Regeringens proposition 1990/91:141

om rehabilitering och rehabiliteringsersättning m. m.

Prop. 1990/91:141

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprolokollel den 21 mars 1991 för de åtgärder och de ändamål som föredraganden har hemställl om.

På regeringens vägnar 

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag lill lagsliftning inom ramen för den allmän­na försäkringen om ansvar för arbetslivsinriklad rehabilitering och om ekonomisk ersätlning vid sådan rehabilitering.

Förstahandsansvaret för atl den enskildes behov av rehabilitering klar­läggs föreslås åvila arbelsgivaren. Denne skall svara för alt behovet av rehabiliteringsåtgärder utreds när den anställde på grund av sjukdom har varit borta från arbetet i fyra veckor i följd, när den anställde haft upprepa­de korta sjukfall eller när den anställde själv begär det. En sådan rehabilite­ringsutredning skall ske i samråd med den anställde. Den bör vara genom­förd inom viss bestämd tid och skall tillställas försäkringskassan. Arbelsgi­varen skall vidare svara för alt sådana arbetslivsinriktade rehabiliterings­åtgärder vidtas som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Inriktningen skall därmed vara att den anställde skall bere­das fortsall arbele hos arbetsgivaren och att andra alternativ prövas försl när dennes möjligheler är uttömda.

En rätt till rehabiliteringsersättning införs för den som deltar i arbets­livsinriklad rehabilitering. Ersättningen omfattar dels rehabilileringspen-ning molsvarande 100% av den försäkrades sjukpenninggrundande in­komst, dels särskilt bidrag för vissa merkostnader vid rehabilitering. Reha­biliteringspenning skall kunna utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån.

För rehabiliteringsersättning förulsälls alt rehabiliteringen ingår i en av

försäkringskassan upprättad rehabiliteringsplan, som anger bl.a. vilka åt- Prop. 1990/91:141 gärder som aktualiseras, vem som ansvarar för dem och när de skall genomföras. Försäkringskassan skall fortlöpande se lill all planen följs och vid behov anpassas efler ändrade förhållanden. Som underlag för bedöm­ning och fortsatt rehabiliteringsarbete skall den försäkrade på försäkrings­kassans begäran vara skyldig all lämna etl mer ingående läkarutlåtande när en sjukperiod har varat i fyra veckor.

Med den föreslagna ordningen ändras försäkringskassans arbele med rehabilitering. Försäkringskassan ges ell övergripande samordningsansvar för rehabilileringsverksamheten, innefattande ansvar för regionalt och lokalt samarbete mellan olika myndigheter och organ med uppgifter på rehabiliteringsområdel. Försäkringskassan skall samordna och ha tillsyn över de utredande och andra insatser som enligt lagen om allmän försäk­ring krävs för rehabilitering av enskilda försäkrade. Den skall också när det behövs la initiativ till sådana insatser. I ansvaret ingår all ge slöd ål den enskilde i kontakter med andra rehabiliteringsansvariga. Gentemot den försäkrades arbetsgivare får försäkringskassan ell tillsynsansvar för all denne fullgör sina rehabiliteringsuppgifter. I speciella fall skall försäkrings­kassan överta ansvaret för att rehabiliteringsutredning kommer lill stånd.

Genom sitt samarbete med olika arbetsgivare om rehabilitering av deras anställda får försäkringskassan kunskaper om arbetsmiljön i företagen och dess belydelse för rehabilileringsbehoven. Härigenom stärks det behövliga sambandet mellan rehabiliteringsinsatserna och strävandena mot arbets-miljöförbällringar.

I proposilionen läggs fram vissa ytterligare förslag på sjukförsäkringens område. En kompletterande reglering föreslås för bedömning av arbetsför­mågans nedsättning vid längre sjukfall. Vidare begränsas rällen till en fjärdedels sjukpenning till all avse högst 365 dagar för en sjukperiod. Ersätlning i form av bidrag till arbetshjälpmedel skall kunna utges av försäkringskassan.

På pensionsområdet föreslås en bestämd nedre åldersgräns vid 60 år för förtidspension enligt de s.k. äldrereglerna. Möjlighet införs atl samlidigt uppbära halv förtidspension och halv ålderspension från folk- och tilläggs­pensioneringen.

Reformen föreslås bli genomförd den 1 januari 1992. Förslagel om bidrag från sjukförsäkringen lill arbelshjälpmedel avser dock liden fr. o. m. den Ijuli 1991.

Propositionens lagförslag

Prop. 1990/91:141

1  Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk­ring'

dels all 2 kap. 11 § skall upphöra all gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 3 kap. 7, 8, 9, 13 och 15 §§, 7 kap. 3 §, 11 kap. 2 och 3 §§, 16 kap. 1 § saml 20 kap. 3 och 10 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 kap. 14 §, 3 kap. 7 b§ och 7 kap. 3a§, en ny avdelning, åttonde avdelningen, och ell nytt kapitel, 22 kap., saml närmasl före 22 kap. nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1         kap.

1§

Den allmänna försäkringen be- Den allmänna försäkringen be­

står av sjukförsäkring, folkpensio- slår av sjukförsäkring, folkpensio­

nering och försäkring för tilläggs- nering och försäkring för tilläggs­

pension,

pension.

Till den allmänna försäkringen

TiU sjukförsäkringen hör frågor

äro anslutna frivillig sjukpenning-     om rehabilitering.

försäkring och frivillig pensionsför-        Till den allmänna försäkringen

säkring.

är anslutna frivillig sjukpenningför-

säkring  och  frivillig  pensionsför­säkring.

2 kap.

14 §

Bidrag till sådana arbetshjälpme­del som en förvärvsarbetande för­säkrad behöver som ett led i sin re­habilitering utges enligt föreskrifter som regeringen meddelar.

3 kap.

Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minsl en fjärdedel. Med sjukdom jämställs elt lillslånd av nedsatt arbetsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpenning utgetts och som fortfarande kvarstår efter del atl sjukdomen upphört.

Saknar den försäkrade arbetsför-

Saknar den försäkrade arbetsför­

måga utges hel sjukpenning. Om ar-

måga utges hel sjukpenning. Om ar­

betsförmågan inte saknas hell men

belsförmågan inle saknas helt men

är nedsatt med minsl tre fjärde-

är nedsatt med minsl tre fjärde-

' Lagen omtryckt 1982:120.

Senaste lydelse av 2 kap. 11 § 1990:1407.

 Senaste lydelse 1990:157.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91: 141

delar utges tre fjärdedels sjukpen- delar utges tre fjärdedels sjukpen­ning. Är arbetsförmågan nedsatt i ning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minsl hälf- mindre grad men med minst hälf­ten utges halv sjukpenning. I annat ten utges halv sjukpenning. I annal fall utges en Ijärdedels sjukpenning.     fall utges en fjärdedels sjukpenning.

En färdedels sjukpenning får dock under samma sjukperiod utges för högsl 365 dagar.

Försäkringskassan får när det finns skäi lill del kräva att läkarintyg ges in för att styrka nedsättning av arbetsförmågan.

När en sjukperiod har pågått fyra veckor skall den försäkrade ge in ett läkarutlåtande till försäkringskas­san, om kassan begär det: Ell så­danl läkarutlåtande skall innehålla uppgift om behovet av rehabilite­ring, pågående och planerad be­handling eller rehabiliteringsålgärd saml, om möjligt, beräknad återstå­ende sjukdomstid med nedsatt ar­betsförmåga.

För utgifter för läkarundersök­ning och utlåtande som föranleds av en utredning enligt fjärde stycket lämnas ersätlning i enlighet med vad regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket föreskri ver.

7b§

Sjukpenning enligt 7§ utges även när den försäkrade går miste om förvärvsinkomst i samband med att han genomgår en behandling som syftar tid att förebygga sjukdom och nedsättning av arbetsförmågan. Som villkor gäller all behandlingen har ordinerats av läkare och ingår i en av försäkringskassan godkänd behandlingsplan. Vidare förutsätts an den försäkrade för behandlingen behöver avstå från förvärvsarbete minst två timmar under en dag och därvid går miste om minst en fjärde­del av sin dagsinkomst.

8 §5

Vid bedömande huruvida full- Vid bedömningen av om arbets-sländig nedsättning av arbetsförmä- förmågan är fullständigt nedsatt gan föreligger skall, om sjukdomen     skall, om sjukdomen kan antas vara

'Senaste lydelse 1988:881.

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

kan antas vara kortvarig, särskilt beakias huruvida den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller därmed jämförligt arbete. Om den försäkra­de på grund av sjukdomen behöver avstå från förvärvsarbete under minsl hälften av sin normala ar­betstid en viss dag, skall hans ar­betsförmåga anses nedsatt i minsl motsvarande mån den dagen.

År den försäkrade föremål för åt­gärd av beskaffenhet, som angives i 2 kap. 11 § skall arbetsförmågan anses nedsatt i den mån den försäk­rade på grund av åtgärden är hind­rad atl utföra förvärvsarbete.

kortvarig, särskilt beakias om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd all utföra sitt vanliga eller därmed jämförligt arbele. Om den försäkrade på grund av sjukdo­men behöver avslå från förvärvsar­bete under minst en fjärdedel av sin normala arbetstid eri viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst molsvarande mån den da­gen.

Om sjukdomen kan antas bli långvarig eller den försäkrade be­döms inte kunna återgå lill sitt arbe­te, skall försäkringskassan undersö­ka om den försäkrade efter sådan rehabiliteringsålgärd, som avses i 22 kap. 7 §, kan försörja sig själv ge­nom förvärvsarbete om arbetsför­hållandena ändras eller om annal lämpligt arbete erhålls. Därvid skaU beakias vad som rimligen kan begä­ras av honom med hänsyn tdl sjuk­domen, hans utbildning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättnings­förhållanden och andra sådana om­ständigheter.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevande­pension enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rält till sjukpenning bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller möjligheten atl bereda sig inkomst genom arbete som ligger lill grund för utgående pension.

Som sjukperiod anses tid, under vilken en försäkrad i oavbruten följd lider av sjukdom som avses i 7 §.

9r

En försäkrad kvinna har rält till havandeskapspenning, om havande­skap har salt ned hennes förmåga atl ulföra uppgifterna i sill förvärvsarbe­te med minsl en fjärdedel och hon inle kan omplaceras lill annat mindre ansträngande arbete enligt bestämmelserna i 12 § lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m. m.

En kvinna har även rätt till havandeskapspenning om hon inte får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grund av en föreskrift om förbud mot arbete under havandeskap, som har meddelats med stöd av Jkap. 76 § arbetsmiljölagen (1977:1160), och hon inte kan om­placeras till annat arbele enligt be-

En kvinna har även räll lill havandeskapspenning om hon inte får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grund av en föreskrift om förbud mot arbete under havandeskap, som har meddelats med stöd av 4kap. 6§ arbetsmiljölagen (1977:1160), och hon inle kan om­placeras lill annat arbete enligt be-

" Senaste lydelse 1990:157.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91: 141

slämmelserna i 12§ lagen om rätl     stämmelserna i 12§ lagen om rätt till ledighet för vård av barn, m. m.      till ledighet för vård av barn, m. m.

Havandeskapspenning utges i fall som avses i första stycket för varje dag som nedsällningen beslår, dock tidigast från och med den sextionde dagen före den beräknade tidpunklen för barnels födelse, och i fall som avses i andra styckel för varje dag som förbudet gäller. Havandeskapspenning utges längst till och med den elfte dagen före den beräknade lidpunkten för barnels födelse.

Havandeskapspenning utges med belopp som motsvarar kvinnans sjuk­penning enligt 4 §.

13 f Frågor om förmåner enligt detta kapitel prövas av den allmänna försäk­ringskassa hos vilken den försäkrade är inskriven eller skulle ha varit inskriven, om han uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 §. Denna försäkrings­kassa får dock uppdra åt en annan försäkringskassa att pröva sådana frågor med undanlag av frågor som avses i 5 §.

Bestämmelserna i 2 kap. 11 och

Beslämmelserna i 2 kap. 13lill-

13 §§ tillämpas även i fråga om

lämpas även i fråga om sjukpen-

sjukpenning. Vid lillämpning av 2

ning. Vid lillämpning av 2 kap.

kap. 13 § andra styckel skall hänsyn

13 § andra stycket skall hänsyn inte

inte tas till särskild sjukpenningen-

tas till särskild sjukpenning enligt

ligt lagen (1977:265) om statligt

lagen (1977:265) om statligt per-

personskadeskydd,

sonskadeskydd.

Beslämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fråga om förtidspension tillämpas även där den försäkrade skulle ha erhållit sådan pension, om han varit svensk medborgare.

Har en försäkrad, utan alt be-

Har en försäkrad, utan atl be­

stämmelserna i 3 kap. 3 § förslå

stämmelserna i 3 kap. 3 § är

stycket är tillämpliga, efter ingång-

tillämpliga, efter ingången av dén

en av den månad då han uppnådde

månad då han uppnådde sextiofem

sextiofem års ålder, erhållit sjuk-

års ålder, erhållit sjukpenning un-

penning under etlhundraållio da-

der ellhundraåttio dagar, får den

gar, får den allmänna försäkrings-

allmänna försäkringskassan besluta

kassan besluta att sjukpenning inte

atl sjukpenning inte längre skall

längre skall utgå.

utgå.

15 r

Sjukpenning utgår ej för lid då den försäkrade

a)  fullgör värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst eller genomgår mili­

tär grundutbildning för kvinnor;

b)   är intagen i sådant hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga med stöd av 3 § sagda lag;

c)    är häktad eller intagen i kriminalvårdsansialt;

d)  i annal fall än under b) eller c) sagts av annan orsak än sjukdom tagits

om hand på det allmännas bekostnad;

e)  vistas utomlands i annat fall än e) vistas utomlands i annat fall än

då den försäkrade insjuknar medan då den försäkrade insjuknar medan

han utför arbete som ell led i en här     han utför arbele som ett led i en här

= Senaste lydelse 1983:1064. ' Senaste lydelse 1990:56.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

i riket bedriven verksamhet eller som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller i fall som avses i 8§ andra stycket reser lill ullandel med för­säkringskassans medgivande.

i riket bedriven verksamhel eller som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller i fall som avses i 7b§reser till utiandei med försäkringskassans medgivande.

För varje dag då en försäkrad bereds vård i ell sådant hem för vård eller boende eller familjehem enligt socialtjänstlagen (1980:620) som ger vård och behandling ål missbrukare av alkohol eller narkotika, skall sjukpen­ningen på begäran av den som svarar för vårdkostnaderna minskas på del sätt som framgår av 4 § andra styckel. Det belopp som sjukpenningen minskas med skall betalas ul lill den på vars begäran minskningen har gjorts.

Ulan hinder av första slyckel ulgår sjukpenning till försäkrad som avses under c) vid sjukdom som inträffar under tid då han får vistas utom anstalt och därvid bereds tillfälle atl förvärvsarbeta.

7 kap.

3§

Vid bedömande i vad mån ar­betsförmågan är nedsatt skall beak­tas den försäkrades förmåga all vid den nedsättning av prestationsför­mågan, varom är fråga, bereda sig inkomst genom sådanl arbele, som motsvarar hans krafter och färdig­heter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till hans ut­bildning och lidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållan­den och därmed jämförliga omstän­digheter. Bedömningen skall göras efter samma grunder oavsett arten av den föreliggande nedsällningen av prestationsförmågan. I fråga om äldre försäkrad skall bedömningen främst avse hans förmåga och möj­lighet att bereda sig fortsall in­komst genom sådant arbele som han tidigare utfört eller genom an­nat för honom tillgängligt lämpligt arbele. Med inkomst av arbete lik-ställes i skälig omfattning värdet av hushållsarbete i hemmet.

Är den försäkrade föremål för ål-gärd av beskaffenhet, som angives i 2 kap. 11 §, skall arbetsförmågan under tiden för åtgärden anses ned­satt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att utföra förvärvsarbete.

Vid bedömande i vad mån ar­betsförmågan är nedsatt skall beak­tas den försäkrades förmåga att vid den nedsättning av prestationsför­mågan, varom är fråga, bereda sig inkomst genom sådanl arbete, som motsvarar hans krafter och färdig­heter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till hans ut­bildning och tidigare verksamhet saml ålder, bosällningsförhållan-den och därmed jämförliga omstän­digheter. Bedömningen skall göras efter samma grunder oavsett arten av den föreliggande nedsällningen av prestationsförmågan. I fråga om försäkrad som fyllt sextio år skall bedömningen främst avse hans för­måga och möjlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom sådant ar­bete som han lidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligt lämpligt arbele. Med inkomst av arbele likställs i skälig omfattning värdet av hushållsarbete i hemmet.

Är den försäkrade föremål för ål-gärd av beskaffenhet, som anges i 22 kap. 7 §, skall arbetsförmågan under liden för åtgärden anses ned­satt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad all utföra förvärvsarbete.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

3a§

En försäkrad som uppbär hel ål­derspension enligt denna lag har inte rätt till förtidspension. En för­säkrad som uppbär halv ålderspen­sion enligt denna lag har inte räll tiU hel förtidspension eller två tred­jedelar av hel förtidspension.

11 kap. 2§' Med inkomst av anslällning avses lön eller annan ersältning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Med lön likställs kostnads­ersättning som inte enligt 10§ uppbördslagen (1953:272) undantas vid beräkning av preliminär A-skatt. Till sådan inkomst räknas dock inle från en och samme arbelsgivare utgiven lön som under ett år ej uppgått till 1 000 kronor. Till sådan inkomst räknas inte heller intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskallelagen (1928:370) eller sådan ersättning som enligt 1 § första stycket 2 6 lagen (1990:659) om särskild löneskatt utgör underlag för nämnda skatt. I fråga om arbete som har utförts utomlands bortses vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade levnadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Såsom inkomst av ansläll­ning anses även

a)  sjukpenning enligt denna lag

a) sjukpenning och rehabilile-

eller lagen (1976:380) om arbets-

ringspenning enligt denna lag samt

skadeförsäkring eller molsvarande

sjukpenning enligt lagen (1976:380)

ersättning som utgår enligt annan

om arbetsskadeförsäkring eller

förfallning eller på grund av rege-

molsvarande ersättning som utgår

ringens förordnande, i den mån er-

enligt annan förfallning eller på

sättningen träder i stället för för-

grund av regeringens förordnande,

säkrads inkomst såsom arbetstaga-

i den mån ersättningen träder i släl-

re i allmän eller enskild tjänst,

let för försäkrads inkomst såsom

arbelslagare i allmän eller enskild tjänst,

b)

föräldrapenningförmåner,

c)

vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inte är ersättning för merkostnader,

d)    dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa,

e)  kontanl arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant ar­

betsmarknadsstöd,

f)   utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

rehabilitering i form av dagpenning,

g)   kortlidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag och ulbildningsarvode enligt

sludiesiödslagen (1973:349),

h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensions­försäkring, i) dagpenning till värnpliktiga och vapenfria ijänstepliktiga under repeti-

' Senaste lydelse 1991:120.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

tionsutbildning, frivilliga som genomgår utbildning under krigsförbands-övning eller särskild övning inom värnpliktsulbildningen, läkare under försvarsmedicinsk tjänstgöring samt civilförsvarspliktiga,

j) utbildningsbidrag för doktorander,

k) timersättning vid grundutbildning för vuxna (grundvux), vid vuxen­utbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid grundläggande svenskundervisning för invandrare,

1) livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande livränta som bestäms med lillämpning av sagda lag,

m) från Sveriges författarfond och konstnärsnämnden utgående bidrag som ej är all hänföra lill inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den mån regeringen så förordnar,

n) statsbidrag till arbetslösa som tillskoll till deras försörjning när de startar egen rörelse,

o) värdet av vad den försäkrade lillgodoförs som följd av atl en arbetsgi­vare lämnar sådanl bidrag som likställs med lön enligt 2 kap. 3 § andra styckel lagen (1981:691) om socialavgifter,

p) ersätlning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närslåendevård,

q) tillfälliga förvärvsinkomster av verksamhet som inte bedrivs själv­ständigt.

1 fråga om ersättning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner för utfört arbele i annan form än pension saml i fråga om ersätlning till idrotlsutövare från vissl slag av ideell förening gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket.

Vid beräkning av inkomst av anställning skall hänsyn tas till lön eller annan ersättning, som den försäkrade har fåll från en arbelsgivare, som är bosatt utom riket eller är utländsk juridisk person, endasl i fall då den försäkrade sysselsatls här i riket och överenskommelse inte träffats enligt 3 kap. 2 a § eller då han tjänstgjort som sjöman ombord på svenskl handelsfartyg. Vad som sägs här skall inle gälla beträffande lön till svenska medborgare, om svenska staten eller, där lönen härrör från utländsk juri­disk person, en svensk juridisk person, som äger etl bestämmande infly­tande över den utländska juridiska personen, enligt av riksförsäkringsver­ket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiflen.

Hänsyn skaU ej heller las till lön eller annan ersätlning från främmande makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare, som tillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inte är svensk medborgare. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svensk medborgare eller till den som utan att vara svensk medborgare är bosatt i riket, om en utländsk beskickning här i riket enligt av riksförsäkringsver­ket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiften.

Den som åtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde slyckel skall anses såsom arbetsgivare.

3

§«

Med inkomst av annat förvärvsarbete avses

a)

inkomst av aktiv näringsverksamhet här i riket;

b)

tillfälliga förvärvsinkomster av självständigt bedriven verksamhet;

c)

ersättning för arbete för någon annans räkning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner;

d) sjukpenning enligt denna lag        d)  sjukpenning  och  rehabilite-

11

' Senaste lydelse 1990:1428.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

eller lagen (1976:380) om arbels­skadeförsäkring eller motsvarande ersätlning som utgår enligt annan förfallning eller på grund av rege­ringens förordnande, i den mån er­sättningen Iräder i stället för in­komst som ovan nämnls saml

ringspenning enligt denna lag samt sjukpenning etdigt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande ersältning som ulgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i släl­lel för inkomst som ovan nämnls samt

e) ersättning som ulgör skattepliktig inkomst av tjänst enligt kommunal­skallelagen (1928:370) och som, utan atl anslällningsförhållande förelegal, utbetalats av fysisk person bosall utomlands eller utländsk juridisk person;

alll i den mån inkomsien inte enligt 2 § är att hänföra till inkomst av anslällning.

Har inkomst som avses i första styckel a) eller b) inte uppgått till 1 000 kronor för år, tas den inle i beräkning. Ej heller tas sådan ersättning som avses i första stycket c) i beräkning, om ersättningen från den, för vilken arbetet utförts, under årel inte uppgått till 1000 kronor. Intäkt som avses i 32 § I mom. första stycket h och i kommunalskallelagen (1928:370) eller sådan ersättning enligt gruppsjukförsäkring eller trygghelsförsäkring vid arbetsskada som enligt 2§ första stycket lagen (1990:659) om särskild löneskatt utgör underlag för nämnda skatt räknas inte som inkomst av annat förvärvsarbete.

16 kap. 1§« Den som önskar pension skall göra ansökan hos allmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen förordnar. Försäkringskassan skall dock ulan ansökan besluta om hel ålderspension lill en hos kassan inskriven pensionsberättigad från och med.den månad han fyller 65år, om han inte skriftligen begärt annat.

Åtnjuter försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård en­ligt denna lag, må allmän försäk­ringskassa tillerkänna honom för­tidspension utan hinder av all han icke gjort ansökan därom. Delsam­ma skall gälla då försäkrad åtnjuter sjukpenning, ersältning för sjuk­husvård eller livränta enligt lagen (1976:380) otn arbetsskadeförsäk­ring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan förfallning eller på grund av regeringens för­ordnande.

Uppbär en försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård el­ler rehabiliteringspenning enligt denna lag och kan nedsällningen av den försäkrades arbetsförmåga inte undanröjas genom rehabiliterings­åtgärder, får försäkringskassan till­erkänna honom förtidspension ulan hinder av all han inte gjorl ansökan därom. Detsamma skall gälla då en försäkrad uppbär sjuk­penning, ersättning för sjukhusvård eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring eller motsvarande ersätlning som utgår enligt annan förfallning eller på grund av regeringens för­ordnande.

'Senaste lydelse 1988:881.

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Uppbär en försäkrad sjukbidrag eller har handikappersättning eller vårdbidrag tillerkänts honom för begränsad tid, får den tid för vilken förmånen skall ulgå förlängas ulan att ansökan har gjorts. Molsvarande gäller i fråga om särskild efterlevandepension som tillerkänts en efterle­vande för begränsad lid.

I den mån regeringen så förordnar må allmän försäkringskassa tillerkän­na den pensionsberälligade pension enligt denna lag ulan hinder av att han icke gjort ansökan därom.

För kostnader för läkarundersök­ning och läkarutlåtande vid ansö­kan om förtidspension, handikapp­ersättning, vårdbidrag eller särskild efterlevandepension skall ersätt­ning lämnas i enlighel med vad re-geringen förordnar.

För kostnader för läkarundersök­ning och läkarutlåtande vid ansö­kan om förtidspension, handikapp­ersättning, vårdbidrag eller särskild efterlevandepension skall ersätt­ning lämnas i enlighet med vad re­geringen eller, efter regeringens be­myndigande, riksförsäkringverket föreskriver.

20 kap.

3§"'

Ersättning enligt denna lag får dras in eller sättas ned, om den som är berättigad till ersättningen

Ersätlning enligt denna lag må indragas eller skäligen nedsättas, om den som är berättigad lill ersätt­ningen

a)

uppsåtligen åsamkat sig sjukdom eller skada, som orsakat den utgift eller nedsättning av arbetsförmågan, för vilken ersättning begäres;

b)

ådragit sig sjukdomen eller skadan vid förövandet av handling, för vilken ansvar genom lagakraftägande dom ådömts honom;

c)

vägrar att underkasta sig undersökning av läkare eller all följa läkares föreskrifter eller eljest gör sig skyldig lill grov ovarsamhel ur hälsosyn­punkt;

d)  medvetet eller av grov vårdslöshet lämnar oriktig eller vilseledande

uppgift angående förhållande, som är av betydelse för rätten till ersättning.

Vägrar en försäkrad utan giltig Vägrar en försäkrad utan giltig anledning att underkasta sig åtgärd anledning atl underkasta sig sådan av beskaffenhet som avses i 2 kap.     rehabdilering som avses i 22 kap.

7§ får sjukpenning, rehabiliterings­ersättning eller förtidspension hell eller delvis lills vidare förvägras ho­nom, under förutsättning att han erinrats om denna påföljd. Molsva­rande skall gälla i fråga om särskild efterlevandepension, om den efter­levande ulan giltig anledning väg­rar att följa ell villkor som upp­ställts med slöd av 16 kap. 3 §.

77 § får sjukpenning eller förtids­pension hell eller delvis tills vidare förvägras honom, under förutsätt­ning atl han erinrats om denna på­följd. Molsvarande skall gälla i frå­ga om särskild efterlevandepen­sion, om den efterlevande utan gil­tig anledning vägrar att följa ett villkor som uppställts med stöd av 16 kap. 3 §.

'Senaste lydelse 1988:881.

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

10§"

Beslut av en allmän försäkrings-

Beslut av en allmän försäkrings­

kassa som har fallats av tjänsteman

kassa som har fatlats av tjänsteman

i ärenden om försäkring enligt den-

i ärenden om försäkring enligt den­

na lag skall omprövas av kassan,

na lag skall omprövas av kassan,

om det begärs av en enskild som

om det begärs av en enskild som

beslutet angår och beslutet inte har

beslulel angår och beslulel inte har

meddelats med stöd av 10 a §. Om-

meddelats med slöd av 10 a §. Om­

prövningen skall göras av socialför-

prövningen skall göras av socialför­

säkringsnämnden om beslutet gäl-

säkringsnämnden om beslutet gäl­

ler fråga om avses i 2 kap. 12 a§,

ler fråga som avses i 2 kap. 12 a

3kap. 7-9eller 17§e//er20kap. 3

eller b, 3kap. 7-9 eller I7§,

eller 4 §.

20 kap. 3 eller 4 § eller 22 kap. 7-

10 eller 16 §.

Vid omprövningen får beslulel inle ändras till den enskildes nackdel.

Om omprövning begärs av ett beslut och riksförsäkringsverket överkla­gar samma beslut, skall försäkringskassan inte ompröva beslutet. Begäran om omprövning skall anses som elt överklagande.

Åttonde a vdelningen 

Bestämmelser om rehabilitering

22 kap. Om rehabilitering och reha­biliteringsersättning

7

En försäkrad som är inskriven hos allmän försäkringskassa har möjligheter lill rehabilitering och rätt till rehabiliteringsersättning en­ligt vad som anges i detta kapitel.

2§

Rehabdilering enligt detta kapilel skall syfta till alt återge den som har drabbats av sjukdom sin arbetsför­måga och förutsättningar att försör­ja sig själv genom förvärvsarbete.

Rehabditeringsåtgärder skall pla­neras i samråd med den försäkrade och utgå från dennes individuella förutsättningar och behov.

3§

Den försäkrades arbetsgivare skad i samråd med den försäkrade svara för att dennes behov av rehabi­litering snarast klarläggs och för an de ålgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.

Om del inle framslår som obehöv­ligt skall arbetsgivaren påbörja en rehabiliteringsutredning

" Senaste lydelse 1989:121.

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

7. när den försäkrade tid följd av sjukdom har varit hell eller delvis frånvarande från sitt arbele under längre tid än fyra veckor i följd,

2.   när den försäkrades arbete ofta

har avbrutits av kortare sjukperio­

der eller

3.  när den försäkrade begär det.

Rehabiliteringsutredningen skad

i faU som avses i andra stycket I tillställas JÖrsäkringskassan inom åtta veckor från dagen för anmälan om sjukdomsfallet och ifall som av­ses i andra stycket 2 inom samma tid räknat från dagen för anmälan om det sjukdomsfall som närmast föregick rehabiliteringsutredningen. Har rehabiliteringsutredningen gjorts på begäran av den försäkrade, skad den lillslällas kassan inom åtta veckor från den dag då begäran framställdes hos arbetsgivaren.

Om rehabiliteringsutredningen inte kan slutföras inom den i tredje stycket angivna liden, skall detta anmälas UU försäkringskassan inom samma lid. Därvid skall upp­gift lämnas om orsaken till dröjsmå­let och om den tidpunkt då utred­ningen beräknas vara avslutad. Se­dan utredningen slutförts skall den omgående titlställas försäkringskas­san.

Utredningen skall genomföras i samråd med den försäkrades arbets­tagarorganisation, om den försäkra­de medger del.

Försäkringskassan skall överta ansvaret för rehabiliteringsutred­ningen, om det finns skäl liU det.

4S

Den JÖrsäkrade skall lämna de upplysningar som behövs för alt klarlägga hans behov av rehabilite­ring och efter bästa förmåga aktivt tnedverka i rehabiliteringen.

sa

Försäkringskassan samordnar och utövar tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverk­samhet enligt denna lag.

Försäkringskassan skall i samråd

med den försäkrade se liU atl hans

,  15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

behov av rehabilitering snarast klar­läggs och alt de åtgärder vidias som behövs Jör en effektiv rehabilitering.

Försäkringskassan skall, otn den försäkrade medger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med hans arbelsgivare och arbetstagaror­ganisation, hälso- och sjukvården, socialtjänsten saml arbetsmark­nadsmyndigheterna och andra myndigheter som kan vara berörda. Försäkringskassan skall därvid ver­ka för alt dessa, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åt­gärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade.

Försäkringskassan skall se till att rehabiliteringsinsatser påbörjas så snart del av medicinska och andra skäl är möjligt.

6§

Om den försäkrade behöver en re­habiliteringsåtgärd, för vilken er­sätlning kan utges enligt detta kapi­tel, skall försäkringskassan upprätta en rehabiliteringsplan. Planen skall såvitt tnöjligt upprättas i samråd med den försäkrade.

Rehabditeringsplanen skall ange de rehabilileringsålgärder som skall komma i fråga och vem som har ansvaret för dem, en tidsplan för re­habiliteringen samt uppgifter i öv­rigl som behövs för att genomföra rehabiliteringen. Planen skall även innehålla uppgijt om den beräknade kostnaden för ersättning under re­habiliteringstiden.

Försäkringskassan skad fortlö­pande se tdl att rehabditeringsplan­en följs och att det vid behov görs nödvändiga ändringar i den.

7§

Rehabiliteringsersättning utges när en försäkrad, vars arbetsförmå­ga tdl följd av sjukdom är nedsatt tned minst en färdedel, deltar i ar­betslivsinriklad rehabilitering som avser att förkorta sjukdomsliden el­ler att helt eller delvis förebygga el­ler häva nedsättning av arbetsför­mågan.

Rehabiliteringsersättning   består

16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

av rehabiliteringspenning och sär­skilt bidrag.

Rehabiliteringsersättning utbeta­las efter ansökan av den försäkrade.

Rehabiliteringsersättning utges för högst 365 dagar i följd otn inte synnerliga skäl lalar för att ersätt­ning skaU utges för längre tid. Reha­biliteringsersättning utges längst till och med månaden före den då den försäkrade fyller 65 år.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med­dela föreskrifter om rehabiliterings-ersällning vid utbildning.

8§

Hel rehabiliteringspenning utgör 100 procent av den fastställda sjuk­penninggrundande inkomsten, delad med 365. Rehabiliteringspen­ningen avrundas tid närmaste hela krontal.

För en försäkrad som beviljats förtidspension eller sjukbidrag en­ligt denna lag utgör rehabiliterings­penningen lägst det sammanlagda belopp av pension eller sjukbidrag, pensionstillskott och bostadstillägg, räknat per dag, sotn den försäkrade, om han inte hade deltagit i rehabili­teringsåtgärden, skulle ha haft rätt tid enligt denna lag, lagen (1969:205) om pensionstillskott och lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg UU folkpension.

9§

Saknar den försäkrade arbetsför­måga utges hel rehabiliteringspen­ning. Om arbetsförmågan inle sak­nas helt tnen är nedsatt med minsl tre fjärdedelar utges tre fjärdedels rehabiliteringspenning. Är arbets­förmågan nedsatt i mindre grad tnen med minst hälften utges halv rehabiliteringspenning. I annat faU utges en fjärdedels rehabiliterings­penning.

Arbetsförmågan skall under tiden

för rehabiliteringsåtgärden anses

nedsatt i den mån den försäkrade på

grund av åtgärden är förhindrad att

förvärvsarbeta.

17

2   Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 141

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

70

Särskilt bidrag utges under reha­biliteringstiden för kostnader som uppstår för den försäkrade i sam­band med rehabiliteringen. Ytterli­gare föreskrifter om sådant bidrag får meddelas av regeringen.

11§

Den försäkrade skall så snart det kan ske och senast inom Ivå veckor till försäkringskassan anmäla sådan ändring av sina förhållanden som är av betydelse för rätten till rehabilite­ringsersättning eller för rehabilite­ringsersättningens storlek.

12§

Beslämmelserna i 3 kap. 16 § första-femte styckena tiUämpas även i fråga om rehabiliteringspen­ning.

13§

Den som får rehabiliteringsersätt­ningfår behålla ersättningen

1.

vid kortvarig ledighet för en­skild angelägenhel av vikl, och

2.

vid ledighet på grund av uppe­håll i rehabiliteringen enligt före­skrifter som meddelas av regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer.

14

§

För varje dag då den försäkrade får sjukhusvård eller vistas vid en sådan vårdinrättning som anges i 3kap. 4a § skall rehabiliteringspen­ningen minskas med belopp som framgår av 3 kap. 4  andra stycket.

15§

Rehabiliteringspenningen skall minskas med del belopp den försäk­rade för samma lid får som

1.

sjukpenning eller föräldrapen­ningförmån enligt denna lag,

2.

annan folk- och tilläggspension enligt denna lag än efterlevandepen­sion.

3.

annan särskild pensionsförmån enligt denna lag än handikapper­sättning,

4.   pensionstillskott enligt lagen

(1969:205)    om    pensionstillskott

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

samt hustrulillägg eller kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392) om hustrulillägg och kommunalt bostadstillägg lill folk­pension,

5.

sjukpenning eller livränta en­ligt lagen (1976:380) om arbelsska­deförsäkring eller motsvarande er­sätlning enligt någon annan författ­ning, dock inle livränta tid efterle­vande samt i övrigt endast tid den del ersättningen avser samma in-komstbortfaU som rehabiliterings­penningen är avsedd att läcka,

6.

studiehjälp, studiemedel, kort­tidsstudiestöd, särskill vuxenstudie­stöd eller utbildningsarvode enligt studiestödslagen (1973:349),

7.

dagpenning enligt förordning­en (1987:406) om arbetsmarknads­utbildning.

16 §

Rehabiliteringsersättning enligt detta kapitel får, om omständighe­terna motiverar det, dras in eller sättas ned om den försäkrade

1.

vägrar att ta emol besök av en person, som fått i uppdrag av försäk­ringskassan att utreda rätten till re­habiliteringsersättning eller behovet av rehabiliteringsåtgärd,

2.

vägrar att lämna upplysningar som behövs för atl klarlägga behovet av rehabiliteringsålgärd,

3.

underlåter att tiU försäkrings­kassan anmäla sådan ändring av förhållande, som är av betydelse för rätten tiU rehabiliieringsersänning eller för rehabiliteringsersätt­ningens storlek.

Om nedsättning eller indragning i andra faU av ersätlning som här av­ses Jöreskrivs i 20 kap. 3 §.

17§

Frågor som avses i delta kapitel

prövas av den allmänna försäkrings­

kassa hos vilken den försäkrade är

inskriven eller skulle ha varit inskri­

ven om han hade uppfyllt ålder.svill-

koret i 1 kap. 4 §. Denna försäk­

ringskassafår dock uppdra ål en an­

nan försäkringskassa alt pröva så­

dana frågor.

