Prop.

1994/95:40

Regeringens proposition

1994/95:40

Proposition om budgeteffekter av Sveriges

medlemskap i Europeiska unionen m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisar regeringen förslag till principer för budgetering,

redovisning och revision av de medel som Sverige betalar till respektive mottar

från EU. Regeringen redovisar även en bedömning av budgeteffekterna av

medlemskap i Europeiska unionen. Regeringen begär i propositionen anslag för att

täcka vissa ytterligare utgifter som uppstår under budgetåret 1994/95 med

anledning av medlemskapet i EU. Regeringen lämnar i samband med detta ett

förslag till principer för finansiering av avgiften till EG:s budget. I

propositionen föreslås härutöver riksdagen bemyndiga regeringen att teckna en

andel i Europeiska investeringsbankens grundkapital till ett värde av 2 026

miljoner ecu samt att därvid göra de inbetalningar och garantiåtaganden som

följer av medlemskapet i banken.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Ärendet och dess beredning 5

3 EU:s finansiella instrument 5

3.1 Institutionella ramar 5

3.2 Gemenskapsbudgeten 6

 3.2.1 Gemenskapbudgetens innehåll och struktur7

 3.2.2 Gemenskapsbudgetens egna resurser 8

 3.2.3 Beslutsprocess för gemenskapsbudgeten 10

4 Redovisning av betalningar till och från EU

 över statsbudgeten 11

5 Budgetåtagande inom EU 13

6 Budgeteffekterna av ett svenskt medlemskap i

 Europeiska unionen 14

6.1 Beskrivning av budgeteffekterna14

6.2 Beräkning för budgetåren 1994/95 och 1995/96 16

6.3 Osäkerhetsfaktorer i beräkningen 16

7 Den svenska avgiften till gemenskapsbudgeten 17

7.1 Budgetsystem för avgiften till EG-budgeten 17

7.2 Den svenska avgiften till EG-budgeten

 budgetåret 1994/95 19

8 Kapitalinsats i Europeiska investeringsbanken 20

8.1 Inledning 20

8.2 Den svenska kapitalinsatsen 21

8.3 Godkännande av teckning av kapitalandel 23

9 Finansiering 24

10 Stöd och bidrag till Sverige från gemenskaps-

 budgeten 26

10.1 Inledning 26

10.2 Generella utgångspunkter26

 10.2.1 Ansvar för administration och

 kontroll 26

 10.2.2 Budgetering och redovisning på stats-

 budgeten 27

 10.2.3 Betalningar från EG och vidare till

 bidragsmottagaren 28

10.3 Jordbruksfonden 29

 10.3.1 Inledning 29

 10.3.2 Garantisektionen 29

 10.3.3 Utvecklingssektionen 30

10.4 Strukturfonderna 30

 10.4.1 Inledning 30

 10.4.2 Programarbete och ansvarsfördelning 31

 10.4.3 Bidragsvillkor och medelshantering

 m.m. 33

10.5 Forskning och utveckling 34

 10.5.1 Inledning 34

 10.5.2 Medelshantering m.m. 34

11 Kontroll och revision av EU-medel 36

11.1 Svensk profilfråga 36

11.2 Revision och kontroll utförd av EU 36

 11.2.1 Revisionsrätten 36

 11.2.2 Kommissionen 37

 11.2.3 Åtgärder från svensk sida 37

11.3 Nationell kontroll och revision 38

 11.3.1 Medlemslandets åtagande 38

 11.3.2 Myndigheternas ansvar för en god

 intern kontroll 38

 11.3.3 Konsekvenser för den statliga revi-

 sionen 41

11.4 Insatser för att indentifiera och beivra

 bedrägeri mot EG:s budget 41

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 27 oktober 1994 43

 3

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1.antar regeringens förslag att utgifter till och inkomster från EU skall

 bruttoredovisas över statsbudgeten och budgeteras, redovisas och revideras i

 enlighet med regelverket för statliga medel,

2.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Tullar under sjunde huvudtiteln på

 tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1994/95 anvisar ett förslag-

 sanlag på 2 300 000 000 kronor,

3.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Jordbruks- och sockeravgifter under

 sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1994/95

 anvisar ett förslagsanlag på 700 000 000 kronor,

4.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Mervärdesskattebaserad avgift under

 sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1994/95

 anvisar ett förslagsanlag på 4 100 000 kronor,

5.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Avgift baserad på brutto-national-

 inkomsten under sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för

 budgetåret 1994/95 anvisar ett förslagsanlag på 3 000 000 kronor,

6.under en ny inkomsttitel på statsbudgeten, Återbetalning avseende avgiften

 till gemenskapsbudgeten, för budgetåret 1994/95 beräknar 2 200 000 000 kronor,

7.bemyndigar regeringen att godkänna de åtaganden med betalnings-utfall efter

 budgetåret 1994/95 som följer av de bemyndiganden som lämnas i EG-budgeten,

8.bemyndigar regeringen att teckna en andel om 2 026 000 000 ecu i Europeiska

 investeringsbankens kapital och därvid göra garanti-åtaganden i fråga om den

 del för vilken betalning kan påfordras,

9.bemyndigar regeringen att till Europeiska investeringsbanken betala in dels

 ett belopp till bankens grundkapital motsvarande 151 983 002 ecu, dels ett

 belopp motsvarande 3,51736111 procent av reserverna och avsättningarna i

 bankens balansräkning per 31 december året före anslutningen,

10.till Bidrag till kapitalet i Europeiska investeringsbanken under sjunde

 huvudtiteln på tillägsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1994/95

 anvisar ett förslagsanslag på 950 000 000 kronor,

11.bemyndigar regeringen att för räntekostnader, föranledda av förskotterade

 utbetalningar av stöd från EG, besluta om en anslags-kredit som överstiger 7

 procent av anslagsbeloppets storlek, samt

12.godkänner principerna för verksamhetsansvar, anslagskonstruktioner och

 betalningsförmedling (ansnitten 7 och 10).

 4

2 Ärendet och dess beredning

Sveriges förhandlingar om medlemskap i Europeiska unionen (EU) avslutades i

april i år. Regeringen har i proposition 1994/95:19 föreslagit riksdagen att

godkänna det anslutningsfördrag som utgör resultatet av förhandlingarna. Svenska

folket kommer i en folkomröstning den 13 november 1994 att ta ställning till om

Sverige skall inträda som medlem i unionen eller inte.

 I propositionen om Sveriges medlemskap i EU (1994/95:19) anger regeringen

bl. a. sin avsikt att återkomma till riksdagen med en redovisning av

budgeteffekterna av ett EU-medlemskap.

 I föreliggande proposition redovisar regeringen en bedömning av medlemskapets

direkta effekter för statsbudgeten. Regeringen begär också anslag för att täcka

de ytterligare utgifter som uppstår under budgetåret 1994/95. Regeringen lämnar

i samband med detta ett förslag till principer för finansiering av avgiften till

EG:s budget.

 Regeringen redovisar också sin avsikt att säkerställa att budgetering,

redovisning och revision av de medel som Sverige vid medlemskap betalar till

respektive mottar från EU svarar mot dels de åtaganden som Sverige gör genom

EG:s regelverk, dels de krav som ställs från statsmakterna i fråga om statliga

medel.

3 EU:s finansiella instrument

Regeringens bedömning: EU:s viktigaste finansiella instrument för gemensam

politik utgörs av EG-budgeten. Institutionerna Europeiska investeringsbanken,

Europeiska kol- och stålgemenskapen samt Lomékonventionerna disponerar egna,

fristående finansiella instrument.

3.1Institutionella ramar

Skälen för regeringens bedömning:

I enlighet med Maastricht-fördraget består den Europeiska unionen, inom en

gemensam konstitutionell ram, av tre olika delar (pelare) med olika

institutionella förutsättningar och instrument för politiken.

 Den första pelaren utgörs av den före detta Europeiska ekonomiska gemenskapen,

numera Europeiska gemenskapen (EG), samt den monetära unionen. Den andra pelaren

utgörs av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och den tredje

av det inrikespolitiska samarbetet.

 Samarbetet inom den första pelaren har överstatlig karaktär, medan samarbetet i

övriga pelare är av mellanstatlig karaktär. Detta påverkar institutionernas

befogenheter inom de olika pelarna, men också i viss utsträckning valet av

finansiella instrument för den gemensamma politiken.

 Från gemenskapsbudgeten (EG-budgeten) finansieras i dag huvudsakligen åtgärder

inom den första pelaren samt merkostnaderna för EU:s institutioner av att

administrera arbetet inom de andra pelarna. Finansieringen av det operativa

kostnaderna för samarbetet inom dessa pelare är inte entydigt utklarad.

 Utöver gemenskapsbudgeten finns tre andra finansiella instrument, inom ramen

för fristående institutioner. Dessa institutioner är Europeiska

investeringsbanken (EIB), Lomékonventionerna och Europeiska kol- och

stålgemenskapen (EKSG).

 EIB är en fristående institution inom Europeiska unionen, upprättad i enlighet

med Romfördraget. EIB:s utlåning finansieras i huvudsak genom upplåning på

marknaden. Sveriges åtaganden i och med medlemskapet beskrivs i avsnitt 8 i

denna proposition.

 Europeiska utvecklingsfonden (EDF) utgör en fristående finansiell ordning inom

ramen för Lomékonventionerna, bestående av fleråriga ramavtal som finansieras

direkt genom bidrag från medlemsländernas biståndsbudgetar. Den fjärde Lomékon-

ventionen trädde i kraft år 1990 och löper under en period av tio år. För den

första femårsperioden disponerar EG resurser inom ramen för EDF VII. Under

1994/95 genomförs förhandlingar om EDF VIII, som kommer att finansiera den andra

hälften av Lomé IV. Sverige kommer inte att delta i det nuvarande sjunde

avtalet, utan först i det åttonde, som avses träda i kraft 1996. EDF behandlas

närmare i regeringens proposition 1994/95:19.

 EKSG tillkom genom det s.k. Parisfördraget 1951. Verksamheten finansieras från

en egen budget baserad på avgifter från kol- och stålföretagen. Parisfördragets

giltighetstid går ut år 2002. Ett nytt avtal föväntas inte. Svenska staten skall

1995 och 1996 bidra till EKSG:s fonder med totalt ca 150 miljoner kronor.

Avgiften utgör ett engångsbidrag till EKSG:s fonder för omstrukturering.

Regeringen har för avsikt att återkomma till riksdagen vad gäller det svenska

åtagandet gentemot EKSG.

3.2Gemenskapsbudgeten

Gemenskapens allmänna budget, eller EG-budgeten, skall hantera samtliga

inkomster och utgifter som EU enligt Romfördraget har eller kan ha inom den

Europeiska gemenskapen. De grundläggande reglerna återfinns i artiklarna 199-209

i Romfördraget med ändringar enligt Maastrichtfördraget. I dessa artiklar

regleras principerna för budgetens innehåll, struktur, finansiering,

genomförande och revision.

 De huvudsakliga sekundära rättsakterna är följande: rådets beslut 88/376,

rådets förordning nr 1552/89, rådets förordning nr 1553/89, rådets direktiv

89/130, rådets beslut 88/377, rådets förordning nr 165/74, rådets förordning nr

3308/80, finansförordningen (OJ L 356 31.12.77 p.1 med ändringar), kommissionens

förordning den 11 december 1986 samt en gemensam deklaration från parlamentet,

rådet och kommissionen angående förbättringar av budgetprocessen (OJ C 194

28.07.82 p.1)

 Rådets beslut 88/376 reglerar budgetens utgiftsnivå och finansiering samt

definierar EG:s egna resurser och den reduktion som Storbritannien erhåller

inklusive fördelningen av kostnadsansvaret för denna. Rådets förordning 1552/89

vidareutvecklar hur rådets beslut 88/376 skall implementeras. I rådets

förordning 1553/89 anges vilka åtgärder som medlemsländerna är skyldiga att

vidta för att säkerställa korrekt uppbörd av de egna resurser som härrör från

mervärdesskatten. Rådets direktiv 89/130 anger hur bruttonationalinkomsten (BNI)

skall beräknas när den används som bas för beräkning av medlemslandets

BNI-avgift. Regler och befogenheter för kommissionens utsända revisorer för

kontroll av medlemsländernas avgifter anges i rådets förordning nr 165/74.

Rådets beslut 88/377 behandlar budgetdisciplin.

 Flera av rättsakterna på budgetområdet är för närvarande föremål för översyn,

bl a för att införliva resultatet av budgetöverenskommelsen vid Europeiska

rådets möte i Edinburgh i december 1992.

3.2.1 Gemenskapsbudgetens innehåll och struktur

EG-budgeten upprättas i ecu och avser endast ett budgetår. Budgetåret omfattar

perioden 1 januari till 31 december.

 Gemenskapsbudgeten måste balanseras. Den finansieras genom avgifter från

medlemsländerna, de s.k. egna resurserna. Finansieringen avser budgetens

utgifter i sin helhet och är alltså inte riktad mot vissa utgiftsslag. Budgetens

inkomster utgörs härutöver främst av räntor och överskott.

