624)

26

Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

28

Lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skatte

fordringar m.m.

29

Lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift

30

Lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

31

Lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift

32

Lag om ändring i lagen (1976:339) om saluvagnsskatt

33

Lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter

34

Lag om ändring i utsökningsbalken

35

Lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673)

37

Lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyl

dighet beträffande vissa uppdragsersättningar

38

Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle

ringsavgifter

40

Lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings

myndigheter

42

Lag om ändring i lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier

43

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare

44

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

51

Lag om ändring i tullagen (1987:1065)

52

Lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1988:327)

54

Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

56

Lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

57

Lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på far

tyg

58

Lag om ändring i lagen (1990:328) om skatteavdrag i vissa fall från

artistersättning m.m.

59

Lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskonto

medel m.m.

60

Lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta artister m.fl.

61

Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

62

Lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

66

Lag om ändring i lagen (1992:000) om koncessionsavgift på televi

sionens område

68

Utdrag ur protokoll från regeringssammanträde

69

1

Inledning

69

2

Nuvarande avgiftssystem för skatter m.m. som inte betalas i tid

70

3

Utgångspunkter för ett nytt avgiftssystem

72

4

Dröjsmålsavgift vid betalningsförseningar

74

4.1

Dröjsmålsavgiftens konstruktion

74

4.2

Dröjsmålsavgiftens tillämpningsområde m.m.

78

4.3

Befrielse från dröjsmålsavgift

80

4.4

Avskrivning av dröjsmålsavgift

82

5

Vissa räntefrågor

83

5.1

Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta

83

5.2

Ö-skatteränta

86

5.3

Kvarskatteavgift

87

5.4

Räntebestämmelser i lagen om mervärdeskatt

89

5.5

Ränta vid återbetalning av mervärdeskatt

91

5.6

Ränta vid inbetalning av mervärdeskatt m.m.

93

5.7

Respitränta vid uppbörd av socialavgifter från arbetsgi

vare m.m.

97

6

Avgift vid indrivning

98

7

Ikraftträdande

102

8

Ekonomiska konsekvenser

102

9

Upprättade lagförslag

103

10

Författningskommentarer

104

10.1

 Uppbördslagen

105

10.2

 Lagen om arvsskatt och gåvoskatt

110

10.3

 Lagen om sjömansskatt

111

10.4

 Lagen om mervärdeskatt

111

10.5

 Kupongskattelagen

114

10.6

 Skattebrottslagen

114

10.7

 Lagen om förmånsberättigade skattefordringar m.m.

114

10.8

 Lagen om överlastavgift

114

10.9

 Studiestödslagen

114

10.10

 Utsökningsbalken

115

10.11

 Lagen om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande

 vissa uppdragsersättningar

115

10.12

 Lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter

116

10.13

 Lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

117

10.14

 Lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

117

10.15

 Plan- och bygglagen

120

10.16

 Tullagen

120

10.17

 Vägtrafikskattelagen

120

10.18

 Lagen om skatteavdrag i vissa fall från artistersättning

 m.m.

121

10.19

 Lagen om skatt på ränta på skogskontomedel m.m.

121

10.20

 Kommunalskattelagen

121

11

Hemställan

121

12

Beslut

122

Bilaga 1. Sammanfattning av SIU:s förslag

123

Bilaga 2. Sammanfattning av RSV:s promemorieförslag

126

Bilaga 3. Lagrådets yttrande

129

Bilaga 4. Utdrag ur lagrådsremissens lagförslag

130