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

1.

Denna lag träder i kraft i fråga om 2 kap. 14 § och 3 kap. 9 § den Ijuli 1991 och i övrigl den 1 januari 1992.

2.

Vid tillämpning av den nya föreskriften i 3 kap. 7 § andra slyckel i fall då sjukperioden har påbörjats före den 1 januari 1992 bortses från del antal dagar med en fjärdedels sjukpenning som infallit före nämnda da­tum.

20

2 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs all 7 kap. I § och 13 kap. I § lagen (1962:381) om allmän försäkring' i paragrafernas lydelse enligt lagen (1990:156) om ändring i nämnda lag samt punkterna 1 och 2 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1990:156) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 1 kap.

1

§

Rätt till folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fyllt sexton år, för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska presta­tionsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsällningen kan anses varaklig.

Rätt lill folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fyllt sexton år och som inte uppbär ålderspension enligt denna lag, för tid före den månad, då han fyller sexliofem år, om hans arbets­förmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättningen kan anses varaktig.

Kan nedsällningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli bestående avsevärd lid, har den försäkrade rätt lill folkpension i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat lill viss tid; och skall i övrigt vad som är föreskrivel om förtidspension enligt första stycket gälla beträffande sjukbidrag.

13 kap.

1§

Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad nedan sägs försäkrad för tid före den månad, då han fyller sexliofem år, om hans arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan ned­sättning av den fysiska eller psyki­ska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättning­en kan anses varaktig samt den för­säkrade skall tillgodoräknas pen­sionspoäng för tid före del år, var­under pensionsfallel inträffat.

Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad nedan sägs försäkrad, som inte upp­bär ålderspension enligt denna lag, för tid före den månad, då han fyl­ler sextiofem år, om hans arbetsför­måga på grund av sjukdom eller an­nan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och ned­sällningen kan anses varaklig samt den försäkrade skall tillgodoräknas pensionspoäng för lid före det år, varunder pensionsfallel inträffat.

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätl lill tilläggspension

Lagen omtryckt 1982:120.

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

i form av sjukbidrag. Sådanl bidrag skall vara begränsat lill viss lid; och skall i övrigl vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första slyckel gälla beträffande sjukbidrag.

Vad som föreskrivs i 1 kap. 2 och 3 §§ skall lillämpas även belräffan­de förtidspension enligt detta kapi­tel.

Föreskrifterna i 7 kap. 2, 3 och i a §§ skall tillämpas även belräf­fande förtidspension enligt della kapitel.

1.

Denna lag iräder i kraft den 1 oktober 1991.

2.

Äldre föreskrifter i 3 kap. 5 §, 7 kap. 1 och 2 §§, 13 kap. 1 § samt 16 kap. 7 och 8 §§ gäller fortfarande dels i fråga om försäkrad för vilken rätten till förtidspension har inträtt före ikraftträdandet, dels i fråga om försäkrad som före den 1 januari 1990 blivit uppsagd på grund av arbetsbrist.

1.  Denna lag träder i kraft, ifråga

om 7kap. 1 § och 13 kap. 1 § såvitt

avser rätt tUl förtidspension för för­

säkrad som uppbär ålderspension,

den I Januari 1992 och i övrigt den

1 oktober 1991.

2.   De äldre föreskrifter i 3 kap.

5§, 7kap. 1 och 2 §§, 13kap. 1 §

saml 16 kap. 7 och 8 §§, som ändras

med verkan från och med den I ok­

tober 1991, gäller fortfarande dels i

fråga om försäkrad för vilken rätten

till förtidspension har inträtt före

ikraftträdandet, dels i fråga om för­

säkrad som före den 1 januari 1990

blivit uppsagd på grund av arbets­

brist.

De äldre föreskrifter i 7 kap. 1 § och 13 kap. 1 §, som ändras med verkan från och med den 1 Januari 1992, gäller fortfarande i fråga om förtidspension som avser tid före ikraftträdandet.

22

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988: ledighet för närståendevård

1465) om ersättning och

Prop. 1990/91:141

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1988:1465) om ersätlning och ledighet för närslåendevård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11§

Ersättning utges inte i den mån vårdaren för samma dag får sjuk­penning, havandeskapspenning el­ler föräldrapenningförmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäk­ring eller sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäk­ring eller får molsvarande ersätt­ning enligt annan författning eller på grund av regeringens beslul i ett särskilt fall. Ulan hinder härav ut­ges dock ersätlning enligt denna lag om den avser annan lid än den and­ra ersättningen.

Ersältning utges inte i den mån vårdaren för samma dag får sjuk­penning, havandeskapspenning, föräldrapenningförmåner eller re-habilileringspenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäk­ring eller får motsvarande ersätl­ning enligt annan förfallning eller på grund av regeringens beslul i ett särskilt fall. Utan hinder härav ut­ges dock ersältning enligt denna lag om den avser annan lid än den and­ra ersättningen.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1992.

23

4 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1989:225) om ersältning till smitt­bärare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§ Smitlbärarpenningen skall minskas med följande förmåner i den ut­sträckning förmånerna utges för samma lid:

1.   sjukpenning och sjukpenning-

1. sjukpenning och sjukpenning­

tillägg enligt lagen (1962:381) om tillägg enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring, lagen allmän

försäkring,

lagen

(1976:380) om arbelsskadeförsäk- (1976:380) om arbelsskadeförsäk­

ring, lagen (1977:265) om statligt ring, lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd eller motsvaran- personskadeskydd eller motsvaran­

de äldre lagstiftning, de äldre lagstiftning samt rehabili­

teringspenning enligt lagen om all­

mänförsäkring,

2.

havandeskapspenning och föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring samt ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närstående vård,

3.

livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring eller lagen om statligt personskadeskydd eller motsvarande äldre förfallning som smillbäraren får på grund av all han är smittbärare,

4.

ersätlning enligt utländsk lagsliflning om arbetsskadeförsäkring som smillbäraren får på grund av alt han är smillbärare.

Denna lag Iräder i krafl den 1 januari 1992.

24

5 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lag om ändring i lagen (1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1989:225) om ersätlning till smitt­bärare i paragrafens lydelse enligt lagen (1990:1469) om ändring i nämnda lag samt ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna lill lagen (1990:1469) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9§

I fråga om smiltbärarpenning tillämpas även följande föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring, nämligen

2

kap. 11 § första stycket om ål­gärder för rehabilitering,

3

kap. 3 § om ersältning när för­tidspension utges m. m.,

3 kap. 4 § andra stycket och 4a § om minskning av ersätlning,

3 kap. 6 § om anmälan av in-komslförhållanden m. m.,

3 kap. 10 § Iredje stycket om tid som skall jämställas med tid för förvärvsarbete,

3 kap. 15 § första stycket a) d) samt andra och tredje styckena om ersättning när värnpliklsljänstgö-ring fullgörs m.m.,

3 kap. 16§ om arbelsgivarinträ-de,

3 kap. 17 § om indragning eller nedsättning av ersätlning.

3 kap. 3 § om ersätlning när för­tidspension utges m. m.,

3 kap. 4 § andra styckel och 4a § om minskning av ersättning,

3 kap. 6 § om anmälan av in­komstförhållanden m. m.,

3 kap. 10 § tredje stycket om tid som skall jämställas med tid för förvärvsarbete,

3 kap. 15 § första styckel a) d) samt andra och iredje styckena om ersättning när värnpliktstjänstgö­ring fullgörs m.m.,

3 kap. 16 § om arbelsgivarinträ-de,

3 kap. 17§ om indragning eller nedsätlning av ersätlning.

1 fråga om den som uppbär smilt­bärarpenning tillämpas även-före­skrifterna om åtgärder för rehabdi­lering i 22 kap. 5 och 6 §§ lagen om allmän försäkring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992. Har en kommun och en landstingskommun med slöd av Övergångsbestämmelserna till lagen (1990:1402) om överta­gande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar kommit överens om alt under år 1991 föra över en vårdinrättning till kommunen till-lämpas den nya bestämmelsen från och med den dag övertagandet skedde för dem som vistas vid vårdinrättningen.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1992. Har en kommun och en landstingskommun med slöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:1402) om överla­gande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar kommit överens om att under år 1991 föra över en vårdinrättning till kommunen till-lämpas den nya bestämmelsen / vad den hänvisar liU 3 kap. 4a§ lagen (1962:381) om allmän försäkring från och med den dag övertagandet skedde för dem som vistas vid vårdinrättningen.

25

6 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs atl 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap. 4§ Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1.

ersätlning lill en och samme arbetstagare om den under året inte uppgått till 1 000 kronor,

2.

ersättning lill arbetstagare som vid årets ingång fyllt 65 år,

3.

ersättning lill arbetstagare vid

3. ersättning till arbelslagare vid sjukdom eller ledighet för vård av

sjukdom eller ledighet för vård av barn eller med anledning av barns

barn eller med anledning av barns födelse, lill den del ersättningen

födelse, till den del ersättningen molsvarar sjukpenning eller föräld-

motsvarar sjukpenning, föräldra­rapenning som arbelsgivare får

penning eller rehabilileringspen-uppbära enligt 3 kap. 16 § eller

n/« som arbetsgivare får uppbära 4 kap. 18 § lagen (1962:381) om all-

enligt 3 kap. 16 §, 4 kap. 18 § eller män försäkring,

22kap.  12§ lagen (1962:381) om

allmän försäkring,

4.

uppdragsersättning för vilken bevillningsavgift har eriagts enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskflda förmåner och rättig­heter,

5.

ersättning som en arbelsgivare ulgell lill barn för arbele som utförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inte får göras vid inkomsttaxeringen,

6.

ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbetstagare haft alt täcka med ersättningen,    .

7.

ersättning för tjänstgöring i verkskydd enligt 47 § tredje stycket civil­försvarslagen (1960:74), i den mån ersättningen ulgör eller molsvarar dagpenning,

8.

ersättning för arbete som har utförts utomlands, lill den del denna inte räknas som lön enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen om allmän försäkring,

9.

ersätlning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i skiljeförfaran­det är av utländsk nationalitet,

10.   ersältning som på grund av bestämmelserna i 5 § lagen (1984:947)

om beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbele i Sverige inle

utgör skattepliktig intäkt,

11.  ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring,

12.

inläkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskat­telagen (1928:370),

13.

sådan ersätlning som enligt 1 § första styckel 2-6 lagen (1990:659) om särskild löneskatt utgör underiag för nämnda skall,

14.

ersättning till en och samme idrottsutövare från en sådan ideell

' Lagen omtryckt 1989:633.  Senaste lydelse 1991:121.

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

förening som avses i 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt och som har till huvudsakligt syfte att främja idrottslig verksamhel, om ersättningen från föreningen under året inte uppgått till etl halvt basbe­lopp enligt lagen om allmän försäkring.

Bestämmelsen i första stycket 6 är tillämplig endast om koslnaderna kan beräknas uppgå lill minst 10 procent av arbetstagarens ersättning från arbetsgivaren under utgiftsåret. Regeringen eller den myndighet som rege­ringen bestämmer får fastställa schablon för beräkning av arbetstagares kostnader i viss verksamhel.

I fråga om inkomst från fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas vid bestämmande av avgiftsunderlaget.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

27

7 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs all punkl 11 av anvisningarna lill 22 § och punkl 12 av anvisningarna till 32 § kommunalskallelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse Anvisningar till 22 §

11.' Sjukpenning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1954:243) om yrkesskade­

försäkring, lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring,

lagen

(1977:265) om statligt personska­deskydd och lagen (1977:267) om krigsskadeersätlning till sjömän ut­gör skattepliktig intäkt om sjukpen­ningen grundas på inkomst, som hänför sig till näringsverksamhet. Till inläkt hänförs under nämnda förutsättning också ersätlning en­ligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare.

11. Sjukpenning och rehabilite­

ringspenning enligt

lagen

(1962:381) om allmän försäkring

och sjukpenning enligt lagen

(1954:243) om yrkesskadeförsäk­

ring, lagen (1976:380) om arbels­

skadeförsäkring, lagen (1977:265)

om statligt personskadeskydd och

lagen (1977:267) om krigsskadeer­

sätlning till sjömän utgör skatte­

pliktig inläkt omförmånen grundas

på inkomst, som hänför sig lill nä­

ringsverksamhel. Till intäkt hän­

förs under nämnda förutsättning

också ersättning enligt lagen

(1989:225) om ersättning till smitt­

bärare.

tifl 32 §

12. Sjukpenning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1954:243) om yrkesskade­

försäkring, lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring,

lagen

(1977:265) om statligt personska­deskydd och lagen (1977:267) om krigsskadeersätlning till sjömän ut­gör skattepliktig intäkt av tjänst om sjukpenningen grundas på förvärvs­inkomst, som hänför sig lill tjänst. Till intäkt av tjänst hänföres under nämnda förutsättning också ersätl­ning enligt lagen (1989:225) om er­sältning till smittbärare saml annan lag eller författning, som utgått an­norledes än på grund av försäkring, som nyss sagls, till någon vid sjuk­dom eller olycksfall i arbele eller på grund av militärtjänstgöring.

12. Sjukpenning och rehabilite­

ringspenning

enligt

lagen

(1962:381) om allmän försäkring

och sjukpenning enligt lagen

(1954:243) om yrkesskadeförsäk­

ring, lagen (1976:380) om arbels­

skadeförsäkring, lagen (1977:265)

om statligt personskadeskydd och

lagen (1977:267) om krigsskadeer­

sättning lill sjömän utgör skatte­

pliktig intäkt av tjänst om förmå­

nen grundas på förvärvsinkomst,

som hänför sig till tjänst. Tdl intäkt

av tjänst hänföres under nämnda

förutsättning också ersättning en­

ligt lagen (1989:225) om ersätlning

till smittbärare saml annan lag eller

författning, som utgått annorledes

än på grund av försäkring, som nyss

sagts, till någon vid sjukdom eller

' Senaste lydelse 1990:650. - Senaste lydelse 1990:650.

28

Nuvaratide lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

olycksfall i arbete eller på grund av militärtjänstgöring.

Föräldrapenningförmåner och vårdbidrag enligt lagen om allmän för­säkring saml ersältning enligt lagen (1988:1 465) om ersättning och ledig­het för närståendevård utgör skattepliktig intäkt av tjänst, dock ej sådan del av vårdbidrag som utgör ersättning för merkostnader.

Korttidssludiestöd, vuxenstudiebidrag och utbildningsarvode enligt stu­diestödslagen (1973:349), utbildningsbidrag för doktorander, timersätt­ning vid grundutbildning för vuxna (grundvux), vid vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid grundläggande svenskunder­visning för invandrare räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa, kontant arbetsmarknads­stöd, statsbidrag motsvarande dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa eller kontanl arbetsmarknadsstöd som lämnas lill arbetslös som startar egen rörelse saml ersättning enligt 16 § lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare räknas som skattepliktig in­täkt av tjänst.

Dagpenning vid utbildning och tjänslgöring inom totalförsvaret räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Detsamma gäller dagpenning och stimulansbidrag, vilka enligt av rege­ringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser utgå till deltaga­re i arbetsmarknadsutbildning samt med dem i fråga om sådana bidrag likställda.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1992 och tillämpas första gången vid 1993 års taxering.

29

8 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs atl 3 kap. 2 § och 6 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring' skall ha följande lydelse.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

3 kap. 2§

Är någon som avses i 1 § ej berät­

tigad till sjukpenning från sjukför­

säkringen eller är den skadade ej

sjukförsäkrad

enligt

lagen

(1962:381) om allmän försäkring, har han vid arbetsskada rätt lill för­måner från arbetsskadeförsäkring­en i enlighet med vad som skulle ha utgått om 2 och 3 kap. lagen om allmän försäkring hade varit tillämpliga på honom. Sjukpenning utgår dock ej lill den som avses i 1 kap. 1 § andra stycket denna lag och ej heller till arbetstagare som enligt 3 kap. 16 § första slyckel lagen om allmän försäkring har un­dantagils från rätt till sjukpenning vid sjukdom.

Är någon som avses i 1 § ej berät­

tigad till sjukpenning från sjukför­

säkringen eller är den skadade ej

sjukförsäkrad

enligt

lagen

(1962:381) om allmän försäkring, har han vid arbetsskada rätl till för­måner från arbetsskadeförsäkring­en i enlighet med vad som skulle ha utgått om 2, 3 och 22 kap. lagen om allmän försäkring hade varil tillämpliga på honom. Sjukpenning ulgår dock ej lill den som avses i 1 kap. 1 § andra styckel denna lag och ej heller till arbetstagare som enligt 3 kap. 16 § första styckel lagen om allmän försäkring har un­danlagils från räll till sjukpenning vid sjukdom.

6 kap.

5§

Under tid då försäkrad är före­mål för åtgärd som avses i 2 kap. 77 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall hans förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete an­ses nedsatt även i den mån åtgär­den hindrar honom att förvärvsar­beta.

Under tid då den försäkrade är föremål för sådan rehabilitering som avses i 22 kap. 7§ lagen (1962:381) om allmän försäkring skall hans förmåga att skaffa sig in­komst genom arbele anses nedsatt även i den mån åtgärden hindrar honom att förvärvsarbeta.

Denna lag iräder i krafl den 1 januari 1992.

Lagen omtryckt 1977:264.

30

Socialdepartementet

Pp. 1990/91:141

Utdrag ur prolokoll vid regeringssammanlräde den 21 mars 1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande och statsråden Hjelm-WaUén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Wallslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om rehabilitering och rehabiliteringsersättning m. m.

1 Inledning

Bakgrund

Socialförsäkringen ger ell ekonomiskt skydd vid sjukdom, arbetsskada, handikapp, ålderdom m. m. Della har byggts ul i väsenlliga avseenden och har kommit atl läcka allt fler behovssilualioner. Hittillsvarande principer som tillämpas vid sjukdom och ger räll till ersättning i form av sjukpen­ning begränsar emellertid möjligheterna att använda sjukpenningen i reha-bilileringssilualioner och när allvarlig risk för framtida nedsättning i ar­betsförmåga föreligger.

Sjukförsäkringens utgifter har stigit kraftigt under senare år. Denna utveckling speglas i del s.k. ohälsolalet som anger det genomsnittliga antalet dagar per försäkrad med sjukpenning, arbelsskadesjukpenning och förtidspension. År 1975 var ohälsotalet 39,7 dagar per försäkrad och nådde sin lägsta nivå år 1982 med 37,2 dagar. Därefter har talet stigit kraftigt och var år 1989 46,6 dagar. Den ökning som skett hänför sig huvudsakligen lill de långa sjukfallen. Sjukfall som varat 90 dagar eller mera utgör 2% av det totala anlalel sjukfall men svarar för 48% av de totala kostnaderna för sjukpenningförsäkringen.

Ohälsotalets ulveckling över åren styrs av en rad faktorer, bl.a. demo­grafiska förändringar, utvecklingen på arbetsmarknaden samt förändringar i socialförsäkringens regelsystem och dess tillämpning. Särskilt under åren 1984-88 har det skett en kraftig ökning av ohälsolalet. Denna ökning avstannade under år 1989.

Bl.a, mot bakgrund av den oroväckande kostnadsutvecklingen och i syfle atl slå vakt om del generella trygghetssystem som socialförsäkringen utgör har riksdagen efter förslag av regeringen beslutat om vissa sänkning­ar i kompensationsgraden inom bl.a. sjukpenningförsäkringen (prop. 1990/91:59, SfU9, rskr. 104). De nya reglerna, som trädde i kraft den 1 mars 1991, innebär att kompensationsnivån under de tre första sjukpen-

ningdagarna kommer att ulgöra 65%, för tid därefter t.o.m. den 90:e     Prop. 1990/91:141

dagen 80% och fr.o.m. den 91 :a dagen 90% av sjukpenningunderlaget.

Den som lider av sådan sjukdom som kan antas medföra elt större anlal

sjukperioder per år skall kunna få kompensation med 80% redan från den

första dagen. Om en försäkrad för samma tid som sjukpenning utges med

65 eller 80% får lön eller ersättning från avtalsgruppsjukförsäkring (AGS)

som överstiger dessa nivåer med mer än 10% skall sjukpenningen minskas

så atl ersättningen vid sjukfrånvaron totalt stannar vid 75 resp. 90% av

inkomstbortfallet. På samma säll minskar sjukpenningen fr. o. m. den 91:a

dagen i samma ulslräckning som lön eller AGS-ersältning utges utöver den

avsedda nivån 90%.

Regeringen har vidare i skrivelse lill riksdagen (skr. 1990/91:50) presen­terat ell ålgärdsprogram i syfte alt stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna. I delta program ingår en ökad sam­ordning av sjuk- och arbetsskadesjukpenningen. Omfattande personella resurser används idag för all pröva rätten till ersättning från arbetsskade­försäkringen. Trols delta får försäkrade vänta alllför lång tid innan rällen lill ersättning bedöms av försäkringskassan. Den nuvarande ordningen för arbetsskadeersältning och prövning av sådana ersättningar har dessutom av många rehabiliteringsaktörer ansetts utgöra etl hinder i rehabiliterings­arbetet i och med alt man hos den enskilde tyckt sig spåra en motvilja mol att della i rehabilileringsålgärder innan frågan om räll till ersätlning från arbetsskadeförsäkringen avgjorts.

Utslagningsprocessen

Den ulveckling av ohälsolalet som jag beskrivit har förutom de ökade kostnaderna för sjukförsäkringen, arbelsskadeförsäkringen och pensions­försäkringen haft en rad negativa konsekvenser för den enskilde. Långvari­ga sjukperioder har i alltför många fall lett till förtidspension i stället för återgång till arbetslivet. Adekvata aktiva insatser har saknats eller kommit alltför sent. Till viss del kan detta förklaras av lagstiftningens konstruk­tion, lill viss del har det berott på bristfälliga resurser i försäkringsadmi­nistrationen. Detta har i sin tur lett till en bidragsanpassning hos den enskilde, dvs. denne ställer in sig på en tillvaro utanför arbelslivel, i tron att så kommer livet att se ut i framtiden.

Man kan se en utslagningsprocess från arbetslivet så här:

Korta sjuk-

Allt längre

Sjuk-

skrivningar

sjuk­perioder

bidrag

Förtids­pension

Utslagningen sker i allmänhet under flera år. Under hela denna lid är den enskilde ekonomiskt försörjd av socialförsäkringssystemet, men allt­eftersom liden går blir del svårare att komma tillbaka lill arbelslivel.

Aktiva rehabiliteringsinsatser måste sättas in tidigt för alt underlätta

rehabiliteringen av den som drabbas av sjukdom. En effektiv rehabilite-

32

ring förutsäller också atl de olika åtgärder som sätts in samordnas och     Prop. 1990/91:141 inriktas mot samma mål. Individens delaktighet är därför av största bely­delse för ett lyckat resultat av rehabiliteringen.

Utslagningsprocessen kan emellertid också ses i elt vidare perspektiv. Sambandet mellan brister i arbetsmiljön i vid mening och utslagningspro­cessen är tydlig. Olika möjligheter alt förbättra arbetsmiljön undersöks och genomförs i ökande utsträckning. Chefen för arbetsmarknadsdeparte­mentet kommer senare denna dag alt la upp hithörande frågor och föreslå en rad åtgärder. Det är uppenbart att det finns starka beröringspunkter mellan arbelel för en god arbetsmiljö och arbetet för en framgångsrik rehabilitering. I individfallel är det nödvändigt att uppmärksamma brister i den sjukskrivnes arbetsmiljö lika myckel som den enskildes sjukdoms­symptom. Kunskapen om sjukskrivningsmönster på en arbetsplats ger en viktig indikation på arbetsmiljöns tillstånd. Detta är faktorer som lalar för all försäkringskassan i sill löpande arbete måsle uppmärksamma de signa­ler om brister i arbetsmiljön som de individuella rehabilileringsärendena och sjukskrivningsmönslrel på de olika arbetsplatserna kan ulgöra. Dessa erfarenheler måsle kunna tas lill vara av arbetarskyddsslyrelsen och yrkes­inspektionen och andra berörda myndigheter och naturligtvis av arbetsgi­varna själva inklusive företagshälsovården, som är en viktig resurs för arbetsgivaren i della sammanhang.

Utredningar

Med slöd av regeringens bemyndigande den 28 mars 1985 tillkallade dåva­rande chefen för socialdepartementet en kommitté för atl göra en översyn av främsl sjukförsäkringens regler och uppgifter när det gäller förebyggan­de ålgärder och i samband med rehabilitering. Kommittén antog namnet rehabiliteringsberedningen.

Rehabilileringsberedningen har i sitt belänkande (SOU 1988:41) Tidig och samordnad rehabilitering Samverkansmetoder och rehabiliterings-inriktad ersättning m. m. lämnai förslag om hur rehabiliteringsarbetet kan göras mera effektivt. Beredningen har funnit att samhällets rehabiliterings­insatser måste la sig nya ullryck och förstärkas. Förslagen från beredning­en omfattar de organisatoriska förutsättningar som bör gälla för atl en effektiv rehabilitering skall kunna komma till stånd samt de metoder och ersättningssystem som kan behövas för att åstadkomma della. Belänkan­det har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena i ären­det finns tillgänglig hos socialdepartementet (F 5 310/88).

Riksdagen har efler förslag av regeringen i proposilion 1989/90:62 om

insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet m.m.

fattat beslut angående vissa delar av rehabiliteringsberedningens förslag

(SfUI2, rskr. 185). Enligt riksdagsbeslutet har försäkringskassorna getts

möjlighet att köpa sådana rehabiliteringsljänster som bedöms direkt erfor­

derliga för alt återföra en försäkrad i arbele. Det gäller tjänster dels för

utredning av förutsällningarna för rehabilitering och dels för de direkla

åtgärder som syftar lill alt underiätta en återgång lill förvärvsarbete. Vida­

re omfattade riksdagsbeslutet vissa ändringar i sjukförsäkringen enligt

33

3    Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 141

lagen (1962:381) om aflmän försäkring (AFL). Sålunda infördes två nya     Prop. 1990/91: 141 ersättningsnivåer, en fjärdedels och tre fjärdedels sjukpenning, samt en möjlighet att utge ersättning för merutgifter för resor till och från arbetet i ställel för sjukpenning. De nya reglerna trädde i krafl den Ijuli 1990.

Med stöd av regeringens bemyndigande den 24 november 1988 tillkalla­des en kommission med uppdrag atl lägga fram förslag lill ålgärder för all ändra sådana arbetsförhållanden som skapar skador och ohälsa. Kommis­sionen antog namnet arbetsmiljökommissionen.

Arbetsmiljökommissionen har i belänkandel (SOU 1990:49) Arbete och hälsa lämnat förslag till en reglering med syfte all fastslå ramarna för arbetsgivaransvaret saml att förtydliga den enskilde arbetstagarens rättig­heter i rehabiliteringssammanhang. Belänkandet har remissbehandlals. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissva­ren finns tillgängliga på arbetsmarknadsdepartementet (dnr AL 5 383/90).

I det följande redovisar jag mina överväganden och förslag med anled­ning av belänkandena. Vad beträffar mina förslag med anledning av belänkandet SOU 1990:49 har jag samråll med chefen för arbetsmark­nadsdepartementet.

Med stöd av regeringens bemyndigande den 18 oktober 1984 tillkallade dåvarande chefen för socialdepartementet en kommitté med uppdrag all göra en översyn av vissa frågor inom den allmänna pensioneringen. Kom­mittén antog namnet pensionsberedningen. Beredningen har i betänkan­det (SOU 1989:101) Förtidspension och röriig pensionsålder lämnat för­slag angående den allmänna pensioneringen. Belänkandel har remissbe­handlats. Jag kommer i del följande att redovisa överväganden och förslag med anledning av vissa av förslagen i betänkandet.

Hittills vidtagna åtgärder

I direktiven lill rehabiliteringsberedningen pekade dåvarande departe­mentschefen på några väsentliga brister i del existerande sjukförsäkrings­systemet. Försäkringen bidrog genom sin konstruktion till en passivisering av den enskilde försäkrade. Rehabiliteringsberedningen fick mot denna bakgrund bl.a. i uppgift att pröva förutsättningarna för alt lämna ersätt­ning från sjukförsäkringen i förebyggande syfte. Beredningen skulle vidare undersöka möjlighelerna till en bällre samordning av rehabiliteringsåtgär­derna och all införa enhetligare ersättningsformer under rehabiliteringen. En viktig uppgift var också atl klariägga ansvarsfrågorna i rehabiliterings­arbetet.

Regeringen har efter det atl rehabilileringsberedningen avlämnat sitt

betänkande vidtagit en rad ålgärder för all förbättra möjlighelerna till

rehabilitering. Jag har lidigare nämnt de av riksdagen godtagna förslagen i

proposilion 1989/90:62. Ell yllerligare led i regeringens strävanden var

tillsättandet av arbetsmiljökommissionen i november 1988. Kommissio­

nens uppgift (dir. 1988:63) var att lägga fram förslag lill ålgärder för all

ändra sådana arbetsförhållanden som skapar skador och ohälsa. Som

underlag för förslagen skulle kommissionen bl.a. kartlägga förhållanden i

arbetsmiljön som ger upphov lill arbetsskador.

34

I regleringsbrev den 28 juni 1990 angående anslaget till sjukförsäkringen Prop. 1990/91: 141 angav regeringen atl riksförsäkringsverkels och försäkringskassornas arbe­le skulle inriktas på att upptäcka orsakerna lill och vidta åtgärder för alt minska antalet långa sjukskrivningar. Målsättningen för budgetåret 1990/91 angavs vara all ohälsotalet skulle sänkas med två dagar i förhål­lande lill föregående budgetår. Försäkringskassorna har vidare gells möj­ligheter alt köpa tjänster för yrkesinriktad rehabilitering. Totalt har 500 milj.kr. ställts till kassornas förfogande för detta ändamål under budget­året 1990/91.

Ytterligare en viktig beståndsdel i arbetet med atl förbättra möjligheter­na till rehabilitering är den arbetslivsfond som inrättades genom beslut av riksdagen (prop. 1989/90:62, FiU30, rskr. 327). Fondens tillgångar skall enligt lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift ulgöra bidrag lill arbelsgivare för utgifter dels för rehabilileringsålgärder för anslällda med långvarigl nedsatt hälsa, dels för åtgärder för all nedbringa anställdas sjukfrånvaro, dels för investeringar för bättre arbetsmiljö i den mån det inte enligt lag eller annan författning åligger arbelsgivaren all göra sådan investering.

Aktiv rehabilitering

Genom regeringens olika initiativ har färdriktningen angetts för 90-talels arbele för ett bättre arbetsliv för alla. Full sysselsättning, bred kompelens, ansvar och ulveckling är grunden för del goda arbetet. Utslagningen måste förhindras och ökningen av antalet nybeviljade förtidspensioner måste hejdas.

Genom de förslag som läggs fram i det följande tas ytteriigare ell steg för all förhindra utslagningen från arbetslivet.

Svensk arbetsmarknad har präglats av en, i inlernalionellt perspektiv, mycket låg arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitiken har varil framgångsrik. Arbetslinjen, islällel för kontantlinjen, har varil och är utgångspunkten för den svenska arbetsmarknadspolitiken. Den bygger på den mycket självkla­ra insikten om arbetslöshetens effekter. Att bli arbetslös innebär atl i hög grad förlora fotfästet i livet, alt förlora sitt sociala umgänge och känslan för tidens gång. Arbelel skapar självförtroende och självkänsla, arbetslöshet ger motsatsen.

En aktiv arbetsmarknadspolitik bygger vidare på kunskapen alt arbets­löshet är dyrt för medborgarna. Arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken har också av det skälet varit självklar.

Trols en framgångsrik politik för full sysselsättning har utslagningen från arbetsmarknaden ökat. Antalet långvarigl sjukskrivna och förtidspen­sionerade har stigit. Insikten om sjukfrånvarons långsikliga sociala effek­ter har inle genomsyrat socialförsäkringssystemet på motsvarande sätt. Det har inle byggts upp i syfte atl bibehålla människors förankring i arbetslivet. Det har skyddat människor från ekonomisk otrygghet vid skada och sjukdom, men del har saknat en inbyggd mekanism for all förkorta frånvaron från arbetslivet.

Samma synsätt måsle emellertid tillämpas på långvarig sjukdom som på

arbetslöshet. De sociala konsekvenserna av lång sjukfrånvaro är minst lika

35

förödande som vid arbetslöshet. Socialförsäkringssystemet måste få sam-     Prop. 1990/91: 141 ma självklara aktiva utformning som präglar arbetsmarknadspolitiken.

Utslagningsprocessen, som ofta slutar i en tillvaro utanför arbelslivel, måsle vändas till en rehabiliteringsprocess som öppnar möjlighelerna till­baka in i arbetslivet.

Grunden för delta är det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Rehabilite­ring och förebyggande av dåliga arbetsmiljöer går hand i hand. Parallellt med en förstärkning av rehabilileringsinstrumenlen krävs kraftigare styr­medel för det förebyggande arbetsmiljöarbelet. Arbetsmiljökommissionen pekade i sitt belänkande på olika möjligheter till ekonomiska styrmedel för en förbättrad arbetsmiljö. Inom regeringskansliet pågår arbetet med atl utforma direktiv lor den ulredning som avses behandla denna fråga ytterii­gare.

De förslag som nu läggs fram syftar till atl bryta utslagningsprocessen i ett tidigt skede. På arbetsplatserna och hos försäkringskassorna får man genom de avsedda förändringarna av socialförsäkringssystemet ell kraft­fullt stöd för att agera betydligt tidigare i den process som alltför ofta leder till förtidspension. Förslagen bygger på en stark tilltro lill arbetsplatsens möjligheter, en aktiv socialförsäkring och en starkare ställning för försäk­ringskassorna.

En framgångsrik rehabilitering efter en lids sjukdom bör leda lill all en anslälld skall kunna behålla det tidigare arbetet eller, där så inte är möjligl, ålminslone bli kvar på den gamla arbetsplatsen. Tyngdpunkten i rehabili­teringsprocessen förskjuls mot arbetslivet. Skälen är uppenbara. Sjuk­frånvaron beror ofta på brisler i arbetsmiljö eller arbetsorganisation. Som regel är det på arbetsplatsen som man försl uppmärksammar sjukfrånva­ron och därigenom också behovel av rehabilitering. Kunskapen om beho­vet av förändringar finns där.

Chefen för arbelsmarknadsdepartemeniel lägger senare i dag fram för­slag om att arbelsgivarens ansvar för att organisera och bedriva en aktiv rehabilitering slås fast i arbetsmiljölagen (1977:1 160). Genom mina för­slag ges arbelsgivaren dessutom elt förstahandsansvar för alt utreda och bedöma behovet av rehabilitering i det enskilda fallel samt för atl behövli­ga arbetslivsinriktade åtgärder vidias.

En av förutsättningarna för atl förslagen skall kunna få avsedd effekt är de fackliga organisationernas engagemang. Arbelsmiljölagens samverkans-bestämmelser är betydelsefulla för arbetstagarnas inflylande. Samverkan belräffande rehabiliterings- och anpassningsarbete skall i centrala avseen­den ske inom ramen för skyddskommitténs verksamhel. En framgångsrik rehabilitering i det enskilda fallet förutsätter ofta förändringar av arbels­uppgifler och andra åtgärder på arbetsplatsen. Kunskaper och erfarenheler finns i den fackliga organisationen. Genom ett aktivt partssamarbele, kamratslödjande arbele i facklig regi och stöd lill den enskilda medlem­men kan den lokala fackliga organisationen bli pådrivande.

Jag lägger i det följande fram förslag om en rehabiliteringsersättning

som en ny ersättningsform i lagen om allmän försäkring. Genom sin

konstruktion ger denna en aktiv ersättning vid arbetslivsinriklad rehabili­

tering. Den förstärker arbetslinjen i välfärdspolitiken.

36

Mina förslag innebär all möjligheten nu öppnas för en 100-proceniig     Prop. 1990/91:141 ersättning vid rehabilitering. Därigenom får försäkringskassorna ell in­strument all bryta utslagningsprocessen redan i ell tidigt skede.

Försäkringskassan har länge haft ett samordningsansvar för rehabilite­ringen. Det har emellertid varit oklart vari ansvaret har bestått. Bristande personella resurser och passiva ersättningsformer har lett till att många långtidssjukskrivningar har tenderat alt bli alll längre. Kontakten med arbetsplatsen har föriorals.

Mina förslag innebär att försäkringskassans samordningsansvar för­stärks. Den får en sammanhållande funktion i rehabiliteringsprocessen.

Med etl aktivare rehabiliteringsarbete med arbetsplatsen som bas och rehabiliteringsersättningen som verksamt hjälpmedel och med det nu före­slagna ulvidgade ansvaret får kassan en mer aktiv och offensiv roll.

Genom del övergripande samordningsansvaret kan försäkringskassan återta den uppgift som ombud för den försäkrade som kassorna historiskt haft. Ombudsmannafunklionen framslår som särskilt viktig mol bakgrund av andra uppgifter som kassan har fåll sig ålagda, l.ex. uppgiften all medverka lill att snabbi sänka ohälsolalet. Enligt min uppfattning är kassans långsiktiga uppgift alt som ombud för den enskilde samordna rehabiliteringen av överordnad belydelse också för möjlighelerna all upp­nå önskade resultat när del gäller ohälsolalet. Del är genom positiv sam­verkan med de försäkrade kring frågorna om rehabilitering som varaktiga resultat kan uppnås. På så sätt speglar en sänkning av ohälsolalet en ökad välfärd.

