Internationellt bistånd

7

Förslag till statsbudget för 2000

Internationellt bistånd

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 9

2.1 Omfattning 9

2.2 Utgiftsutveckling 9

3 Verksamhetsområde A Internationellt utvecklingssamarbete 11

3.1 Mål 11

3.2 Resultatbedömning 11

3.3 Prioriteringar 13

3.4 Omfattning 19

3.5 Revisionens iakttagelser 20

3.6 Anslag 20

A1 Biståndsverksamhet 20

A1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete 21

A1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete 35

A1.3 Övrigt 54

A2 (1999) Biståndsförvaltning 58

A2 (2000) Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete

(Sida) 58

A3 (2000) Nordiska Afrikainstitutet 59

4 Verksamhetsområde B Samarbete med Central- och Östeuropa 61

4.1 Omfattning 61

4.2 Resultatbedömning 62

4.3 Revisionens iakttagelser 62

4.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet 62

4.5 Verksamheten avseende Samarbete med Central- och Östeuropa 63

4.6 Anslag 69

B1 Samarbete med Central- och Östeuropa 70

B2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier 72

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 7

2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområde 7 10

3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag 20

3.2 Anslagsutvecklingen 20

3.3 Anslaget A1 Biståndsverksamhet 20

3.4 Utgående reservation på anslaget A1 Biståndsverksamhet 21

3.5 Anslagsposten A1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete 21

3.6 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1996-1999 samt

beräknat 2000 23

3.7 Internationella finansieringsinstitutioner 26

3.8 Övrigt multilateralt samarbete 29

3.9 Anslagsposten A1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete 36

3.10 Delposten Särskilda utvecklingsprogram 36

3.11 Landramar, gällande 1999 samt planerade 2000 37

3.12 Utvecklingssamarbete genom enskilda organisationer 44

3.13 Anslagsposten A1.3 Övrigt 54

3.14 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet 56

3.15 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet 57

3.16 Anslagsutvecklingen 58

3.17 Beräkning av anslagen för 2000 58

3.18 Anslagsutvecklingen 59

4.1 Utgiftsutveckling för medel till verksamhetsområde B Samarbete med Central-

och Östeuropa 61

4.2 Beräknad anslagsöversikt för Samarbetet med Central- och Östeuropa 69

4.3 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser verksamhetsområde B Samarbete

med Central- och Östeuorpa 69

4.4 Anslagsutveckling för B1 Samarbete med Central och Östeuropa 70

4.5 Anslagsutveckling för B2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för

finansiellt stöd och exportkreditgarantier 72

Diagramförteckning

4.1 Fördelning av det svenska stödet 1989 1998 65

4.2 Fördelning på länder av det ackumulerade stödet till Central- och Östeuropa

1989 1998 68

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. fastställer biståndsramen för internationellt

utvecklingssamarbete till 0,72 procent av

vid budgeteringstillfället beräknad

bruttonationalinkomst (BNI) för 2000,

2. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget A1

Biståndsverksamhet under år 2000 göra

utfästelser och åtaganden som inklusive

tidigare gjorda åtaganden medför utgifter

efter år 2000 om högst 37 407 000 000

kronor (avsnitt 3.6 Anslag, A1

Biståndsverksamhet, Bemyndigande om

ekonomiska förpliktelser),

3. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget A1

Biståndsverksamhet under år 2000 ikläda

staten betalningsansvar i form av statliga

garantier till ett belopp inklusive tidigare

ställda garantier om högst 12 000 000 000

kronor (avsnitt 3.6 Anslag, A1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete, Medelsfördelning

och anslagsstruktur),

4. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget B1 Samarbete

med Central- och Östeuropa under år 2000

göra utfästelser och åtaganden som

inklusive tidigare gjorda åtaganden medför

utgifter efter år 2000 om högst 750 000 000

kronor (avsnitt 4.6 Anslag,

Bemyndiganderam),

5. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget B2 Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier under år 2000

ikläda staten betalningsansvar i form av

statliga garantier för finansiellt stöd till

länder i Central- och Östeuropa till ett

belopp om högst 150 000 000 kronor

(avsnitt 4.6 anslag B2),

6. för budgetåret 2000 anvisar anslagen under

utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

enligt följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

Anslagsbelopp

A1

Biståndsverksamhet

reservationsanslag

12 060 304

A2

Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

ramanslag

415 844

A3

Nordiska Afrikainstitutet

ramanslag

10 761

B1

Samarbete med Central- och Östeuropa

reservationsanslag

725 000

B2

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

reservationsanslag

25 000

Summa

13 236 909

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

2.1 Omfattning

Utgiftsområdet Internationellt bistånd omfattar

verksamhetsområdena A Internationellt

utvecklingssamarbete respektive B Samarbete

med Central- och Östeuropa.

Förvaltningsmyndigheter inom utgiftsområdet

är Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainsitutet (NAI).

Internationellt utvecklingssamarbete

Det överordnade målet för Sveriges

internationella utvecklingssamarbete är att höja

de fattiga folkens levnadsnivå. De sex av

riksdagen fastlagda biståndspolitiska målen att

bidra till resurstillväxt, ekonomisk och social

utjämning, ekonomisk och politisk

självständighet, demokratisk samhällsutveckling,

en framsynt hushållning med naturresurser och

omsorg om miljön samt jämställdhet mellan

kvinnor och män samverkar för att bidra till

det övergripande målet.

Samarbete med Central- och Östeuropa

De av riksdagen fastslagna målen för samarbetet

med Central- och Östeuropa är att främja en

säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins

kultur, stödja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling samt stödja en miljömässigt hållbar

utveckling. Ett jämställdhetsperspektiv skall

prägla hela samarbetet.

Ramen för utgiftsområdet

Ambitionen är att Sverige åter skall uppnå

enprocentmålet för biståndsramen när de

statsfinansiella förutsättningarna för detta

föreligger. Biståndsramen år 2000 beräknas till

14 299 miljoner kronor, vilket motsvarar 0,72

procent av prognostiserad

bruttonationalinkomst (BNI). I förhållande till

regeringens ekonomiska vårproposition

1998/99:100 är ramen uppjusterad, dels på grund

av en förändrad definition av BNI, dels på grund

av en reviderad prognos. Det föreslagna beloppet

för verksamhetsområde A nedan är i förhållande

till biståndsramen minskat med avräkningar,

vilka beskrivs närmare i avsnitt 3.4.

Vad gäller samarbetet med Central- och

Östeuropa har ingen förändring skett i

förhållande till vårpropositionen.

2.2 Utgiftsutveckling

Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområde 7

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

A. Internationellt utvecklingssamarbete

10 790

11 150

11 260

12 487

13 458

14 326

B. Samarbete med Central- och Östeuropa

689

750

835

750

900

0

Totalt för utgiftsområde 7

11 479

11 900

12 095

13 237

14 358

14 326

3 Verksamhetsområde A Internationellt

utvecklingssamarbete

3.1 Mål

Det övergripande målet för det svenska

utvecklingssamarbetet är att höja de fattiga

folkens levnadsnivå. Målet har uttytts i sex

delmål för utvecklingssamarbetet som fastställts

av riksdagen, nämligen att bidra till:

- resurstillväxt,

- ekonomisk och social utjämning,

- ekonomisk och politisk självständighet,

- demokratisk samhällsutveckling,

- framsynt hushållning med naturresurser

och omsorg om miljön och

- jämställdhet mellan kvinnor och män.

3.2 Resultatbedömning

Inom det bilaterala utvecklingssamarbetet görs

kontinuerligt analyser av resultaten på olika

nivåer nationellt, sektoriellt och avseende

enskilda insatser, exempelvis i

landstrategiprocessen. I Sveriges internationella

utvecklingssamarbete, Årsbok 1999, lämnas en

utförlig redogörelse för verksamhet och resultat

fördelat på mål, länder och verksamhetsgrenar.

Riksdagen har i ett tillkännagivande till

regeringen (bet.1998/99:UU2, rskr.1988/99:73)

framhållit värdet av vetskapen om att den

svenska riksdagen följer och värderar situationen

och utvecklingen när det gäller mänskliga

rättigheter och demokrati i mottagarländerna för

svenskt bistånd och i linje med detta anfört

vikten av årlig rapportering. Denna rapportering

kommer att ingå i Årsbok 1999 som dels en

fylligare landrapportering, dels ett avsnitt

bestående av en redogörelse för utvecklingen i de

viktigaste samarbetsländerna.

För att utvärdera effekterna av det svenska

utvecklingssamarbetet skulle en bedömning

behöva göras dels av utvecklingen i de

mottagande länderna med avseende på målen,

dels av hur av Sverige bidragit till utvecklingen.

Det är dock svårt att särskilja resultaten av

utvecklingssamarbete generellt och av de svenska

insatserna speciellt. Denna problematik har

behandlats i Världsbankens rapport Assessing Aid

What Works, What Doesn''''t and Why?

Utrikesdepartementet avser dock att försöka

utveckla resultatinformationen för

utvecklingssamarbetet.

Nedan redovisas exempel på hur regeringen

och Sida arbetar för att uppnå effektmålen i

utvecklingssamarbetet.

Höja de fattiga folkens levnadsnivå. Det s.k.

fattigdomsmålet är det övergripande målet för

svenskt utvecklingssamarbete. De sex

biståndspolitiska målen skall samverka för att

bidra till detta. Regeringen överlämnade 1997 till

riksdagen den s.k. fattigdomsskrivelsen som visar

på hur Sveriges utvecklingssamarbete kan stärkas

för att bidra till fattigdomsbekämpning.

Skrivelsen tjänar som styrinstrument för hela det

svenska utvecklingssamarbetet. Sida antog i

slutet av 1996 ett handlingsprogram för att stödja

bärkraftig försörjning och bekämpa fattigdom.

Under 1998 har Sida utarbetat riktlinjer för

hur handlingsprogrammet skall tillämpas för

landstrategiprocessen. Ett arbete pågår med att

integrera Sidas fyra handlingsprogram

(fattigdomsbekämpning, miljö, jämställdhet och

demokrati) i styrinstrument och utbildning.

Utrikesdepartementet och Sida har inlett en

dialog med Världsbanken och regeringen har

beslutat om ett stöd till framtagandet av

Världsbankens rapport World Development

Report 2000/01 som kommer att behandla

fattigdom. Stödet inriktas på finansiering av

studier för att få de fattigas egna synpunkter

redovisade och på konsultationsmöten i olika

regioner samt med FN-systemet.

Utrikesdepartementet och Sida deltar aktivt i

OECD/DAC:s nätverk för fattigdomsfrågor,

vilket syftar till att ta fram riktlinjer för hur

biståndet effektivt kan bidra till

fattigdomsbekämpning.

Inom FN har Sverige verkat för att FN-

organens planering skall få en starkare inriktning

på fattigdomsbekämpning. Flera stora FN-

organisationers styrelser har nyligen, bl.a. genom

svenskt agerande, fattat beslut om nya strategier,

för fördelning av resurser som är mer

fördelaktiga för minst utvecklade länder. Den

ökande fattigdomsinriktningen gäller även val av

länder med fokus på de minst utvecklade

länderna och på Afrika, t.ex. ökad betoning av

utvecklingsaspekterna i det humanitära

biståndet. För att stärka genomslagsförmågan

har Sverige prioriterat stöd till reformeringen av

FN:s utvecklingssamarbete, i synnerhet de

reformförslag som lett till en ökad fokusering på

operativ verksamhet på landnivå liksom på att

FN:s fonder och program utvecklar nya

resultatbaserade budgetsystem som löper över

flera år. Inom EU verkar Sverige för

effektivisering och öka kvalitet i

gemenskapsbiståndet, vars mål stämmer väl

överens med svenska målsättningar.

Resurstillväxt. Grunden för

fattigdomsbekämpning är en långsiktig tillväxt

som når de fattiga. Det gäller både att öka

tillväxten, påverka dess innehåll, så att den t.ex.

blir mer sysselsättningsintensiv, och stärka de

fattigas möjligheter att bidra till och ta del av

tillväxten. Makroekonomisk balans och

nödvändiga strukturförändringar främjas genom

såväl stöd till ekonomiska reformer och

förvaltningsbistånd som stöd till utbyggnad av

fysisk infrastruktur. Men det handlar också om

att stödja primärskola och primärhälsovård för

att öka de fattigas möjligheter att delta i arbets-

och samhällslivet. Även stärkande av universitet

och forskning är en förutsättning för långsiktig

tillväxt.

Som ett led i detta arbetar Sida även för att

stärka förutsättningarna för ett

konkurrenskraftigt näringsliv, bl.a. genom

kompetensutveckling, affärsutveckling och

kapitalförsörjning. Regeringen har under 1999 på

förslag från Sida beslutat om en

försöksverksamhet med fristående garantier som

komplement till u- och biståndskrediter.

Swedfund International AB, har också en viktig

uppgift att genom riskkapitalsatsningar bidra till

utveckling av bärkraftiga företag i

samarbetsländerna.

Ekonomisk och politisk självständighet. Det s.k.

oberoendemålet har skiftat fokus sedan det

beslutades som biståndspolitiskt mål. Efter

avkoloniseringen har innebörden alltmer blivit

att samarbetsländerna aktivt och självständigt

skall kunna delta i världssamfundet. För att detta

skall vara möjligt krävs bl.a. att de fattigaste

ländernas skulder nedbringas till hållbara nivåer.

Sverige har hört till de mest aktiva på detta

område och har bl.a. förespråkat snabbare och

mer generösa skuldlättnader under

Världsbankens och Internationella valutafondens

gemensamma skuldinitiativ (HIPC). Sverige har

också gett betydande finansiella bidrag till andra

skuldlättnadsmekanismer och till olika program

för att stärka de fattigaste ländernas kapacitet på

skuldområdet.

Sveriges handelspolitik syftar bl.a. till en ökad

integration av de fattiga länderna i

världsekonomin. Utvecklingssamarbetet har i

ökad utsträckning börjat användas för att stödja

detta genom att på olika sätt utveckla ländernas

kapacitet att delta i internationell handel och att

utnyttja det internationella regelverket.

Ekonomisk och social utjämning att

åstadkomma en jämnare fördelning av inkomster

och tillgångar som jord, vatten och inkomster,

inklusive en mer jämlik fördelning inom hushåll,

där kvinnor ofta är förfördelade, är viktigt för en

långsiktigt hållbar utveckling i

samarbetsländerna. Utbildning är centralt men

även hälsovård för alla. Flera större integrerade

insatser pågår också i syfte att förbättra

levnadsvillkoren för den fattiga befolkningen på

landsbygden.

Demokratisk samhällsutveckling är ett

prioriterat område. Långsiktiga

institutionsutvecklande insatser har betonats.

Tanken är att integrera demokrati- och MR-

främjande aspekter så långt som möjligt i allt

utvecklingssamarbete och att genomföra

enskilda projekt. Den politiska dialogen med

samarbetsländerna är av stor vikt. Regeringen har

under 1998 presenterat en skrivelse om

demokrati och mänskliga rättigheter i

utvecklingssamarbetet för riksdagen som skall

tjäna som policy inom området och som bl.a.

följts upp genom ett ambitiöst program för

kompetens- och metodutveckling inom

Utrikesdepartementet och Sida. Allt fler länder

har genomfört demokratiska val. På det lokala

planet och i de fattigas vardag har dock mindre

förändrats. Inriktningen på samarbetet styrs

därför i ökad omfattning, mot att stärka det

civila samhället och mot att främja en öppnare

och mer demokratisk kultur. En viktig fråga för

främjandet av demokrati gäller förtroendet för

de folkvalda institutionerna. Världsbankens

styrelse antog med starkt svenskt stöd under

1998 en anti-korruptionsstrategi som bl.a. skall

stödja länder att förbättra den statsfinansiella

hanteringen och rutiner för offentlig

upphandling.

Framsynt hushållning med naturresurser och

omsorg om miljön. Sida har under 1998 följt upp

det handlingsprogram för hållbar utveckling som

antogs 1996. I handlingsprogrammet ingick en

lång rad punkter för att integrera miljöhänsyn i

biståndet vilka nu praktiskt tagit alla är

genomförda. Under 1998 har Sida arbetat med

att ta fram en strategi för stöd till insatser inom

hållbart utnyttjande av vattenresurser, för

miljömässigt hållbart jordbruk och för hållbart

skogsbruk. En revidering av Sidas

policydokument för hållbart utnyttjande av hav

och kustområden pågår. En policy för urbana

miljöfrågor kommer inom kort att fastställas.

Sida har beslutat att

miljökonsekvensbedömningar skall göras vid

beredning av samtliga insatser. En revidering av

riktlinjerna för miljökonsekvensbedömningar

har gjorts under 1998.

Under 1998 har Sida genomfört ett antal

insatser för att följa upp de internationella

miljökonventionerna. Som grund för det

fortsatta arbetet har strategier utarbetats för

konventionen om biologisk mångfald och för

ökenkonventionen.

Sverige har i FN:s program och fonder samt i

de internationella finansieringsinstitutionerna

fortsatt att verka för att verksamheten skall

genomsyras av hänsyn till miljön och hållbar

utveckling. Särskilda ansträngningar har gjorts

för att globala miljöfrågor skall få större

genomslag i dessa institutioner.

Jämställdhet mellan kvinnor och män. Sida har

skärpt tillämpningen i arbetet med landstrategier

av de anvisningar som finns i Sidas

handlingsprogram för jämställdhet. Sverige har

deltagit aktivt i OECD/DAC:s arbetsgrupp om

jämställdhet och tagit fram riktlinjer för hur

jämställdhet skall genomsyra arbetet inom hälsa,

utbildning och miljö. Sida har inlett ett

samarbete med Nicaragua, Tanzania och

Namibia i syfte att lyfta jämställdhetsarbetet till

hög politisk nivå och gett stöd till ländernas

genomförande av handlingsplanen från FN-

konferensen om kvinnor i Beijing, bl.a. för att ge

stöd till jämställd hetsanalyser av ländernas

nationella budget.

I början av 1999 genomfördes i Afrikanska

utvecklingsbanken ett nordiskt finansierat

seminarium som första steget i en process som

syftar till att höja kompetensen om

jämställdhetsfrågor hos bankens personal och

lägga grunden till en översyn av bankens

jämställdhetspolicy.

Utrikesdepartementet har i en rad

överläggningar med bl.a. Världsbanken, FN och

externa forskare diskuterat metoder för att

anlägga ett jämställdhetsperspektiv generellt på

budgetarbete och ett rättighetsperspektiv på

jämställdhet bl.a. vad gäller kvinnors rätt att

äga/kontrollera och ärva mark.

Utrikesdepartementet har också presenterat en

skiss till en kritisk granskning av hur en

landstrategi skulle se ut om kvinnor och män

uppmärksammades på lika villkor.

Utrikesdepartementet bedrev under 1998

fortsatt kompetensutveckling i syfte att tydligare

integrera jämställdhet i policy och verksamhet

plus insatser för att främja

jämställdhetsperspektivet i multilateralt arbete,

t.ex. genom att framställa könsuppdelad statistik

åt FAO och bedöma hur Afrikabanken kan nå ut

bättre till kvinnor i program som bl.a. stödjer

ekonomiska reformer och jordbruk.

3.3 Prioriteringar

Solidaritet i vårt eget samhällsbyggande måste gå

hand i hand med internationell solidaritet. I en

värld av starka ömsesidiga beroenden, måste

trygghet och välfärd främjas för alla, om

konflikter skall undvikas. U-ländernas

integration i världsekonomin måste underlättas

och stödjas. Genom biståndet bidrar vi till fred,

rättvisa och utveckling i världen.

Biståndet höjs. De nya nationalräkenskaperna

och den goda tillväxten medför en höjning av

både BNP och BNI. Regeringen föreslår att

biståndsanslagen år 2000 ökar med 1,3 miljarder

kronor. Därigenom nås målet om en biståndsram

om 0,72 % av BNI. Dessutom får drygt 2

miljarder kronor av sparade medel användas för

utbetalningar. Sammantaget innebär det en

kraftig expansion av biståndet.

De internationella utvecklingsmålen

En utgångspunkt för utvecklingssamarbetet på

2000-talet är den strategi, Shaping the 21st

Century: The Contribution of Development

Cooperation, som alla viktiga biståndsgivare

antagit och som huvudsakligen bygger på 1990-

talets stora FN-konferenser. Denna strategi har

fattigdomsbekämpning som övergripande mål.

Detta har operationaliserats i ett antal mätbara

mål, de s.k. internationella utvecklingsmålen,

varav det övergripande är att andelen människor

som är extremt fattiga skall reduceras med minst

hälften till år 2015. Det är inte enbart

industriländerna som har enats om detta mål

utan det delas även av t.ex. de afrikanska

regeringarna. Ansvaret för att det uppnås delas

alltså av både fattiga och rika länder.

De internationella utvecklingsmålen är viktiga

därför att de baseras på en lång process med brett

deltagande, har ett universellt stöd, är

operationella och därför möjliga att följa upp. De

speglar också ett synsätt som integrerar frågor

om ekonomisk och social utveckling,

jämställdhet och miljömässigt hållbar utveckling.

Den svenska politiken, som den kommer till

uttryck i regeringens skrivelse De fattigas rätt

vårt gemensamma ansvar (skr. 1996/97:169)

innefattar alla dessa dimensioner och ser

dessutom demokrati och mänskliga rättigheter

som nödvändiga element i utvecklingsprocessen.

Fattigdomsbekämpning i

utvecklingssamarbetet handlar om att bidra till

förutsättningar för de fattiga att själva ta sig ur

sin fattigdom. Det grundläggande ansvaret ligger

hos de fattiga länderna. Deras vilja och förmåga

att föra en politik som bekämpar fattigdomen är

avgörande. Utvecklingssamarbetets roll är att

understödja men också att påverka en nationell

politik för fattigdomsbekämpning i dialog med

de berörda länderna.

En förutsättning för ett effektivt

utvecklingssamarbete är att utveckla relationer

som i högre grad är jämbördiga och baserade på

ett partnerskap med samarbetsländerna inom ett

bredare område utifrån ömsesidiga intressen och

tydligt redovisade mål. Partnerskapet måste

bygga på ömsesidigt förtroende och

gemensamma värden. Partnerskapets princip är

allmänt erkänd men mycket återstår för att

genomföra den i praktiken. I detta arbete ingår

en ökad lyhördhet för samarbetspartnern, ökat

deltagande och konsultationer med det civila

samhället och näringslivet, öppenhet och

flexibilitet i samarbetet. Det kräver också ökad

samordning av insatser och procedurer mellan

biståndsgivarna och inordnande av

biståndsresurser i samarbetslandets egna system.

I syfte att diskutera hinder och möjligheter att

utveckla partnerskap var Sverige nyligen värd för

en konferens med deltagande från

samarbetsländer, Norden, Världsbanken m.fl.

internationella organ.

Betydande framsteg har under senare år gjorts

av biståndsgivare, FN och Världsbanken i att

utveckla koordineringsinstrument. En stor del av

det bilaterala biståndet äger i dag rum i ett

multilateralt sammanhang.

Tillväxt för de fattiga

Den ekonomiska tillväxten i låginkomstländerna

i tredje världen 1990 1997 var som helhet högre

än under 80-talet. För vissa länder var

förbättringen betydande och de enda länder som

hade en klart sämre utveckling var de som

drabbades av inre konflikter. Under 1998 1999

har den ekonomiska krisen drabbat länder i

Sydostasien och Latinamerika, med kraftigt

minskad tillväxt eller t.o.m. ekonomisk nedgång

som effekt. Därtill har vissa länder drabbats hårt

av naturkatastrofer. Men bilden är ovanligt

splittrad och många länder har fortsatt relativt

stabil tillväxt, främst Kina och Indien, men även

en del afrikanska länder (t.ex. MoVambique,

Uganda, Elfenbenskusten).

De senaste årens ekonomiska kriser har tydligt

visat att de fattiga grupperna drabbas

oproportionerligt hårt och att de sociala

effekterna kan visa sig mycket allvarligare och

svårare att reparera än de ekonomiska. I

Indonesien och Sydkorea beräknas andelen

fattiga ha fördubblats från 10 till 20 % av

befolkningen mellan 1997 och 1998, vilket i

Indonesiens fall innebar att antalet absolut fattiga

ökade med ca 20 miljoner människor.

Även om en återhämtning är på väg, kommer

de sociala effekterna att bestå under lång tid. De

direkta effekterna av ökad arbetslöshet och

minskade inkomster kan relativt lätt repareras

om tillväxten tar fart, men de indirekta

effekterna av att barn tvingas sluta skolan,

kvinnorna får överta försörjningsbördan genom

arbete i den informella sektorn, fattiga

människor tvingas sälja sina egendomar för att

överleva, den sociala sammanhållningen

försämras och kriminaliteten tilltar, tar lång tid

att reparera.

Trots en del positiva tecken under 1990-talet,

inklusive en fortsatt minskning av andelen

fattiga, verkar det som om antalet fattiga ökar

globalt sett. Klyftorna mellan fattiga och rika

länder liksom mellan fattiga och rika grupper

inom länderna fortsätter också att öka. Sociala

indikatorer, förväntad livslängd, barnadödlighet,

skolgång och läskunnighet, som förbättrats

under hela efterkrigstiden, har stagnerat eller

försämrats under 1990-talet. Det finns många

orsaker till detta. Exempelvis den snabba

utbredningen av hiv/aids och det ökade antalet

interna konflikter.

Ett antal studier som gjorts under senare år

pekar på att för att bryta de negativa trenderna

och uppnå de internationella utvecklingsmålen

krävs både en betydligt högre tillväxttakt och en

jämnare fördelning av inkomster och tillgångar.

Det krävs investeringar och tillväxtfrämjande

miljöer men också jordreformer och progressiva

skattesystem. Det krävs nya reformprogram, och

tillväxtstrategier som inkluderar de fattiga redan

från början och som betraktar

fattigdomsbekämpning som en nödvändig del av

en sund ekonomisk politik. De nya

tillväxtstrategierna måste utgå från de prognoser

som redan nu kan göras om

befolkningsutveckling och arbetskraftsutbud för

att motverka ökade sociala problem.

Det svenska utvecklingssamarbetet inriktas på

att i såväl det bilaterala som det multilaterala

samarbetet stödja genomförandet av strategier

och program som befrämjar en tillväxt som

kommer de fattiga till godo. Detta sker både

genom överföring av resurser och genom dialog

och rådgivning. Det är en väl avvägd och till varje

land anpassad kombination av former och

kanaler för utvecklingssamarbete som är det

mest effektiva.

Globaliseringen

Globaliseringen och de nya former den tagit sig

under de senaste 10 15 åren utgör en

utgångspunkt för utvecklingssamarbetet inför

2000-talet. Globalisering avser en rad processer

där frågor av lokal och nationell karaktär i allt

högre grad måste ses i ett globalt sammanhang,

vilket ställer länder och grupper av människor

inför frågor som måste besvaras gemensamt.

Globaliseringen förändrar förutsättningarna för

staters inflytande och ställer ökade krav på såväl

mellanstatligt samarbete som interaktion och

samarbete med det civila samhället och

näringslivet också på den internationella nivån.

Diskussionen om globalisering har i hög grad

handlat om handel och kapitalrörelser men lika

viktiga är den teknologiska utvecklingen, det

internationella utbytet av kultur och

information, uppslutningen kring de mänskliga

rättigheterna liksom effekter på miljön.

Det globala utbytet och förändringar i

nationell politik har medfört välståndsutveckling

i stora delar av världen och bättre levnadsvillkor

för många av världens fattiga. Men vi ser i dag

också risker och problem, t.ex. ökad polarisering,

exkludering av fattiga människor, en

nedbrytning av traditionella nätverk och sociala

strukturer samt en miljöförstöring som hotar

människors hälsa och försörjning.

Globaliseringen ställer utvecklingssamarbetet

inför nya utmaningar. Utvecklingssamarbetet

har en viktig roll när det gäller att utveckla det

gemensamma ansvaret på global nivå samt att

bidra till lösningar av gemensamma problem.

Behovet av en helhetssyn för

utvecklingssamarbetet anpassad till vår tid har

blivit alltmer uppenbart.

Mot denna bakgrund kommer regeringen att

under hösten 1999 tillkalla en parlamentarisk

kommitté för att göra en översyn av Sveriges

internationella utvecklingssamarbete. Syftet med

översynen är att utifrån en solidarisk vision

föreslå åtgärder för att vidareutveckla

utvecklingssamarbetet i en värld präglad av

globalisering och av allt starkare ömsesidiga

beroenden. Översynen skall samtidigt syfta till

att mobilisera förståelse och engagemang för

dessa frågor.

Skuldlättnader och reformprogram

För många av de fattigaste länderna är

skuldbördan ett avgörande hinder för utveckling.

Det var därför ett stort framsteg att G7-mötet i

Köln i juni i år kunde enas om ett förslag till

utvidgning av det s.k. HIPC-initiativet för

skuldlättnader för de fattigaste och mest

skuldtyngda länderna. Den föreslagna

utvidgningen skulle om den genomförs innebära

en mer hållbar lösning av skuldsituationen och

skapa utrymme för att satsa mer resurser på

fattigdomsbekämpning.

Men det är lång väg från ord till handling.

Finansieringsfrågorna måste lösas med

utgångspunkten att det inte får ske på bekostnad

av annat bistånd och att samtliga kreditorer och

givare bidrar. De internationella biståndsflödena

uppvisar en oroväckande nedåtgående trend och

det är oerhört viktigt att utvidgad skuldlättnad

inte medför ytterligare neddragning av biståndet

till de fattigaste länderna. Utrikesdepartementet

har inlett ett projekt för att se över och förbättra

formerna för finansiering av såväl FN:s

verksamhet som några av de multilaterala

utvecklingsbankernas långivning på mjuka

villkor bl.a. genom att utveckla förslag till större

långsiktighet och förutsägbarhet.

Det är också viktigt att förstärka länken

mellan skuldlättnader och

fattigdomsbekämpning. Detta måste ske genom

stöd till reformprogram som drivs av länderna

själva med stark inriktning på social utveckling.

Programmen måste också generera högre tillväxt

som fördelas mer jämlikt. Alla grupper i

samhället måste vara delaktiga och känna

förtroende för programmen, vilket förutsätter

öppenhet och bekämpning av korruption.

I ett stort antal av de fattigaste länderna finns

idag förutsättningar för det. Skuldlättnader bör

ges i former som syftar till att förstärka dessa och

som undviker onödiga nya villkor och nya

parallella system. Det är också viktigt att

skuldlättnader, eller annat bistånd, inte minskar

transparensen i beslutsfattandet och

resursanvändningen. Detta kräver ökad

inriktning på nya biståndsformer som

budgetstöd och sektorprogramstöd. Ett

omfattande arbete med att utveckla dessa

biståndsformer pågår internationellt och Sverige

deltar aktivt i detta.

Utvecklingssamarbetet via EU

Av det multilaterala samarbetet intar Europeiska

gemenskapens (EG) utvecklingssamarbete en

särställning för Sverige. Av det svenska biståndet

går ca 5 % via EG. Genom ett effektivt och

samstämmigt agerande i EU kan vi föra ut

svenskt biståndstänkande både till

Kommissionen och andra medlemsländer. EU

(gemenskapen och medlemsländerna) finansierar

gemensamt över hälften av världens samlade

bistånd.

Under vårt snart femåriga medlemskap har vi

kunnat konstatera att det finns stora brister vad

gäller kvalitet och effektivitet i Kommissionens

genomförande av EG-biståndet. Sverige har bl.a.

påpekat behovet av en sammanhållen

organisation för utvecklingssamarbetet, att

Kommissionen behöver ökad kompetens och

kapacitet på biståndsområdet, att dialogen med

mottagarländerna behöver förbättras liksom

samordningen mellan gemenskapens och

medlemsländernas bistånd. Våra iakttagelser

stämmer väl överens med de slutsatser som

dragits i en utvärdering som genomförts på

initiativ av medlemsländerna och som

färdigställdes under våren 1999.

Vid utvecklingsrådet i maj 1999 ställde

biståndsministrarna krav på Kommissionen att

genomföra förändringar. En handlingsplan skall

upprättas, vilken skall ligga till grund för

reformarbetet och följas upp kontinuerligt av

biståndsministrarna. Genom uppföljningen av

handlingsplanen får medlemsländerna ökade

möjligheter att påverka Kommissionens

genomförande av biståndet. Sverige vill ta tillvara

denna möjlighet att få till stånd reformer och

kommer gemensamt med andra medlemsstater

att aktivt delta i förändringsarbetet, bl.a. genom

att ställa svensk expertis till Kommissionens

förfogande. En svensk strategi har formulerats

gemensamt av Utrikesdepartementet och Sida

för att tydliggöra de svenska prioriteringarna i

detta arbete. De pågående förhandlingarna om

det framtida samarbetet med de 71 AVS-

länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet (de

s.k. post-Loméförhandlingarna) utgör också en

unik möjlighet att förnya och förenkla

utvecklingssamarbetet med denna grupp länder.

Demokrati och mänskliga rättigheter

Demokrati och respekt för mänskliga rättigheter

är såväl mål som medel i utvecklingsprocesser.

Demokrati är dessutom en fredlig mekanism för

konfliktlösning. Regeringens skrivelse om

demokrati och mänskliga rättigheter i

utvecklingssamarbetet, som presenterades för

riksdagen 1998, tjänar som riktlinjer inom

området. Allt fler länder har genomfört

demokratiska val, men på det lokala planet och i

de fattigas vardag har mindre förändrats.

Inriktningen på samarbetet styrs därför i ökad

omfattning mot att stärka det civila samhället

och att främja en öppnare och mer demokratisk

kultur. En viktig fråga för främjandet av

demokrati gäller förtroendet för de folkvalda

institutionerna, varför långsiktiga

institutionsutvecklande insatser betonas.

Inriktningen mot ett rättighetsbaserat

utvecklingssamarbete skall stärkas med

utgångspunkt i de internationella

konventionerna om de mänskliga rättigheterna,

som Sverige och samarbetsländerna gemensamt

ratificerat. Frågor om barns rättigheter lyfts fram

som en integrerad del av utvecklingssamarbetet.

Den pågående översynen av barnfrågorna

kommer att redovisas i en skrivelse till riksdagen

år 2001.

Ett starkt och livaktigt civilt samhälle är

fundamentalt i ett lands utveckling. De formella

och icke formella organisationer som utgör en

del av det civila samhället bereder människor en

möjlighet att tillsammans med andra delta i

beslut och påverka sin situation. Samtidigt bidrar

erfarenheterna från att verka tillsammans med

andra i organiserad form till att den

demokratiska kulturen stärks. Svenska enskilda

organisationer har en tydlig förankring i Sverige

och i folkrörelsetraditionen och fyller en viktig

funktion i stärkandet av det civila samhället i

samarbetsländerna. De svenska enskilda

organisationerna har också en viktig roll i

information och opinionsbildning kring

utvecklingsfrågor.

Jämställdhet mellan kvinnor och män

Majoriteten av världens fattiga är kvinnor.

Kvinnor är mycket ekonomiskt aktiva, men ofta

i arbeten som inte ger några inkomster. En

begränsad del av jordens marktillgångar,

finansiella resurser och teknologi ägs eller

kontrolleras av kvinnor. Två tredjedelar av

världens analfabeter är kvinnor. Kvinnor utsätts

på många håll för ett könsrelaterat våld som

sällan beivras, mord, könsstympning, våldtäkter,

påtvingade äktenskap och graviditeter. Kvinnor

med funktionshinder utsätts i större

utsträckning än andra för diskriminering. Endast

ca 10 % av världens parlamentariker är kvinnor,

och beslut som rör kvinnor fattas världen över

huvudsakligen av män.

Diskriminering av kvinnor försvårar arbetet

med fattigdomsbekämpning, demokrati och

mänskliga rättigheter. Diskrimineringen har

också ett ekonomiskt pris eftersom den gör att

marknadens krafter sätts ur spel.