 Budgeten består av inkomstberäkning och fem institutionsbilagor. Bilagorna

avser parlamentet (bilaga 1), rådet (bilaga 2), kommissionen (bilaga 3),

domstolen (bilaga 4) samt revisionsrätten (bilaga 5). I kommissionens bilaga

budgeteras såväl förvaltningsanslag som sakanslag, i övriga bilagor enbart

förvaltningsanslag. Kommissionens bilaga är uppdelad i två delar där A-delen

avser förvaltningsutgifterna och B-delen verksamhetsutgifter. Varje bilaga är

indelad i huvudtitlar, kapitel, anslag och (i förekommande fall) anslagsposter.

 Budgeten har två olika anslagstyper som benämns differentierade och

icke-differentierade. De differentierade anslagen används för verksamheter som

styrs av fleråriga program. De kan kombineras med bemyndiganden, dvs. medgivande

att ingå civilrättsligt bindande avtal för en period som sträcker sig längre än

budgetåret, och kan därmed användas för åtgärder som avser flera år. Detta

innebär att budgetutrymmet följande budgetår i viss mån intecknas. De

icke-differentierade anslagen används för övriga verksamheter. För

differentierade anslag skall alltid en preliminär redovisning av anslagsbehov

följande budgetår lämnas. Bemyndiganden budgeteras och presenteras i budgeten på

samma sätt som anslag. Under varje anslag redovisas också bemyndigande-kvoten,

dvs. förhållandet mellan bemyndiganden och anslagsmedel och måttet på graden av

uppbindning för följande år. I den mån budgeterade resurser inte ianspråktagits

under budgetåret måste i princip ny prövning och resurstilldelning ske såväl för

differentierade som för icke-differentierade anslag. Det finns dock vissa

möjligheter att föra över resurser till följande budgetår.

 Ett annat sätt att beskriva andelen uppbundna utgifter är indelningen i

obligatoriska respektive icke-obligatoriska utgifter. Med obligatoriska utgifter

avses de åtaganden som direkt följer av regelverket. Denna uppdelning ligger

till grund för fördelningen av beslutskompetens mellan rådet och parlamentet.

 EG-budgetens omslutning är för 1994 drygt 70 miljarder ecu (runt 630 miljarder

kronor), budgetförslaget för 1995, avseende de nuvarande tolv medlemsländerna,

uppgår till drygt 72 miljarder ecu (runt 650 miljarder kronor) De största

utgiftsposterna är jordbrukspolitiken (ca 58 procent) och regionalpolitiken (ca

26 procent). Andra större utgiftsposter är forskning och utveckling (ca 4

procent) samt administration (ca 5 procent).

3.2.2 Gemenskapsbudgetens egna resurser

De egna resurserna definieras i rådets beslut 88/376, artikel 2. Där sägs att

EG-budgetens egna resurser skall utgöras av fyra komponenter, nämligen jord-

bruksavgifter, tullar, momsbasavgift och en BNI-avgift.

 Tullarna avser samtliga tariffära och andra tullar som tas ut vid handel med

icke-medlemsländer och tullar på produkter. För såväl jordbruksavgifterna som

tullarna gäller att medlemslandet för behålla 10 procent av intäkterna för att

täcka egna uppbörds- och administrationskostnader.

 Jordbruksavgifterna skall avse alla typer av avgifter eller tillägg som inom

ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP) samt den gemensamma

sockermarknaden tas ut vid handeln med icke-medlemsländer (tredje land).

 Momsbasavgiften tas ut som en enhetlig procentuell avgift på medlemslandets

mervärdesskattebas. Den enhetliga skattebasen fastställs med utgångspunkt i

bruttointäkterna för mervärdesskatt i statens redovisningssystem.

Mervärdesskatteintäkter som redovisas utanför ordinarie redovisningssystem

skall adderas till den ursprungliga bruttointäkten (för svensk del gäller detta

statliga myndigheters ingående skatt). Till den del företag med en omsättning

under 10 000 ecu omsätter varor och tjänster till icke skattskyldiga skall den

dit hörande skatteintäkten tas bort från den ursprungliga bruttoredovisningen av

mervärdesskatten.

 I de fall medlemslandet har mera än en skattesats (inklusive nollskattesats)

skall mervärdesskattebasen beräknas för var och en av dessa. Utifrån denna

beräkning skall en vägd genomsnittlig skattesats (WAR) fastställas. Den vägda

genomsnittliga skattesatsen används för att fastställa vad som benämns den in-

termediära mervärdesskattebasen. Det sista steget i kalkylen är att den

intermediära skattebasen justeras med ett antal olika negativa och positiva

korrigeringar till följd av effekter av vissa valmöjligheter som sjätte

mervärdesskattedirektivet ger medlemsländerna vad gäller utformningen av

interna mervärdesskattesystem.

 BNI-avgiften utgår i procent av medlemsländernas BNI till marknadspriser för

aktuellt budgetår. Procentsatsen är enhetlig och fastställs i EG:s budgetprocess

för att täcka återstående finansieringsbehov sedan jordbruksavgifter, tullar och

momsbasavgift fastställts. Procentsatsen fastställs i förhållande till summan av

samtliga medlemsländers BNI. BNI-avgiften budgeteras i enlighet med en prognos

för BNI, med korrigeringar i efterhand.

 Kommissionen har rätt att kontrollera att medlemsländernas inbetalningar av

egna resurser överensstämmer med regelverket och att de är korrekt beräknade.

Kommissionen bevakar också att medlemsländerna har tillräckliga uppbördssystem.

Ursprunget för benämningen egna resurser är det faktum att medlemsländerna genom

tullunionen överlät tullintäkter från handeln med ickemedlemsländer till

gemenskapen.

 Medlemsländerna är skyldiga att bidra med egna resurser i den utsträckning som

krävs för att finansiera budgeten. Åtagandet begränsas genom det beslutade

utgiftstaket. Regelverksändringar som avser de egna resurserna kräver

enhällighet i rådet och ratifikation i medlemsländerna.

 Vid Europeiska rådets möte i Edinburgh i december 1992 beslutades en finansiell

ram för perioden 1993-1999. Denna ram fastställer dels budgetens totala

volymutveckling, dels utvecklingen för de egna resurserna och vart och ett av

utgiftsområdena. Taket på övergripande nivå är fastställt i förhållande till

gemenskapens samlade BNI. Beslutet innebär att budgeten under perioden ökar från

1,20 procent av BNI 1993 till 1,27 procent 1999. För budgetåren 1995 och 1996

har taket fastställts till 1,21 procent respektive 1,22 procent av BNI. Det

årliga budgetförslaget måste alltså rymmas i dessa ramar. Det är dock inte

självklart att hela utrymmet skall ianspråktas.

 Eftersom Europeiska rådet inte är en lagstiftande församling måste beslutet

omvandlas till gemenskapsrätt av EU-rådet och ratificeras av medlemsländerna.

Denna process pågår för närvarande. Regeringen har för avsikt att återkomma till

riksdagen med förslag till ratifikation av detta beslut.

 Tullar och införselavgifter svarar idag för ca 20 procent av budgetens

inkomster. Till följd av GATT-avtalet kommer andelen successivt att minska.

Avgiften beräknad på momsbasen regleras genom en högstsättning av uttaget.

BNI-avgiften används för att täcka ökade utgifter. BNI-uttaget beräknas

följaktligen som en restpost, dvs. man räknar ut hur stor andel av BNI som måste

tas ut för att utgifterna skall täckas. Taket för uttag av egna resurser får

dock inte överskridas.

 Principerna för fördelningen mellan resursslagen anges i Europeiska rådets

överenskommelse från Edinburgh. De innebär en successiv förskjutning av

tyngdpunkten från momsbasavgiften mot BNI-avgiften. Detta tar sig uttryck i att

momsbasuttaget under perioden 1995-99 minskas i lika steg från 1,4 procent 1994

till 1 procent 1999, samt att taket för uttaget av momsbasavgift under samma

period för medlemsländer med BNI per capita lägre än 90 procent av

gemenskapsgenomsnittet sänks till 50 procent 1995 och för övriga, i lika steg

under perioden, från 55 procent till 50 procent av BNI 1999. Detta är uttryck

för en önskan att åstadkomma mindre regressivitet i uttaget från medlemsländer-

na.

 För svensk del innebär detta att det svenska bidraget till budgeten under

perioden fram till 1999 successivt kommer att öka, dels till följd av den ökande

budgetomslutningen, dels till följd av den minskade regressiviteten.

3.2.3 Beslutsprocess för gemenskapsbudgeten

Budgetprocessen sker mellan EG-kommissionen och de två budgetmyndigheterna

EU-rådet och EU-parlamentet. Befogenheterna på budgetområdet är fördelade

mellan de två budgetmyndigheterna så att rådet kan besluta om förändringar för

hela budgeten, medan parlamentet endast kan omfördela inom de s.k.

ickeobligatoriska utgifterna. Parlamentet kan också genom att förkasta rådets

förslag till beslut vad gäller de ickeobligatoriska utgifterna förkasta

budgetutkastet i sin helhet.

 Kommissionens budgetförslag läggs normalt på EU-rådets bord i mitten av maj.

Därefter vidtar rådets s.k. första läsning. Den avslutas normalt i juli.

Resultatet, budgetutkastet, överlämnas därefter till EU-parlamentet för dess

första läsning.

 Om denna läsning inte föranleder några förändringar i budgetutkastet kan

budgeten därefter fastställas. I det fall parlamentet har ändringsförslag

överlämnas budgetutkastet ånyo till rådet för dess andra budgetläsning. Om rådet

accepterar det modifierade budgetutkastet fastställs budgeten, i annat fall

överlämnas utkastet till parlamentet för en andra läsning. Om meningsskiljakt-

ligheterna kvarstår vidtar förhandlingar mellan budgetmyndigheterna tills dess

budgeten kan fastställas. Budgeten kan vanligen fastställas före budgetårets

början.

 Budgetprocessen startar i februari, då kommissionen räknar om den i

budgetuppgörelsen i fasta priser angivna utgiftsnivån till löpande priser, med

hjälp av senaste prognoser för prisutvecklingen. Kommissionen gör samtidigt en

prognos för var och en av de egna resurserna. Prognosen överlämnas till

medlemsländerna för kommentarer, och justeras i förekommande fall innan

beräkningen av de egna resurserna i kommissionens budgetförslag fastställs.

 Prognoserna görs i nationell valuta och omvandlas till ecu i enlighet med de

bestämmelser för valutakurser som finns i rättsakterna.

 Om det under genomförandeåret uppstår ett underskott till följd av att

inkomsterna blir lägre än de prognosticerade skall underskottet föras till

utgiftssidan för nästa år och alltså finansieras med nästa års egna resurser.

Överskott betalas tillbaka till medlemsländerna.

 Om utgifterna behöver öka i förhållande till budgeten har kommissionen

möjlighet dels att besluta om omföringar mellan anslag inom samma kapitel, dels

att föreslå en tilläggsbudget.

 Möjligheten till omföring kan också kombineras med att ett anslag förs upp med

noteringen "p.m." istället för belopp. Denna möjlighet utnyttjas vid tillfällen

då kommissionen saknar underlag för budgetering vid den tidpunkt budgetförslaget

lämnas. I praktiken innebär den ett bemyndigande till kommissionen att ikläda

sig utgifter för ändamålet och att finansiera utgifterna genom omföring inom

budgetkapitlet. En streckmarkering i beloppskolumnen för anslaget innebär omvänt

att anslaget stängs för ytterligare medelstilldelning.

 Kommissionen har obegränsade möjligheter att föreslå budgetmyndigheterna (rådet

och parlamentet) tilläggsbudgetar. Normal sett brukar 2-4 tilläggsbudgetar

läggas. Minst en tilläggsbudget skall läggas varje år. Sista presentationsdatum

är 30 augusti. Budgetmyndigheternas behandling av förslaget tar normalt 2-3

månader. För 1995 kan förutses att utvidg-ningen kommer att ge upphov till en

tilläggsbudget.

 Förslag till nya utgifter skall åtföljas av förslag till finansiering.

Budgetmyndigheterna kan dock välja att överlåta till kommissionen att besluta om

vilka budgetposter som skall underskridas för att finansiera det ökade

åtagandet. Detta förfaringssätt från budgetmyndigheternas sida kallas negativ

reserv.

 Om budgeten inte fastställts vid ingången av budgetåret tillämpas

procentsatserna för föregående budgetår för momsbas och BNI. Dessa avgifter

gäller tills de nya fastställts.

4 Redovisning av betalningar till och från EU över

 statsbudgeten

Regeringens förslag: De medel som staten betalar till respektive mottar från EU

utgör statliga medel och skall därför budgeteras, redovisas och revideras i

enlighet med vad som gäller för statens medel. Regeringen föreslår att utgifter

till och inkomster från EU skall bruttoredovisas över statsbudgeten.

Skälen för regeringens förslag

Till följd av EU-medlemskapet kommer medel till olika utgiftsområden att

kanaliseras både direkt över statsbudgeten och via EG-budgeten. I vissa fall

ersätter EU-politiken den nationella politiken i förhållande till sektorn, men i

andra fall är direkt statligt stöd ett villkor för resurstilldelningen via

EG-budgeten.

 För att riksdag och regering skall få ett rättvisande beslutsunderlag för

verksamhetsstyrning, uppföljning och tilldelning av statens medel är det därför

nödvändigt att såväl direkt nationella som EU-medel budgeteras och redovisas

samlat på statsbudgeten. I myndigheternas årsredovisningar och i regeringens

redovisning till riksdagen skall de medel som fördelas via EG-budgeten redovisas

tillsammans med övriga statliga medel som disponeras av respektive

verksamhetsområde.