Genom nära kontakter med forelags-, förvaltnings- och organisationsled­ning, personalavdelning, arbetsledare, fackliga organisationer öch före­tagshälsovård skall försäkringskassan medverka lill all arbetsplatsens re­surser mobiliseras och sätts in i arbelel för att minska sjukfrånvaro, arbetsskador och förtidspensionering. Försäkringskassorna får genom sill nära samarbete med arbetsplatserna en insikt i olika problem som bör las till vara för att initiera olika aktörer i arbetet med att förbättra arbetsmiljön och förebygga sjukdom och skador. Jag återkommer lill kassornas roll under avsnitt 2.5.

Anlalel anmälda arbetsskador, liksom antalet godkända skador har ökat kraftigt under senare år. Av detta har följt allt längre handläggningslider för prövning av arbetsskador i försäkringskassorna och allt slörre koslna­der för arbetsskadeförsäkringen. De långa handläggningsliderna har vidare visal sig vara rehabilileringshindrande pä så sätt att det varit svårt att motivera den enskilde till alt återgå i arbete innan prövning av arbetsska­dan blivit gjord.

En samordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna är enligt min

uppfattning av mycket stor betydelse för ell framgångsrikt rehabiliterings­

arbete. Regeringen har vid flera tillfällen klart deklarerat sin avsikt att

genomföra en sådan samordning. Utgångspunkten har varil atl den enskil­

de som skadas i sill arbele skall hållas skadeslös. Samhällels åtaganden

gentemol den skadade skulle omfatta främst sjukpenning under sjukdoms­

tid, rehabiliteringspenning under rehabiliteringslid och livränta vid varak­

tig nedsättning av arbetsförmågan. Regeringens utgångspunkt har vidare

37

varit att arbetsmarknadens parter därutöver skulle la ansvar för vad som     Prop. 1990/91: 141 krävs för all hålla de arbelsskadade skadeslösa genom avtalsförsäkringar­na.

Samordningen av sjuk- och arbelsskadeförsäkringarna får dock större konsekvenser för de avtalsförsäkringar som tecknats av parterna än vad som kunnal förutses. Det lagstadgade systemet och den kompletterande avtalsförsäkringen vid arbetsskada är sammanvävda i ell mycket kompli­cerat mönster. Landsorganisationen, Tjänstemännens Centralorganisation och Svenska Arbetsgivareföreningen har uttryckt önskemål om ytterligare tid för förberedelser och förhandlingar. Mol den bakgrunden finner jag all samordningen bör senareläggas.

Jag är därför inte nu beredd att föreslå några förändringar av arbetsska­deförsäkringen, utan har i stället för avsikt att tillsammans med arbets­marknadens parier i en beredning klarlägga fördelningen av åtagandena gentemot de arbelsskadade mellan samhället och parterna. En viktig upp­gift för utredningen blir också att följa upp försäkringsöverdomstolens praxis under den lid arbetskadeförsäkringen varit i kraft i syfle att få klariagt i vad mån nya vetenskapliga rön, förändrade sjukdomsmönsler och ökad kunskap om arbetsmiljöns inverkan på hälsan förändrat domsto­lens bedömningar.

De förslag som jag lägger fram i detta lagstiftningsärende har främst som syfte atl utveckla sådana rehabilileringsålgärder som är av betydelse för atl underlätta återgång till arbelslivel för personer som är långvarigt sjuk­skrivna eller som uppbär sjukbidrag/förtidspension. Förslagen gäller där­med i huvudsak sådan rehabilitering som är arbetslivsinriklad. Hälso- och sjukvårdens rehabiliteringsverksamhet är många gånger av avgörande be­lydelse för den enskildes möjligheler atl påbörja arbetslivsinriklad rehabi­litering. Del primära syftet för en betydande del av samhällets re­habilileringsålgärder är således all ulan specifik inriktning på arbelslivel öka enskilda människors livskvalitet och ge dem möjligheter att fungera på lika villkor i samhällslivet. Frågorsomgällerrehabilitering i denna vidare bemärkelse behandlas för närvarande i 1989 års handikapputredning (S 1988:03). Regeringen räknar med att på grundval av ulredningens förslag längre fram förelägga riksdagen förslag som innebär alt svårt funktionshind-rade i framliden kan tillförsäkras ett väl fungerande samhällsstöd.

Rehabilileringsberedningen lar i sitt belänkande också upp frågor om ersältning till unga handikappade. Det är angeläget att undvika förtidspen­sionering av sådana ungdomar. Rehabilileringsberedningens förslag i det här avseendet är tekniskt komplicerat och flera tunga remissinstanser har riktat invändningar mot förslagen. Frågan kräver därför ytterligare bered­ning. Avsiklen är alt återkomma till riksdagen med förslag vid en senare tidpunkt.

Den statliga sektorn har sedan en längre lid tillbaka haft jämförelsevis

tydliga och klara rehabiliteringsbestämmelser bl.a. om arbetsgivarens an­

svar för att rehabiliteringsutredning görs och all rehabilileringsålgärder

sätts in så snart som möjligt. Flera av rehabiliteringsberedningens förslag

är inspirerade av det statliga rehabiliteringssyslemet. De statliga arbetsgi­

varna har också haft möjlighet all från ett centralt anslag få ekonomiskt

38

stöd för lönekostnader m.m. vid rehabilitering. Del har dock funnits en     Prop. 1990/91: 141 del problem och brister i verksamhelen. De som har haft ansvar för rehabilitering på arbetsplatsen har t.ex. i vissa fall haft svårigheter all få hjälp med insatser från samhällels organ.

Chefen för civildepartementet har i årets budgetproposilion (prop. 1990/91:100 bil. 15, s. 38) anfört all han utgår från art några särregler belräffande rehabilitering inte skall behövas på det statliga områdel när de förslag jag här lägger fram genomförs. Rehabiliteringsverksamheten på della område bör bedrivas på samma villkor som gäller för övriga arbets­marknadssektorer. Jag är av samma mening. De föreliggande förslagen ger statsanställda tillgång till samma möjligheter och resurser som övriga försäkrade. En övergång lill del nya systemet bör enligt min mening inle innebära några försämringar för statsanställda utan islällel skapa bällre förutsättningar för en aktiv och arbetslivsinriklad rehabilitering.

Lagrådsbehandling

Regeringen beslutade den 31 januari 1991 atl inhämla lagrådets yllrande över förslag lill lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, främst såvitt avser föreskrifter i del nya 22 kapitlet som innebär åliggande för arbetsgivare, samt förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter och lag om ändring i kommunalskallelagen (1928:370). De i lagrådsremissen ingående lagförslagen bör fogas till protokollet i della ärende som bilaga 1. Lagrådet lämnade förslagen ulan erinran. Lagrådels yttrande bör fogas till protokollet som bilaga 2.

Efler lagrådsgranskningen har vissa redaktionella ändringar gjorts i för­hållande till de remitterade lagförslagen. Vidare har jag funnit skäl alt, i enlighet med vad som anges under avsnitt 3.2, i 22 kap. 7 § lagen om allmän försäkring föra in en beslämmelse som anger den längsta tid för vilken rehabiliteringsersättning skall kunna utges.

2 Ansvar och samarbetsformer vid rehabilitering

2.1  Gällande ordning i huvuddrag

Rehabilitering i vid mening omfattar medicinsk, social och yrkesinriktad rehabilitering. Medicinsk rehabilitering avser närmast att återställa grund­läggande funktioner. Till social rehabilitering kan man räkna åtgärder som service, råd, upplysning och bistånd i personliga angelägenheter. Den yrkesinriktade rehabiliteringen vänder sig lill människor som av medicins­ka, sociala eller liknande skäl har svårl all erhålla och behålla ell arbele. Den skall hjälpa dessa att stärka sin slällning på arbelsmarknaden.

Försäkringskassorna har enligt 2 kap. 11 § AFL ell allmänl ansvar när

del gäller rehabiliteringen. Försäkringskassorna skall spåra upp rehabilite­

ringsfall och i dessa fall undersöka om del finns skäl att vidta åtgärder för

att förkorta sjukdomstiden eller för atl helt eller delvis häva nedsättning av

den försäkrades arbetsförmåga och se lill att dessa åtgärder vidtas.

39

För den medicinska rehabiliteringen svarar i första hand landstingen i     Prop. 1990/91: 141 sin egenskap av huvudmän för hälso- och sjukvården. Landslingen har vidare ansvaret för tillhandahållande av vissa hjälpmedel ål handikappa­de.

Arbetsmarknadsorganen svarar för den yrkesinriktade rehabiliteringen. Arbetsmarknadsinstituten svarar därvid för viss del av denna rehabilite­ring, bl.a. arbetsprövning och arbetslräning samt fördjupad vägledning. Länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar beslutar om arbetsmarknads­utbildningen. Bland de arbetsinarknadspolitiska stöden ingår också en rad bidrag lill olika hjälpmedel och anordningar, som är nödvändiga för atl en handikappad skall kunna ulföra arbele. Även dessa frågor handläggs av länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingarna. Samhall tillhandahåller anpassade arbetsplatser.

I första hand är del kommunernas socialtjänst som bär ansvaret för den sociala rehabiliteringen. Kommunerna har del yttersta ansvaret för all invånarna i kommunen får den hjälp, service och det slöd de behöver. Vad gäller omsorgen om de handikappade skall socialnämnden verka för att de får möjlighet all delta i samhällels gemenskap och leva som andra, vilkel inbegriper meningsfull sysselsättning. Socialnämnderna skall vidare arbeta för all motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. De skall också stödja de enskilda missbrukarna och se lill att de får den hjälp eller vård som behövs för atl komma bort från missbruket. De olika formerna av rehabilitering kan bedrivas var för sig eller jämsides med varandra.

Del är viktigl att observera, atl det finns ett starkt samband mellan dessa olika insatser. Vetenskapens nuvarande ståndpunkt är all ell villkor för tillfrisknande i medicinsk mening ofta är all förutsättningen för återgång till arbetet klarats ut. Ett uttryck för detta är att fler behandlingsmetoder grundas på en helhetssyn där den rehabiliterande insatsen omfattar hela människan, dvs. såväl hennes fysiska, psykiska som sociala förhållanden och där insatser av medicinsk, social och yrkesinriktad karaktär varvas under rehabiliteringens gång. Ett annat uttryck för den förändrade synen på rehabilitering är all särskilda institutioner tillskapats för patienter med mullifakloriella problem och rehabilileringsbehov. Med liden har del ock­så vuxit fram olika alternativa rehabiliteringsformer bland vilka kan näm­nas rygginstituten.

Enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) skall skyddskommittén på de ar­

betsplatser där sådan finns verka för all en på lämpligt säll organiserad

arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhel bedrivs på arbetsstället.

Anpassningsverksamhelen regleras också i lagen (1974:13) om vissa an­

ställningsfrämjande ålgärder. Om arbetsgivarens möjligheter att omplace­

ra eller säga upp anslällda finns bestämmelser i lagen (1982:80) om an­

ställningsskydd. Som framhålls av chefen för arbetsmarknadsdepartemen­

tet i del förslag som hon lägger fram senare i dag finns det i lagstiftningen

inte några generella regler om arbelsgivarens ansvar för atl en anslälld,

som drabbats av sjukdom eller skada, får del av de anpassnings- och

rehabiliteringsinsatser som behövs för att denne skall kunna fortsätta all

arbeta.

40

För personer med statligt reglerad anställning åläggs dock staten som arbelsgivare ett rehabiliteringsansvar i rehabilileringsförordningen (1987:221). Förordningen innebär bl.a. att arbetsgivaren har skyldighet atl genomföra de utredningsåtgärder och yrkesinriktade åtgärder som krävs för en arbetstagare som behöver rehabilitering. Bestämmelserna ger således arbetstagarna på detta område ell goll slöd för all få möjlighet lill rehabilitering och omplacering då handikapp eller sjukdom ulgör hinder i arbetet.

Prop. 1990/91:141

2.2 Arbetsgivarens ansvar

Mitt forslag: Arbetsgivaren skall ha ansvar för att' den anställdes rehabilileringsbehov klarläggs och för atl erforderliga arbetslivsin­riktade rehabilileringsålgärder vidtas.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Arbelsgivaren skall svara för all den anställdes behov av rehabilitering klarläggs. När det finns behov av rehabilitering skall arbetsgivaren se till all ålgärder för en effekliv rehabili­tering snarast kommer till stånd. Begränsade rehabiliteringsinsatser som har samband med arbetsförhållandena och som kräver små förändringar av arbetsförhållandena eller som kräver en kort rehabiliteringstid bör vanligtvis arbelsgivaren svara för inom ramen för arbetsplatsens egna resurser.

Arbetsmiljökommissionens forslag: Arbelsgivarens direkla ålgärdsan-svar omfattar åtgärder för yrkesinriktad rehabilitering som kan vidias inom eller i anslulning lill arbetsplatsen. En grundprincip bör vara all företagets eller förvaltningens möjligheler skall vara uttömda innan sam­hällsorganens resurser las i anspråk. Arbetsgivaransvaret för rehabilite­ringsarbetet bör inriktas på alt arbetstagaren återgår i arbete inom arbets­givarens egen verksamhet.

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser är positiva lill rehabilite­ringsberedningens förslag. Många anser dock all arbelsgivarens ansvar bör definieras klarare än vad som framgår av förslagel.

Flertalet remissinstanser ställer sig övervägande posiliva till arbets­miljökommissionens förslag om ökat arbetsgivaransvar, för yrkesinriktad rehabilitering m.m. Slatens handikappråd och De Handikappades Riks­förbund är emellertid i huvudsak tveksamma till förslagen.

Skälen för mitt förslag: Både rehabiliteringsberedningen och arbets­miljökommissionen förordar att arbetsgivaren ges ett slörre och tydligare ansvar än för närvarande för de anställdas rehabilitering. I stort sett alla remissinstanser har också i princip gell sill slöd för denna uppfattning.

Ansvar för rehabilitering kan avse dels ell ansvar för atl en anställd som har behov av rehabilitering får detta behov utrett och tillgodosett, dels ell ansvar för all del hos arbetsgivaren finns en fungerande organisation för rehabiliteringsarbetet.   .

Rehabilileringsberedningen har framför alll behandlat ansvarsfrågan i

41

det första avseendet. Beredningen föreslår att detta ansvar regleras i AFL     Prop. 1990/91: 141 genom en föreskrift om under vilka förhållanden arbelsgivaren är skyldig all utreda den anställdes rehabiliteringsbehov och vidla ålgärder med anledning därav.

Arbetsmiljökommissionen förordar atl arbelsgivaren skall ha elt första­handsansvar för yrkesinriktad rehabilitering av arbetstagare. Kommissio­nen uttrycker detta så alt arbetsgivarens resurser bör vara helt uttömda innan samhällsorganens, inklusive försäkringskassans, rehabiliteringsan­svar lar vid. Försäkringskassan skall i första hand ha i uppgift att ge stöd ål arbetsgivarens rehabiliteringsarbete och ulöva tillsyn över hur arbelsgiva­ren fullgör sitt ansvar för de anställdas rehabilitering.

Arbetsmiljökommissionen förordar också atl del i lag anges atl arbelsgi­varen skall ha en lämplig organisation för rehabilileringsverksamheten. En sådan reglering bör ske inom ramen för arbetsmiljölagen. Chefen för arbetsmarknadsdepartementet lar upp denna del av kommissionens för­slag liksom förslag om skärpta lagregler om arbelsgivarens ansvar för all arbetsmiljön är sådan all den inte leder lill ohälsa för de anslällda. För egen del behandlar jag fortsättningsvis framför allt frågan om ansvaret för rehabilitering av enskilda.

Del ligger i både arbelsgivarens och den anställdes inlresse all rehabilite­ring sker snabbt och effektivt. En första uppgift vid längre sjukfrånvaro eller flera korta sjukfall är alt ta reda på om del behövs några särskilda rehabilileringsålgärder. Arbelsgivaren bör ha ansvaret för alt en sådan utredning görs. För alt della skall kunna fungera är det vikligl att arbelsgi­varen har en ändamålsenlig organisation för rehabiliteringsarbetet och ett system för all tidigt fånga upp behovel av rehabilitering. Chefen för arbetsmarknadsdepartementet återkommer lill detta. Ansvaret för atl klarlägga rehabiliteringsbehovet bör gälla oavsett hur behovel har upp­stått. Del får förutsättas atl den anställde är inskriven hos allmän försäk­ringskassa. När jag i del följande lalar om den anställde ulgår jag således ifrån all denne är inskriven försäkrad enligt AFL.

I arbetsgivarens ansvar bör också ingå all vidta de arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, ar­betslräning, utbildning och omplacering. Det bör också kunna bli fråga om atl vidla tekniska åtgärder eller att anskaffa särskild utrustning för alt ändra den fysiska miljön och därmed minska arbetsbelastningen för den enskilde. Del kan även gälla ålgärder beträffande arbetsinnehåll och ar­betsorganisation. Jag återkommer i samband med mina överväganden om ersättningssystemet vid rehabflilering lill frågan om fördelningen av det ekonomiska ansvaret mellan arbetsgivaren och samhället i övrigl i della sammanhang. Jag behandlar då också de ekonomiska villkor som bör gälla för den anställde under den lid han deltar i rehabilitering.

Inriktningen bör således vara all den anställde skall beredas fortsatt

arbete hos arbetsgivaren. Förvärvsarbetet och gemenskapen på arbetsplat­

sen är en betydelsefull del i det sociala livet. Arbetskamraterna är ofta ell

starkt stöd för den som efler en sjukdomsperiod behöver rehabiliteras för

att kunna återgå i arbete.

42

Men det är också väsentligt för den enskildes trygghet i anställningen all Prop. 1990/91: 141 arbetsgivaren gör allt som är möjligt all göra för atl anställningen skall kunna bestå. Anställningsskyddet har ansells så vikligt alt del regleras i lag. Chefen för arbetsmarknadsdepartementet behandlar vissa frågor rö­rande anställningsskyddet och de krav som bör ställas på arbetsgivaren när det gäller arbetsanpassning, omplacering m. m.

I en del fall kommer det dock inte all vara möjligl all finna lösningar som möjliggör att anställningen beslår. I komplelleringspropositionen 1989 (prop. 1988/89:150, bil. 9) har denna fråga berörts:

"Om den fysiska och psykiska belastningen på arbetsplatsen inle kan förändras på ell sådanl sätt atl den anställde kan vara kvar i arbetet, är del en viktig uppgift för samhället bl. a. genom samverkan mellan arbelsför­medling och försäkringskassa att medverka till all den enskilde kan finna ett annal och lämpligare arbete".

I åtskilliga fall bör dock arbelsgivaren med hjälp av förelagshälsovården kunna medverka lill att finna en lösning, som är bra för den enskilde utan att samhället behöver ingripa. Exempelvis bör arbelsgivaren kunna med­verka till atl finna träningsplatser utanför den egna arbetsplatsen och medge tjänstledighet från anställningen när det behövs för alt genomföra en rehabilitering utanför arbetsplatsen.

Särskilt för de mindre arbetsplatserna kan del vara svårt att ordna platser för arbetsprövning eller arbetslräning i tillräcklig omfattning. Etl sätt alt skapa möjlighet för de mindre arbetsplatserna att lillgodose beho­vet av arbetslräning m.m. är all bilda s.k. arbelsgivarringar. Den som av hälsoskäl inte kan fortsätta hos sin arbetsgivare kan på så sätt erbjudas all pröva arbete hos en annan arbetsgivare inom ringen.

Jag vill understryka alt omplaceringar lill en annan arbelsgivare måsle ske i samförstånd med den anställde och försl sedan arbelsgivaren uttömt sina egna möjligheter all finna en lösning. När samhällets organ måsle anlitas för atl få fram ell lämpligt arbele har dessa också anledning alt pröva om arbetsgivarens egna möjligheter att bereda den anställde fortsatt arbele är helt uttömda.

43

2.3 Rehabiliteringsutredning

Prop. 1990/91:141

Mitt förslag: Arbetsgivaren skall, om del inle framslår som obehöv­ligt, svara för att behovet av rehabiliteringsåtgärder utreds och bedöms

1.   när den anställde på grund av sjukdom eller anmäld arbetsska­

da har varit helt eller delvis frånvarande från arbetet mer än fyra

veckor i följd,

2.

vid upprepad korttidsfrånvaro på grund av sjukdom eller

3.

när den anställde begär del.

En sådan utredning skall lillslällas försäkringskassan senast åtta veckor från sjukanmälningsdagen resp. senaste sjukanmälningsdag eller, i fall då den anställde begärt utredningen, från den dag då begäran gjordes. Om ulredningen inte är avslutad vid denna tid­punkt skall detta anmälas lill kassan. Därvid skall orsaken lill dröjs­målet anges liksom tidpunkten för när utredningen beräknas vara avslutad.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Arbetsgivaren skall göra en ar-belsplatsutredning för all klarlägga den anställdes behov av rehabilile­ringsålgärder på arbetsplatsen. Om del inte framstår som obehövligt skall en sådan ulredning genomföras:

1.

när den anställdes arbele ofta har avbrutits av sjukledighetsperioder eller när han under en längre lid har varit dellidssjukledig, eller

2.

när den anställde har varit helt sjukledig längre tid än fyra veckor i följd, eller

3.

när den anställde begär det.

Försäkringskassan skall underrällas om resultatet av utredningen.

Beredningen föreslår också all en rehabiliteringsutredning skall göras av företrädare för hälso- och sjukvården, socialtjänsten eller arbetsmarknads­myndigheterna när de kommer i koniakt med personer med rehabilite­ringsbehov.

Arbetsmiljökommissionens förslag: Kommissionen instämmer i rehabi­literingsberedningens förslag. Den föreslår vidare att en lagbestämmelse införs om att försäkringskassan skall kontakta arbetsgivaren om åtgärder inle har vidtagits senast när en anställd varil sjukledig helt eller delvis i två månader.

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser stöder förslaget om ar-betsplalsutredning. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) anser atl de tidsgränser för när en arbelsplatsutredning skall göras äv för snävt salta. Riksrevisionsverkel avvisar förslaget med hänsyn till de svårigheter som förslaget medför för försäkringskasseadministrationen.

Skälen för mitt förslag: Arbetsgivarens ansvar för de anställdas rehabili­tering bör inbegripa skyldighet att svara för att en utredning om behovet av rehabilileringsålgärder görs när vissa förutsättningar är uppfyllda. Re­habilileringsberedningen har föreslagit att en sådan första utredning skall benämnas arbelsplatsutredning. Jag finner för egen del att benämningen

44

rehabiliteringsutredning är lämpligare. Jag vill här också nämna att jag     Prop. 1990/91: 141

inle kommer att föreslå atl regler införs om en sådan ytterligare utredning

som beredningen har kallat rehabiliteringsutredning. Enligt min mening

bör en rehabiliteringsutredning av det slag jag nu förordar och skyldighet

alt upprätta en rehabiliteringsplan av det slag som jag behandlar i det

följande (avsnitt 2.6) vara tillfyllest.

Jag instämmer i rehabiliteringsberedningens bedömning alt en rehabili­teringsutredning bör komma till stånd genom arbetsgivaren när den an­ställde har varit hell eller delvis frånvarande från sitt arbete på grund av sjukdom under mer än fyra veckor. Genom att tidpunklen för ulredning­ens påbörjande bestäms på detta sätt bör i regel också rehabiliteringen, om en sådan anses nödvändig, kunna starta tidigt. All erfarenhet visar att detta är av största vikt för all rehabiliteringen skall lyckas.

Det bör också slällas krav på att en rehabiliteringsutredning skall göras av arbelsgivaren om den anställde har haft slor frånvaro i form av korta sjukdomsperioder. Sådan upprepad sjukfrånvaro är ofta ell första tecken på någol som senare kan komma atl utvecklas lill elt långl sjukfall.

Arbelsgivaren bör också som regel vara skyldig all göra en rehabilite­ringsutredning om den anställde begär det. I sådana fall kan del bli aktuellt all göra en utredning även om någon sjukfrånvaro inte förekommer i anslutning till den tidpunkt då begäran görs. Del kan också bli fråga om all påbörja utredningen innan en fyraveckors sjukskrivningsperiod har förflu­tit.

Arbetsmiljökommissionen har föreslagil alt det bör åvila försäkrings­kassan all kontakta arbelsgivaren om någon ulredning inle har gjorts eller några rehabiliteringsåtgärder inte har vidtagits efter två månaders sjukle­dighet. Jag finner det mindre ändamålsenligl alt generellt föreskriva en tidpunkt när rehabiliteringsutredningen skall vara avslutad. I vissa fall kan det vara svårt att inom två månader klarlägga vilka rehabilileringsålgärder som bör komma i fråga. För alt underlätta försäkringskassans arbete i detta avseende anser jag dock all en regel bör införas som anger att en rehabiliteringsutredning skall tillställas försäkringskassan senast åtta vec­kor efler sjukanmälningsdagen. Om utredningen inte är avslutad vid den­na tidpunkt skall det meddelas till kassan. Därvid skall orsaken till att ulredningen dragit ut på tiden anges liksom lidpunkten när ulredningen beräknas vara avslutad. I det fall den anställde själv har begärt att en rehabiliteringsutredning skall göras bör liden räknas från den dag han framställde sin begäran till arbetsgivaren.

En rehabiliteringsutredning bör beskriva de ålgärder som anses nödvän­diga för att den anställde skall kunna återgå i arbele. Arbelsgivarens ulredningsansvar begränsas inte till all omfatta ålgärder på arbetsplatsen. Del bör också ingå i arbetsgivarens ansvar alt göra en bedömning av orsakerna till arbetsoförmågan och utreda behovel av åtgärder även om dessa står all finna utanför arbetsplatsen. Mer omfattande utredningar av förhållanden utanför arbetsplatsen bör dock inle vara en uppgift för ar­betsgivaren. Detta är inte minsl viktigt ur integriletssynpunkl. Att se lill all de rehabilileringsålgärder som erfordras kommer till stånd när orsaker-

45

na lill arbetsoförmågan finns utanför arbetsplatsen bör dock vara en upp-     Prop. 1990/91: 141 gift för försäkringskassan.

Det slår klarl alt arbelsgivaren i många fall kommer all behöva stöd för att kunna göra en fullständig utredning. Företagshälsovården är den resurs som i första hand är aktuell för della. Behovel av sådan medverkan kan komma all variera beroende på bl. a. förelagels storiek. Chefen för arbets­marknadsdepartementet kommer att lägga fram förslag som syftar till atl förbättra anslutningen av mindre förelag lill företagshälsovården.

Medverkan lill utredning kan i vissa fall även bli aktuell för försäkrings­kassan ulan alt ansvaret för rehabiliteringsutredningen för den skull läm­nas över till kassan. Om arbetsgivaren anser sig behöva hjälp med all göra en rehabiliteringsutredning bör försäkringskassan undanlagsvis kunna lämna sådan. Försäkringskassans ansvar i de fall där arbetsgivaren inte fullgör sill ulredningsansvar återkommer jag till i det följande.

I arbelsgivarens ansvar bör också ingå alt denne själv eller tillsammans med andra rehabiliteringsaktörer vidtar de arbetslivsinriktade ålgärder som enligt rehabiliteringsutredningen behövs för alt den anställde åter skall kunna komma i arbete. I ulredningen bör därför ingå all klara ul vem eller vilka som skall svara för olika åtgärder. Arbelsgivaren skall svara för de ålgärder som kan vidtas på arbetsplatsen eller i syfle all arbetstagaren skall kunna vara kvar på arbetsplatsen.

Rehabiliteringsutredningen bör göras i nära samråd med den anställde. Det är en genomgående erfarenhet all individens intresse och medverkan behövs för att en rehabilitering skall lyckas. Den som är föremål för en rehabiliteringsutredning måsle därför själv på elt aktivt säll få medverka vid planeringen av rehabiliteringen. Genom att utredningen genomförs i nära samarbele med den anställde bör också på ell smidigt sätt den informalion som behövs för utredningen kunna bli tillgänglig.

Information om orsaken lill sjukfrånvaron, t.ex. sjukdomsdiagnos, bör arbelsgivaren således kunna få tillgång till enbart med den försäkrades samtycke. Jag utgår från att ett sådant samlycke i normala fall kommer atl lämnas av den försäkrade. Jag är inte beredd atl föreslå en räll för arbetsgi­varen att få tillgång till de uppgifter om den anställdes sjukdom som finns i del läkarintyg den försäkrade skall lämna till försäkringskassan. Jag vill emellertid framhålla möjlighelen alt genom avtal låta arbetsgivaren få tillgång till läkarintyg i vissa situationer. Denna möjlighet har utnyttjats på del statliga områdel och i vissa fall när de lokala parterna har träffat överenskommelse om hur rehabiliteringsarbetet på arbetsplatsen skall be­drivas.

Några närmare krav ulöver dem jag redan nämnt på en rehabiliterings­utrednings innehåll och utformning vill jag inte föreslå i detta samman­hang. I rehabilileringsberedningens förslag anges all ulredning skall göras om del inte framslår som obehövligt. Jag anser det naturligt atl utredning­ens omfattning och karaktär får avgöras med utgångspunkt i omständighe­terna i de särskilda fallen. En rehabiliteringsutredning kan i vissa fall komma alt vara av myckel enkel beskaffenhet medan den i andra fall behöver göras betydligt mer omfattande. Det bör ankomma på riksförsäk-

46

ringsverket att utfärda de allmänna råd i ämnet som kan komma att behövas.

Resultatet av arbetsgivarens rehabiliteringsutredning bör som nämnts alltid meddelas försäkringskassan. Della gäller även i de fall där utredning­en är av myckel enkelt slag. Genom en sådan ordning ges försäkringskas­san möjlighet all följa upp att de försäkrades rehabiliteringsbehov klar­läggs och beaktas. Jag återkommer i del följande (avsnitt 2.5 och i special­motiveringen) till förfarandet om arbetsgivaren inte fullgör sitt ansvar för de anställdas rehabilitering. Jag tar då också upp frågan om under vilka förhållanden försäkringskassan bör överta ansvaret för all en rehabilite­ringsutredning görs.

För alt ett lyckat resultat av rehabilileringsanslrängningarna skall bli möjligt krävs att också de anställdas fackliga organisationer har en aktiv del i rehabiliteringsarbetet. Av stor betydelse för att rehabiliteringen skall bli framgångsrik ur den enskildes synpunkt är all också arbetskamraterna visar en positiv attityd och bidrar med sina kunskaper och erfarenheter för all underlätta rehabiliteringen. Denna medverkan kan naturligen också kanaliseras via den enskildes fackliga organisation. En förutsättning för della bör vara alt den enskilde ger sill medgivande. Ett ökat partssamarbe­le i dessa frågor är enligt min mening ytterst betydelsefullt.

Prop. 1990/91:141

2.4 Individens medverkan

Mitt förslag: En försäkrad som är inskriven hos allmän försäkrings­kassa ges förbättrade möjligheler till behövlig rehabilitering. Ulred­ning av den försäkrades rehabilileringsbehov samt planering och genomförande av rehabilileringsålgärderna skall ske i samråd med den försäkrade. Denne skall lämna de upplysningar som behövs för att klariägga rehabilileringsbehoven. Den försäkrade skall efter bäs­ta förmåga aktivt delta i rehabiliteringen.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med mitt förslag. Beredningen anser alt den försäkrade själv alltid skall kunna bestämma om han vill della i en rehabilitering.

Remissinstanserna: Frågan om individens medverkan i rehabiliterings­arbetet berörs inte specifikt av remissinstanserna. Flertalet betonar dock viklen av atl individen medverkar för att uppnå ett positivt resuhat av insatta rehabiliteringsåtgärder.

Skälen för mitt förslag: Ell centralt syfte med en rehabilitering är att göra det möjligt för den som har drabbats av sjukdom eller skada all återgå i arbete och därmed kunna försörja sig själv. Erfarenheten visar att rehabili­tering, för att lyckas, bör utgå från individens egna behov och förutsätt­ningar. I detta ligger att hänsyn behöver tas lill den försäkrades ålder, utbildning, bosättningsforhållanden och andra omständigheter. Därför bör också utredning, planering och genomförande av rehabilitering ske i nära samarbele med den försäkrade.

47

Genom de förslag jag nu lägger fram kommer förutsättningar och resur- Prop. 1990/91: 141 ser för rehabilitering all avsevärt förbättras. Inom ramen för socialförsäk­ringen införs en rätt till särskild ersättning för den försäkrade vid rehabili­tering som utformas så all den ger ekonomiska incitament för den försäk­rade att delta i rehabiliteringen. Arbetsgivarnas och olika myndigheters ansvar för att den försäkrade får lillgång till behövlig rehabilitering klar­görs och förstärks.

Del kommer att bli en viktig uppgift för i första hand riksförsäkringsver­ket och försäkringskassorna all upplysa de försäkrade om de ökade möjlig­heler till och förbättrade rättigheter vid rehabilitering som mina förslag kommer atl ge upphov lill. Del blir också vikligl för försäkringskassorna- alt utifrån dessa nya möjligheler och rättigheter medverka till en positiv inställning hos den försäkrade och motivera honom att delta aktivt i rehabiliteringen med målet all han så snabbi som möjligl skall kunna återgå lill arbetslivet.

De utökade och förstärkta möjligheterna lill rehabilitering bör emeller­tid enligt min mening också innebära all rimliga krav kan slällas på den försäkrade atl delta i utredning och planering av en lämplig rehabilitering. Även om erforderlig utredning och planering givelvis bör genomföras i etl nära samarbete med den försäkrade bör sådana åtgärder enligt min me­ning inle kunna förhindras genom alt den försäkrade inte medverkar. Försäkringskassan bör ha möjlighet lill erforderligt samråd med andra rehabilileringsansvariga i utrednings- och planeringsarbetet. Ulan ell un­derlag av detta slag är det enligt min mening inle möjligt all klarlägga del ansvar som arbelsgivare och andra bör ha för de försäkrades rehabilite­ring. Det blir inte heller möjligt för försäkringskassorna att ulöva den lillsyn de bör ha när del gäller rehabiliteringen av enskilda försäkrade. En vägran från den försäkrade att delta i utredning och planering av lämplig rehabilitering så atl en sådan insats inle kan genomföras bör enligt min mening inte godtas utan vidare. Försäkringskassan bör i sådana fall ha möjlighet att dra in eller sätta ned ersättning i form av sjukpenning eller annan ersältning.

När det gäller den försäkrades direkta deltagande i rehabilileringsålgär­der enligt upprättad plan bör utgångspunkten vara att den försäkrade accepterar att rehabiliteringsåtgärderna genomförs. Den försäkrades in­ställning till rehabiliteringen kommer all kunna bli klarlagd genom alt det förutsätts en särskild ansökan från denne för att rehabiliteringsersättning skall kunna utges. Delta innebär också att en försäkrad som inle vill delta i en planerad rehabilitering inte heller får tillgång till de ulvidgade och mera förmånliga ersättningar som enligt mitl förslag skall kunna utges vid rehabilitering. Om en försäkrad vägrar att delta aktivt i rehabiliteringen bör försäkringskassan kunna dra in eller sätta ned ersättningen. Della bör komma i fråga t. ex. om det framgår all den försäkrade skulle kunna återgå i arbete om han medverkade lill en rimlig rehabiliteringsinsats.

48

2.5 Försäkringskassornas roll

Prop. 1990/91:141

Mitt förslag: Försäkringskassan skall samordna och ulöva tillsyn över de insatser enligt AFL som behövs för rehabilitering av de försäkrade. Vid behov skall försäkringskassan också ta initiativ till sådana insatser.

I speciella fall skall försäkringskassan överta ansvaret för all en rehabiliteringsutredning kommer lill stånd.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Försäkringskassorna bör ges ell ökat administrativt och samordnande ansvar för all rehabilitering genom­förs i varje enskilt fall.

Remissinstanserna: I slort sett samtliga remissinslanser tillstyrker försla­gen angående försäkringskassans roll i rehabiliteringsarbetet. Riksrevi­sionsverket avslyrker förslagel med motiveringen all försäkringskassan med beredningens förslag inte ges faktiska förutsättningar för atl ta etl samordnat ansvar för dessa frågor.

Skälen för mitt förslag: Försäkringskassans rehabiliteringsansvar har tidigare uttryckts så atl kassan, i de fall ersättning för sjukhusvård eller sjukpenning har utgetts till en försäkrad för nittio dagar i följd eller då det annars föreligger skälig anledning lill det, skall undersöka om del förelig­ger behov av åtgärder som är ägnade att förkorta sjukdomsliden eller all på annal sätt hell eller delvis förebygga eller häva nedsällningen av den försäkrades arbetsförmåga. Om försäkringskassan finner atl en sådan åt­gärd behövs skall kassan se till all lämplig åtgärd vidias. Riksdagen har nyligen ( prop. 1990/91:51, SfU7, rskr.94) beslutat om en ändring i 2 kap. 11 § AFL av innebörd att tidsgränsen vid nittio dagar har slopals. Fr.o.m. den 1 januari 1991 gäller i slället att försäkringskassan när det finns anledning till det och i den omfattning som riksförsäkringsverket närmare föreskriver skall undersöka behovet av rehabilitering och se till att de åtgärder som behövs blir vidtagna.

I praktiken har utredningar av rehabiliteringsbehov sällan inletts förrän en försäkrad har varit sjukskriven minst tre månader. Så mycket som sex månaders sjukskrivning har varit vanligt innan en aktiv handläggning påbörjats. Erfarenhelerna visar alt en rehabilitering som påbörjas efler en så lång passiv sjukskrivningslid har små möjligheler att lyckas.