Diskrimineringen av kvinnor i fattiga länder har

inneburit att kvinnor burit en oproportionerligt

stor del av familjens och samhällets arbetsbörda

samtidigt som deras inflytande på

samhällsutvecklingen och deras möjlighet till

utbildning varit ringa. Att främja jämställdhet

mellan könen och att förbättra kvinnors villkor

är både ett mål i sig och ett medel för att utrota

fattigdom, stärka demokrati och öka respekten

för de mänskliga rättigheterna. Det är viktigt att

involvera kvinnor och män på lika villkor som

aktörer och mottagare så att

utvecklingssamarbetet utformas efter både

kvinnors och mäns behov vad gäller utbildning,

tillgång till mark och andra resurser liksom

skydd mot övervåld.

Sverige har varit pådrivande i FN,

Världsbanken och andra utvecklingsbanker, EU

och OECD/DAC för att motverka

diskriminering av kvinnor och deltar nu aktivt i

arbetet inför uppföljningen till FN:s

kvinnokonferens i Peking. Det bilaterala

samarbetet vägleds av ett särskilt

handlingsprogram för jämställdhet som bl.a.

prioriterar insatser för att minska kvinnors

fattigdom, få in fler kvinnor i beslutande fora

och motverka våld mot kvinnor. Både inom

Utrikesdepartementet och Sida har strategier

utvecklats och en rad åtgärder vidtagits för att

stärka kompetensen vad gäller jämställdhet. Ett

allt tydligare jämställdhetsperspektiv präglar

också arbetet med landstrategier och har

betonats i regeringens skrivelser till riksdagen

om fattigdomsbekämpning, Afrikasamarbetet,

Asienstrategin, demokrati och mänskliga

rättigheter.

Hållbar utveckling

Det finns idag en ökad medvetenhet, både i i-

länder och u-länder, om jordens svåra

miljötillstånd som hotar eller rentav

underminerar försörjningen, särskilt för fattiga

människor. Problemen drabbar dessa både inom

områden som traditionellt har betydelse inom de

produktiva näringarna jordbruk och fiske och

genom den moderna sektorns inflytande på

människors vardag genom hälsorisker och

skador på grödor och föroreningar av vatten och

luft. Kunskapen om tillståndet innebär dock

tyvärr inte alltid att länderna själva har kraft att

utforma en politik och medel för att kunna

genomföra den.

Regeringen har alltsedan FN:s konferens om

miljö och utveckling 1992 agerat för att i olika

sammanhang stärka u-ländernas möjligheter att

kunna genomföra konferensens

rekommendationer. Det gäller också de

miljökonventioner som tillkom i samband med

konferensen. Sverige deltar också i det

internationella arbete som pågår för att genom

olika kanaler konkretisera de rekommendationer

som lämnas vid de årliga tematiska mötena med

FN:s kommission för hållbar utveckling. Nästa

års möte om markanvändning och jordbrukets

roll berör centrala delar av många u-länders

ekonomi och är därmed viktigt i vårt samarbete

med dem. Tillgången på rent vatten har

avgörande betydelse för den framtida

utvecklingen. Regeringen söker på olika sätt att

bidra till u-ländernas egen kompetens och

kapacitet på detta område, t.ex. genom samarbete

med länderna i södra Afrika och i samarbete med

Global Water Partnership. Regeringen fäster

stort avseende vid förberedelserna inför

kommissionens behandling av frågor om energi

och transporter som är temat år 2001 och som

därmed sammanfaller med Sveriges

ordförandeskap i EU.

Humanitärt bistånd och konfliktförebyggande

Ett oroväckande antal väpnade konflikter har

även under år 1999 utgjort ett direkt hot mot

internationell fred och säkerhet och mot

civilbefolkningens säkerhet och överlevnad.

Etnisk rensning, fördrivning av människor från

sina hem och andra övergrepp mot

civilbefolkningen är vardagliga inslag i dagens

väpnade konflikter. Merparten av Sveriges

humanitära bistånd, både det bilaterala och det

via FN-organisationerna, avser länder och

regioner som drabbats av väpnad konflikt. Det

nära sambandet mellan humanitära katastrofer

och väpnade konflikter gör det angeläget att

skapa god förståelse för konflikters orsak,

förlopp, deras viktigare aktörer och biståndets

roll under konflikter. Sverige har medverkat till

att policydokument som berör dessa frågor har

tagits fram inom OECD/DAC och dessa är

också utgångspunkt för Sidas arbete.

Tillsammans med Sida kommer

Utrikesdepartementet att prioritera arbetet att

stärka biståndets möjligheter att förebygga och

bidra till en stadigvarande lösning av väpnade

konflikter. För detta krävs ett tydligt samspel

mellan biståndet och politiska initiativ. Inte

minst erfarenheterna från det humanitära

biståndet har visat på den avgörande betydelse

detta samspel har för ett slut på det fortsatt stora

antalet humanitära katastrofer i världen.

Policyarbetet kommer i dialog med

internationell expertis och u-landsföreträdare att

ägna ökad uppmärksamhet åt förutsättningarna

för biståndet att få ett starkare genomslag på det

konfliktförebyggande området.

Ovannämnda arbete kommer att bedrivas i

nära anslutning till uppföljningen av det svenska

handlingsprogrammet, Att förebygga väpnade

konflikter, (Ds 1999:24).

Hiv/aids

Hiv/aids sprids nu i en snabbare takt än vad som

tidigare förutsetts. Det katastroftillstånd som

börjar bli ett faktum i och många länder hotar att

minska eller omintetgöra effekterna av tidigare

utvecklingsansträngningar. Hiv/aids är i många

länder, främst i Afrika, idag inte bara ett

hälsoproblem bland många andra utan ett

dominerande samhällsproblem. Hälsosektorn

drabbas givetvis hårt genom ökade kostnader för

sjukvård, men allt eftersom epidemin utvecklas

drabbas flera sektorer, utbildningssektorn,

jordbruket, produktionen, det folkliga politiska

deltagandet m.m.

Epidemin slår såväl mot samhällsekonomin

som mot enskilda hushåll. Många som dör i aids

är i produktiv och reproduktiv ålder vilket även

får konsekvenser på familjestrukturerna och

familjeförsörjningen. Barn och unga drabbas hårt

när den äldre generationens kunskap och

erfarenhet försvinner.

Regeringen och Sida har utarbetat en svensk

strategi "Investing for Future Generations" för

det fortsatta samarbetet med att bekämpa

hiv/aids. Strategin understryker Sveriges

åtagande för att minska överföring av hiv och

mildra dess globala effekter samt anger

riktningen för vårt agerande i förhållande till våra

samarbetspartners i utvecklingssamarbetet. För

att uppnå detta mål kommer Sida att ändra fokus

från att tidigare ha haft ett huvudsakligt

hälsoperspektiv till att nu utveckla en

multisektoriell strategi i arbetet med hiv/aids.

Kunskaps- och institutionsutveckling

Kunskap, kapacitet, institutioner och regelverk

är nyckelfaktorer i ekonomisk och social

utveckling och förutsättningar för en

demokratisk samhällsstyrning. Rätt utformat har

utvecklingssamarbetet här sin viktigaste roll och

effektiviteten kan vara mycket hög. Sverige har

lång erfarenhet av samarbete för stöd till

institutions- och kunskapsutveckling inom en

rad områden. Detta kommer att vidareutvecklas

både genom nya samarbetsformer och genom att

nya ämnesområden innefattas i samarbetet.

Samarbetetsformer måste utformas efter varje

lands förutsättningar. De måste dock alltid

baseras på ömsesidighet. Kunskaps- och

kapacitetsutveckling innebär inte ett ensidigt

överförande, utan en process mellan två parter

som båda utvecklas och anpassas. Det är därför

viktigt att engagera den svenska resursbasen och

utveckla den svenska kompetensen för

utvecklingsinriktat internationellt samarbete

inom en bred krets som omfattar enskilda

organisationer, universitet och högskolor, den

offentliga sektorn och det privata näringslivet.

Utvecklingen av information och

kommunikationsteknologi (ICT) utgör en viktig

drivkraft bakom globaliseringen. Men

fortfarande saknar stora delar av världens

befolkning tillgång till även de enklaste former

av teknologi och kunskap om hur den kan

användas samtidigt som de mer utvecklade

länderna i allt snabbare takt flyttar fram sina

positioner på området. Utan en

kraftansträngning på ICT riskerar u-länderna att

hamna ohjälpligt efter och informations- och

kunskapsgapet mellan u-länder och i-länder

växer sig större och blir hämmande för

utvecklingen. En effektiv användning av den

moderna teknologin skulle däremot ge u-länder

möjlighet att utvecklas snabbare än vad som

tidigare varit möjligt med traditionella insatser.

Utrikesdepartementet och Sida initierade

under hösten 1998 ett arbete med att ta fram en

rapport om informations- och

kommunikationsteknologi i Sveriges

utvecklingssamarbete. Denna rapport skall ligga

till grund för en strategi för Sidas arbete med

ICT i samarbetsländerna i syfte att överbrygga

den växande informations och kunskapsklyftan

mellan utvecklingsländer och övriga världen.

Samstämmighet i politiken

Utvecklingssamarbetet måste ses i en större

helhet. Globaliseringen innebär ett ökat

ömsesidigt beroende mellan olika

politikområden. Sverige måste därför arbeta för

ökad samstämmighet i sin politik gentemot de

fattiga länderna, så att inte utvecklingssamarbetet

motverkas av politiken på andra områden. Det

gäller fred och säkerhet, miljö, finansiella flöden,

handel, investeringar och näringslivsfrågor samt

migration.

Handelsfrågor har alltid haft nära beröring

med utvecklingssamarbetet. De senaste årens

globaliseringsprocess har gjort detta ännu

tydligare. Handelspolitiken är ett av de områden

där frågan om samstämmighet i politiken är mest

aktuell. Genom handelspolitiken formas

spelreglerna för en stor del av de internationella

relationerna. Bildandet av

Världshandelsorganisationen WTO har här en

stor betydelse. WTO är en av de viktigaste

aktörerna i dagens globala styrelseskick.

Förberedelsearbetet för en ny

förhandlingsrunda inom WTO har påbörjats. En

översikt av läget inför dessa förhandlingar, som

planeras starta år 2000, har gjorts av regeringen i

skrivelsen Öppen handel rättvisa spelregler.

Svensk handelspolitik inför en ny WTO-runda

(skr. 1998/99:59). Sverige och EU förespråkar

att detta skall bli en bred och omfattande

förhandling, där speciell hänsyn tas till u-

ländernas intressen.

Samspelet mellan handelspolitiken och

utvecklingssamarbetet måste utvecklas. De

fattiga länderna måste få stöd för att identifiera

och analysera sina intressen, för att utveckla

inhemska institutioner och regelverk och för att

stärka sin kapacitet att delta i internationella

förhandlingar och att utnyttja WTO:s regler.

Förbättrade handelsvillkor för de fattigaste

länderna skapar bättre förutsättningar för hållbar

ekonomisk och social utveckling liksom för ett

framgångsrikt utvecklingssamarbete. Ett rätt

inriktat utvecklingssamarbete kan även öka

möjligheterna för de fattiga länderna att utnyttja

förbättrade handelsvillkor och stärkta

internationella regelverk. Sverige kommer att

arbeta för att utveckla samspelet mellan

handelspolitik och utvecklingssamarbete både

multilateralt och bilateralt. Som ett led i att

stärka det bilaterala arbetet har Sida på

regeringens uppdrag utarbetat en policy för

handelsutveckling.

3.4 Omfattning

Verksamhetsområde A Internationellt

utvecklingssamarbete består av tre anslag,

Biståndsverksamhet och förvaltningsanslagen för

Sida respektive Nordiska Afrikainstitutet.

Verksam-hetsområdets resurser beräknas utifrån

biståndsramen. Från biståndsramen görs

avräkningar för kostnader, vilka klassificeras som

bistånd, inom andra utgiftsområden.

Biståndsramen

Biståndsramen för 2000 uppgår till 14 299

miljoner kronor, dvs. 0,72 % av beräknad

bruttonationalinkomst (BNI). För år 2001 höjs

ramen till 0,73 % och år 2002 till 0,74 % av BNI.

Biståndsramen år 2001 beräknas därmed uppgå

till 15 167 miljoner kronor och år 2002 till 16 069

miljoner kronor.

Avräkningar från biståndsramen

Avräkningen från biståndsramen för

kostnader för asylsökanden från u-länder har

ökat, dels i förhållande till 1998 och dels i

förhållande till regeringens ekonomiska

vårproposition 1998/99:100. Ökningen beror på

att kostnader för mottagande av flyktingar från

Kosovo har tillkommit. För 2000 uppgår

avräkningen till 763 miljoner kronor. Från

biståndsramen avräknas vidare kostnader för det

svenska bidraget till den del av EU:s

gemensamma bistånd, som finansieras över den

Europeiska kommissionens

Tabell 3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag

Miljoner kronor

BUDGETÅR

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Biståndsram

11 946,2

12 418

12 840

14 299

15 167

1

16 069

1

- Avräkningar

1 754,8

1 794,4

1 690,4

1 812

1 709

2

1 743

2

varav

Flyktingkostnader

765

778

659,6

763

640

2

652

2

EU-bistånd

707

707

740,7

757

772

2

787

2

Adm m.m.

282,8

309,4

290,1

292

297

2

304

2

A Internationellt utvecklings-

samarbete3

10 191,4

10 623,6

11 149,6

12 487

13 458

14 326

Biståndsram i % av beräknad BNI

0,70 %

0,70 %

0,705 %

0,72 %

0,73 %

0,74 %

1. Biståndsramen för 2001 och 2002 enligt nu gällande prognos för BNI

2. Omräknas vid budgeteringstillfället enligt då gällande prognos

3. A Internationellt utvecklingssamarbete består av A 1 Biståndsverksamhet och

fr.o.m. 2000 anslagen A2 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete och

A3 Nordiska

Afrikainstitutet.

reguljära budget. För 2000 uppgår bidraget till

757 miljoner kronor, vilket beräknats som

biståndets andel av Sveriges bidrag till EU-

budgeten. Då Sveriges medlemsavgift har ökat

har också avräkningsbeloppet för 2000 ökat

jämfört med 1999.

Avräkningen för administrativa kostnader

m.m. består främst av Utrikesdepartementets

administration av utvecklingssamarbetet samt

FN-bidrag som utbetalas från andra

utgiftsområden och som klassificeras som

bistånd. Avräkningsbeloppet har år 2000 ökat till

292 miljoner kronor, vilket förklaras av ökade

FN-bidrag.

3.5 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har för

utgiftsområdets två förvaltningsmyndigheter,

Sida och Nordiska Afrikainstitutet, lämnat

revisionsberättelser utan invändning.

3.6 Anslag

A1 Biståndsverksamhet

Tabell 3.2 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

10 373 444

Reservation

5 532 000

1999

Anslag

10 731 461

Utgifts-

prognos

10 804 000

2000

Förslag

12 060 304

2001

Beräknat

13 024 803

1

2002

Beräknat

13 885 520

2

1 Motsvarar 12 781 946 i 2000 års prisnivå

2 Motsvarar 13 359 426 i 2000 års prisnivå

Tabell 3.3 Anslaget A1 Biståndsverksamhet

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

A1.1 Multilateralt utvecklings-

samarbete

3 362 000

3 377 000

A1.2 Bilateralt utvecklings-

samarbete

7 345 000

8 605 000

A1.3 Övrigt

24 461

78 304

Summa

10 731 461

12 060 304

Anslaget A1 Biståndsverksamhet består av tre

anslagsposter: Multilateralt

utvecklingssamarbete, Bilateralt

utvecklingssamarbete och Övrigt. Utfall på

anslaget 1998 var 10,4 miljarder kronor, vilket

var 0,2 miljarder kronor högre än tilldelade

medel. Anslagsutnyttjandet utöver budget

förklaras av att reservationer från tidigare år har

tagits i anspråk. Den av regeringen beslutade

utgiftsbegränsningen för 1998 innebar dock att

800 miljoner kronor hänförliga till 1998

utbetalades i

Tabell 3.4 Utgående reservation på anslaget A1 Biståndsverksamhet

Miljoner kronor

1997-12-31

1998-12-31

varav

intecknat

ointecknat

A1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete

1944

1749

1506

243

A1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete

3708

3677

2628

1049

A1.3 Övrigt

78

106

33

72

A1 BISTÅNDSVERKSAMHET

5730

5532

4167

1365

början av 1999. För 1999 beräknas utfallet för

anslaget, i enlighet med den beslutade

utgiftsbegränsningen för 1999, till 10,8 miljarder

kronor. Begränsningsbeloppet som gäller för det

internationella utvecklingssamarbetet år 1999

beräknas ha inneburit senareläggningar av bidrag

och planerade projekt m.m. på ca 2,9 miljarder

kronor. Det begränsningsbelopp som regeringen

kommer att införa för det internationella

utvecklingssamarbetet år 2000 kommer att sättas

på en sådan nivå att de utbetalningar m.m. som

senarelagts till följd av utgiftsbegränsningen 1999

istället kan genomföras år 2000.

Reservationer

Reservationen, dvs. den del av anslagsmedlen

som kvarstod vid budgetårets slut, uppgick inom

anslaget A1 Biståndsverksamhet vid utgången av

1998 till 5 532 miljoner kronor. Detta är en

minskning i förhållande till föregående år med ca

200 miljoner kronor. Av reservationen var 4 167

miljoner kronor intecknade genom avtal eller be

slut om visst ändamål. Även den ointecknade

reservationen, som alltså uppgick till 1 365

miljoner kronor, motsvarar till stor del

planerade, om än inte avtalsbundna insatser.

Ökningen av reservationen på posten A1.3

Övrigt förklaras av att ett s.k. äldreanslag om 90

miljoner kronor fördes till posten under 1998

vilket beskrevs i budgetpropositionen för 1999.

A1.1 Multilateralt

utvecklingssamarbete

Multilateralt utvecklingssamarbete omfattar

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet,

internationella finansieringsinstitutioner och

fonder, övrigt multilateralt samarbete respektive

Europeiska utvecklingsfonden.

Tabell 3.5 Anslagsposten A1.1 Multilateralt

utvecklingssamarbete

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

1 FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet

1 641 000

1 827 500

2 Internationella

finansieringsinstitutioner

1 206 000

1 260 000

3 Övrigt multilateralt samarbete

218 000

171 500

4 Europeiska utvecklingsfonden

297 000

118 000

Summa

3 362 000

3 377 000

Inledning

Aldrig förr har samsynen kring de internationella

målen för utvecklingssamarbetet varit så

välutvecklad som idag - där bl.a. 1990-talets FN-

konferenser och strategin Shaping the 21st

Century utgör en gemensam plattform. En viktig

uppgift framöver är att bevaka och stadfästa

dessa mål och att främja att de efterlevs av

samtliga FN:s medlemsstater. Regeringen ser

därför som en viktig uppgift att vid

uppföljningarna av FN-konferenserna ånyo fästa

blicken på de mål som ställdes för att stärka

engagemanget kring utvecklingsfrågor i ett

globalt perspektiv.

Regeringen har under det gångna året

fokuserat på att följa upp reformarbetet inom

FN och skapa mekanismer för att effektivisera

FN:s såväl sociala och ekonomiska som

humanitära verksamhet i fält. FN

uppmärksammar millennieskiftet bl.a. genom

generalförsamlingsmötet år 2000,

Millenniumförsamlingen, och genom ett särskilt

högnivåmöte med deltagande av stats- och

regeringschefer. Under Sveriges EU-

ordförandeskap kommer vidare en FN-

konferens om de minst utvecklade länderna

(MUL2001) att äga rum i Bryssel.

Efter att inom de multilaterala

organisationerna ha fokuserat på åtgärder för

effektivisering och ökad samordning på landnivå,

kommer nästa fas att hantera frågor om

uppföljning och analys av detta arbete. Ett

exempel utgörs av de pilotverksamheter som har

bedrivits i Guatemala och Zimbabwe,

finansierade av Sverige i syfte att öka

samordningen av FN:s sociala och ekonomiska

verksamhet i fält. Mekanismer skall skapas för att

förmedla regelbunden information till såväl

mottagarland som givare och FN-organ om de

kvantitativa och kvalitativa effekterna av detta

arbete. För närvarande pågår även en intensiv

diskussion om hur effektivisering och ökad

samordning av verksamheten i enskilda länder

skall ske mellan FN:s organisationer, de

multilaterala utvecklingsbankerna, framför allt

Världsbanken, och bilaterala givare. Härvid är

det väsentligt att öka långsiktigheten och

förutsägbarheten i finansieringen av verksamhet

som bedrivs av FN:s program och fonder.

Parallellt med insatserna att utveckla och mäta

effekter av en ökad samordning inom den

multilaterala sfären, eftersträvas också ökat

genomslag för tvärsektoriella frågor, bl.a. av

fattigdomsbekämpning, främjande av demokrati

och mänskliga rättigheter och jämställdhet.

Inom det multilaterala samarbetet kommer

arbetet med miljö och hållbar utveckling under

nästa år att till stor del vara inriktat på de

förberedelser för de internationella möten som

kommer att äga rum under Sveriges

ordförandeskap i EU 2001 (Habitat, UNEP,

CSD) samt på 10-års uppföljningen av FN-

konferensen om miljö och utveckling i Rio de

Janeiro 1992.

I arbetet med hållbar utveckling i

utvecklingsländer har ingått en fortsatt

uppföljning av Sida-studien om handel, miljö och

utvecklingssamarbete. Den har bl.a. legat till

grund för Sveriges agerande i EU avseende

ansträngningarna att se till att EU:s

utvecklingssamarbete genomsyras av hållbar

utveckling (den s.k. Cardiffprocessen). Sverige

har framhållit vikten av att främja ekologisk

produktion i och export från u-länder bl.a.

genom en reformering av EU:s jordbrukspolitik.

Sida-studien har även givits bred spridning i

samband med WTO:s förberedelser inför den

planerade nya världshandelsrundan.

Energifrågorna kommer att ges särskild

uppmärksamhet inom ramen för Kommissionen

för hållbar utveckling (CSD). CSD:s möte om

dessa frågor sammanfaller med det svenska EU-

ordförandeskapet. Av central betydelse är

dessutom det pågående reformarbetet vad gäller

miljö- och boendefrågornas integrering inom

FN-systemet.

Under år 1998 inleddes inom

Utrikesdepartementet ett projekt för att se över

och förbättra formerna för finansiering av såväl

FN:s verksamhet som några av de multilaterala

utvecklingsbankernas långivning på mjuka

villkor bl.a. genom att utveckla förslag till större

långsiktighet och förutsägbarhet i finansieringen.

Detta arbete kommer att utgöra underlag för

Sveriges agerande vid högnivåmötet om

utvecklingsfinansiering inom FN:s ram år 2001.

Världsbanken och övriga multilaterala

utvecklingsbanker har traditionellt framför allt

agerat som förmedlare av finansiella resurser.

Deras roll håller dock på att förändras. Bankerna

inriktar sig allt mer på breda utvecklingsfrågor

med fattigdomsbekämpning som övergripande

mål och en tydligare betoning av frågor såsom

miljö, jämställdhet och gott styrelseskick.

Regeringen välkomnar denna utveckling.

De senaste årens internationella ekonomiska

kris har i vissa fall medfört en drastisk ökning av

bankernas utlåning för att dämpa krisens effekter

på mottagarländerna. Tillsammans med IMF har

de spelat en betydelsefull roll i krishanteringen.

Sverige anser att det är viktigt att institutionerna

har kapacitet och beredskap att bistå

medlemsländerna vid finansiella kriser.

Erfarenheterna från krishanteringen har tydligt

visat hur viktigt ett effektivt samarbete är mellan

alla berörda aktörer och det stora inflytande som

de internationella finansiella institutionerna

utövar.

Genom Sveriges medlemskap i EU har vi

möjligheter att påverka en betydande del av

världens bistånd. Gemenskapen (EG) är världens

femte största finansiär av utvecklingssamarbete.

Medlemskapet innebär också att vi kan påverka

det biståndspolitiska tänkandet i en grupp länder

som tillsammans svarar för mer än hälften av

världens bistånd. Gemenskapsbiståndet har

kritiserats för brister i kvalitetet och effektivitet,

både i DAC och nu senast i en utvärdering som

har gjorts av det totala EG-biståndet på uppdrag

av medlemsländerna. Sverige ser utvärderingen

som en grund för en långsiktig reformprocess

som måste genomföras av Kommissionen

gemensamt med medlemsländerna och

Europaparlamentet.

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

Det svenska stödet till FN:s ekonomiska och

sociala verksamhet omfattar årsbidrag till FN:s

utvecklingsprogram (UNDP), FN:s barnfond

(UNICEF), FN:s kvinnofond (UNIFEM),

FN:s befolkningsprogram (UNFPA), FN:s

kapitalutvecklingsfond (UNCDF), FN:s

narkotikabekämpningsprogram (UNDCP),

FN:s livsmedelsbiståndsprogram (WFP), FN:s

flyktingkommisssarie (UNHCR), FN:s

hjälporganisation för palestinaflyktingar

(UNRWA), FN:s aidsprogram (UNAIDS),

FN:s industriutvecklingsprogram (UNIDO)

och multilateral handelsrelaterad verksamhet. I

de flesta organisationer tillhör Sverige de största

bidragsgivarna med årsbidrag motsvarande 4

10 % av den totala frivilligfinansierade budgeten.

Därtill kommer medel som utbetalas via Sida till

specifika projekt, s.k. multibistöd. Vår strävan är

att målen för svenskt utvecklingssamarbete så

långt som möjligt skall genomsyra även FN-

systemets verksamhet.

Under åren 1998 1999 har det pågått arbete

för att med UNDP, UNFPA och UNICEF

utveckla nya modeller för finansiering av

organisationerna för att öka långsiktighet,

förutsägbarhet och en mera rättvis

bördefördelning. En del i detta arbete innebär att

UNDP, UNFPA och UNICEF inför en mål-

och resultatstyrd budgetprocess för att skapa en

tydligare koppling mellan tillgängliga resurser

och verksamhetens inriktning. Sverige har varit

starkt involverat i detta arbete. Under år 2000

kommer arbetet att

inriktas på genomförandet av de nya

finansieringssystemen. En förutsättning för att

reformprocesserna skall lyckas är att

organisationerna förses med nödvändiga

resurser.

Som ett led i ansträngningarna att uppnå en

mer långsiktig och förutsägbar finansiering av

UNDP har Sverige utfäst att det svenska

bidraget till UNDP under år 2000 och år 2001

inte kommer att understiga 1999 års bidrag. Den

svenska bidragsnivån, ca 8 % av den totala

budgeten, placerar Sverige på sjätte plats bland

givarna. En mindre ökning av det svenska

bidraget till UNDP beräknas. För att tillse att

den nuvarande nedåtgående bidragstrenden till

UNDP bryts är det viktigt att Sverige verkar för

ett ökat gemensamt ansvarstagande bland

organisationens medlemmar.

Sveriges bidrag till UNFPA ökade med 12 %

budgetåret 1999 bl.a. mot bakgrund av vårt

tidigare låga bidrag i förhållande till andra givare

och för att stödja UNFPA inför uppföljningen

av Kairokonferensen om befolkning och

utveckling. En mindre ökning beräknas för nästa

budgetår.

Tabell 3.6 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1996-1999

samt beräknat 2000

Tusental kronor

Årsbidrag 1996

Årsbidrag 1997

Årsbidrag 1998

Årsbidrag 1999

Årsbidrag 2000

FN:s utvecklingsprogram, UNDP

460 000

460 000

470 000

490 000

500 000

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF

32 000

40 000

42 000

42 000

42 000

FN:s barnfond, UNICEF

283 000

283 000

250 000

265 000

280 000

FN:s kvinnofond, UNIFEM1)

5 000

5 000

8 000

10 000

FN:s befolkningsfond, UNFPA

116 000

116 000

125 000

140 000

145 000

FN:s världslivsmedelsprogram, WFP

245 000

200 000

180 000

180 000

195 000

FN:s flyktingkommissarie, UNHCR

248 500

248 500

260 000

270 000

370 000

4)

FN:s hjälporganisation för palestinaflyk-

tingar, UNWRA

135 000

135 000

145 000

150 000

160 000

Multilateral handelsrelaterad

biståndsverksamhet

4 500

5 000

8 000

12 000

25 000

Narkotikainsatser genom FN-systemet

(UNDCP, WHO/PSA)

40 000

40 000

45 000

47 000

45 500

FN:s boende och bebyggelsecenter, Habitat2)

5 000

5 000

5 000

5 000

UNAIDS

10 000

35 000

37 000

37 000

37 000

FN:s industriutvecklingsorganisation,

UNIDO3)

8 000

8 000

8 000

13 000

Summa

1 574 000

1 580 500

1 580 000

1 654 000

1 827 500

1. T o m 1999 finansierades bidragen till UNIFEM över delpost 3, Övriga

multilaterala insatser

2. T o m 1999 finansierades bidragen till Habitat över delpost 3, Övriga

multilaterala insatser

3. 1994-1997 finansierades bidragen till UNIDO över anslaget B9

4. 100 mkr i stöd till UNHCR har i förhållande till 1999 flyttats från den

bilaterala anslagsposten till basbudgetstödet

Sveriges bidrag till UNICEF ökade med 6 %

budgetåret 1999, vilket placerar Sverige på en

oförändrad andra plats bland givarna. Under

kommande år intensifieras UNICEF:s

verksamhet vad gäller integrering av ett

rättighets-perspektiv, uppföljning av

barntoppmötet 1990 samt utveckling av en ny

global agenda för barn inför

generalförsamlingens extra möte år 2001. För år

2000 beräknas en ökning av det svenska bidraget.

UNIFEM, FN:s kvinnofond, är en av FN:s

minsta fonder vilket ofta gjort det svårt för

UNIFEM fonden att få genomslag i FN:s

arbete. Fonden arbetar med att förändra attityder

om kvinnors underlägsenhet och mäns

överlägsenhet, med att stärka kvinnors juridiska,

sociala status och för att kvinnors och mäns

villkor skall beaktas på ett likvärdigt sätt i FN:s

arbete.

Det svenska bidraget till UNIFEM har under

flera år varit mycket litet. Mot bakgrund av att

fonden nu aktivt bedriver en väl fungerande

verksamhet i linje med svenska jämställdhetsmål

så höjdes det svenska basbidraget 1999. För år

2000 beräknas en höjning till 10 miljoner, vilket

fortfarande är ett blygsamt belopp i förhållande

till fondens arbete.

UNCDF har efter 1955 års policydeklaration

fokuserat verksamheten och omstrukturerat sin

projektportfölj. Sverige bör fortsätta att stödja

UNCDF och verka för att organisationen

fortsätter sin verksamhetsfokusering och

fattigdomsorientering, enligt

rekommendationerna från 1999 års utvärdering.

UNHCR och WFP är de mest betydande

biståndsaktörerna inom FN-systemet på det

humanitära området. Även UNICEF, UNDP

och FN:s fackorgan har i ökad grad engagerats i

humanitär verksamhet i anslutning till väpnade

konflikter och naturkatastrofer. Verksamheten

samordnas av IASC (Inter Agency Standing

Committee) under ledning av FN:s koordinator

för humanitära frågor och tillika chef för

OCHA, FN:s kontor för humanitärt bistånd.

FN-sekretariatet har genom tillkomsten av

OCHA fått en betydelsefull roll när det gäller

övergripande policyutveckling och strategisk

samordning både av de humanitära aktörerna

inbördes och mellan det humanitära och

politiska ansvarsområdena inom FN.

FN:s flyktingkommissarie (UNHCR) mötte

under 1999 en av sina största utmaningar genom

den massiva fördrivningen av människor från

Kosovo. Under pressade förhållanden hade

organisationen att kombinera ett övergripande

humanitärt samordningsansvar med

genomförande av skydd och stöd till

flyktingarna. Kosovo var under året ett av 20

flyktingprogram under UNHCR:s ansvar.

Ansträngningarna för att finna varaktiga

lösningar på flyktingproblemen, främst genom

återvändande till hemlandet är, när

omständigheterna så medger, fortfarande en

prioritet för UNHCR. UNHCR:s budget för

1999 (exklusive Kosovo) uppgick till ca 7,7

miljarder kronor, varav drygt 30 % avsåg Afrika.

Reformarbetet av UNHCR:s budget och

finansieringsstrukturer fortsätter. Sverige har

varit tongivande i detta arbete som avsett att

effektivisera UNHCR:s verksamhet samt

möjliggöra prioriteringar alltefter skiftande

omvärldsförändringar. Sveriges bidrag till

UNHCR uppgick 1999 till 370 miljoner kronor,

vilket motsvarar 4,8 % av organisationens

budget. Sverige hör till de största bidragsgivarna

och har genom sin samarbetsform enligt

UNHCR varit mönsterbildande för andra

givare. Med tanke på de stora krav som fortsatt

kommer att ställas på UNHCR samt den vikt

Sverige fäster vid UNHCR:s uppgifter, både ur

en humanitär, säkerhetspolitisk och

flyktingpolitisk synvinkel, bör bidragsnivån

bibehållas.

UNRWA har med sin unika ställning i

förhållande till de palestinska flyktingarna en

avgörande roll för fred och stabilitet i

Mellanöstern.

Organisationen genomför en verksamhet som

är avgörande för att trygga de palestinska

flyktingarnas humanitära behov i en komplex

politisk miljö. Det gäller understöd för de sämst

ställda, skolgång, sjukvård, drägligt boende och

sanitära förhållanden samt viss hjälp till

inkomstbringande sysselsättning.

Organisationen har sedan flera år tillbaka en svår

finansiell situation. UNRWA:s reguljära budget

för 1999 uppgick till ca 2,8 miljarder kronor.

Sveriges bidrag för 1999 uppgick till 150 miljoner

kronor, vilket motsvarade 5,4 % av UNRWA:s

budget. Sverige var tredje största bidragsgivare

till UNRWA. Sverige avser att fortsatt verka för

att UNRWA skall få en stabilare och säkrare

finansiering för att kunna genomföra sitt mandat

med en bredare bördefördelning. Mot bakgrund

av detta och den vikt Sverige lägger vid

UNRWA:s verksamhet som ett led i att främja

en stabil och fredlig utveckling i Mellanöstern

beräknas en mindre höjning av det svenska

bidraget.

FN:s världslivsmedelsprograms (WFP)

verksamhet avser i ökad utsträckning humanitära

insatser till följd av flyktingströmmar och

naturkatastrofer. De ökade hjälpbehoven har

ställt stora krav på WFP. Förändringar av

finansieringssystemet pågår kontinuerligt, bl.a. i

syfte att öka flexibiliteten i resursanvändningen

samt för att främja decentralisering inom

organisationen. Efter inrådan bl.a. av Sverige har

WFP infört kravet om att naturabidrag skall

åtföljas av full kostnadstäckning för

omkostnader förknippade med leveransen. En

översyn av livsmedelsbistånd som instrument för

utveckling har gjorts och nya riklinjer antogs av

WFP:s styrelse i maj 1999.

Sveriges bidrag till WFP ges helt i form av

kontanta medel. År 1998 var Sverige

organisationens elfte största givare. Sveriges

bidrag för 1999 uppgick till 180 miljoner kronor.

Därutöver får WFP under året bidrag från Sida

som sammanlagt beräknas uppgå till ca 65

miljoner kronor.

Det svenska årsbiddraget bör med hänsyn till

de ökade hjälpbehoven höjas något. Bidraget

kommer huvudsakligen att avse humanitära

insatser. Övrigt stöd till WFP för brådskande

humanitära katastrofer kommer även under år

2000 att utgå från medel som disponeras av Sida.