 Som medlem i EU kommer Sverige alltså att bedriva politik inom ett antal

områden med flera finansiella instrument än de rent nationella. Medlemskapet i

EU skiljer sig på detta sätt från andra former av internationellt samarbete som

Sverige deltar i. Sveriges finansiella bidrag till EU skiljer sig också av detta

skäl från de bidrag Sverige ger till internationella organisationer.

 Betalningar mellan Sverige och EU utgör statliga medel. Genom medlemskapet

delegeras inom överenskomna ramar beslut om fördelning av de medel Sverige genom

avgiften betalar till EG:s budget på olika utgiftsområden inom EG-budgeten.

Detta förutsätter att riksdagen förses med ett fullgott underlag avseende de

utgifter och inkomster inom EG-budgeten som berör Sverige.

 Riksdagen har i flera sammanhang efterlyst att statsbudgetens struktur skall

ses över så att statens verksamhet i större utsträckning bruttoredovisas på

statsbudgetens utgifts- respektive inkomstsida. Det utvecklingsarbete som sedan

flera år tillbaka bedrivs, och som påskyndats av införandet av en ny rambudget-

process i riksdagen, syftar till ökad tydlighet och minskat antal

generella/ofördelade utgiftsposter genom att utgifter i möjligaste mån hänförs

till olika sektorer. Det är därför naturligt att från början utforma

redovisningen av statliga betalningar till och från EU i enlighet med detta.

 En effekt av bruttoredovisning är att budgetomslutningen ökar genom att

återflöde från EU redovisas dels som inkomster på statsbudgetens inkomstsida,

dels som utgifter till berörda verksamhetsområden på budgetens utgiftssida.

Enligt regeringens uppfattning är dock detta förhållande av relativt liten

betydelse i förhållande till kravet på tydlighet och fullständighet i redovis-

ningen. Vissa tidsmässiga obalanser och det faktum att medlemslandet i vissa

fall förskotterar utbetalningar för EG-budgetens räkning respektive drabbas av

växelkurs- och ränteutgifter talar också för bruttoredovisning av utgifterna och

inkomsterna.

 5

5 Budgetåtaganden inom EU

Regeringens bedömning: Den svenska avgiften till EG-budgeten utgör i förhållande

till statsbudgeten ett avsevärt åtagande. Den bör dock ses mot bakgrund av de

grundläggande värderingar som ligger till grund för samarbetet. Avgiftens

storlek gör budgetpolitiska frågor inom EU-samarbetet till centrala svenska

frågor. Budgetpolitiska hänsynstaganden understryker att det är en viktig svensk

uppgift att bidra till att närhetsprincipen tillämpas. Regeringen har också för

avsikt att verka för en effektiv och återhållsam budgetpolitik vad gäller

gemenskapsbudgeten och övriga finansiella instrument. Frågor som berör upp-

följning och kontroll bör prioriteras.

Den grundläggande tanken för det europeiska samarbetet har alltsedan Europeiska

kol- och stålgemenskapen bildades varit att främja samarbetet mellan

medlemsländerna för att öka medborgarnas välstånd och för att garantera ett

gemensamt säkerhetspolitiskt intresse. Detta kommer också till utryck i gemen-

skapsbudgeten. Utöver denna grundläggande politiska målsättning finns tre

huvudområden i budgeten; den gemensamma jordbrukspolitiken, program som syftar

till att förbättra gemenskapens konkurrenskraft och program för att påskynda den

regionala och sociala utjämningen inom unionen. Genom medlemskapet ställer sig

Sverige bakom dessa målsättningar. Den svenska avgiften till EG:s budget bör ses

i detta perspektiv.

 En lika viktig princip är närhetsprincipen, dvs. den s.k. subsidiaritetsprin-

cipen, att beslut skall fattas på för ändamålet mest effektiva och lägsta

möjliga nivå. I Maastrichtfördraget tillmäts principen ännu större betydelse än

i Romfördraget. Valet av nivå påverkar naturligtvis valet av finansiellt

instrument. Härigenom påverkar tillämpningen av närhetsprincipen direkt det

svenska åtagandet gentemot EG-budgeten. Det är därför även av budgethänsyn en

viktig svensk uppgift att bidra till att denna princip tillämpas.

 Det svenska budgetläget gör att en stram budgetpolitik är nödvändig under

överskådlig tid. Detta gäller även åtaganden för EG-budgeten. Regeringen avser

därför att verka för en återhållsam budgetpolitik vad gäller gemenskapsbudgeten

och övriga finansiella instrument.

 6

6 Budgeteffekter av ett svenskt medlemskap i

 Europeiska unionen

Regeringens bedömning: Budgeteffekterna av medlemskapet kan för kalenderåret

1995 beräknas till en nettomerbelastning om drygt 22 miljarder kronor. Av dessa

utgör ca 2 miljarder kronor engångseffekter. Den kvarstående budgeteffekten

uppgår till ca 20 miljarder kronor. Den största komponenten är avgiften till

EG:s budget. Avgiften uppgår brutto 1995 till ca 19,9 miljarder kronor och netto

efter infasningen till ca 15,5 miljarder kronor.

6.1 Beskrivning av budgeteffekterna

De direkt mätbara källorna till budgeteffekter av medlemskapet är, som

regeringen redovisade i propositionen om Sveriges medlemskap i EU (1994/95:19),

Sveriges betalningar till EU, inkomst- eller utgiftsförändringar på grund av

svensk anpassning till EU:s regelverk, samt egna beslutade förändringar som kan

kopplas till medlemskapet.

 Andra effekter uppstår genom medlemskapets påverkan på ekonomins tillväxt, det

svenska ränteläget och en ökning av skatteunderlaget genom återflödet från EG:s

budget. De effekterna är i dagsläget mera svårmätta och beaktas inte i det

följande. Motivet till detta är dels de svårigheter som är förknippade med att,

på ett så exakt sätt som för övriga poster, prognosticera tillväxt- och

ränteeffekter, dels att regeringen gör bedömningen att det i nuvarande

budgetläge finns skäl att inte tillgodoräkna sig sådana effekter i kalkylen.

 Den förstärkning som väntas uppstå genom högre tillväxt och lägre ränteläge

kommer dock successivt att beaktas genom regeringens bedömning av det ekonomiska

läget och den svenska ekonomins utveckling, som grund för budgetering och

prognoser för statens inkomster och utgifter.

 Avgiften till gemenskapsbudgeten utgör den största posten i kalkylen. Genom det

fulla deltagandet i den gemensamma politik som finansieras genom EG-budgeten

ökar statens utgifter. Detta är en bestående effekt. Till följd av den beslutade

volymökningen av EG-budgeten och den förändrade finansieringsbördan ökar denna

effekt till och med 1999. Ramarna för utvecklingen därefter är ännu inte

beslutade. Betalningsåtagandet för perioden 1995-1998 minskas dock genom den i

förhandlingarna överenskomna infasningen av det svenska bidraget. Härigenom

mildras också under en konjunkturmässigt känslig period konsekvenserna för

statsbudgeten. Avgiften för 1995 beräknas till ca 19,9 miljarder kronor.

Infasningen innebär att nettoeffekten väntas uppgå till ca 15,5 miljarder

kronor.

 Under en period om huvudsakligen 2,5 år skall Sverige till Europeiska

investeringsbanken betala in en kapitalinsats samt bidrag till reservfond,

tilläggsreservfond samt övriga reserver och avsättningar inom banken. I den mån

bankens kapital utökas kan även senare kapitalinsatser bli aktuella. Dessa

inbetalningar måste finansieras inom statsbudgeten, men utgör i princip

kapitaldepositioner. Utöver kapitalinsatsen påtar sig Sverige ett garantiåtagan-

de. Inbetalningen 1995 beräknas till ca 1,8 miljarder kronor.

 Genom avtalet med EU:s medlemsländer åtar sig också svenska staten att för

svenska företags räkning göra en inbetalning om totalt ca 150 miljoner kronor

till Europeiska kol- och stålgemenskapens fonder. Vid EKSG:s väntade upphörande

år 2002 kommer återstoden av fonderna att återbetalas till medlemsländer.

 Anpassningen till EU:s regelverk påverkar de svenska skatteinkomsterna och ger

upphov till bestående budgeteffekter. Effekterna utgörs delvis av den formella

anpassningen till EU:s skattelagstiftning. Denna anpassning innebär en

nettoförstärkning av statsbudgetens inkomstsida, vilken huvudsakligen beror på

höjd skattesats på serveringstjänster och brevbefordran. Dessutom tillkommer

visst skattebortfall till följd av den inre marknaden (främst inkomster från

alkoholskatten).

 För 1995 finns dessutom en engångseffekt av att momsuppbörd i samband med

förtullning av import från unionens medlemsländer upphör för att istället

redovisas i den ordinarie redovisningen av mervärdesskatt. Denna ändring,

tillsammans med övergång till månatlig redovisning för företag med gemen-

skapsintern handel, innebär en tidsmässig förskjutning av inbetalningen och en

nettoförsämring om ca 6 miljarder kronor av budgetsaldot för 1994/95.

Likviditetsförlusten ger upphov till en varaktig kostnad för den konsoliderade

offentliga sektorn på 300 miljoner kronor. per år.

 Helårseffekten netto för samtliga ovan beskrivna budgeteffekter, dvs. den

totala budgeteffekten, bedöms för kalenderåret 1995 utgöra en försämring om

drygt 22 miljarder kronor, varav ca 2 miljarder kronor utgör en engångseffekt.

Det underliggande bestående åtagandet uppgår till ca 20 miljarder kronor.

 7

Tabell 6.1 Budgeteffekter av svenskt medlemskap i EU

Budgeteffekt 1995 Bestående effekt

Avgiften till EG-budgeten -19,9 -19,9

Infasning av avgiften + 4,4 -

Inbetalningar till Europeiska

investeringsbanken och Europeiska

kol- och stålgemenskapen - 1,9 -

Förändrade skatteinkomster - 4,9 - 0,2

Total effekt -22,3 -20,1

6.2 Beräkning för budgetåren 1994/95 och 1995/96

För budgetåret 1994/95 bedöms det tillkommande anslagsbehovet till 10 900

miljoner kronor. Återbetalningen från EU av det s.k. infasningsbeloppet sker som

en inbetalning till inkomsttitel och påverkar därmed inte anslagsbehovet. Vad

gäller anslagsbehoven för 1994/95 föreslår regeringen i denna proposition

riksdagen att bevilja ytterligare medel. Regeringen återkommer i 1995 års

budgetproposition med förslag om anslagstilldelning för 1995/96.

 För inkomstsidan beräknas 1994/95 en nettominskning av inkomsterna med ca 4 150

miljoner kronor. I denna bedömning ligger dels återbetalningen enligt den s.k.

infasningsöverenskommelsen i avtalet om EU-medlemskap, dels engångseffekten av

den förändrade momsuppbörden för import från EU-länder.

6.3Osäkerhetsfaktorer i beräkningen

De ovan redovisade beräkningarna utgår från vad som är känt i dagsläget.

 Vad gäller inbetalningarna till EU är beloppen för Europeiska

investeringsbanken och Europeiska kol- och stålgemenskapen till största delen

kända, men föremål för viss osäkerhet till följd av att beloppen i avtalet

angivits i ecu.

 Avgiften till EG:s budget har beräknats enligt en reviderad prognos för tullar,

jordbruksavgifter, momsbas och bruttonationalinkomst (BNI). Prognosen utgår från

nya pris- och volymutvecklingsantaganden för ekonomin.

 Inbetalningen av tullar och jordbruksavgifter kommer att ske i enlighet med

uppbörden. Den kan av detta skäl avvika något från den bedömning som

Generaltullstyrelsen och Statens jordbruksverk för närvarande gör.

Momsbasavgiften och BNI-avgiften kommer att betalas in enligt de belopp som tas

upp i EG:s budget. Den revidering av EG-budgeten som är nödvändig för att ta

hänsyn till de nya medlemsländerna har dock inte beslutats ännu, varför viss

osäkerhet om framför allt BNI-avgiften för 1995 kvarstår.

 Regeringen förutser dock inga stora förändringar av avgiften.

 Beräkningarna av effekterna på inkomstsidan av statsbudgeten är behäftade med

samma typer av osäkerhet som inkomstberäkningarna i sin helhet.

7 Den svenska avgiften till gemenskapsbudgeten

7.1Budgetsystem för avgiften till EG-budgeten

Regeringens bedömning: Regeringen anser att det är lämpligt att reglera

budgetsystemet för avgiften till EG-budgeten i förordningar och instruktioner

till berörda myndigheter. Vid utformningen av systemet skall såväl de krav EG:s

regelverk ställer som statens informationsbehov och budgeteringsprinciper

beaktas.

Skälen för regeringens bedömning:

EG:s regelverk på budgetområdet ställer ingående krav på hur medlemsländernas

system för beräkning, redovisning och betalning av avgiften till EG-budgeten

skall se ut. Dessa krav utgörs dels av ett informationskrav, dels ett

strukturkrav vad gäller redovisningen.

 Bokföring och betalning av de traditionella resurserna, dvs. tullar och

jordbruksavgifter, sker månatligen senast den första arbetsdagen efter den 19:e

den andra månaden efter det att fordran identifierats. Före betalningen görs

avdrag för de tio procent av uppbörden som skall täcka administrationskost-

naderna. Bokföring och betalning av de övriga avgiftsslagen sker första

arbetsdagen varje månad (med avdrag för den monetära reserven för

jordbruksfonden, FEOGA).