Mitt förslag innebär att försäkringskassan ges en initialivroll och ett samordningsansvar för rehabilitering av de försäkrade. Samtidigl föreslås alt ersättningssystemet vid rehabilitering förändras så all rehabiliterings­processen blir mer effekliv och försäkringskassans samordningsroll under­lättas.

Försäkringskassans initiativ- och samordningsansvar bör utgå från den försäkrade med inriktning på all rehabiliteringsbehov upptäcks tidigt och alt initiativ till behövliga rehabiliteringsinsatser las. Väsentliga inslag i den nya rehabiliteringsprocessen skall vara atl försäkrade med behov av rehabilitering uppmärksammas, att behoven av åtgärder klarläggs och att den försäkrade motiveras att delta i rehabiliteringen.

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 141

När en rehabiliteringsåtgärd som berättigar till ersättning från socialför-     Prop. 1990/91: 141 säkringen efler en rehabiliteringsutredning eller annan utredning bedöms vara behövlig, skall försäkringskassan upprätta en rehabiliteringsplan. Jag återkommer i del följande med förslag om della.

Försäkringskassan skall följa upp rehabiliteringsplanen och se lill atl nödvändiga anpassningar görs vid behov. I försäkringskassans samord­ningsansvar skall också ingå all stötta den försäkrade i kontakterna med andra rehabiliteringsansvariga och atl verka för att dessa tar en aktiv del i rehabiliteringsprocessen. Försäkringskassan har goda möjligheter all med utgångspunkt dels i frånvarouppgifter, dels i annan informalion, l.ex. läkarutlåtanden, tidigt kontakta den försäkrade och hans arbetsgivare för all diskutera rehabilileringsbehov som kan utläsas ur informationen. De lidsgränser som föreslås för när utredningar senast skall påbörjas eller redovisas bör givetvis inte utgöra några hinder för att rehabiliteringspro­cessen påbörjas tidigare om så bedöms lämpligt och möjligl.

En nödvändig förutsättning för en framgångsrik rehabilitering av den försäkrade är som jag redan konslaleral i avsnilt 2.2 alt arbetsgivarens förstahandsansvar läggs fast. Även hälso- och sjukvården, socialtjänsten, arbetsmarknadsmyndigheterna m. fl. har etl ansvar att inom ramen för sin kompetens och sina resurser lämna del slöd som behövs för en lyckosam rehabilitering. Jag återkommer till läkarnas medverkan i bedömningen av behovet av särskilda rehabilileringsålgärder.

Försäkringskassans roll inom rehabiliteringsverksamheten omfallar även ett bredare ansvar. Försäkringskassan bör verka för all del för försäk­ringskassans geografiska område finns en fungerande organisation för samverkan i rehabiliteringsfrågor. Försäkringskassan bör också ha ansvar för att följa upp och utvärdera hur rehabilileringsverksamheten i stort fungerar inom området och ta de initiativ som resultatet av detta kan motivera.

I ansvaret för uppföljning och utvärdering bör också ingå att årligen till riksförsäkringsverket lämna en redogörelse för rehabiliteringsverksamhe­tens funktionssätt och resultat inom försäkringskassans område. Riksför­säkringsverket bör ha motsvarande ansvar på nationell nivå. Jag återkom­mer i del följande lill riksförsäkringsverkels roll och ansvar för uppföljning och utvärdering av rehabilileringsverksamheten.

I della ansvar ingår också all se till att arbetsgivarna fullgör vad som faller inom deras ansvar när del gäller rehabiliteringen av en försäkrad. Försäkringskassan har tillgång lill sådana uppgifter om den försäkrades sjukskrivningsförhållanden all kassan kan konlrollera all arbetsgivarna inom föreskrivna tider gör den ulredning som krävs och all när så behövs kontakta en arbetsgivare när utredning inte gjorts inom den föreskrivna liden.

Vidare bör försäkringskassan när arbetsgivare saknas eller inte fullgör sina åtaganden ansvara för att rehabilitering kommer till stånd. I vissa fall kan del förekomma all försäkringskassan övertar ansvaret för rehabilite­ringsutredningen.

Chefen för arbetsmarknadsdepartementet kommer senare idag all lägga

fram förslag om all i arbelsmiljölagen slå fast arbetsgivarens ansvar för att

50

ha en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliterings­verksamhel. Genom arbetsmiljölagens tillsyns- och sanklionssystem kom­mer det atl finnas en lämplig ordning för bevakning av atl åliggandena i lagstiftningen efterlevs. Om det framkommer all arbelsgivaren försummar sill ansvar enligt AFL för rehabilitering i enskilda fall kan del vara skäl all väcka frågan om arbetsgivarens organisation för anpassning och rehabili­tering är tillfredsställande. Yrkesinspektionen bör i sådana situationer kunna överväga lämpliga åtgärder enligt arbelsmiljölagen.

Sjukskrivningsmönstret på en arbetsplats är en viktig indikation på arbetsmiljöns tillstånd. Genom samarbetet med olika arbelsgivare om rehabilitering av deras anställda kommer försäkringskassorna all få insik­ter om problem och arbetsgivares förmåga all hanlera rehabiliteringsfrå­gor liksom om arbetsmiljön i företagen och dess inverkan på rehabilile­ringsbehoven. Dessa insikter bör, givelvis med beaktande av gällande sekretessregler, tillvaratas i ett systematiskt samarbete med yrkesinspek­tionen som etl slöd i den lillsyn inspektionen skall utöva över efterlevan­det av arbelsmiljölagen. Därmed förstärks arbetet med all förbättra ar­betsmiljön genom all den nödvändiga kopplingen mellan rehabiliterings­arbete och arbetsmiljöförbättring åsladkommes.

Prop. 1990/91:141

2.6 Rehabiliteringsplan

Mitt förslag: När den försäkrade är i behov av en rehabiliteringsåt­gärd som kan berättiga till rehabiliteringsersättning skall försäk­ringskassan upprätta en rehabiliteringsplan. Av denna skall framgå bl.a. vilka ålgärder som är akluella, vem som ansvarar för all de olika åtgärderna kommer lill stånd och när de skall vidias. Det skall också framgå vilka kostnader som åtgärderna beräknas medföra. Försäkringskassan skall fortlöpande se till all planen följs och vid behov anpassas efter ändrade förhållanden.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Om del på grund av en arbelsplats-eller rehabiliteringsutredning eller annan ulredning konstaleras att den försäkrade är i behov av en ersättningsgrundande rehabiliteringsålgärd skall en rehabiliteringsplan upprättas. Rehabiliteringsplanen skall ange de ålgärder som skall komma i fråga och vem som har ansvaret för dem. en tidsplan för rehabiliteringen samt uppgifter i övrigl som är av betydelse för rehabiliteringens genomförande. Den rehabiliteringsaktör som initialt skall svara för rehabilileringsålgärden skall upprätta rehabilileringsplanen. Försäkringskassan skall tillse atl planen upprättas och godkänna den om den förutsäller ersältning från socialförsäkringen.

Remissinstanserna: De flesla remissinslanserna är posiliva lill all en särskild rehabiliteringsplan upprättas. Landsorganisationen i Sverige (LO) anser all berört fack bör ha yttranderätt när rehabiliteringsplanen upprät­tas. Riksrevisionsverkel är däremol negativt eftersom verkei anser atl enskilda rehabiliteringsaktörer saknar kunskap om andra aktörers resurser för rehabiliteringsinsatser.

Skälen for mitt förslag: Rehabilileringsberedningen föreslår att en reha- Prop. 1990/91: 141 biliteringsplan skall upprättas om den försäkrade är i behov av någon ersällningsberättigande rehabiliteringsålgärd. Jag instämmer i detta för­slag. Om ell sådanl behov finns kommer del vanligen att framgå av rehabiliteringsutredningen. Behovel kan dock även komma fram på annat sätt. Det kan ske t. ex. genom utredningar som har gjorts hos försäkrings­kassorna eller i hälso- och sjukvården eller inom socialtjänsten.

Rehabiliteringsberedningens förslag innebär atl rehabilileringsplanen skall upprättas av den aktör som skall svara för den eller de inledande rehabilileringsålgärderna. Jag anser för egen del all del alllid bör vara försäkringskassan som skall upprätta denna plan och all den skall grundas bl. a. på del material som redovisals i rehabiliteringsutredningen och even­tuellt ytterligare underlag från andra rehabilileringsansvariga. Della finner jag lämpligt bl. a. eftersom del är försäkringskassan som har all falla beslul om ersättningar från den allmänna försäkringen i samband med rehabilite­ring.

Alt andra rehabiliteringsaktörer inte skall vara skyldiga att upprätta rehabiliteringsplaner innebär dock inte all de frilas från ansvar för att medverka i rehabiliteringsprocessen. Som jag sagl lidigare bör behovet av rehabilileringsålgärder i första hand klarläggas i den rehabiliteringsutred­ning som arbetsgivaren skall ombesörja. Men även andra aktörer kan i sin verksamhet upptäcka behov av rehabilileringsålgärder. Del bör då åligga dessa all snabbi kontakta försäkringskassan om man i det sammanhanget ser behov av ersättningsberättigande åtgärder.

En rehabiliteringsplan kommer atl tjäna ett dubbelt syfle. Den kommer dels alt vara ett instrument för försäkringskassornas bevakning av all erforderliga arbetslivsinriktade rehabilileringsålgärder genomförs i de en­skilda fallen, dels ett underlag för försäkringskassorna för nödvändiga beslut om rehabiliteringsersättning från den allmänna försäkringen.

Av rehabilileringsplanen bör framgå vilka åtgärder som behövs, vem som ansvarar för att åtgärderna kommer till stånd, när de skall ske och vilka av åtgärderna som bör vara förenade med ersättning från den all­männa försäkringen samt en bedömning av koslnaderna. Della förutsätter nalurliglvis atl rehabiliteringsplanen är försedd med lidsangivelser för de planerade åtgärderna samt uppgift om när rehabiliteringen beräknas vara avslutad.

För att kunna upprätta rehabilileringsplanen kan försäkringskassan be­höva medverkan från arbetsgivare, företagshälsovård och hälso- och sjuk­vården i övrigl, socialtjänsten, arbetsmarknadsmyndigheterna och andra berörda. Var och en av dessa kan på olika säll behöva medverka med åtgärder inom sill ansvarsområde för att en rehabilitering skall lyckas.

Rehabilileringsplanen bör upprättas i nära samarbele med den försäkra­

de. All så sker är en förulsällning för att rehabiliteringen skall kunna bli

framgångsrik. Jag anser dock inle all den enskildes uttryckliga medgivande

skall vara ett krav för att en rehabiliteringsplan skall kunna upprättas.

Däremol bör del finnas ett medgivande från den försäkrade när ålgärder

enligt rehabiliteringsplanen skall genomföras. Att medgivande föreligger

bör kunna förutsättas i och med att den försäkrade gör ansökan om

52

rehabiliteringsersättning för åtgärder som ingår i rehabilileringsplanen. Om någon sådan ansökan inte görs kan heller inte planen genomföras. Jag återkommer till denna fråga i avsnittet om ersättningssystemet.

Prop.1990/91:141

2.7 Läkarutlåtande

Mitt förslag: När en sjukperiod har pågått i fyra veckor skall den försäkrade på begäran av försäkringskassan ge in ett läkarutlåtande. Utlåtandet skall innehålla uppgift om rehabiliteringsbehov, pågåen­de och planerad behandling eller rehabiliteringsålgärd och, där så är möjligt, beräknad återstående lid med nedsatt arbetsförmåga.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Begreppet utlåtande införs i stället för intyg. Utlåtandet bör alltid innehålla uppgift om elt eventuellt behov av rehabiliteringsålgärd för att förbättra arbetsförmågan. När den försäk­rade har uppburit sjukpenning under två månader i oavbruten följd skall utlåtandet också innehålla uppgifter om pågående och planerad behand­ling saml, om del är möjligt, beräknad återstående tid med nedsatt arbets­förmåga. Rätlen atl utfärda utlåtande om arbetsförmågans nedsättning bör kunna tillkomma inte enbarl läkare ulan även andra yrkeskategorier. Riksförsäkringsverket bör ta initiativ lill försöksverksamhet med sådana förutsättningar lillsammans med försäkringskassorna och sjukvårdshu­vudmännen för all pröva sig fram och göra successiva utvidgningar om erfarenhelerna talar för della.

Remissinstanserna har inga invändningar mot förslagel.

Skälen för mitt förslag: Försäkringskassan får i ell sjukpenningärende när del finns skäl till det kräva atl nedsällningen av arbetsförmågan styrks genom läkarintyg (3 kap. 7 § AFL). Enligt riksförsäkringsverkets föreskrif­ter (RFFS 1988:2) om kontroll i sjukpenningärenden skall som huvudregel gälla atl ett åläggande alt förete läkarintyg skall avse tid fr. o. m. den sjunde dagen efter sjukanmälningsdagen.

Rehabilileringsberedningen har föreslagil all beteckningen intyg byts ut mol ullålande. Härigenom vill beredningen understryka att det är fråga om ell ullålande angående arbetsförmågans nedsättning och elt underlag för försäkringskassans beslut om försäkringsersättning. Ell utlåtande av della slag bör enligt beredningen också alltid innehålla uppgift om evenlu­elll behov av rehabiliteringsåtgärder för att förbättra arbetsförmågan.

Rehabilileringsberedningen har vidare föreslagil alt när den försäkrade har uppburit sjukpenning under två månader i oavbruten följd, så skall utlåtandet också innehålla uppgifter om pågående och planerad behand­ling saml, när så är möjligl, beräknad återstående lid med nedsatt arbets­förmåga.

Jag instämmer i rehabilileringsberedningens bedömning att del efter en viss lids sjukskrivning bör kunna krävas ett särskill utlåtande, där läkaren som utfärdar utlåtandet utöver pågående och planerade behandlingsåtgär­der också anger vilka ålgärder som enligt hans bedömning behövs för alt

53

den försäkrade skall kunna återgå i arbele. Även den beräknade återståen-     Prop. 1990/91:141 de tiden med nedsatt arbetsförmåga bör anges. För de fall där en rehabili­tering inte bedöms möjlig bör skälen för detta anges.

Rehabiliteringsberedningen föreslår alt ett utlåtande av detta slag skall kunna krävas när ell sjukdomsfall har pågått i två månader. Jag anser för egen del att etl sådanl ullålande bör kunna krävas lidigare. En lämplig tidpunkt bör vara då den försäkrade har uppburit sjukpenning fyra veckor i följd. Tidsgränsen blir då samordnad med den som jag har föreslagit som regel skall gälla för arbelsgivarens skyldighet all påbörja en rehabiliterings­utredning.

Jag ser de nya inslagen i utlåtandet som viktiga markeringar av läkarnas roll i rehabiliteringsprocessen. Jag vill särskilt framhålla viklen av all den sjukskrivande läkaren informerar sig om patientens arbetsförhållanden som en del i bedömningen av arbetsförmågan.

Rehabiliteringsberedningens förslag om att beteckningen intyg byts ut mot utlåtande också i korta sjukfall anser jag otillräckligt motiverat. Fram­för alll i samband med relalivt kortvariga bagalellarlade sjukdomar måsle del anses överflödigt att infordra uppgifter om rehabilileringsbehov etc. Milt förslag begränsar sig därför lill all avse möjlighet för försäkringskas­san atl begära läkarutlåtande när sjukperioden pågått fyra veckor.

Rehabiliteringsberedningen har, dock utan att föreslå någon lagändring, också förordat att rällen all ulfärda utlåtande om arbetsförmågans ned­sättning skall tillkomma även vissa andra yrkeskategorier än läkare. Riks­försäkringsverket föreslås ta inilialiv lill försöksverksamhet i detta hänse­ende tillsammans med försäkringskassorna och sjukvårdshuvudmännen för atl pröva sig fram och göra successiva utvidgningar i takt med ökade erfarenheter.

Jag har för egen del inget att erinra mot att riksförsäkringsverket tar initiativ till försöksverksamhet med utlåtande från andra yrkeskategorier om nedsättning av arbetsförmågan och behovet av rehabilileringsålgärder. Ett sådanl initiativ får inbegripa framställning om de författningsändring­ar som behövs om försök skall kunna genomföras. Erfarenheterna från eventuell försöksverksamhet får sedan utvisa om det är lämpligt med en mera generell utvidgning av kretsen som får ulfärda utlåtanden av här diskuterat slag.

54

2.8 Övriga rehabiliteringsansvariga

prop. 1990/91:141

Min bedömning: Försäkringskassan bör ha ell övergripande samord­ningsansvar för rehabiliteringsverksamheten. Försäkringskassan bör dessutom ha ansvar för atl arbetslivsinriktade rehabilileringsål­gärder kommer lill stånd för personer som har en anställning eller annat förvärvsarbete medan arbetsmarknadsmyndigheterna bör ha ansvar för personer som är arbetslösa och vänder sig till arbelsför­medlingen. Sjukvårdshuvudmännens ansvar i rehabiliteringsarbetet följer av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och kommunernas ansvar av socialtjänstlagen (1980:620).

Skälen för min bedömning: Rehabiliteringsberedningen har föreslagil all föreskrifter om skyldighet att samverka i rehabiliteringsfrågor förs in i olika lagar såsom hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Enligt min mening får etl sådanl ansvar all med de resurser som slår lill respekti­ve aktörs förfogande samverka med andra anses föreligga redan genom den lagstiftning som nu finns.

Hälso- och sjukvårdslagen ger sjukvårdshuvudmännen ett ansvar för befolkningens hälsa men också en stor frihel all utforma vården efter lokala och regionala förutsättningar och behov. Målet för hälso- och sjuk­vården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Verksamheten skall bedrivas så all den uppfyller krav på kvalitet, trygghet, lättillgänglighet m.m. I planeringen av hälso- och sjukvården skall sjuk­vårdshuvudmännen samverka med samhällsorgan, organisationer och en­skilda.

I sjukvårdshuvudmännens ansvar innefattas också olika former av be­handlings- och rehabiliteringsinsatser. Till dessa räknas, utöver ordinär sjukvård inom olika medicinska verksamhetsområden inklusive medi­cinsk rehabilitering, undersökning och behandling vid enheter/avdelning­ar för sjukgymnastik, syn- och hörcentraler, sysselsättnings- och arbetste­rapi och tillhandahållande av tekniska hjälpmedel som handikappade personer behöver i hem eller skola. Hit räknas också rådgivning, stödåtgär­der och funktionsprövning.

Sjukvårdens rehabilileringsmål är atl så långt som möjligt återställa funktionsförmågan. Rehabiliteringen kan också syfta till att förbättra en nedsatt funktion och all träna kompenserande funktioner.

Förutsättningarna för sjukvårdshuvudmännen all la sin del av ansvaret inom rehabiliteringsprocessen och för ell närmare samarbete mellan sjuk­vårdshuvudmännen och försäkringskassorna har förbättrats genom den överenskommelse som har träffats om vissa ersättningar från sjukförsäk­ringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1991. Överenskommelsen har redovisats för riksdagen i regeringens proposilion 1990/91:51 (SfU7, rskr. 94). Genom denna överenskommele avsätts 400 milj. kr. för år 1991 för atl öka rehabiliterings- och behandlingsinsatser hos sjukvårdhuvudmännen och minska väntetiderna för rehabilileringsålgärder. Försäkringskassan och sjukvårdshuvudmannen skall komma överens om hur medlen, i för-

55

ening med en anpassning av huvudmannens verksamhel och resurser, bäsl     Prop. 1990/91:141 kan användas för ålgärder som syftar lill att snabbare återföra människor till arbetslivet eller till ett aktivt liv i övrigt.

Kommunernas ansvar för social rehabilitering av den enskilde individen regleras i socialtjänstlagen och ärendena handläggs av socialnämnden. Övergripande mål för socialtjänsten är att skapa ekonomisk och social trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt dellagande i samhället. Socialtjänsten skall därför la reda på vilka hjälpbehov som finns, informe­ra kommuninvånarna om vilka möjligheter till stöd och hjälp som står till buds, vid behov förmedla kontakter med och insatser från andra myndig­heter och ge stöd och hjälp om behoven inte lillgodoses av annan myndighet. Kommunens ansvar för rehabilileringsålgärder Iräder således in först när någon annan rehabiliteringsaktör inte har ansvaret för den enskilde och varar till dess en annan rehabiliteringsaktör är skyldig atl la över ansvaret. Det ligger därmed i socialtjänstens funktion och inlresse all samverka med andra ansvariga på rehabiliteringsområdel. Della gäller i särskill hög grad samverkan med försäkringskassan såsom samordningsansvarig för rehabi­literingsinsatserna.

Arbetsmarknadsmyndigheternas rehabiliteringsansvar omfattar bl.a. uppgiften att tillhandahålla insatser i form av vägledning, utbildning och yrkesinriktad rehabilitering för att den enskilde skall kunna finna, få och behålla ell arbele. Verksamheten i denna del innefattar enligt förordning­en (1987:405) om den arbetsmarknadspoliliska verksamhelen platsför­medling och arbelsförberedande ålgärder. Enligt förordningen skall arbets­marknadsmyndigheterna ägna särskild uppmärksamhet åt åtgärder för alt främja anslällning av äldre arbelslagare och arbelslagare med nedsatt arbetsförmåga saml för att underlätta för handikappade all behålla ell arbete.

Med yrkesinriktad rehabilitering förslås här sådan utredande, vägledan­de och förberedande verksamhel som bl. a. arbetsmarknadsverket bedriver vid arbetsmarknadsinstitut i syfle alt pröva och förbättra yrkesobestämda och arbetshandikappade personers förutsättningar för arbele.

Arbetsmarknadsmyndigheterna skall i första hand använda sina resurser för alt hjälpa personer som saknar arbete att få ell sådant. Ansvaret omfallar dock även att hjälpa personer som har en anslällning med rehabi­literingsinsatser om de riskerar all förlora sin anslällning och rehabilite­ringsinsatserna kan förhindra detta. Dessa uppgifter ger för närvarande i vissa fall upphov till oklarheter om försäkringskassan eller arbetsmar­knadsmyndigheterna skall ta det ekonomiska ansvaret för behövliga reha­bilileringsålgärder. Del förekommer också all ansvarels placering inte går all faslslälla, med belydande olägenheter för den enskilde som följd.

Min uppfattning är atl försäkringskassan bör ha ett övergripande sam­ordningsansvar för rehabiliteringsverksamheten. Försäkringskassorna bör dessutom ha ansvar för all arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder kommer till stånd för de personer som innehar en anslällning eller annat förvärvsarbete, medan arbetsmarknadsmyndigheternas ansvar främsl bör avse personer som är arbetslösa och vänder sig till arbetsförmedlingen. Jag

56

vill understryka att här avses ett ansvar för särskilda rehabilileringsålgär­der. Service till personer som söker annat arbele eller informalion och vägledning inför val av arbete, yrke eller utbildning bör givelvis lämnas av arbetsförmedlingen också fortsättningsvis.

Genom de förslag jag i det följande kommer att lägga fram angående rehabiliteringsersättning inom ramen för socialförsäkringen bör ges förut­sättningar för en klarare gränsdragning mellan arbetsmarknadsmyndighe­terna och försäkringskassorna när det gäller det ekonomiska ansvaret för rehabiliteringsåtgärder för enskilda individer. Arbetsmarknadsmyndighe­terna skall självfallet bistå försäkringskassorna med sin kompetens när det exempelvis gäller att finna lämpliga arbetsuppgifter och anställning för den som på grund av arbelshinder inle kan återgå lill sill gamla arbele.

Arbetsmarknadsmyndigheterna skall samverka med parlerna på arbets­marknaden. Samverkan skall också ske med skolan, med sociala och andra myndigheter samt Samhall och enskilda organisationer.

Genom arbelslivsfonden kan arbelsgivare få bidrag till all genomföra arbetsplatsprogram som syftar till att förbättra arbetsorganisation och arbetsmiljön i övrigt och atl genomföra rehabilileringsålgärder för de anställda. Arbelslivsfonden skall när del gäller rehabilitering samverka med försäkringskassorna.

Prop. 1990/91:141

2.9 Lokalt, regionalt och centralt samarbete

Mitt förslag: Försäkringskassorna skall ha ansvar för all ett lokalt och regionall samarbete om rehabiliteringsfrågor kommer till stånd mellan myndigheter med ansvar inom rehabiliteringsområdet.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Beredningen föreslår en lagfäst skyldighet för rehabiliteringsaktörerna att samverka i rehabiliteringsfrå­gor. Samverkan bör få utvecklas fritt utifrån de lokala och regionala förutsättningarna.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. Från många håll understryks all samarbetet skall kunna utfor­mas utifrån de lokala förhållandena och att centralt fastställda regler inte bör styra verksamheten.

Skälen för mitt förslag: Ell framgångsrikt arbete med rehabilitering förutsätter ett nära samarbete mellan olika ansvariga inom områdel. I enskilda ärenden bör detta enligt min mening i alll väsentligt ske genom atl handläggare och andra hos de rehabiliteringsansvariga samarbetar med varandra direki. Att låta samarbete i enskilda ärenden ske genom särskilda samarbetsorgan skulle enligt min mening medföra alllför slor risk för byråkraiisering och tidsspillan. Del bör därför inle överlåtas ål särskilda grupper att planera och samordna enskilda rehabiliteringsärenden. För­säkringskassan bör ha del samordnande ansvaret för alt rehabilileringsål­gärder genomförs i de enskilda fallen.

Del behöver emellertid också finnas möjlighet lill samråd och samarbete

57

om rehabiliteringsarbetets utformning och resultat även i annat än som Prop. 1990/91: 141 avser enskilda rehabiliteringsärenden. Likaså kan en sådan verksamhet behövas för atl diskutera rehabiliteringsärenden där särskilda problem uppslår. För närvarande är lokala rehabiliteringsgrupper knutna till i stort sett alla lokalkontor hos försäkringskassorna. Erfarenheterna av samarbe­tet i dessa grupper är i slort sett positiva. Enligt min mening bör dessa lokala rehabiliteringsgrupper kunna ulgöra en god grund för samverkan under smidiga arbelsformer inom del lokala rehabiliteringsarbetet. De erfarenheter som samarbetet i enskilda rehabilileringsärenden ger bör kunna las till vara vid en vidareutveckling av verksamheten. En sådan grupp bör också kunna utnyttjas för atl följa och utvärdera resultatet av rehabiliteringsarbetet. En annan aktuell uppgift bör vara att få till stånd en samordnad utbildning inom områdel. Del bör ankomma på försäkrings­kassorna all ansvara för att lokala rehabilileringsgrupper finns i tillräcklig omfattning. Någon närmare reglering av hur dessa grupper skall utformas eller vilka närmare uppgifter de skall ha vill jag inte föreslå. Della bör i ställel få avgöras lokalt så atl bästa möjliga samarbele kan åstadkommas utifrån de förhållanden som föreligger. Jag vill emellertid, så som många av remissinslanserna har gjort, peka på del angelägna i att man överväger behovet av att knyta yrkesinspektionen lill samarbetet i de lokala rehabili­teringsgrupperna.

Även på det regionala planet behövs enligt min mening ell organiserat samarbete kring rehabiliteringsfrågorna. De centrala rehabilileringsgrup­per som idag finns på länsnivå för enligt rehabiliteringsberedningen en tynande tillvaro på grund av en oklar uppfaltning om arbetsuppgifter och ansvar. Enligt min mening bör ett regionalt organ för samordning och samarbete inom rehabiliteringsområdet kunna svara för bl. a. uppläggning av gemensam utbildning, initiering av projekt- och försöksverksamhet och statistik över rehabilileringsverksamheten i länet. En sådan samverkan bör också kunna spela en viktig roll i den uppföljning och utvärdering som skall göras på länsnivå. Det bör också vara en uppgift för en samrådsgrupp alt vara forum för de överläggningar som skall ske inför beslut om utnytt­jande av de särskilda medel som har avsatts inom ramen för ersättningar­na från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen. Del bör ankomma på försäkringskassorna alt svara för all samarbetsgruppper av della slag kommer lill stånd på länsnivå.

Också mellan ansvariga centrala myndigheter kan ell organiserat samar­

bete på riksnivå behövas. Uppgiften härvidlag bör framför alll vara att

svara tor den uppföljning och utvärdering av rehabilileringsverksamheten

som behövs för statsmakternas ställningstaganden. En annan uppgift bör

vara all svara för att erfarenheter från lokal och regional nivå samman­

ställs och sprids över hela landel. Det bör ankomma på riksförsäkringsver­

ket att ta erforderliga initiativ till ett sådanl samarbete på central nivå. Jag

vill samtidigt understryka behovet av samverkan för att få lill stånd

förebyggande insatser. Jag förutsätter all den kommer till stånd såväl

centralt som på det lokala planel. I det förebyggande arbetet är samverkan

med arbetarskyddsmyndigheter och företagshälsovård särskilt betydelse­

full.

58

3 Ersättningssystemet vid rehabilitering

Pp. 1990/91:14i

3.1  Inledning

Jag vill som en inledning till vad jag här kommer all föreslå angående ersättningssystemet i samband med rehabilitering någol redogöra för min syn på hur det ekonomiska ansvaret bör fördelas mellan olika ansvariga inom rehabiliteringsområdel.

Socialförsäkringens olika delar finansieras helt eller delvis med hjälp av socialavgifter. Beträffande arbetsgivaravgifter utgörs underiaget av den lön eller annan ersättning för utfört arbele som arbelsgivaren betalat ut. Avgiften belalas efler samma grunder av alla arbetsgivare, oavsett vilka ersättningar som utges från socialförsäkringen till de av arbetsgivarens anslällda som drabbas av sjukdomar och olyckor.

De förslag jag nu lägger fram om ersättning vid rehabilitering bygger på hittillsvarande principer för socialförsäkringens finansiering. Utformning­en av dem är dock sådan att de, om det framöver visar sig att ett system med mer direkta ekonomiska styrmedel bör införas, inte skall förhindra delta. Snarare är deras utformning sådan att en övergång lill etl sådant system skulle underlällas jämförl med dagsläget.

Vad jag redovisar i det följande bygger på grundtanken att nödvändiga ekonomiska beslut i anslutning till en individs rehabilitering så långl som möjligt skall kunna hållas samman och fattas i ett sammanhang. Jag kommer därför all föreslå all försäkringskassan skall kunna fatta beslul inte enbart om ersättning för inkomstbortfall i samband med rehabilite­ring, utan även om en del andra kostnader som med nödvändighet följer för alt en rehabilitering skall kunna genomföras och som inte faller inom t.ex. arbetsgivarens eller sjukvårdshuvudmannens ansvarsområde. Della utvidgade kostnadsansvar för försäkringskassorna ger förutsättningar för en klarare avgränsning av ansvarsfördelningen mellan framför allt social­försäkringen och försäkringskassorna å ena sidan och arbetsmarknads­myndigheterna och deras anslag å andra sidan. Därav följer att det i första hand blir socialförsäkringen och försäkringskassorna som inom myndig-heissfären kommer atl svara för ekonomiska ersättningar för rehabilitering av personer som har en anställning eller i övrigt är etablerade på arbets­marknaden. Jag vill påminna om all försäkringskassan fr.o.m. den 1 juli 1990 har möjlighet att med medel från sjukförsäkringen köpa vissa rehabi­literingsljänster. Del är också i enlighel med tankarna bakom denna ord­ning som jag utformat mina förslag i det följande.

Arbetsmarknadsmyndigheterna kommer härigenom all få etl betal­ningsansvar som i första hand avser arbetsmarknadspoliliska åtgärder för personer som inle har en anslällning. Givetvis skall arbetsmarknadsmyn­digheternas kompelens i yrkesutbildnings-, arbetsmarknads- och andra rehabiliteringsfrågor även i fortsättningen utnyttjas för personer som har en anställning. Vad som förändras är placeringen av ansvaret för atl åtgärderna kommer till stånd och del sätt på vilket de finansieras.

Jag vill här också peka på den möjlighet som numera finns för arbetsgi­varna all genom bidrag från arbetslivsfonden få hjälp med att finansiera

59

arbetsplatsprogram som syftar till att förbättra arbetsmiljö och rehabilite­ring på arbetsplatsen.

Jag övergår nu till att närmare redogöra för mina förslag om utformning­en av ersättningssystemet i samband med rehabilitering.

Prop. 1990/91:141

3.2 Rehabiliteringsersättning

Mitt förslag: Under tid när den försäkrade deltar i arbetslivsinriklad rehabilitering skall denne erhålla rehabiliteringsersättning. Denna ersältning, som hänförs till sjukförsäkringen enligt AFL, skall bestå av två delar, rehabilileringspenning och särskill bidrag. Rehabilite­ringspenningen skall läcka den inkomstförlust som uppslår för den tÖrsäkrade då han deltar i rehabiliteringen medan del särskilda bidraget skall läcka vissa koslnader i samband med rehabilitering­en. För att rehabiliteringsersättning skall kunna utges skall rehabili-teringsålgärderna ingå i en av försäkringskassan upprättad rehabili­teringsplan. Rehabiliteringsersättning utges normall för längst elt år. Rehabiliteringsersättningen skall finansieras på samma sätt som sjukförsäkringsförmånerna, dvs. via socialavgifter till sjukförsäk­ringen och till viss del statsbidrag.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt.

Remissinstanserna: Den hell övervägande delen av remissinslanserna är positiv till förslagel om en särskild rehabiliteringsersättning. Avvisande är statskontoret, riksrevisionsverket, SAF, Småföretagens riksorganisation och Bohuslandslingel.

Skälen för mitt förslag: Rehabiliteringsberedningen föreslår atl en sär­skild rehabiliteringsersättning skall införas. Denna skall utges till en för­säkrad som deltar i arbetslivsinriktade rehabilileringsålgärder. Beredning­en anser all det ligger elt viktigt psykologiskt värde i alt den ersättning, som den försäkrade får när han strävar efter att återfå sin arbetskapacitet har en adekvat benämning som visar på den process han deltar i. Detta bör medföra större insikt, aktivitet och engagemang från såväl de rehabilile­ringsansvariga som den försäkrade.

Rehabiliteringsersättningen föreslås bestå av två delar, rehabililerings­penning och särskilt bidrag. Rehabilileringspenningen skall täcka den in­komstförlust som uppslår för den försäkrade när han deltar i rehabilite­ringen medan del särskilda bidraget skall täcka hans kostnader.

Jag instämmer i bedömningen att en särskild rehabiliteringsersättning beslående av rehabilileringspenning och särskill bidrag bör införas. Reha­biliteringsberedningen har lämnai goda skäl för sin bedömning och remiss­inslanserna har med några undanlag ställt sig positiva lill förslaget.

Förslaget innebär alt rätten lill rehabiliieringsersänning inlräder när den försäkrade påbörjar en arbetslivsinriklad rehabilitering. Denna ersätt­ning avlöser då som regel sjukpenning. Grundförutsättningen för att få

60

rehabiliteringsersättning skall när det gäller nedsättning av arbelsförmå-     Prop. 1990/91:141

gan vara densamma som gäller för sjukpenning. Rehabiliteringsersättning

bör emellertid också kunna utges i samband med rehabilileringsålgärder

som sätts in i förebyggande syfle för atl den enskilde skall kunna erhålla

eller behålla ett arbele. Arbetsförmågan får då anses nedsatt i den mån den

försäkrade genom dellagande i rehabiliteringen måsle avhålla sig från

förvärvsarbete.

Syftet med en rehabiliteringsålgärd som ger rätl till rehabiliteringsersätt­ning skall vara atl förkorta sjukdomslid, att hell eller delvis förebygga alt sjukdom leder till nedsatt arbetsförmåga eller att hell eller delvis häva en befintlig nedsätlning av arbetsförmågan.

De rehabilileringsålgärder som kan berättiga lill rehabiliteringsersät­tning skall vara arbetslivsinriktade och vara sådana att de förutsätter en aktiv medverkan från den försäkrades sida.

Mot denna bakgrund anser jag att tid under vilken den försäkrade genomgår enbart medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering inle bör berättiga till rehabiliteringsersättning. Inkomstbortfallet under sådan lid bör ersättas genom sjukpenning. Deltagande i viss medicinsk behand­ling, t.ex. sjukgymnastik, under lid som arbetslivsinriklad rehabilitering pågår bör dock inte utesluta all rehabiliteringsersättning kan utges.

Olika slag av utbildning ingår också bland rehabilileringsålgärderna. För närvarande kan sjukpenning med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL betalas under studier. Genom ulveckling av praxis har allt längre och alll mera omfattande utbildningar kommit att bedrivas med ersättning i form av sjukpenning.

Riksförsäkringsverket efterlyser i sitt remissvar på rehabilileringsbered­ningens betänkande skärpningar och förtydligande angående utnyttjandet av sjukpenning i samband med utbildning. Riksrevisionsverkel har också i en revisionspromemoria benämnd Sjukpenning och rehabilitering en väg lill omprövning (RRV Dnr 1989:1994) framhållit alt en begränsning bör övervägas så all s.k. 3:8-sjukpenning endasl skall kunna utges under en begränsad tid, t. ex. som längst två terminer.

Jag kan för egen del till stora delar instämma i vad riksförsäkringsverket och riksrevisionsverket har anfört angående användningen av sjukpenning i samband med utbildning som rehabiliteringsålgärd. 1 anslulning härtill vill jag erinra om all en särskild utredare har tillkallats (dir. 1990:2) för att utreda vuxnas möjligheler all finansiera studier på grundskole- och gym­nasieskolenivå. Enligt direktiven skall utredaren bl.a. belysa samordning­en mellan studiemedel, vuxenstudieslöd, utbildningsbidrag och sjukför­måner. Arbetet bör enligt direktiven vara slutfört den Ijuli 1991.