FN:s organ för urbaniserings- och

bosättningsfrågor, Habitat, har en central roll för

uppföljning av de beslut som fattades vid

världskonferensen i Istanbul 1996 om boende,

bebyggelse och stadsutveckling. Under de

senaste åren har Habitat varit föremål för en

omfattande översyn. I maj 1999 antog

boendekommissionen en ny arbetsstrategi och

en ny organisationsform. Den nya

organisationen syftar bl.a. till att förstärka

Habitats normativa kapacitet. Stödet till Habitat

beräknas utgå på oförändrad nivå.

FN:s program för hiv/aids (UNAIDS) går nu

mot sitt femte verksamhetsår. Det svenska

arbetet framöver kommer att inriktas mot att

fortsatt främja en stabil finansiering, verka för

inrättande av ett system för regelbunden

utvärdering och återförande av information till

mottagarländer, givare och andra intressenter

samt UNAIDS satsning för särskilda åtgärder

för Afrika. Det sistnämnda bedrivs i nära

samarbete med framför allt Världsbanken.

Sverige avser att bibehålla den nuvarande

bidragsnivån om cirka 8 % procent av den totala

budgeten (37 miljoner kronor).

Under det gångna året har uppmärksamhet

ägnats åt uppföljning av de beslut som fattades

vid generalförsamlingsmötet mot narkotika som

ägde rum i juni 1998. I samband med detta möte

tillsattes en expertgrupp på initiativ av Sverige i

syfte att se över FN:s verksamhet på narkotika

bekämpningsområdet samt att utarbeta förslag

till effektivisering av FN:s insatser på området.

Expertgruppens förslag lades fram vid FN:s

narkotikabekämpningsprograms (UNDCP:s)

styrelse under 1999, där samtliga förslag som

expertgruppen hade utarbetat antogs. Förslagen

innefattar bl.a. effektivisering av styrelsearbetet,

förhandlingar om en global fond för

narkotikabekämpningsåtgärder samt ökat

samarbete mellan UNDCP och relevanta delar

inom FN-systemet som UNDP, UNICEF m.fl.

Sverige avser att bibehålla bidragsnivån för att

stödja implementeringen av expertgruppens

rekommendationer.

Handelsrelaterat tekniskt bistånd bedrivs av

UNCTAD, ITC och WTO. Verksamheten, som

prioriterar de minst utvecklade länderna, är av

stor betydelse för mottagarländerna och syftar

till att de skall kunna integreras i världsekonomin

och världshandeln på ett bättre sätt än hittills.

Uruguayrundan innebar för u-länderna nya och

bättre handelsmöjligheter, men rundan

medförde också att nya och i vissa avseenden

större krav ställs på u-länderna. Genom tekniskt

bistånd stöds u-länderna, särskilt de minst

utvecklade, bl.a. i att förvärva de kunskaper och

den kompetens som krävs för att kunna utnyttja

Uruguayrundans resultat och att svara upp mot

där gjorda åtaganden. Det förändrade

internationella handelsmönstret med bl.a. större

krav på informationsöverföring, ökad

kapacitetuppbyggnad, förbättrad utbudskapacitet

och allmän handelskompetens kräver fortsatta

biståndsinsatser genom de tre organisationerna.

Sverige stöder på olika sätt denna verksamhet,

bl.a. genom frivilliga bidrag. Under 1999 uppgick

stödet till 12 miljoner kronor. I takt med de

ökade behoven och kraven från

mottagarländerna bör stödet ökas.

För att göra tvistlösningsmekanismen inom

WTO-systemet mer användarvänligt för u-

länder har ett antal i-länder i samarbete med

några u-länder utarbetat ett förslag till ett

Advisory Centre on WTO Law (ACWL). Detta

center kommer att vara oberoende och

komplettera det existerande utbildnings- och

tekniska biståndssamarbetet som hanteras av

WTO-sekretariatet. Sverige avser att stödja

ACWL:s verksamhet. Centret beräknas kunna

börja sin verksamhet under år 2000.

De internationella

finansieringsinstitutionerna

Tabell 3.7 Internationella finansieringsinstitutioner

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

Världsbanksgruppen

960 000

870 000

Regionala

utvecklingsbanker

23 000

180 000

Övriga

utvecklingsbanker och

fonder

223 000

210 000

Summa

1 206 000

1 260 000

Världsbanksgruppen

Världsbanksgruppen består av Internationella

återuppbyggnads- och utvecklingsbanken

(IBRD), Internationella utvecklingsfonden

(IDA), Internationella finansieringsbolaget

(IFC), Multilaterala investeringsgarantiorganet

(MIGA) och Internationella centret för

biläggande av investeringstvister (ICSID). De

bidrag till Världsbanksgruppen som under

budgetåret 2000 finansieras från delposten rör

IDA och MIGA.

Världsbanksgruppen är i dag den i särklass

största enskilda källan för offentligt

utvecklingsbistånd och lån till utvecklings- och

östländer. IBRD lånade under år 1998 ut ca 20

miljarder US-dollar och IDA ca 7,5 miljarder

US-dollar. Sveriges ackumulerade bidragsandel i

IDA är för närvarande 1,93 % och i MIGA

1,1 %.

De reformer av bankens verksamhet som

inleddes år 1997 med syfte att öka effektiviteten,

fokusera och decentralisera verksamheten har

fördjupats under år 1998. Det finns redan tydliga

tecken på att kvaliteten och effektiviteten höjts.

Bankens ökade närvaro i låntagarländerna har

medfört större flexibilitet och bättre möjligheter

till konstruktiv dialog och utformning av

programinriktat stöd i partnerskap med

respektive regering. I början av 1999 lanserade

Världsbanken det s.k. Comprehensive

Development Framework (CDF), som skall

vidareutvecklas i en pilotfas under det

kommande året i ett tiotal länder. Det innebär i

korta drag att Världsbankens verksamhet skall

sättas in i en helhet, där makroekonomiska

överväganden skall kompletteras med bl.a.

sociala och miljömässiga hänsynstaganden. Syftet

är att skapa en mer långsiktig och strategisk

ansats för utvecklingsproblematiken där alla

relevanta komponenter förs samman. Det är

också ett försök att genom samordning mellan

olika aktörer samla de begränsade resurser som

finns tillgängliga för utvecklingssamarbete, öka

deltagandet av det civila samhället och den

privata sektorn och samtidigt öka

ansvarstagandet och ägandeskapet i

samarbetslandet. Sverige kommer aktivt att delta

i och utvärdera CDF:s pilotfas. CDF,

decentraliseringen och reformeringen av bankens

verksamhet ligger väl i linje med svensk

biståndspolitik och regeringen bedömer att

Världsbankens ställning som utvecklingsaktör

kommer att kunna stärkas ytterligare genom

denna process. Det är dock viktigt att denna

förändring får stöd inte endast i Bankens

ledning, utan att idéerna förankras på alla nivåer

inom organisationen.

I slutet av 1998 ingicks en överenskommelse

om den tolfte påfyllnaden av IDA. Den totala

nivån hamnade på 8,6 miljarder US-dollar, vilket

måste betraktas som en stor framgång för

Världsbanken och ett tecken på det förtroende

som banken åtnjuter. Förhandlingarna blev

också mycket lyckade ur svensk synvinkel och de

antagna riktlinjerna för den framtida utlåningen

inom IDA stämmer väl överens med de svenska

biståndspolitiska målen. 50 % av utlåningen

avses gå till Afrika. Fattigdomsinriktningen

kommer att bli mer tydlig än tidigare och

ekonomisk och social utjämning är ett av de

vägledande målen. Landstrategierna skall utgöra

ramverket för alla insatser med fokus på fyra

huvudområden: sociala sektorn (inklusive

utbildning med särskild inriktning på flickor,

hälsa, sanitet), stöd till ekonomisk tillväxt,

demokratifrågor i form av god offentlig

förvaltning och särskilda miljöinsatser. Sveriges

andel i IDA 12 är ca 2,4 miljarder kronor och de

årliga bidragen kommer att löpa över en

sexårsperiod.

Världsbankens nya profil har lett till att

Banken blivit alltmer verksam inom frågor av

regional och global karaktär. Exempel på sådan

verksamhet är det under 1999 beslutade stödet

till Afrikanska kapacitetsuppbyggnadsfonden

(ACBF), Världsbankens arbete inom den

Globala miljöfonden (GEF) och stöd till

internationell jordbruksforskning (CGIAR).

Världsbanken har finansierat dessa bidrag med

bidrag från sin nettoinkomst. Denna typ av

verksamhet har föranlett en diskussion om

bankens roll vad gäller gåvofinansiering och

framför allt dess relation till FN-systemets olika

aktiviteter. Sverige anser att ett ökat samarbete

mellan Världsbanken och FN skall understödjas

och att de komparativa fördelar respektive

organisation har skall utnyttjas.

För närvarande pågår en översyn av

Världsbankens och Internationella

Valutafondens gemensamma skuldinitiativ

(HIPC) i syfte att bredda, fördjupa och öka

takten av genomförandet. Sverige stödjer detta

och förordar att en del av Världsbankens

nettoinkomst om möjligt skall bidra till

finansieringen av HIPC. Regeringen har vidare

beredskap att lämna ytterligare bidrag till HIPC

under förutsättning att även andra länder tar sitt

ansvar, särskilt G7-länderna.

Afrikanska Utvecklingsbanken

Afrikanska utvecklingsbanken (AfDB), som

under den tidigare delen av 1990-talet genomgick

en svår kris, befinner sig nu i en intensiv

reformprocess. Vid bankens årsmöte i maj 1998

antogs en överenskommelse om bankens femte

kapitalökning (GCI-V), som innebär en 35-

procentig ökning av dess kapital till ca 28

miljarder US-dollar i kombination med att de

icke-regionala givarländernas ägarandel av

banken höjs från 33 till 40 % (Sveriges andel är

1,55 %). I januari 1999 nåddes en

överenskommelse om den åttonde påfyllnaden

av den Afrikanska utvecklingsfonden (ADF-8)

innebärande att fonden under treårsperioden

1999-2001 tillförs knappt 2,4 miljarder US-dollar

i nya givarbidrag (Sveriges bidrag uppgår till 940

miljoner kronor). Banken har också under 1999

efter mycket aktiv svensk och nordisk

medverkan, antagit ett visionsdokument för

styrning av bankens verksamhet. Visionen sätter

bankens roll som utvecklingsinstitution med

fattigdomsminskning som främsta mål i fokus.

Den betonar vidare AfDB:s roll som en

afrikansk institution och lyfter fram frågor som

jämställdhet, miljö och gott styrelseskick. Andra

viktiga områden är satsningar på humankapital,

omsorg om miljön, privatsektorutveckling,

jordbruks- och landsbygdsutveckling. Tonvikt

ges vidare åt att utveckla partnerskapsrelationer

med alla relevanta aktörer. Visionen länkas till de

internationella utvecklingsmålen, bland annat

DAC-målen sammanfattade i "Shaping the 21st

Century .

Med dessa grundläggande överenskommelser

på plats går banken nu in i en tillämpningsfas.

Viktiga utmaningar för banken är bl.a. att

operationalisera de landvinningar på

policyområdet som ADF 8-avtalet innehåller,

bl.a. vad gäller resultatbaserad långivning, miljö,

jämställdhet och god samhällsstyrning. På

sistnämnda område har banken ambitionen att

bli en ledande kraft i Afrika när det gäller att

bistå länderna med kapacitetsuppbyggnad. I ett

första skede måste dock egen

kompetensuppbyggnad äga rum.

I bankens fortsatta interna reformprocess

behöver bl.a. pågående arbete med en strategi för

mänskliga resurser slutföras. Bankens

administrativa effektivitet behöver förstärkas.

Asiatiska utvecklingsbanken

Under 1998 och 1999 har Asiatiska

utvecklingsbankens (AsDB) verksamhet fortsatt

att präglas av den finansiella krisen i sydöstra och

östra Asien. Insatser för att lindra krisens

effekter har dominerat och förväntas göra så

även under kommande år. Den stora

institutionella frågan berör bankens framtida roll

i det multilaterala systemet och i synnerhet

relationen till IMF och Världsbanken. Bankens

strävan att utvecklas mot en komplett

utvecklingsbank fortgår. Under 1990-talet har

verksamheten allt mer inriktats på breda

utvecklingsfrågor. God samhällsstyrning, miljö,

jämställdhet och övriga sociala frågor har fått en

framträdande roll och riktlinjer har utarbetats för

bankens verksamhet på dessa områden. Bl.a. har

under det gångna året policies på jämställdhets-,

miljö-, korruptionsbekämpnings-,

urbefolknings- och hälsoområdet utarbetats.

Den främsta utmaningen är nu att effektivt

omvandla fastställda riktlinjer till praktisk

handling. Bankens strävan kommer fortsatt att

vara att stärka sin roll som en ledande partner i

utvecklingsdialogen med de asiatiska länderna.

AsDB:s insatser med anledning av den

finansiella krisen har tärt på bankens finansiella

resurser. Den internationella marknadens

riskanalys av den asiatiska marknaden och

AsDB:s involvering i de mest krisdrabbade

länderna har kraftigt fördyrat bankens upplåning

på den internationella kapitalmarknaden.

Upplånings- och utlåningsutrymmena förutses

vara uttömda före 2002. Nya

påfyllnadsförhandlingar, de åttonde i ordningen,

för Asiatiska utvecklingsfonden (AsDF)

kommer att påbörjas i oktober 1999. En översyn

har gjorts av utlåningsvillkoren för det hårda

kapitalet, vilket med största sannolikhet kommer

att leda till en tidigareläggning av bankens femte

kapitalökning.

I nära samarbete med ASEAN har banken

sökt skapa en ekonomisk

övervakningsmekanism. Som ett led i detta

arbete har en särskild enhet etablerats i banken.

Enheten kommer att verka i tre år och syftet är

att fungera som ett "early warning system". Japan

har i bankens regi lanserat en plan i syfte att

hjälpa de av Asienkrisen värst drabbade länderna.

Sedan 1997 har AsDB ett av Japan finansierat

forskningsinstitut knutet till sig, Asian

Development Bank Institute (ADBI). Institutets

verksamhet har under ett inledningsskede varit

problemfylld. Potentiellt har institutet en viktig

roll att spela som katalysator för bankens

intellektuella arbete.

Interamerikanska utvecklingsbanken

Under 1990-talet har den Interamerikanska

utvecklingsbankens (IDB) fattigdomsprofil

ytterligare stärkts bl.a. genom en ökad utlåning

till de fattigaste länderna i regionen och en större

andel socialt inriktade projekt. IDB:s prioritering

av fattigdomsminskning, social rättvisa,

modernisering av staten, det civila samhället och

miljö ligger väl i linje med de frågor som Sverige

under många år drivit i nära samarbete med

övriga nordiska länder. Sverige har också aktivt

drivit på bankens arbete med fattigdomsfrågor,

god samhällsstyrning och jämställdhet, där

viktiga framsteg har gjorts under senare år.

Sverige avser att fortsatt betona vikten av att

banken ökar personalens kompetens på dessa

områden och att verksamheten i ökad

omfattning decentraliseras till fältkontoren.

Under 1998 har IDB:s verksamhet präglats av

den internationella finansiella krisen och de

naturkatastrofer som slog till i regionen. IDB

agerade snabbt på dessa externa chocker genom

en omfattande kris- och katastroflångivning.

Långivningen har föranlett en diskussion om

arbetsfördelningen mellan IDB och Bretton

Woods-institutionerna och hur banken i

framtiden kan arbeta mer preventivt för att

motverka verkningar av kriser och

naturkatastrofer. Vad gäller den finansiella krisen

välkomnar regeringen IDB:s deltagande i de

internationella stödaktioner som organiserades

av IMF, inte minst med tanke på bankens starka

regionala förankring, men understryker

samtidigt att alla krislån bör beviljas i nära

samarbete med IMF och Världsbanken och på

samma villkor. Efter naturkatastroferna, och

framförallt effekterna av orkanen Mitch, har IDB

även fortsättningsvis en mycket viktig roll att

spela vad gäller återuppbyggnaden och

transformeringen av de drabbade länderna i

Centralamerika. Sverige var i maj 1999 värd för

en stor konferens ledd av IDB på detta tema.

Den pågående diskussionen om IDB:s

framtida roll kommer även under 2000 att vara

en för Sverige prioriterad fråga. Sverige har

tillsammans med de nordiska länderna varit

drivande i diskussionen, som handlar om hur

banken skall möta de snabba förändringarna i

omvärlden såsom globalisering, ökande privata

kapitalflöden och demokratiseringsprocesser.

Det fortsatta arbetet med att formulera bankens

framtidsvision kommer framför allt att äga rum

inom ramen för det pågående arbetet med att

utarbeta en strategisk plan för verksamheten.

I december 1998 nåddes en långsiktig lösning

angående bankens tillgång på koncessionella

resurser för utlåning på förmånliga villkor till de

allra fattigaste länderna i regionen. Lösningen

innebär bl.a. att de regionala länderna medger att

tillgångar i lokal valuta får användas för

koncessionell långivning. Totalt handlar det om

2,2 miljarder US-dollar varav Brasilien står för ca

30 %. Uppgörelsen är av stor betydelse för

bankens verksamhet i de fattigaste länderna och

för IDB:s deltagande i aktuella

skuldlättnadsinitiativ.

Övriga utvecklingsbanker och -fonder

Internationella jordbruksutvecklingsfonden

(IFAD) har ett mycket tydligt fokus på

fattigdomsbekämpning genom sin inriktning på

projekt för att förbättra levnadsförhållandena för

landsbygdsbefolkningen i de fattigaste länderna.

Under 1999 inleddes konsultationer om en

påfyllnad av IFAD:s kapital, vilka beräknas bli

klara vid årsmötet i februari 2000. Regeringen

kommer även fortsättningsvis i IFAD:s styrelse,

i nära samarbete med Norge, Danmark och

Finland, bl.a. verka för att ytterligare förankra

prioriterade mål i fondens projektverksamhet

och för att förbättra samarbetet och

arbetsfördelningen mellan de Rombaserade FN-

organen verksamma på jordbruksområdet.

Afrikanska fonden för kapacitetsutveckling

(ACBF) arbetar huvudsakligen med att stärka

utvecklingsländers kapacitet att utarbeta och

genomföra makroekonomisk politik. Under

1998 genomfördes en kapitalpåfyllnad som

säkerställer finansieringen av fondens

verksamhet fram till 2001. Förhandlingar pågår

som kommer att innebära att ACBF:s

verksamhet breddas genom att ytterligare ett

kapacitetsuppbyggnadsinitiativ, som har

utarbetats i Världsbankens regi, länkas till

fonden. Initiativet har fokus på

kapacitetsuppbyggande inom den offentliga

sektorn, och dess skärningspunkter gentemot

den privata sektorn och det civila samhället

genom bl.a. stöd till nätverk och regionala

program. Världsbanken kommer att delvis

finansiera initiativet och ACBF ansvara för

implementeringen.

Under 1999 innehar Sverige ordförandeskapet

i Nordiska utvecklingsfondens (NDF) styrelse.

Fonden finansieras genom bidrag från de fem

nordiska länderna och har ett grundkapital på

515 miljoner SDR. Den årliga utlåningen

(undertecknade och godkända projekt) uppgår

till drygt 400 miljoner SDR. NDF lämnar lån på

mycket förmånliga villkor till projekt som

främjar ekonomisk och social utveckling i låg-

och lägre medelinkomstländer. Krediterna

lämnas i samfinansiering med andra institutioner,

främst Världsbanken och regionalbankerna, för

projekt av nordiskt intresse, dvs. NDF:s

finansiering skall i huvudsak avse upphandling av

varor och tjänster i de nordiska länderna. Fonden

har under senare år expanderat relativt snabbt.

Under hösten kommer en förhandling om

påfyllnad av fondens kapital att äga rum. Sociala

sektorer och miljö har givits ökad tonvikt. NDF

bedriver också en försöksverksamhet med stöd

till privatsektorprojekt, för vilken 20 miljoner

SDR avsatts.

Under 1997 ingick NDF ett samarbetsavtal

med NORSAD-fonden, som verkar för att

främja näringslivssamarbete mellan Norden och

SADC (Southern African Development

Community ). NORSAD bidrar främst med lån

till s.k. joint ventures. De nordiska länderna,

förutom Island som inte är medlem, enades 1998

om att förlänga fondens mandat till 2003 samt

om att fylla på NORSAD-fondens kapital med

150 miljoner danska kronor, som skall inbetalas i

tre rater 1998 2000.

Övrigt multilateralt samarbete

Tabell 3.8 Övrigt multilateralt samarbete

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

Miljöinsatser

54 500

0

1

Konfliktförebyggande insatser

80 000

50 500

Särsk. multilaterala insatser:

 - Utsatta barn i fattiga länder

- Särsk. jämställdhetsinsatser

35 000

15 000

0

0

2

3

Övriga insatser

33 500

121 000

Summa

218 000

171 500

1. 2.3. De höga reservationerna för posterna har beaktats vid

medelsfördelningen.

Multilaterala miljöinsatser

Arbetet med det femte biståndsmålet, framsynt

hushållning med naturresurser och omsorg om

miljön styrs av prioriteringarna i regeringens

skrivelse om Sveriges utvecklingssamarbete för

hållbar utveckling (rskr. 1996/97:2). Ett särskilt

handlingsprogram gäller sedan 1996 för det

bilaterala utvecklingssamarbetet inom området.

Huvudinriktningen i regeringens politik är att

integrera de sociala, ekonomiska och

miljömässiga aspekterna. Landstrategierna spelar

en avgörande roll för att garantera att detta sker

på ett långsiktigt och konsekvent sätt.

Samarbetsländernas aktiva deltagande i detta

arbete är av vital betydelse.

I takt med att de globala miljöfrågornas roll

växer avser regeringen att stödja verksamhet i de

multilaterala organen som syftar till att stärka

efterlevnaden av de globala miljökonventionerna.

Det normativa multilaterala samarbetet fortgår

med att vidareutveckla riktlinjerna efter Rio-

konferensen. Sverige ger särskild prioritet åt

fattigdomsbekämpning och hållbara

produktions- och konsumtionsmönster i mötena

med FN:s kommission för hållbar utveckling

(CSD). Detta blir särskilt angeläget inför nästa

års möte som rör markanvändning, jordbruk,

finansiella resurser och handel. Det finns

dessutom skäl att redan nu uppmärksamma och

stödja förberedande insatser inför

energifrågornas behandling i CSD 2001.

Reformarbetet vad gäller miljö- och

boendefrågornas integrering inom FN-systemet

är av särskild betydelse.

Förra årets överenskommelse om den andra

påfyllnaden av den Globala miljöfonden (GEF)

innebar att givarna åtog sig att tillföra GEF

sammanlagt 2.75 miljarder dollar. För svensk del

uppgår åtagandet till 448 miljoner kronor för

fyraårsperioden 1998 2002. Sveriges bidrag

kommer att utbetalas i takt med de behov som

GEF anger. För budgetåret budgeteras ett

belopp om ca 14 miljoner kronor.

Sverige innehar sedan början av 1999 en av de

ordinarie platserna i styrelsen för

Montrealprotokollets multilaterala fond, vilket

ökat svenska möjligheter att förändra det

omfattande biståndet från fonden i riktning mot

insatser som ökar u-ländernas eget ansvar för

utfasning av ozonfarliga ämnen, bl.a. genom

stärkande av deras institutioner. Sverige är också

ordförande i en planeringsgrupp för utfasning av

en omfattande ozonfarlig sektor i Kina.

Påfyllnadsförhandlingar avseende fonden

påbörjades i juni 1999 och avser även frågan om

inrättande av en lånefacilitet. Sveriges andel till

fonden uppgick under treårsperioden 1997 1999

till omkring 20 miljoner kronor per år. Det är

osannolikt att fondens totala omslutning

kommer att öka, varför den svenska bidragsdelen

förutses bli oförändrad. Högst en femtedel av

bidraget bör utnyttjas för Sidas bilaterala

tekniska biståndsprogram. Sida avser öka

genomslaget av sina insatser genom samarbete

med UNDP m.fl. verkställande organ för

fondens verksamhet.

Sverige och övriga länder i EU har i

partsmöten med FN:s konvention för

ökenbekämpning understrukit särskilt de

afrikanska ländernas ansvar för att ta ökat ansvar

genom nationella aktionsprogram för

ökenbekämpning till vilka givare kan ansluta.

Sverige har bidragit till mäklarfunktionen för

bistånd till konventionens ändamål, den s.k.

globala mekanismen.

Outnyttjade reservationer kommer att tas i

anspråk för de behov som förutses under

budgetåret.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

Ett oroväckande antal väpnade konflikter har

även under 1999 utgjort ett direkt hot mot

internationell fred och säkerhet och mot

civilbefolkningens säkerhet och överlevnad.

Etnisk rensning, fördrivning av människor från

sina hem och andra övergrepp mot

civilbefolkningen är vardagliga inslag i dagens

konflikter. Det multilaterala systemet har en

central uppgift i att åstadkomma varaktiga

lösningar som relateras till de bakomliggande

orsakerna till humanitära katastrofer och de

bakslag de leder till, som i sig kan ha en

destabiliserande inverkan på konfliktens

närområde. Detta kräver samverkan mellan ett

flertal aktörer från olika kompetensområden från

politiska initiativ till militära och polisiära

insatser, från skydds- och hjälpinsatser på det

humanitära området och avseende mänskliga

rättigheter till långsiktigt inriktade

återuppbyggnadsinsatser. Sverige spelar en aktiv

roll när det gäller att vidareutveckla tänkandet

kring och förbättra beredskapen att ställa upp

med flexibla, internationella insatser till gagn för

dem som drabbats av väpnade konflikter och för

en varaktig konfliktlösning.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

syftar till att stärka det multilaterala systemets,

främst FN:s, förmåga att hantera humanitära

kriser till följd av väpnade konflikter och att

åstadkomma varaktiga fredliga lösningar.

Under 1999 har stöd utgått för svensk civil

medverkan i fredsfrämjande insatser i Angola

(MONUA), Västsahara (MINURSO), Kroatien

(PMG), Guatemala (MINUGUA) och Kosovo

(KVM). Medlen för detta utgör ett komplement

till medel anslagna för fredsfrämjande insatser

utanför biståndsanslaget. Insatserna i Angola och

Västsahara har på grund av den politiska

utvecklingen inte kunnat genomföras som

planerat. Stöd har även utgått till FN:s

vaktstyrka för skydd av humanitärt bistånd i

norra Irak (UNGCI) till den tillfälliga

internationella närvaron i Hebron (TIPH) och

till FN:s interimsadministration i Kosovo

(UNMIK). Stöd till denna typ av insatser, i vilka

även svensk personal medverkat, förväntas att

fortsätta. Stödet har vidare avsett vissa insatser i

samband med politisk konfliktlösning, t.ex.

undersökning av massgravar och andra former av

stöd för internationell efterlevnad av den

humanitära rätten. Stödet omfattar också

regionala organisationers arbete, t.ex. IGAD:s

fredsfrämjande initiativ avseende Somalia och

Sudan, OAU:s Rwandapanel och åtgärder för att

få bukt med spridningen av lätta vapen. Vidare

har stödet utgått till exempelvis humanitär

minröjning, hantering av spridningen av lätta

vapen och starkare skydd av barnens situation i

konfliktsammanhang. Vidare har stöd utgått till

organisationer med inriktning på

konflikthantering, bl.a. International Crisis

Group (ICG), International Peace Academy

(IPA) och Forum on Early Warning and Early

Response (FEWER). Detta stöd bidrar också till

att det svenska kontaktnätet till konfliktrelaterad

kompetens vidgas. Det är därför angeläget att

fortsatt stödja organisationer med sådan

verksamhet.

I dagens väpnade konflikter är det i huvudsak

civila, främst kvinnor, barn och äldre, som faller

offer. Barnen drabbas särskilt hårt. De är offer

för övergrepp och tvångsrekrytering till

krigföring. Samarbetet med FN:s särskilde

representant för barn i väpnade konflikter

kommer att fortsätta. Uppdraget till det svenska

ordförandeskapet i FN:s arbetsgrupp för barn i

väpnade konflikter, med inriktning på förbud

mot rekrytering och deltagande i väpnad konflikt

av barn under 18 år, att genomföra

konsultationer i syfte att nå enighet om ett

tilläggsprotokoll till barnkonventionen kan

komma att föranleda stöd till särskilda initiativ.

Det handlingsprogram för

konfliktförebyggande verksamhet som

utarbetats inom Utrikesdepartementet, "Att

förebygga väpnade konflikter Ett svenskt

handlingsprogram" (Ds 1999:24) kommer också

att påverka inriktningen av medlens användning.

Att öka respekten för internationell humanitär

rätt och mänskliga rättigheter och att motverka

en kultur av straffrihet är nödvändigt för att

minska lidandet i samband med väpnade

konflikter och för att stärka det humanitära

skyddsarbetets integritet. Det normativa och

operativa humanitära arbetet hänger nära

samman. Mot denna bakgrund är det angeläget

att ge fortsatt stöd som främjar efterlevnad av

internationell rätt i konfliktsituationer. Anslaget

har t.ex. möjliggjort för regeringen att genom

finansiella bidrag visa sitt starka stöd för bl.a.

FN:s tribunaler för f.d. Jugoslavien och Rwanda

och insatser i anslutning till att den

internationella brottmålsdomstolen inrättas.

I samband med att Ottawakonventionen om

totalförbud mot personminor trätt i kraft, skärps

kraven på FN:s samordningsfunktion och behov

av stöd till detta.

Stödet för konfliktförebyggande initiativ och

insatser inom ramen för denna delpost beräknas

för år 2000 vara av samma storleksordning.

Samordning med Sida sker kring delpostens

utnyttjande.

Särskilda multilaterala insatser: jämställdhet

1998 upprättades en särskild post för insatser av

pilotkaraktär för att stärka

jämställdhetssträvandena inom det multilaterala

arbetet med jämställdhet. Medel från posten har

under år 1998 och år 1999 utbetalats för ett

strategiskt arbete bl.a. med att integrera ett

jämställdhetsperspektiv i hela FN genom FN:s

kvinnoenhet (DAW). Särskilda bidrag har

dessutom utgått till FN:s ekonomiska

kommission för Afrika, till FN:s MR-center och

UNFPA för att särskilt uppmärksamma

kvinnors rättigheter och för studier om kvinnors

och mäns olika syn på sexuella rättigheter. Medel

har också disponerats för studier och seminarier

liksom metodskrifter och andra publikationer.

Anvisade medel för jämställdhet har syftat till

att under en begränsad tidsperiod bistå

organisationer bl.a. med att utveckla

handlingsplaner för jämställdhet i

utvecklingssamarbetet. Grundtanken är att

organisationerna på sikt själva skall ta ett klart

ansvar för att uppmärksamma kvinnor och män

på lika villkor i sin verksamhet. En successiv

nedtrappning av medlen förutses därför.

Särskilda multilaterala insatser: barn

Med stöd främst av barnkonventionen har

Sverige inlett ett arbete för att utveckla ett

systematiskt barn- och barnrättsperspektiv i vårt

internationella utvecklingssamarbete. Utgångs-

punkten är att barnets rättigheter är mänskliga

rättigheter.

Som ett led i detta arbete påbörjades 1998 en

översyn av barnfrågor i det internationella

utvecklingssamarbetet. Det är regeringens

ambition att denna översyn ska leda till att

barnperspektivet genomsyrar biståndsinsatserna.

Särskilda medel har anvisats för multilaterala

insatser för att stimulera ett barnrättsperspektiv i

FN:s fonder och program, fackorgan,

Världsbanken m.fl. multilaterala aktörer. Beslut

om stöd har fattats rörande bl.a. barnarbete,

sexuell exploatering av barn, barn på institutioner

och barn i väpnade konflikter. Vidare har stöd

lämnats till olika studier bl.a. rörande barn med

funktionshinder och omfattande kartläggning

genomförts av barnets livsvillkor och rättigheter

i det globala utvecklingssamarbetet. Insatser för

kompetensutveckling och kapacitetsuppbyggnad

är under genomförande.

2001 äger ett extra möte rum i FN:s

generalförsamling kring uppföljningen av målen

från barntoppmötet 1990. Sverige, som en av de

ursprungliga sex initiativtagarländerna till

barntoppmötet, har för avsikt att på nytt spela en

pådrivande roll. Barntoppmötets mål

överensstämmer i hög grad med slutsatserna från

FN-konferenserna. I linje med detta skall stöd

utgå till strategiska insatser i arbetet med en ny

global agenda för barn.

Övriga multilaterala insatser

Årsbidrag till organisationer inom och utom

FN-systemet finansieras från denna delpost.

Därtill kommer fördjupningsstudier med extern

expertis, analyser, seminarier och andra

aktiviteter som främjar internationell samverkan

och utveckling t.ex. insatser till stöd för

uppföljning av FN-konferenser.

FN:s kontor för samordning av humanitärt

bistånd (OCHA) bildades år 1998 som en del av

generalsekreterarens reformpaket ur FN-

sekretariatets avdelning för humanitära frågor

(DHA). OCHA:s verksamhet syftar till att driva

och vidareutveckla humanitära policyfrågor samt

till att stärka samordningen av FN:s humanitära

verksamhet, såväl mellan olika humanitära

aktörer som mellan det humanitära och det

politiska arbetet. OCHA:s verksamhet har fått

ökat intresse genom tillkomsten av ett

humanitärt segment i FN:s ekonomiska och

sociala råd (ECOSOC). OCHA är fortfarande

till största delen beroende av frivilliga bidrag,

men det är önskvärt att verksamheten i ökande

grad införlivas i FN:s reguljära budget för att

trygga en förutsägbar finansiering. Sverige tillhör

de länder som verkat för att OCHA skall ges

erforderliga resurser för att förverkliga sitt

mandat. Sveriges stöd till OCHA beräknas

under konsolideringsfasen öka något och även

fortsättningsvis avse den tvåårsperiod som FN:s

egen budgetprocess tillämpar.

International IDEA (Internationella institutet

för demokrati och fria val) är en mellanstatlig

organisation som bildades på svenskt initiativ i

Stockholm år 1995. IDEA är en internationell

mötesplats för medlemmarna, för närvarande 18

länder och fem internationella enskilda

organisationer. Gemensamt arbetar dessa för att

stödja en demokratisk utveckling i bred

bemärkelse och fria val. IDEA:s verksamhet är

inriktad på såväl normativt arbete, som

kapacitetsutveckling och tillämpad forskning,

Institutet har producerat ett antal handböcker

och riktlinjer framför allt på området val och

valadministration och har bedrivit verksamhet i

fält fokuserad på nära samarbete med

intressenterna i samarbetsländerna och med

frågor som identifierats av dessa. Fältarbetet har

dokumenterats i ett antal landstudier av hög

kvalitet och med bred användning. Institutet har

på kort tid etablerat sig och är idag en

välrenommerad organisation, vars tjänster

efterfrågas på många håll i välden. Sverige som

intiativtagare till och värdland för organisationen

har ett speciell ansvar för och intresse av att

stödja dess utveckling.

Från delposten finansieras vidare bl.a. reguljära

bidrag till Internationella rödakorskommittén

(ICRC) och till Internationella

migrationsorganisationen (IOM). ICRC

genomgår f.n. en reformering av såväl ledningen

av organisationen som av budget och

arbetsprogram. ICRC är med sitt unika

internationella mandat en nyckelorganisation för

att värna, vidareutveckla och sprida kunskap om

den internationella humanitära rätten och verka

för dess efterlevnad i praktiken. En mindre

höjning beräknas av det svenska bidraget till

ICRC:s högkvarterskostnader. Stöd till ICRC:s

fältverksamhet kommer även fortsättningsvis att

kanaliseras genom Sida efter samråd med

regeringen och belasta delposten Humanitärt

bistånd. Bidraget till IOM utgår enligt en i

förväg fastställd skala. Det svenska bidraget

förutses ligga på oförändrad nivå för år 2000.