 Varje medlemsland skall informera kommissionen om vilka nationella myndigheter

som har ansvaret för bokföring, uppbörd och redovisning av egna resurser och

vilket regelverk man har lagt fast för redovisning och överföring av EU:s egna

resurser.

 Medlemslandet är skyldigt att i centralbanken eller annat angivet organ hålla

separata konton i bokföringen för vart och ett av resursslagen i EG-budgetens

egna resurser.

 Vid utformningen av ett svenskt system som svarar mot dessa krav bör vissa

principer beaktas.

 Den viktigaste är att statsbudget och statens räkenskaper redovisas med

iakttagande av kravet på tydlighet och fullständighet. Av detta följer att

avgiften skall bruttoredovisas på statsbudgetens utgiftssida, medan

återbetalningen inom ramen för infasningsöverenskommelsen redovisas på

statsbudgetens inkomstsida i enlighet med vad som tidigare sagts. Vidare bör

redovisningen till EU tas fram i sidoordnade kompletterande system.

 Betalningen av avgiften sker genom ett konto i EG-kommissionens namn i

medlemslandets centralbank. Betalningen görs i egen valuta. Kommissionens konto

skall vara avgiftsfritt och får vara räntefritt. Normalt disponerar kommissionen

även ett konto i ecu i centralbanken. Kommissionen får bara lyfta medel från

kontot för att täcka faktiska utbetalningar.

 Regeringen kommer att uppdra åt Riksbanken att öppna ett avgifts- och

räntefritt konto i EG-kommissionens namn. Vid utformningen av betalningssystemet

bör också effekterna på statens upplåningsbehov beaktas. Innebörden av detta är

att systemet skall utformas så att tidpunkten för effekten på upplåningsbehovet

skjuts framåt i tiden. Eftersom betalningarna för programsamarbetet inom EES i

stort sett följer regelverket för medlemsländernas betalning av avgiften till

budgeten har berörda myndigheter, främst riksbanken och riksrevisions-verket,

redan erfarenhet från hur ett sådant system kan utformas.

 Berörda myndigheter skall leverera det underlag som behövs för budgetering,

prognoser, betalning och uppföljning, såväl till regeringen som till EU:s

institutioner. I de fall flera myndigeter berörs är det viktigt att klarlägga

ansvarsfördelningen mellan myndigheterna.

 För myndigheterna utgör hanteringen av avgiften till EG-budgeten nya uppgifter.

Omfattningen av arbetet och fördelningen mellan olika myndigheter är inte i alla

delar självklar. Regeringen har därför givit berörda myndigheter i uppdrag att

redovisa förslag till arbetsfördelning och tekniska system. Regelverket angående

dessa aspekter av avgiften är av sådan karaktär som vanligen regleras i

förordning.

 8

7.2Den svenska avgiften till EG-budgeten budgetåret

 1994/95

Regeringens förslag: För budgetåret 1994/95 anvisas på tilläggsbudget till

statsbudgeten under sjunde huvudtiteln ett förslagsanslag Avgiften till gemen-

skapsbudgeten: Tullar på 2 250 miljoner kronor, ett förslagsanslag Avgiften till

gemenskapsbudgeten: Jordbruks- och sockeravgifter på 700 miljoner kronor, ett

förslagsanslag Avgiften till gemenskapsbudgeten: Mervärdesskattebaserad avgift

på 4 100 miljoner kronor, samt ett förslagsanslag Avgiften till gemenskaps-

budgeten: Avgift baserad på bruttonationalinkomsten på 2 900 miljoner kronor. På

statsbudgetens inkomstsida för budgetåret 1994/95 beräknas på tilläggsbudget en

ny inkomsttitel, Återbetalning avseende avgiften till gemenskapsbudgeten till

2 200 miljoner kronor. Regeringen föreslår också att riksdagen ger regeringen

ett bemyndigande att godkänna de åtaganden med betalningsutfall efter budgetåret

1994/95 som följer av de bemyndiganden som lämnas i EG-budgeten.

Skälen för regeringens förslag:

Under förutsättning att Sverige blir medlem av EU den 1 januari 1995 skall

betalningar till budgeten ske redan under januari månad. Beloppen har beräknats

för att täcka Sveriges avgift till gemenskapsbudgeten under budgetåret 1994/95.

Beräkningen utgår från regeringens prognos för Sveriges avgift kalenderåret

1995, varvid hälften av utbetalningarna bedöms infalla under budgetåret 1994/95.

Regeringen föreslår att medel till de olika komponenterna i avgiften anvisas

under sjunde huvudtiteln, på olika anslag, under en för ändamålet tillskapad

anslagsgrupp: Avgiften till gemenskapsbudgeten. Detta speglar dels den struktur

Sverige kommer att redovisa och betala avgiften i till EG, dels ansvars-

fördelningen på myndighetsnivå. Det är därför praktiskt att ha en sådan

uppdelning.

 Avgiften till EG-budgeten fastställs i budgetprocessen. De s.k. traditionella

egna resurserna (tull och jordbruksavgifter inkl. sockeravgifter) betalas enligt

faktisk uppbörd. Övriga, dvs. momsbasavgiften och BNI-avgiften, betalas enligt

budget. Momsbasavgiften kan inte ändras under året med mindre än att

felaktigheter i redovisningssystemet fastställts. BNI-avgiften kan däremot

ändras till följd av tilläggsbudget.

 Medlemsländerna deltar i kommissionens prognosarbete för de egna resurserna.

Prognoserna görs i nationell valuta och omvandlas till ecu i enlighet med de

bestämmelser för valutakurser som finns i rättsakterna.

 Anslagen bör anvisas förslagsvis. I enlighet med vad som redovisats tidigare i

propositionen är beräkningarna behäftade med vissa osäkerheter. Osäkerheterna

gäller dels utfallet i förhållande till de prognoser som görs för tullar och

jordbruksavgifter, dels möjligheten till ytterligare tilläggsbudgetar från EU:s

sida. Det kommer av tidsmässiga skäl inte att vara möjligt för regeringen att

underställa sådana förändringar riksdagens prövning.

 Återbetalningen av det överenskomna s.k. infasningsbeloppet kommer att ske

under åren 1995-1998. För 1995 uppgår återbetalningen till 488 miljoner ecu,

vilket med kursen 9 kronor/ecu motsvarar 4 400 miljoner kronor. Hälften av åter-

betalningen 1995 väntas infalla under budgetåret 1994/95. Återbetalningen kommer

att göras till statsbudgetens inkomstsida. Regeringen föreslår att en särskild

inkomsttitel upprättas för ändamålet.

 Bemyndigandesystemet är en del av EG-budgetens regelverk. Det utgör - på samma

sätt som det bemyndigandesystem som tillämpas inom statsbudgeten - ett

betalningsåtagande som avser senare budgetår. Det innebär att när Sverige som

medlem i EU-rådet fastställer budgeten ingår även beslut om åtaganden för senare

budgetår. Riksdagen bör som ett led i godkännandet av EU:s regelverk ge

regeringen ett generellt bemyndigande i denna del. Regeringen avser att årligen

i budgetpropositionen lämna en redogörelse för beslutade bemyndiganden.

8 Kapitalinsats i Europeiska investeringsbanken

Regeringens förslag: Regeringen föreslår att riksdagen ger regeringen ett

bemyndigande att teckna en andel i Europeiska investeringsbankens grundkapital

till ett värde av 2 026 miljoner ecu samt att göra de inbetalningar och

garantiåtaganden som följer av medlemskap i banken. För budgetåret 1994/95

anvisas på tilläggsbudget till statsbudgeten under sjunde huvudtitel ett

förslagsanslag Bidrag till kapitalet i Europeiska investeringsbanken på

950 000 000 kronor.

8.1Inledning

Medlemskap i Europeiska investeringsbanken följer automatiskt med ett medlemskap

i Europeiska unionen. I regeringens proposition angående medlemskap i Europeiska

unionen finns Europeiska investeringsbankens verksamhet och arbetsformer närmare

beskrivna (prop. 1994/95:19, del 3, avsnitt 28).

 Europeiska investeringsbanken (EIB) är en fristående institution inom

Europeiska unionen. Banken upprättades 1958 i enlighet med Romfördraget (artikel

3 och 129, vilka motsvaras av artiklarna 4b och 198d i Maastrichtfördraget).

Bankens stadga är bifogad Romfördraget som protokoll. Anpassning av bankens

stadga och andra bestämmelser knutna till ett svenskt och andra ansökarländers

medlemskap i banken finns fogad som protokoll 1 till anslutningsakten (prop.

1994/95:19, bilaga 10, sid 572 ff.)

 Bankens huvuduppgift är att bidra till en balanserad regional utveckling inom

EU genom att finansiera ekonomiskt sunda investeringar i de mest eftersatta

regionerna. Volymen utestående lån och garantier kan enligt stadgarna uppgå till

högst 250 procent av kapitalet, vilket för närvarande motsvarar 144 miljarder

ecu. Utestående lånebelopp var 98 miljarder ecu vid slutet av 1993. EIB:s

utlåning finansieras i huvudsak genom marknadsupplåning.

8.2 Den svenska kapitalinsatsen

Medlemsländerna bidrar till bankens kapital efter fastställd fördelningsnyckel,

baserad på ländernas relativa ekonomiska styrka. Enligt stadgarna kan medlem-

marna också åläggas att bidra med lån till banken, om banken inte kan låna upp

erforderliga medel på kapitalmarknaderna till rimliga villkor. När banken

bildades uppgick kapitalet till 1 miljard ecu. Bankens kapital har därefter

höjts genom sex allmänna kapitalhöjningar (1971, 1975, 1978, 1981, 1985 och

1991) samt vid tre tillfällen när nya medlemmar trätt in i banken. Vid varje

kapitalhöjning eller inträde av nya medlemmar ser man över kapitalinsatserna

samt den kapitalandel som skall betalas in till banken. Den senaste höjningen

innebar en fördubbling av kapitalet, så att det nu uppgår till 57,6 miljarder

ecu.

 Efter kapitalhöjningen 1991 motsvarar det inbetalda kapitalet ca 7,5 procent av

bankens tecknade kapital. Styrelsen kan kräva inbetalningar av det garanterade

oinbetalda kapitalet (92,5 procent) endast i den omfattning som det är

nödvändigt för att banken skall kunna fullgöra sina förpliktelser gentemot lång-

ivarna.

 Sverige har erbjudits att teckna en kapitalandel motsvarande ca 3,5 procent av

det nuvarande kapitalet eller 3,2 procent av det utökade kapitalet. Den svenska

kapitalinsatsen kommer därmed att bli 2 026 miljoner ecu, motsvarande ca 18 234

miljoner kronor (växelkurs 1 ecu = 9,00 kronor). Detta innebär i sin tur en

inbetalning på sammanlagt ca 152,0 miljoner ecu eller 1 368 miljoner kronor (7,5

procent av kapitalinsatsen).

 Bankens allmänna reserver skall enligt stadgarna uppgå till 10 procent av

aktiekapitalet (dvs. 5,76 miljarder ecu). Under åren har även tilläggsreserver

bildats, genom tillskott av bankens nettoöverskott som inte behövt avsättas till

de allmänna reserverna. Vid tidpunkten för ett svenskt medlemskap (januari 1995)

kan tilläggsreserver, andra avsättningar och ofördelade vinstmedel antas uppgå

till ca 4,3 miljarder ecu.

 Sverige skall även göra kontantinbetalningar till dessa reserver och

avsättningar. Enligt protokollet om Europeiska investeringsbankens stadga fogat

till anslutningsakten skall det svenska bidraget uppgå till ca 3,52 procent av

reserverna och avsättningarna enligt balansräkningen per 31 december året innan

anslutningen. Sverige skall betala in 202,6 miljoner ecu eller ca 1 824 miljoner

kronor till de allmänna reserverna. Den svenska inbetalningen till

tilläggsreserverna och andra avsättningar inklusive de avsättningar som kan

komma att göras av ofördelade vinstmedel per 31 december 1994, kan beräknas till

151,4 miljoner ecu (motsvarande 1 363 miljoner kronor).

Tabell 8.1 Sammanfattning, svensk kapitalinsats i EIB

 miljoner ecu miljoner kr

Grundkapital 2 026 18 234

Kontantinbetalningar:

Grundkapital 152,0 1 368

Reservfond 202,6 1 823

Tilläggsreserveroch avsättningar 151,4 1 363

Summa inbetalningar 506,0 4 554

 Inbetalningarna skall företrädesvis ske under en period av två och ett halvt

år. Beloppen skall betalas in i fem lika stora rater halvårsvis den 30 april och

31 oktober. Vad gäller inbetalningen av grundkapitalet skall en del som

motsvarar Sveriges andel av det vid tidpunkten för medlemskapet redan tecknade

och inbetalda grundkapitalet följa denna tidsplan. Denna del motsvarar

inbetalningar på 137,9 miljoner ecu (ca 1 241 miljoner kronor). En andra mindre

del av inbetalningen av grundkapitalet, 14,1 miljoner ecu (ca 127 miljoner

kronor), skall betalas in i enlighet med det tidsschema som gäller för en

pågående kapitalpåfyllnad i banken. Dessa inbetalningar pågår under perioden

1994 t o m 1998 med två inbetal-ningar per år.