Del är naturligtvis angeläget all inle genom de ställningstaganden som sker nu allvarligt försvåra möjligheterna lill samlade lösningar i sludiefi-nansieringsfrågorna framöver. Jag kan emellertid inle finna alt det skulle behöva bli en följd av mitt förslag om en särskild rehabiliteringsersättning som kan utges bl. a. vid vissa former av utbildning.

Avsiklen är atl den nu föreslagna lösningen för personer som genomgår

utbildning som ell led i en rehabilitering skall omprövas i samband med

ställningstagande lill den särskilde utredarens förslag på den här punklen.

61

Vad som framstår som vikligl i nuläget är all utifrån rådande förhållan- Prop. 1990/91: 141 den konstatera att vissa klariägganden och skärpningar är på sin plats i samband med förslagel om rehabiliteringsersättning. Enligt min mening bör rehabiliteringsersättning i samband med utbildning kunna utges efler i princip samma regler som gäller enligt 3 och 4 §§ i förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsutbildning.

Detta innebär att utbildningen skall avse yrkesutbildning, allmänleoretisk eller orienterande utbildning som är en nödvändig förberedelse för yrkes­utbildning eller orienterande utbildning i dalateknik för personer med brislfällig eller föråldrad skolutbildning.

En utbildning som kan finansieras med studiestöd enligt avdelning B i bilaga till studieslödsförordningen (1973:418) eller därmed jämföriig ut­bildning bör kunna ge räll till rehabiliteringsersättning endasl om den omfattar högsl 40 studieveckor. Utbildningen bör inte få vara en fortsätt­ning eller avslutning på en tidigare påbörjad eftergymnasial utbildning och inte heller få vara en del i en längre sammanhållen eftergymnasial utbild­ning. Däremot bör inle så som i arbetsmarknadsutbildningen en begräns­ning göras till enbarl utbildning som är inriktad mot sysselsättning i näringslivet.

Del bör ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, riksförsäkringsverket all meddela de närmare föreskrifter som kan be­hövas om rehabiliteringsersättning i samband med dellagande i utbild­ning.

Rehabiliteringsersättningen bör som regel utges under längst ett år från den tidpunkt rehabiliteringen startar. Om synnerliga skäl föreligger, t.ex. om en rehabilitering beräknas vara avslutad inom kort och då förväntas leda till etl arbele bör denna gräns naturligtvis kunna överskridas. Jag vill dock understryka vikten av att försäkringskassan gör återkommande av­stämningar av att rehabiliteringen fortlöper i enlighel med den plan som har upprättals för denna. Vid avvikelser får slällning las lill om föränd­ringar i planen kan vara motiverade eller om rehabiliteringen mol bak­grund av de dillillsvarande resultaten bör avbrytas. Försäkringskassan skall därvid bl. a. göra en bedömning av vilka insatser som är ekonomiskt rimliga.

Jag vill framhålla all vad jag nu har föreslagit inte avser att avlasta arbetsgivarna den skyldighet de har atl genomföra ålgärder enligt arbets­miljölagen eller annan lag och förfallning.

Rehabiliteringsersättning bör kunna utges längst till och med månaden före den månad då den försäkrade fyller 65 år.

62

3.3 Närmare om rehabiliteringspenning

Prop. 1990/91:141

Mitt förslag: Hel rehabilileringspenning skall ulgöra 100% av den sjukpenninggrundande inkomsien. För den som beviljats förtids­pension eller sjukbidrag skall rehabilileringspenningen utgöras lägst av del sammanlagda beloppet av pension eller sjukbidrag, pensions­tillskott och bostadstillägg. Rehabilileringspenning skall kunna ut­ges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån.

En fjärdedels sjukpenning skall kunna utges under längst ell år för ell och samma sjukfall.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Rehabilileringspenningen skall vid total inkomstförlust ulgöra 100% av den sjukpenninggrundande inkoms­ten. För den som arbelslränar i ell arbele med högre lön skall dock rehabiliteringspenningen beräknas efler denna högre inkomst. Rehabilite­ringspenningen skall lägst motsvara vad som utges såsom utbildningsbid­rag i form av dagpenning enligt förordningen om arbetsmarknadsutbild­ning. Ersättningen skall kunna beräknas sleglösl ulifrån en samlad bedöm­ning av lämplig arbetsinsats under rehabiliteringen. Denna arbetsinsats ersätts med lön medan inkomstförlusten ersätts med rehabiliteringspen­ning om den uppgår till minsl en fjärdedel av förvärvsinkomsten. Rehabi­lileringspenning skall också kunna utges under vissa slag av uppehåll i rehabiliteringen. En samordning skall ske med andra socialförsäkringsför­måner så att överkompensation inte uppslår.

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser som yttrat sig i frågan an­ser all rehabilileringspenning beräknad på inkomst utöver den sjukpen­ninggrundande inkomsten inle skall utges och all fyra ersättningsnivåer är tillfyllest. Della gäller l.ex. riksförsäkringsverket, statskontoret, slatens avtalsverk. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet och Försäk­ringskasseförbundet. Tillstyrker förslaget i denna del gör LO och TCO. SACO/SR tillstyrker förslagel om steglös ersättning men anser att taket för ersättningen bör motsvara den lidigare lönenivån.

Skälen för mitt förslag: Rehabilileringsberedningen föreslår alt rehabili­leringspenningen vid total inkomstförlust lill följd av dellagande i rehabi­litering skall ulgöra 100% av den sjukpenninggrundande inkomsten. Här­igenom skapas en viss ekonomisk stimulans för deltagande i en aktiv rehabilitering. Alternativet är ju i regel att ersättningen från den allmänna försäkringen utges med högsl 90% av den sjukpenninggrundande inkoms­ten. Beredningen föreslår också, inle minst av administrativa skäl, all en lägsia ersättningsnivå på 25% av den sjukpenninggrundande inkomsten skall gälla. Innebörden av della blir att del krävs all arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel för all en försäkrad skall bli berättigad till rehabiliteringsersättning.

Jag anser för egen del all rehabilileringsberedningens förslag i denna del är väl motiverade och jag kan därför ställa mig bakom dem.

Rehabiliteringsberedningen har dock föreslagit ell undantag från huvud­regeln. Om den försäkrade arbelslränar i ell arbete som skulle ha gell en

63

högre inkomst än del ordinarie arbele, på vilkel den sjukpenninggrundan- Prop. 1990/91: 141 de inkomsien baseras, bör enligt beredningen rehabiliteringsersättningen beräknas ulifrån den högre lönen för det arbele den försäkrade tränar i. För den som arbelslränar i ett arbete som ger lägre inkomst än det ordina­rie skall enligt beredningen en ersättning utges som grundas på den sjuk­penninggrundande inkomsten för det ordinarie arbetet.

Denna undanlagsreglering har kritiserats av elt flertal remissinstanser. Belydande problem befaras uppkomma t.ex. vad gäller samordning med andra socialförsäkringsförmåner. Regeln om etl övre tak på 7,5 gånger basbeloppet för ersättningar från socialförsäkringen skulle också frångås. Inte heller jag kan ställa mig bakom förslagel i denna del. Jag anser all en klar och enkel regel bör gälla för beräkning av rehabilileringspenning. Del uppnås om rehabilileringspenningen beräknas utifrån den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst.

Rehabilileringsberedningen föreslår också all rehabiliteringspenningen skall kunna utges sleglösl mellan 25% och 100% beroende på hur omfat­tande nedsällningen av arbetsförmågan bedöms vara. Även i denna del är flera av remissinslanserna kritiska. Enligt deras bedömning skulle en steg­lös ersättning medföra belydande administrativa problem.

Inle heller jag kan godta beredningens förslag i detta avseende. Den flexibilitet som behövs bör enligt min mening kunna lillgodoses om sam­ma ersättningsnivåer som gäller för sjukpenning också får gälla för rehabi­lileringspenning. Della innebär alt rehabilileringspenning skall kunna ut­betalas som hell, tre fjärdedels, halvt eller en fjärdedels dagsbelopp.

Jag vill här framhålla all syftet med tre fjärdedels, halv och en fjärdedels rehabilileringspenning främst bör vara all möjliggöra en successiv åter­gång i arbele. Dessa ersättningsnivåer bör därför främst utnyttjas under begränsade tider och ingå i en plan för hur arbetsinsatsen successivt skall trappas upp.

Sjukpenning kan utges som hel, tre fjärdedels, halv och en fjärdedels sjukpenning. Ocksä när fler nivåer infördes för sjukpenningen var avsikten i första hand all möjliggöra en successiv återgång i arbete. Detta behov finns kvar även sedan en särskild rehabiliteringspenning har införts. En successiv återgång i arbete kan behöva främjas även i fall där några rehabiliteringsåtgärder inle är erforderliga. Enligt min mening bör dock tre fjärdedels, halv eller en Ijärdedels sjukpenning inle utnyttjas tor längre sjukskrivningsperioder.

I anslulning till den nya ersättningsformen rehabiliteringspenning bedö­mer jag det lämpligt all föreskriva atl en Ijärdedels sjukpenning inle skall kunna utges för längre lid än elt år vid elt och samma sjukfall. Denna lid lorde vara tillräcklig för all denna sjukpenningnivå skall fylla sitt syfte all underlätta en successiv återgång i arbete.

Frågan om en ekonomisk grundtrygghet under rehabilitering kan också

bli aktuell för den som uppbär förtidspension eller sjukbidrag och som vill

pröva alt återvända till arbetslivet. Härvidlag föreslår jag att en regel

införs som innebär alt rehabilileringspenning skall ulgöra ell belopp som

lägst motsvarar vad pensionären är berättigad till i form av pension,

pensionstillägg och kommunalt bostadstillägg. Innebörden härav är att en

64

förtidspensionär kan pröva möjlighelerna atl genom en aktiv rehabilite­ring hell eller delvis återvända till arbetslivet utan att della medför någon minskning av ersättningen från den allmänna försäkringen under prövoti-den.

Rehabiliteringspenningen skall kunna utges under hela den tid som den försäkrade deltar i aktiva rehabiliteringsåtgärder. Tid då den försäkrade väntar på att få genomgå rehabilitering omfattas således inle. Om rehabili­teringen av något skäl måste avbrytas, upphör också rätten lill rehabilite­ringsersättning. Andra ersättningsformer träder då som regel i slällel, t. ex. sjukpenning om avbrottet beror på att sjukdomstillståndet har förvärrats så alt något dellagande i rehabiliteringen inte är möjligl.

Under vissa förhållanden bör dock rehabiliteringspenningen få behållas även vid avbrott. Jag anser all detta är motiverat enbarl i situationer då del är fråga om kortvarig ledighet för enskild angelägenhet av vikl eller ledighet enligt särskilda föreskrifter på grund av uppehåll i rehabililering-

Prop. 1990/91:141

3.4 Utbetalning av rehabiliteringspenning

Mitt förslag: Rehabiliteringsersättning betalas ut av försäkringskas­san. Arbetsgivarinträde skall kunna tillämpas beträffande rehabili­leringspenning på motsvarande säll som belräffande sjukpenning.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Om rehabiliteringsarbetet utförs hos en arbelsgivare på arbetsmarknaden skall försäkringskassan kunna Iräffa överenskommelse med arbelsgivaren om att denne skall belala ut rehabilileringspenningen om arbelel beräknas pågå mer än en kalendermå­nad. I övriga fall skall försäkringskassan belala ul ersättningen. Del särskil­da bidraget bör alltid betalas ul av försäkringskassan.

Remissinstanserna: Förslaget om möjlighet för försäkringskassan alt Iräffa avtal med arbelsgivare om utbetalning av rehabilileringspenning avstyrks av försäkringsöverdomslolen och riksförsäkringsverket.

Skälen för mitt förslag: Rehabiliteringsberedningen har föreslagil all den som har sill rehabiliteringsarbete förlagt lill en arbetsgivare på arbets­marknaden skall kunna få sin rehabiliteringspenning utbetald av arbetsgi­varen om arbetet beräknas pågå mer än en månad och om en överenskom­melse har Iräffals med försäkringskassan om detta. Motivet för della är all den försäkrade sannolikt skulle uppleva del som mera tillfredsställande all få ersättningen utbetald av arbelsgivaren.

Riksförsäkringsverket pekar på en rad administrativa olägenheter som skulle följa med ett sådant förslag. Problem skulle uppstå inle minsl vad gäller samordning med andra socialförsäkringsförmåner och ersättning vid avbrott i rehabiliteringen.

För egen del anser jag all de synpunkler som riksförsäkringsverket har framförl måsle beakias. Jag är därför inle nu beredd all föreslå alt överens­kommelser om utbetalning av rehabiliteringpenning via arbelsgivaren

65

5   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 141

skall kunna träffas. Regeln bör därför vara att rehabiliteringsersättning belalas ul av försäkringskassan.

Möjlighet bör finnas all lillämpa s.k. arbetsgivarinträde i rehabilite­ringspenning på motsvarande sätt som gäller vid sjukpenning enligt 3 kap. 16 § AFL. Den situation som avses är all arbelsgivaren utger lön lill den försäkrade under rehabilileringslid och lill följd härav får rält alt uppbära den försäkrades rehabilileringspenning för samma tid.

Prop. 1990/91:141

3.5 Särskilt bidrag inom ramen för rehabiliteringsersättning

Mitt forslag: Ett särskill bidrag skall kunna utges för att täcka vissa kostnader som uppslår för den försäkrade med anledning av att han deltar i rehabilitering.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig särskill i frågan tillstyrker förslagel. Vissa remissinslanser har emellertid som redovisals i avsnitt 3.2 avstyrkt hela förslagel om rehabiliteringsersättning.

Skälen för mitt förslag: Det särskilda bidraget inom ramen för rehabilite­ringsersättningen är enligt rehabilileringsberedningen avsett all läcka vissa kostnader som den försäkrade åsamkas när han skall della i den aktiva rehabiliteringen. Rehabiliteringsberedningen föreslår atl ell sådanl bidrag i alll väsentligt skall beräknas i enlighel med vad som gäller för utbild­ningsbidrag i form av särskilt bidrag enligt förordningen om,arbetsmark­nadsutbildning.

Förordningens regler innebär all ersättning kan ges för vissa kursavgif­ter, för tal- och punktskriftsböcker, för vissa läromedelskostnader och för vissa resekostnader i samband med studieresor och dagliga resor till och från utbildningsplatsen. Det är också möjligl atl ge ersättning för vissa resor och traktamenten till den som när utbildningen pågår inte kan bo i den ordinarie bostaden under veckorna.

Jag anser att det är viktigt att den typ av kostnader som det här är fråga om kan läckas inom ramen för en rehabiliteringsersättning. Elt samlat beslul om rehabilitering underiättas om ersättning ges inle bara för in­komslborlfall ulan också för all läcka vissa kringkostnader som blir nödvändiga för all rehabiliteringen skall kunna genomföras som avsett. Risken är annars atl flera beslutsinstanser skall fatta ett antal delbeslut med risk både för lidsfördröjning och för att kostnadstäckning för vissa nödvändiga moment skall falla utanför beslutsfattarnas kompetensområ­de.

Jag anser all beslämmelserna om del särskilda bidraget enligt förord­ningen om arbetsmarknadsutbildning bör i huvudsak kunna utgöra före­bild för hur reglerna för det särskilda bidraget inom rehabiliteringsersät­tningen skall utformas. Regeringen bör bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om koslnadsbidragel vid rehabilitering.

66

3.6 Ansökan om rehabiliteringsersättning

Prop. 1990/91:141

Mitt förslag: Den försäkrade skall själv ansöka om rehabiliteringser­sättning hos försäkringskassan.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: De remissinslanser som har yllral sig i frågan in­stämmer i beredningens förslag.

Skälen för mitt förslag: Jag har lidigare redogjort för min syn på den enskildes medverkan både vad gäller upprättandet av en rehabiliterings­plan och vad gäller genomförandel av en sådan. Jag delar rehabililerings­beredningens uppfattning att det förutsätts atl den försäkrade är intresse­rad av och motiverad för rehabiliteringen för all en rehabilitering skall få avsedd effekt. Med hänsyn härlill är det lämpligt all ställa krav på ansökan för att den försäkrade skall komma i åtnjutande av rehabiliteringsersätt­ning. Det är dock vikligt att detta ansökningsförfarande utformas så all del blir enkelt och smidigt. Etl särskilt ansökningsförfarande gör det dessutom möjligt alt klargöra för den försäkrade vilka ersättningsregler m.m. som kommer all gälla i del fall han inle vill medverka aktivt i rehabiliteringen.

3.7 Ersättning i samband med arbetslöshet

Min bedömning: Någon ändring av reglerna om rätl lill ersätlning vid arbetslöshet bör inte göras i förevarande sammanhang.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Den lid som en försäkrad deltagit i en rehabiliteringsålgärd för vilken rehabiliteringsersättning enligt AFL utgått skall vid prövning av rätl till arbetslöshetsersättning och kontanl arbetsmarknadsstöd (KAS) jämställas med förvärvsarbete.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker rehabilile­ringsberedningens förslag. Försäkringsöverdomslolen och riksrevi­sionsverket avslyrker förslaget med motiveringen att arbetslöshetsersätt­ningen inle bör utvidgas lill all omfatta personer som inte är förankrade på arbelsmarknaden. Försäkringsöverdomslolen anser all dessa personer islällel bör bli föremål för aktiva arbetsmarknadspolitiska ålgärder och ges ekonomiskt slöd i form av kontant arbetsmarknadsstöd. Arbetsmarknads­styrelsen anser att förslaget bör "utredas ytterligare vad avser frågan om atl jämställa lid med rehabiliteringsersättning med arbetad lid enligt arbets­löshetsförsäkringens regler och förordar i dessa fall etl syslem med löne­bidrag.

Skälen för min bedömning: Syftet med arbetslöshetsersättningen är i ell väsentligt avseende delsamma som för ersättning från sjukpenningförsäk­ringen. Ersättningen skall kompensera förlust av arbelsinkomsl. För rätl lill arbetslöshetsersättning gäller därför ell arbelsvillkor. Under en ramlid

67

av tolv månader omedelbart före arbetslösheten skall den arbetslöse ha Prop. 1990/91:141 förvärvsarbetat i minsl 75 dagar fördelade på minsl fyra månader. Ar­betsvillkoret för KAS innebär att den arbetslöse under en ramtid av tolv månader omedelbart före arbetslöshetens inträde skall ha utfört förvärvs­arbete i minst fem månader. Den som har avslutat en hellidsulbildning om minsl ett läsår kan vara berättigad lill KAS ulan atl ha uppfyllt arbetsvill­koret om han stått lill arbetsmarknadens förfogande eller förvärvsarbetat i minst 90 dagar under en ramlid av tio månader i anslutning lill utbildning­ens upphörande. Med förvärvsarbete jämställs viss annan sysselsättning, såsom arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vil­ken statligt utbildningsbidrag utgått.

Vid bestämmande av ramtiden om tolv resp. lio månader räknas enligt 8 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och 8 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd inte lid då den arbetslöse varil hindrad atl arbela på grund av bl.a. styrkt sjukdom, viss vuxenutbildning och nykterhetsvård på anstalt. Sådan tid är således "överhoppningsbar". Del­samma gäller då den arbetslöse varit hindrad atl arbeta på grund av värnpliktstjänstgöring, arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad reha­bilitering, i den mån sådan tid inle jämställs med lid under vilken för­värvsarbete ulförts.

Syftet med och målet för en rehabilitering är atl göra del möjligl för den försäkrade atl utföra ett lämpligt arbele och all återföra honom till arbets­marknaden. Sjukförsäkringens ersättningsformer omfattar dock endast sjukdomstiden och inte den lid som därefter åtgår för all skaffa ell arbele.

Rehabiliteringsberedningen har ansett del rimligt all den som är frisk och arbetsför, men som ännu inle fåll ell lämpligt arbele, betraktas som arbetslös och all ersättning därför bör lämnas inom ramen för de arbets­marknadspolitiska stödformerna vid arbetslöshet. Beredningen har före­slagil att reglerna ändras så atl även den lid som en försäkrad deltagit i en rehabiliteringsåtgärd för vilken rehabiliteringsersättning enligt AFL utgått skall jämställas med tid för förvärvsarbete enligt lagen om arbetslöshels-försäkring och lagen om kontant arbetsmarknadsstöd.

Rehabiliteringsberedningen har framhållit att en sådan ändring visserli­gen står i strid med strävandena att renodla arbetsvillkoret, men att sociala rättvisekrav och de ökade möjligheterna att följa upp en lyckad rehabilite­ring klart överväger della.

Jag delar rehabiliteringsberedningens uppfattning atl alla möjligheler all följa upp en rehabilitering måste las tillvara. Om en framgångsrik rehabili­tering inle följs av en återgång i förvärvsarbete är det stor risk att rehabili­teringen inte får den effekt som eftersträvas utan endasl leder till passivitet och overksamhet. Detta lalar för en lösning i enlighet med beredningens förslag om att tid under vilken rehabiliteringsersättning enligt AFL utgetts skall jämställas med lid för förvärvsarbete. Å andra sidan kan del hävdas att det är elt stort steg atl låla personer, som inle före rehabiliteringen varil etablerade på arbetsmarknaden, på detta sätt omfattas av reglerna om rätt till arbetslöshetsersättning eller KAS. Jag är därför inte beredd all nu tillstyrka rehabilileringsberedningens förslag i denna del.

Som nämnls ovan medräknas vid bestämmande av ramlid inle lid då

68

den försäkrade varit hindrad att arbela bl.a. på grund av styrkt sjukdom eller yrkesinriktad rehabilitering, som inte jämställs med tid för förvärvs­arbete. Under sådan tid för vilken rehabiliteringsersättning kommer att utges enligt vad som föreslagils i del föregående är den försäkrade förhind­rad atl arbela och tiden får således redan enligt nuvarande bestämmelser om rehabilitering i lagen om arbetslöshetsförsäkring och lagen om kontant arbetsmarknadsstöd anses som "överhoppningsbar".

Prop. 1990/91:141

3.8 Ersättning för särskilda åtgärder

Mitt förslag: Försäkringskassan skall kunna ge bidrag till ar­betshjälpmedel för försäkrade, om sådana hjälpmedel behövs som en del i en rehabilitering.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer med mitt. Bered­ningen föreslår också att försäkringskassan skall kunna träda in med ekonomisk ersättning för ålgärder där ingen annan enligt gällande regelsys-lem kan göra det.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan in­stämmer i beredningens förslag.

Skälen för mitt förslag: Rehabilileringsberedningen lämnar förslag dels angående arbetshjälpmedel, dels angående en möjlighet för försäkringskas­sorna all träda in med ekonomisk ersättning i situationer där ingen annan enligt gällande regelsystem kan göra del.

Bidrag till arbetshjälpmedel ål handikappade kan nu lämnas med slöd av förordningen (1987:409) om bidrag till arbetshjälpmedel m.m. Enligt denna kan bidrag lill arbelshjälpmedel lämnas för all arbelssökande skall kunna få en anställning. Om särskilda skäl föreligger kan bidrag också lämnas till den som redan har en anställning för att denne skall kunna behålla anställningen. Stödet kan ges i sådana fall där det behövs särskilda individanpassade arbelshjälpmedel som går utöver det grundläggande an­svar för att arbetsmiljön är lämpligt utformad som arbetsgivaren alllid har enligt arbetsmiljölagen.

Bidrag kan ges både lill den enskilde och till arbelsgivaren. Som regel lämnas stöd för kostnader på högsl 50000 kr. Vid slöd lill arbelsgivare skall denne själv bekosta de första 10000 kronorna varefter bidrag sedan kan ges för hälften av den återstående kostnaden. Till enskild kan bidrag ges för hela kostnaden. Det är också möjligl all ge bidrag för högre koslnader när del gäller avancerade dalortekniska hjälpmedel. Vid beräk­ningen av slödel skall hänsyn också las till i vilken mån hjälpmedlet innebär rationalisering eller produktivitelshöjning för arbetsgivaren.

Rehabilileringsberedningen föreslår att en uppdelning av ansvaret nu görs så att hälso- och sjukvårdshuvudmännen svarar för hjälpmedel som handikappade behöver för sin dagliga livsföring, arbetsmarknadsverket svarar för bidrag till arbelshjälpmedel och liknande som behövs för att en arbetslös person med funktionshinder skall kunna få och ulföra ell arbete

69

medan försäkringskassorna svarar för motsvarande kostnader för funk- Prop. 1990/91: 141 tionshindrade som redan har en anslällning. Försäkringskassorna föreslås också få ell motsvarande kostnadsansvar för egna företagare och fria yrkesutövare som redan är etablerade på arbetsmarknaden. Försäkrings­kassans bidrag skall kunna bekostas av sjukförsäkringen och skall kunna lämnas för arbetshjälpmedel när sådana kan medföra all en längre tids sjukskrivning kan brytas och all den anställde kan återgå i arbete.

Jag ansluler mig till rehabilileringsberedningens förslag i denna del. Det innebär att ett klarläggande sker vad gäller del ekonomiska ansvaret för arbelshjälpmedel. Eftersom bidragen från arbelsmarknadsverkel idag till en betydande del går lill personer som redan har en anställning innebär mitl förslag atl vissa koslnader som nu belastar anslag hos arbetsmark­nadsverket i slället kommer all belasta sjukförsäkringen. Hjälpmedlen fyller ofta en viktig roll för alt förebygga sjukskrivning och möjliggöra för personer med funktionsnedsättningar och långvariga sjukdomstillstånd all fortsätta som yrkesverksamma. Någon ändring av praxis beträffande rät­len till arbelshjälpmedel bör inle ske lill följd av förändringen av det ekonomiska ansvaret för hjälpmedlen. Jag utgår ifrån atl försäkringskas­sorna i sin handläggning av ärenden av della slag kommer atl utnyttja den kompelens som redan finns inom arbetsmarknadsorganisationen och hos sjukvårdshuvudmännen för sakbedömning, utprövning etc. Någon egen teknisk kompelens av molsvarande slag bör inle byggas upp inom försäk­ringskassorna.

Del bör ankomma på regeringen all fastställa de närmare villkoren för bidrag till arbelshjälpmedel från sjukförsäkringen. Dessa bör kunna utfor­mas med ledning av de regler som nu finns fastlagda i förordningen om bidrag lill arbelshjälpmedel m. m.

Rehabilileringsberedningen har också föreslagil att försäkringskassorna med medel från sjukförsäkringen skall ges möjlighet att bekosta särskilda åtgärder i sådana fall där ingen-av de rehabiliterande myndigheternas regelsystem medger att en åtgärd som bedömts som behövlig kan genomfö­ras. Förutsällningen skall vara att åtgärden är väsentlig för all återföra den försäkrade lill förvärvsarbete, atl kostnaden inle överstiger kostnaderna för sjukpenningersällning, förtidspension eller sjukbidrag och att det inle ligger inom någon annans ansvarsområde atl genomföra den.

Riksdagen har efter förslag i proposition 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet, m. m. beslulal (SfU 12. rskr. 185) all en försöksverksamhet för all utveckla arbetsmetoder och samarbetsformer som främjar en effektiv rehabilitering och för all pröva nya verksamhetsidéer inom rehabiliteringsområdet skall genomfö­ras vid två försäkringskassor under två år. Fördetta disponeras 10 milj. kr. per år från sjukförsäkringen.

Elt av syftena med denna försöksverksamhet är alt genom praktisk

erfarenhet få kunskap om vilka typer av åtgärder som bedömts som

lämpliga i rehabiliteringshänseende men som inte genomforts på grund av

all någon ansvarig för koslnaderna inte har kunnal anges. Försöksverk­

samheten syftar också lill all ge en uppfattning om vilken omfattning

sådana ålgärder kan ha. Riksförsäkringsverket skall löpande följa för-

70

söksverksamheten. En första utvärdering skall redovisas till socialdeparle­menlel senast den 1 november 1991.

I avvaktan på all närmare erfarenheter vunnits av den försöksverksam-hel jag nu har beskrivit är jag inte beredd att föreslå någon ytterligare utökning av försäkringskassornas möjligheter att från sjukförsäkringen bekosta speciella insatser av det beskrivna slaget. Jag avser i stället all återkomma till regeringen i frågan när tillräcklig utvärdering av för­söksverksamheten har kunnat göras.

Prop. 1990/91:141

4 Vissa sjukfbrsäkringsfrågor

4.1 Övergång från sjukpenning till förtidspension

Mitt förslag: Kan den försäkrades nedsättning av arbetsförmågan inte undanröjas genom rehabilileringsålgärder skall försäkringskas­san la initiativ till en prövning av övergång till sjukbidrag eller förtidspension.

Rehabiliteringsbercdningens förslag: Beredningen föreslår en lagbestäm­melse som innebär atl försäkringskassan skall pröva om nedsällningen av arbetsförmågan är varaktig om rehabiliteringsarbetet inle kan inledas inom elt år, räknat från insjuknandedagen, eller om de rehabilileringsål­gärder som vidtagits inle förbättrar den försäkrades arbetsförmåga. 1 före­kommande fall skall försäkringskassan la initiativ lill förtidspension eller sjukbidrag.

Remissinstanserna: Har inte haft några invändningar mol förslagel.

Skälen för mitt förslag: Enligt de förslag jag har redovisal i det föregåen­de kommer en särskild ersältning all utges under all aktiv arbetslivsinrik­lad rehabilitering. Därigenom kommer sjukpenningens användningsområ­de atl begränsas. Etl grundläggande syfte med förslagen om rehabilite­ringsansvaret och rehabiliteringsersättningen är alt långa, passiva sjuk­skrivningar skall undvikas. För de fall där nedsättningen av arbetsförmå­gan bedöms vara bestående för avsevärd tid eller varaktigt skall sjukpen­ning bytas ul mol sjukbidrag eller förtidspension.

Mol denna bakgrund finner jag det motiverat att särskilt ta upp frågan om övergång från sjukpenning lill sjukbidrag eller förtidspension. Inrikt­ningen bör enligt min mening vara att sjukpenning i regel inle skall utges för en längre period än ett år. När sjukpenning har utbetalats under ett års lid och rehabilileringsålgärder inte kan komma ifråga samt nedsättningen av arbetsförmågan bedöms varaklig eller bestående för avsevärd lid bör ersättningen utges i form av sjukbidrag eller förtidspension. I de allra flesta fall som kan bli aktuella för en sådan prövning är del enligt min mening rimligt all förvänta sig att tillräckligt underlag föreligger för att bedöma varaktigheten av nedsättningen av arbetsförmågan och att tillräckliga för­sök har kunnat göras för all hell eller delvis återställa denna.

Jag vill dock samtidigl framhålla alt den angivna principen inle kan ges

71

absolut gillighet. I situationer där en medicinsk behandling pågår och del förväntas all den försäkrade därefter helt eller delvis skall kunna återgå till arbete direki eller efter en aktiv rehabilitering bör sjukpenning kunna utges även efter ell år. Jag vill också för klarhels skull framhålla atl mitt förslag givetvis inte innebär något hinder för att övergång från sjukpenning lill sjukbidrag eller förtidspension kan aktualiseras lidigare än efler ell års utbetalning av sjukpenning. Sådan övergång bör genomföras så snart del är utrett att den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt varaktigt eller för avsevärd tid.

Jag vill i delta sammanhang fästa uppmärksamheten på viklen av att rehabilileringsmöjligheterna prövas noga innan sjukbidrag eller förtids­pension beviljas. Det är särskilt viktigt att förtidspensioneringar så långt det ärmöjligl undviks. Delta gäller inle minsl i fråga om unga handikapp­ade.

Prop. 1990/91:141

. 4.2 Rekvisitet nedsatt arbetsförmåga

Mitt förslag: En regel införs i 3 kap. 8 § AFL som anger hur nedsätt­ningen av arbetsförmågan skall bedömas vid längre sjukfall. Om en sjukdom blir långvarig eller den försäkrade bedöms inle kunna återgå lill sill arbete, skall försäkringskassan undersöka om han efter rehabilitering kan försörja sig om arbetsförhållandena ändras eller om annal lämpligt arbete erhålls. Därvid skall försäkringskassan beakta vad som rimligen kan begäras av den försäkrade med hänsyn lill sjukdomen, hans utbildning och tidigare verksamhet. Hänsyn skall också tas lill ålder, bosätlningsförhållanden och andra sådana omständigheter.

Sjukpenning skall kunna utges till den som genomgår en behand­ling i syfte alt förebygga nedsättning av arbetsförmågan under förut­sättning att behandlingen ordinerats av läkare och ingår i en be­handlingsplan som godkänts av försäkringskassan.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Överensstämmer med mitl belräf­fande arbetsförmågans bedömning vid långa sjukfall och i fråga oin sjuk­penning vid behandling i förebyggande syfle. Dessutom skall sjukpenning kunna utges vid viss sjukvårdsbehandling och donalorsundersökning eller liknande.

Remissinstanserna: Försäkringsöverdomslolen och Försäkringsrätten för Norra Sverige är posiliva lill förslaget beträffande bedömningen i långa sjukfall, men vill ha ytteriigare precisering av bedömningsgrunderna både för långa och korta sjukfall. Även Försäkringskasseförbundel och LO tillstyrker förslaget i denna del. De Handikappades Riksförbund tillstyrker förslaget men motsätter sig att försäkringskassorna skall kunna skilja ut vilka försäkrade som skall bli föremål för rehabiliteringsinsatser. Svenska Reumatikerförbundet har liknande synpunkter.

Flerlalel remissinstanser tillstyrker sjukpenning vid behandling i före-

72

byggande syfle. Försäkringsöverdomslolen framhåller att en klar avgräns-     Prop. 1990/91:141 ning behöver göras kring del ersättningsberätligade områdel. Riksrevi­sionsverket avstyrker med hänsyn lill lolkningssvårigheler och risken för ökade försäkringsulgifter.

Skälen för mitt förslag: Jag delar rehabilileringsberedningens uppfatt­ning om att det, för all rehabiliteringsarbetet skall kunna ges en fasl grund, behövs en reglering i AFL av hur nedsättningen av arbetsförmågan skall bedömas även i längre sjukdomsfall. Jag godtar i huvudsak den utform­ning av regleringen som beredningen har föreslagit.

Med den föreslagna utformningen klargörs också att en prövning av frågan om etl rehabilileringsbehov föreligger skall ske så snart del kan antas all sjukdomsfallet blir långvarigt eller så snart det bedöms all den försäkrade inle kan återgå i arbete. Jag har också i anslulning lill mina förslag om rehabiliteringsutredning och rehabiliteringsplan föreslagil be­stämmelser som syftar till all rehabiliteringsbehovel snarast klarläggs.

Vid bedömningen av rehabilileringsbehov skall beaktas vad som rimli­gen kan begäras av den försäkrade med hänsyn till sjukdomen, hans utbildning och tidigare verksamhet samt till ålder, bosätlningsförhållan­den och andra sådana omständigheter. Således ges möjlighet för försäk­ringskassorna att göra individuella bedömningar av förutsättningar och behov i varje enskilt fall. I sin bedömning av den försäkrades möjligheter att få ett lämpligt arbele bör försäkringskassorna vid behov kunna samrå­da med arbetsmarknadsmyndigheterna. Alla försäkrade skall kunna få sina möjligheter lill rehabilitering prövade i enlighet med dessa förutsätt­ningar. Både utarbetandet av en rehabiliteringsplan och genomförandet av denna skall som jag lidigare har understrukit ske i nära samverkan med den försäkrade. Slutligen måste det dock få ankomma på försäkringskassan att avgöra när och hur en rehabilitering lämpligen kan genomföras. Jag vill emellertid tillägga atl de beslul försäkringskassan fattar om rehabiliterings­ersättning skall kunna överklagas på samma sätt som gäller för övriga ersättningar inom socialförsäkringen.

Förebyggande hälsovård är ell viktigt inslag i kampen mol ohälsan. Den som genomgår en behandling som syftar lill att förebygga all sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan uppstår bör därför kunna få ersättning i form av sjukpenning för den tid som behandlingen kräver. Avsikten är att sådan ersättning för inkomstbortfall skall kunna utges i samband med behandling som är resultat av en läkares bedömning all den försäkrade riskerar all bli sjuk och att de ordinerade åtgärderna väntas minska sjuk­domsrisken. Behandlingen skall ingå i en plan, som försäkringskassan försl skall godkänna. Förutsättningarna för den här föreslagna utvidgningen av sjukpenningrätlen bor anges särskilt i 3 kap. AFL. De behandlas närmare i specialmotiveringen, avsnitt 10.1.

73

4.3 Nytt orsaksrekvisit för sjukpenning

Prop. 1990/91:141

Min bedömning: Någon ändring av del nuvarande orsaksrekvisitel för sjukpenning i 3 kap. 7 § AFL bör inte göras.

Rehabiliteringsberedningens förslag: Ett nyll orsaksrekvisit tillförs så att sjukpenning kan utges, förutom vid sjukdom, vid annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan.

Remissinstanserna: Förslaget lillslyrks av bl.a. Försäkringsrätten för Norra Sverige, socialstyrelsen. Svenska kommunförbundet, LO, TCO och SACO/SR. Avslyrker förslaget gör försäkringsöverdomslolen, riksförsäk­ringsverket, riksrevisionsverket, Försäkringskasseförbundel, SAF och Svenska läkaresällskapet. Landstingsförbundet ser positivt på förslagel men varnar för atl ell utvidgat orsaksrekvisit kan leda till all människor i kris somatiserar sina problem.

Skälen för mitt förslag: Rehabiliteringsberedningen föreslår en utvidg­ning av rekvisiten för rätt till sjukpenning så alt inte enbart sjukdom utan även annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan som sätter ned arbetsförmågan skall berättiga till ersättning. Som främsta skäl för detta anför beredningen att man härigenom vill skapa förutsäll-ningar för tidiga och adekvata rehabilileringsålgärder. Räll lill sjukpen­ning för mer ospecificerade besvär med få kliniska fynd i kombination med psykosociala faktorer skulle enligt beredningen kunna bidra lill all göra de försäkrade mer benägna alt medverka lill att klarlägga och defini­era bakomliggande orsaker till deras bristande arbetsförmåga, vilket i sin lur skulle skapa bättre förutsättningar för en effektivare rehabilitering.