Under samlingsrubriken FN-reform

finansierar Sverige från denna delpost vissa

aktiviteter som främjar av FN beslutade

reformer på t.ex. landnivå, seminarier där

samordning av FN:s insatser diskuteras,

genomförande av nya reforminsatser inom FN:s

program och fonder som bl.a. införande av

resultatbaserade budgetar samt det s.k.

finansieringsprojektet. Under år 2000 kommer

arbetet inom ramen för finansieringsprojektet att

intensifieras. Vidare förutses bl.a. förberedelser

inför det planerade högnivåmötet om

utvecklingsfinansiering år 2001 att innebära

seminarier i Sverige och utomlands, utarbetande

av studier och förberedelsemöten liksom studier

om utvecklingsbankernas framtida långivning på

mjuka villkor. Detta utgör en fortsättning på det

arbete som har startats bl.a. i samarbete med

Overseas Development Council.

Stöd har i övrigt bl.a. utgått till arbetet som

bedrivs inom ramen för UNDAF, t.ex.

pilotverksamheten i Guatemala och Zimbabwe

avseende samordningen av FN:s insatser i fält.

Under det kommande året kommer denna

verksamhet att utvärderas.

Härutöver förutses stöd för vissa av Sverige

prioriterade verksamheter inom FN:s fackorgan,

t.ex. WHO, ILO och UNESCO. Regeringen

anslog 1998 25 miljoner kronor som ett särskilt

bidrag för att stödja den reformprocess i WHO

som den nya generaldirektören Gro Harlem

Brundtland inlett. Medlen används bl.a. för

malariabekämpning, anti-tobaksprogrammet,

genderinsatser och reformåtgärder. Det finns nu

anledning att återta den nivå för svenska frivilliga

bidrag som sänktes 1995. I samband därmed

avser regeringen ta en aktiv del i hur medlen

används. Skäl finns även att inom Sidas budget

avsätta ett specifikt belopp för WHO i paritet

med tidigare bidragsnivå. Regeringen förbehåller

sig möjligheten att besluta om bidrag för

specifika ändamål, som svar på appeller och för

angelägna ändamål som kan uppstå exempelvis

sekonderingar.

Europeiska unionen (EU)

Europeiska unionens (EU) medlemsstater svarar

tillsammans för ca 60 % av OECD-ländernas

samlade utvecklingssamarbete. Cirka 17 % av

medlemsstaternas bistånd kanaliseras genom den

Europeiska gemenskapens (EG) olika bistånds-

program, vilka främst administreras av Europe-

iska kommissionen men också av Europeiska

investeringsbanken (EIB). Drygt 5 % av det

svenska biståndet går via EG.

De övergripande målen för EU:s

utvecklingssamarbete stämmer väl överens med

svenska målsättningar. Under de år Sverige varit

medlem i EU har policyn utvecklats i god

överensstämmelse med internationell

biståndspolicy. Samtidigt framstår bristerna i

genomförandet. Sverige har länge verkat för

effektivisering och ökad kvalitet i

gemenskapsbiståndet. År 1995 beslutade

biståndsministrarna om en utvärdering av EG:s

biståndsverksamhet. Utvärderingen slutfördes

under våren 1999 under ledning av

utvärderingsexperter från medlemsländerna.

Kritiken är omfattande och riktar sig mot att

gemenskapsbiståndet är splittrat, dåligt

samordnat och ineffektivt. Vid Utvecklingsrådet

i maj 1999 krävde biståndsministrarna

genomgripande förändringar. Kommissionen

anmodas bl.a. att verka för en sammanhållen

organisation på utvecklingssamarbetets område,

presentera en enhetlig policy för hela EG-

biståndet, vidta åtgärder för att stärka dialogen

med samarbetsländerna, utnyttja landstrategier

på ett effektivare sätt, stärka EU-delegationerna i

fält, öka kompetensen på biståndsområdet samt

förbättra informationen och öka insynen.

Kommissionen skall upprätta en handlingsplan

för hur bristerna skall åtgärdas, vilken skall följas

upp kontinuerligt vid Utvecklingsråden under

kommande år. Åtgärdsförslagen ligger väl i linje

med de synpunkter som Sverige har framfört.

Utvärderingen kan ses som en början på ett

långsiktigt förändringsarbete, som skall drivas av

Kommissionen tillsammans med

medlemsländerna och Europaparlamentet. En

svensk strategi har formulerats för att tydliggöra

de svenska prioriteringarna. Sverige kommer att

bidra med sin erfarenhet och ställa svensk

expertis till Kommissionens förfogande i arbetet

med att förbättra gemenskapens bistånd. Under

det svenska ordförandeskapet våren 2001 avser

Sverige att prioritera frågor som rör effektivitet

och kvalitet i genomförandet av biståndet.

Effektivitets- och styrningsfrågor stod också i

fokus i samband med de händelser som ledde till

Kommissionens avgång våren 1999. De

bedrägerier, bl.a. den s.k. ECHO-skandalen,

som uppdagades hösten 1998, pekade på att

allvarliga missföhållanden rådde i

biståndsförvaltningen. En oberoende

expertgrupp slog fast att ansvaret för bristande

kontroll skulle läggas både på enskilda

kommissionärer och på Kommissionen i sin

helhet. Den nytillträdande Kommissionen har nu

stora krav och förväntningar på sig att skapa en

mer effektiv och öppen förvaltning.

Frågan om hur Kommissionen och

medlemsländerna skall samordna sitt bistånd och

hur gemenskapsbiståndet skall komplettera

medlemsländernas bistånd har sedan en lång tid

tillbaka stått på dagordningen. Trots detta har

små framsteg gjorts och det råder olika meningar

om hur begreppet komplementaritet skall tolkas.

Sverige finansierade under 1998/99 en studie av

ECDPM (European Centre for Development

Policy Management) och Nordiska

Afrikainstitutet (NAI) om komplementaritet.

Grunden för komplementaritet är ett nära

samarbete i fält. Samarbetsländernas

utvecklingsstrategier är det främsta verktyget för

koordinering av olika givares insatser. Det är

därför positivt att resolutionen uppmanar EU-

delegationerna och medlemsländernas

representationer i fält att förbättra

samordningen, särskilt vid utarbetande av

landstrategier. Arbetet med att öka samarbetet

kring landstrategier kommer under hösten 1999

att bedrivas i en expertgrupp som uppföljning till

ett seminarium som Sida arrangerade i juni 1998.

Under senare år har även inom EU ett bredare

synsätt anlagts på konflikt- och säkerhetsfrågor

med ökat fokus på insatser för att förebygga

konflikter och etablera varaktig fred. Vid

Utvecklingsrådet i november 1998 antogs

rådsslutsatser, vilka pekar på bl.a.

mottagarlandets ledande roll när det gäller att

förebygga konflikter/stärka freden, samt vikten

av lokalt ägarskap. EU:s aktiviteter bör stödja

lokal kapacitet och lokala institutioner. En

expertgrupp med deltagare från Kommissionen

och medlemsländerna skall utveckla riktlinjer för

hur konfliktförebyggande aspekter kan

integreras i beredning och genomförande av

biståndsprogram. Sverige skall delta i denna

expertgrupp.

Ett antal samarbetsländer befinner sig i

konflikt och effektiviteten av biståndsinsatser till

dessa länder måste ifrågasättas. Under våren

1999 har Kommissionen initierat en diskussion

om riktlinjer för avbrytande av bistånd till länder

som är involverade i väpnad konflikt.

Resolutionen avspeglar väl den svenska synen att

långsiktighet och fattigdomsinriktning är

fundamentalt i biståndspolitiken. Krig är inte

nödvändigtvis ett skäl att avbryta biståndet så

länge de grundläggande förutsättningarna för ett

gott bistånd inte rubbats. Det är dock angeläget

att diskussionen förs inom EU:s ram och att

samordning sker mellan den gemensamma

utrikes- och säkerhetspolitiken och

biståndspolitiken.

Lomé-konventionen reglerar handels- och

utvecklingssamarbetet mellan gemenskapen och

de 71 s.k. AVS-staterna i Afrika, Västindien och

Stilla havet. Den nu gällande Lomé-konven-

tionen löper ut i februari år 2000 och

förhandlingarna om det framtida samarbetet går

under hösten 1999 in i ett intensivt skede. Både

Kommissionen och Rådet vill åstadkomma en

omfattande förnyelse av det samarbete som

Lomé-konventionen inneburit under de senaste

25 åren. Det gäller både handels- och

utvecklingssamarbetet, som behöver anpassas till

nya krav och en förändrad omvärld. God samsyn

råder mellan EU och AVS-länderna vad gäller

målet att förnya partnerskapet baserat på en

fördjupad politisk dialog och effektivare

utvecklingssamarbete. En rad viktiga frågor

återstår emellertid ännu att lösa. Inte minst den

framtida handelsregimen är en kontroversiell

fråga. Nuvarande Lomé-regim är inte WTO-

förenlig, men AVS-länderna är motvilliga till

förändringar. Andra utestående frågor är

utvecklingssamarbetets instrument och former

och frågor av politisk natur såsom mekanismer

för avbrytande av bistånd.

Sverige anser att de pågående Lomé-

förhandlingarna utgör en unik möjlighet att

reformera samarbetet. Det förhandlingsmandat

som EU enats om ligger väl i linje med svenska

synpunkter. Sverige lägger särskild vikt vid att

den politiska dialogen och partnerskapet

fördjupas baserat på ömsesidiga åtaganden, att

fattigdomsbekämpning skall genomsyra hela

utvecklingssamarbetet, att procedurer förenklas

och att ökad flexibilitet medges i samarbetet

samt att det civila samhället involveras i ökad

omfattning.

Inom ramen för Lomé-konventionen

finansierar Europeiska Utvecklingsfonden

huvuddelen av samarbetet med AVS-länderna.

Den åttonde Europeiska Utvecklingsfonden

(EUF VIII) omfattar totalt 13,1 miljarder euro.

Sverige skall bidra med 350 miljoner euro, varav

49 miljoner euro till Stabex- programmet för

stabilisering av u-ländernas exportintäkter från

vissa jordbruksprodukter. Sverige utbetalade 60

miljoner kronor för Stabex under år 1999 och för

år 2000 beräknas ca 385 miljoner kronor.

Det budgetfinansierade samarbetet omfattar

biståndet till icke-medlemsländer i

Medelhavsområdet och Asien, Latinamerika,

samt livsmedels- och miljöbistånd, humanitärt

bistånd, stöd genom enskilda organisationer mm.

Åtagandebemyndigandena för år 1999 uppgick

till knappt 4 miljarder euro. Den del av Sveriges

bidrag till EG-budgeten som avräknas

biståndsramen uppgår till 757 miljoner kronor år

2000.

Samarbetet med Medelhavsländerna var

tidigare av traditionell art. Genom att EU 1995

antog en gemensam Medelhavspolitik

förändrades även utformningen och syftet med

biståndet och det omfattar nu ett stort antal

samarbetsområden. Inom den s.k.

Barcelonaprocessen förs en politisk, ekonomisk

och kulturell dialog som syftar till att öka

stabiliteten och främja samarbetet i regionen.

Genom MEDA skall gemenskapen stödja 12

länder runt Medelhavet (Algeriet, Cypern,

Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Malta,

Marocko, Syrien, Tunisien, Turkiet samt

Västbanken/Gaza.) i deras ekonomiska

utveckling och bidra till att de står bättre rustade

att möta konkurrensen från den europeiska

industrin när ett planerat frihandelsområde

införs år 2010. Samarbetets omfattning har ökat

markant under 1990-talet. För perioden 1995

1999 har ca 5 miljarder euro avsatts för stöd till

dels ekonomisk anpassning och integrering, dels

mer traditionellt utvecklingssamarbete.

Kapacitetsbrist och organisatoriska problem i

Kommissionen har lett till betydande svårigheter

att genomföra programmet. MEDA-

förordningen, som styr biståndets innehåll och

inriktning, skall omförhandlas under hösten

1999. Under 1999 förväntas beslut om

omfattningen av stödet för perioden 2000-2005.

Samarbetet med Asien och Latinamerika

(ALA), som regleras av en förordning från 1992,

har under senare år breddats till att omfatta både

bistånd och ekonomiskt samarbete.

Tyngdpunkten ligger på de fattigaste länderna

och de fattigaste delarna av befolkningen samt på

regioner eller länder med betydande kommersiell

potential. Den finansiella ramen för perioden

1996-2000 beräknas till 5 miljarder euro. Av

detta går ca 60 % till Asien och 40 % till

Latinamerika. Per capita är dock biståndet till

Asien betydligt mindre än till Latinamerika.

Samtidigt har behovet av stöd till flera av de

asiatiska länderna ökat dramatiskt i spåren av

Asienkrisen. Enligt svensk syn bör en

omfördelning inom ALA-biståndet övervägas.

EG är den största givaren av bistånd till

Latinamerika. Inför toppmötet mellan EU,

Latinamerika och Västindien i juni 1999

presenterade Kommissionen ett meddelande om

ett nytt partnerskap mellan EU och

Latinamerika inför 2000-talet. I meddelandet

betonas vikten av kvalitet och transparens i

samarbetet.

År 1992 inrättades EU-kommissionens

humanitära kontor ECHO. EG:s humanitära

bistånd har expanderat snabbt, och ECHO är

idag en av världens största givare av humanitärt

bistånd. Medlen kanaliseras genom enskilda

organisationer och FN-organ. ECHO

samarbetar idag med över 170 olika aktörer.

ECHO har sedan sin start förmedlat nödhjälp

och återuppbyggnadsbistånd till ett 60-tal länder.

Under 1998 gick merparten till humanitära

insatser i f.d. Jugoslavien och konfliktdrabbade

länder i Afrika och Asien. EU:s humanitära

bistånd har varit i blickfånget genom en rad

omfattande utredningar om dess hantering och

effektivitet. Sverige har bl.a. drivit att den

förordning som styr det humanitära biståndets

innehåll och inriktning samt ECHO:s arbetssätt

bör ses över. Fortsatt stor vikt kommer att läggas

vid ECHO och dess samarbete med andra delar

av Kommissionens biståndsverksamhet. Det är

också önskvärt att svenska enskilda

organisationer i högre grad kan utgöra kanaler

för EU:s biståndsmedel. Sidas medverkan i den

Humanitära biståndskommittén (HAC) bidrar

till att svenska biståndserfarenheter får

genomslag i ECHO:s arbete.

A1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete

Inledning

Huvuddelen av det svenska

utvecklingssamarbetet, ca två tredjedelar, är

bilateralt, dvs. sker direkt mellan Sverige och

enskilda utvecklingsländer. Sida ansvarar för den

helt övervägande delen av det bilaterala

biståndets genomförande. Sida bedriver ett

viktigt förnyelse- och förändringsarbete för att

höja effektiviteten och stärka

fattigdomsinriktningen.

Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete sker

med ett stort antal länder. För länder med vilka

Sverige har mer omfattande eller komplext

samarbete styrs detta genom landstrategier som

utarbetas gemensamt av Utrikesdepartementet

och Sida. I ökande grad bygger de också på en

nära dialog med samarbetslandet. På grundval av

de erfarenheter som gjorts utarbetar

Utrikesdepartementet och Sida en handbok för

landstrategiarbetet.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet sker

främst med de fattigaste länderna och ca 34 % av

resursöverföringarna går direkt till Afrika.

Ämnesmässigt är sociala sektorer, infrastruktur

och näringsliv samt humanitärt bistånd de största

områdena. Det bilaterala svenska

utvecklingssamarbetet bedrivs i olika former och

med olika instrument.

Den nya partnerskapsrelation som eftersträvas

innebär att nya krav ställs på formerna för

utvecklingssamarbetet. Ett långsiktigt samarbete

från en helhetssyn på landet måste utgå från att

komplettera landets egna ansträngningar och

bidra till finansiering av större program, t.ex. för

sektorer som undervisning och hälsovård.

Samtidigt betonas samarbetslandets ansvar. I

linje med partnerskapstanken pågår ett arbete

med att finna former för hur biståndet skall

kunna stödja breda samhällskontakter och

stimulera samarbete av ömsesidigt intresse

mellan Sverige och samarbetslandet. Detta sker

t.ex. inom forskning, institutions- och

näringslivssamarbete. Sida har under det senaste

året förstärkt dialogen med det svenska

näringslivet.

Sida har intensifierat sitt arbete med att

utveckla sektorprogramstöd i de länder där

förutsättningar finns. Deltagande i processer i

enskilda länder i samarbete med andra

likasinnade givare kommer att fortsätta. Denna

nya biståndsform förväntas innebära en

effektivisering av stödet. Sektorprogramstöd

minskar den administrativa bördan på

samarbetspartnern. Helhetsperspektivet på

sektorn underlättar en mer rationell

resursplanering och resursanvändning.

Sektorprogramstöd kan dessutom bidra till att

prioriteringarna i statsbudgeten synliggörs.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet

utvärderas inom Sida, dels av Sekretariatet för

utvärdering och intern revision som är direkt

underställt Sidas styrelse, dels av olika

avdelningar och av de integrerade ambassaderna.

Utvärderingsverksamheten har huvudsakligen

tre syften: kontroll, lärande och

kunskapsutveckling. Från och med 1999 har Sida

infört systematiska ställningstaganden, s.k.

"management response" som också innefattar

utvärderingar och revisionsinsatser. Syftet är att

effektivisera verksamheten genom att stärka

lärandet och skapa tydliga ansvarslinjer för

åtgärder i syfte att undanröja identifierade

problem och brister. Detta kräver samtidigt en

kontinuerlig återföring och kunskapsutveckling

inom utvärderingsverksamheten, bättre

utnyttjande av forsknings- och

utredningsresultat och ökad kompetens hos den

personal som arbetar inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet. Expertgruppen för

utvecklingsfrågor (EGDI) som tillsattes av

regeringen 1995 kan här spela en viktig roll

genom extern rådgivning och kontakter med

forskarsamhället.

Medelsfördelning och anslagsstruktur

Anslagsposten för det bilaterala

utvecklingssamarbetet ökar år 2000 med 1260

miljoner kronor till 8605 miljoner kronor. Vid

fördelningen av medel har reservationer på

respektive delpost beaktats.

Tabell 3.9 Anslagsposten A1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

1 Afrika

1 670 000

1 850 000

2 Asien

900 000

1 000 000

3 Latinamerika

385 000

620 000

4 Europa

295 000

450 000

5 Särskilda utvecklingsprogram

1 070 000

1 070 000

6 Krediter för utveckling

400 000

450 000

7 Forskningssamarbete

470 000

570 000

8 Enskilda organisationer

850 000

880 000

9 Humanitärt bistånd och kon-

 fliktförebyggande

790 000

1 000 000

10 Ekonomiska reformer

470 000

665 000

11 Information

45 000

50 000

Summa

7 345 000

8 605 000

Anslagsstrukturen för 2000 är oförändrad

jämfört med innevarande år. Fördelningen

framgår av tabellen ovan. Sida, som disponerar

merparten av anvisade medel under

anslagsposten, har rätt att omfördela mellan

delposter under förutsättning att enskild delpost

förändras med högst 10 %.

Tabell 3.10 Delposten Särskilda utvecklingsprogram

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

Näringslivsutveckling

Kontraktsfinansierat tekniskt

bistånd

Internationella kurser

400 000

440 000

Demokrati och mänskliga

rättigheter

130 000

110 000

Särskilda miljöprogram

205 000

180 000

Programutveckling

220 000

210 000

Rekrytering och utbildning av

fältpersonal och multilaterala

experter

115 000

130 000

Summa

1 070 000

1 070 000

Delposten 1 Afrika omfattar dels landramar för

programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. Delposten

beräknas öka till 1850 miljoner kronor främst

genom ökad medelstilldelning till Moçambique,

Tanzania, Uganda samt för regionalt/övrigt (se

kommentarer under Afrikaavsnittet).

Delposten 2 Asien omfattar dels landramar för

programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser. Delposten

beräknas öka till 1000 miljoner kronor främst

genom ökad medelstilldelning för Bangladesh,

Kambodja, Sri Lanka och Vietnam samt för

regionalt/övrigt (se kommentarer under

Asienavsnittet).

Delposten 3 Latinamerika omfattar landramen

för Nicaragua och samarbetet med Central- och

Sydamerika inklusive Bolivia. Delposten

beräknas öka till 620 miljoner kronor främst med

anledning av planerade insatser efter orkanen

Mitch.

Delposten 4 Europa omfattar insatser på västra

Balkan, inklusive valövervakningsinsatser i

regionen, och stöd till vissa länder i Kaukasien

och Centralasien. Delposten beräknas öka till

450 miljoner kronor främst med anledning av

behovet av återuppbyggnadsinsatser i Kosovo.

Tabell 3.11 Landramar, gällande 1999 samt planerade

2000

Tusental kronor

1999

2000

Afrika

Angola

100 000

80 000

Eritrea

20 000

20 000

Etiopien

130 000

130 000

Guinea-Bissau

5 000

5 000

Kenya

65 000

65 000

MoVambique

260 000

300 000

Namibia

65 000

65 000

Sydafrika

200 000

200 000

Tanzania

240 000

260 000

Uganda

125 000

150 000

Zambia

100 000

100 000

Zimbabwe

110 000

110 000

Regionalt/Övrigt

250 000

365 000

Summa

1 670 000

1 850 000

Asien

Bangladesh

120 000

140 000

Kambodja

80 000

100 000

Laos

100 000

100 000

Sri Lanka

40 000

60 000

Vietnam

170 000

200 000

Västbanken/Gaza

120 000

120 000

Regionalt/Övrigt

270 000

280 000

Summa

900 000

1 000 000

Latinamerika

Nicaragua

80 000

85 000

Centralamerika

190 000

415 000

Sydamerika

115 000

120 000

Summa

385 000

620 000

Delposten 5 Särskilda utvecklingsprogram

omfattar ett flertal verksamheter. Den indikativa

fördelningen under delposten, för vilken

oförändrat belopp beräknas, framgår av tabellen.

Sänkningarna för särskilda miljöinsatser

respektive särskilda insatser för demokrati och

mänskliga rättigheter innebär inte en sänkning av

ambitionsnivån inom dessa områden.

Delposten 6 Krediter för utveckling omfattar

subventioner av u-krediter och biståndskrediter.

En höjning till 450 miljoner kronor beräknas.

För 1999 har riksdagen fastställt en ram för

Sidas garantigivning, varav huvuddelen utgörs av

biståndsgarantier för u-krediter. Vid årsskiftet

uppgick garantiförbindelserna för u-krediter till

drygt 9,3 miljarder kronor. Regeringen föreslår

att riksdagen bemyndigar regeringen att för 2000

ikläda staten betalningsansvar till ett belopp om

12 miljarder kronor för garantigivning inom det

internationella utvecklingssamarbetet, dvs. en

oförändrad ram.

Regeringen beslutade i mars 1999 om

riktlinjer för en treårig försöksverksamhet med

en fristående garantigivning för biståndsändamål.

Sida får inom ramen för den ovan nämnda

garantiramen om 12 miljarder kronor utställa

fristående garantier till ett belopp av högst en

miljard kronor. Säkerhetsreserven om 500

miljoner kronor finansieras med medel som

avsatts för subventioner inom u-kreditsystemet,

där den faktiska kostnaden kommit att

understiga den ursprungligt beräknade, bl.a.

genom valutakursfluktuationer. Sida kommer

under hösten i samråd med

Exportkreditnämnden (EKN) att till regeringen

lämna förslag om en riskpolicy för

garantigivningen.

Delposten 7 Forskningssamarbete är en fortsatt

prioriterad verksamhet inom ramen för

satsningen på kunskaps- och

institutionsutveckling. För 2000 beräknas en

ökning av delposten till 570 miljoner kronor.

Delposten 8 Enskilda organisationer utgör stöd

till bistånd som genomförs av svenska

folkrörelser och enskilda organisationer. En

ökning till 880 miljoner kronor beräknas.

Delposten 9 Humanitärt bistånd och

konfliktförebyggande används för att lindra

följderna av väpnade konflikter för

civilbefolkningen, stöd till tidig återuppbyggnad

och konfliktförebyggande samt insatser för offer

för naturkatastrofer. Delposten beräknas öka till

1000 miljoner kronor.

Delposten 10 Ekonomiska reformer används för

betalningsbalansstöd och skuldlättnad, främst

inom ramen för internationellt samordnande

skuldinitiativ, till fattiga och skuldtyngda länder

som genomför ekonomiska reformprogram. För

2000 beräknas en ökning av delposten till 665

miljoner kronor.

Delposten 11 Information beräknas öka till 50

miljoner kronor för att ge utrymme för en ökad

satsning på information om och

opinionsbildning kring utvecklingssamarbetet.

Verksamhetsgrenar

Demokrati och mänskliga rättigheter

Stöd till demokrati, respekt för de mänskliga

rättigheterna och gott styrelseskick utgör ett

prioriterat område inom det svenska

utvecklingssamarbetet.

Målet är att bidra till en ökad respekt för de

mänskliga rättigheterna, dvs. grundläggande

friheter, gott skydd och tillfredsställande

levnadsstandard, kvinnors och mäns aktiva

deltagande i samhällslivet och politiken på lika

villkor, en demokratisk kultur av tolerans,

respekt, deltagande och öppenhet, livskraftiga

civila samhällen, fria och oberoende medier,

effektiva för demokratin bärande institutioner

och en utvecklad lokal demokrati, en fungerande

rättsstat samt en offentligt förvaltning i

demokratins tjänst.

Resultatet av utvecklingssamarbetet mäts

ytterst i hur enskilda människors villkor

förbättras och vilken makt de har att påverka sina

liv. Det kan översättas i termer av hur de

mänskliga rättigheterna respekteras och

förverkligas. Sverige skall därför i

utvecklingssamarbetet stödja sig på de

internationella konventionerna om de mänskliga

rättigheterna, framför allt FN:s allmänna

förklaring om de mänskliga rättigheterna samt de

sex centrala FN-konventionerna.

Sverige utgår från att demokratisering i regel

är en lång och sammansatt process, som kräver

ett brett deltagande från alla delar av samhället.

All demokratisering är inhemska processer, men

de kan ges internationellt stöd. Genom att på ett

strategiskt sätt kombinera multilateralt och

bilateralt stöd kan vårt samarbete bli mer

slagkraftigt. Det gäller framför allt att identifiera

de demokratiska krafter som verkar inom det

civila samhället och staten och ge dem rätt stöd

vid rätt tillfälle och samtidigt stärka demokratins

nyckelinstitutioner. Samarbetet måste vara

flexibelt i de komplicerade politiska processer

som pågår.

Verksamhetsgrenen har under 1998 vuxit och

demokrati- och rättighetsfrågor integreras

efterhand i andra insatser. Barns rättigheter lyfts

fram. På Sida pågår ett arbete med att producera

en handbok för metoder att låta ett barnrätts-

perspektiv genomsyra Sidas olika

handlingsprogram och sektorer. Arbetet för att

ge kvinnor samma möjligheter som män att

åtnjuta de mänskliga rättigheterna fortsätter såväl

i multilaterala sammanhang som genom

utvecklingssamarbetet. Metoder för att utveckla

ett rättighetsperspektiv i allt bistånd håller på att

utvecklas. Sida har påbörjat ett arbete för

kompetens och kunskapsutveckling inom

området samtidigt som ökade personella resurser

tillförts.

Som ett led i Sveriges policyutveckling på

området överlämnade regeringen under våren

1998 skrivelsen Demokrati och mänskliga

rättigheter i Sveriges utvecklingssamarbete (skr.

1997/98:76) till riksdagen. Samtidigt

överlämnades skrivelsen Mänskliga rättigheter i

svensk utrikespolitik (skr. 1997/98:89).

Tillsammans är dessa vägledande för det svenska

utvecklingssamarbetet i syfte att främja

demokrati och respekt för de mänskliga

rättigheterna. Demokrati ser olika ut på olika håll

i världen och är något som inte kan tvingas fram

av krafter utifrån. Utvecklingssamarbete kan

stärka reformansträngningarna i en demokratisk

riktning. Demokrati är en fredlig mekanism för

konfliktlösning och MR-konventionerna

kodifierar globala värderingar som är en grund

och en utgångspunkt för detta arbete.

Under 1999 har ett intensivt

uppföljningsarbete bedrivits gemensamt mellan

Utrikesdepartement och Sida. Särskild prioritet

har getts utveckling av kapacitet och kompetens

hos personalen såväl på Utrikesdepartementet

som på Sida. Detta har skett i form av en

utbildningssatsning i form av en

specialutbildning riktad till nyckelpersoner vilka

representerar de flesta enheter och avdelningar

på Utrikesdepartementet och Sida. Prioritet har

också givits metodutveckling för att uppnå ett

ökat genomslag för demokrati och mänskliga

rättigheter samt för att utveckla metoder för ett

rättighetsbaserat utvecklingssamarbete. Ett

exempel är ett metodarbete inriktat på

revideringen av landstrategin för Zimbabwe med

utgångspunkt i demokrati och mänskliga

rättigheter, inkluderande barnets rättigheter.

Inom ramen för uppföljningsarbetet har Sida och

Utrikesdepartementet tillsammans med svenska

enskilda organisationer och

utbildningsinstitutioner genomfört ett

resursbasutvecklingsprojekt kallat

SWEDEHUM där den svenska resursbasen på

området demokrati och mänskliga rättigheter

kartlagts. Förslag har lagts om hur den kan

stärkas och bättre nyttjas framför allt avseende

personalförsörjningen till de internationella

organisationer som är verksamma på området.

Vidare har förslag lagts avseende det svenska

rättsväsendets kapacitet och organisation i syfte

att uppnå ett utökat engagemang i det svenska

utvecklingssamarbetet på rättsområdet.

Uppföljningsarbetet kommer under

kommande år att fortgå både genom breddning

och fördjupning. Utbildningssatsningen skall

fortsätta. Metodutvecklingen kommer att

breddas dels genom att dra lärdom av

erfarenheterna från Zimbabwe, dels genom

fortsatta pilotprojekt i ett antal nya länder.

Tematisk fördjupning kommer att göras

avseende det civila samhället, stöd till

rättsväsendet, valstöd samt avseende indikatorer

för att mäta resultat. Ett viktigt led i

uppföljningen är att knyta an metodarbetet för

att följa upp skrivelsen och till

konflikthanteringsfrågorna inom ramen för det

humanitära biståndet.

Sociala sektorer

Social utveckling handlar om att stärka

människors säkerhet och förmåga samt

möjligheter att försörja sig och påverka sina liv.

Tillgång till hälsovård och utbildning är

grundläggande för att åstadkomma social och

ekonomisk utveckling. Rätten till hälsa och

utbildning är dessutom konventionsbundna

mänskliga rättigheter. Den kontinuerliga

satsningen på sociala sektorer har uppvisat klara

framsteg vad gäller t.ex. hälsa, utbildning,

minskad barnadödlighet och ökad jämställdhet

mellan män och kvinnor. Ökad tonvikt skall

därför läggas på fattiga kvinnors, mäns och barns

tillgång till utbildning och hälsovård, med

målsättningen att öka deras möjligheter att delta i

den ekonomiska utvecklingen som produktiva

samhällsmedlemmar.

Målet för utvecklingssamarbetet inom hälso-

och utbildningssektorn är att stödja

reformprocesser med inriktning på utbildning

och hälsovård av god kvalitet och tillgänglig för

alla. Syftet är att skapa förutsättningar för social

utveckling, dvs. förbättrade levnadsvillkor för

majoriteten av befolkningen och för fattiga

grupper i synnerhet. Samarbetet skall även bidra

till att ge människor med funktionshinder

möjligheter att delta i samhällslivet på lika

villkor.

Under 1998 har utvecklingssamarbetet

bibehållit ett fokus på reformprocesser och stöd

till fattiga och utsatta grupper. Dessutom har ett

aktivt policy- och metodarbete genomförts i

samarbete med andra givare och

samarbetsländer, vilket resulterat i en ökad

samsyn.

Under året har Sida deltagit i utvecklingen av

sektorprogram inom hälsa och utbildning i sju

samarbetsländer, som ett led i processen att få till

stånd mer samordnade, av samarbetsländerna

ledda, sektorprogram.

Inom utbildningssektorn bör stödet

koncentreras till att förbättra utbildningens

kvalitet i samarbetsländerna, huvudsakligen

genom lärarfortbildnings- och

läromedelsinsatser. Andra viktiga områden är

stöd till dialog och opinionsbildning.

Hälsosektorn koncentreras på

hälsovårdsreformer och läkemedelsfrågor samt

sexuell och reproduktiv hälsa, med särskild

betoning på ungdomar, nätverksbyggande och

erfarenhetsutbyte.

Utbildning för alla är centralt för att göra

kunskap tillgänglig för marginaliserade grupper,

men också för att främja framväxten av en

demokratisk kultur, stärka det sociala kapitalet

och underlätta fattiga människors deltagande i

den ekonomiska utvecklingen. Kvinnors

utbildning har stort genomslag både på deras

egen, familjens och barnens levnadsstandard.

Kvinnor med utbildning och arbete föder färre

barn och barnen får bättre hälsa och utbildning.

Att förbättra barnens möjligheter, framförallt

genom fullbordad skolgång, utgör den viktigaste

investeringen i en nations framtid. Utbildning av

flickor har visat sig vara är en särskilt god

investering med positiv inverkan på flera andra

samhällsområden. Länder med god primärskola

har bevisligen högre tillväxt.

Ohälsa hämmar tillväxt och social utveckling

och är därmed är en viktig orsak till fattigdom.

En fungerande hälsovård som är tillgänglig också

för de fattiga är därför av största vikt för att

stärka människors förmåga.

Trots att både hälsovården och utbildningen

har uppvisat betydande förbättringar under de

tre senaste årtiondena är utmaningarna

fortfarande avsevärda. I Afrika har ekonomisk

tillbakagång i flera länder lett till att fattiga

grupper fått sämre tillgång till hälsoservice och

undervisning, även om en del framsteg gjorts

under 90-talet. I vissa asiatiska länder, särskilt i

Sydostasien, har den ekonomiska krisen vänt

utvecklingen mot förbättrad social service till

dess motsats. Ökade ekonomiska och sociala

klyftor i Latinamerika har, trots att andelen

fattiga minskar, inneburit att antalet fattiga ökat

och att stora delar av befolkningen inte kommer

i åtnjutande av den hälsovård och utbildning de

har rätt till.

Undervisningsbiståndet inriktas på att stödja

reformprocesser som syftar till att ge

grundläggande utbildning för alla, att höja

utbildningens kvalitet samt att nå eftersatta och

diskriminerade grupper, såsom kvinnor, flickor i

fattiga familjer och handikappade. I Afrika gäller

det att fortsätta stödet till ökad bredd och

kvalitet i ländernas utbildningssystem med

tonvikt på primärskolan. Undervisningsbiståndet

bör över en tre- till femårsperiod omvandlas till

sektorprogramstöd, dvs. budgetstöd till

mottagarstyrda, nationella program, där Sverige

och andra givare för en dialog om sektorns och

sektorprogrammens utveckling. I denna dialog

skall fattigdomsbekämpning utgöra plattformen.

Det svenska utvecklingssamarbetet inom

hälsosektorn bör liksom undervisningssektorn

även fortsättningsvis inriktas på att stödja

reformprocesser, med målsättningen att

åstadkomma hälso- och sjukvård av god kvalitet

för alla samt att förbättra folkhälsan för utsatta

grupper.

Även hälsobiståndet bör omformas till

sektorprogramstöd. Hiv/aids-epidemin ställer

höga krav på hälsosektorn och på behovet av

sociala skyddsnät bland annat för att ta hand om

föräldralösa barn. Ökad tonvikt bör därför läggas

på hiv/aids-bekämpning, inte minst i Södra

Afrika. Ett sekretariat för detta ändamål kommer

att inrättas vid ambassaden i Harare.