 En sammanställning över inbetalningarna under åren 1995-1998 ser ut som följer,

värden i miljoner ecu (miljoner kr):

Tabell 8.2 Sammanställning över inbetalningarna åren 1995-98

år april oktober totalt totalt

 ecu ecu ecu miljoner kr.

1995 100,1 100,1 200,2 (1 802)

1996 100,1 100,1 200,2 (1 802)

1997 100,1 1,8 101,9 (917)

1998 1,8 1,8 3,6 (32)

 9

 Medlemskap i Europeiska investeringsbanken per den 1 januari 1995 innebär att

en första inbetalning om 100,1 miljoner ecu skall verkställas under budgetåret

1994/95.

 Inbetalningarna kan verkställas i ecu eller i svenska kronor. Årligen görs en

översyn av värdet på de nationella valutatillgångarna inom det inbetalda

kapitalet. Skulle värdet på den nationella valutan i förhållande till ecu

reduceras med mer än 1,5 procent skall landet i fråga företa en

tilläggsinbetalning. Skulle värdet å andra sidan stiga över 1,5 procent skall

banken företa en återbetalning till landet i fråga.

8.3. Godkännande av teckning av kapitalandel

Den föreslagna svenska kapitalinsatsen motsvarar Sveriges relativa ekonomiska

styrka inom den utvidgade unionen. Sveriges kapitalinsats kommer att uppgå till

drygt 18 miljarder kronor. Kapitalinsatsen är förknippad med inbetalningar på ca

4,5 miljarder kronor till bankens grundkapital och olika reservfonder och

avsättningar. I jämförelse med motsvarande institutioner är detta ovanligt höga

inbetalningar. Regeringen anser dock att fördelarna med ett medlemskap väl

motiverar en insats i denna storleksordning. Beträffande inbetalningarna till

tilläggsreserverna kan vi i ett senare skede komma att utnyttja dessa som del i

Sveriges andel av de medel som skall inbetalas vid nya allmänna kapitalökningar.

 Det är regeringens bedömning att bankens stadga ger tillfredsställande säkerhet

för att värdet av de medel som inbetalas till följd av kapitalinsatsen inte

skall urholkas och för att garantiåtagandet inte skall behöva tas i anspråk.

 En första delinbetalning om ca 100,1 miljoner ecu skall verkställas under

budgetåret 1994/95. Med hänsyn till att beloppet kan preciseras med säkerhet

först efter årsskiftet samt eventuella förändringar i kronans värde i

förhållande till ecu bör ett förslagsanslag på 950 miljoner kronor anvisas för

detta ändamål under sjunde huvudtitels anslagsgrupp: Övriga ändamål.

 10

9 Finansiering

Regeringens förslag: Följande fem principer skall gälla för finansieringen av

ett eventuellt svenskt medlemskap i den Europeiska unionen.

1. Effekterna skall finanseras fullt ut och får inte leda till ökat

upplåningsbehov.

2. Statens utgifter för administration får inte öka på grund av medlemskapet.

3. Om EU:s budgetmyndigheter tar beslut som innebär totalt ökade utgifter skall

dessa finansieras med redan anvisade medel inom i första hand berörda

departementsområden.

4. De nationella åtaganden som krävs för att få bidrag från gemenskapsbudgeten

skall finansieras med redan anvisade medel inom de departementsområden dit

stödet är riktat.

5. Varje svenskt utgiftsområde som berörs av EU-samarbetet skall bidra till

finansieringen i proportion till områdets andel av avgiften.

Skälen till regeringens förslag:

EU-medlemskapet bedöms medföra en bestående ökad belastning uppgående till ca 20

miljarder kronor på helårsbasis (se avsnitt 6).

 Enligt regeringens bedömning får inte ett svenskt medlemskap leda till en

ökning av statens upplåningsbehov. Regeringens uppfattning är att finansieringen

främst skall beröra de områden som gynnas av ett svenskt medlemskap. Vissa delar

av ekonomin, såsom jordbruks- och forskningsområdet, kommer att motta betydande

bidrag från gemenskapsbudgeten. Samtidigt kommer andra delar, inte minst

industrin, att få förbättrade vinstmöjligheter. Detta talar för att de bud-

geteffekter som följer av ett medlemskap finansieras fullt ut genom en

kombination av utgiftsneddragningar och inkomstförstärkningar. Den sociala

sektorn bör ej drabbas. Under perioden 1995-98 bidrar återbetalningen enligt den

s.k. infasningsöverenskommelsen till en avlastning av effekterna på upp-

låningsbehovet om totalt ca 9 miljarder kronor.

 Vad avser utgiftsneddragningar, skall varje utgiftsområde som berörs av

EU-samarbetet bidra till finansieringen av den svenska budgetavgiften

motsvarande områdets andel av bruttoavgiften. Detta innebär att om ett områdes

andel av gemenskapsbudgeten motsvarar 10 procent, skall 10 procent av den sven-

ska avgiften till gemenskapsbudgeten finansieras av berört utgiftsområde i

statsbudgeten. Utgiftsneddragningarna utgör finansiering utöver återbetalningen.

Det är viktigt att framhålla att neddragningarna i de flesta fall inte innebär

minskade resurser till berörda områden, eftersom medel istället utbetalas från

gemenskapsbudgeten.

 På skatteområdet bör förslagen så långt möjligt koncentreras till sektorer som

är bidragsmottagare från gemenskapsbudgeten samt till de delar av ekonomin som i

andra avseenden kan anses dra fördel av ett medlemskap. Det är angeläget att de

skattehöjningar som väljs i så liten utsträckning som möjligt leder till

välfärdsförluster. De extra bördor som följer av skattens snedvridande effekter

på produktion och konsumtion bör begränsas i så stor utsträckning som möjligt.

 Svenskt medlemskap i EU, får inte öka statens utgifter för administration och

förvaltning. Det är därför nödvändigt att utnyttja varje möjlighet till

effektivisering som uppkommer vid medlemskap. Omprioritering inom och mellan

departementsområdena inom ramen för de samlade administrations- och

förvaltningskostnaderna kan komma att bli nödvändig.

 Regeringen avser vid ett medlemskap att fortlöpande värdera möjligheterna till

besparingar i statens utgifter för administration och förvaltning. Enligt

regeringens uppfattning skall detta vara möjligt när exempelvis administrativa

uppgifter bortfaller eller utformas på unionsgemensam bas. Regeringen

konstaterar vidare att det kan komma att bedrivas visst dubbelarbete mellan

unionsorgan och svenska myndigheter, vilket kan ge upphov till en viss

rationaliseringspotential. Sett över en längre tidsperiod bedömer regeringen att

dessa besparingsmöjligheter är betydande.

 I de fall EU:s budgetmyndigheter tar beslut som innebär utgiftsökning skall

utgiftsökningens effekt på den svenska avgiften till gemenskapsbudgeten

finansieras med redan anvisade medel inom i första hand berört, eller berörda,

departementsområden.

 Inom vissa verksamhetsområden kan betydande återflöden från gemenskapsbudgeten

bli aktuella. För att erhålla dessa medel krävs som regel en nationell

medfinansiering. Detta gäller insatser inom exempelvis jordbruks-, regional-,

arbetsmarknads- och forskningspolitiken. De nationella åtaganden som krävs för

att få bidrag från gemenskapsbudgeten skall finansieras med redan anvisade medel

inom berört, eller berörda, departementsområden.

 11

10Stöd och bidrag till Sverige från

 gemenskapsbudgeten

Regeringens bedömning: Planering, budgetering, ärendeprövning, betalningar,

redovisning, uppföljning och kontroll av det svenska återflödet från EG:s budget

kan omhändertas av de sektorsmyndigheter som ansvarar för motsvarande nationella

uppgifter. Genom att redovisa återflödet från EG brutto på statsbudgeten och med

tillämpning av räntekontokredit i Riksgäldskontoret ges en tydlig bild av såväl

omfattningen av återflödet som de svenska statliga åtagandena.

10.1 Inledning

I det följande redovisar regeringen sin syn på hur återflödet från EG:s budget

till Sverige i förvaltningsmässigt och ekonomiadministrativt hänseende skall

hanteras. Inledningsvis redogörs för gemensamma principer som bör ligga till

grund för hur återflödet administreras. Denna redogörelse följs sedan av en

närmare beskrivning av konsekvenserna för följande områden.

-Stöd från jordbruksfondens garantisektion (arealbidrag, trädesersättning,

 djurbidrag, intervention, exportstöd, miljöstöd).

-Medel från EG:s strukturfonder (socialfonden, jordbruksfondens utveck-

 lingssektion, regionalfonden).

- Medel från EG:s forsknings- och utvecklingsprogram.

 Medel som kan komma Sverige till del till följd av samarbete, som är av

icke-tvingande eller mellanstatlig karaktär, behandlas inte närmare. Om-

fattningen av sådant samarbete följer av de enskilda överenskommelser som

träffas mellan medlemsländerna och motsvarar sedvanligt internationellt

samarbete. Såvitt regeringen nu kan bedöma behöver inga särskilda budgettekniska

eller andra ekonomiadministrativa arrangemang införas inför ett svenskt

deltagande. De utgifter som uppstår för svenskt vidkommande täcks med medel inom

ordinarie anslag. Sådana utgifter liksom eventuella ersättningar från EU

redovisas i berörd myndighets årsredovisning.

10.2 Generella utgångspunkter

10.2.1 Ansvar för administration och kontroll

Ansvaret för att administrera stöd och bidrag från EG:s budget som på nationell

nivå tillkommer staten bör föras ut på berörda förvaltningsmyndigheter.

 Myndigheterna ifråga för administration och betalning av de olika stöden och

bidragen återfinns i första hand bland myndigheterna inom verksamhetsområdena

jordbruk och fiske, regionalpolitiken, arbetsmarknadspolitiken och forskningen.

Även när det gäller fördelning av ansvar för kontrollerande uppgifter som an-

kommer på medlemslandet, skall i första hand myndigheter med motsvarande upp-

gifter ges i uppdrag att svara för de särskilda kontrollinsatser som erfordras.

Regeringen återkommer till detta i avsnitt 12 om kontroll och revision av

EU-medel.

 De principer och regler som gäller för resultatstyrning och den finansiella

styrningen av statliga myndigheter gäller fullt ut även för sådana medel som

kommer från EG:s budget. I det fall t.ex. EG:s ekonomiadministrativa regelverk

för redovisningsperioder, redovisningens innehåll eller kontrollmetoder skiljer

sig från de som följer av de statliga bestämmelserna på området skall EG:s

regelverk tillgodoses av berörda myndigheter genom kompletterande redovisningar

och granskningsinsatser. I normalfallet förväntas sådana särskilda krav kunna

tillgodoses fullt ut med tillämpning av sidoordnade redovisningssystem liksom

genom kompletterande granskningsinsatser i samband med ordinarie granskning.

10.2.2 Budgetering och redovisning på statsbudgeten

Stöd och bidrag som finansieras av EG:s budget avsedda för projekt och mottagare

i Sverige och som förmedlas av statlig myndighet, liksom sådana kostnader som

faller på den svenska staten till följd av ett medlemskap men som inte täcks av

medel från EG-budgeten, skall i normalfallet budgeteras och redovisas på anslag

på statsbudgetens utgiftssida under de huvudtitlar till vilka ändamålen med

stödet eller bidraget hör.

 Även utgifter (och inkomster) som följer av kursdifferenser bör avräknas mot

berört stödanslag. I de fall stöd och bidrag från EG:s budget skall förskotteras

av medlemslandet bör medel för de räntekostnader som uppstår av

förskottsgivningen anvisas under ett särskilt anslag. Medel för förvaltnings-

myndigheternas eventuella kostnader för att administrera återflödet bör dock

anvisas inom ramen för deras ordinarie förvaltningskostnadsanslag.

 Berörda verksamheter bör redovisas brutto på statsbudgeten. Detta innebär att

bidrag eller ersättningar från EG:s fonder förs upp och redovisas på för ända-

målet uppförda inkomsttitlar på statsbudgetens inkomstsida samtidigt som medel

motsvarande bidraget till mottagaren budgeteras och redovisas på utgiftssidan.

 I det fall det är fråga om stöd från EG:s regionalfond, socialfond,

jordbruksfond (utvecklingssektionen) eller fiskefond krävs i normalfallet svensk

offentlig medfinansiering. En utgångspunkt bör i dessa fall vara att anslaget

för utbetalande av stöd från EG-budgeten endast skall avse EG:s andel. En even-

tuell svensk statlig andel får täckas av anvisade medel inom de ordinarie

anslagen för berört ändamål.

 Medel från kommunal eller privat finansiär betalas direkt från finansiären

till stödmottagaren varför den andelen inte redovisas på statsbudgeten.

 Ett annat undantag från redovisning på statsbudgeten för bidrag och projekt

finansierade av EG-budgeten är medel som utbetalas till svenska mottagare inom

EG:s program för forskning och utveckling (FoU). I dessa fall görs ansökan

direkt till kommissionen som beslutar om och utbetalar bidrag enligt betalnings-

plan direkt till den organisation eller enskild forskare som är koordinator för

projektet, och inte via en särskild myndighet. Härmed låter sig stödet från EG:s

FoU-program svårligen budgeteras och redovisas på statsbudgeten men skall i

förevarande fall återfinnas i myndighetens bokföring och behandlas i myndig-

hetens årsredovisning. Som för övriga återflödesområden skall en ev. svensk

statlig medfinansiering prövas i relation till den övergripande nationella prio-

riteringen och andra pågående projekt inom området.