Jag är för egen del mycket tveksam till att utvidga rätten till sjukpenning på det sätt som rehabilileringsberedningen föreslår. Flera av remissinstan­serna har påpekat alt begreppet sjukpenning borde bytas ut mot begreppet dagpenning om den föreslagna förändringen av orsaksrekvisitel genom­förs. Della anser jag väl belyser hur sjukpenningförsäkringen skulle få en karaklär av allmän inkomstbortfallsersältning om förslaget genomförs. Jag är inte beredd att föreslå en ändring med denna innebörd. Som flera av remissinstanserna påpekat är den praxis som gäller angående sjukdoms­begreppets innebörd sådan att många av de situationer som rehabilite­ringsberedningen har beskrivit redan läcks in av sjukpenningrätlen.

Mol bakgrund av vad rehabilileringsberedningen anfört om behovet av ell utvidgat orsaksrekvisit för atl främja en effekliv rehabilitering vill jag hänvisa lill vad jag tidgare har föreslagit angående rehabiliteringsersätt­ning och vad jag nyss har uttalat angående rekvisitet nedsatt arbetsförmå­ga. Jag anser att de regler som där föreslås i del väsenlliga kommer all ge förutsättningar för en effekliv rehabilitering på del säll som beredningen har föreslagit.

74

5 Vissa fbrtidspensionsfrågor

5.1  Förtidspension till äldre förvärvsarbetande

Prop. 1990/91:141

Mitt förslag: En ändring görs i 7 kap. 3 § AFL så all en bestämd nedre åldersgräns vid 60 år införs för förtidspension enligt de s. k. äldrereglerna.

Pensionsberedningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: I storl sell alla remissinstanser tillstyrker förslaget. Socialstyrelsen är Iveksam till ändringen. Avstyrker förslagel gör LO och Kooperationens pensionsanstall. LO anser all en låsning vid en beslämd nedre åldersgräns för all omfattas av äldrereglerna innebär en avsevärd försämring av möjlighelerna att göra den individuella prövning i varje pensionsärende som kan vara önskvärd. Kooperationens pensionsanstall befarar att en fixerad åldersgräns kan komma alt uppfattas som en nedre generell pensionsålder.

Skälen för mitt förslag: De särskilda reglerna om rält till förtidspension för äldre försäkrade tillkom år 1970. Härigenom vidgades möjlighelerna för äldre förvärvsarbetande att få förtidspension. Äldrereglerna innebär all mildare villkor gäller för invalidilelsbedömningen för denna kategori försäkrade än för andra och all det inte krävs all äldre försäkrade blir föremål för rehabilileringsålgärder eller flyttar lill en annan ort för att få arbete. Med äldre avsågs ursprungligen den som uppnått 63 års ålder. I samband med 1976 års pensionsreform med den då genomförda sänkning­en av den allmänna pensionsåldern gjordes vissa ullalanden som ledde till all riktpunkten för förtidspension enligt äldrereglerna i praxis kommit att utgöra 60 år. I särskilda fall har äldrereglerna också tillämpats för personer som varil yngre än 60 år.

Pensionsberedningen slår fast att de särskilda äldrereglerna utgör etl värdefullt inslag i det sociala trygghetssystemet. Reglerna bör kvarstå i huvudsak oförändrade.

Jag instämmer i beredningens bedömning härvidlag. Det innebär atl del ifråga om äldre förvärvsarbetande inte kan krävas all de genomgår om­skolning eller annan utbildning eller flyttar till annan ort. Inle heller kan del fordras att de underkastar sig försök med arbetsplacering eller medi­cinska rehabilileringsålgärder. Om det föreligger en medicinsk grund skall förtidspension således kunna beviljas den försäkrade när arbetsmarknads­myndigheterna inte tämligen omedelbart kan bereda honom etl lämpligt arbele.

I fråga om vilka som skall hänföras lill gruppen äldre har, som nämnts, riktpunkten i praxis kommit att bli 60 år. I vissa fall där speciella omstän­digheter och vägande arbelsmarknadsmässiga skäl har förelegat har emel­lertid försäkringsdomstolarna tillämpat äldrereglerna också för personer i åldern under 60 år. Denna lillämpning synes ännu inle ha fåll genomslag hos alla försäkringskassor. Pensionsberedningen har genom egna under­sökningar funnit att del ofta synes vara så all försäkringskassorna i den

75

praktiska lillämpningen inte klart skiljer mellan s.k. äldrefall och huvud­fall. I ställel tycks en ordning med successivt glidande bedömning tilläm­pas där allt lägre krav slälls på den medicinska grunden ju äldre den försäkrade är. Man tar således inte i varje särskill fall slällning lill om man stöder sig på äldrereglerna eller inle.

Äldrereglerna har fört med sig alt lägre medicinska krav slälls om arbetsmarknadsfaklorn varil betydande. Man har också eflergett rehabili­teringskravet för försäkrade under 60 år om sådana insatser från början bedömts som utsiktslösa. I vissa försäkringskassor har man ansett sig kunna gå ned till 58 59 år medan man i andra har underlåtit rehabilile­ringsålgärder redan för försäkrade i 55-årsåldern.

Jag instämmer i pensionsberedningens uppfattning att del är väsentligt all man vid förtidspensionering av äldre alllid klargör vilka regler det är som prövningen baseras på. Av beslutet bör således framgå om det grundas på de allmänna beslämmelserna om förtidspension eller om det grundas på de särskilda äldrereglerna.

Jag finner mot denna bakgrund att det finns skäl alt närmare precisera vilka personer som skall hänföras lill kategorin äldre försäkrade. Delta bör ske så all en bestämd nedre åldersgräns vid 60 år införs för lillämpning av den mildare förtidspensionsprövningen enligt äldrereglerna.

Genom en sådan ändring uppnås en enhetligare tillämpning av äldrereg­lerna. Ändringen innebär också att ett större ansvar läggs på försäkrings­kassorna och arbetsmarknadsmyndigheterna när det är fråga om försäkra­de som inte har uppnått 60 års ålder och som har enbart ell lindrigt medicinskt handikapp. Del är viktigt atl ordentliga rehabiliteringsförsök i arbetshänseende görs för dessa.

Jag vill liksom beredningen framhålla atl förutsättningarna för äldre att fortsätta förvärvsarbeta inte får försämras. Atl sluta arbeta och erhålla förtidspension bör inle vara den enda utvägen för personer som inte orkar fortsätta i samma ulslräckning som lidigare i sill arbete. Möjligheterna till omplacering eller lättnader i arbelel bör tas lill vara för den som vill forlsatla att arbela. Arbetsmarknadspoliliska ålgärder bör också kunna komma i fråga.

Prop. 1990/91:141

5.2 Halvt förtida uttag av ålderspension i kombination med halv förtidspension

Mitt förslag: Möjlighet ges all samtidigt uppbära halv förtidspen­sion och halv ålderspension från folk- och tilläggspensioneringen.

Pensionsberedningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har behandlat denna fråga.

Skälen för mitt förslag: Del är enligt nuvarande regler inte möjligl alt samlidigt uppbära förtidspension som utges på medicinska grunder och ålderspension från folk- och tilläggspensioneringen. Detta har sill ur-

76

sprung från tiden före den Ijuli 1976 då ålderspension endast kunde utges     Prop. 1990/91: 141 som hel förmån. Fr.o.m. den Ijuli 1976 är del emellertid möjligl all la ut ålderspension också som halv förmån.

Vad jag nu har redogjort för har aklualiseral frågan om all skapa en möjlighet all samtidigl uppbära halv förtidspension och halv ålderspen­sion från folk- och tilläggspensioneringen. Även om frågan, så som pen­sionsberedningen framhållit, inte torde ha någon mera grundläggande belydelse för försäkringskolleklivet i stort så kan den ändå tänkas ha en belydelse för de försäkrade som berörs av de nuvarande reglerna. En situation där reglerna kan få aktualitet är den där en försäkrad med halv förtidspension och som har fylll 60 år inte vill fortsätta all arbeta trots att etl lämpligt arbete som svarar mot den återstående arbetsförmågan står till förfogande för honom.

För atl ge en försäkrad som befinner sig i en sådan siluation en ökad valmöjlighet anser jag i likhel med pensionsberedningen alt en ändring bör göras i 7 kap. 1 § och 13 kap. I § AFL saml en ny paragraf införas i anslulning därtill med närmare reglering av frågan så alt halv förtidspen­sion kan uppbäras samtidigt med halv ålderspension från folk- och tilläggs­pensioneringen. Med hänsyn lill de regler som gäller för förlida uttag av ålderspension kommer ändringen inte all medföra några merkostnader för pensionssystemet.

6 Resultatuppföljning och utvärdering

Att införa rehabiliterings- och arbetslinjen inom socialförsäkringen är delsamma som atl investera för framliden. Del är därför angelägel all följa upp och utvärdera rehabilileringsverksamheten för atl kunna bedöma om arbetssättet är effektivt i den meningen atl fler försäkrade återvänder till arbetslivet eller ett aktivt liv i övrigt men också för all kunna bedöma om investeringen "lönar sig". Del räcker inte med all de försäkrade återvän­der lill arbelslivel om de inom kort återigen blir långtidssjukskrivna. Rehabiliteringssatsningen skall ha långsikliga effekter för alt anses ha lyckats.

Riksförsäkringsverket och försäkringskassorna behöver utveckla meto­der för att bättre kunna belysa sjukfrånvarons orsaker och regionala ul­veckling. Vidare måste metoder för bedömning av effektiviteten inom socialförsäkringens olika verksamhetsområden utvecklas.

De senasle årens intresse för resultatorienlerad målstyrning har medfört all kraven på riksförsäkringsverket och försäkringskassorna har preciserats bl.a. i form av målsättningen att ohälsotalet skall minskas. Detta ställer samlidigt krav på en delvis ny typ av uppföljnings- och utvärderingsverk­samhet både på lokal och cenlral nivå inom socialförsäkringsadministra­tionen.

De analysmetoder som hittills har använts har varit inriktade på all

utvärdera effekterna av konlantstöd. Alt utvärdera och följa upp aktiva

åtgärder och ell nytt arbetssätt förutsätter delvis andra analysmetoder och

tillvägagångssätt.

77

I riksförsäkringsverkels fördjupade anslagsframställning som avlämna- Prop. 1990/91: 141 des i augusti 1990 presenterades ett program för en ny typ av resultatanaly­ser. Arbetet med alt utveckla dessa metoder måste bedrivas skyndsamt för alt kunna svara mot statsmakternas berättigade krav på alt kunna följa rehabilileringssalsningen och försäkringskostnaderna för denna. Del är angeläget att verkei lägger särskild vikl vid att utveckla metoder för alt kunna bedöma effektiviteten i rehabiliteringsarbetet.

Mina samlade förslag ger socialförsäkringen en ny och aktiv profil. Mot den bakgrunden anser jag atl en samlad första utvärdering bör göras tre år efter det alt reformen trätt i krafl.

Del bör påpekas all det är viktigt atl utvärderingsverksamheten därefter i största möjliga utsträckning integreras i den ordinarie och löpande verk­samhelen. De nya reglerna innebär en slor förändring av försäkringskas­sornas arbele med rehabiliteringsfrågorna. Jag är därför medveten om all övergången till det nya arbetssättet kommer all ske successivt. En viss anpassningsperiod behövs innan nya arbetsmetoder och rutiner har fåll erforderiig stadga och kan ge full effekt.

I riksförsäkringsverkels anslagsframställning nämns under punkten ul­veckling av resultatanalys följande verksamheter:

löpande system för resultatredovisning

uppföljningsverksamhet

utvärderingsverksamhet inkl. servicemälningar

projektverksamhet inom försäkringskassorna

utveckling och anpassning av olika redovisningssystem.

I överenstämmelse med vad som föreslogs i prop. 1989/90:62 pågår hos två försäkringskassor försöksverksamhet med aktiv och förebyggande re­habilitering. Av regleringsbrevet för budgetåret 1990/91 framgår atl riks­försäkringsverket löpande skall följa verksamheten och sprida erfarenhe­terna lill övriga försäkringskassor. En första utvärdering av försöksverk­samheten skall redovisas till socialdepartementet senast den 1 november 1991.

Utvärderingen skall särskill avse del ekonomiska resultatet för socialför­säkringen (uppdelat på sjukpenning, arbelskador och förtidspensioner) och för samhällsekonomin. Mol denna bakgrund har riksförsäkringsverket lillsammans med försökskassorna utformat elt särskill utvärderingsprog­ram. Del som man framför allt lar sikte på atl analysera är huruvida rehabiliteringen sker lidigare, mer samordnat och mer frekvent än för närvarande.

Hittills har framhållits viklen av all bedriva försöksverksamhet på reha­biliteringsområdel för all utveckla nya arbetssätt. Min uppfattning är att erfarenheterna av utvärderingsverksamheten på försökskassorna kommer att få betydelse för den framlida utvärderingen av rehabilitering på såväl lokal och regional som nationell nivå.

78

7 Ekonomiska styrmedel

Prop. 1990/91:141

Min bedömning: Regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift all utreda möjlighelerna och konsekvenserna av elt syslem med differentierade arbetsgivaravgifter.

Arbetsmiljökommissionens förslag: Kommissionen föreslår all en mind­re del av arbetsgivaravgiften skall differentieras med hänsyn lill företagels koslnader för sjuk- och arbelsskadeförsäkring samt vissa koslnader för sjukbidrag/förtidspension.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till kommis­sionens principförslag all differentiera arbetsgivaravgiften utifrån förela­gets koslnader för sjukdom och skador. Det gäller såväl myndigheter som arbetsmarknadens parter. Såväl LO, TCO och SACO som SAF uttalar sitt stöd för en differentiering av arbetsgivaravgiften. Bland dem som är nega­tiva kan nämnas riksskatteverket och De Handikappades Riksförbund. Båda framför synpunkler som i viss utsträckning även delas av dem som uttalat sig för en differentierad avgift. Riksskatteverket pekar på svårighe­ten all administrera och konlrollera all avgiften är den rälla i förhållande lill avgiftsunderlaget. Den huvudsakliga tveksamheten mot kommissio­nens förslag rör nedsättningen av avgiften, främst den praktiska hantering­en. De Handikappades Riksförbund menar atl förslaget kommer att leda till uleslängning av handikappade från arbetslivet. Denna farhåga fram­förs även av socialstyrelsen, AMS och Landstingsförbundet.

Skälen för min bedömning: Arbetsmiljökommissionen uppmärksamma­de i sill arbete frågan om ekonomiska styrmedel för all åstadkomma arbetsmiljöförbällringar. Med nuvarande syslem med generella sociala avgifter har arbelsgivaren enligt kommissionen endasl begränsade ekono­miska incitament för att satsa på rehabilitering och arbelsmiljöförbältran­de ålgärder. I kommissionens betänkande presenterades ell förslag all differentiera arbetsgivaravgifterna i en s.k arbetslivsavgift.

Enligt min uppfaltning är kommissionens förslag inle så genomarbetat atl del är möjligt alt realisera i sin nuvarande form. Remissvaren var visserligen övervägande positiva men del fanns kritik mot olika delar i det skisserade förslaget. Reaktionen på förslagel är dock så positiv atl den manar lill fortsatt arbele på att utveckla idén.

I samband med att riksdagen fattade beslut om vissa förändringar i sjukförsäkringen (prop. 1990/91:59, SfU9, rskr. 104) gav riksdagen rege­ringen lill känna all regeringen snarast bör återkomma lill riksdagen med ell förslag om all införa en arbetsgivarperiod inom sjukförsäkringen om­fattande 14dagar med sjuklön. Såväl finansutskottet (1990/91:FiU10) som socialförsäkringsulskollel var av uppfattningen all en arbetsgivarperiod inom sjukpenningförsäkringen skulle innebära ell starkt incitament för arbetsgivarna atl reducera korttidsfrånvarons orsaker. Socialförsäkrings-utskottet påpekade också atl della skulle frigöra avsevärda resurser hos försäkringskassorna för alt fortsätta det redan påbörjade arbelel med all aktivt verka för en rehabilitering av sjukskrivna.

79

När en arbetsgivarperiod av angivet slag införs innebär det i praktiken Prop. 1990/91: 141 en form av differentiering av arbetsgivarnas koslnader med hänsyn lill korttidsfrånvaron. Frågan är dock om della är ett lillräckligl incitament för förebyggande insatser och rehabilitering. I ett eventuellt framtida sy­stem med diflerentierade avgifter synes även kostnaderna för långlids-frånvaron böra beakias. Jag avser all återkomma lill regeringen med förslag om att en ulredning skall tillsättas med uppgift atl utreda möjlighe­lerna och konsekvenserna av differentierade avgifter. Ulredningen bör särskill uppmärksamma de adminislraliva konsekvenserna av ett sådant avgiftssystem och vidare beakla all systemet inte får leda lill ökad ulslag­ning och uleslängning av arbelskraft.

8 Ikraftträdande och kostnader

De nya regler rörande rehabilitering som jag föreslagil bör träda i krafl den 1 januari 1992.

Förslaget alt införa rehabiliteringsersättning fr.o.m. år 1992 är kost­nadsberäknat till 325 milj. kr. för budgetåret 1991/92.

Beträffande arbetshjälpmedel som rehabiliteringsålgärd för personer som har förvärvsarbete har i 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100, bil. 7) föreslagils alt anslaget D 1. Bidrag lill sjukförsäkring­en lillförs 86482000kr., som omfördelas från tolfte huvudtitelns anslag Särskilda ålgärder för arbetshandikappade. Beloppet avser hell budgetår. Den lagbestämmelse som föreslås för atl ge stöd för att utge ersätlning för arbetshjälpmedel från sjukförsäkringen bör följaktligen träda i kraft den ljulil991.

I budgetpropositionen har för informalion om nya regler och om försäk­ringskassornas nya arbetssätt föreslagits att 8 milj. kr. engångsvis avsätts för sådan information från riksförsäkringsverket och försäkringskassorna.

80

9 Upprättade lagförslag

Pop. 1990/91:141

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom socialdeparlemenlel upprät­tats förslag till

1.

lagom ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersätlning och ledighet för närslåendevård,

4.

lagom ändring i lagen (1989:225) om ersättning lill smittbärare,

5.

lagom ändring i lagen (1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersältning till smillbärare,

6.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

7.

lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

8.     lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring.

Lagförslaget under 7 har upprällals i samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

10 specialmotivering till författningsförslagen

10.1  Förslaget till lagom ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

I den allmänna motiveringen (avsnitt 2 och 3) har förts fram förslag om ansvarsfördelning m. m. vid rehabilitering och om ekonomisk ersättning vid rehabilitering. Förslaget om förmåner vid rehabilitering innebär alt rehabiliteringsersättning skall utgöra en del av sjukförsäkringsförmånerna enligt AFL. Förmånerna skall finansieras genom socialavgifter och stats­medel enligt vad som anges för sjukförsäkringsförmåner i AFL. Det är följaklligen naturligt alt föreskrifterna om rehabiliteringsersättning tas in i AFL. De regler som behövs om rehabiliteringsansvaret faller inte lika naturligt in inom ramen för AFL, eftersom det här gäller bl. a. bestämmel­ser som ålägger arbetsgivare vissa skyldigheter i fråga om ulredning av enskildas behov av rehabilitering och tillgodoseende av sådana behov.

Rehabiliteringsberedningens förslag att samla lagbestämmelserna om rehabilitering i ell nytt kapilel sist i AFL har under remissbehandlingen lagits upp i några yttranden.

Försäkringsöverdomslolen har i sitt yttrande anfört bl.a. att del strider mot den allmänna uppbyggnaden av AFL all foga bestämmelser som lar sikle på primära ersällningsberättigande frågor efter kapilel som handlar om för försäkringen gemensamma bestämmelser, bl.a. av administrativ natur. Ur saklig synpunkt har reglerna om rehabilitering enligt domslolen sin plals i lagens andra avdelning, som i dag innehåller kapilel om bl.a. sjukvårdsersällning och sjukpenning. Bestämmelserna går knappast atl i sin helhet föra in i någol av dessa kapilel. En uppdelning av dem på olika kapitel förefaller opraktiskt och införandel av etl helt nytt kapilel inne i lagen är av olika skäl olämpligt. Domstolen förordar därför att bestämmel­serna om rehabilitering tas in i en särskild författning.

6   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 141

Även försäkringsrätten för Norra Sverige har i sill remissvar behandlat Prop. 1990/91:141 frågan. Försäkringsrätten anser att del med hänsyn till socialförsäkrings­systemets stora betydelse i rehabiliteringssammanhang finns slarka skäl alt reglera rehabiliteringsarbetet i AFL tillsammans med ersättningsreglerna. Regleringen blir därigenom också sammanhållen och mer överskådlig. Beredningens förslag innebär visseriigen atl man bryter systematiken i lagen, där övriga regler som rör sjukförsäkring finns först i lagen, efler avdelningen med inledande bestämmelser. Förslagel är ändå att föredra framför alt inarbeta reglerna i l.ex. 3 kap., då della synes medföra större problem ur lagteknisk synpunkt.

De nämnda remissinstansernas invändningar mot eller tvekan inför den lagtekniska lösning som beredningen föreslagit synes i främsta rummet gälla frågan var rehabilileringsbeslämmelserna skall infogas i AFL. För försäkringsöverdomslolen leder övervägandena till slutsatsen att bestäm­melserna får tas in i en särskild författning. Försäkringsrätten godtar däremol beredningsförslaget trols de systematiska nackdelar det för med sig.

Den tyngsta invändning som kan anföras mol rehabiliteringsbered­ningens förslag lorde vara alt karaktären hos vissa av de tillämnade rehabi­literingsreglerna skiljer sig på säll som nyss nämnts från övriga föreskrifter i AFL. Å andra sidan har dessa lill karaktären avvikande bestämmelser en mycket nära anknytning till rehabiliteringsersättningen, som ju avses utgöra en sjukförsäkringsförmån bland andra enligt AFL. Del skulle också föra med sig nackdelar om rehabiliteringsansvaret skulle regleras åtskilt från rehabiliteringsersättningen i en separat författning. Utgångspunkten bör således vara all hela den behövliga regleringen av rehabilitering och rehabiliteringsersättning hålls samman. I valet mellan atl godta förslagel om inarbetning i AFL och att ta in reglerna i en särskild förfallning förordas del förstnämnda alternativet.

Rehabilileringsbeslämmelserna kräver en sammanhållen reglering också inom ramen för AFL. Den blir av sådan omfattning atl den lämpligen förs in i ell nytt kapitel i lagen. Ell sådanl kapitel hör systematiskt hemma i lagens andra avdelning om sjukförsäkring, men en inplacering där är knappast möjlig. Med hänsyn till dessa förhållanden har beredningens förslag om etl nyll 22 kapilel för rehabilileringsbeslämmelserna godtagits. Som nämns i det följande (under 1 kap. 1 §) krävs då, på sätt försäkrings­rätten för Norra Sverige påpekat, alt förslaget kompletteras med en be­slämmelse i lagens inledningskapitel för atl klargöra all föreskrifterna om rehabilitering hör till sjiikförsäkring enligt lagen. Vidare bör det nya 22 ka­pitlet bilda en ny åttonde avdelning i lagen.

1 kap.

1

§

Paragrafen reglerar försäkringens omfattning. Förslaget om alt i lagen

införa en ny åttonde avdelning som omfallar regler om rehabilitering

föranleder atl ell förtydligande görs av innebörd att reglerna om rehabilite­

ring skall höra lill sjukförsäkringen.

82

2 kap.

Prop. 1990/91:141

n§

Paragrafen reglerar bl.a. försäkringskassans undersöknings- och ini-lialivansvar i arbetet med rehabilitering. Genom att det nya kapitlet om rehabilitering och rehabiliteringsersättning (22 kap.) reglerar rehabilile­ringsverksamheten närmare blir förevarande paragraf obehövlig och kan upphävas.

14§

Paragrafen, som är ny, upptar en beslämmelse om sjukvårdsersällning i form av bidrag till arbelshjälpmedel åt funktionshindrade försäkrade som förvärvsarbetar. En försäkrad som drabbas av en funktionsnedsättning kan i många fall fortsätta att arbela, om arbetsförhållandena anpassas lill funklionsnedsätlningen. Exempel på sådana anpassningsålgärder kan vara anskaffning av en ergonomiskt lämplig stol för den som har ryggbesvär, en ståpulpel för den som behöver växla mellan slående och sillande arbele, en telefonförstärkare för den som har fåll nedsatt hörsel osv.

Det grundläggande ansvaret för alt arbetsmiljön är lämpligt utformad vilar på arbelsgivaren, som skall se lill att arbetsplatsen, maskiner och annan utrustning är ergonomiskt lämpligt utformade.

I vissa fall kan del dock förekomma atl arbetstagaren behöver särskilda individanpassade arbetshjälpmedel, som inte omfallas av vanliga arbets­miljöhänsyn.

Bidrag från sjukförsäkringen till anskaffning av sådana arbelshjälpme­del skall enligt paragrafen kunna lämnas som ell led i en försäkrads rehabilitering. Bidrag avses kunna utges såväl för dem som innehar ansläll­ning som för dem som är uppdragstagare eller egna företagare. Avsikten är alt de närmare bestämmelser som skall utfärdas med stöd av bemyndigan­det i paragrafen skall knyta an lill beslämmelserna i förordningen (1987:409) om bidrag till arbetshjälpmedel m.m. Dessa bestämmelser reglerar bidrag som utges av arbetsmarknadspolitiska skäl.

Ansvarsfördelningen för hjälpmedel och anpassningsåtgärder kommer genom förslaget att innebära, att hälso- och sjukvårdshuvudmännen svarar för hjälpmedel som handikappade behöver för sin dagliga livsföring, ar­belsmarknadsverkel svarar för bidrag till arbetshjälpmedel och liknande som behövs för att en person med funktionshinder skall kunna få och ulföra ett arbete, medan sjukförsäkringen svarar för koslnader för funk­tionshindrade som redan är i arbele.

3 kap.

7

§

Ändringen i paragrafens andra stycke innebär all liden för hur länge en

fjärdedels sjukpenning kan utges under en sjukperiod begränsas lill 365

dagar.

I samband med att ytterligare nivåer infördes i sjukpenningförsäkringen

83

(prop. 1989/90:62, SfU 12, rskr. 185) anförde chefen för socialdepartemen- Prop. 1990/91:141 tel (prop. s. 18fr) au en försöksverksamhet med möjlighet lill kvarts och trekvarts sjukpenning sedan februari 1986 hade bedrivits inom tre försäk­ringskassor med stöd av lagen (1985:1002) om försöksverksamhet inom sjukförsäkringsområdet. Syftel med försöket hade varil all förbättra förut­sällningarna för yrkesinriktad rehabilitering och för en smidigare återgång till arbete efler lång sjukskrivning. Erfarenhelerna av försöksverksamhe­ten var goda och talade för att permanenta regler med mera flexibel sjukpenning skulle införas.

Med anledning av förslagel att införa en rehabiliteringspenning som vid hel ersältning skall motsvara 100 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten, har del bedömts finnas anledning att begränsa tiden för utgi­vande av en fjärdedels sjukpenning. En omställningstid på högsl etl år med ersältning på denna nivå har därför föreskrivits. Begränsningen gäller per sjukperiod. Enligt punkl 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna skall begränsningen gälla även för sjukperioder som påbörjats före ulgång­en av år 1991. I sådana fall skall inte medräknas det anlal dagar med en fjärdedels sjukpenning som infallit före årsskiftet 1991 1992. Detta inne­bär viss ändring i sak i förhållande till lagrådsremissens förslag.

Bl.a. för all ge försäkringskassan ett bredare underlag för rehabilile­ringsverksamheten föreslås all del i paragrafen införs etl nytt Qärde stycke med bestämmelser som innebär alt den försäkrade på begäran av försäk­ringskassan skall ge in ett läkarutlåtande när han har varit sjuk under en period av fyra veckor. Etl sådanl utlåtande skall innehålla uppgifter om behovel av rehabilitering, pågående och planerad behandling eller rehabi­literingsålgärd samt i de fall del är möjligt beräknad återstående sjukdomslid med nedsatt arbetsförmåga. Avsikten härmed är att den som utfärdar utlåtandet redan i ett tidigt skede av sjukperioden skall bilda sig en uppfattning om huruvida rehabilitering behövs och i förekommande fall ge försäkringskassan en signal om alt vidla ålgärder. Detta medför också att den som skall ulfärda utlåtandet måsle informera sig om hur länge den försäkrade har varil sjukskriven. Dessutom ställer det krav på försäkringskassan alt se till all ett sådant utlåtande vid behov kompletteras med de nämnda uppgifterna.

I etl nytt femte stycke har lagits in elt bemyndigande för regeringen eller, efler regeringens bestämmande, riksförsäkringsverket alt meddela före­skrifter om ersätlning för läkarundersökning och utlåtande som föranleds av en sådan ulredning som nyss sagts. Ett molsvarande bemyndigande dock ulan möjlighet lill vidareöverlåtelse finns för närvarande i 2 kap. 11 §, som föreslås upphävd. Med stöd av bemyndigandet har utfärdals förordningen (1975:1157) om ersättning för vissa läkarutlåtanden m.m.

7b§

I vissa fall kan det som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt

4.2) vara befogal all sjukpenning utges ulan att sjukdom föreligger och

utan all arbetsförmågan är nedsatt. I paragrafen, som är ny, anges förut­

sättningarna för sådan sjukpenningrätt.

84

Paragrafen avser situationer då den försäkrade deltar i en sjukdomsföre- Prop. 1990/91:141 byggande behandlingsålgärd. För rätt till sjukpenning i detta fall krävs all en läkare på grundval av vetenskap och beprövad erfarenhet har konstate­rat atl den försäkrade har en förhöjd sjukdomsrisk. Den sjukdom som kan befaras uppkomma skall vara av sådan arl att den kan förväntas leda lill nedsättning av arbetsförmågan. Vidare skall läkaren ha ordinerat delta­gandet i behandlingen, som naturligtvis skall vara lämpad för att minska sjukdomsrisken. Behandlingen skall ingå i en plan, som skall godkännas av försäkringskassan. Något enstaka besök berättigar inte till ersätlning. Del är lämpligt atl kassans förtroendeläkare ytlrar sig innan planen godkänns. För sjukpenningräll enligt paragrafen har föreskrivits atl den försäkrade skall ha behövt avstå från förvärvsarbete för behandlingen åtminstone två timmar under en dag och att han därvid går miste om minst en fjärdedel av sin dagsinkomsl.

I paragrafen finns regler för bedömningen av den försäkrades arbetsförmå­ga. Första stycket innehåller en regel för del fall sjukdomen kan antas vara kortvarig. Därvid skall särskilt beaktas om den försäkrade på grund av sjukdomen inle kan ulföra sill vanliga eller därmed jämförligt arbete. Som en följd av all rehabilileringspenning enligt 22 kap., på motsvarande sätt som numera gäller för sjukpenning, föreslås kunna utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån, har tolkningsregeln i andra meningen anpassats därefter. Den nuvarande beslämmelsen i andra styc­ket om arbetsförmågans nedsättning vid dellagande i rehabiliteringsålgärd enligt 2kap. 11 § har ersatts av bestämmelser om vad som skall gälla om sjukdomen kan antas bli långvarig eller annars göra den försäkrade oför­mögen alt återgå lill sitt arbete. I sådana situationer skall det åligga försäkringskassan all vid sjukpenningbedömningen pröva den försäkrades försörjningsförmåga under anlagande att de möjligheler som finns lill rehabilitering tas till vara. För all få en mer enhetlig och rättvis bedömning av arbetsförmågans nedsätlning i långa sjukdomsfall ges därvid begreppel lämpligt arbele ell sakligt innehåll genom angivande av vilka omständig­heter som skall beaktas. Reglerna för bedömningen av arbetsförmågan i de långa sjukdomsfallen kommer därmed alt bällre stämma överens med molsvarande regler inom förtidspensioneringen.

Regeländringen i andra stycket är avsedd att skapa förutsättningar för en slörre flexibilitet och ge försäkringskassan möjlighet alt bällre än i dag planera sin rehabiliteringsverksamhel. Del bör dock understrykas atl man inle generellt kan undanta vissa kategorier från rehabilitering. Möjlighe­lerna lill rehabilitering skall alllid undersökas i dessa situationer och en prioritering får därefter göras ulifrån förutsättningarna i det enskilda fallel.

85

9§

Prop. 1990/91:141

Ändringen föranleds av det av chefen för arbetsmarknadsdepartementet senare denna dag framlagda förslaget lill lag om ändring i arbetsmiljö­lagen, varigenom nuvarande 3 kap. 16 § får sin motsvarighet i 4 kap. 6 §.

13§

Ändringarna i paragrafen är av redaktionell karaklär, och föranleds främsl av att 2 kap. 11 § upphävs.

15§

Paragrafen har ändrats med hänsyn till de nya bestämmelserna i 7 b § och till atl beslämmelsen i gamla 8 § andra stycket har utgått.

Det bör anmärkas alt paragrafen föreslås ändrad med verkan fr. o. m. den Ijuli 1991 i prop. 1990/91:102 om verksamhel och anslag inom total­försvaret 1991/92 (bil. 1.9).

7 kap.

3

§

Paragrafen innehåller de närmare bestämmelserna om invaliditelsbedöm-ning vid prövning av rätten lill förtidspension.

Ändringen i paragrafens första stycke innebär att den mildare pen­sionsprövning, som görs enligt de s.k. äldrereglerna och som främst skall avse den försäkrades förmåga och möjlighet att bereda sig inkomst genom sådant arbete som han tidigare ulfört eller genom annal för honom till­gängligt lämpligt arbete, fortsättningsvis skall avse endast försäkrade som fyllt 60 år. Avgörande för om äldrereglerna skall tillämpas eller inte är den försäkrades ålder vid den tidpunkt då försäkringskassan prövar rällen till förtidspension.

Ändringen i paragrafens andra stycke är en följd av alt 2 kap. 11 § upphävs och delvis får sin motsvarighet i 22 kap. 7 §.

3a§

I denna nya paragraf har lagits in bestämmelser som ansluler till ändringen

i 7 kap. 1 § första stycket, se förslagel lill lag om ändring i lagen (1990:156)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna

begränsar möjligheten för försäkrade att samlidigt uppbära både förtids­

pension och ålderspension från folkpensioneringen och lill följd av den

föreslagna hänvisningen i 13 kap. 1 § tredje stycket försäkringen för

tilläggspension. Denna möjlighet begränsas på så sätt all endasl halv

förtidspension kan ulgå i förening med halv ålderspension.

86

11 kap.

Prop.1990/91:141

2        och 3 §§

Genom ändringarna i paragraferna görs rehabiliteringspenningen ATP-grundande i samma omfattning som sjukpenningen.

16 kap.

1§

1 paragrafens andra stycke regleras försäkringskassans möjlighet att i vissa fall tillerkänna en försäkrad förtidspension ulan föregående ansökan, s. k. 16:1-prövning. Genom det föreslagna tillägget i andra stycket får försäk­ringskassan också besluta om förtidspension om rehabiliteringspenning utges och nedsällningen av den försäkrades arbetsförmåga inte kan undan­röjas genom rehabilileringsålgärder.

Tillägget i femte slyckel ger slöd för atl rätten alt meddela föreskrifter om kostnadsersättningar av regeringen kan överlåtas på riksförsäkrings­verket. Bestämmelsen har sin motsvarighet i det föreslagna femte slyckel i

3        kap. 7 §.

20 kap.

3

§

På motsvarande sätt som gäller i fråga om annan ersältning enligt lagen skall rehabiliteringsersättning och annan ersättning enligt 22 kap. kunna dras in eller sällas ned i de fall som är uppräknade i första slyckel. Genom ändringen i andra styckel omfattas också rehabiliteringsersättning av den sanktionsregel som är avsedd för fall av vägran all underkasta sig sådan rehabilitering som nämns i nya 22 kap. 7 §.

10§

Ändringen i paragrafen innebär att omprövning av beslut om rätl lill rehabiliteringsersättning samt indragning och nedsättning av sådan ersätt­ning skall göras av socialförsäkringsnämnd. Della överensstämmer med vad som gäller belräffande sjukpenning.

En komplettering av lagteknisk nalur har gjorts som följd av att en ny paragraf, 2 kap. 12 b §, införts genom lagändring i annat ärende (SFS 1990:1466).

22 kap.

1§

Del nya kapitlets inledande paragraf anger vem som omfattas av rehabili­

tering och rätten till rehabiliteringsersättning enligt lagen. En hos allmän

87

försäkringskassa inskriven försäkrad skall ha rätt till rehabiliteringsersält-     Prop. 1990/91:141 ning enligt bestämmelserna i kapitlet oavsett om han är anställd, om han är uppdragstagare eller egen företagare eller om han inle har någol arbele.

2

§

Paragrafen ger en definition av vad som avses med rehabilitering i sjukför-säkringsrällslig mening.

Åtgärder för att nå målet för rehabiliteringen, kan bestå av förändringar av den försäkrades arbetsförhållanden, t. ex. ändring i arbetstidens förlägg­ning, ändrad arbetsorganisation, arbetslräning eller omskolning. Del är vikligl all en gräns dras mellan å ena sidan en rehabiliteringsålgärd enligt AFL och å andra sidan någon annan åtgärd som ligger inom ramen för arbetsgivarens allmänna skyldigheter när det gäller arbetsmiljön och an­passningsverksamhelen och som regleras i bl. a. arbetsmiljölagen och lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder.