Infrastruktur, näringsliv och urban utveckling

Målet för stödet till infrastruktur är att bidra till

uppbyggnaden av en miljömässigt och

ekonomiskt bärkraftig infrastruktur med speciell

tyngdpunkt på transporter, kommunikationer,

energi och urban infrastruktur. Stödet finansieras

i programländerna främst från landramarna. I

andra länder och i vissa programländer

finansieras investeringar genom krediter för

utveckling och kunskapsöverföring främst

genom kontraktsfinansierat tekniskt samarbete.

Förutsättningarna för och utformningen av

stödet har under senare år starkt påverkats av

avregleringar och en ökad ägarspridning i många

av samarbetsländerna. En del av biståndet har

därför inriktats på att underlätta för länderna att

genomföra denna process på ett transparent och

ansvarsfullt sätt. Sida blir alltmer en

dialogpartner i policyfrågor och finansiär av

kompetens- och institutionsutveckling från att

tidigare varit projektfinansiär.

Nya finansieringsformer har prövats bl.a. i

form av krediter till privatägda företag, öppnande

av en kreditfond för landsbygdselektrifiering och

kombinationer av mjuka krediter och gåvor.

Regeringen har 1999 på förslag från Sida beslutat

om en försöksverksamhet med fristående

garantier. Garantiinstrumentet skall med relativt

begränsade insatser av statliga medel och statligt

risktagande mobilisera kommersiella resurser

som inte annars skulle vara tillgängliga för

utvecklingspolitiskt prioriterade projekt.

Miljöaspekterna har fått allt större betydelse.

Två av de fem områden som prioriteras i Sidas

handlingsprogram för hållbar utveckling berör

särskilt infrastrukturområdet, nämligen energi

och urban miljö.

Urban utveckling är ett förhållandevis nytt

biståndsområde som har ökat de senaste åren.

Ett strategiarbete för urbana transporter har

genomförts och beredning har inletts bl.a. i de

katastrofdrabbade länderna i Centralamerika.

Urban miljö kommer att uppmärksammas.

Organisationer som tillhandahåller finansiella

tjänster för bostäder för fattiga stadsbor kommer

att stödjas som ett element i

fattigdomsbekämpningen.

Biståndets betydelse som finansiär av

investeringar i infrastruktur minskar, utom i de

allra fattigaste länderna, i takt med att allt fler

länder attraherar privata flöden för sådana

ändamål. Samtidigt ökar betydelsen av ett

fungerande regelverk och effektiva offentliga

kontrollfunktioner. Detsamma gäller hållbara

system för investering, drift och underhåll av

lokala, småskaliga investeringar.

Ett väl fungerande finansiellt system är en

viktig faktor för att ett land skall kunna uppnå en

hållbar tillväxt och finansiera fattigdomsbekämp-

ande insatser. Arbetet inom den finansiella

sektorn bör koncentreras till grundläggande

ram- och regelverk, finansiella marknader och

institutioner, finansiell krishantering, och

riskkapitaltillförsel. Mikrofinansiering, som

under de senaste åren vuxit fram som ett viktigt

verktyg för att höja levnadsstandarden för fattiga

grupper, är ett annat prioriterat område.

Verksamheten inom näringslivsutveckling

syftar till att stärka förutsättningarna för ett

konkurrenskraftigt näringsliv i

samarbetsländerna. Näringslivsprogrammet skall

fortsätta det påbörjade arbetet mot en starkare

koncentration och inriktas på utveckling av

institutionella ramverk, reformering av

samhällsägda företag, allianser mellan företag i

Sverige och samarbetsländerna,

kompetensutveckling för företagare och

handelsfrämjande insatser.

Det ekonomiska samarbetet utgör en

utveckling från renodlad biståndsverksamhet till

ekonomiskt samarbete av ömsesidigt intresse

vilket är ett av målen för den förnyade

Afrikapolitiken.

Naturbruk

Målet för verksamhetsgrenen är att bidra till att

förbättra levnadsvillkoren för främst den fattiga

landsbygdsbefolkningen genom ett långsiktigt,

bärkraftigt och produktivt utnyttjande av

förnyelsebara naturresurser. Åtgärder inom jord-

och skogsbruk, vatten och marin miljö skall

prioriteras.

Vägledande för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete, syftande till hållbar

utveckling, är det handlingsprogram som Sida

antog år 1996 och som tillstyrkts av regeringen

och riksdagen (skr. 1996/97:2).

Huvudinriktningen är att integrera de sociala,

ekonomiska och miljömässiga aspekterna i

utvecklingssamarbetet. Det viktigaste

instrumentet för att säkra att detta sker på ett

långsiktigt och konsekvent sätt är

landstrategierna. Särskilt angeläget är att stärka

samarbetsländernas institutionella kapacitet och

strategier för att främja arbetet med hållbar

utveckling. Erfarenheter från vårt bilaterala

utvecklingssamarbete är en viktig grund för detta

arbete.

Uppföljningen fortgår av den översyn som

gjorts av Sidas riktlinjer för hållbart skogsbruk,

jordbruk och markvård samt vattenresurser.

Inom ramen för hållbart jord- och skogsbruk

prioriteras integrerade system för hållbart

jordbruk, markprocesser, biologisk mångfald

och växtgenetiska resurser. Regeringen fäster

stor uppmärksamhet vid denna problematik,

särskilt inför nästa års möte med FN:s

kommission för hållbar utveckling (CSD), som

behandlar jordbruks- och markfrågorna som

särskilt tema.

Vattenresurshantering är sedan länge ett

prioriterat område. Det gäller bl.a. de insatser

som görs regionalt som stöd till förvaltning av

delade vattenresurser, framförallt i södra och

östra Afrika. Huvudinriktningen i det bilaterala

stödet är att främja effektiv och långsiktig

hushållning med begränsade vattenresurser.

Regeringen finner det också angeläget att

fortsätta stödja kapacitetsuppbyggnad och

nätverksbyggande genom stöd till Global Water

Partnership (GWP), vars kansli är knutet till

Sida. Olika typer av globala och regionala

analyser och framtidsscenarier inom

vattenområdet utarbetas med stöd bl.a. av

Sverige. Resultatet av dessa kartläggningar

kommer att bli ett viktigt instrument för den

framtida vattenresurshanteringen såväl nationellt

som globalt. Inom området marin miljö stöder

Sverige arbetet med att uppmärksamma

samspelet och effekterna mellan land- och

kustområdena i syfte att stödja hållbart nyttjande

av de akvatiska resurserna och bevarande av

biologisk mångfald.

Arbetet att förverkliga de internationella

miljökonventionerna kräver nya former och

metoder för såväl det multilaterala som det

bilaterala utvecklingssamarbetet. Metoderna bör

leda till ett ökat samarbete med mottagarna i

syfte att bredda kunskapen om de krav som

konventionerna ställer och utreda

förutsättningarna för att bygga upp kompetens

inom respektive område. Inom

kemikalieområdet är det särskilt viktigt att

förbättra underlaget inför de internationella

miljöförhandlingarna.

Ekonomiska reformer

Målet för verksamhetsgrenen är att stödja länder

som genomför ekonomiska reformprogram

syftande till ekonomisk tillväxt och hållbar

utveckling. Stödet skall utgöra ett incitament till

fortsatta reformer och anpassas till specifika

behov och förutsättningar i enskilda länder.

Ekonomiska reformer är en förutsättning för

långsiktig ekonomisk och social utveckling och

en effektiv fattigdomsbekämpning. Många av de

länder som erhåller svenskt stöd har genomfört

reformprogram i mer än ett årtionde. Resultaten

är överlag positiva vad gäller makroekonomisk

stabilitet och tillväxt. För att uppnå hållbara

förbättringar krävs dock att reformprocessen

fördjupas och mer inriktas på strukturella och

institutionella reformer. Flertalet länder som

erhållit svenskt stöd har emellertid en tung

skuldbörda som måste angripas för att nå en

stabil ekonomisk utveckling.

Stödet till ekonomiska reformer koncentreras

till fattiga länder med svår skuldsituation, som

genomför ekonomiska reformprogram. Stödet

ges främst till länder med vilka Sverige bedriver

långsiktigt utvecklingssamarbete och ges i

samordning med IMF, Världsbanken och andra

givare. Under 1998 har samarbetet koncentrerats

till 7 länder, varav Moçambique är störst, och

utgått i form av generellt budgetstöd och

skuldlättnader. Orkanen Mitchs härjningar i

fattiga och skuldtyngda centralamerikanska

länder föranledde ett snabbt beslut om stöd till

en av Världsbanken administerad skuldfond för

Centralamerika.

Förändrade former för beredningen av stödet

till ekonomiska reformer innebär snabbare beslut

som kan underlätta den ekonomiska

reformprocessen och möjligheterna för

mottagarlandet att fullgöra sina förpliktelser

gentemot de multilaterala institutionerna.

Regeringskansliet håller på att färdigställa

riktlinjer som skall gälla för det svenska

betalningsbalansstödet.

Regeringen har under en lång tid prioriterat

och internationellt verkat för en långsiktig

lösning på skuldbördan för de fattigaste och

mest skuldsatta länderna. 1996 lanserade

Internationella valutafonden (IMF) och

Världsbanken ett initiativ för skuldlättnader för

de mest skuldtyngda länderna (det s.k. HIPC-

initiativet). Initiativet, som bygger på att

skuldländerna för en sund ekonomisk politik ,

omfattar alla typer av fordringsägare och syftar

till att ge länderna en hållbar skuldsituation. Mot

bakgrund av en allt mer uttalad önskan från såväl

enskilda organisationer och tongivande

givarländer att initiativet skall erbjuda snabbare,

bredare och djupare skuldlättnader genomför

Världsbanken och IMF en översyn av initiativet.

Sverige har förespråkat att alla länder år 2000

skall veta vad de behöver göra, och vilka

skuldlättnader de kan förvänta sig för att komma

ur sin skuldkris. En jämn bördefördelning av

finansieringen av initiativet har också varit ett

viktigt krav från svensk sida.

Länderna som kvalificerar för HIPC behöver

skuldlättnader och betalningsbalansstöd under

perioden fram till den tidpunkt när skuldlättnad

inom HIPC utfaller. Stödet under denna period

är extra viktigt eftersom de annars riskerar att

inte kunna uppfylla villkoren.

Regeringen avser bidra till HIPC-initiativet

successivt under dess genomförande. Sverige har

lämnat bidrag till den s.k. HIPC Trust Fund,

som skall finansiera skuldlättnader från

Världsbanken och de regionala

utvecklingsbankerna och stöd i samband med

skuldavskrivningar inom Parisklubben. Sveriges

har också gett bidrag till IMF:s särskilda facilitet

för stöd till fattiga länder som genomför

strukturanpassning, ESAF (Enhanced Structural

Adjustment Facility). Sverige är berett att

överväga ytterligare bidrag till ESAF inklusive

för att finansiera IMF:s medverkan i HIPC-

initiativet.

Ett antal länder (bl.a. Uganda, Bolivia,

Moçambique, Tanzania och Guinea-Bissau) har

inrättat multilaterala skuldfonder. Syftet med

dessa är att kanalisera egna resurser och bilaterala

bidrag för multilateral skuldtjänst inom ramen

för en skuldstrategi. Skuldfonder har visat sig

vara lämpliga kanaler för svenskt stöd till

ekonomiska reformer.

Forskningssamarbete

Målet för forskningssamarbetet är att stärka

utvecklingsländernas forskningskapacitet och

främja utvecklingsinriktad forskning genom stöd

till forskningssamarbete med och mellan

utvecklingsländer, till internationell forskning

med inriktning på utvecklingsländer och u-lands-

relaterade problem samt till u-landsforskning i

Sverige.

Sida/SAREC presenterade under 1998 två

dokument, "Riktlinjer för forskningssamarbete"

samt "Forskningssamarbetet år 2001 en skiss".

Dessa dokument ligger till grund för utveckling

av olika delar av verksamheten, inklusive den

expansion av forskningssamarbetet som

påbörjats.

Utifrån målet att öka antalet långsiktiga

forskningssamarbeten med fattiga u-länder har

en inledande beredning av samarbete inletts med

Bolivia. Med målet att etablera nya former för

forskningssamarbete med mer resursstarka u-

länder har en beredning av samarbete med

Sydafrika inletts. Vidare har beredningar

genomförts av fortsatt samarbete med

Nicaragua, Eritrea och Zimbabwe enligt de

riktlinjer som etablerats för ett samlat stöd till

högre utbildning och forskning. En särskild

satsning har inletts för att ge universitet i

samarbetsländerna ökad tillgång till

informationsteknologi (IT), och ökad

kompetens inom IT-området. Ett projekt har

inletts på Sri Lanka och en förstudie har

genomförts i Etiopien. Under 1998 har Sida

inom det bilaterala forskningssamarbetet stött

samarbete mellan ett 50-tal u-landsinstitutioner

och 90 svenska universitetsinstitutioner.

Utvecklingsinriktad forskning tillgodoses till

stor del genom olika ämnesinriktade program.

Verksamheten har inriktats mot insatser inom en

rad tematiska områden. Exempel på sådana är:

naturresursutnyttjande inom torra områden i

Afrika, hiv/aids, bioteknik, och uthålligt

utnyttjande av kustområden. Sida slutförde

under 1998 ett forskningsprogram för

kunskapsutveckling för uthålligt nyttjande av

kustområden. Resultaten är vetenskapligt

baserade och lokalt anpassade metoder för att

stävja utfiskning, förstörelse av korallrev och

mangroveskogar, nedsmutsning av stränder och

kusthav.

Stödet till svensk u-landsforskning har ökat

och bl.a. inriktats på basstöd till

forskningsmiljöer. Olika avdelningar inom Sida

har vidare getts möjlighet att utnyttja

programmet för resursbasutveckling.

I linje med de nämnda dokumenten

eftersträvas under de kommande åren en ökning

av forskningssamarbetet, speciellt det bilaterala

samarbetet, som skall utsträckas till fler länder.

Samarbetet med de fattigaste, forskningssvagaste

länderna fokuseras på utveckling av ett eller flera

forskande universitet. Fortsatta satsningar görs

på att öka samverkan mellan

forskningssamarbete och andra bilaterala

utvecklingsinsatser genom Sida.

Kapacitetsutbyggnad för forskning bör i största

möjliga utsträckning ta hänsyn till traditionell

kunskap och kultur så att olika traditioner i

forskningen kan mötas. Ett program för

forskarinitierade projektsamarbeten mellan

institutioner i Sverige och utvecklingsländer

inom områden av ömsesidigt intresse och bred

utvecklingsrelevans skulle kunna öka

omfattningen av forskningssamarbetet och

utvidga det till fler länder, bl.a. i Asien i enlighet

med regeringens Asienstrategi.

De ämnesinriktade insatserna fokuseras med

utgångspunkt från Sidas handlingsprogram,

kopplingar till det bilaterala

forskningssamarbetet och relevans för de

subregioner som står i fokus för svenskt

utvecklingssamarbete. Ökade insatser görs för

att främja multidisciplinära ansatser,

policyforskning samt forskningsöversikter för

forskare och användare av forskningsresultat.

Humanitärt bistånd och konfliktförebyggande

Det humanitära biståndets mål är att värna

människoliv och lindra de humanitära följderna

av väpnande konflikter och naturkatastrofer.

Biståndet skall verka för att drabbade

folkgrupper och samhällen ges möjlighet att

återfå den egna försörjningsförmågan under

värdiga former och i säkerhet. En utgångspunkt

för det humanitära biståndet är därför en strävan

att finna en lösning på den humanitära krisen.

Trots sin akuta karaktär har därför det

humanitära biståndet också ett långsiktigt

perspektiv. Oaktat principerna om neutralitet,

opartiskhet och oberoende i det humanitära

arbetet är den humanitära hanteringen nära

förknippad med politisk konfliktlösning. Alltför

ofta har det humanitära hjälparbetet fått ersätta

ett genuint politiskt fredsengagemang.

Det humanitära biståndet omfattar förutom

akuta insatser också grundläggande samhällelig

återuppbyggnad. I första hand är det fråga om

hälsovård, vatten och sanitet, jordbruks- och

boskapsnäring samt skolundervisning. För det

humanitära biståndet i samband med väpnade

konflikter redovisar Sida under 1998 att nära

hälften av förbrukade medel avsåg

återuppbyggnad. Många erfarenheter visar på

skolans betydelse när det gäller förebyggande av

konflikter. Utan tillgång till undervisning dras

barn och ungdom till en vapenburen verksamhet

som uppfattas ge både trygghet och försörjning.

Gränserna mellan krig och brottslighet flyter

samman i många av dagens konflikthärdar.

Angrepp på civila är ett genomgående drag och

etnisk rensning vanligt förekommande. Sverige

fäster särskild vikt vid barnens situation i

humanitära katastrofer och under väpnade

konflikter och Sidas nyligen framtagna riktlinjer

för stöd till barn i väpnade konflikter skall vara

vägledande för det svenska humanitära biståndet.

Trots att efterkrigstiden har sett mer av

inomstatliga än mellanstatliga konflikter, har

1999 uppvisat att krig mellan länder inte tillhör

det förgångna. Kriget mellan Etiopien och

Eritrea är ett exempel. De flesta väpnande

konflikter leder förr eller senare till hot mot

internationell fred, säkerhet och stabilitet. Det

humanitära arbetet måste därför synkroniseras

med fredsfrämjande diplomati och

säkerhetsinsatser för att dämpa spridningen av

våld och hot mot civilbefolkningen. Under 1999

uppmärksammades 50-årsfirandet av den

internationella humanitära rätten och arbetet

intensifierades på att finna former för att öka

respekten för rätten till humanitärt skydd för

krigsutsatt civilbefolkning. Dessa frågor

uppmärksammades också vid det möte om

internationellt bistånd till Afghanistan som

Sverige stod som värd för i juni år 1999.

Det nära sambandet mellan humanitära

katastrofer och väpnade konflikter gör det

angeläget att skapa god förståelse för konflikters

skeenden, deras olika aktörer och biståndets roll

i förhållande till konfliktförloppet. På uppdrag av

regeringen har Sida utarbetat en strategi för

konfliktförebyggande och konflikthantering

inom det humanitära biståndet. Dialogskapande

och säkerhetsfrämjande insatser skall prioriteras

och en uppföljning av direkt fredsfrämjande

insatser planeras. Regeringen välkomnar att en

sådan uppföljning görs. Ett nära samråd mellan

Sida och Utrikesdepartementet kring direkt

konfliktförebyggande insatser är nödvändigt för

att skapa effektiv samordning och stärka den

samlade effekten av det svenska engagemanget.

Utbetalningar för humanitära insatser uppgick

1998 till drygt 900 miljoner kronor och beräknas

1999 överstiga en miljard.

Under 1998 har utbetalade medel i huvudsak

avsett insatser i Afrika, främst Angola, Sudan,

Rwanda och Liberia. Andra länder med

betydande svenskt humanitärt bistånd under år

1998 var Afghanistan, Irak, Nordkorea, Bolivia,

Kina och Bosnien-Hercegovina. I flera av dessa

länder intar Sverige en tätposition som givare. I

de flesta fall har det rört sig om stöd föranlett av

väpnade konflikter. Andelen som avsett

naturkatastrofer har emellertid ökat. Stödet till

Kina på närmare 40 miljoner kronor har t.ex. i

sin helhet avsett hjälp med anledning av

översvämningar. Under år 1999 gjordes

omfattande insatser i Centralamerika efter

förödelsen i orkanen Mitchs spår. Sida

redovisade i juli 1999 sina erfarenheter av

katastrofbistånd med anledning av

naturkatastrofer. Sida framhåller bl.a. betydelsen

av ett utvecklingsinriktat, långsiktigt och

heltäckande perspektiv i hanteringen av

naturkatastrofer. Förebyggande insatser krävs

med särskild inriktning på miljö och

fattigdomsbekämpning. FN:s

samordningskapacitet behöver förstärkas och

den lokala kapaciteten i katastrofdrabbade länder

utvecklas. Naturkatastrofer har alltmer kommit

att inordnas i den utvecklingspolitiska agendan

och både UNDP:s och Världsbankens

engagemang på detta område välkomnas av

Sverige.

Många länder har under lång tid erhållit

omfattande svenskt humanitärt bistånd till följd

av olösta och uppflammande väpnade konflikter.

Det gäller t.ex. Afghanistan, Irak och Sudan.

Särskilda strategier för det humanitära biståndet

kommer att utarbetas för denna kategori länder.

Sida har genomfört kapacitetsbedömningar av

svenska och internationella enskilda

organisationer som mottar omfattande svenskt

stöd. Det har bland annat gällt insatser på

minröjningsområdet. Under våren år 2000

kommer Sida att inkomma med en rapport till

regeringen om arbetet med utformning av

svensk policy vad gäller humanitär minröjning.

Väpnade konflikter fortsätter att vara den

dominerande bakomliggande orsaken till fortsatt

omfattande humanitära biståndsbehov. De

konsoliderade appeller som lanseras av FN när

det gäller s.k. komplexa humanitära katastrofer

har kvalitetsmässigt utvecklats. Både

bakgrundsanalys och biståndsstrategi har

förbättrats, liksom dialogen med givarländerna.

Trots detta är det ojämna och ibland klena

internationella gensvaret på appellerna

bekymmersamt. Givarländernas obenägenhet att

bidra till återuppbyggnadsinsatser har hämmat

fredsbyggande och försoningsfrämjande insatser.

Risken för återfall i konfliktbeteende ökar och

återflyttning av flyktingar försvåras. Ett

huvudtema vid ECOSOC:s möte år 1999 var

behovet av en effektivare samordning mellan

olika biståndsformer i återuppbyggnadsskedet

efter konflikt eller naturkatastrof.

Det samlade svenska humanitära biståndet

kommer fortsatt att ligga på en jämfört med

andra länder förhållandevis hög nivå. Det

svenska aktiva deltagandet i den internationella

humanitärpolitiska dialogen kommer att

fortsätta. Förutom det humanitära biståndet som

disponeras av Sida och det multilaterala biståndet

genom Regeringskansliet lämnas också

betydande belopp i humanitärt bistånd över det

bilaterala landramsstödet bl.a. till Angola och

Nicaragua.

År 2000 kommer behoven i Balkan att ta en

betydande del i anspråk. På många håll kvarstår

behoven av humanitärt bistånd p.g.a. olösta

konflikter. På andra håll har helt nya behov gjort

sig gällande. Överföringen av Sveriges årsbidrag

till UNHCR i sin helhet till det multilaterala

anslaget minskar belastningen på delposten och

ger därmed ökat utrymme för angelägna insatser.

Stöd till enskilda organisationers

utvecklingssamarbete

Ett starkt och livfull civilt samhälle är

fundamentalt i ett lands utveckling. De

organisationer som utgör en del av det civila

samhället bereder människor en möjlighet att

tillsammans med andra delta i beslut och påverka

sin situation. Samtidigt bidrar erfarenheterna

från att verka tillsammans med andra i

organiserad form till att det sociala kapitalet och

den demokratiska kulturen stärks. Svenska

enskilda organisationer har en tydlig förankring i

Sverige och i folkrörelsetraditionen och fyller en

viktig funktion i stärkandet av det civila

samhället i samarbetsländerna. De svenska

enskilda organisationerna har också en viktig roll

i information och opinionsbildning kring

utvecklingsfrågor.

Regeringen vill genom bidrag till de enskilda

organisationernas samarbete med lokala

organisationer i samarbetsländerna medverka till

att stärka det civila samhället. Alltfler

organisationer riktar sin uppmärksamhet mot

kapacitetsuppbyggnad och långsiktig samverkan

med samarbetsparter i mottagarländerna. Sida

har strävat efter samordning och samverkan

mellan organisationerna både nationellt och

internationellt.

Verksamhetsgrenen omfattar endast medel för

insatser som initieras och planeras av de enskilda

organisationerna själva. Dessa medel uppgick

1998 till 919 miljoner kronor. Därutöver beslutar

Sida om insatser där organisationerna anlitas som

genomförare. Tabellen nedan visar den totala

volymen som går via enskilda organisationer.

Tabell 3.12 Utvecklingssamarbete genom enskilda

organisationer

Miljoner kronor

1998

1997

Svenska enskilda organisationer

1 542

1380

Lokala och internationella enskilda

organisationer

855

533

Summa

2 397

1 913

De enskilda organisationernas

utvecklingssamarbete spänner över en mängd

olika verksamheter. Några organisationer

bedriver tillsammans med sina partners påverkan

i normativa frågor, t.ex. vad gäller mänskliga

rättigheter eller barns rätt. Andra arbetar

tillsammans med en lokal organisation som ger

direkt stöd till särskilt utsatta eller

marginaliserade målgrupper, t.ex. avseende

hälsovård eller utbildning. Många organisationer

kombinerar dessa båda förhållningssätt.

Många personer engageras i de enskilda

organisationernas utvecklingssamarbete, både i

Sverige och i samarbetsländerna. Detta ger

förutsättningar för en väl förankrad verksamhet.

Organisationerna har i samarbetet med sina

partners i många fall utvecklat kontakter och

nätverk, vilket kan ge dem en unik roll i

bekämpandet av fattigdom.

Sidas dialog med de enskilda organisationerna

om det civila samhällets roll i

demokratiseringsprocesserna skall fördjupas. Att

stärka fattigdomsinriktningen, långsiktighet och

lokal förankring är fortsatt en viktig utmaning

för de svenska organisationerna. Dialogen bör

också ge återverkningar på landstrategiarbetet.

Centrala frågor är organisationsutveckling och

lokal förankring. För informationsarbetet står

ökad samordning, dialog, flexiblare

bidragsgivning och långsiktighet i fokus.

Merparten av bidragen för utvecklingsinsatser

genom folkrörelser och enskilda organisationer

lämnas till 13 större organisationer, med vilka

Sida har ett långsiktigt samarbete baserat på

fleråriga ramavtal. Dessa organisationer är

Afrikagrupperna, Diakonia, Forum Syd,

Lutherhjälpen/Svenska Kyrkans Mission,

LO/TCOs Biståndsnämnd, Olof Palmes

Internationella centrum, Pingstmissionens U-

landshjälp, Rädda Barnen, Svenska

Handikapporganisationers internationella

biståndsförening SHIA, Svenska

Missionsrådet, Svenska Röda Korset, UBV och

Utan Gränser/SCC.

Av dessa ramorganisationer är fem

paraplyorganisationer för mindre organisationer,

vilket innebär att över 200 enskilda

organisationer beviljas bidrag.

Svenska riksdagspartier och dem närstående

organ kan söka bidrag för utvecklingsinsatser på

samma premisser som övriga organisationer.

De svenska folkrörelsernas

utvecklingssamarbete är uttryck för solidaritet

och engagemang. De svenska enskilda

organisationerna har en viktig roll i information

och opinionsbildning kring utvecklingsfrågor.

Regeringen vill stödja detta genom att ge bidrag

till informationsinsatser. Bidrag lämnas till

ramorganisationerna och till studieförbund och

fackliga organisationer. För att bättre utnyttja

organisationernas informations- och

bildningsverksamhet är det viktigt att såväl Sida

som organisationerna verkar för en ökad

samordning.

Information, rekrytering och resursbasutveckling

Information

Målet för informationsverksamheten är att öka

stödet hos svenska folket för långsiktigt

utvecklingssamarbete samt att öka kunskapen

om och intresset för utvecklingsfrågor.

Informationen bör också främja en debatt om

dessa frågor. Sida har ansvar för att informera om

utvecklingsfrågor, det egna biståndet inklusive

samarbetet med länder i Central- och Östeuropa,

EU:s gemensamma utvecklingssamarbete samt

övergripande om multilateralt

utvecklingssamarbete.

Informationsverksamheten skall rikta sig mot

hela samhället, även om ungdomar kanske är den

viktigaste målgruppen.

Under 1998 har Sida satsat på en bred

informationskampanj riktad mot allmänheten

med fokus på demokrati och mänskliga

rättigheter. Ett arbete har inletts i syfte att

utarbeta en gemensam strategi i samarbete med

enskilda organisationer om en samlad

utvecklingsinformation. Inom skolområdet

förstärkte Sida sitt arbete med fortbildning för

lärare, bl.a. anordnades seminarier kring globala

frågor med sammanlagt drygt tusen deltagare.

Ett projekt har också påbörjats för att få de

multilaterala organisationerna att mer aktivt

kommunicera mot den svenska allmänheten.

Verksamhetsgrenen omfattar inte de

informationsinsatser som kanaliseras via de

enskilda organisationerna (ingår under

verksamhetsgrenen för stöd till de enskilda

organisationerna).

Sett över en längre tid har allmänhetens stöd

för utvecklingssamarbete minskat även om de två

senaste mätningarna visar ett ökat stöd för

bistånd. För att stärka opinionen planerar Sida

bl.a. att öka masskommunikationen och skapa

mer debatt, ett arbete som inletts under 1998.

Sidas informationsstrategi är att

- skapa en bättre effekt av de samlade medel

som kanaliseras till utvecklingsinformation,

- förmå utvecklingssamarbetets genomförare

att aktivera sitt eget informationsarbete

- utveckla Sidas egen

informationsverksamhet.

Regeringen ser positivt på det arbete Sida har

påbörjat för att förnya

informationsverksamheten och öka genomslaget

hos allmänheten och det samarbete som inletts

med enskilda och multilaterala organisationer.

Rekrytering och resursbasutveckling

Målet för verksamheten inom rekrytering och

resursbasutveckling är att utvidga, utbilda och

öka utnyttjandet av den svenska resursbasen i det

bilaterala och multilaterala utvecklingssamarbetet

samt att öka andelen kvalificerad svensk personal

i prioriterade internationella organisationer.

Utveckling av resursbas och utnyttjande av

svensk expertis på demokrati och MR-området

skall ges hög prioritet.

Under 1998 har en kraftig ökning av

programmet för multilaterala biträdande experter

(JPO) inletts. Inom programmet för bilaterala

biträdande experter har rekryteringen minskat

något. Rekryteringen inom demokrati och MR-

området har ökat liksom för Minor Field Studies

(MFS)-programmet.

Under 1999 har ett utvecklingsarbete inletts

avseende vissa utbytes- och stipendieprogram.

Högskoleverket och universiteten kommer att

hantera programmen med Sida som delfinansiär.

Programmen är en del av den satsning på

kompetens- och kapacitetsutveckling som

aviserades i Sidas budgetunderlag för 1999.

Under 2000 kommer JPO-programmet

fortsatt att expandera. En översyn av MFS-

programmet har genomförts. Rekryteringar av

valexperter och observatörer är fortsatt

prioriterat och förväntas ha fortsatt hög volym.

Samarbetet med länder och regioner

Afrika

Under 1990-talet har politisk pluralism vunnit

insteg och ekonomiska reformer vidtagits på

många håll i Afrika. Under det senaste året har

emellertid väpnade konflikter mellan och inom

stater förvärrats och instabiliteten har ökat i vissa

regioner. Konflikter pågår i bl.a. Demokratiska

Republiken Kongo, Angola, Guinea-Bissau,

Sierra Leone, Sudan, Somalia och mellan

Etiopien och Eritrea.

Utvecklingen ställer stora krav på den

konfliktförebyggande och konfliktlösande

kapaciteten i regionen. Sverige stödjer därför

regionala och subregionala strävanden för en

lösning av konflikterna samtidigt som vi verkar

för en tydlig anknytning till FN och betonar

världsorganisationens ansvar. Vårt

utvecklingssamarbete är fattigdomsinriktat och

långsiktigt. Det ger oss en grundval för dialog

inte minst med samarbetsländer i kris eller krig.

Biståndet bör upprätthållas så länge

omständigheterna inte omintetgör ett rimligt

resultat. Biståndet kan också i sig vara ett

verksamt instrument för att främja en fredlig

utveckling.

De mörka inslagen i Afrikabilden bör inte

skymma de framsteg som görs. Demokratiska

val äger rum. Val har t.ex. medfört att den

långvariga militärregimen i Nigeria, Afrikas

folkrikaste land med stor regional betydelse,

ersatts av civilt styre. I många länder har det

civila samhället stärkts och gjort det möjligt för

olika samhällsgrupper att uttrycka sina åsikter

och intressen klarare. En omläggning av den

ekonomiska politiken mot ökad

marknadsorientering har lett till att tidigare

nedåtgående trend vänts under 1990-talet. För

att den utbredda fattigdomen skall kunna

minskas krävs emellertid en betydligt högre

tillväxttakt än för närvarande parad med större

beslutsamhet att möta de fattigaste gruppernas

behov.

Det svenska utvecklingssamarbetet måste

därför också i fortsättningen inriktas på att

stödja ekonomiska reformprocesser och bidra till

att minska fattigdomen. Fortsatt stöd till en

demokratisk samhällsutveckling och främjandet

av mänskliga rättigheter måste spela en central

roll. Svenskt stöd måste i ökad utsträckning

bidra till konfliktförebyggande, konfliktlösning

och återuppbyggnad.

Alla dessa aspekter är väsentliga inslag i den

skrivelse om en förnyad Afrikapolitik som

regeringen i mars 1998 överlämnade till

riksdagen (skr. 1997/98:122). Genomförandet av

den förnyade Afrikapolitiken sker i stor

utsträckning inom ramen för arbetet med att

utarbeta landstrategier för stödet till de

afrikanska samarbetsländerna, i vilket också det

civilia samhället spelar en roll. Praktiska åtgärder

för att gå mot ett förstärkt partnerskap med ökat

ägande och inflytande över samarbetet för våra

partnerskapsländer kommer att granskas. Det

kan gälla förstärkt samordning av olika givares

insatser under mottagarlandets ledning, varvid

ökad användning av sektorprogramstöd är

viktigt, och stöd till uppbyggnad av våra partners

egna institutioner och kapacitet. Sidas

"Aktionsprogram för utvecklingssamarbetet med

Afrika" som utarbetats kommer att ha betydelse i

detta sammanhang.

Det bredare och mer långsiktiga samarbetet

mellan Sverige och Afrika kommer att främjas

genom närmare kontakter med näringslivet, med

enskilda organisationer och andra institutioner i

Sverige. Den satsning på Sydafrika som inleds i

november är ett praktiskt exempel på detta.

Afrikaskrivelsen anger att regionalt samarbete

är en viktig faktor för att skapa politisk stabilitet

och ekonomisk utveckling. Regeringen antog

därför i januari riktlinjer för svenskt stöd till

regionalt och subregionalt samarbete i Afrika

söder om Sahara 1999 2000. Svenskt stöd skall

främja ekonomisk integration och samarbete

mellan länder och organisationer och därigenom

stärka processer mot fred och försoning.

Miljöhänsyn, fattigdomsbekämpning och

jämställdhet skall integreras i samarbetet. De

afrikanska länderna skall stödjas i sin strävan att

spela en ökad roll i världssamfundet. Svenskt

stöd till regionalt och subregionalt samarbete

inom det säkerhetspolitiska området bör syfta till

att förebygga och hantera konflikter bl.a. genom

stöd till institutionell kapacitetsuppbyggnad av

det regionala och subregionala mellanstatliga

säkerhetspolitiska samarbetet. Ett praktiskt

exempel är det samarbete som inletts med

länderna kring Viktoriasjön för att få till stånd en

hållbar ekologisk, ekonomisk och social

utveckling kring sjön.

Regeringen har våren 1999 antagit riktlinjer

för ett ökat samarbete med Västafrika. Ett led i

strävan att öka detta samarbete är öppnandet

nästa år av en ambassad i Dakar i Senegal. Ett

planeringsarbete för biståndsinsatser i regionen

har påbörjats. Dessa insatser i Västafrika kan

finansieras genom medel som avsatts för

regionalt/övrigt.