10.2.3 Betalningar från EG och vidare till bidragsmottagaren

Betalningarna från EG:s budget till Sverige bör så långt möjligt centra-liseras

till att gå via ett gemensamt konto i Riksbanken. Härvid undantas sådana medel

som inte utgör statliga medel, dvs. sådana betalningar som avser kommissionens

ersättningar till svenskar som arbetar på uppdrag från en EU-institution eller

EU-anställda vid dess arbete i Sverige m.m. Ett annat undantag är, som redan

nämnts, bidragsutbetalningar från kommissionen direkt till projektdeltagare inom

FoU-programmen.

 Kommissionen skall ställa medel till svenska statens förfogande på konto i

Riksbanken senast den dag berört regelverk påbjuder. Medlen överförs sedan till

den för stödet eller bidraget betalningsansvariga myndigheten.

 För vissa bidrag och stöd som lämnas av EU gäller att medlemslandet

förskotterar betalning till bidragsmottagaren. Regeringen förordar att statens

betalningar till mottagaren i normalfallet sker från separata räntekonton med

kredit som resp. ansvarig betalningsmyndighet får disponera i Riksgäldskontoret

(RGK). Genom tillämpningen av räntekontokrediter framgår den räntekostnad som

faller på staten på grund av förskotteringen tydligt.

 För system där medlemslandet förskotterar stöd och bidrag i förhållande till

EG:s budget kommer i normalfallet berörda räntekonton att uppvisa en negativ

belastning. När ersättningen erhålls från EG-budgeten minskar denna belastning.

Men till den del EG:s budget inte täcker samtliga kostnader staten har för

stödet, skall utnyttjad kontokredit (dvs. ett belopp motsvarande svenska statens

nettoandel av stödet inklusive räntekostnader och växelkursdifferenser som ej

ersätts av EG) regleras genom att medel förs från statsverkets checkräkning

(SCR) till räntekontot. Denna överföring bör göras kvartalsvis i efterskott,

dvs. i anslutning till den dag RGK debiterar eller krediterar ränta på kontot.

Det bör noteras att användningen av räntekonto respektive regleringen mellan SCR

och räntekonto inte påverkar redovisningen mot statsbudgeten, som görs på grund-

val av bokförda utgifter och inkomster.

10.3 Jordbruksfonden

10.3.1 Inledning

Jordbruksverket och Fiskeriverket kommer vid ett medlemskap att ges ansvaret för

att sköta utbetalningarna till mottagarna av stöd från jordbruksfonden. Ansvaret

för själva administrationen kan dock komma att fördelas på flera myndigheter,

t.ex. länsstyrelserna. En myndighet bör dock, i samråd med övriga berörda

myndigheter, ges ett övergripande ansvar för att administrationen fungerar i

enlighet med EG:s regelverk och för rapportering till såväl regeringen som

kommissionen. En sådan ansvarsfördelning skulle även, enligt vad regeringen

erfar, vara förenlig med de förslag till förändringar i vissa EG-bestämmelser om

kraven på medlemsländernas administration av jordbruksstödet som för närvarande

bereds inom kommissionen.

 Regeringen kommer senare att bestämma vilken myndighet som skall ges detta

övergripande ansvar. Denna myndighet kommer även att få ett primäransvar för att

förse kommissionen med det underlag som det ankommer på medlemslandet att till-

handahålla om det utbetalade stödet som grund för ersättning från jordbruks-

fonden liksom för budgetering, budgetuppföljning och kontroll. Detta innebär

inte någon förändring i betalningsansvariga myndigheters ansvar att kontrollera

betalningarnas riktighet. Det är angeläget att Sverige upprätthåller en hög

ambition vad gäller att säkra att bidragsmedlen utbetalas och används i enlighet

med intentionerna. Uppbyggnad av kontrollsystem och intern revision kommer

därför att prioriteras vilket utvecklas i avsnitt 12.

 Regeringen kommer senare denna dag att i en särskild proposition bl.a. föreslå

riksdagen att anvisa anslag och beräkna inkomster på inkomsttitlar i enlighet

med den anslagskonstruktion som redovisas i det följande.

10.3.2 Garantisektionen

Med tillämpning av de generella principerna bör riksdagen anvisa anslag under

Jordbruksdepartementets huvudtitel för utbetalning av stöd från jordbruksfondens

garantisektion fördelade på resp. ändamål. Mot dessa stödanslag, vilka bör ges

beteckningen förslagsanslag, bör även avräknas eventuella utgifter (eller

inkomster) som uppstår med anledning av växelkursdifferenser.

 I syfte att öka tydligheten och fullständigheten på statsbudgeten bör anslag

för ändamål/utgifter som ersätts till fullo från jordbruksfonden skiljas från

sådana anslag som avser återflöde från EG-budgeten som förutsätter nettobidrag

från svenska staten. Ett särskilt räntekostnadsanslag bör föras upp under

ovanstående huvudtitel för den räntekostnad som uppstår på räntekontokrediterna

till följd av att svenska staten betalar ut garantistödet i förskott. Räntekost-

nadsanslaget bör anvisas som ramanslag. Regeringen bör bemyndigas att besluta om

en anslagskredit knuten till detta ramanslag som överstiger den nivå på 7

procent av anslagsbeloppets storlek som normalt gäller för ramanslag.

 Anslagen skall disponeras av betalningsansvariga myndigheter, dvs.

Jordbruksverket och Fiskeriverket.

 På statsbudgetens inkomstsida beräknas och redovisas återflödet från jordbruks-

fonden på separata inkomsttitlar. Uppdelningen mellan inkomsttitlar resp.

undertitlar bör göras så att det går att följa upp det totala återflödet per

bidragstyp.

 Genom denna anslagskontruktion kommer statsbudgetens utfall för varje kvartal

att visa det totala återflödet från EG inom garantisektionen liksom utgifterna

för det totala stödet till de svenska jordbrukarna inkl. den svenska statens

nettoandel av detta stöd.

 Bidrag utbetalas enligt de tidpunkter som följer av berörda förordningar på

området, och utgifter avräknas löpande mot berört anslag. Betalningen sker med

ianspråktagande av medel på räntekontokrediterna i RGK. Senast den 15:e dagen i

varje månad skickas en redovisning av gjorda utbetalningar den föregående

månaden till kommissionen som, efter granskning, utbetalar ersättning genom att

ställa motsvarande belopp till förfogande på konto i Riksbanken. Medlen överförs

till berörda räntekonton och inkomsterna bokförs mot berörda inkomsttitlar.

 Vid utgången av varje kvartal debiterar RGK Jordbruksverket resp. Fiskeriverket

den upplupna räntan på kontona. I samband med detta överförs medel från stats-

verkets checkräkning som täcker dels ränteutgiften, dels de utgifter som

belastat kontot under det gångna kvartalet och som inte finansieras av EG-budge-

ten.

10.3.3 Utvecklingssektionen

Stöd från jordbruksfondens utvecklingssektion (avser strukturstöd till

lantbruket samt till fisket) omfattas av ungefär samma bestämmelser vad gäller

medelshantering som övriga strukturfonder (se nedan).

10.4 Strukturfonderna

10.4.1 Inledning

För att påskynda den ekonomiska och sociala samordningen samt förbättra

förutsättningarna för regional utjämning beslutades 1987 om en reform av EG:s

regionalpolitiska instrument; jordbruksfonden, socialfonden och regionalfonden.

Reformen innebär att fonderna fr.o.m. 1989 har koordinerats under samlingsbe-

greppet strukturfonderna. Till dessa strukturfonder hör även den s.k.

fiskefonden, vilken etablerades 1993. Inom strukturfonderna finansieras även de

s.k. Gemenskapsinitiativen vars finansiella bas utgörs av en avsättning på ca 9

procent av strukturfondernas medel samt s.k. pilotprojekt, nätverk m.m. som

omfattar ca 1 procent av medlen. Strukturfonderna är dock inte några fonder i

egentlig mening utan utgör endast utgiftsposter i EG:s budget.

 Stöd från strukturfonderna lämnas i form av bidrag. Fonderna samarbetar även

med olika låneinstitut i syfte att utnyttja kombinationen mellan bidrag och lån

så effektivt som möjligt.

 De tre strukturfonderna har som mål att:

1.främja utvecklingen och strukturanpassningen i svagt utvecklade regioner,

2.omstrukturera regioner, eller delar av regioner, som drabbats hårt av den

 industriella tillbakagången,

3.bekämpa långtidsarbetslöshet och främja integration på arbetsmarknaden av unga

 och av personer som är utestängda från arbetsmarknaden,

4.underlätta anpassningen av arbetstagare av bägge könen till industriella

 förändringar och förändringar av produktionssystemen,

5.a)omstrukturera jord- och skogsbruk och fiske samt

 b)underlätta utvecklingen och strukturanpassnngen av landsbygdsområden

 I medlemskapförhandlingarna enades EU och Sverige, Norge och Finland om att

införa ytterligare ett regionalpolitiskt mål, benämnt mål 6, i EG:s regelverk.

Mål 6 är att främja utvecklingen och strukturanpassningen i regioner som är

ytterst glesbefolkade och skall tillgodose de nordiska ländernas regionalpoli-

tiska särdrag. Målområdet avgränsades geografiskt till ett sammanhängande område

med högst 8 invånare per kvadratkilometer. Mål 6 skall i alla delar vara jäm-

ställt med mål 1.

 Regionalfonden täcker primärt mål 1, 2 och 6 och har 5b som sekundärt mål.

Socialfonden täcker mål 3 och 4 samt i mindre omfattning mål 1, 2, 5b och 6.

Jordbruksfonden täcker mål 1, 5a och 5b samt 6. Fiskefonden täcker endast mål

5a. Målen 1, 2, 5b och 6 är regionalt inriktade, medan stöd till mål 3, 4 och 5a

lämnas utan direkt geografisk koppling. Inom kommissionen handläggs resp. fond

av berört generaldirektorat.

10.4.2 Programarbete och ansvarsfördelning

Medlen från strukturfonderna avsätts för programperioder. Innevarande

programperiod omfattar åren 1994-1999. För denna period har ca 1 270 miljarder

kronor avsatts för ändamålet. Beloppet utgör närmare en tredjedel av EG:s

budget.

 Regionalpolitiken inom EU ersätter inte den regionalpolitik som beslutas på

nationell nivå. För att ett medlemsland skall komma i fråga för medel från

strukturfonderna krävs att medlemslandet skjuter till egna medel. Vidare krävs

att den aktuella regionen uppfyller vissa kriterier för bl.a. BNP/capita,

befolkningstäthet, arbetslöshet och industrisysselsättning.

 För att erhålla bidrag från strukturfonderna krävs ett omfattande programarbete

där olika myndigheter och icke statliga intressenter måste samverka för att ett

effektivt utbyte av insatserna skall erhållas. Det gäller såväl ansökningfasen

som genomförandefasen. Länsstyrelserna har här en viktig roll på den regionala

nivån. Enligt den tidplan som gäller vid ett EU-inträde skall Sverige senast den

31 mars 1995 lämna förslag till programplaner för strukturfonderna till

kommissionen. Dessa väntas fastställas av kommissionen först hösten 1995. Innan

planerna fastställs förutses inget återflöde från strukturfonderna till Sverige.

Detta innebär dock inte totalt sett minskat återflöde från strukturfonderna

under perioden fram till 1999.

 Det är av väsentlig betydelse att en samlad bild av beredningen av de svenska

programmen liksom det totala återflödet från strukturfonderna, dess fördelning

och resultat kan åstadkommas. För att kunna göra relevanta strategiska

avvägningar vid ställningstagande till program och bidrag från EU:s

strukturfonder behöver resultatet av denna uppföljning relateras till de på

nationell nivå beslutade strukturåtgärderna. Även inom EU läggs stor vikt vid

uppföljning och utvärdering av strukturfondernas verksamhet. Med samma argument

som inom EU lagts till grund för strukturfondsreformen, är det regeringens

avsikt att verka för en stark samordning av de olika projekt som kommer ifråga

för svensk del.

 Stödet från strukturfonderna har ett brett användningsområde som rör många

sektorer och därmed många departement. Huvudinriktningen är, som framgått ovan,

ett regioninriktat arbetssätt där regionalpolitiska åtgärder i vid bemärkelse

samt landsbygdsutveckling är de viktigaste inslagen tillsammans med vissa

arbetsmarknadspolitiska insatser. Regeringen avser mot denna bakgrund att ge

chefen för Arbetsmarknadsdepartementet det övergripande ansvaret för

samordningen av stödet från strukturfonderna i regeringen.

 Vid ett medlemskap kommer regeringen att genom uppdrag klargöra berörda

myndigheters ansvarsområden i arbetet med strukturfonderna. Regeringen ser det

som centralt att en myndighet, Närings- och teknik-utvecklingsverket (NUTEK),

får det operativa centrala ansvaret att i samråd med övriga berörda myndigheter

kontrollera, följa upp och till regeringen rapportera resultatet av de svenska

statliga, kommunala och övriga insatserna, inkl. sådana som finansierats med

bidrag från EG. I detta ansvar skall även ingå att redovisa vilka ekonomiska

konsekvenser det totala utbytet med EG:s strukturfonder får för svenskt

vidkommande.