I paragrafen betonas alt det är individen som står i centrum i rehabilite­ringsprocessen. Del är varje individs särskilda förutsättningar och behov som skall styra hans rehabilitering. Del är därför naturiigt all rehabilile-ringsåtgärderna skall planeras i samråd med honom. I sjukförsäkrings-rättslig mening avses med rehabilitering framför allt att en försäkrad i yrkesverksam ålder får hjälp att återvinna sin arbetsförmåga och bereds möjlighet all genom förvärvsarbete försörja sig själv.

3§

Genom beslämmelsen i paragrafens första stycke blir arbelsgivaren skyldig att svara för atl den försäkrades rehabiliteringsbehov klarläggs. Arbetsgi­varen får också ett ansvar för alt en effektiv rehabilitering kommer till stånd när del visar sig att del finns ett sådant behov.

Som elt inslag i arbetsgivarens rehabiliteringsverksamhet får han också ansvaret för atl del i vissa situationer genomförs en rehabiliteringsutred­ning. Har arbetsgivaren lillgång lill företagshälsovård, kan denna utföra utredningen. I andra fall kan det vara en arbetsledare, personalman eller annan inom eller utom förelagel som gör utredningen.

I paragrafens andra stycke anges i vilka fall en rehabiliteringsutredning skall genomföras. Om del inle framslår som obehövligt skall en ulredning göras när den försäkrade har varil frånvarande hell eller delvis från sill arbete under en sjukperiod på fyra veckor, när arbelel ofta har avbru­tits av kortare sjukperioder eller när den försäkrade begär atl en ulredning skall göras.

Ulredningen kan i vissa fall vara av mycket enkel beskaffenhet medan den i andra fall kan bli mer omfattande, alll beroende på förhållandena i det enskilda fallel.

I vissa fall blir en rehabiliteringsutredning obehövlig. Ett exempel på

della är all det för arbetsåtergång inle krävs några särskilda ålgärder på

arbetsplatsen. Någon utredning behövs inte heller när det klart framgår att

de ålgärder som skall vidtas i rehabilileringssyfte ryms inom arbetsgiva-

88

rens grundläggande skyldigheter enligt l.ex. arbelsmiljölagen. Exempel på Prop. 1990/91:141 när en utredning bör komma till stånd är när rehabiliteringsbehoven är oklara eller när del kan förmodas atl del kan komma alt krävas en rehabili­teringsålgärd, vid vilken ersättning skall utges från socialförsäkringen, eller när andra än parlerna på arbetsplatsen är bäsl lämpade atl handha rehabilileringsålgärden.

En förutsättning för all arbetet med rehabilitering skall kunna ske snabbt och leda lill ell golt resultat är alt del på varje arbetsställe finns en beredskap för rehabiliteringsinsatser. Denna fråga behandlas i de av che­fen för arbetsmarknadsdepartementet senare denna dag frarnlagda försla­gen till ändringar i brottsbalken och arbetsmiljölagen, se avsnitt 3.4 i propositionen saml förslagel om ny 3 kap. 2 a § arbelsmiljölagen och speci­almoliveringen till nämnda paragraf I det sistnämnda förslagel slås fast att arbetsgivaren skall se till att det finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhel på arbetsstället för full­görande av de uppgifter som enligt arbetsmiljölagen och enligt 22 kap. AFL vilar på honom.

Del ansvar som arbelsgivaren har för att en rehabiliteringsutredning görs innebär också alt en sådan ulredning bör vara avslutad inom en viss lid. I Iredje stycket har därför införts en bestämmelse om all rehabilite­ringsutredningar som direkt föranleds av långa sjukperioder skall lillslällas försäkringskassan inom åtta veckor från den dag då sjukdomsfallet anmäl­des. När del gäller fall då den anställdes arbele ofta har avbrutits på grund av sjukdom skall begynnelselidpunkien för beräkningen vara den dag då sjukanmälan gjordes i den sjukdomsperiod som närmast föregick rehabili­teringsutredningen. Som utgångspunkt för vad som bör räknas som ofta förekommande avbrott i arbetet kan anges frånvaro vid i vart fall sex lillfällen under en lolvmånadersperiod. Om en rehabiliteringsutredning föranleds av en begäran av den anställde skall den lämnas lill försäkrings­kassan inom åtta veckor från den dag då en sådan begäran framställdes.

Om utredningen inle kan slutföras och ges in inom angiven tid skall detta anmälas till försäkringskassan före fristens utgång. Uppgift skall i så fall lämnas om skälen lill alt utredningen inle kunnat färdigställas i tid och om beräknad tidpunkt för dess slutförande. Försäkringskassan skall alllid lillslällas arbetsgivarens rehabiliteringsutredning, även om utredningen skulle leda fram till all rehabiliteringsersättning inle är aktuell, eftersom det är försäkringskassan som har tillsyns- och samordningsansvaret i arbe­tet med rehabiliteringen.

Ulredningen skall genomföras i samråd med den försäkrades arbetsta­garorganisation under förutsättning all den försäkrade medger del. Den försäkrades medgivande betingas av kravet på hans räll lill integritet. Den försäkrades arbetsgivare och arbetstagarorganisation bör gemensamt kun­na finna lämpliga former för samråd.

Försäkringskassan skall i vissa fall la över ansvaret för utredningen.

Detta kan bli aktuellt t.ex. när del är fråga om en lilen arbetsplats, när

arbelsgivaren saknar kompelens eller resurser för ändamålel eller därmed

jämförbara situationer. Överlagande kan också bli aktuellt i sådana situa­

tioner där arbetsgivaren av någon anledning inte, trols påpekanden, gör

89

någon utredning eller där en utredning försvåras på grund av förhållandel     Prop. 1990/91:141 mellan arbelsgivare och arbetstagare. Genom beslämmelsen i paragrafens sisla stycke får försäkringskassan en skyldighel all se lill att en ulredning kommer till stånd.

I det tidigare nämnda förslaget från chefen för arbetsmarknadsdeparte­mentet föreslås en ändring i 7 kap. 13 § arbelsmiljölagen som avser sekre­tess för dem i arbetsgivarens verksamhet som deltar i arbetsanpassnings-och rehabiliteringsarbetet. Något behov alt därutöver införa ytterligare sekretessbestämmelser i AFL anses inte föreligga.

4

§

Den som kan förutsättas ha den bästa kännedomen om behovel av rehabi­lileringsålgärder är den försäkrade själy. Del är därför naturiigt all han får etl ansvar för alt medverka i utredningen och lämna den informalion som behövs för tillämpningen av lagen. Det får naturligtvis inte medföra alt den personliga integriteten åsidosätts.

Oavsett vilka ålgärder som sätts in eller kvaliteten på dem, är de tämli­gen verkningslösa utan den försäkrades aktiva medverkan. Han åläggs därför genom paragrafen en skyldighet att efter bästa förmåga medverka i rehabiliteringen.

Om den försäkrade ulan giltig orsak vägrar att lämna information som behövs för all rehabiliteringsbehovet skall kunna klarläggas eller vägrar att delta i en rehabiliteringsålgärd, kan beslämmelserna om förvägrad rehabi­literingsersättning eller nedsätlning eller indragning av rehabiliteringser­sättning i 16 § och 20 kap. 3 § bli tillämpliga.

5§

I paragrafen fastslås försäkringskassans ansvar för samordning och tillsyn av insatser för rehabilitering. Kassan åläggs också ell generellt ansvar att se till att den försäkrades rehabiliteringsbehov klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en eflektiv rehabilitering. Della innebär bl.a. alt försäkringskassan, under hänsynstagande även till andra rehabiliterings­ansvarigas åligganden, vid behov skall se till all erforderliga utredningar och undersökningar görs. Kassan får här hjälp bl. a. av de signaler som kan finnas i utlåtanden om den försäkrades arbetsoförmåga. Del är av vikt att kassan i varje sjukärende uppmärksammar frågan om en eventuell rehabi­litering. När etl rehabiliteringsbehov har klarlagts, skall kassan verka för atl de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering snarast vidias. Beslämmelserna molsvarar försäkringskassans nuvarande ansvar för reha­bilitering enligt 2 kap. 11 § och 3 kap. 13 §.

Försäkringskassans adminislraliva samordningsfunktion kommer till uttryck bl. a. genom all olika utredningar samlas på försäkringskassan som skall ta initiativ lill och följa upp olika åtgärder under rehabiliteringspro­cessen.

Kassan skall i arbetet med rehabiliteringen samarbeta med arbelsgivare,

arbetstagarorganisationer, hälso- och sjukvården, socialtjänsten, arbets-

90

marknadsmyndigheter och andra myndigheter som kan ha beröring med     Prop. 1990/91: 141

elt ärende. För all den försäkrades personliga integritet inle skall kränkas,

förutsätter della emellertid alt den försäkrade gett sitt medgivande till del.

Detta medför all försäkringskassan redan i ett inledningsskede bör skaffa

den försäkrades medgivande härtill. Kassan bör även vara uppmärksam

på att viss information om den försäkrade kan vara sekretessbelagd. I

förekommande fall bör kassan därför diskutera med den försäkrade om

samlycke kan lämnas till att informationen får användas i samarbete med

andra.

Genom sisla stycket får försäkringskassan skyldighet alt se lill all rehabi­literingsinsatserna påbörjas så snart det av medicinska och andra skäl är möjligl. Det krävs alltså alt försäkringskassan kontinuerligt följer rehabili­leringsärendena för atl undvika all någon hamnar utanför verksamheten och atl ingenting görs.

Det bör framhållas all kassornas arbele med rehabilitering självfallet gäller alla olika ålgärder som är lämpliga i rehabilileringssyfte i långa sjukdomsfall, således inle enbart sådana arbetslivsinriktade ålgärder som sägs i 7 §.

6§

Konstateras det på grundval av en rehabiliteringsutredning att den försäk­rade är i behov av en rehabiliteringsålgärd som medför att ersättning enligt detta kapitel kan komma att utges, skall försäkringskassan enligt första stycket i förevarande paragraf upprätta en rehabiliteringsplan. I dessa fall visar ju utredningen också vilken rehabiliteringsåtgärd som kan komma i fråga. Vid upprättandet av planen kan försäkringskassan behöva medver­kan av föruiom arbelsgivaren företagshälsovården eller hälso- och sjukvården i övrigt, socialtjänsten eller arbetsmarknadsmyndigheterna, som inom ramen för respeklive regelverk får anses ha ett rehabiliterings­ansvar. Planen skall såvitt möjligl upprättas i samråd med den försäkrade. Den försäkrades arbetsgivare förutsätts medverka till att planen upprättas i den mån del behövs.

Rehabiliteringsplanen skall ange vilka rehabilileringsålgärder som kan komma i fråga och vem som har ansvaret för dem, en tidsplan och uppgifter i övrigl som kan behövas för att genomföra rehabiliteringen samt den beräknade kostnaden för ersättningen.

Försäkringskassans ansvar upphör inte i och med att planen har upprät­tats. I sista styckel i paragrafen anges all försäkringskassan fortlöpande skall följa arbetet med rehabiliteringen och se till atl planen följs och i förekommande fall se lill all planen ändras.

7

§

Paragrafen behandlar den försäkrades rätt till rehabiliteringsersättning. Rehabiliteringsersättning utges under aktiv rehabiliteringslid. Under den­na lid ulgår inle sjukpenning. Rehabiliteringsersättning utges sedan under hela den tid som den försäkrade deltar i en rehabiliteringsåtgärd. Della

innebär bl. a. att rehabiliteringsersättningen upphör om den försäkrade gör     Prop. 1990/91: 141 uppehåll i rehabiliteringen. Om avbrottet beror på sjukdom ersätts rehabi­literingsersättningen av sjukpenning, om rätt till sådan föreligger enligt 3 kap. 7 §.

Grundförutsättningen för rätt till rehabiliteringsersättning är att den försäkrade har en sjukdom som sätter ned hans arbetsförmåga med minsl en fjärdedel. Arbetsförmågan skall under tiden för rehabiliteringsåtgärden anses nedsatt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är förhindrad all förvärvsarbeta (se 9 § andra slyckel). Detta innebär atl rehabiliterings­ersättning även kan utgå för vissa sjukdomsförebyggande åtgärder.

För att räll lill rehabiliteringsersättning skall inträda krävs det att den försäkrade deltar i en arbetslivsinriklad rehabiliteringsålgärd. Alt åtgärden skall vara arbetslivsinriklad initebär att den skall behövas för att den försäkrade skall kunna få eller behålla ett arbele. Åtgärden skall vara sådan till sin karaktär alt den förutsäller att den försäkrade är personligen verksam och engagerad i den.

Rehabilileringsålgärden skall syfta till all förkorta en sjukdomstid, hell eller delvis förebygga alt sjukdomen leder till nedsatt arbetsförmåga eller att helt eller delvis häva en befintlig nedsättning av arbetsförmågan.

Enligt paragrafen fordras atl den försäkrade ansöker om rehabiliterings­ersättning.

Rehabiliteringsersättningen består av en del som skall kompensera in­komstbortfallet, rehabiliteringspenning, och en del som är en kostnadser­sättning, särskill bidrag.

Som anförts i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.2, bör den tid för vilken rehabiliteringsersättning utges, som regel omfatta högsl ett år. Om synnerliga skäl föreligger, t.ex. om en rehabilitering beräknas vara avslu­tad inom kort och dä förväntas leda lill ett arbete bör denna gräns natur­ligtvis kunna överskridas. En bestämmelse av denna innebörd har efler lagrådsgranskningen införts i fjärde stycket. Föreskriften i fjärde stycket sista meningen innebär atl rätten lill rehabiliteringsersättning upphör se­nast vid utgången av månaden före den då den försäkrade fyller 65 år.

I förhållande lill lagrådsremissen har tillfogals ett nytt sisla stycke med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer alt meddela föreskrifter om rehabiliteringsersättning under utbildning. Frågan har behandlats i avsnitl 3.2.

8 och 9 §§

Rehabiliteringspenningen skall ersätta den inkomstförlust som den försäk­

rade gör genom alt della i rehabilileringsålgärden. Takel för kompensa­

tionen är 100 procent av den försäkrades fastställda sjukpenninggrundan­

de inkomst. Om en försäkrad som har beviljats förtidspension skulle

påbörja någon form av rehabilitering för alt pröva möjlighelen alt återgå i

arbete, är del rimligt atl han får behålla den ekonomiska standard som han

genom socialförsäkringen har som förtidspensionär. Detsamma gäller den

som uppbär sjukbidrag. I paragrafen har därför intagits en bestämmelse

som anger att rehabilileringspenningen faslslälls lill lägst det belopp, räk-

92

nat per dag, som motsvarar hans förmåner i form av pension eller sjukbi-     Prop. 1990/91: 141 drag jämte pensionstillskott och kommunalt bostadstillägg till folkpen­sion.

10§

I den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5) redovisas hur del särskilda bidraget skall utformas. Det särskilda bidraget avser att täcka den försäk­rades kostnader i samband med rehabiliteringen.

11§

Den försäkrade åläggs genom denna paragrafen skyldighel alt snarast och senast inom två veckor anmäla sådana ändringar i sina förhållanden som kan vara av betydelse för rällen lill rehabiliteringsersättning och ersätt­ningens storiek. Om skyldigheten åsidosätts kan sanktionsbestämmelserna i 16 § bli tillämpliga.

12§

Genom hänvisningen i förevarande paragraf lill 3kap. 16 § första-femte styckena blir del möjligl atl låla det s. k. arbetsgivarinträdet omfatta också rehabiliteringspenning.

13§

Paragrafen reglerar rätten till rehabiliteringsersättning vid tillfälligt av­brott i rehabiliteringen, och innehåller sålunda undantag från huvudregeln att rehabiliteringsersättning skall utgå endasl under själva deltagandeti­den.

14§

Paragrafen innehåller bestämmelser om minskning av rehabilileringspen­ning vid sjukhusvård och vistelse vid vissa andra vårdinrättningar. Della motsvarar vad som gäller för sjukpenning enligt 3 kap. 4 § andra stycket och 4 a §.

15§

Paragrafen reglerar samordningen mellan rehabiliteringspenningen och

andra socialförsäkringsförmåner. Om rehabiliteringspenning utges för del

av dag skall samordningen avse den del för vilken rehabilileringspenning­

en utges.

93

16 §

Prop. 1990/91:141

I paragrafen ges sanktionsmöjligheter i form av indragning och nedsätt­ning av rehabiliteringsersättning när den försäkrade försvårar utredningen av rehabiliteringsbehovel och rällen till ersättning eller underlåter all meddela försäkringskassan sådan ändring av förhållanden som har bely­delse för rätten lill eller storleken av rehabiliteringsersättningen. Föreskrif­terna har sin förebild i reglerna om sjukpenning i 3 kap. 17 §. Vid bedöm­ningen av när en påföljd enligt paragrafen kan komma ifråga kan ledning hämtas från vad som i proposilion 1985/86:38 om vissa socialförsäkrings­frågor har anförts om tillämpningen av reglerna för indragning och ned­sättning av sjuk- och föräldrapenning (prop. sid 8 ff). 1 20 kap. 3 § finns allmänna sanktionsregler som gäller ersättningar enligt lagen.

17§

Paragrafen innehåller föreskrifter om vilken försäkringskassa som är behö­rig all pröva ärenden enligt delta kapitel. Del framgår av paragrafens andra mening all den behöriga försäkringskassan kan uppdra ål en annan försäkringskassa all handlägga ärenden enligt kapitlet.

Beslut i ärenden om försäkring som avser rehabilitering överklagas i den ordning som anges i 20 kap. 11 13 §§.

10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

7 kap. 1§

Paragrafen reglerar villkoren för rätt lill förtidspension.

Ändringen i första stycket innebär all den nuvarande begränsningen, att förtidspension inte kan utges till den som uppbär ålderspension, upphävs. De nya beslämmelserna om begränsningar i detta avseende införs i en ny paragraf, 3 a §.

13 kap

l§

Villkoren i första stycket för räll lill tilläggspension i form av förtidspen­sion har ändrals på motsvarande sätt som 7 kap. 1 § första stycket beträf­fande rätten till folkpension.

Genom hänvisningen i Iredje styckel till 7kap. 3a § kommer den där

upptagna regeln om möjlighet alt kombinera förtids- och ålderspension

från folkpensioneringen atl gälla även belräffande pension från försäkring­

en för tilläggspension.

94

10.3 Förslaget till lag oin ändring i lagen (1988:1465) om

Prop. 1990/91:141

ersättning och ledighet för närståendevård

n

§

Ändringen i lagrummet innebär atl ersättning for närståendevård skall minskas med för samma tid utgående rehabiliteringspenning på samma sätt som gäller för vissa andra i paragrafen angivna socialförsäkringsför­måner.

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Ändringen i lagrummet innebär atl smiltbärarpenning skall minskas med för samma lid utgående rehabilileringspenning på samma säll som gäller för vissa andra i paragrafen angivna socialförsäkringsförmåner.

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

9§

Ändringen och tillägget i denna paragraf är en följd av förslagen att upphäva 2 kap. 11 § och i slället reglera rehabilileringsålgärder i 22 kap. 5 och 6 §§ AFL.

10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

2 kap.

4

§

För all rehabilileringspenning inle skall medföra exlra kostnader i form av sociala avgifter, i de fall rehabiliteringspenningen vid s.k. arbetsgivarin­träde utges till en arbetsgivare, föreslås en komplettering i della lagrum. Den innebär all del vid bestämmande av avgiftsunderlaget för arbetsgivar­avgifter skall bortses från vad arbelsgivaren har ulgell i ersättning till arbetstagare vid sjukdom, till den del ersättningen motsvarar rehabilite­ringspenning som arbelsgivaren får uppbära till följd av arbetsgivarinträ­det.

Paragrafen föreslås ändrad också i prop. 1990/91:159 om särskild in­

komstskatt för utomlands bosatta artister m. m.

95

10.7 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

Prop. 1990/91:141

(1928:370)

Anvisningar

till 22 § och 32 §

Genom ändringarna hänförs rehabilileringspenningen till skattepliktig in­täkt av näringsverksamhet respektive skattepliktig intäkt av tjänst.

10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

3 kap.

2

§

Ändringen, som inte logs upp i lagrådsremissen, föranleds av de regler om rehabiliteringsersättning som tas in i det nya 22 kap. i AFL.

6 kap.

5§

Ändringen i denna paragraf är föranledd av atl reglerna om rehabilitering i AFL föreslås flyttade till ett nytt kapitel, 22 kap.

11 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen all anla förslagen lill

1.     lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närslåendevård,

4.

lagom ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare,

5.

lagom ändring i lagen (1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare,

6.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

7.

lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

8.    lag om ändring i lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäkring.

Vidare hemsläller jag atl regeringen bereder riksdagen lillfälle att ta del

av vad jag har anförl om

9.   ansvarsfördelningen mellan försäkringskassan och övriga rehabilite­

ringsansvariga (avsnitt 2.8),

10.   arbetslöshetsersättning (avsnitl 3.7),

11.   orsaksrekvisitel för sjukpenning (avsnitl 4.3),

12.                                                                                             ekonomiska styrmedel (avsnitt 7).

96

12   Beslut

Prop. 1990/91:141

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar all genom proposilion förelägga riksdagen vad föredraganden har anförl för de ålgärder och de ändamål som föredraganden har hemställt om.

97 7   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 141

Lagförslagen i lagrådsremissen 

1 Förslag till

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäk­ring'

dels all 2 kap. 11 § skall upphöra alt gälla,

dels au 1 kap. 1 §, 3 kap. 7, 8, 9, 13 och 15 §§, 7 kap. 3 §, 11 kap. 2 och 3 §§, 16 kap. 1 § samt 20 kap. 3 och 10 §§ skall ha följande lydelse,

dels att del i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 kap. 14 §, 3 kap. 7 b § och 7 kap. 3 a §, en ny avdelning, åttonde avdelningen, och ett nytt kapitel, 22 kap., samt närmasl före 22 kap. nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

§

Den allmänna försäkringen be­slår av sjukförsäkring, folkpensio­nering och försäkring for tilläggs­pension.

Till den allmänna försäkringen äro anslutna frivillig sjukpenning­försäkring och frivillig pensionsför­säkring.

Den allmänna försäkringen be­slår av sjukförsäkring, folkpensio­nering och försäkring för tilläggs­pension.

TiU sjukförsäkringen hör frågor om rehabilitering.

Till den allmänna försäkringen a>anslutna frivillig sjukpenningför­säkring och frivillig pensionsför­säkring.

2 kap.

14§

Ersättning i form av bidrag tid arbetshjälpmedel som behövs som ett led i rehabilitering av förvärvsar­betande försäkrad utges enligt före­skrifter som regeringen meddelar.

3        kap.

7f

Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med minsl en fjärdedel. Med sjukdom jämställs etl lillslånd av nedsatt arbetsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpenning utgetts och som fortfarande kvarstår efter det att sjukdomen upphört.

Saknar den försäkrade arbetsför­måga utges hel sjukpenning. Om ar­betsförmågan inle saknas hell men

Saknar den försäkrade arbetsför­måga utges hel sjukpenning. Om ar­betsförmågan inte saknas helt men

' Lagen omtryckt 1982:120.

Senaste lydelse av 2 kap. 11 § 1990:1407.

 Senaste lydelse 1990:157.

98

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 är nedsatt med minst tre fjärde- är nedsatt med minst tre fjärde­delar utges tre fjärdedels sjukpen- delar utges tre fjärdedels sjukpen­ning. Är arbetsförmågan nedsatt i ning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minsl hälf- mindre grad men med minsl hälf­ten utges halv sjukpenning. I annal len utges halv sjukpenning. I annal fall utges en fjärdedels sjukpenning.     fall utges en fjärdedels sjukpenning.

En fjärdedels sjukpenning får dock under samma sjukperiod utges för högst 365 dagar.

Försäkringskassan får när det finns skäl till det kräva alt läkarintyg ges in för att styrka nedsättning av arbetsförmågan.

När en sjukperiod har pågått Jyra veckor skall den försäkrade ge in ett läkarutlåtande till försäkringskas­san, om kassan begär det. Ett så­dant läkarutlåtande skall innehålla uppgift om behovel av rehabilite­ring, pågående och planerad be­handling eller rehabiliteringsålgärd saml, om möjligt, beräknad återstå­ende sjukdomstid med ned.satl ar­betsförmåga.

För utgifter för läkarundersök­ning och utlåtande som föranleds av en utredning enligt fjärde stycket lämnas ersättning i enlighet med vad regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket JÖreskriver.

7b§

Sjukpenning enligt 7 § utges även när den försäkrade går miste om förvärvsinkomst i samband med att han genomgår en behandling som syftar lill att förebygga sjukdom och nedsättning av arbetsförmågan. Som villkor gäller att behandlingen har ordinerats av läkare och ingår i en av försäkringskassan godkänd behandlingsplan. Vidare förutsätts att den försäkrade för behandlingen behöver avstå från förvärvsarbete minst två timmar under en dag och därvid går miste om minst en fjärde­del av sin dagsinkomst.

8

Vid bedömande huruvida full- Vid bedönmingen av om arbets-sländig nedsättning av arbetsförmä- förmågan är fullständigt nedsatt gan föreligger skall, om sjukdomen     skall, om sjukdomen kan antas vara

-'Senaste lydelse 1988:881.

99

Nuvarande lydelse

kan antas vara kortvarig, särskill beaktas huruvida den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd all utföra sitt vanliga eller därmed jämföriigl arbele. Om den försäkra­de på grund av sjukdomen behöver avslå från förvärvsarbete under minst hälften av sin normala ar­betstid en viss dag, skall hans ar­betsförmåga anses nedsatt i minsl molsvarande mån den dagen.

Är den försäkrade föremål för ål-gärd av beskaffenhet, som angives i 2 kap. 11 §, skall arbetsförmågan anses nedsatt i den mån den försäk­rade på grund av åtgärden är hind­rad alt utföra förvärvsarbete.

Föreslagen lydelse

kortvarig, särskilt beakias om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd atl ulföra sitt vanliga eller därmed jämförligt arbete. Om den försäkrade på grund av sjukdo­men behöver avstå från förvärvsar­bete under minsl en färdedel av sin normala arbetstid en viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsvarande mån den da­gen.

Om sjukdomen kan antas bli långvarig eller den försäkrade be­döms inte kunna återgå Ull sitt arbe­te, skaU försäkringskassan undersö­ka om den försäkrade efter sådan rehabiliteringsåtgärd, som avses i 22 kap. 7 §, kan försörja sig själv om arbetsförhållandena ändras eller om annat lämpligt arbete erhålls. Där­vid skall beakias vad som rimligen kan begäras av honom med hänsyn lill sjukdomen, hans utbildning och lidigare verksamhet samt ålder, bo­sätlningsförhållanden och andra så­dana omständigheter.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevande­pension enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades räll till sjukpenning bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsätlning av förmågan eller möjlighelen all bereda sig inkomst genom arbete som ligger till grund för utgående pension.

Som sjukperiod anses tid, under vilken en försäkrad i oavbruten följd lider av sjukdom som avses i 7 §.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

9r 

En försäkrad kvinna har rält till havandeskapspenning, om havande­skap har satt ned hennes förmåga att utföra uppgifterna i sitt förvärvsarbe­te med minst en fjärdedel och hon inle kan omplaceras till annal mindre ansträngande arbele enligt beslämmelserna i 12 § lagen (1978:410) om räll lill ledighet för vård av barn, m. m.

En kvinna har även rält till havandeskapspenning om hon inte får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grund av en föreskrift om förbud mol arbele under havandeskap, som har meddelats med slöd av ikap. 76 § arbelsmiljölagen (1977:1160), och hon inte kan om­placeras till annat arbete enligt be­slämmelserna i 12 § lagen om räll

En kvinna har även rätt till havandeskapspenning om hon inle får sysselsättas i sitt förvärvsarbete på grund av en föreskrift om förbud mot arbete under havandeskap, som har meddelats med stöd av 4kap. 7§ arbetsmiljölagen (1971:1160), och hon inte kan om­placeras till annal arbete enligt be­slämmelserna i 12§ lagen om räll

' Senaste lydelse 1990:157.

100

Nuvarande lydelse

till ledighet för vård av barn, m. m.

Föreslagen lydelse

lill ledighet för vård av barn, m. m.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Havandeskapspenning utges i fall som avses i första stycket för varje dag som nedsällningen beslår, dock tidigast från och med den sextionde dagen före den beräknade lidpunkten för barnets födelse, och i fall som avses i andra stycket för varje dag som förbudel gäller. Havandeskapspenning utges längst till och med den elfte dagen före den beräknade tidpunkten för barnets födelse.

Havandeskapspenning utges med belopp som motsvarar kvinnans sjuk­penning enligt 4 §.

13 §5 Frågor om förmåner enligt detta kapilel prövas av den allmänna försäk­ringskassa hos vilken den försäkrade är inskriven eller skulle ha varil inskriven, om han uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 §. Denna försäkrings­kassa får dock uppdra ål en annan försäkringskassa att pröva sådana frågor med undanlag av frågor som avses i 5 §.

Bestämmelserna i 2 kap. 11 och 13 §§ tillämpas även i fråga om sjukpenning. Vid tillämpning av 2 kap. 13 § andra stycket skall hänsyn inte las lill särskild sjukpenning en­ligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd.

Bestämmelserna i 2 kap. 13 till-lämpas även i fråga om sjukpen­ning. Vid tillämpning av 2 kap. 13 § andra stycket skall hänsyn inte las till särskild sjukpenning enligt lagen (1977:265) om statligt per­sonskadeskydd.

Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fråga om förtidspension tillämpas även där den försäkrade skulle ha erhåflit sådan pension, om han varil svensk medborgare.

Har en försäkrad, ulan att be­stämmelserna i 3 kap. 3 § första stycket är tillämpliga, efter ingång­en av den månad då han uppnådde sextiofem års ålder, erhållit sjuk­penning under ellhundraåttio da­gar, får den allmänna försäkrings­kassan beslula alt sjukpenning inle längre skall utgå.

Har en försäkrad, utan att be­stämmelserna i 3 kap. 3 § är tillämpliga, efler ingången av den månad då han uppnådde sextiofem års ålder, erhållit sjukpenning un­der ellhundraåttio dagar, får den allmänna försäkringskassan besluta att sjukpenning inte längre skall utgå.

15 r

Sjukpenning utgår ej för lid då den försäkrade

a)  fullgör värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst eller genomgår mili­

tär grundutbildning for kvinnor;

b)   är intagen i sådant hem som avses i  12 § lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga med stöd av 3 § sagda lag;

c)    är häktad eller inlagen i kriminalvårdsansialt;

d)  i annal fall än under b) eller c) sagts av annan orsak än sjukdom lagils

om hand på det allmännas bekostnad;

e) vistas utomlands i annat fall än då den försäkrade insjuknar medan han utför arbele som ell led i en här i riket bedriven verksamhet eller

e) vistas utomlands i annat fall än då den försäkrade insjuknar medan han utför arbete som etl led i en här i riket bedriven verksamhel eller

' Senaste lydelse 1983:1064. * Senaste lydelse 1990:56.

101

Föreslagen lydelse

som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller i fall som avses i7b§ reser till utiandei med försäkringskassans medgivande.

Nuvarande lydelse

som sjöman anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller i fall som avses i 8§ andra stycket reser till utiandei med för­säkringskassans medgivande.

För varje dag då en försäkrad bereds vård i etl sådant hem för vård eller boende eller familjehem enligt socialtjänstlagen (1980:620) som ger vård och behandling åt missbrukare av alkohol eller narkotika, skall sjukpen­ningen på begäran av den som svarar för vårdkostnaderna minskas på det sätt som framgår av 4 § andra stycket. Det belopp som sjukpenningen minskas med skall belalas ut lill den på vars begäran minskningen har gjorts.

Utan hinder av första stycket utgår sjukpenning till försäkrad som avses under c) vid sjukdom som inträffar under tid då han får vistas utom anstalt och därvid bereds tillfälle att förvärvsarbeta.

7 kap. 3§

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Vid bedömande i vad mån ar­betsförmågan är nedsatt skall beak­tas den försäkrades förmåga all vid den nedsättning av prestationsför­mågan, varom är fråga, bereda sig inkomst genom sådant arbete, som motsvarar hans krafter och färdig­heter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till hans ut­bildning och lidigare verksamhet saml ålder, bosätlningsförhållan­den och därmed jämförliga omstän­digheter. Bedömningen skall göras efler samma grunder oavsett arten av den föreliggande nedsällningen av prestationsförmågan. 1 fråga om äldre försäkrad skall bedömningen främst avse hans förmåga och möj­lighet att bereda sig fortsatt in­komst genom sådant arbete som han tidigare utfört eller genom an­nat för honom tillgängligt lämpligt arbete. Med inkomst av arbete lik­ställes i skälig omfattning värdet av hushållsarbete i hemmet.

Är den försäkrade föremål för ål-gärd av beskaffenhet, som angives i 2 kap. 11 §, skall arbetsförmågan under tiden för åtgärden anses ned­satt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att ulföra förvärvsarbete.

Vid bedömande i vad mån ar­betsförmågan är nedsatt skall beak­tas den försäkrades förmåga att vid den nedsättning av prestationsför­mågan, varom är fråga, bereda sig inkomst genom sådanl arbete, som motsvarar hans krafter och färdig­heter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till hans ut­bildning och tidigare verksamhel samt ålder, bosätlningsförhållan­den och därmed jämförliga omstän­digheter. Bedömningen skall göras efler samma grunder oavsett arten av den föreliggande nedsättningen av prestationsförmågan. I fråga om försäkrad som fyllt sextio år skall bedömningen främst avse hans för­måga och möjlighet alt bereda sig fortsatt inkomst genom sådant ar­bete som han lidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligt lämpligt arbete. Med inkomst av arbete likställs i skälig omfattning värdet av hushållsarbete i hemmet.

Är den försäkrade föremål för åt­gärd av beskaffenhet, som anges i 22 kap. 7 §, skall arbetsförmågan under liden för åtgärden anses ned­satt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att utföra förvärvsarbete.

102

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91: 141

Bilaga 1 3a§

En försäkrad som uppbär hel ål­derspension enligt denna lag har inte rätt till förtidspension. Inte hel­ler föreligger rätt till hel förtidspen­ sion eller två tredjedelar av hel för­tidspension för en försäkrad som uppbär halv ålderspension enligi denna lag.

11 kap. 

2f 

Med inkomst av anställning avses lön eller annan ersättning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Med lön likställs kostnads­ersättning som inte enligt 10§ uppbördslagen (1953:272) undantas vid beräkning av preliminär A-skall. Till sådan inkomst räknas dock inle från en och samme arbetsgivare utgiven lön som under elt år ej uppgått till 1000 kronor. Till sådan inkomst räknas inle heller intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskallelagen (1928:370) eller sådan ersättning som enligt 1 § första stycket 2 6 lagen (1990:659) om särskild löneskatt utgör underlag för nämnda skatt. I fråga om arbete som har utförts ulomlands bortses vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade levnadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Såsom inkomst av anställ­ning anses även

a)  sjukpenning enligt denna lag

a) sjukpenning och rehabilite-

eller lagen (1976:380) om arbets-

ringspenning enligt denna lag samt

skadeförsäkring eller molsvarande

sjukpenning enligt lagen (1976:3S0)

ersättning som utgår enligt annan

om arbetsskadeförsäkring eller

författning eller på grund av rege-

motsvarande ersättning som ulgår

ringens förordnande, i den mån er-

enligt annan författning eller på

sättningen träder i stället för för-

grund av regeringens förordnande,

säkrads inkomst såsom arbetstaga-

i den mån ersättningen träder i stäl-

re i allmän eller enskild tjänst,

let för försäkrads inkomst såsom

arbelslagare i allmän eller enskild tjänst,

b)

föräldrapenningförmåner,

c)

vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inte är ersättning för merkostnader,

d)    dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa,

e)  kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant ar­

betsmarknadsstöd,

O utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering i form av dagpenning,

g) korttidssludiestöd, vuxenstudiebidrag och utbildningsarvode enligt sludiesiödslagen (1973:349),

h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensions-försäkring,

i) dagpenning till värnpliktiga och vapenfria tjänstepliktiga under repeli-

' Lydelse enligt prop. 1990/91:76.

103

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 tionsutbildning, frivilliga som genomgår utbildning under krigsförbands-övning eller särskild övning inom värnpliktsutbildningen, läkare under försvarsmedicinsk tjänstgöring samt civilförsvarsplikliga,

j) utbildningsbidrag för doktorander,

k) timersättning vid grundutbildning för vuxna (grundvux), vid vuxen­utbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid grundläggande svenskundervisning för invandrare,

1) livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller molsvarande livränta som bestäms med tillämpning av sagda lag,

m) från Sveriges författarfond och konstnärsnämnden utgående bidrag som ej är atl hänföra lill inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den mån regeringen så förordnar,

n) statsbidrag tiU arbetslösa som tillskott lill deras försörjning när de startar egen rörelse,

o) värdet av vad den försäkrade lillgodoförs som följd av att en arbetsgi­vare lämnar sådant bidrag som likställs med lön enligt 2 kap. 3 § andra stycket lagen (1981:691) om socialavgifter,

p) ersäUning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närslåendevård,

q) tillfälliga förvärvsinkomster av verksamhel som inle bedrivs själv­sländigl.

I fråga om ersältning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner för utfört arbete i annan form än pension samt i fråga om ersättning till idrottsutövare från visst slag av ideell förening gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket.