Genomförandet av den förnyade

Afrikapolitiken är ett uttryck för starkt svenskt

engagemang för och satsning på Afrika. Detta

återspeglas också i ökade anslag. Ökningar

beräknas ske i första hand för Moçambique,

Tanzania och Uganda där förutsättningar för

bl.a. ett förstärkt samarbete på grundval av

partnerskap föreligger liksom för

regionalt/övrigt.

Mot bakgrund av demokratiseringsprocessen i

Guinea-Bissau kommer utvecklingssamarbetet

under perioden 1999 2000 att inriktas på

fredsfrämjande, återuppbyggnad samt insatser till

stöd för mänskliga rättigheter och demokrati.

Sverige kommer även att ge ett stöd till valen

som skall äga rum den 28 november 1999.

Sveriges utvecklingssamarbete med Etiopien

och Eritrea har fortsatt trots konflikten länderna

emellan. Det svenska biståndet till både Etiopien

och Eritrea är långsiktigt och fattigdomsinriktat.

Konflikten har emellertid medfört att

utbetalningstakten har minskat och att

genomförandet av vissa projekt har försenats.

Särskilt för Eritrea är reservationerna mycket

stora. Med hänsyn härtill och med beaktande av

den osäkerhet som konflikten medför för

planeringen av utvecklingssamarbetet beräknas

landramen för Etiopien respektive Eritrea att

preliminärt ligga kvar på oförändrad nivå. Sverige

följer utvecklingen i konflikten mycket noga.

För det fall en fredlig lösning snart skulle uppnås

ökar förutsättningarna för att genomföra

planerade program, vilket för Etiopiens del skulle

medföra ett behov av en höjd landram. En sådan

ökning skulle kunna komma till stånd genom att

medel som avsatts för regionalt samarbete/övrigt

tas i anspråk. Om konflikten däremot förblir

olöst under en längre period kommer detta

oundvikligen att påverka förutsättningarna för

det långsiktiga utvecklingssamarbetet.

Beredskap bör finnas för ökat stöd till främst

MR- och demokratiinsatser i Kenya i enlighet

med den landstrategi som antagits.

Den politiska och ekonomiska utvecklingen i

Moçambique är fortsatt positiv och en ökad

medelstilldelning för utvecklingssamarbetet är

motiverad.

Landstrategin för Sveriges

utvecklingssamarbete med Namibia för åren

1999 2003 har nyligen fastställts. Omvandlingen

av utvecklingssamarbetet skall fortsatt inriktas på

att möjliggöra att de bilaterala kontakterna

mellan Sverige och Namibia baseras mer på egen

kraft och mindre på biståndsmedel.

Kriget i Angola återupptogs i december 1998.

På grund av kriget och ekonomisk instabilitet

har inget nytt samarbetsavtal ingåtts med

Angola. Den humanitära situationen försämras

kontinuerligt och landet är på gränsen till en

humanitär katastrof. Det svenska biståndet såväl

inom som utom landramen har koncentrerats till

insatser av humanitär karaktär.

Botswanas ekonomiska och politiska

utveckling är fortsatt god. Det

landramsprogrammerade utvecklingssamarbetet

har upphört som planerat och det fortsatta

samarbetet grundar sig framför allt på

ömsesidighet och främjande av svensk-

botswanska relationer.

Den demokratiska utvecklingen i Zambia har de

senaste åren stagnerat vilket påverkat

utformningen och inriktningen på det svenska

utvecklingssamarbetet. Sedan den 1 januari 1999

finns inget övergripande samarbetsavtal.

Utvecklingssamarbetet regleras med enskilda

insatsavtal och fungerar väl.

Zimbabwe har den senaste tiden präglats av

politisk och ekonomisk instabilitet. Under 1999

pågår en översyn av det svenska

utvecklingssamarbetet. Ett särskilt

rättighetsperspektiv kommer att anläggas och en

ny landstrategi skall börja gälla från och med år

2000.

Ett treårigt samarbetsavtal med Sydafrika

undertecknades i början av 1999. Stödet syftar

framför allt till att medverka till stärkandet av det

nya Sydafrika och dess demokratiska

institutioner samt till att bredda samarbetet

mellan Sverige och Sydafrika.

Ökat marknadstillträde fortsätter att vara av

stor betydelse för Afrika, senast manifesterat i

det frihandels- och samarbetsavtal mellan EU

och Sydafrika som godkänts under våren 1999.

Även om en avmattning skett under det

senaste året är Uganda ett av de länder i Afrika

som haft den mest positiva ekonomiska

utvecklingen. Ugandas strävan att uppnå god

ekonomisk tillväxt, ambition att bekämpa den

utbredda fattigdomen samt möjligheterna att

utveckla ett samarbete baserat på partnerskap bör

avspeglas i omfattningen av det svenska

utvecklingssamarbetet.

Även i Tanzania är den ekonomiska

utvecklingen god och partnerskapsförhållandet

är väl utvecklat. En ökning av

utvecklingssamarbetet förutses därför också med

Tanzania.

Humanitära insatser kommer mot bakgrund

av det alltjämt svåra läget för befolkningen i

Stora sjöregionen att utgöra en central del i de

svenska biståndet framöver. När det gäller det

mer långsiktiga stödet kommer stor vikt, liksom

under den gångna treårsperioden, att fästas vid

strategiska insatser för att främja demokrati och

mänskliga rättigheter och för att förebygga

konflikt. För tvåårsperioden 2000 2001

utarbetas en särskild strategi för Stora

sjöregionen (Rwanda, Burundi och

Demokratiska Republiken Kongo), där de

enskilda länderna planeras bli föremål för

nationella strategier inom ramen för ett

övergripande regionalt perspektiv.

Utgångspunkten är att Sverige önskar bredda

och fördjupa sitt engagemang i Stora sjöregionen

i den mån den politiska utvecklingen tillåter.

Sverige är en stor bidragsgivare av humanitärt

bistånd till nödlidande i bl.a. Sudan, Somalia och

Västafrika. Med hänsyn till bl.a. att det

humanitära biståndet till Sudan är mycket

omfattande ca 80 miljoner kronor under 1998

beslutade regeringen i juni 1999 att uppdra åt

Sida att tillsammans med Utrikesdepartementet

utarbeta ett förslag till en särskild strategi för det

humanitära biståndet till Sudan. Malawi är ett av

världens fattigaste länder. Demokratiska val hölls

under 1994 och 1999. Sida undersöker bl.a.

möjligheten att länka in Malawi i pågående

regionala initiativ.

Asien

I Asien lever mer än hälften av världens

befolkning. Där finns närmare tre fjärdedelar av

världens fattiga en miljard människor som lever

på mindre än en dollar om dagen, dvs. i absolut

fattigdom. Mest utbredd är fattigdomen i

Sydasien. Fram till 1997 uppvisade en rad länder i

Öst- och Sydöstasien en snabb ekonomisk

tillväxt. Men den s.k. Asienkrisen har blottlagt

stora befolkningsgruppers sårbarhet. I synnerhet

i Indonesien har många människor som nyligen

lyckats ta sig ur fattigdomen åter hamnat under

fattigdomsstrecket. De sociala problemen har

tilltagit. Kvinnor och barn tillhör dem som

drabbats hårdast. Krisens utlösning står

framförallt att finna i bristfälliga institutioner

och andra strukturella problem. Den

ekonomiska återhämtning som tagit fart vilar på

en relativt svag grund. De öst- och

sydöstasiatiska ekonomierna har tagit de första

stegen mot grundläggande reformer men mycket

återstår att göra.

Miljöförstöringen har ökat snabbt i Asien.

Den tidigare höga ekonomiska tillväxten har

gjort Asien till en av världens mest förorenade

regioner. I Kina har miljöproblemen antagit

skrämmande proportioner och hotar idag den

globala miljön. Tretton av världens femton mest

förorenade städer finns i Asien. Fattigdomen

försvårar att problemen angrips.

I flera länder i Asien har demokratin gjort

framsteg. Tidigast i Sydasien och därefter i länder

som Filippinerna, Thailand och Sydkorea. Kina

är kanske det land i vilket människors

levnadsvillkor förändrats mest radikalt under den

gångna tjugoårsperioden. Den kinesiska

ledningen har sett att en mer öppen ekonomi

kräver fasta administrativa och juridiska

spelregler. För individen har förändringarna

inneburit att den personliga friheten vidgats. Det

svenska biståndet till Kina syftar till att stödja

förbättringar på miljöområdet och

reformprocessen med särskild tonvikt på lokala

val och utvecklingen av rättsväsendet.

En delvis liknande utveckling den i Kina har

ägt rum i Vietnam och Laos. I samtliga tre fall

består samtidigt enpartistaten. Efter valet i

Kambodja 1998 är huvudfrågan om den nya

regeringen förmår ta tillvara tillfället att bygga

demokratiska institutioner.

I Indonesien har krisen varit en avgörande

faktor till utvecklingen i demokratisk riktning

och till det val som genomfördes i juni 1999.

Vidgade förutsättningar för det svenska

utvecklingssamarbetet har härmed skapats och

en landstrategi utarbetas. Därtill ger Sverige stöd

till den östtimoresiska

självbestämmandeprocessen.

Kränkningar av grundläggande mänskliga

rättigheter förekommer på många håll i regionen.

I Kina, Vietnam och Laos innebär enpartistaten

att grundläggande fri- och rättigheter inte

skyddas. MR-situationen i Burma, Nordkorea

och Afghanistan är särskilt oroande.

Mellanstatliga väpnade konflikter hotar i

Sydasien och på den koreanska halvön. Indiens

och Pakistans kärnvapenprovsprängningar i maj

1998 innebar ett svårt bakslag för den regionala

avspänningen i Asien och för icke-spridning och

kärnvapennedrustning globalt. Till bilden hör att

Kashmirfrågan är en av världens mest svårlösta

konflikter. Med anledning av kärnvapenproven

sade regeringen upp det löpande

samarbetsavtalet med Indien. Regeringen

beslutade i november 1998 om en ettårig

förlängning av undervisningsprogrammet Lok

Jumbish i Rajasthan liksom en möjlighet att ingå

avtal om vissa andra mindre insatser efter

särskild prövning.

Regeringen lade i mars 1999 fram en skrivelse

till riksdagen Framtid med Asien. En svensk

Asienstrategi inför 2000-talet. Skrivelsens

huvudsyfte är att ange en färdriktning för hur

relationerna med länderna i Asien kan breddas

och fördjupas. Asienstrategin slår fast att

utvecklingssamarbetet utgör en betydelsefull

dimension av Sveriges relationer med Asien och

bör så göra också i framtiden. Motiven är att

huvuddelen av världens fattiga finns i Asien,

möjligheterna att nå resultat i

utvecklingssamarbetet är goda och Sverige har

ett långsiktigt intresse av fördjupade relationer.

Asienkrisen visar på sårbarheten i det som

uppnåtts under de gångna decennierna. Även

länder med förhållandevis god egen förmåga

behöver både finansiella resurser och ny kunskap

för utveckling av institutioner och metoder för

att åstadkomma långsiktigt varaktig utveckling.

Tonvikten bör ligga på tre områden: att

åstadkomma en klarare fokusering på

reformprocesser och institutionsuppbyggnad, att

bygga upp en långsiktig satsning på ett utbyggt

miljösamarbete samt att bygga mera jämbördiga

och ömsesidiga relationer. I riksdagens beslut om

Asienstrategin finns ett tillkännagivande till

regeringen om religionsperspektivets betydelse i

det framtida Asiensamarbetet. I enlighet med

riksdagens önskemål avser regeringen att

komplettera arbetet med att utveckla

Asienstrategin med förstärkt

kunskapsinhämtning om religionens betydelse

och roll och hur detta kan förbättra vårt

partnerskap med Asien.

Asienstrategin för fram ett antal förslag på

utvecklingssamarbetets område. Samarbete som

befrämjar kontakter mellan olika svenska

aktörer, däribland svenskt näringsliv, och

institutioner i Asien, bör uppmuntras. Genom

inrättandet av ett StartAsienprogram skall bättre

förutsättningar skapas för svenska företags

ansträngningar att etablera sig i regionen. I ett

flertal länder finns goda förutsättningar för ökad

projektfinansiering. Projektexport innehåller

ofta utbildningsbehov för vilka finansiering kan

övervägas. Mellan Sverige och länderna i Asien

bör åstadkommas ett utbyggt och mer

decentraliserat forsknings- och kultursamarbete.

Angeläget är ökade kontakter mellan folkrörelser

och enskilda organisationer. Inom båda dessa

områden finns möjlighet att främja framväxten

av konkreta samarbetsprojekt i väsentligt fler

länder än idag.

De stora skillnaderna mellan de asiatiska

länder som Sverige samarbetar med gör att det

svenska biståndet utformas på olika sätt i olika

länder inom ramen för landstrategier som utgår

från varje lands situation och behov. I samarbetet

med Sydasien ligger tonvikten på

fattigdomsbekämpning och jämställdhet. I Sri

Lanka betonas insatser för fred, demokrati och

ekonomisk utveckling. I programländerna i

Sydöstasien domineras utvecklingssamarbetet av

stöd till reformprocesser och insatser för att

befrämja uppbyggnad av institutioner. Stöd till

demokrati och skydd av de mänskliga

rättigheterna har som regel alltid en

framträdande roll, t.ex. i de nya landstrategierna

för Vietnam, Laos och Kambodja. Barnens och

kvinnornas rättigheter uppmärksammas därvid

särskilt. En följd av krisen i regionen har varit

ökat fokus på de sociala sektorerna främst i

Indonesien. Med de mer utvecklade länderna i

Öst- och Sydöstasien inriktas samarbetet inom

ramen för biståndsmålen och målen i

landstrategier på överföring av svenska

kunskaper. Stödet består av kontraktsfinansierat

tekniskt bistånd, kurser i Sverige och mjuka

krediter. Biståndet skall främst finansiera

inledande utbyte mellan svenska institutioner

och organisationer och motparter i

samarbetsländerna.

Andelen av det bilaterala biståndet som går till

Asien har minskat under de senaste decennierna.

Utvecklingssamarbetet i Asien har samtidigt i

flertalet länder uppvisat ett högt

resursutnyttjande och goda resultat.

Förutsättningarna för att uppfylla

utvecklingssamarbetets övergripande mål har

visat sig bättre i många länder i Asien än i andra

delar av världen. För att nå det av OECD-

länderna överenskomna målet om en halvering

till år 2015 av antalet fattiga i världen krävs ökade

internationella insatser i Asien. Regeringens

målsättning är därför att öka det svenska

bilaterala biståndet till Asien samt verka för

ökade insatser också genom EU och andra

multilaterala organ. Behoven av insatser ökar

även utanför programländerna för att främja

politiska- och ekonomiska reformprocesser och

bidra till miljöförbättringar.

De särskilda medlen för regionala och övriga

insatser skall användas till stöd för regionalt

samarbete, miljöinsatser, demokratisering och

respekt för mänskliga rättigheter. Från posten

finansieras också svenska bidrag till samarbetet

inom ramen för det s.k. Asia-Europe Meeting

(ASEM), insatser i Indonesien, Indien, Östtimor

och andra icke-programländer särskilt

prioriterade insatser i programländer där

landramen inte räcker till, samt projekt inom

olika kulturområden i enlighet med

Asienstrategins strävan efter ökat kulturutbyte

mellan Sverige och länderna i Asien.

Sverige är en framträdande givare av

humanitärt bistånd till Asien. Viktiga mottagare

under det senaste året har varit nödlidande i

Afghanistan och Nordkorea. I riksdagens beslut

om Asienstrategin finns ett tillkännagivande till

regeringen om religionsperspektivets betydelse i

det framtida Asiensamarbetet. I enlighet med

riksdagens önskemål avser regeringen att

komplettera arbetet med att utveckla

Asienstrategin med förstärkt

kunskapsinhämtning om religionens betydelse

och roll och hur detta kan förbättra vårt

partnerskap med Asien.

Mellanöstern och Nordafrika

Den politiska utvecklingen i Mellanöstern och

Nordafrika har under det gångna året

karakteriserats av ledarskiften i två traditionella

monarkier, Jordanien och Marocko samt genom

val i Israel. Det israeliska valet i maj 1999

resulterade i ett maktskifte. Arbetarpartiet

bildade en bred koalition med centerpartier,

vänsterpartier och religiösa partier. Maktskiftet

förutses ha en positiv inverkan på fredsprocessen

i Mellanöstern vilket i sin tur kan ställa krav på

ökat svenskt engagemang. Huruvida ett bildande

av palestinsk stat kommer att ske under 2000 är

ännu osäkert.

Regeringen har tagit initiativ till utarbetandet

av en integrerad strategi för det framtida

samarbetet med Mellanöstern, inklusive Gulf-

staterna och Nordafrika. Strategin skall

presenteras under hösten och kommer bl.a. att

innehålla rekommendationer för det svenska

utvecklingssamarbetet med Mellanöstern och

Nordafrika. Detta har, Västbanken/Gaza

undantaget, liten omfattning, främst på grund av

att länderna ligger på en relativt sett högre

inkomstnivå än flertalet programländer.

Huvuddelen av detta bistånd utgörs av u-

krediter, bidrag till enskilda organisationer,

tekniskt samarbete samt finansiering av

internationella kurser. Samarbetet omfattar

Algeriet, Egypten, Iran, Jordanien, Libanon,

Marocko, Syrien, Jemen och Tunisien. Det

humanitära biståndet till befolkningen i Irak är

omfattande.

De övergripande målen för svenskt

utvecklingssamarbete med Västbanken/Gaza är

att främja fredlig utveckling, att stärka

fredsprocessen bl.a. genom stöd för social och

ekonomisk utveckling samt att bidra till

förutsättningarna för uppbyggande av en

demokratisk palestinsk stat. Dessa grundvalar

präglar också det internationella stödet till den

palestinsk-israeliska fredsprocessen. En positiv

utveckling av fredsprocessen har en gynnsam

inverkan på möjligheterna att bedriva ett

effektivt utvecklingssamarbete. Sveriges

bilaterala bistånd beräknas 2000 till 120 miljoner

kronor och är inriktat på:

- Insatser till stöd för fredsprocessen.

- Stöd till mänskliga rättigheter och

demokrati samt stöd till social och kulturell

utveckling, med inriktning på barn och

ungdom.

- Stöd till att skapa förutsättningar för en

hållbar ekonomisk utveckling som kan leda

till ökad sysselsättning, genom

uppbyggande av infrastruktur och

näringsliv.

Därtill bidrar Sverige med 160 miljoner kronor

till FN-organet för palestinaflyktingar,

UNRWA.

Latinamerika

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika styrs idag av regionstrategier för

Centralamerika och Sydamerika samt av

landstrategier för samarbetet med Nicaragua och

Bolivia. Region- och landstrategierna utgör ett

styrinstrument för det bilaterala såväl som det

multilaterala svenska utvecklingssamarbetet med

kontinenten.

Det ekonomiska stödet kanaliseras främst

genom multilaterala organ och genom enskilda

organisationer. Endast en mindre del av det

svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika lämnas bilateralt. Däremot ökar det

svenska stödet till offentliga statliga

demokratiska institutioner, såsom

justitieombudsmannaämbeten och till

reformering av rättsväsendet.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Centralamerika (utom Nicaragua) styrs sedan i

januari 1997 av en femårig regionstrategi. De

övergripande målen är att stödja fred och

försoning, demokrati, mänskliga rättigheter,

reformering av staten samt ekonomisk och social

utveckling med inriktning på

fattigdomsbekämpning. Särskild prioritet har

getts åt Guatemala, där genomförandet av

fredsavtalet från december 1996 har krävt stora

resurser och El Salvador, där försonings- och

demokratiseringsprocessen behövt fortsatt

internationellt stöd. Även Honduras har fått

ökad betydelse i det svenska

utvecklingssamarbetet. Landet är ett av de

fattigaste länderna i Latinamerika.

Utvecklingssamarbetet med Nicaragua styrs

sedan i januari 1998 av en femårig landstrategi.

Även om de väpnade konflikterna i

Centralamerika är över och samtliga länder för

första gången, sedan självständigheten för drygt

170 år sedan, styrs av folkvalda regeringar, så

kommer länderna (med undantag av Costa Rica,

Belize och Panama) att ha en lång väg att gå

innan en fredlig utveckling kan sägas vara

konsoliderad. Fortfarande krävs stora insatser

för att åstadkomma samförståndslösningar och

skapa förutsättningar för en hållbar och

demokratisk utveckling.

Efter orkanen Mitch i Centralamerika har

Sverige dessutom utfäst totalt 1,4 miljarder

kronor fram till år 2001 för insatser i samband

med återuppbyggnaden. I maj 1999 hölls ett

internationellt givarmöte i Stockholm för

länderna i Centralamerika och ett långsiktigt

stöd för regionens återuppbyggnad, hållbar

utveckling och fördjupad demokrati utlovades av

det internationella samfundet. Genom den s.k.

Stockholmsdeklarationen har Sverige

tillsammans med andra länder åtagit sig att

initiera en uppföljningsmekanism för

utvecklingen i Centralamerika, samt förbundit

sig till ett partnerskap med länderna.

Centralamerikastrategin kommer under det

nämnda året att bli föremål för en översyn mot

bakgrund av förändrade förhållanden i regionen

efter orkanen Mitch.

Regeringsbeslut rörande regionstrategin för

det svenska utvecklingssamarbetet med

Sydamerika togs i mars 1998 och anger

inriktningen på samarbetet fram till december

2002. Regionstrategin slår fast att stöd till

fattigdomsbekämpning samt befästandet av

demokrati och mänskliga rättigheter skall

prioriteras. Samarbetet skall koncentreras till de

fattigaste och mest utsatta länderna i regionen. I

regionstrategin betonas också vikten av att

utveckla nya former för ett bredare samarbete till

ömsesidig nytta. Vidare föreslås att man genom

användande av olika instrument och

samarbetsformer skall uppnå synergieffekter av

samarbetet i regionen. Den kapacitet och

kunskapsuppbyggnad som med svenskt stöd

byggts upp i ett land, bör kunna utnyttjas i

samarbete med ett tredje land om intresse finns.

Samarbetsformer som internationella kurser,

konsultinsatser och forskningssamarbete bör

kunna användas inom flera olika områden. Till

exempel bör internationella kurser utöver

nuvarande ämnen även kunna vara ett

instrument inom området för mänskliga

rättigheter eller internationell humanitär rätt.

En aktiv dialog förekommer mellan Sida och

Utrikesdepartementet ifråga om stödet till vissa

länder, såsom Colombia, där

utvecklingssamarbetet har klara

beröringspunkter med den politiska

utvecklingen i landet. Sida planerar en

förstärkning av utvecklingssamarbetet med

Colombia.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Bolivia styrs av en landstrategi som beslutades i

december 1996 och som sträcker sig över fem år.

Landstrategin slår fast att det övergripande målet

för samarbetet är att främja en jämlik, bärkraftig

och demokratisk utveckling i landet. Stödet

riktar sig främst till regeringens reformarbete

inom utbildning och statsförvaltning samt

fattigdomsbekämpning.

Den politiska utvecklingen har i de flesta

sydamerikanska länder varit positiv det senaste

årtiondet. På flera håll är dock demokratin

bräcklig och utsatt för betydande påfrestningar

till följd av bl.a. ökad illegal narkotikahandel,

ökat våld samt en kraftig ekonomisk recession.

Före den globala finansiella krisen i slutet av

1998 var även den ekonomiska utvecklingen

positiv. Krisen har dock påverkat tillväxttakten

negativt i flera länder. Stora utmaningar i att

befästa och fördjupa demokratin och bekämpa

fattigdomen som en stor del av kontinentens

befolkning lever i kvarstår.

Europa

Samarbetet omfattar länder som av OECD:s

biståndskommitté DAC klassificeras som

utvecklingsländer, nämligen Albanien, Bosnien-

Hercegovina, Förbundsrepubliken Jugoslavien,

Kroatien, Makedonien samt Armenien,

Azerbajdzjan, Georgien och Kazakstan,

Kirgizistan, Moldavien, Tadzjikistan,

Turkmenistan och Uzbekistan.

Det internationella samfundets insatser i

västra Balkan har hittills främst fokuserats på

Bosnien-Hercegovina. Inom ramen för ett

övergripande regionalt synsätt har samtidigt

insatser av en långsiktig karaktär även gjorts i de

övriga länderna i regionen. EU har härvid varit

största enskilda bidragsgivare. Insatserna har

främst gjorts genom EU:s PHARE- respektive

Obnova-program.

Utvecklingen i FRJ/Kosovo har ställt hela det

internationella givarsamfundet inför mycket

stora utmaningar. Inte bara behovet av stöd och

bistånd till Bosnien-Hercegovina, Kroatien,

Albanien och Makedonien utan också det till

länder i närområdet såsom Bulgarien och

Rumänien måste bli föremål för översyn. De

omedelbara behoven är humanitära och akut

återuppbyggnad. Redan nu planeras dock för

långsiktiga återuppbyggnadsinsatser. Planerade

strategier kan dock behöva revideras i ljuset av

förändrade förhållanden. Det är viktigt att i

biståndsprocessen göra överväganden och

ställningstaganden inom flera politikområden

och samhällsfunktioner migration, säkerhet,

polis, handel och gemensamma statliga,

kommunala och självstyrande

förvaltningsinstitutioner.

En demokratiskt, socialt och ekonomiskt

stabil utveckling i sydöstra Europa förutsätter ett

mycket stort och långvarigt engagemang från

omvärldens sida. Det viktigaste uttrycket härför

är det fortsatta arbetet inom den s.k. stabilitets-

pakten för sydöstra Europa som nyligen inletts.

Denna utgör ett politiskt ramverk, vars syfte är

att under samordnade former främja ländernas

egna ansträngningar att skapa fred, demokrati,

respekt för mänskliga rättigheter och ekonomisk

utveckling. En viktig uppgift i sammanhanget är

mobiliseringen av finansiella resurser för

regionen. En självklar utgångspunkt för Sverige

är att situationen kräver nya resurser och att

gjorda insatser i andra delar av regionen inte

drabbas.

Sverige har särskilt markerat ett aktivt

engagemang i frågor som berör stärkandet av det

lokala civila samhället såsom en oundgänglig del

av demokratibyggnad. Bidragen till

valövervakningsinsatser är ett viktigt bidrag för

att främja den demokratiska utvecklingen.

Sverige har också särskilt betonat vikten av

koordinering inte minst lokal sådan på fältet

behovet av att lyssna på mottagarna samt att

utforma biståndet så att man undviker långsiktigt

beroende av bistånd. En utmaning är att vi under

en tid framöver kommer att behöva arbeta

parallellt med humanitärt bistånd,

återuppbyggnadsinsatser och stöd till det civila

samhället och institutionsbyggnad.

Bosnien-Hercegovina

Det svenska biståndet till Bosnien-Hercegovina

under 1999 är en klar minskning från 1998. Det

är främst de humanitära insatserna men även

återuppbyggnadsinsatserna som reducerats.

Ambitionen är dock att nuvarande nivå skall

kunna bibehållas under år 2000. Sverige är

samtidigt en av de stora biståndsgivarna i landet.

Åtskilliga lärdomar och arbetssätt från insatserna

i Bosnien-Hercegovina bör beaktas vad gäller

insatser i övriga regionen. En strategi för Sveriges

fortsatta arbete i Bosnien-Hercegovina har

arbetats fram under det gångna året. De svenska

insatserna har fokuserats på följande

huvudområden: återuppbyggnadsprogram,

flyktingåtervändande, integrerade

områdesprogram med sysselsättningsskapande

insatser, stöd för mänskliga rättigheter och

demokrati samt stöd till det civila samhället och

institutionsuppbyggnad. I ökad grad bör det

framtida biståndet inriktas på

fredsimplementeringsaktiviteter såsom

demokratiseringsarbete, arbete med mänskliga

rättigheter, privatiseringsinsatser samt det

oerhört viktiga arbetet med mediareformer.

Detta sista område betonades starkt vid en

nyligen avslutad givarkonferens för Bosnien-

Hercegovina.

Situationen i Bosnien-Hercegovina har på

senare tid hamnat något i skuggan av de mer

akuta problemen i de övriga länderna i regionen.

Det är dock väsentligt att fortsatt kraftfullt

fokusera på insatser gällande

fredsimplementeringen i Bosnien-Hercegovina.

Situationen i landet är fortfarande bräcklig och

otillfredsställande vad gäller

fredsimplementeringsresultat och tempo. I

samband med Kosovokonflikten fick Bosnien-

Hercegovina också ta emot ett stort antal

flyktingar från FRJ som lagt en ytterligare börda

på en mycket svag ekonomi. Parterna i landet

måste ta ett ökat ansvar för utvecklingen i

Bosnien-Hercegovina i takt med att det

internationella engagemanget gradvis trappas ned

under de kommande åren. Dialogen mellan

givarna och mottagarna i Bosnien-Hercegovina

bör också förbättras och fördjupas. Likaledes är

det av yttersta vikt att förbättra koordineringen

avseende biståndsinsatserna med de

internationella aktörerna, med OHR i spetsen,

på plats i Bosnien.

FRJ

Planeringen för återuppbyggnaden i Kosovo

efter den väpnade konflikten har inletts.

Prioriteringen den närmaste tiden ligger på

fortsatta humanitära insatser och akut

återuppbyggnad inför vintern. Givarsamfundet

har visat stort intresse för

återuppbyggnadsarbetet och avsevärda medel i

form av finansiella resurser har utfästs. Även om

de behovsbedömningar som hittills genomförts

generellt sett visar på mindre skador än vad som

ursprungligen befarades, så förestår ett

omfattande fysiskt rehabiliterings- och

återuppbyggnadsarbete av bostäder, skolor och

andra offentliga byggnader samt övrig

infrastruktur. Behovsdömningarna kommer

successivt att förfinas under de kommande

månaderna.

Genom säkerhetsrådets resolution 1244 har en

omfattande civil FN-mission etablerats i Kosovo

(UNMIK) med långtgående ansvar för

upprättande av en interimsadministration i

Kosovo, institutionsuppbyggnad,

återuppbyggnad och humanitära frågor. Det

civila samhället måste stärkas och grunderna för

ett demokratiskt och multietniskt rättssamhälle

byggas. Ett mycket stort antal mellanstatliga och

enskilda organisationer är engagerade i detta

arbete. Sverige har bidragit till den

internationella operationen med bl.a. civilpoliser

och personal till OSSE:s och FN:s verksamhet.

Behov av fortsatt stöd till UNMIK:s verksamhet

förutses.

Sida har utarbetat en strategi för biståndet till

Kosovo och den närliggande regionen på kort

och medellång sikt. Regeringen har godkänt

inriktningen på strategin och på grundval av

denna beslutat om stöd för humanitära insatser

och akut återuppbyggnad under 1999. En

ambition är att svenskt näringsliv skall engageras

i biståndet. Vägledande för biståndet är ett

långsiktigt och regionalt perspektiv. Biståndet

skall präglas av flexibilitet och anpassning till de

behov som uppkommer och Sidas strategi

kommer att revideras i ljuset av ändrade villkor.

En väsentlig del av biståndet kommer att

kanaliseras via multilaterala organ.

I förlängningen ligger också ett behov av

insatser i FRJ/Serbien. Ytterligare humanitära

insatser kommer sannolikt att bli aktuella under

vintern i ljuset av den försämrade

försörjningssituationen. Den ökade strömmen av

icke-albanska internflyktingar från Kosovo till

angränsande Serbien och Montenegro har

förvärrat situationen. Utsatta grupper måste

också ges tak över huvud, värme och vatten.

Sverige bidrar redan med humanitärt stöd genom

Röda korset och andra organisationer.

Hur återuppbyggnadsinsatser kommer att bli

aktuella beror av den allmänna politiska

situationen. I nuläget är det omöjligt att

uppskatta hur stora insatser det blir fråga om

men eftersom det är infrastruktur såsom broar

och kraftverk som förstörts så blir det fråga om

avsevärda belopp.

Delrepubliken Montenegro i FRJ har under

hela konflikten i f.d. Jugoslavien mottagit ett

stort antal flyktingar och den senaste

flyktingvågen på grund av konflikten i Kosovo

har inneburit svåra påfrestningar. Samtidigt har

Montenegro distanserat sig från den repressiva

politik som förts av Belgrad och aktivt drivit en

demokratiseringsprocess. Där så varit möjligt har

EU sökt undanta Montenegro från att drabbas

av sanktionerna mot FRJ. Fortsatt

demokratistöd till Montenegro är aktuellt

samtidigt som även andra stöd- och

biståndsåtgärder måste övervägas.

EU har åtagit sig att spela en ledande roll i

återuppbyggnadsprocessen.

Albanien

Svenskt stöd till Albanien har hittills inriktats på

institutionsuppbyggnad inom t.ex. miljö- och

vägområdet. En utökning och fördjupning av de

svenska insatserna planeras från 1999 och

kommer då även att inriktas mot hälsosektorn

och lokal självförvaltning. I ett inledningsskede

kommer det utökade svenska biståndet att

inriktas på delfinansiering av multilaterala eller

bilaterala projekt.

Makedonien

Även för Makedonien planeras ett utökat

bistånd. De svenska insatserna bör särskilt

inriktas mot att stärka den makedonska

statsbildningen och främja de interetniska

relationerna. Det svenska biståndet består f.n.

främst av stöd till demokrati, mänskliga

rättigheter och oberoende media. Inför

framtiden planeras även insatser inom bl.a.

banksektorn, lokal förvaltning och hälsosektorn

samt sysselsättningsskapande åtgärder.

Kroatien

I Kroatien består de svenska insatserna främst av

stöd till demokrati, mänskliga rättigheter och

framväxten av oberoende media samt stöd till

minoritetsåtervandring. Även vad gäller Kroatien

skall en utvidgning av insatserna ta hänsyn till

hur Kroatien fortsatt uppfyller de åtaganden som

gjorts i Daytonöverenskommelsen. Stöd bör

fortsatt ges för att underlätta Kroatiens

uppfyllande av internationella åtaganden.

Moldavien

Fortsatt tonvikt läggs på samarbetet med

Moldavien inom det särskilda OSS-programmet.

Sverige fortsätter med stödet till en social

investeringsfond, som bidrar till utveckling av

den sociala infrastrukturen samt

kompetenshöjning inom barn- och äldreomsorg.

Lantmäteriprojektet fortsätter likaså.

Moldaviens ekonomiska kris har föranlett ett

stöd till skuldhanteringsprogram. Det

kommunala utvecklingsprogrammet har fortsatt

med speciell satsning på stöd till kommunal

lagstiftning och kompetenshöjning av

kommunalt anställda. Projekt inom

jämställdhetsområdet främjas liksom kontakter

vad gäller kultur och utbildning.

Södra Kaukasus och Centralasien

Länderna i Södra Kaukasus (Armenien,

Azerbajdzjan och Georgien) och Centralasien

(Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan,

Turkmenistan, Uzbekistan) har sedan

självständigheten drabbats hårt av ekonomisk

tillbakagång. Länderna har dock en stor

utvecklingspotential särskilt vad gäller

energitillgångar. Stödinsatserna har hittills i

huvudsak varit av humanitärt slag men samarbete

vad gäller de demokratiska och ekonomiska

reformprocesserna har inletts, liksom vad gäller

miljöfrågor och jämställdhet. Detta samarbete

bör fortsätta och utvecklas.

A1.3 Övrigt

Från anslagsposten A1.3 Övrigt finansieras

gäststipendie- och utbytesverksamhet genom

Svenska institutet, stöd till vissa organisationer,

utredningsverksamhet, Svenska institutet i

Alexandria samt kapitaltillskott till Swedfund

International AB.