 Uppdrag måste också lämnas till de myndigheter som skall ansvara för

utbetalning av medel från strukturfonderna. Regeringens utgångspunkt är att

Arbetsmarknadsverket skall vara den myndighet som svarar för utbetalning av stöd

från socialfonden, Jordbruksverket för betalning av medel från jordbruksfonden,

Fiskeriverket för fiskefonden och NUTEK för medel från regionalfonden.

Eventuellt kan även andra lösningar komma att aktualiseras i samband med utarbe-

tandet av de olika programmen.

 När det sedan gäller det konkreta programarbetet kan även andra myndigheter än

de utbetalningsansvariga myndigheterna, såsom en länstyrelse, eller en kommun

eller ett företag, komma att ges ett operativt ansvar för att genomföra ett

enskilt program. Det fortsatta arbetet med programplaner m.m. får utvisa hur den

närmare ansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter bör utformas.

10.4.3 Bidragsvillkor och medelshantering m.m.

Medlen från de olika fonderna kan hanteras på principiellt likartat sätt, även

om bidragsmottagarkretsen och utbetalningsansvariga myndigheter för resp. fond

skiljer sig åt.

 För att stöd från EG:s strukturfonder skall lämnas krävs oftast medfinansiering

från den offentliga sektorn i berört medlemsland. Därutöver krävs i flera fall

medfinansiering från den privata sektorn. När kommissionen beslutat om att lämna

stöd till svenskt program/mottagare överför kommissionen i normalfallet 40-50

procent av EG:s bidragsandel till det centrala kontot i Riksbanken. Beloppet

överförs till utbetalningsmyndigheten som i sin tur betalar ut bidraget till

bidragsmottagaren. De efterföljande överföringarna från EG-budgeten sker sedan

på samma sätt med i normalfallet hälften av det återstående beloppet när halva

programmet utförts, och den sista andelen när programmet slutförts.

 Det bör vara de utbetalande myndigheternas ansvar, som förmedlare av bidraget

från EG, att redovisa EG-bidraget mot inkomsttitlar på statsbudgeten. Regeringen

förordar att det för ändamålet förs upp en inkomsttitel per fond på

statsbudgeten. Den löpande redovisningen av återflödet från strukturfonderna bör

ske mot separata poster för respektive bidragstyp under resp. inkomsttitel.

 Utbetalning av EG-bidraget till mottagaren sker i enlighet med bidragsbe-

stämmelserna för berörd fond under förutsättning att kommissionen överfört

tillräckligt med medel. Anslag för utbetalning av bidrag från EG-budgeten bör

föras upp för respektive fond under berört departements huvudtitel.

Anslagsbeteckningen bör vara förslagsanslag. Det bör dock inte föras upp några

särskilda anslag för statlig medfinansiering i projekt som erhåller bidrag från

strukturfonderna. Bidrag till sådana projekt får i stället prövas i relation

till andra nationella åtaganden inom ramen för de resurser som anvisas för

berört ändamål på statsbudgeten.

 Med denna anslagskonstruktion uppvisas på statsbudgeten såväl det totala

återflödet till Sverige från EG:s strukturstöd som volymen på det stöd som

svenska bidragsmottagare får från staten respektive från EG. De redovisade ut-

gifterna och inkomsterna på statsbudgeten ett visst budgetår kan dock inte

relateras till kommissionens beslut om bidrag för samma period eftersom de

projekt som finansieras från strukturfonderna ofta sträcker sig över flera år.

Sådan redovisning avser regeringen framdeles att lämna i anslutning till berört

anslagsavsnitt i budgetpropositionen, baserat på särredovisning som regeringen

inhämtar från ansvariga myndigheter.

 För de stöd där staten inte förskotterar bidrag som lämnas från EG:s budget ser

inte regeringen några starka skäl till att kommissionens bidragsandel betalas

via räntekonto i RGK. Om det framdeles skulle visa sig vara en effektiv lösning

att även för dessa betalningar använda räntekonto med kredit i RGK bör det dock

vara möjligt att välja den lösningen.

10.5 Forskning och utveckling

10.5.1 Inledning

Den vanligaste formen av forskningssamarbete inom EU är forskning som genomförs

som samarbetsprojekt med deltagare från flera länder. Detta sker inom ett

ramprogram som består av en serie olika s.k. särprogram. För varje projekt inom

särprogrammen utarbetar deltagarna en projektplan med ansökan om stöd som

tillställs kommissionen. För varje sådant projekt skall en koordinator utses.

Det kan t.ex. vara ett universitet, ett institut eller ett företag. Koordinatorn

är den som svarar för projektet gentemot EU inklusive mottagande och förmedling

av bidragsmedel.

10.5.2 Medelshantering m.m.

Bidraget utbetalas av kommissionen i ecu direkt till koordinatorn.

 Den gängse ordningen för utbetalning från EU, som redan tillämpas för svenskt

vidkommande inom ramen för EES-samarbetet, är att kommissionen sätter in

aktuellt belopp enligt överenskommen betalningsplan på ett ecu-konto i

affärsbank som disponeras av koordinatorn. Medlen passerar således inte ett

centralt konto i Riksbanken. Riksbanken har under hand uttalat att de gärna ser

att den rådande ordningen vidmakthålls, eftersom det är mindre önskvärt att

Riksbanken skulle bli kontohållande bank för en mängd olika projekt.

 Det vore en fördel om samtliga betalningsströmmar från EU skulle kunna centra-

liseras i syfte att öka kontrollen av det totala återflödet till Sverige.

Emellertid anser regeringen att det i dag, med befintliga rutiner för ut-

betalning från EG, inte är möjligt att införa ett sådant centraliserat be-

talningsflöde för forskningsmedlen.

 För att undvika växlingskostnader och eventuella utgifter för valutakursför-

ändringar kommer de myndigheter som är projektkoordinatorer att få öppna

valutakonton i ecu för den andel av bidraget från EG-budgeten som skall

transfereras till andra projektdeltagare inom eller utom Sverige. Den

bidragsandel som är avsedd för myndighetens egna projektdeltagande skall dock

omgående växlas in och överföras till myndighetens konto i RGK.

 I sammanhanget kan nämnas de bestämmelser som universitet och högskolor

omfattas av när det gäller att reglera momsandelen av det mottagande lärosätets

projektanknutna utgifter. Dessa har redan anpassats till ett EU-medlemskap med

anledning av forskningssamarbetet inom ramen för EES-avtalet. Anpassningen

innebär att föreskrifterna för hanteringen av moms vid statliga myndigheter har

kompletterats så att det framgår att bidrag som erhålls från EG för forsknings-

ändamål skall hanteras på samma sätt som andra bidrag från den svenska staten.

 Förhållandet att EG-bidrag inom detta område utbetalas direkt till koordinatorn

utan någon nationell administrerande myndighet innebär att bidragen inte låter

sig budgeteras och redovisas på statsbudgeten. Regeringen anser dock att det är

väsentligt att följa upp och värdera det samlade resultatet av det svenska

deltagandet i forskningssamarbetet. Enligt vad regeringen erfar har frågan om

ökad återrapportering till medlemsländerna om det totala återflödet för resp.

lands deltagande i EG:s forskningsprogram även aktualiserats i kommissionen.

Regeringen kommer att verka för att så stort utbyte som möjligt av sådan in-

formation kommer till stånd, liksom att skapa förutsättningar för en mer

centraliserad bidragshantering som ger större möjlighet till överblick och

kontroll över FoU-återflödet.

 Statliga myndigheter som deltar i projektsamarbete skall, som för övrig

verksamhet, behandla verksamheten och dess resultat i sin årsredovisning till

regeringen. Det grundläggande ansvaret för att följa upp och sammanställa

uppgifter om resultatet av svenskt deltagande inom forskningsprogrammen ligger

på av regeringen redan utsedda ansvariga myndigheter. Regeringen inrättade 1992

EG-rådet för FoU-samarbete (EU/FoU) med uppgift att vara svenskt kontaktorgan

för FoU-samarbete med EG. En av rådets uppgifter är att samordna och samman-

ställa uppgifter om det svenska deltagandet och också värdera detta utfrån de

mål som har satts upp för forskningen såväl nationellt som inom EU. Regeringen

är medveten om de svårigheter som idag finns att få en fullständig bild över

samtliga faktiska betalningar som görs till svenska deltagare. Åt EU/FoU-rådet

kommer att uppdras att utreda förutsättningarna att kunna få en sådan bild samt

att utarbeta en plan för när och hur en sådan skulle kunna åstadkommas.

 12

11Kontroll och revision av EU-medel

Regeringens bedömning: Hög prioritet måste ges åt uppföljningen av

effektiviteten i och kontrollen av efterlevnaden av EU:s regelverk. De svenska

nationella kontroll- och revisionsinsatserna bör och måste öka. Emellertid anser

regeringen att befintliga myndigheter normalt kan fullgöra dessa utökade

granskningsinsatser inom ramen för sin instruktionsenliga uppgift. Det ankommer

på regeringen att utfärda närmare direktiv för berörda myndigheters arbete inom

detta område. För att samordna de svenska insatserna mot bedrägerier mot EG:s

budget och för samverkan med kommissionen och övriga EG-institutioner skall en

särskild kommitté inrättas. Det svenska yttrandet över EU:s Revisionsrätts

årliga rapport kommer att tillställas riksdagen genom en särskild skrivelse.

11.1 Svensk profilfråga

Regeringen har för avsikt att kraftfullt verka för och stödja sådana initiativ i

EU:s institutioner och nationella organ som syftar till att skydda såväl EG:s

budget som de svenska finanserna från bedrägerier och onödiga kostnader till

följd av mindre effektivt utformade system.

 Det finns flera skäl till att från svensk sida långsiktigt och uthålligt stödja

strävanden inom EU för effektivitet i EU:s åtaganden, decentralisering, säker

medelshantering samt stärkt kontroll och revision. Som stor bidragsgivare till

EG:s budget är det särskilt angeläget att aktivt verka för effektiviteten i EU

och EU:s åtaganden liksom för att EU:s medel används för avsett ändamål och på

ett kostnadseffektivt sätt. Det är vidare av avgörande betydelse för allmän-

hetens förtroende för EU:s funktionssätt att EU-medlen verkligen går till de

ändamål som beslutats och inte fuskas bort till följd av ineffektivt utformade

transfererings- och redovisningssystem eller svag kontroll av medelsanvänd-

ningen. Det är slutligen medlemslandet som får ersätta EU för eventuella

felaktiga gjorda betalningar till nackdel för EG-budgeten.

 Kontrollen och revisionen av EU-relaterade åtgärder består av dels de

granskningar som ankommer på EU:s institutioner, dels de granskningar som det

ankommer på Sverige att utföra i kraft av medlemskapet och ansvar för

betalningar till och från EG-budgeten.

11.2 Revision och kontroll utförd av EU

11.2.1 Revisionsrätten

Revisionsrätten (Court of Auditors) svarar för den externa revisionen inom EU.

Rätten har genom Maastrichtfördraget fått en starkare ställning än tidigare.

Revisionsrätten har till uppgift att granska användningen av medel som anvisas

över EG-budgeten och utbetalas i olika länder. Frågan om kostnadseffektivitet i

EU:s verksamhet är en prioriterad uppgift i Revisionsrätten. Resultatet av revi-

sionen presenteras i en årlig rapport över genomförd granskning av

institutionernas verksamhet och redovisning. Rätten har också nyligen fått till

uppgift att tillhandahålla EU-parlamentet och rådet en revisionsberättelse

(statement of assurance) om räkenskapernas tillförlitlighet och huruvida de

underliggande transaktionerna följer gällande författningar.

 Ledamöterna i Revisionsrätten består av en ledamot per medlemsland. Vid ett

medlemskap förväntas således Sverige föreslå en ledamot. Revisionsrätten skall

vid behov bedriva revision på plats i medlemsländerna. Av bestämmelserna följer

också att granskningen i sådana fall skall genomföras i samarbete med de natio-

nella revisionsorganen. Instruktionen för Riksrevisionsverket (RRV) har, på

grund av åtaganden enligt EES-avtalet, redan ändrats med den innebörden att RRV

skall biträda Revisionsrätten vid dess granskningar i Sverige. Vidare deltar

Revisionsrätten i EUROSAI (samarbetsorgan för europeiska revisionsorgan), i

vilket RRV för närvarande innehar ordförandeskapet.

11.2.2 Kommissionen

Inom kommissionen har alla direktorat ett kontrollansvar. Särskilt gransk-

ningsansvar åvilar direktoraten för budget respektive finansiell kontroll.

Budgetdirektoratet kontrollerar att det underlag som behöriga myndigheter i

medlemsländerna lämnar till kommissionen för fastställande av EG-budgetens in-

komster (egna resurser) upprättats i enlighet med berörda regelverk.

Direktoratet för finansiell kontroll har bl.a. till uppgift att godkänna

utbetalningar från EG:s budget och svara för kommissionens internrevision.

 Direktoraten utför kontroller på plats i medlemsländerna. Regeringen kommer att

ställa ansvariga myndigheter och de uppgifter som erfordras för granskningen

till förfogande för EG:s tjänstemän. I detta ingår även att ge tillgång, om så

önskas, till uppgifter från t.ex. enskilda tulldeklaranter eller bidragsmotta-

gare.