Vid beräkning av inkomst av anställning skall hänsyn las lill lön eller annan ersättning, som den försäkrade har fått från en arbetsgivare, som är bosall ulom riket efler är utländsk juridisk person, endast i fall då den försäkrade sysselsatts här i riket och överenskommelse inle Iräffals enligt 3 kap. 2 a § eller då han tjänstgjort som sjöman ombord på svenskt handelsfartyg. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svenska medborgare, om svenska staten eller, där lönen härrör från utländsk juri­disk person, en svensk juridisk person, som äger ett bestämmande infly­lande över den utländska juridiska personen, enligt av riksförsäkringsver­ket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiften.

Hänsyn skall ej heller las lill lön eller annan ersättning från främmande makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare, som tillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inte är svensk medborgare. Vad som sägs här skafl inte gälla beträffande lön till svensk medborgare eller till den som utan atl vara svensk medborgare är bosall i riket, om en utländsk beskickning här i riket enligt av riksförsäkringsver­ket godtagen förbindelse har all svara för tilläggspensionsavgiflen.

Den som åtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde stycket skall anses såsom arbetsgivare.

3f 

Med inkomst av annat förvärvsarbete avses

a)

inkomst av aktiv näringsverksamhet här i riket;

b)

tillfälliga förvärvsinkomster av självsländigl bedriven verksamhel;

c)

ersättning för arbete för någon annans räkning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner;

* Senaste lydelse 1990:1428.

104

Nuvarande lydelse

d) sjukpenning enligt denna lag eller lagen (1976:380) om arbets­skadeförsäkring eller motsvarande ersältning som ulgår enligt annan författning eller på grund av rege­ringens förordnande, i den mån er­sättningen träder i slällel för in­komst som ovan nämnts saml

Föreslagen lydelse

d) sjukpenning och rehabilite­ringspenning enligt denna lag samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stäl­let för inkomst som ovan nämnls saml

Prop. 1990/91:141 

Bilaga 1

e) ersättning som utgör skattepliktig inkomst av tjänst enligt kommunal­skattelagen (1928:370) och som, utan atl anslällningsförhållande förelegat, utbetalats av fysisk person bosatt utomlands eller utländsk juridisk person;

allt i den mån inkomsten inte enligt 2 § är all hänföra till inkomst av anställning.

Har inkomst som avses i första styckel a) eller b) inle uppgått till 1 000 kronor för år, tas den inte i beräkning. Ej heller tas sådan ersättning som avses i första stycket c) i beräkning, om ersättningen från den, för vilken arbetet utförts, under året inte uppgått till 1000 kronor. Intäkt som avses i 32 § 1 mom. första styckel h och i kommunalskattelagen (1928:370) eller sådan ersättning enligt gruppsjukförsäkring eller trygghelsförsäkring vid arbetsskada som enligt 2§ första stycket lagen (1990:659) om särskild löneskall ulgör underlag för nämnda skatt räknas inle som inkomst av annat förvärvsarbete.

16 kap. 

If 

Den som önskar pension skall göra ansökan hos aflmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen förordnar. Försäkringskassan skall dock utan ansökan besluta om hel ålderspension till en hos kassan inskriven pensionsberättigad från och med den månad han fyller 65 år, om han inte skriftligen begärt annat.

Åtnjuter försäkrad sjukpenning eller ersätlning för sjukhusvård en­ligt denna lag, må allmän försäk­ringskassa tillerkänna honom för­tidspension utan hinder av all han icke gjorl ansökan därom. Detsam­ma skall gälla då försäkrad åtnjuter sjukpenning, ersättning för sjuk­husvård eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäk­ring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens för­ordnande.

Uppbär en försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård el­ler rehabiliteringspenning enligt denna lag och kan nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga inle undanröjas genom rehabiUterings-åtgärder, får försäkringskassan till­erkänna honom förtidspension utan hinder av att han inle gjort ansökan därom. Delsamma skall gälla då en försäkrad uppbär sjuk­penning, ersältning för sjukhusvård eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens för­ordnande.

' Senaste lydelse 1988:881.

105

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Uppbär en försäkrad sjukbidrag eller har handikappersättning eller vårdbidrag tillerkänts honom för begränsad lid, får den tid för vilken förmånen skall utgå förlängas utan alt ansökan har gjorts. Motsvarande gäller i fråga om särskild efterlevandepension som tillerkänts en efterle­vande för begränsad tid.

I den mån regeringen så förordnar må allmän försäkringskassa tillerkän­na den pensionsberälligade pension enligt denna lag utan hinder av all han icke gjorl ansökan därom.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

För kostnader för läkarundersök­ning och läkarutlåtande vid ansö­kan om förtidspension, handikapp­ersättning, vårdbidrag eller särskild efterlevandepension skall ersätt­ning lämnas i enlighet med vad re­geringen förordnar.

För kostnader för läkarundersök­ning och läkarutlåtande vid ansö­kan om förtidspension, handikapp­ersättning, vårdbidrag eller särskild efterlevandepension skall ersätt­ning lämnas i enlighel med vad re­geringen eller, efler regeringens be­myndigande, riksförsäkringverket föreskriver.

20 kap.

3§"'

Ersättning enligt denna lag får dras in eller sällas ned, om den som är berättigad lill ersättningen

Ersättning enligt denna lag må indragas eller skäligen nedsättas, om den som är berättigad till ersätt­ningen

a)

uppsåtligen åsamkat sig sjukdom eller skada, som orsakat den utgift eller nedsättning av arbetsförmågan, för vilken ersättning begäres;

b)

ådragit sig sjukdomen eller skadan vid förövandet av handling, för vilken ansvar genom lagakraftägande dom ådömts honom;

c)

vägrar att underkasta sig undersökning av läkare eller att följa läkares föreskrifter eller eljest gör sig skyldig till grov ovarsamhel ur hälsosyn­punkt;

d)  medvetet eller av grov vårdslöshet lämnar oriktig eller vilseledande

uppgift angående förhållande, som är av belydelse för rätten tiU ersättning.

Vägrar en försäkrad utan giltig Vägrar en. försäkrad ulan giltig anledning all underkasta sig åtgärd     anledning atl underkasta sig åtgärd

av beskaffenhet som avses i 2kap. //§ får sjukpenning eller förtids­pension hell eller delvis tills vidare förvägras honom, under förutsätt-, ning att han erinrats om denna på­följd. Motsvarande skall gälla i frå­ga om särskild efterlevandepen­sion, om den efterlevande utan gil­tig anledning vägrar alt följa ett villkor som uppställts med slöd av 16 kap. 3 §.

av beskaffenhet som avses i 22 kap. 7§ får sjukpenning, rehabiliterings­ersättning eller förtidspension helt eller delvis tills vidare förvägras ho­nom, under förutsättning att han erinrats om denna påföljd. Motsvarande skall gälla i fråga om särskild efterlevandepension, om den efterlevande utan giltig anled­ning vägrar all följa ett villkor som uppställts med stöd av 16 kap. 3 §.

' Senaste lydelse 1988:881.

106

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 10§"

Beslut av en allmän försäkrings-

Beslut av en allmän försäkrings­

kassa som har fattals av tjänsteman

kassa som har fattats av tjänsteman

i ärenden om försäkring enligt den-

i ärenden om försäkring enligt den­

na lag skall omprövas av kassan,

na lag skall omprövas av kassan,

om det begärs av en enskild som

om del begärs av en enskild som

beslutet angår och beslutet inte har

beslutet angår och beslutet inte har

meddelats med stöd av 10 a §. Om-

meddelats med stöd av 10 a §. Om­

prövningen skall göras av socialför-

prövriingen skall göras av socialför­

säkringsnämnden om beslutet gäl-

säkringsnämnden om beslutet gäl­

ler fråga som avses i 2 kap. 12 a §,

ler fråga som avses i 2 kap. 12 a

3 kap. 7 - 9 eller 17 § eller 20 kap. 3

eller  §, 3 kap. 7-9 eller 17 §,

eller 4 §.

20 kap. 3 eller 4 § eller 22 kap. 7-

10 eller 16 §.

Vid omprövningen får beslutet

Vid omprövningen får beslulel

inte ändras till den enskildes näck-

inte ändras till den enskildes nack­

del,

del.

Om omprövning begärs av ell be-

Om omprövning begärs av ell be­

slul och riksförsäkringsverket över-

slut och riksförsäkringsverket över­

klagar samma beslut, skall försäk-

klagar samma beslut, skall försäk­

ringskassan inle ompröva beslutet,

ringskassan inte ompröva beslutet.

Begäran om omprövning skall an-

Begäran om omprövning skall an­

ses som elt överklagande.

ses som ell överklagande.

Föreslagen lydelse 

ÅTTONDE AVDELNINGEN Bestämmelser om rehabilitering 

22 kap. Om rehabilitering och rehabiliteringsersättning

1

§ En försäkrad som är inskriven hos allmän försäkringskassa har möj­ligheter till rehabilitering och rätl till rehabiliteringsersättning enligt vad som anges i detta kapitel.

2

§ Rehabilitering enligt denna lag syftar till att återge den som har drabbats av sjukdom sin arbetsförmåga och förutsättningar all försörja sig själv genom förvärvsarbete.

Rehabilileringsålgärder skall planeras i samråd med den försäkrade och ulgå från dennes individuella förutsättningar och behov.

3 § Den försäkrades arbetsgivare skall i samråd med den försäkrade

svara för atl dennes behov av rehabilitering snarast klarläggs och för att de

åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.

Om det inte framstår som obehövligt skafl arbetsgivaren påbörja en rehabiliteringsutredning

1.

när den försäkrade till följd av sjukdom har varil helt eller delvis frånvarande från sitt arbete under längre lid än fyra veckor i följd,

2.

när den försäkrades arbele ofta har avbrutits av kortare sjukperioder eller

" Senaste lydelse 1989:121.

107

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 3. när den försäkrade begär del.

Rehabiliteringsulredningen skall i fall som avses i andra stycket 1 till­ställas försäkringskassan inom åtta veckor från dagen för anmälan om sjukdomsfallet och i fall som avses i andra stycket2 inom samma tid räknat från dagen för anmälan om del sjukdomsfall som närmast föregick rehabiliteringsutredningen. Har rehabiliteringsulredningen gjorts på begä­ran av den försäkrade, skall den lillslällas kassan inom åtta veckor från den dag då begäran framställdes hos arbetsgivaren.

Om rehabiliteringsutredningen inle kan slutföras inom den i tredje slyckel angivna liden, skall della anmälas till försäkringskassan inom samma tid. Därvid skall uppgift lämnas om orsaken till dröjsmålet och om den tidpunkt då utredningen beräknas vara avslutad. Sedan ulredningen slutförts skall den omgående tillställas försäkringskassan.

Utredningen skall genomföras i samråd med den försäkrades arbetsta­garorganisation, om den försäkrade medger del.

Försäkringskassan skall överta ansvaret för rehabiliteringsulredningen, om del finns skäl till del.

4

§ Den försäkrade skall lämna de upplysningar som behövs för att klarlägga hans behov av rehabilitering och efter bästa förmåga aktivt medverka i rehabiliteringen.

5

§ Försäkringskassan samordnar och utövar tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamhel enligt denna lag.

Försäkringskassan skall i samråd med den försäkrade se till all hans behov av rehabilitering snarast klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.

Försäkringskassan skall, om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med hans arbelsgivare och arbetstagarorganisa­tion, hälso- och sjukvården, socialtjänsten samt arbetsmarknadsmyndig­heterna och andra myndigheter som kan vara berörda. Försäkringskassan skall därvid verka för atl dessa, var och en inom sill verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäk­rade.

Försäkringskassan skall se till all rehabiliteringsinsatser påbörjas så snart det av medicinska och andra skäl är möjligl.

6 § Är den försäkrade i behov av en rehabiliteringsålgärd, för vilken

ersättning kan utges enligt della kapilel, skall försäkringskassan upprätta

en rehabiliteringsplan. Planen skall upprättas i samråd med den försäkra­

de.

Rehabilileringsplanen skall ange de rehabiliteringsåtgärder som skall komma i fråga och vem som har ansvaret för dem, en tidsplan för rehabili­teringen samt uppgifter i övrigt som behövs för att genomföra rehabilite­ringen. Planen skall även innehålla uppgift om den beräknade kostnaden för ersättning under rehabilileringsliden.

Försäkringskassan skall fortlöpande se lill att rehabiliteringsplanen följs och alt det vid behov görs nödvändiga ändringar i den.

7 § Rehabiliteringsersättning utges när en försäkrad, vars arbetsförmåga

till följd av sjukdom är nedsatt med minst en fjärdedel, deltar i arbetslivs-

inriktad rehabilitering som avser atl förkorta sjukdomstiden eller all helt

eller delvis förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmågan.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 Rehabiliieringsersänning beslår av rehabilileringspenning och särskilt

bidrag.

Rehabiliieringsersänning utbetalas efler ansökan av den försäkrade.

Rehabiliieringsersänning utges längst till och med månaden före den då den försäkrade fyller 65 år.

8 § Hel rehabiliteringspenning utgör 100 procent av den fastställda sjuk­

penninggrundande inkomsten, delad med 365. Rehabiliteringspenningen

avrundas till närmaste hela krontal.

För en försäkrad som beviljats förtidspension eller sjukbidrag enligt denna lag utgörs rehabiliteringspenningen lägsl av del sammanlagda be­lopp av pension eller sjukbidrag, pensionstillskott och bostadstillägg som den försäkrade, om han inte hade deltagit i rehabiliteringsåtgärden, skulle ha uppburit enligt denna lag, lagen (1969:205) om pensionstillskott och lagen (1962:392) om hustrutiflägg och kommunalt bostadstillägg lill folk­pension.

9 § Saknar den försäkrade arbetsförmåga utges hel rehabiliteringspen­

ning. Om arbetsförmågan inte saknas helt men är nedsatt med minst tre

fjärdedelar utges tre fjärdedels rehabilileringspenning. Är arbetsförmågan

nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges halv rehabiliterings­

penning. 1 annat fall utges en fjärdedels rehabiliteringspenning.

Arbetsförmågan skall under tiden för rehabilileringsålgärden anses ned­satt i den mån den försäkrade på grund av åtgärden är förhindrad all förvärvsarbeta.

10

§ Särskilt bidrag utges under rehabilileringsliden för kostnader som uppstår för den försäkrade i samband med rehabiliteringen. Närmare föreskrifter om sådant bidrag meddelas av regeringen.

11

§ Den försäkrade skall så snart del kan ske och senast inom två veckor till försäkringskassan anmäla sådan ändring av sina förhållanden som är av belydelse för rällen till rehabiliteringsersättning eller för rehabilite­ringsersättningens storlek.

12

§ Beslämmelserna i 3 kap. 16 § första-femte slyckena lillämpas även i fråga om rehabiliteringspenning.

13

§   Den som får rehabiliteringsersättning får behålla ersättningen

1.

vid ledighet för att fullgöra uppdrag i elevorganisation under sam­manlagt högst 10 dagar per år,

2.

vid kortvarig ledighet för enskild angelägenhel av vikl, och

3.

vid ledighet på grund av uppehåll i rehabiliteringen enligt föreskrifter som regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, riksförsäkringsver­ket meddelar.

14

§ För varje dag då den försäkrade får sjukhusvård eller vistas vid en sådan vårdinrättning som anges i 3kap. 4a § skall rehabilileringspenning­en minskas med belopp som framgår av 3 kap. 4 § andra stycket.

15

§ Rehabiliteringspenningen skall minskas med det belopp den försäk­rade för samma tid får som

1. sjukpenning eller föräldrapenningförmån enligt denna lag.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1

2.

annan folk- och tilläggspension enligt denna lag än efterlevandepen­sion,

3.

annan särskild pensionsförmån enligt denna lag än handikappersätt­ning,

4.

hustrutiflägg eller kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392) om hustrulillägg och kommunalt bostadstillägg lill folkpension,

5.

sjukpenning eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeför­säkring eller molsvarande ersättning enligt någon annan författning, dock inte livränta till efterlevande samt i övrigt endast till den del ersättningen avser samma inkomstbortfall som rehabiliteringspenningen är avsedd alt täcka,

6.

studiehjälp, studiemedel, kortlidsstudiestöd, särskilt vuxenstudieslöd eller utbildningsarvode enligt sludiesiödslagen (1973:349),

7.

dagpenning enligt förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsut­bildning.

16      § Rehabiliteringsersättning enligt della kapilel får, om omständighe­

terna motiverar det, dras in eller sättas ned om den försäkrade

1.

vägrar atl la emol besök av en person, som fått i uppdrag av försäk­ringskassan att utreda rällen till rehabiliteringsersättning eller behovet av rehabiliteringsålgärd,

2.

vägrar att lämna upplysningar som behövs för atl klarlägga behovet av rehabiliteringsålgärd,

3.

underlåter att till försäkringskassan anmäla sådan ändring av förhål­lande, som är av belydelse för rätten lill rehabiliteringsersättning eller för rehabiliteringsersättningens storlek.

Om nedsättning eller indragning i andra fall av ersättning som här avses föreskrivs i 20 kap. 3 §.

17      § Frågor som avses i detta kapitel prövas av den allmänna försäk­

ringskassa hos vilken den försäkrade är inskriven eller skulle ha varit

inskriven om han hade uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 §. Denna försäk­

ringskassa får dock uppdra åt en annan försäkringskassa all pröva sådana

frågor.

1.

Denna lag Iräder i kraft i fråga om 2 kap. 14 § och 3 kap. 9 § den 1 juli 1991 och i övrigt den 1 januari 1992.

2.

Den nya föreskriften i 3 kap. 7 § första stycket tillämpas inle i fall då sjukperioden har påbörjats före den 1 juli 1991.

110

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § och 13 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring' i paragrafernas lydelse enligt lagen (1990:156) om ändring i nämnda lag samt punkterna 1 och 2 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1990:156) skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap. 1§

Rätt lill folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fyllt sexton år, för lid före den månad, då han fyller sextiofem år; om hans arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska presta­tionsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättningen kan anses varaktig.

Rält till folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fylll sexton år och som inte uppbär ålderspension enligt denna lag, för lid före den månad, då han fyller sexliofem år, om hans arbets­förmåga på grund av sjukdom eller annan nedsätlning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättningen kan anses varaktig.

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inle anses varaklig men kan den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rält till folkpension i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss tid; och skall i övrigl vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första stycket gälla beträffande sjukbidrag.

13 kap. 1§

Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad nedan sägs försäkrad för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan ned­sättning av den fysiska eller psykis­ka prestationsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättning­en kan anses varaklig saml den för­säkrade skall liflgodoräknas pen­sionspoäng för tid före det år, var­under pensionsfallet inträffat.

Rätt till tilläggspension i form av förtidspension har enligt vad nedan sägs försäkrad, som inte upp­bär ålderspension enligt denna lag, för tid före den månad, då han fyl­ler sextiofem år, om hans arbetsför­måga på grund av sjukdom eller an­nan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatt med minsl hälften och ned­sättningen kan anses varaktig samt den försäkrade skall tillgodoräknas pensionspoäng för tid före del år, varunder pensionsfaflet inträffat.

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inle anses varaktig men kan den antas bli bestående avsevärd tid, har den försäkrade rält till tilläggspension i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss lid;

Lagen omtryckt 1982:120.

111

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

och skall i övrigt vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första stycket gälla beträffande sjukbidrag.

Vad som föreskrivs i 7 kap. 2 och Föreskrijterna i 7 kap. 2, 3 och

3 §§ lillämpas även belräffande för- i a §§ tiflämpas även beträffande

tidspension enligt detta kapitel.

förtidspension enligt detta kapilel.

Prop. 1990/91:141 

Bilaga 1

1.   Denna lag iräder i kraft den 1

oktober 1991.

2.   Äldre föreskrifter i 3 kap. 5 §,

7 kap. 1 och 2 §§, 13 kap. 1 § samt

16 kap. 7 och 8 §§ gäller fortfarande

dels i fråga om försäkrad för vilken

rätlen lill förtidspension har inträtt

före ikraftträdandet, dels i fråga om

försäkrad som före den 1 januari

1990 blivit uppsagd på grund av

arbetsbrist.

1.  Denna lag Iräder i krafl, ifråga

om 7 kap. 1 § och 13 kap. 1 § såvitt

avser rätt till förtidspension för för­

säkrad som uppbär ålderspension,

den 1 Januari 1992 och i övrigt den

1 oktober 1991.

2.  Äldre föreskrifter i 3 kap. 5 §,

7 kap. 1 och 2 §§, 13 kap. 1 § samt

16 kap. 7 och 8 §§, dock med undan­

tag av de föreskrifter i 7 kap. 1 § och

13 kap. I § som ändras med ikraft­

trädande den I Januari 1992, gäller

fortfarande dels i fråga om försäk­

rad för vilken rätlen till förtidspen­

sion har inträn före den 1 oktober

1991, dels i fråga om försäkrad som

före den 1 januari 1990 blivit upp­

sagd på grund av arbetsbrist.

112

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård

Härigenom föreskrivs all  

II 

§ lagen (1988:1465) om ersätlning och ledighet för närslåendevård skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 1

141

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

il§

Ersätlning utges inle i den mån vårdaren för samma dag får sjuk­penning, havandeskapspenning el­ler föräldrapenningförmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäk­ring eller sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring eller får motsvarande ersätt­ning enligt annan förfallning eller på grund av regeringens beslul i elt särskill fall. Ulan hinder härav ut­ges dock ersättning enligt denna lag om den avser annan tid än den and­ra ersättningen.

Ersältning utges inte i den mån vårdaren för samma dag får sjuk­penning, havandeskapspenning, föräldrapenningförmåner eller re­habiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäk­ring eller får molsvarande ersält­ning enligt annan författning eller på grund av regeringens beslul i ett särskilt fall. Ulan hinder härav ut­ges dock ersättning enligt denna lag om den avser annan lid än den and­ra ersättningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 141

113

4 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1989:225) om ersättning tifl smitt­bärare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§ Smitlbärarpenningen skall minskas med följande förmåner i den ut­sträckning förmånerna utges för samma tid:

1.   sjukpenning och sjukpenning- 1. sjukpenning och sjukpenning­

tillägg enligt lagen (1962:381) om tiflägg enligt lagen (1962:381) om

allmän

försäkring,

lagen allmän

försäkring,

lagen

(1976:380) om arbelsskadeförsäk- (1976:380) om arbetsskadeförsäk­

ring, lagen (1977:265) om statligt ring, lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd eller motsvaran- personskadeskydd eller motsvaran­

de äldre lagstiftning, de äldre lagstiftning saml rehabili­

leringspenning enligt lagen om all­

mänförsäkring,

2.

havandeskapspenning och föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring samt ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård,

3.

livränta enligt lagen om arbelsskadeförsäkring eller lagen om statligt personskadeskydd eller motsvarande äldre författning som smillbäraren får på grund av att han är smittbärare,

4.

ersättning enligt utländsk lagstiftning om arbelsskadeförsäkring som smillbäraren får på grund av atl han är smittbärare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

114

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare

Härigenom föreskrivs atl 9 § lagen (1989:225) om ersättning till smitt­bärare i paragrafens lydelse enligt lagen (1990:1469) om ändring i nämnda lag saml ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna lill lagen (1990:1469) skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9§

1 fråga om smiltbärarpenning tillämpas även följande föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring, nämligen

2

kap. 

II 

§ första stycket om åt­gärder för rehabilitering,

3

kap. 3 § om ersättning när för­tidspension utges m. m.,

3 kap. 4 § andra stycket och 4a § om minskning av ersätlning,

3 kap. 6 § om anmälan av in-komstförhållanden m. m.,

3 kap. 10 § Iredje slyckel om tid som skall jämställas med tid för förvärvsarbete,

3 kap. 15 § första stycket a) - d) samt andra och tredje slyckena om ersättning när värnpliktstjänstgö­ring fullgörs m.m.,

3 kap. 16§ om arbetsgivarinträ­de,

3 kap. 17§ om indragning eller nedsätlning av ersättning.

22 kap. 5 och 6 §§ om ålgärder för rehabilitering,

3 kap. 3 § om ersättning när för­tidspension utges m. m.,

3 kap. 4 § andra stycket och 4a § om minskning av ersättning,

3 kap. 6 § om anmälan av in-komslförhållanden m. m.,

3 kap. 10 § Iredje styckel om lid som skall jämställas med lid för förvärvsarbete,

3 kap. 15 § första slyckel a) - d) samt andra och tredje slyckena om ersättning när värnpliktstjänstgö­ring fullgörs m.m.,

3 kap. I6§ om arbetsgivarinträ­de,

3 kap. 17§ om indragning eller nedsättning av ersättning.

Denna lag träder i krafl den 1 ja­nuari 1992. Har en kommun och en landstingskommun med slöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdin­rättningar kommit överens om atl under år 1991 föra över en vårdin­rättning till kommunen lillämpas den nya bestämmelsen från och med den dag övertagandet skedde för dem som vistas vid vårdinrät­tningen.

Denna lag träder i kraft den 1 ja­nuari 1992. Har en kommun och en landslingskommun med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdin­rättningar kommit överens om att under år 1991 föra över en vårdin­rättning till kommunen lillämpas den nya bestämmelsen / vad den hänvisar till 3kap. 4a§ lagen (1962:381) om allmän försäkring från och med den dag övertagandet skedde för dem som vistas vid vårdinrättningen..

115

6 Förslag till

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs alt 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4§' Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1.

ersättning till en och samme arbetstagare om den under året inte uppgåu till 1000 kronor,

2.

ersätlning till arbetstagare som vid årets ingång fyllt 65 år,

3.

ersättning till arbetstagare vid

3. ersättning till arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för vård av

sjukdom eller ledighet för vård av barn eller med anledning av barns

barn eller med anledning av barns födelse, till den del ersättningen

födelse, tifl den del ersättningen motsvarar sjukpenning eller föräld-

motsvarar sjukpenning, föräldra­rapenning som arbetsgivare får

penning eller rehabiliteringspen-uppbära enligt 3 kap. 16 § eller

«/« som arbetsgivare får uppbära 4kap. 18 § lagen (1962:381) om all-

enligt 3 kap. 16 §, 4kap. 18 § eller män försäkring,

22kap. 12§ lagen (1962:381) om

allmän försäkring,

4.

uppdragsersätlning för vilken bevillningsavgift har erlagts enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter,

5.

ersättning som en arbetsgivare utgett till barn för arbele som utförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inle får göras vid inkomsttaxeringen,

6.

ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbetstagare haft all täcka med ersättningen,

7.

ersätlning för tjänstgöring i verkskydd enligt 47 § iredje styckel civil­försvarslagen (1960:74), i den mån ersättningen ulgör eller motsvarar dagpenning,

8.

ersättning för arbele som har utförts ulomlands, till den del denna inte räknas som lön enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen om aUmän försäkring,

9.

ersätlning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i skiljeförfaran­det är av utländsk nationalitet,

10.  ersättning som på grund av bestämmelserna i 5 § lagen (1984:947)

om beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige inte

ulgör skattepliktig intäkt,

11.  ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring,

12.

intäkt som avses i 32 § I mom. första stycket h och i kommunalskat­telagen (1928:370),

13.

sådan ersättning som enligt 1 § första stycket 2 6 lagen (1990:659) om särskild löneskatt utgör underlag för nämnda skall,

14.   ersätlning till en och samme idrottsutövare från en sådan ideell

förening som avses i 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

' Lydelse enligt prop. 1990/91:76.

116

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 och som har till huvudsakligt syfte all främja idrottslig verksamhet, om

ersättningen från föreningen under årel inte uppgått till ett halvt basbe­lopp enligt lagen om allmän försäkring.

Beslämmelsen i första styckel 6 är lillärriplig endast om kostnaderna kan beräknas uppgå till minst 10 procent av arbetstagarens ersättning från arbetsgivaren under utgiflsäret. Regeringen eller den myndighet som rege­ringen bestämmer får fastställa schablon för beräkning av arbetstagares koslnader i viss verksamhet.

I fråga om inkomst från fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunalskatte­lagen (1928:370) tillämpas vid bestämmande av avgiftsunderlaget.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

117

7 Förslag till

Lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs atl punkl 11 av anvisningarna lill 22 § och punkt 12 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

tifl 22 §

11.' Sjukpenning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1954:243) om yrkesskade­

försäkring, lagen (1976:380) om ar­

betsskadeförsäkring,

lagen

(1977:265) om statligt personska­

deskydd och lagen (1977:267) om

krigsskadeersätlning till sjömän ut­

gör skattepliktig intäkt om sjukpen­

ningen grundas på inkomst, som

hänför sig till näringsverksamhet.

Till intäkt hänförs under nämnda

förutsättning också ersättning en­

ligt lagen (1989:225) om ersättning

till smillbärare.

11. Sjukpenning och rehabilile­

ringspenning enligt

lagen

(1962:381) om aflmän försäkring

och sjukpenning enligt lagen

(1954:243) om yrkesskadeförsäk­

ring, lagen (1976:380) om arbels­

skadeförsäkring, lagen (1977:265)

om statligt personskadeskydd och

lagen (1977:267) om

krigsskadeersätlning lill sjömän ul­

gör skattepliktig intäkt om sjukpen­

ningen grundas på inkomst, som

hänför sig lill näringsverksamhel.

Till inläkt hänförs under nämnda

förutsättning också ersätlning en­

ligt lagen (1989:225) om ersättning

till smittbärare.

lin 32 §

12. Sjukpenning enligt lagen:

(1962:381) om allmän försäkring,

lagen (1954:243) om yrkesskade­

försäkring, lagen (1976:380) om ar­

betsskadeförsäkring,

lagen

(1977:265) om statligt personska­

deskydd och lagen (1977:267) om

krigsskadeersättning till sjömän ut­

gör skattepliktig intäkt av tjänst om

sjukpenningen grundas på för­

värvsinkomst, som hänför sig till

tjänst. Till intäkt av tjänst hänföres

under nämnda förutsättning också

ersätlning enligt lagen (1989:225)

om ersättning till smittbärare saml

annan lag eller författning, som ut­

gått annorledes än på grund av för­

säkring, som nyss sagts, till någon

vid sjukdom eller olycksfall i arbete

eller på grund av militärtjänstgö­

ring.

' Senaste lydelse 1990:650.  Senaste lydelse 1990:650.

12. Sjukpenning och rehabilite­

ringspenning

enligt

lagen

(1962:381) om allmän försäkring

och sjukpenning enligt lagen

(1954:243) om yrkesskadeförsäk­

ring, lagen (1976:380) om arbels­

skadeförsäkring, lagen (1977:265)

om statligt personskadeskydd och

lagen (1977:267) om krigsskadeer­

sätlning lill sjömän ulgör skatte­

pliktig intäkt av tjänst om sjukpen­

ningen grundas på förvärvsin­

komst, som hänför sig lill tjänst.

Till intäkt av tjänst hänföres under

nämnda förutsättning också ersätt­

ning enligt lagen (1989:225) om er­

sältning till smittbärare saml annan

lag eller författning, som utgått an­

norledes än på grund av försäkring,

som nyss sagts, till någon vid sjuk-

118

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:141

Bilaga 1 dom eller olycksfall i arbete eller på

grund av militärtjänstgöring.

Föräldrapenningförmåner och vårdbidrag enligt lagen om allmän för­säkring samt ersättning enligt lagen (1988; 1465) om ersättning och ledig­het för närståendevård utgör skattepliktig inläkt av tjänst, dock ej sådan del av vårdbidrag som ulgör ersäUning för merkoslnader.

Koriiidsstudieslöd, vuxenstudiebidrag och ulbildningsarvode enligt stu­diestödslagen (1973:349), utbildningsbidrag för doktorander, timersätt­ning vid grundutbildning för vuxna (grundvux), vid vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid grundläggande svenskunder­visning för invandrare räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa, kontanl arbetsmarknads­stöd, statsbidrag molsvarande dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd som lämnas till arbetslös som startar egen rörelse samt ersätlning enligt 16 § lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos offenlliga arbelsgivare räknas som skattepliktig in­läkt av tjänst.

Dagpenning vid utbildning och Ijänslgöring inom totalförsvaret räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Delsamma gäller dagpenning och stimulansbidrag, vilka enligt av rege­ringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser utgå till deltaga­re i arbetsmarknadsutbildning saml med dem i fråga om sådana bidrag likställda.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1992 och tillämpas första gången vid 1993 års taxering.

119

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs all 6 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbelsskadeför­säkring' skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:141 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

5

§

Under tid då försäkrad är före­mål för åtgärd som avses i 2 kap. //§ lagen (1962:381) om allmän försäkring skall hans förmåga alt skaffa sig inkomst genom arbete an­ses nedsatt även i den mån åtgär­den hindrar honom alt förvärvsar­beta.

Under lid då den försäkrade är föremål för åtgärd som avses i 22kap. 7 § lagen (1962:381) om all­män försäkring skall hans förmåga alt skaffa sig inkomst genom arbete anses nedsatt även i den mån åtgär­den hindrar honom att förvärvsar­beta.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1992.

Lagen omtryckt 1977:264.

120

Lagrådet

Prop. 1990/9l:141

Bilaga 2 Utdrag ur protokoll vid sammanlräde 1991-03-04

Närvarande: f. d. regeringsrådet Bengt Wieslander, regeringsrådet Stig von Bahr, justitierådet Hans-Gunnar Solerud.

Enligt protokoU vid regeringssammanträde den 31 januari 1991 har regeringen på hemställan av statsrådet Ingela[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till

1.

lagom ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lagom ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

3.

lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370).

Förslagen har inför lagrådet föredragits av försäkringsrättsassessorn Ing­rid Stenkula.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

121

Innehållsförteckning

Prop. 1990/91:141

Propositionens huvudsakliga innehåll ....................... 

.... 

3

Propositionens lagförslag....................................... 

.... 

5

1

Förslag lill Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäk­ring   

5

2

Förslag lill Lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring........................... 

21

3

Förslag lill Lag om ändring-i lagen (1988:1 465) om ersättning och ledighet för närståendevård................................................. 

.. 

23

4

Förslag till Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersätlning lill smittbärare   

24

5

Förslag till Lag om ändring i lagen (1990:1 469) om ändring i lagen (1989:225) om ersäUning lill smittbärare..................................... 

25

6

Förslag lill Lagom ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter ..26

7

Förslag till Lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370) ...

28

8

Förslag till Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbelsskadeför­säkring       

30

Socialdepartementet ............................................ 

.. 

31

1. Inledning......................................................... 

.. 

31

Bakgrund......................................................... 

.. 

31

Utslagningsprocessen........................................ 

.. 

32

Utredningar...................................................... 

.. 

33

Hittills vidtagna ålgärder .................................... 

.. 

34

Aktiv rehabilitering ........................................... 

.. 

35

Lagrådsbehandling............................................. 

.. 

39

2. Ansvar och samarbetsformer vid rehabilitering ....... 

.. 

39

2.1

Gällande ordning i huvuddrag.......................... 

.. 

39

2.2

Arbetsgivarens ansvar .................................. 

.. 

41

2.3

Rehabiliteringsutredning................................. 

.. 

44

2.4

Individens medverkan.................................... 

.. 

47

2.5

Försäkringskassornas roll   ............................. 

.. 

49

2.6

Rehabiliteringsplan   ..................................... 

51

2.7

Läkarutlåtande ............................................ 

53

2.8

Övriga rehabilileringsansvariga......................... 

.. 

55

2.9

Lokalt, regionall och centralt samarbete............ 

.. 

57

3. Ersättningssystemet vid rehabilitering................... 

59

3.1

Inledning ................................................... 

59

3.2

Rehabiliteringsersättning   ............................. 

.. 

60

3.3

Närmare om rehabiliteringspenning................... 

.. 

63

3.4

Utbetalning av rehabilileringspenning ............... 

.. 

65

3.5

Särskilt bidrag inom ramen för rehabiliteringsersättning       

66

3.6

Ansökan om rehabiliteringsersättning................ 

.. 

67

3.7

Ersättning i samband med arbetslöshet............. 

.. 

67

3.8

Ersättning för särskilda ålgärder  .................... 

.. 

69

4. Vissa sjukförsäkringsfrågor.................................. 

.. 

71

4.1

Övergång från sjukpenning tifl förtidspension..... 

.. 

71

4.2

Rekvisitet nedsatt arbetsförmåga.................... 

.. 

72

4.3

Nytt orsaksrekvisit för sjukpenning................... 

.. 

74

5. Vissa förtidspensionsfrågor.................................. 

.. 

75

5.1

Förtidspension till äldre förvärvsarbetande......... 

.. 

75

5.2

Halvt förtida uttag av ålderspension i kombination med halv förtidspension     

................................................................ 

76

6.

Resultatuppföljning och utvärdering  .................... 

.. 

77

7.

Ekonomiska styrmedel  ...................................... 

.. 

79

122

8.

Ikraftträdande och koslnader.........................     80     Prop. 1990/91:141

9.

Upprättade lagförslag ......................................     81

10.                                                                    Specialmotivering tifl författningsförslagen          81

10.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring          '             81

10.2

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring  .....................................     94

10.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1 465) om ersätt­ning och ledighet för närståendevård   ......................................     95

10.4

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning

lill smittbärare   ........................................     95

10.5         Förslagel lill lag om ändring i lagen (1990:1 469) om ändring

i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare      95

10.6

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1981:691) om socialav­gifter          95

10.7

Förslagel  till   lag  om   ändring   i   kommunalskallelagen (1928:370)            96

10.8

Förslagel till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsska­deförsäkring       96

11.                                                                    Hemställan             96

12.                                                                    Beslul          97

Bilaga 1

Lagförslagen i lagrådsremissen  ..............................     98

Bilaga 2

Lagrådets yttrande.............................................. 121

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1991                                                                                                                    123