Tabell 3.13 Anslagsposten A1.3 Övrigt

Tusental kronor

Budget 1999

Beräknat 2000

1 Gäststipendie- och

utbytesverksamhet genom

Svenska institutet

11 000

11 000

2 Utredningar m.m.

0

18 000

3 Övriga insatser

3 461

39 304

4 Svenska institutet i Alexandria

10 000

10 000

Summa

24 461

78 304

Svenska institutet

Verksamheten omfattar gäststipendieprogram

för långtidsstipendier och person- och

erfarenhetsutbyte för sökande från vissa

utvecklingsländer samt personal- och

administrationskostnader i samband med

mottagande av FN-stipendiater i Sverige.

Institutet har även ett stipendieutbyte med Kina

som finansieras från delposten. Gäststipendierna

fördelas till utländska sökande för högre studier

och forskning i Sverige. Genomgående uppvisar

stipendiaterna mycket goda studieresultat.

Utredningar

Från delposten finansieras utredningar,

seminarier, konferenser, information m.m.

Under delposten finansieras också den

expertgrupp för studier i utvecklingsfrågor

(EGDI) som regeringen tillsatte i september

1995. EGDI:s uppgift är att analysera

prioriterade frågeställningar inom det

internationella utvecklingssamarbetet. Gruppen

består för närvarande av fjorton ledamöter, varav

tio experter inom olika områden, med tonvikt på

national-ekonomi. EGDI:s ordförande är

statssekreteraren för internationellt

utvecklingssamarbete. Till gruppen är knutet ett

mindre sekretariat. Gruppen har behandlat

ämnen som handel och finansiella flöden,

biståndsberoende, kapacitetsuppbyggnad och

barnens ekonomiska och sociala roll. Arbetet

presenteras i ett antal publikationer och

seminarier.

Kostnaderna för den arbetsgrupp som i

november 1998 överlämnade huvudrapporten

Framtid med Asien med förslag till en svensk

Asienstrategi har belastat delposten. Rapporten

har utgjort underlag för den regeringsskrivelse

som lämnats till riksdagen om en svensk

Asienstrategi inför 2000-talet.

Kostnaderna för den av regeringen aviserade

parlamentariska utredningen av

utvecklingssamarbetet inför 2000-talet kommer

att finansieras från delposten.

Övriga insatser

Det svenska bidraget till den nordiska

samfinansierade verksamheten vid Nordiska

Afrikainstitutet finansieras från delposten.

Under delposten finansieras vidare bl.a. bidrag

till Stiftelsen Dag Hammarskjölds Minnesfond,

som bedriver en verksamhet med mycket gott

internationellt anseende. Under senare år har

verksamheten bl.a. inriktats på behovet att

reformera FN-systemet, vilket är av stort värde

med hänsyn till Sveriges starka engagemang i

dessa frågor. Fonden förutser att tonvikten

under de närmaste åren kommer att ligga på

områdena hälsa, genetiska resurser samt

demokrati och utveckling vilket ligger i linje med

Sveriges ambitioner att stärka stödet till en

hållbar demokratisk utveckling och ökad respekt

för mänskliga rättigheter.

Från delposten finansieras också Sveriges

bidrag till Nordiska United World College

(UWC). UWC startade 1995 i Norge och

bedriver en internationell gymnasieutbildning

med miljöprofil i syfte att främja fred och

samarbete. Bidraget finansierar kostnader för

elever från u-länder.

Svenska institutet i Alexandria

Beslut om att inrätta institutet fattades i

september 1998 efter utredningen Ett svenskt

institut i Alexandria (Ds 1998:28). Institutet

skall, inom ramen för målen för internationellt

utvecklingssamarbete, utgöra en mötesplats för

att främja ökande kontakter mellan Sverige och

övriga länder i Europa samt länder i

Mellanöstern och Nordafrika med aktiviteter

som konferenser, seminarier, föreläsningar och

publikationer samt stöd till forskning och

stipendier. Verksamheten skall bedrivas i ett

långsiktigt, framtidsinriktat perspektiv, där de

frågor som behandlas skall vara av betydelse för

den politiska, ekonomiska, sociala eller kulturella

utvecklingen inom Mellanöstern- och

Nordafrikaregionen, för förhållandet mellan

regionens länder samt regionens förhållande till

omvärlden, i första hand Europa. Institutet skall

därvid bl.a. främja det s.k. Europa-

Medelhavspartnerskapet mellan EU och EU:s

grannländer vid Medelhavet. Institutet skall ha

en svensk styrelse samt ett vetenskapligt råd med

både svenska och utländska representanter.

Sedan institutet inrättades har ett antal

praktiska förberedelser påbörjats, i första hand

förhandling med Egypten om etablerandet av

institutet i Alexandria, en omfattande renovering

av den fastighet i vilket institutet skall inrymmas

samt rekrytering av personal. Regeringen utsåg

direktör för institutet i början av år 1999. Under

1999 kommer verksamheten att dels bestå av

fortsatta praktiska förberedelser, dels arbete med

att precisera verksamhetsinriktning,

arbetsformer och aktiviteter för de närmaste

åren. Invigningen av institutet planeras ske i

början av år 2000.

Swedfund

Swedfund International AB bidrar till utveckling

av bärkraftiga företag i u-länder och länder i

Central- och Östeuropa genom

riskkapitalsatsningar i form av aktier eller lån,

främst i samverkan med svenskt näringsliv i s.k.

joint ventures. Under senare år har Swedfund

också i växande grad gått in i riskkapital- och

investeringsfonder, särskilt i Afrika söder om

Sahara.

Efter en stark expansion av verksamheten

under 1997 mattades utvecklingen av något

under 1998. Investeringsportföljen växte från 59

till 62 projekt och dess värde ökade med 70

miljoner till drygt 600 miljoner kronor.

Portföljen har under året fått ett allt tydligare

Afrika-fokus. På basis av åtaganden (inklusive ej

utbetalda) låg Afrika respektive Central- och

Östeuropa ungefär jämsides med ca 40 % vardera

av portföljen. Därefter följde Latinamerika och

slutligen Asien där verksamheten minskat. Det

helägda dotterbolaget Swedfund Financial

Markets AB, som bidrar till utveckling av den

finansiella sektorn i de baltiska länderna genom

riskkapitalinvesteringar i affärsbanker, hade vid

utgången av 1998 en investeringsportfölj till ett

värde av 187 miljoner kronor.

Verksamheten 1998 uppvisade ett positivt

rörelseresultat. Projektintäkternas andel av

projektkostnaderna ökade från 79 till 114 % i

moderbolaget men minskade från 116 till 76 %

för koncernen som helhet.

Swedfund har till regeringen lämnat förslag

om bolagets kapitalförsörjning, som kommer att

beredas inom Regeringskansliet.

Regeringens överväganden

Resultatinformation och bedömning

Resultatinformation har lämnats under

respektive anslagspostnivå ovan samt för

verksamhetsområdet under avsnitt 3.2.

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet

är verksamhetsmålen inriktade på att i de

multilaterala organen driva de svenska

biståndspolitiska målen och få gehör för svenska

prioriteringar. I detta ingår bl.a. att stärka

inriktningen på fattigdomsbekämpning och att

driva på reformer som syftar till ökad effektivitet

i såväl FN-organen som i utvecklingsbankerna.

Målen är långsiktiga och svåra att följa upp på

årlig basis. Som ett exempel under 1998 kan dock

den tolfte påfyllnaden av Världsbankens mjuka

fönster IDA nämnas, i vilken de prioriteringar

Sverige drivit fick genomslag. Utifrån den

samlade bild som redovisas under avsnittet

Multilateralt utvecklingssamarbete konstaterar

regeringen att de mål Sverige drivit i växande

grad fått genomslag i de multilaterala organens

verksamhet.

För det bilaterala utvecklingssamarbetet är

framförallt Sida ansvarig myndighet. Sida har

redovisat sitt arbete under 1998 på olika sätt, bl.a.

genom årsredovisningen, resultatanalyser inom

landstrategiarbetet, utvärderingsverksamheten

och i skrivelser på basis av särskilda uppdrag från

regeringen. Delar av denna resultatinformation

finns redovisad under avsnittet Bilateralt

utvecklingssamarbete.

Utrikesdepartementet driver, tillsammans

med Sida, ett utvecklingsarbete i syfte att

förbättra mål- och resultatstyrning av

verksamheten. Arbetet tar sikte på att

genomföras i regleringsbrevet för Sida inför år

2001. Ett uvecklingsarbete pågår också för att

vidareutveckla landstrategiprocessen. Båda

processerna utgör ett viktigt led i att förbättra

underlaget för en kontinuerlig och jämförbar

uppföljning och bedömning av biståndets

resultat och effektivitet.

Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Inom anslaget A1 Biståndsverksamhet finns två

olika beräkningsgrunder för

bemyndiganderamen, dels för det multilaterala

utvecklingssamarbetet, dels för det bilaterala.

Dessa särredovisas därför nedan.

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet

föreslås regeringen få ikläda staten förpliktelser

som tillsammans med tidigare gjorda, utestående

utfästelser uppgår till högst 8 386 miljoner

kronor för år 2000 i enlighet med följande tabell:

Tabell 3.14 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet

Miljoner kronor

1998

utfall

1999

prognos

2000

beräknat

2001

beräknat

2002

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

6 295

6 726

9 169

-

-

Nya förpliktelser

1 920

3 564

1 654

-

-

Infriade förpliktelser*

-1 489

-1 121

-2 437

-1 977

-6 409

Utestående förpliktelser vid årets slut

6 726

9 169

8 386

-

-

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

6 726

9 169

8 386

-

-

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Tabell 3.15 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet

Miljoner kronor

1998

utfall

1999

prognos

2000

beräknat

2001

beräknat

2002

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

5 582

5 458

5 090

-

-

Nya förpliktelser

6 669

8 332

8 750

-

-

Infriade förpliktelser*

-6 793

-8 700

-8 300

-2 300

-3 240

Utestående förpliktelser vid årets slut

5 458

5 090

5 540

-

-

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

24 655

24 558

29 021

-

-

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Inom det bilaterala utvecklingssamarbetet har

riksdagen bemyndigat regeringen att ikläda

staten förpliktelser som tillsammans med tidigare

gjorda, utestående utfästelser motsvarar högst

fem gånger landramen på årsbasis för det

landramsfinansierade samarbetet med

programländer för vilka regeringen fastställt

landstrategier eller motsvarande. I fall då

landramen förändras, t.ex. vid successiv

avveckling av samarbetet eller vid uppbyggnad av

ett nytt programlandssamarbete, får regeringen i

varje särskilt fall fastställa maximal utfästelseram

i syfte att undvika att redan gjorda åtaganden

överskrids. För övriga landprogram och andra

verksamheter får utfästelseramen uppgå till högst

tre gånger 2000 års medelstilldelning. I enlighet

med ovanstående beräkningsregler föreslås

bemyndiganderamen för det bilaterala

utvecklingssamarbetet fastställas till 29 021

miljoner kronor för år 2000 enligt tabell 3.15.

Sammanlagt för anslaget A 1

Biståndsverksamhet, multi- och bilateralt

utvecklingssamarbete, uppgår således den

föreslagna bemyndiganderamen till 37 407

miljoner kronor.

Regeringens bedömning med anledning av

revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har i sin årliga

rapport angivit att regeringen bör tydliggöra

Sidas bemyndigande avseende investeringar i

aktiekapital.

Regeringen avser att återkomma till Sida i

frågan.

Slutsatser och konsekvenser för anslag

Regeringen föreslår att anslaget A1

Biståndsverksamhet för år 2000 ökar med 1 328

miljoner kronor till totalt 12 060 miljoner

kronor. I den beräknade medelsfördelningen har

hänsyn tagits till reservationer och tidigare

ingångna avtal.

Det multilaterala utvecklingssamarbetet inom

anslaget beräknas år 2000 öka med 15 miljoner

kronor till 3 377 miljoner kronor. Att höjningen

inte beräknas bli större beror på att

medelsbehovet för Europeiska

utvecklingsfonden (EUF) år 2000 är betydligt

lägre än 1999. År 2001 kommer dock behovet

åter att öka. Vidare har de omfattande

reservationerna för delposten Övrigt

multilateralt samarbete beaktats vid beräkningen

och posten beräknas därför till ett lägre belopp

än 1999.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet 2000

beräknas öka med 1 260 miljoner kronor till 8

605 miljoner kronor. I det följande beskrivs

endast de större ökningar som föreslås.

Afrikaposten beräknas öka som ett led i

regeringens satsning på regionen. För

Latinamerikaposten föreslås en höjning främst

med anledning av insatser i Centralamerika efter

orkanen Mitch. Europaposten beräknas höjas

framförallt för att möjliggöra ökat stöd till

återuppbyggnadsinsatser i Kosovo. Delposten

för Humanitärt bistånd och

konfliktförebyggande har haft ett mycket högt

medelsutnyttjande under 1999 vilket beräknas

fortsätta och en höjning föreslås därför. Även för

Ekonomiska reformer beräknas en höjning då

behovet av stöd är omfattande, inte minst inom

ramen för det s.k. utökade HIPC-initiativet.

För anslagsposten Övrigt beräknas en ökning

med 54 miljoner kronor till 78 miljoner kronor

då reservationerna som tidigare motiverat en

låg medelstilldelning - beräknas minska.

A2 (1999) Biståndsförvaltning

Tabell 3.16 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

416 151

1

Anslags-

sparande

126 578

1

1999

Anslag

418 143

1

Utgifts-

prognos

456 000

1

2000

Förslag

415 844

2

2001

Beräknat

422 318

2,3

2002

Beräknat

429 132

2,4

1. Består av anslagsposterna:

A2.1 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

A2.2 Nordiska Afrikainstitutet (NAI)

2. Består endast av Sida

3. Motsvarar 415 844 i 2000 års prisnivå

4. Motsvarar 415 844 i 2000 års prisnivå.

Tabell 3.17 Beräkning av anslagen för 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

418 143

Pris- och löneomräkning

2 113

Justering av premier

18 349

Överfört till A1

Biståndsverksamhet från Sidas

andel

-12 000

Förslag 2000

426 605

varav:

A2 Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida)

415 844

A3 Nordiska Afrikainstitutet

10 761

Anslaget A2 Biståndsförvaltning består t.o.m.

budgetåret 1999 av två anslagsposter: Styrelsen

för internationellt utvecklingssamarbete (Sida)

och Nordiska Afrikainstitutet (NAI). Från

budgetåret 2000 kommer anslagsposterna att

omvandlas till separata anslag. Utöver NAI:s

anslag ovan finansieras institutets forsknings-

och forskningsstödjande verksamhet gemensamt

av de nordiska länderna. Den svenska andelen

finansieras från anslagsposten A1.3 Övrigt.

Utfallet på anslaget var 416 miljoner kronor

för 1998, vilket är 7 miljoner kronor högre än

tilldelade medel. Anslagsutnyttjandet utöver

budget förklaras framförallt av att Sida använt

tidigare års anslagssparande. För 1999 finns en

utgiftsbegränsning enligt vilken högst 456

miljoner kronor får belasta anslaget under året.

Detta belopp är 38 miljoner kronor högre än

tilldelade medel, främst genom att Sida även för

1999 kommer att ta i anspråk en del av

myndighetens anslagssparande, vilket uppgick

till 124 miljoner kronor vid utgången av 1998.

Sida planerar att använda sparandet för en

satsning på kompetensutveckling men även för

att rekrytera ny personal inför de stora

pensionsavgångarna som väntas efter

sekelskiftet. Även NAI hade ett anslagssparande

vid utgången av 1998, om 3 miljoner, vilket dock

förväntas förbrukas under 1999.

A2 (2000) Styrelsen för

internationellt

utvecklingssamarbete (Sida)

Sida är enligt förordningen (1995:869) med

instruktion för Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete central

förvaltningsmyndighet för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete och för stödet till länder i

Central- och Östeuropa.

I Sidas budgetunderlag för 2000, liksom i förra

årets budgetunderlag, framhåller myndigheten

att nya former för utvecklingssamarbetet, med

bl.a. partnerskapstanken och behov av fördjupat

samarbete och dialog med samarbetsländerna,

också medför att innehållet i biståndet förändras.

Myndighetens egen personal, framförallt i fält,

blir alltmer en del av utvecklingssamarbetet

vilket bl.a. ställer krav på en mer flexibel

fältrepresentation och att kostnadsneutralitet

föreligger mellan Sidas personal och andra

genomförare av bistånd. Sida har därför

föreslagit att den personal i fält som handhar

direkt handläggning av program och projekt skall

finansieras av sakanslag.

Sida föreslog vidare i myndighetens

budgetunderlag att myndigheten skall få ikläda

sig förpliktelser fem gånger de årliga regionala

ramarna, för vilka gällande regionstrategier eller

motsvarande riktlinjer finns.

Regeringens överväganden

Resultatinformation/resultatbedömning

Resultatinformation om Sidas verksamhet

återfinns under avsnittet A1 Biståndsverksamhet,

Bilateralt utvecklingssamarbete.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Avgiftsinkomster under anslaget A2 år 2000

beräknas till 3 miljoner kronor.

Slutsatser

Regeringen instämmer i Sidas bedömning att den

personal i fält som handhar direkt handläggning

av program och projekt skall finansieras av

sakanslag. Ett belopp om 12 miljoner kronor

föreslås omdisponeras från förvaltningsanslaget

A2 till sakanslaget A1 Biståndsverksamhet.

Regeringen avser att återkomma i

regleringsbrevet om vilken form av

återrapportering som bör göras.

Beträffande den föreslagna utökade ramen för

att ingå förpliktelser bedömer regeringen att

förslaget ytterligare skulle öka gapet mellan den

bemyndiganderam riksdagen beslutar om och

det faktiska behovet av bemyndigandeutrymme.

Förslaget avvisas därför.

A3 (2000) Nordiska Afrikainstitutet

Tabell 3.18 Anslagsutvecklingen

Tusentals kronor

2000

Förslag

10 761

2001

Beräknat

10 965

2002

Beräknat

11 184

1. Motsvarar 10 761 i 2000 års prisnivå

2. Motsvarar 10 761 i 2000 års prisnivå

Målen för Nordiska Afrikainstitutet är enligt

förordningen (1995:1352) med instruktion för

myndigheten, att inom Norden

- främja och driva vetenskaplig forskning om

Afrika,

- främja samarbete och kontakter mellan

nordiska och afrikanska forskare,

- utgöra ett dokumentationscentrum för

forskning och studier om Afrika,

- informera om Afrikaforskning och aktuella

afrikanska förhållanden.

Institutet föreslår oförändrade anslag. Som ett

resultat av den under 1997 gjorda värderingen

har institutet presenterat ett "Mission

Statement".

Regeringens överväganden

Resultatinformation och bedömning

Av årsredovisningen framgår att institutet

kunnat fortsätta sin expansion av

forskningsverksamheten tack vare ett ökat

engagemang från de reguljära anslags- och

bidragsgivarna och ett växande intresse för

institutets forskning från omvärlden. Därigenom

har möjligheter skapats inte bara för en

konsolidering av verksamheten utan även för

genomförande av åtgärder beslutade av rådet

såsom en viss utvidgning av

gästforskarprogrammet, rekrytering av

forskningschef och fortsatt satsning på s.k.

policyrelaterade aktiviteter. Den utvärdering av

institutets forskningsprogram som gjordes för

något år sedan visade på hög kvalitet och att den

modell institutet tillämpar för de tre centrala

forskningsprogrammen har varit framgångsrik.

Omvärldens ökade intresse för verksamheten

tyder också på att forskningen håller hög

kvalitet. Nordiska biståndsmyndigheter söker

också ökat samarbete med institutets forskare på

olika områden.

Ett nytt bibliotekssystem kommer att införas

under 1999. Den informationstekniska

utvecklingen har i hög grad förändrat

bibliotekets arbetsmetoder. IT-satsningen har

medfört en höjd standard på referens- och

informationsarbetet.

Institutet har en effektiv och uppskattad

publikationsverksamhet. Flertalet publikationer

recenseras i olika tidskrifter.

Försäljningssiffrorna ligger på en stabil, hög nivå.

Institutet har under senare år engagerat sig

starkt i utvecklingen i Centralafrika. Institutets

direktör är bl.a. rådgivare till den av OAU

tillsatta panelen för undersökning av folkmordet

i Rwanda. Institutet har också haft en hög profil

när det gäller södra Afrika.

Afrikainstitutet har framgångsrikt bidragit till

att informera och sprida kunskap om Afrika.

Institutet spelar också en viktig roll genom att

medverka i utvecklingen av de nordiska

ländernas Afrikapolitik liksom till att stärka

utvecklingssamarbetet med regionen.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Avgiftsinkomster för anslaget A3 beräknas till

0,5 miljoner kronor.

Slutsatser

De riktlinjer för Nordiska Afrikainstitutets

verksamhet som regeringen redovisade i 1993 års

budgetproposition (prop. 1992/93:100, bil 4, bet.

1992/93:UU15, rskr. 1992/93:297) gäller

alltjämt. Institutet skall befästa sin ställning som

katalysator för den nordiska Afrikaforskningen.

En viss del av verksamheten skall även framgent

vara efterfrågestyrd och finansierad genom

uppdrag bl.a. från de nordiska

biståndsmyndigheterna.

Institutets inflyttning i nya, ändamålsenliga och

större lokaler kommer att innebära stora

förbättringar för institutets verksamhet. Ökat

utrymme innebär att institutet kan arbeta mer

effektivt. Institutet blir också mer tillgängligt för

besökare. Installationen av ett nytt

bibliotekssystem innebär att institutets bibliotek

i än högre grad än tidigare kommer att kunna

uppfylla institutets roll som nordiskt

dokumentations- centrum för det moderna

Afrika.

4 Verksamhetsområde B Samarbete med

Central- och Östeuropa

4.1 Omfattning

Verksamhetsområde B Samarbete med Central-

och Östeuropa består av två anslag nämligen B1

Samarbete med Central- och Östeuropa och B2

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för finansiellt stöd och exportkreditgarantier.

Tabell 4.1 Utgiftsutveckling för medel till

verksamhetsområde B Samarbete med Central- och

Östeuropa

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

689

750

835

750

900

0

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Målsättningarna för verksamheten bedöms ha

uppfyllts väl. Utgiftstaket kunde under år 1998

förutom vissa förskjutningar av betalningar

genomföras utan större inskränkningar.

Utgiftstaket för år 1999 får vissa ekonomiska

konsekvenser för främst Sida vilket medför bl.a.

att ingångna avtal får omförhandlas och att

reservationerna ökar.

Förändringar

I regeringsförklaringen understryks Östersjö-

regionens betydelse. Med anledning härav har en

organisationsförändring inom departementets

enhet för Central- och Östeuropa genomförts

från och med den 1 april 1999.

Mål

De av riksdagen fastslagna målen för

utvecklingssamarbetet med Central- och

Östeuropa åren 1999 2001 är att främja en

säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins

kultur, stödja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling samt stödja en miljömässigt hållbar

utveckling. Härtill skall allt utvecklingssamarbete

präglas av ett jämställdhetsperspektiv.

Prioriteringar

Under budgetåret 2000 kommer regeringen att

prioritera:

- insatser för att främja medlemskap i EU för

Estland, Lettland, Litauen och Polen,

- integreringen av Ryssland och Ukraina i

europeiska samarbetsstrukturer,

- ett utökat samarbete på det sociala området,

- ett utökat samarbete inom miljöområdet vad

avser kärnsäkerhet samt fortsatta

miljöinsatser inom ramen för

åtgärdsprogrammet för Östersjön och

Agenda 21 för Östersjöområdet.

Ett fördjupat samarbete på rättsområdet med

Östersjöländerna är även en angelägen uppgift.

4.2 Resultatbedömning

Inom samarbetet med Central- och Östeuropa

sker övergripande resultatbedömningar fort-

löpande. Vidare erhåller regeringen utvärderingar

av insatserna i samband med regeringens beslut

om landstrategier, som fastställs vart tredje år för

samarbetsländerna i närområdet. Som ett

underlag till besluten genomförs oberoende

resultatanalyser av insatserna i respektive land.

Inför regeringens kommande beslut i år om

landstrategier har resultatanalyser genomförts

för Estland, Lettland, Litauen, Polen och

Ryssland. Sammantaget visar analyserna att

relevansen av insatserna varit god eller mycket

god i förhållande till de övergripande målen.

Ytterligare insatser skulle dock kunna göras vad

gäller jämställdhet och sociala frågor.

Härutöver har en oberoende utvärdering av

Östekonomiska Institutet genomförts.

Regeringen har även låtit genomföra en studie

av handelshögskolan i Riga. Ärendet bereds av

Utrikesdepartementet.

Departementet bedömer att de insatser som

genomförts under 1998 har varit relevanta för att

närma sig de mål som regeringen ställt för

verksamheten. För denna typ av verksamhet, där

en mängd aktörer samverkar i en internationell

miljö, kan graden av måluppfyllelse för en

enskild insats vara svår att mäta.

Omvärldsanalys

Utvidgningen av den Europeiska unionen till de

s.k. kandidatländerna i Central- och Östeuropa

utgör en av regeringens främsta utrikespolitiska

prioriteringar. EU-toppmötet i Köln i juni

bekräftade tidigare åtaganden avseende

utvidgningsprocessen. Vid toppmötet i

Helsingfors i december kan beslut förväntas om

att inleda förhandlingar med ytterligare

kandidatländer. Lettland och Litauen hör till de

länder som kan komma att föras till den grupp av

länder som förhandlar om medlemskap.

Regionen har under senaste året genomgått

stor ekonomisk turbulens. I augusti 1998

inställde Ryssland betalningarna på den

utländska statsskulden, valutan devalverades och

landets finansiella system kollapsade. Landets

ekonomiska aktivitet minskade radikalt. Den kris

som uppstod i Ryssland hade långtgående

verkningar i hela regionen. Effekten på enskilda

länder har dock varierat stort. Tillväxten var

fortsatt hög i flera länder medan andra drabbades

hårt. Framförallt de forna Sovjetrepublikerna

påverkades på grund av de starka handelsbanden

med Ryssland. Detta hade exempelvis till effekt

att flera länder fick problem i form av

omfattande betalningsbalansunderskott. Krisen

påverkade även banker i ett flertal länder som

hade starka finansiella band med Ryssland.

Ytterligare en effekt var att privatiserings- och

reformtakten avstannade i en del länder. Andra

länder såg emellertid krisen som ett bevis på

vikten av att fortsätta och utöka reformerna.

Tillväxten i Baltikum föll i relation till

föregående år men är dock fortfarande god.

Polen drabbades inte nämnvärt medan Ukraina

som till stor del har samma strukturella problem

som Ryssland drabbades hårt.

Flertalet av transitionsländerna har genomfört

liberaliseringar vad gäller pris- och

handelssystem. Få länder har emellertid nått

speciellt långt vad gäller institutionella reformer

såsom omstrukturering av företag,

konkurrenslagstiftning samt reformer av

banksystem och kapitalmarknad. Rättssystemen

är också generellt sett underutvecklade. Krisen

har understrukit betydelsen av att de stora

framsteg som gjorts i regionen med avseende på

liberaliseringar och privatiseringar måste åtföljas

av institutionella reformer.

Konflikten i Kosovo medförde ekonomiska

konsekvenser för de kringliggande länderna. Den

ekonomiska utvecklingen i Bulgarien och

Rumänien påverkades negativt vilket bland annat

ledde till ökade betalningsbalansunderskott.

4.3 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte lämnat några

invändningar i revisionsberättelserna eller

framfört andra principiellt viktiga frågor som rör

verksamhetsområdet.

4.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet

Östersjöregionen har möjligheter att bli en av

Europas snabbast växande regioner. Den svenska

Östersjöpolitiken syftar till att knyta samman

Östersjöregionen och bidra till att den stora

utvecklingspotentialen förverkligas. För att

utveckla Östersjöregionens betydelse för tillväxt

och sysselsättning i Sverige har tidigare en

miljard kronor avsatts i den så kallade

Östersjömiljarden. Verksamheten följs upp med

ytterligare en Östersjömiljard för

femårsperioden 1999 2003. Insatserna återfinns

under utgiftsområde 24.

4.5 Verksamheten avseende

Samarbete med Central- och

Östeuropa

Budgetåret 2000 är det andra inom ramen för det

treårsprogram för utvecklingssamarbetet med

Central- och Östeuropa som antagits av

riksdagen. Programmet baseras på regeringens

proposition 1997/98:70 Att utveckla ett

grannlandssamarbete.

Efter en första fas av stöd främst till de

baltiska staternas frigörelse och en andra fas av

stöd till uppbyggnad av demokratiska och

marknadsekonomiska samhällsinstitutioner,

inträder en ny fas i Europa EU-utvidgningen

och den vidare Europaintegrationen. Det finns

samtidigt ett starkt ryskt och ukrainskt intresse

av att delta i en bred europeisk samverkan.

För kandidatländerna är stödet till EU-

anpassningen av avgörande betydelse. Prioritet i

det svenska stödet skall ges åt insatser på de

områden som har direkt relevans för

anpassningen. Krisen i Kosovo kan medföra att

behov finns även för insatser i omkringliggande

länder.

Arbetet med att utveckla och förverkliga en

nordlig dimension för EU:s yttre och inre politik

bör prioriteras. Eftersom såväl Europeiska

kommissionen som Ryssland och andra länder i

närområdet ingår i Östersjöstaternas råd,

Barentsrådet, Helsingforskommissionen och

Baltic 21 bör dessa organ utnyttas för att driva på

det regionala samarbetet i norra Europa. Särskild

uppmärksamhet bör ägnas situationen i

Kaliningrad och på Kolahalvön.

Under det senaste året har det

decentraliserade samarbetet mellan kommuner,

länsstyrelser, landsting och storregioner ökat

alltmer inom utvecklingssamarbetet och

förväntas öka ytterligare under

programperioden. EU:s INTERREG-program

spelar en viktig roll genom att stödja

gränsöverskridande regionalt samarbete.

Under år 1998 tog regeringen initiativ till att

göra en fokuserad svensk satsning på Polen

under år 1999 benämnd "Polen i fokus". Syftet

var att tydliggöra det breda svenska

engagemanget för Polen och att långsiktigt

stärka kontakterna mellan alla samhällssektorer i

de båda länderna. I satsningen deltog lokala,

regionala och nationella aktörer.

Det av riksdagen fastslagna

samarbetsprogrammet för åren 1999 2001 skall

bidra till ett gott grannskap i Östersjöregionen

och ett demokratiskt integrerat Europa.

Prioriterade samarbetsländer skall vara Estland,

Lettland, Litauen, Polen, Ryssland och Ukraina.

I Ryssland skall de nordvästra delarna och

Kaliningrad prioriteras. Utvecklingssamarbetet

skall fortsatt bedrivas utifrån de fyra

övergripande målen:

- att främja en säkerhetsgemenskap,

- att fördjupa demokratins kultur,

- att främja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling och

- att stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Allt utvecklingssamarbete skall präglas av ett

jämställdhetsperspektiv.

Samarbetets huvudområden

Att främja en säkerhetsgemenskap

Målet för det säkerhetsfrämjande stödet till

Central- och Östeuropa är att främja en

gemensam säkerhet i regionen. En viktig aspekt i

det säkerhetsfrämjande stödet är svenska insatser

till stöd för kandidatländernas inträde i EU.

Samarbetet är i första hand inriktat på insatser i

Estland, Lettland och Litauen men omfattar även

övriga delar av Central- och Östeuropa. Stödet

till Ryssland, inklusive Kaliningradområdet, och

Polen bör öka. Det säkerhetsfrämjande stödet är

i hög grad inriktat på att bygga upp relationer

mellan institutioner i Sverige och

samarbetsländerna.

Insatserna avser stöd till:

- säkerhetspolitisk kompetens,

- demokratiskt totalförsvar,

- fredsfrämjande insatser,

- gränsbevakning och insatser för stärkt yttre

gränskontroll,

- kampen mot internationell och organiserad

brottslighet,

- asyl- och migrationspolitisk kompetens,

- beredskap mot olyckor och katastrofer.

Att fördjupa demokratins kultur

Den demokratiska processen i Central- och

Östeuropa fortsätter med vissa undantag att

utvecklas positivt. Den formella grunden för

demokrati är i huvudsak lagd. I allmänhet finns

en önskan att utveckla och stärka demokratin

samt att leva upp till de åtaganden som

anslutning till internationella konventioner om

mänskliga rättigheter innebär. Under perioden

1989 1999 har beslutats om insatser på detta

område omfattande totalt 714 miljoner kronor.

För att bidra till en fortsatt fördjupning av

demokratins kultur skall insatser genomföras för

uppbyggnad och stärkande av det civila samhället

i samarbetsländerna. Samarbetet som genomförs

av enskilda organisationer och folkrörelser samt

det akademiska och kulturella samarbetet skall få

fortsatt stöd. Den process som inletts på rätts-

området och som resulterat i gemensamma

avsiktsförklaringar om utökat samarbete har

påbörjats. Projektet som syftar till att underlätta

för de baltiska ländernas EU-integration har

inletts och arbetet förväntas öka framöver.

Decentraliserat samarbete mellan kommuner,

länsstyrelser, landsting och storregioner spelar en

allt större roll inom utvecklingssamarbetet

österut. Verksamheten avser att utveckla lokal

och regional förvaltning och demokrati men

också eftersatta samhällsområden under dessa

instansers ansvar, som hälso- och sjukvård,

omvårdnad, primärskola m.m. Verksamheten,

som bärs upp av ett brett folkligt engagemang på

båda sidor om Östersjön, förväntas fortsatt

tillväxa under året.

Att främja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling

Samarbetet inom det ekonomiska området

inriktas på att främja och befästa övergången till

en marknadsekonomi i regionen, som

karaktäriseras av att den skall främja en socialt

hållbar utveckling. Huvuddelen av samarbetet

fokuserar på uppbyggnaden av de effektiva

institutioner som är nödvändiga därvidlag.

Insatser för att stödja förvaltning på både central,

regional och kommunal nivå har stor betydelse.

Stödet omfattar bl.a. budget, projektledning,

statistik, revision, skattesystem och

arbetsmarknad. Lantmäteri, fastighetsregister

samt stöd för landreform ges stort utrymme.

Insatser skall även genomföras för borttagande

av etablerings- och handelshinder i

Östersjöregionen.

En förutsättning för att den ekonomiska

reformprocessen skall bli framgångsrik är att

sociala reformer är integrerade i den

övergripande ekonomiska politiken. Insatser

med målsättningen att bidra till en socialt hållbar

ekonomisk omvandling har därför under de

senaste åren fått tydligare fokus på det sociala

området. Samarbetet syftar till att stödja

uppbyggnaden av effektiva institutioner inom

områden som socialtjänst och omsorgssystem

samt hälso- och sjukvårdens organisation med

tyngdpunkten på förebyggande hälsovård.

Insatser för att förbättra situationen för barn och

ungdomar kommer att göras. Samarbetet på det

sociala området kommer även framgent att

utökas. Landstingens insatser är betydelsefulla i

sammanhanget.

Under budgetåret 2000 avser regeringen att

fortsatt bidra till ett stärkande av den

ekonomiska omvandlingen i länderna.

Totalt har under perioden 1989 1998 beslut

fattats om insatser inom området socialt hållbar

ekonomisk omvandling uppgående till 2 719

miljoner kronor.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Målet för de svenska miljöinsatserna i Central-

och Östeuropa är att bevara och förbättra miljön.

Viktiga utgångspunkter för det svenska

miljöstödet är Åtgärdsprogrammet för

Östersjön och Agenda 21 för Östersjöområdet.

För kandidatländerna skall det svenska stödet

inriktas på de krav som ställs inför det

kommande EU-medlemskapet.

Stödet bör fortsatt inriktas mot att åtgärda de

föroreningskällor som redovisats i

Åtgärdsprogrammet för Östersjön. Agenda 21

för Östersjöområdet är nu inne i sin

implementeringsfas och flera projekt kommer att

bli aktuella de närmaste åren. I de flesta fall

kommer åtgärderna också att bidra till att

underlätta EU-anpassningen inom miljöområdet.