11.2.3 Åtgärder från svensk sida

Det ligger i svenskt intresse att skapa ett gott samarbete med dessa

institutioner, t.ex. genom att medverka i arbete med att utforma gransknings-

metoder och att verka för att svenska tjänstemän ges tillfälle att tjänstgöra i

dessa kontrollorgan. Svenska företrädare i arbetsgrupper m.m. ges ett generellt

uppdrag att verka för att effektivitet, tydlighet och god kontroll bevakas i

arbetet med nya eller kompletterande rättsakter och riktlinjer. Sverige bör

också bidra med erfarenheter och kompetens när det gäller mål- och

resultatstyrning, en fråga som får en allt mer central plats i EU:s verksamhet.

 Inför parlamentets behandling av Revisionsrättens årliga rapport bereds

respektive medlemsland tillfälle att yttra sig över innehållet. Regeringen avser

att tillställa riksdagen det svenska yttrandet genom en skrivelse.

11.3 Nationell kontroll och revision-

11.3.1 Medlemslandets åtagande

Av artikel 209a i Romfördraget följer att ett medlemsland är skyldigt att vidta

motsvarande åtgärder för att bekämpa bedrägerier och annan oredlighet som skadar

gemenskapens ekonomiska intressen som den vidtar för att bekämpa bedrägerier och

annan oredlighet vilka skadar landets egna intressen. Vidare skall

medlemsländerna samordna sina åtgärder för att skydda gemenskapens ekonomiska

intressen. De skall för detta ändamål med kommissionens hjälp organisera ett

nära och regelbundet samarbete mellan de behöriga myndigheterna i sina

förvaltningar. Regelverken ställer också höga krav på EG:s institutioner att

utföra egna kontroller och vidta åtgärder när brister upptäcks i såväl regelver-

kens utformning som ett medlemslands tillämpning.

 Kraven från EU på nationella kontroll- och revisionsinsatser är dels generella,

dels specifika för det enskilda uppbördsområdet (basen för egna resurser) och

bidragssystemet. Krav finns också på såväl kontroller innan beslut om

utbetalning av bidrag sker som kontroller i efterhand. Innehållet i och meto-

derna för kontrollen liksom kraven på återrapportering till EU:s institutioner

anges med varierande detaljeringsgrad. Det innebär att Sverige som medlem

omfattas av en varierande kravbild vad gäller den närmare utformningen av den

nationella kontrollen.

 Den svenska förvaltningsmodellen för tillsyn och kontroll innebär en stark

betoning på den handläggande myndighetens grundläggande ansvar för dessa

uppgifter och där en extern revision har ansvar för att i efterhand bl.a.

granska kvaliteten i denna kontroll. Det är ett svenskt intresse att denna

modell kan utgöra grund för fördelningen av kontroll- och revisionsansvar i

landet även för att tillgodose EG:s krav vid ett medlemskap. Regeringen har inte

heller funnit att EG:s regelverk på ett avgörande sätt strider mot denna modell.

11.3.2 Myndigheternas ansvar för en god intern kontroll

Det primära ansvaret för att beivra felaktigheter och bedrägeri samt in-

effektivitet i statliga transfereringssystem ligger på den myndighet som svarar

för att administrera systemet. Detta innebär att det är den myndighet som

sköter uppbörd eller utbetalning som, oavsett om grunden för prövningen är ett

EG-regelsystem eller ett svenskt transfereringssystem, ansvarar för prövning av

såväl huruvida underlaget för bidraget eller avgiften är korrekt som om medlen

använts på avsett och effektivt sätt. Det är naturligt att det är på denna nivå

som det mesta utbytet kring kontrollfrågor kommer att ske mellan Sverige som

medlemsland och kommissionen.

 Detta innebär sammantaget att berörda myndigheter måste tillförsäkra sig en hög

standard på sin interna kontroll. Regeringen bedömer att en förstärkning av den

interna kontrollen bl.a. skall ske genom att Arbetsmarknadsverket, General-

tullstyrelsen, Riksskatteverket, Jordbruksverket och NUTEK vid ett medlemskap

omgående etablerar, eller förstärker befintliga, funktioner för intern

revision. Dessa funktioner skall, med tillämpning av god sed på området, verka

för en stärkt intern kontroll i myndighetens arbete och etablera samarbete med

kommissionen. Berörda myndigheter har även att omgående överväga på vilket sätt

kvalitetssäkring skall ske av att underlaget från taxeringsobjektet eller bi-

dragsmottagaren är korrekt. Sådana förstärkningsåtgärder kommer även att krävas

av andra myndigheter som kan komma att administrera bidrag från EG.

 Ofta är det flera myndigheter, eller ett antal lokala och regionala organ under

en sektorsansvarig myndighet, som svarar för administrationen av uppbörd av en

viss typ av avgiftsmedel, t.ex. moms, eller utbetalning av EG-bidrag enligt ett

viss regelverk. I dessa fall anser regeringen att en myndighet inom berört poli-

tikområde bör ges i ansvar att utöva tillsyn över såväl för- som efterkontroll

av betalningens riktighet och att betalningarna redovisats på ett korrekt sätt.

I detta tillsynsansvar ligger också att verka för att åtgärder vidtas om såväl

brister i den nationella administrationen som effektiviseringsmöjligheter iden-

tifieras.

Kontrollkraven för avgiften

När det gäller kontrollen av underlaget för fastställande, uppbörd och betalning

av medlemsavgiften (EG:s egna resurser) gäller att varje land skall informera

kommissionen om namnen på behöriga myndigheter eller motsvarande som fastställer

landets bas för beräkning av medlemsavgiften samt de nationella lagar och

förordningar som styr beräkningen av underlaget. Vidare skall information lämnas

om hur uppbörden administreras och hur eventuella fel eller bedrägerier

hanteras.

 Medlemslandet skall månatligen skicka kommissionen ett kontoutdrag för vart och

ett av de s.k. resurskontona till vilka uppbördsmedel förts resp. kvartalsvis

för resurser som ännu inte uppburits av medlemslandet. Medlemslandet skall även

avge en årsrapport som skall vara kommissionen tillhanda före den 1 maj året

efter avslutat budgetår (kalenderår). Regeringen kommer vid ett medlemskap att

uppdra åt Generaltullstyrelsen och Riksskatteverket att svara för att de svenska

åtagandena gentemot EU uppfylls.

Kontrollkraven för jordbruksfonden

Den övervägande delen inom EU:s jordbruks- och fiskestöd till medlemsländerna

utgörs av direkta subventioner i form av bidrag från jordbruksfondens

garantisektion till producenter och mellanled samt generella indirekta stöd i

form av exportbidrag och interventionsköp. Det selektiva stödet kommer från

strukturfonderna och kan utgå som investeringsbidrag, startbidrag m.m. Till

följd av prisregleringarna för vissa jordbruksprodukter tillämpas gränsskydd i

form av införselavgifter och tull vid import av jordbruksprodukter till EU från

tredje land.

 Uppföljningen och kontrollen av bidragen från garantisektionen regleras

relativt långtgående i särskilda förordningar. Vid exportbidrag ställs också

preciserade krav angående fysisk exportkontroll där Generaltullstyrelsen har ett

särskilt kontrollansvar. Regeringen kommer vid ett medlemskap att ge de

utbetalande myndigheterna i uppdrag att svara för att kontroll sker av dessa

medel i enlighet med EG:s regelverk och att åtgärder vidtas där så erfordras.

Medlemsländerna är dessutom ålagda att etablera en särskild funktion som skall

svara för att de uppställda kontrollkraven efterlevs inom den bidragsgivande

organisationerna, inklusive rapporteringsskyldighet till kommissionen. Såvitt

regeringen nu kan bedöma kan även denna uppgift omhändertas av Jordbruksverkets

internrevision.

Kontrollkraven för strukturfonderna

 Den nationella kontrollen av användningen och redovisningen av bidragsmedel

från EG:s strukturfonder är ett, relativt sett, oreglerat område. Huvudansvaret

för att strukturfonderna förvaltas i enlighet med EG:s regelverk måste entydigt

kopplas till resp. utbetalande myndighet. Som regeringen redovisade i avsnitt 10

avser regeringen att ge NUTEK i uppdrag att följa upp och till regeringen

rapportera det samlade resultatet av det svenska strukturstödet. Detta inbegri-

per även ett ansvar för att pröva systemens säkerhet och effektivitet. I verkets

uppdrag skall även ingå att verka för en uppföljning och kontroll av underlaget

för och användningen av medel från EG:s strukturfonder vid utbetalande och

admininistrerande myndigheter. Enligt EG:s regelverk för strukturfonderna skall

även en särskild kontrollkommitté bildas för att biträda kommissionens kontroll.

Det är naturligt att NUTEK:s funktion för intern kontroll tillsammans med övriga

utbetalande myndigheters kontrollfunktioner ges en central roll i denna

kommitté.

 Regeringen avser senare att närmare precisera kraven på de nämnda myndigheterna

så att EG:s krav tillgodoses.

 13

11.3.3 Konsekvenser för den statliga revisionen

Regeringen har inte funnit att ett EU-medlemskap skulle behöva innebära någon

förändring av de statliga revisionsorganens uppdrag. Ett EU-medlemskap innebär

dock att RRV:s och riksdagens revisorers granskningsområde vidgas till att även

omfatta statlig verksamhet som initierats eller finansierats av EU. RRV kommer

som tidigare att redovisa resultatet av sina granskningar till berörda myndig-

heter och till regeringen, inklusive förslag till förbättringar till följd av

brister som verket finner i sin granskning. Det ankommer vidare på RRV att ge

stöd till aktuella myndigheter vad gäller organisation, kompetens och

genomförande av intern revision samt att löpande kontrollera och bedöma intern-

revisionens kvalitet.

 I vissa fall innebär enskilda bidragsregler att periodvisa rapporter skall

lämnas från behörig myndighet till kommissionen. Dessa bestämmelser är ibland

förknippade med att denna redovisning skall granskas (ibland med tillämpning av

vissa metoder). I de fall den begärda granskningen inte kan utföras av

administrerande myndighet men är förenlig med RRV:s ordinarie granskningsuppdrag

bör verket utföra sådana granskningsuppgifter.

 En förutsättning för att de svenska revisionsorganen skall kunna uttala sig om

dels kvaliteten i den interna kontrollen, dels huruvida medlen till och från

EG:s budget är redovisade och utnyttjade i enlighet med EG:s regler är att

revisionsorganen ges samma rätt som EG:s kontroll- och revisionsorgan har till

insyn i de förhållanden som ligger till grund för medlemsavgiften och

mottagandet av bidrag. Kommissionens och Revisionsrättens långtgående

rättigheter på området följer av EG:s regelverk. Regeringen avser att återkomma

till riksdagen med en närmare redogörelse och förslag till hur de svenska

nationella revisionsorganens granskningsrätt hos uppbördsobjekt och slut-

mottagare av bidrag i enlighet med EG:s regelverk kan tillgodoses. I samman-

hanget kan nämnas att den finska regeringen förbereder ett lagförslag till

parlamentet som ger de finska statliga revisionsorganen den rättskapacitet de

behöver för att kunna granska hanteringen av medel från EG.

11.4Insatser för att identifiera och beivra bedrägeri mot

 EG:s budget

Enligt rapporter från kommissionen uppgår de årliga upptäckta bedrägerierna mot

EG-budgeten till ett värde av ca 2 miljarder kronor. Det finns bedömningar att

de årliga bedrägerierna uppgår till ca 10 procent av EG:s totala budget, dvs.

drygt 63 miljarder kronor.

 Kommissionen har våren 1994 beslutat om ett strategiskt program och aktionsplan

för att förstärka kampen mot bedrägerier. Det strategiska programmet består

sammanfattningsvis i att

-öka närvaron och kontrollen av verksamheter på plats med koncentration på

 högriskfaktorer

-stärka samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna genom ökning av

 informationsutbytet och förbättring av metoder

-förbättra gemenskapens lagstiftning inom alla områden

-säkra en bättre överensstämmelse mellan EG:s regler och den nationella

 lagstiftningen.

 Kommissionens program och aktionsplan ligger väl i linje med svenska in-

tressen. Sverige bör därför aktivt stödja gemenskapens samlade insatser för att

förhindra bedrägerier, liksom att verka för att regler som inbjuder till eller

underlättar bedrägerier ändras.

 Som tidigare nämnts anser regeringen att det primäransvar som idag åvilar

administrerande myndigheter för att uppbörd och betalningar är korrekt gjorda

och redovisade samt kontrollerade kan behållas när Sverige blir medlem i EU.

Emellertid anser regeringen att det är av största vikt att de svenska insatserna

inom de olika verksamhetsområdena för att på olika sätt begränsa bedrägeri sam-

ordnas och följs upp på nationell nivå. Regeringen avser att för detta ändamål

inrätta en särskild kommitté under Finansdepartementet med representanter från

Justitedepartementet, Generaltullstyrelsen, Jordbruksverket, NUTEK, Riks-

polisstyrelsen, RRV, Riksskatteverket och Riksåklagarämbetet.

 I kommitténs arbetsuppgifter skall även ingå att sammanställa uppgifter till

den rapportering som skall lämnas till kommissionen om nationella bedrägerier

och andra otillåtna transaktioner som påverkar gemenskapens budget. Kommittén

bör även svara för svensk samverkan med de organ inom kommissionen och övriga

EU-institutioner som arbetar med frågor rörande bedrägeri mot EG:s budget.

 14

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 oktober 1994.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1994/95:40 om Budgeteffekter av Sveriges

medlemskap i Europeiska unionen m.m.

 15