Inom energiområdet skall svenska insatser

inriktas på att öka effektiviteten i produktion,

distribution och användning av såväl värme som

elektricitet liksom att minska utsläppen från

energiproduktionsanläggningar. I tillämpliga fall

skall insatserna utformas så att minskningen i

utsläpp av växthusgaser skulle kunna

tillgodoräknas Sverige i enlighet med

klimatkonventionens så kallade flexibla

mekanismer.

Syftet med det svenska

kärnsäkerhetsprogrammet är att så långt som

möjligt minska sannolikheten för att en

kärnkraftolycka med stora radioaktiva utsläpp

skall inträffa vid något av de kärnkraftverk med

vilka Sverige har samarbete. Samarbetet inriktas

mot att sätta in sådana åtgärder att uppenbara

säkerhetsrisker undanröjs i de reaktorer som av

energiskäl inte omedelbart kan stängas samt att

stärka de oberoende säkerhetsmyndigheterna.

Det svenska stödet är framförallt koncentrerat

till kärnkraftverket Ignalina i Litauen. Stöd utgår

även till säkerhetshöjande åtgärder vid

kärnkraftverken på Kolahalvön och i Leningrads

län. På området använt kärnbränsle och

radioaktivt avfall är målet att avfallet skall tas om

hand, mellanlagras och slutförvaras på ett från

säkerhets- och miljösynpunkt acceptabelt sätt. På

detta område riktar Sverige särskild

uppmärksamhet mot det använda kärnbränslet

och det radioaktiva avfallet i nordvästra

Ryssland. Sverige är medlem i det under

internationella atomenergiorganet (IAEA)

etablerade Contact Expert Group (CEG) som

samordnar det internationella samarbetet

rörande omhändertagande av radioaktivt avfall i

Ryssland. Sverige deltar i ett internationellt

projekt för att utveckla och licensiera en

transport- och förvaringsbehållare för använt

kärnbränsle från ryska atomutbåtar. Projektet

kan beskrivas som en första länk i en kedja av

åtgärder för omhändertagande av använt

kärnbränsle.

Under år 1998 har beslut fattats om 251

miljoner kronor för miljöinsatser. För perioden

1989 1998 uppgår insatserna totalt till 1 256

miljoner kronor.

Jämställdhet

Det svenska utvecklingssamarbetet med Central-

och Östeuropa skall syfta till att underlätta

genomförandet av handlingsplanen från FN:s

kvinnokonferens i Peking och därigenom tillse

att kvinnor och män i samarbetsländerna

tillskapas samma rättigheter, skyldigheter och

möjligheter. Vid planering av insatser skall

hänsyn tas till hur dessa påverkar kvinnor

respektive män ur ett jämställdhetsperspektiv.

Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete med

länderna i Central- och Östeuropa skall särskilt

syfta till att främja kvinnors deltagande i de

politiska församlingarna och för att stärka

kvinnors situation på arbetsmarknaden.

Det är viktigt att de länder som kandiderar för

EU-medlemskap kan uppfylla det relativt

omfattande regelverk som finns inom unionen

på jämställdhetsområdet.

Diagram 4.1 Fördelning av det svenska stödet 1989 1998

Samarbetsländerna

Enligt samarbetsprogrammet för

utvecklingssamarbetet med Central- och

Östeuropa är Estland, Lettland, Litauen, Polen,

Ryssland och Ukraina prioriterade

samarbetsländer. I Ryssland skall de nordvästra

delarna och Kaliningrad prioriteras. Insatser kan

emellertid bli aktuella även i andra regioner och

vid federala institutioner i Moskva. Under år

2000 kommer särskild vikt att läggas vid insatser

på de sociala områdena i samtliga

samarbetsländer. Särskild beredskap kommer

även att finnas för utökat samarbete med

Vitryssland när politiska och ekonomiska

förutsättningar föreligger. Samarbetet med

Moldavien i synnerhet, men även med länderna i

Kaukasus och Centralasien, liksom med länderna

på västra Balkan kommer att utvecklas. Medel

för samarbete med dessa länder finansieras från

utgiftsområde 7 verksamhetsområde A

Internationellt utvecklingssamarbete.

Under 1999 har regeringen fastställt

landstrategier för utvecklingssamarbetet med

Estland, Lettland och Litauen. För Polen,

Ryssland och Ukraina kommer regeringen att

besluta om landstrategier under hösten 1999.

Landstrategierna skall gälla under perioden

1999 2001 och skall styra inriktningen på de

svenska insatserna i dessa länder. Ett huvudmål

för det svenska utvecklingssamarbetet med

Estland, Lettland, Litauen och Polen är att stödja

dessa länders medlemskap i EU. Insatser som

främjar EU-integrationen och

anpassningsarbetet prioriteras därför. Ländernas

förmedlemskapsstrategier bör ses som riktlinje

för detta stöd.

Ett prioriterat mål i samarbetet med Ryssland

och Ukraina är att på olika sätt stödja dessa

länders vidare integration i europeiska

samarbetsstrukturer. Sverige verkar för att stärka

banden mellan EU och dessa länder. Härvidlag

är såväl Östersjösamarbetet som

Barentssamarbetet viktiga.

Estland

Estland har målmedvetet drivit den ekonomiska

omvandlingen i snabb takt. Landet har kommit

långt i reformprocessen. Privatiseringen var i det

närmaste avslutad 1997 och mer än 75 % av BNP

produceras nu i den privata sektorn. Estland har

uppvisat en mycket snabb tillväxttakt. Under

1997 var tillväxten bland de högsta i världen med

ca 11 %. Tillväxttakten har dock minskat något

under 1998 och stannade på 4 %. Den ryska

krisen har effekter på Estlands ekonomi, men i

begränsad omfattning. Estlands handel med

Ryssland var relativt liten 1998. Den sektor som

påverkades mest var livsmedelssektorn, för

vilken Ryssland var en viktig marknad.

Banksektorn har under det senaste året

konsoliderats till en del på grund av den ryska

krisen. I början av 1999 fanns 6 banker kvar i

Estland. Sedan investeringar gjordes i

banksektorn 1998 är Sverige största utländska

investerare. Estland hör till de länder som har

börjat förhandla om EU-medlemskap. Landet

har redan uppnått en hög grad av kommersiell

och finansiell integration med EU. Handeln med

EU står nu för mer än 60 % av den totala

handeln. Estland beräknas bli medlem i WTO i

slutet av året.

I enlighet med landstrategin är huvudmålet för

det svenska utvecklingssamarbetet med Estland

att stödja landets EU-integration. Insatser som

främjar denna integration kommer därför att

prioriteras. Insatser för att stödja vidare

modernisering och effektivisering av den

offentliga förvaltningen på central, regional och

lokal nivå kommer att genomföras. Utvecklingen

på rättsområdet är också av central betydelse.

Fokus på insatser på det sociala området förutses

öka, exempelvis genom insatser för att reformera

och utveckla socialtjänst- och omsorgssystem

och insatser inom hälso- och sjukvård. Forsatt

stöd bör ges till insatser för att stödja

integrationen av icke-medborgare i det estniska

samhället. Samarbetet förutses under de

närmaste åren gradvis övergå i reguljärt

grannlandssamarbete. Insatser för att stödja EU-

anpassningen kommer dock fortgå tills dess att

Estland uppnått medlemskap i EU.

Lettland

Lettland har varit framgångrik i sin ekonomiska

omvandling och reformprocess. De senaste åren

har omvandlingstakten ökat och goda

förutsättningar finns nu för att landets ekonomi

skall utvecklas gynnsamt. Tillväxttakten under

1997 var 6,5 %, men minskade till 4 % under

1998. Denna minskning berodde till stor del på

den ryska krisen, som påverkade Lettland i större

omfattning än Estland. Främst banksektorn

drabbades. Lettiska banker hade starka band med

det ryska finansiella systemet vilket ledde till att

banksektorn i Lettland uppvisade stora förluster

under 1998. Privatiseringsprocessen i Lettland

tog fart senare än i de baltiska grannländerna. Nu

är dock privatiseringen av stora och medelstora

företag i det närmaste avslutad. Lettland har en

liberal handelspolitik och blev medlem i WTO i

februari 1999. Handeln med EU ökar. Exporten

till EU 1998 var 57 % och importen 55 %.

Lettland ansökte om EU-medlemskap 1995 men

har ännu inte påbörjat

medlemskapsförhandlingar.

I enlighet med landstrategin är huvudmålet för

det svenska utvecklingssamarbetet med Lettland

att stödja landets EU-integration. Insatser som

främjar denna integration kommer därför att

prioriteras. Det är nu av vikt att de

strukturreformer som genomförts konsolideras

och utvecklas. Insatser krävs för att effektivisera

den offentliga förvaltningen. Integrationen av

Lettlands icke-medborgare i det lettiska

samhället har stor betydelse, inte minst för EU-

integrationsprocessen. Samarbetet på

rättsområdet skall utökas med fokus på

långsiktig institutionell och administrativ

kapacitetsutveckling. Vidare kommer samarbetet

på det sociala området att utökas.

Litauen

Litauen har gjort stora framsteg i

omvandlingsprocessen. Efter några års recession

har nu utvecklingen vänt. Tillväxttakten var hög i

början av 1998, men minskade på grund av den

ryska krisen. Ryssland var i augusti 1998

Litauens största handelspartner. Handeln och

därmed litauiska företag påverkades därför

mycket negativt av krisen vilket i sin tur hade

negativa effekter på budgeten. Trots krisen

uppgick tillväxten 1998 till 4,4 %.

Privatiseringsprocessen har tagit fart och stora

utländska investeringar görs i landet. Den största

utländska investeringen någonsin i de baltiska

länderna gjordes sommaren 1998 av Telia och

finska Sonera. Litauens beroende av handeln med

Ryssland minskar. Handeln med EU ökar

kontinuerligt. Litauen har ansökt om EU-

medlemskap, men har ännu inte påbörjat

medlemskapsförhandlingarna.

Svenska insatser i Litauen har främst

genomförts på miljöområdet. Det mest

omfattande stödet på miljöområdet har inriktats

på att öka säkerheten vid kärnkraftverket i

Ignalina och på att bygga upp en institutionell

infrastruktur för kärnkraftsäkerhet. Stöd till en

socialt hållbar ekonomisk omvandling har också

varit betydelsefullt med fokus på

näringslivsinsatser och insatser inom den sociala

sektorn. I enlighet med landstrategin skall det

svenska utvecklingssamarbetet med Litauen

främst syfta till att stödja landets EU-integration.

Insatser som främjar denna integration kommer

därför att prioriteras. Fortsatta strukturella

reformer är av särskild vikt, bl.a. att land- och

egendomsreformen fortsätter och att man

fullföljer reformeringen av energisektorn.

Fortsatt förstärkning och effektivisering av

offentlig förvaltning är också angeläget.

Samarbetet på det sociala området förutses öka.

Vidare kommer samarbetet på rättsområdet att

utvecklas framförallt på insatser för långsiktig in-

stitutionell och administrativ

kapacitetsutveckling.

Polen

Polen är ett av de länder som har kommit längst i

den ekonomiska omvandlingen. Framsteg inom

liberalisering, privatisering och strukturella

reformer kan noteras. Tillväxten har varit stabilt

positiv i ett flertal år och beräknades under 1998

uppgå till närmare 5 %. Polen påverkades i

relativt liten skala av den ryska ekonomiska

krisen och de långsiktiga konsekvenserna

förutses bli mycket små. Polens handel med

Ryssland var relativt liten redan vid krisens

början. År 1997 utgjorde handeln med EU 65 %

av den totala handeln. Polen har påbörjat EU-

medlemskapsförhandlingar och har gjort stora

framsteg i anpassningsprocessen. Polen blev

medlem i NATO i mars 1999.

Den dominerande delen av det svenska

utvecklingssamarbetet med Polen har avsett

miljöområdet. Samarbetets omfattning har dock

minskat under senare år och insatser inriktade

mot den offentliga förvaltningen har kommit

mer i fokus. I enlighet med landstrategin för

Polen bör samarbetet inriktas på att stödja

Polens förberedelser för ett EU-medlemskap.

Det förutses att utvecklingssamarbetet med

Polen gradvis kommer att fasas ut under de

närmaste åren och växlas över i reguljärt

grannlandssamarbete. Dock kommer EU-

integrationsstödet att fortgå till dess att Polen

blivit medlem i EU.

Ryssland

De ekonomiska reformerna i Ryssland började

under 1997 ge resultat. Inflationen minskade och

produktionen ökade något. Den finansiella

krisen i augusti 1998 medförde dock ett avbrott i

denna positiva utveckling. Ryssland inställde

betalningarna på den utländska statsskulden,

valutan devalverades och landets finansiella

system bröt samman. Landets ekonomiska

aktivitet minskade radikalt. BNP föll med ca

4,5 % under 1998. Inflationen steg kraftigt,

liksom arbetslösheten. Utländska investeringar

minskade starkt. Sedan början av detta år har en

viss återhämtning i ekonomin skett i form av

ökad produktion och begränsad inflation. Den

nya överenskommelsen med IMF är en viktig

förutsättning för landets fortsatta utveckling.

Recessionen förutses fortsätta under 1999.

Det svenska stödet till Ryssland har ökat

under senare år. Insatser med målsättningen att

stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

har varit dominerande, främst med insatser för

att stärka offentliga institutioner. Exempel på

områden är lantmäteri och fastighetsregister

samt energieffektivisering. Insatserna på det

sociala området har ökat kraftigt sedan 1996.

Stödet bör även fortsättningsvis i hög grad

inriktas på insatser för institutions- och

systemförändringar på regional och lokal nivå

dock med ambitionen att i högre utsträckning än

tidigare även verka på central nivå. Det

näringslivsfrämjande stödet, förvaltningsstödet

och stödet på de sociala områdena bör tillmätas

särskilt stor vikt. Insatserna bör i första hand

inriktas på nordvästra Ryssland och Kaliningrad

men insatser kan även bli aktuella i andra

regioner. Det förutses att utvecklingssamarbetet

med Ryssland kommer att öka även framgent.

I detta sammanhang vill regeringen också

erinra om EU:s gemensamma strategi för

Ryssland som antogs av Europeiska rådet i juni i

år. Många av de prioriteringar som där redovisas

är också relevanta i det svenska bilaterala

biståndet. Inom miljöområdet är det särskilt

viktigt att de påbörjade satsningarna på

avloppsrening i Kaliningrad och S:t Petersburg

kan fortsätta och slutföras i nära samarbete med

övriga finansiärer. S:t Petersburg är det största

enskilda föroreningskällan till Östersjön.

Ukraina

Ukrainas storlek och dess geopolitiska läge i

Europa gör att landets utveckling är av

säkerhetspolitiskt intresse för Sverige. Ukraina

har därför från och med 1999 inkluderats bland

de prioriterade länderna inom östsamarbetet.

Omvandlingsprocessen i Ukraina har fortskridit

långsamt. Reformprocessen har varit vacklande

med politiskt motstånd mot processen. Antalet

privatiseringar har varit lågt. Ukrainas ekonomi

drabbades hårt av den ryska krisen. Landets BNP

minskade med 1,7 %. Arbetslöshet och inflation

steg. Krisen har även påverkat reformprocessen

negativt och kan förväntas få svåra

efterverkningar på Ukrainas ekonomi och

tillväxt de närmaste åren.

Det svenska stödet till Ukraina har varit

relativt begränsat men har ökat stadigt sedan det

inleddes 1994/95. Medlen har huvudsakligen

använts till insatser för att stärka förvaltningen,

demokratin, den sociala sektorn och miljön.

Insatser på förvaltningsområdet har genomförts

inom lantmäteri, statistik och offentlig

upphandling. Insatser på demokratiområdet har

huvudsakligen varit stöd för utveckling av lokalt

självstyre. På det sociala området har stöd utgått

till etablering av en ukrainsk vidareutbildning för

socialarbetare. Insatser har även genomförts

inom skogssektorn och

arbetsmarknadsutbildning. Stöd har även

lämnats på kärnsäkerhetsområdet. Den

successiva ökningen av utvecklingssamarbetet

med Ukraina som skett under de senaste åren

bör fortsätta under kommande år förutsatt att

reform- och demokratiseringsprocessen

fortsätter. Ett mål är att stödja landets vidare

integration i europeiska samarbetsstrukturer.

Stödet skall även fortsättningsvis inriktas på

kunskapsöverföring och institutionsutveckling

till stöd för reformprocessem.

Förvaltningsstödet, det näringslivsfrämjande

stödet och stödet på det sociala området bör

tillmätas särskilt stor vikt. Demokratistödet bör

utvecklas liksom stödet på miljö- och

energiområdet.

Övriga länder

I övriga länder utanför det prioriterade

närområdet kan enstaka bilaterala insatser bli

aktuella. Svenskt stöd till dessa länder sker dock

främst genom EU:s samarbetsprogram och det

multilaterala samarbetet. Ambitionen finns att

utöka samarbetet med Vitryssland så snart

politiska och ekonomiska förutsättningar

föreligger som möjliggör effektiva svenska

insatser.

Diagram 4.2 Fördelning på länder av det ackumulerade

stödet till Central- och Östeuropa 1989 1998

Det EU-relaterade utvecklingssamarbetet

Sverige verkar aktivt för att underlätta

anpassningsprocessen i de tio EU-

kandidatländerna Estland, Lettland, Litauen,

Polen, Ungern, Tjeckien, Slovakien, Rumänien,

Bulgarien och Slovenien. I enlighet med

regeringens proposition 1997/98:70 utgörs en

stor del av utvecklingssamarbetet med Estland,

Lettland, Litauen och Polen följdaktligen av

kunskapsöverföring och institutionsuppbyggnad

med relevans för ländernas framtida medlemskap

i EU. Ett särskilt svenskt program för EU-

integrationsstöd till samtliga kandidatländer

hanteras av Utrikesdepartementet. Hittills har 9

miljoner kronor anslagits till detta stödprogram.

Sverige bidrar också genom avgifter till den

Europeiska gemenskapen till EU:s stöd till

kandidatländerna som kanaliseras genom Phare-

programmet och från år 2000 två nya program:

ISPA för stöd till miljö- och transportinfra-

strukturinvesteringar och SAPARD för stöd till

jordbruk och landsbygdsutveckling. Ett viktigt

komplement till bilaterala insatser till stöd för

institutionsuppbyggnad är svenskt deltagande i

motsvarande verksamhet inom ramen för Phare-

programmet (s.k. "twinning"). Programmet

innebär att experter från förvaltningar i EU:s

medlemsländer under viss tid ställs till

förfogande för att i kandidatländerna bygga upp

ett antal institutioner som är centrala ur ett

medlemskapsperspektiv. Regeringen gör

bedömningen att ett svenskt deltagande i EU:s

institutionsuppbyggnadsprogram, främst i

Estland, Lettland, Litauen och Polen men också i

övriga kandidatländer är av betydande vikt, inte

minst i ett ordförandeskapsperspektiv. Mot

denna bakgrund samt motiverat av den vikt

Sverige lägger vid utvidgningsprocessen i dess

helhet bör ett svenskt deltagande i dessa

institutionsuppbyggande insatser eftersträvas,

med en ökande accent på den lokala och

regionala nivån.

Vad avser insatser i OSS-länderna (Oberoen-

de staterns samvälde) och Mongoliet bidrar

Sverige med avgifter till EU:s Tacis-program.

Insatserna inom ramen för Tacis-programmet

skall inriktas på att stödja övergången till en

marknadsekonomi med speciell tonvikt på att

stödja demokrati och utvecklingen av ett

rättssamhälle. Huvuddelen av insatserna har

hittills bestått av tekniskt samarbete. En ny

Tacis-förordning för år 2000 2006 är för

närvarande under beredning.

4.6 Anslag

Tabell 4.2 Beräknad anslagsöversikt för Samarbetet med

Central- och Östeuropa

Tusental kronor

Anvisat

1999

Beräknat

2000

B1

Samarbete med Central- och

Östeuropa

B1.1

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Sida

526 000

529 000

B1.2

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Svenska

institutet

54 000

54 000

B1.3

Bidrag till Stiftelsen

Östekonomiska insitutet

4 636

4 636

B1.4

Övriga bidrag till samarbetet

med Central- och Östeuropa

1. Säkerhetsfrämjande insatser

2. Till regeringens disposition

37 000

122 364

37 000

100 364

Summa anslag B1

744 000

725 000

B2

Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

6 000

25 000

Summa anslag B

750 000

750 000

Bemyndiganderam

Samarbetsinsatser inom Central- och Östeuropa

är ofta av flerårig karaktär. Regeringen föreslår

därför att riksdagen bemyndigar regeringen att få

göra utfästelser under budgetåret 2000 som

medför utgifter efter år 2000 om högst 750

miljoner kronor.

Tabell 4.3 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser verksamhetsområde B

Samarbete med Central- och Östeuorpa

Tusental kronor

1998

utfall

1999

prognos

2000

beräknat

2001

beräknat

2002

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

0

0

100 000

Nya förpliktelser

0

100 000

750 000

Infriade förpliktelser*

0

0

100 000

750 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

0

100 000

750 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

0

0

750 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

B1 Samarbete med Central- och

Östeuropa

Tabell 4.4 Anslagsutveckling för B1 Samarbete med

Central och Östeuropa

Tusental kronor

1998

Utfall

688 044

Anslags-

sparande

1 073 081

1999

Anslag

744 000

Utgifts-

prognos

835 000

2000

Förslag

725 000

2001

Beräknat

850 000

2002

Beräknat

0

Ett program för samarbetet med Central- och

Östeuropa har beslutats av riksdagen för

perioden 1999 2001 som totalt omfattar 2 400

miljoner kronor.

Anslaget B1 Samarbete med Central- och

Östeuropa omfattar anslagsposterna Samarbete

med Central- och Östeuropa genom Sida,

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet, Bidrag till Stiftelsen

Östekonomiska Institutet samt Övriga bidrag

till samarbetet med Central- och Östeuropa.

Av anslaget beräknar regeringen anslå 529

miljoner kronor till Sida, 54 miljoner kronor till

Svenska institutet, 4,6 miljoner kronor till Öst-

ekonomiska Institutet och 137,4 miljoner kronor

till regeringens disposition.

Regeringens överväganden

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Sida

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) är den centrala

förvaltningsmyndigheten för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med utvecklingsländer och

för samarbetet med länder i Central- och

Östeuropa. Inom Sida handläggs

samarbetsinsatserna i Central- och Östeuropa på

en särskild avdelning kallad Sida-Öst.

Regeringen bedömer att Sidas insatser är av

stort värde för samarbetsländerna och att de

bidrar till en utveckling mot normalt

grannlandssamarbete. Regeringen bedömer att

Sida-Östs organisation är effektiv och

ändamålsenlig.

Regeringen beräknar att anslå 529 miljoner

kronor till Sida.

Kunskapsöverföring och ekonomiskt samarbete

Regeringen anser att Sidas insatser för att stödja

en demokratisk samhällsutveckling och insatser

för mänskliga rättigheter skall fortsätta. Sida skall

främja näringslivsutvecklingen i Central- och

Östeuropa. Insatser inom det rättsliga och

institutionella området för borttagande av

etablerings- och handelshinder i

Östersjöregionen är av betydelse. Insatserna för

att stödja decentraliserat samarbete är fortsatt av

stor vikt. Uppmärksamhet skall läggas vid

insatser för att stärka och effektivisera den

sociala sektorn. Särskild prioritet skall ges för att

förbättra barnens situation. Sida skall med sina

insatser underlätta integrationsprocessen i EU

för kandidatländerna i närområdet. Regeringen

beräknar att anslå 285 miljoner kronor till denna

delpost. I delposten ingår medel för

administrativa kostnader hos Sida.

Miljö inkl. strålskydd

I enlighet med det av riksdagen antagna

treårsprogrammet för utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa år 1999 2001 skall

miljöinsatser ges fortsatt hög prioritet. Insatser

inom ramen för Åtgärdsprogrammet för

Östersjön och den av Östersjöländerna antagna

Agenda 21 för Östersjöområdet skall särskilt

prioriteras. Samarbetet skall inriktas på

institutionellt samarbete, lagstiftningsområdet

samt insatser relevanta för EU-anpassningen.

Sida skall inom strålskyddsområdet genom

institutionsuppbyggnad, kunskapsöverföring och

tillhandahållande av viss utrustning bidra till ett

förbättrat strålskydd inom t.ex. boende, sjukvård

och industri (dock ej inom kärnteknisk

verksamhet) i Central- och Östeuropa.

Sida förutsätts fortsätta samarbetet och

koordineringen med internationella organ som

EBRD, EIB, Världsbanken, EU:s Phare- och

Tacis-program, liksom med ISPA, NEFCO och

NIB samt andra bilaterala program för att uppnå

så stor utväxling som möjligt av svenska insatser.

Regeringen beräknar att anslå 118 miljoner

kronor till denna delpost.

Samarbete med enskilda organisationer

Samarbetet genom enskilda organisationer är av

stor betydelse i byggandet av demokratiska

samhällen och främjandet av mellanfolkliga

kontakter. Samarbetet med enskilda

organisationer kanaliseras genom elva

organisationer med vilka Sida slutit ramavtal.

Samarbetet syftar till uppbyggandet av

demokratiska organisationer i

samarbetsländerna. Samarbetet har bidragit till

att öka det redan stora intresset för Central- och

Östeuropa hos svenska organisationer och

folkrörelser. Antalet projektansökningar förutses

öka. Regeringen beräknar att anslå 78 miljoner

kronor till denna delpost, vilket innebär en

ökning med 3 miljoner kronor.

Säkerhetsfrämjande insatser

Sida skall bereda och besluta om vissa insatser

inom ramen för det säkerhetsfrämjande stödet

till Central- och Östeuropa. Inriktningen avser

ökad förmåga att bekämpa internationell och

organiserad brottslighet, ökad kompetens inom

asyl- och migrationspolitik samt förmåga att

hålla säkerhetsberedskap mot olyckor och

katastrofer. Regeringen beslutar anslå 48

miljoner kronor till denna delpost.

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet

Svenska institutet (SI) har till uppgift att sprida

kunskap om Sverige i utlandet och att bidra till

utbytet med andra länder inom kultur,

utbildning, forskning och samhällsliv i övrigt.

Regeringen anser att SI fyller en viktig

funktion genom att fördjupa demokratins kultur

på de kulturella och akademiska områdena. De

olika stipendieprogrammen har bidragit till att

främja det vetenskapliga och kulturella utbytet

mellan Sverige och samarbetsländerna. Språk-

och integrationsstödet som lämnas för

integration av de ryskspråkiga befolkningarna i

Estland och Lettland är en angelägen insats som

kommer att fortgå under år 2000. "Partnerskap

för Kultur" ett långsiktigt projekt för dialog och

erfarenhetsutbyte om kulturens möjligheter att

främja yttrandefrihet och mångfald, demokrati

och gemensam säkerhet, som inleddes 1998,

kommer att pågå även i fortsättningen.

Regeringen beräknar att anslå oförändrat 54

miljoner kronor till Svenska institutet för

budgetåret 2000.

Bidrag till Stiftelsen Östekonomiska Institutet

Stiftelsen Östekonomiska Institutet bildades

1989 gemensamt av staten och näringslivet.

Institutets syfte är att främja kunnandet i Sverige

om de ekonomiska förhållandena i Östeuropa.

Institutet riktar sig till både stat och näringsliv

och förmedlar forskningsresultat genom

publikationer och seminarier. Institutet är även

verksamt internationellt genom att delta i

forskningsprojekt och konferenser.

Genom avtal åtar sig staten att lämna årliga

bidrag till Institutet. Nuvarande avtal löpte till

och med juni 1999. Inför det nya

avtalstecknandet har en utvärdering av

Östekonomiska Institutets verksamhet utförts

under våren. Utredarna drar slutsatsen att

verksamheten har ett övergripande långsiktigt

värde för Sverige och för olika aktörer på den

svenska marknaden. Institutet har även etablerat

sig internationellt som en välrenommerad

forskningsinstitution. Ansträngningar bör dock

göras för att göra Institutet mer synligt och

operativt för svenska aktörer. Exempelvis bör

ökade insatser göras och förbättrade former

sökas för att sprida information och

forskningsresultat. Utvärderarna föreslår att

omfattningen av publikationer utökas och att

den för närvarande vakanta tjänsten som ansvarig

för kontakter med den bredare svenska

marknaden återbesätts.

Regeringen beräknar att anslå oförändrat 4,6

miljoner kronor för budgetåret 2000.

Övriga bidrag till samarbetet med Central- och

Östeuropa

Säkerhetsfrämjande insatser

Med utgångspunkt i propositionen "Att utveckla

ett grannlandssamarbete" (prop. 1997/98:70)

samt utvärderingen "Att söka säkerhet i

samarbete" (Ds 1998:30), har regeringen

genomfört vissa förändringar av det

säkerhetsfrämjande stödet. Vissa beslut som

avser insatser på myndighetsnivå har överförts

till Sida. Inom Regeringskansliet bereds

insatserna av en beredningsgrupp som även

fungerar som samråds- och policyorgan. De

insatser som beslutas av regeringen avser stöd till

- säkerhetspolitisk kompetens,

- fredsfrämjande insatser,

- demokratiskt totalförsvar,

- gränsbevakning,

- bekämpning av internationell och organiserad

brottslighet (vissa insatser rörande icke-

spridning av nukleära ämnen).

Regeringen beräknar att anslå 37 miljoner kronor

till säkerhetsfrämjande insatser för budgetåret

2000.

Till regeringens disposition

I denna delpost ingår förutom medel för

samarbete och stöd på det kärntekniska området

även medel för multilateralt stöd.

För att kunna bemöta den snabba

utvecklingen i de central- och östeuropeiska

länderna är det nödvändigt att det finns medel

till regeringens disposition. Det är av vikt att

stödja det samarbete som bedrivs genom

internationella organisationer eftersom det kan

uppstå synergieffekter genom samfinansiering

mellan bilaterala och multilaterala program och

projekt. Organisationerna skall huvudsakligen

finansiera sin verksamhet genom ordinarie

resurser, men regeringen avser även fortsätta att

finansiera insatser som är av särskild betydelse

för reformprocessen och som är otillräckliga i

det internationella utvecklingssamarbetet.

Utgifter för administrativa kostnader i

utrikesförvaltningen täcks av medel från denna

delpost. I delposten ingår även medel till

handelshögskolan i Riga och juristhögskolan i

Riga.

Regeringen beräknar att anslå 137,4 miljoner

kronor till regeringens disposition för budgetåret

2000.

B2 Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

Tabell 4.5 Anslagsutveckling för B2 Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och

exportkreditgarantier

Tusental kronor

1998

Utfall

0

Anslags-

sparande

542 000

1999

Anslag

6 000

Utgifts-

prognos

0

2000

Förslag

25 000

2001

Beräknat

50 000

2002

Beräknat

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av

finansiellt stöd för att påskynda

reformprocessen. Detta kan bland annat avse

betalningsbalansstöd eller exportkreditgarantier

till vissa länder i Central- och Östeuropa. Medel

avsätts för att täcka eventuella skadeförluster.

Regeringen föreslår att regeringen bemyndigas

att under budgetåret 2000 ikläda staten

betalningsansvar i form av statsgarantier för

finansiellt stöd till Central- och Östeuropa till ett

belopp om högst 150 miljoner kronor.

Regeringen föreslår vidare att 25 miljoner

kronor avsätts för att täcka de skadeförluster

som kan uppkomma vid utnyttjande av

exportkreditgarantiramen.

Regeringens överväganden

Finansiellt stöd

Sverige har under perioden 1991/92 1994/95

utfäst betalningsbalansstöd till 11 länder. Av

dessa har 4 länder återbetalat sina lån. Under år

1998 har f.d. Tjeckoslovakien samt Rumänien

betalat sin skuld. Inom de närmaste åren

kommer ytterligare lån att förfalla och därmed

kan den utestående skulden till Sverige förväntas

minska. Den totala utestående skulden till

Sverige uppgår till 1 120 miljoner kronor. För

eventuella skadeförluster skall 10 %, i något fall

15 %, av den utestående skulden avsättas. Det

sammanlagda behovet av avsättningar under år

2000 uppgår till 160 miljoner kronor. Hitintills

har 179 miljoner kronor avsatts för eventuella

skadeförluster. Skillnaden på 19 miljoner kronor

beror på de under året återbetalade lånen.

Överskottet från avsättningarna för finansiellt

stöd föreslår regeringen skall delvis täcka

avsättningar för exportkreditgarantiramen.

I och med det svenska EU-medlemskapet har

det bilaterala betalningsbalansstödet ersatts med

deltagande i EU:s gemensamma utlåning.

Regeringen bedömer att behovet av ytterligare

bilaterala insatser från svensk sida kommer att

vara begränsat. Det bör dock finnas beredskap

för eventuellt bilateralt betalningsbalansstöd för

vissa länder i de fall gemensamt EU-stöd inte

kommer till stånd. Regeringen föreslår därför att

riksdagen godkänner ett statligt garantiåtagande

för betalningsbalansstöd om 150 miljoner kronor

för år 2000. I det fall betalningsbalansstöd

utbetalas kommer medel för avsättningar att

reserveras i samband med regeringsbeslut.

Exportkreditgarantiramen

Regeringen har inrättat en

exportkreditgarantiram på 2,5 miljarder kronor

för de baltiska länderna och Ryssland. Affärer

med Kazakstan, Ukraina och Vitryssland har

även inkluderats vid kredittider över ett år i

samfinansiering med internationella

finansieringsinstitutioner. Syftet med ramen är

att bidra till att utveckla näringsliv och

infrastruktur i berörda länder samt att bidra till

ett varaktigt samarbete mellan de berörda

länderna och svenska företag. Regeringen har

sedan 1993 avsatt 406 miljoner kronor för

eventuella skadeförluster vilket belopp belastat

anslaget för utvecklingssamarbete med Central-

och Östeuropa.

Budgetåret 1999 godkände riksdagen en

höjning av ramen från 2,0 till 2,5 miljarder mot

bakgrund av den utvärdering som genomfördes

under år 1998. Med hänsyn till den ekonomiska

krisen i Ryssland har dock dessa ytterligare

medel tills vidare inte ställts till EKN:s

förfogade. För att förhindra skadeförluster bör

en restriktiv hållning intas till utnyttjande av

ramen på Ryssland tills dess att den ekonomiska

situationen har stabiliserats.

Efterfrågan på garantigivning för de baltiska

länder har avtagit under senare tid.

Med anledning av höjningen av ramen på 500

miljoner kronor skall en avsättning för

skadeförluster ske med 100 miljoner kronor. För

budgetåret 1999 avsattes 6 miljoner kronor. På

anslaget finns för närvarande avsatt dels 6

miljoner kronor dels 19 miljoner kronor som

tidigare avsatts för finansiellt stöd. Regeringen

föreslår att 25 miljoner kronor avsätts för

budgetåret 2000. Den hittillsvarande

avsättningen av de beräknade 100 miljoner

kronor uppgår då till 50 miljoner kronor.

Av de hittills gjorda avsättningarna på 406

miljoner kronor har 37 miljoner kronor

utbetalats till EKN för skadeförluster.

Invandrare och

flyktingar

8

Förslag till statsbudget för 2000

Invandrare och flyktingar

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 79

2 Utgiftsområdet 81

2.1 Omfattning 81

2.2 Utgiftsutvecklingen 81

2.3 Resultatbedömning 82

2.3.1 Tillståndet och utvecklingen inom området 82

2.3.2 De viktigaste statliga insatserna inom området 83

2.3.3 Effekter av de statliga insatserna 83

2.3.4 Regeringens slutsatser 84

2.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet 84

3 Migrationspolitik 87

3.1 Omfattning och ändamål 87

3.2 Utgiftsutvecklingen 87

3.3 Resultatbedömning 88

3.4 Revisionens iakttagelser 90

3.5 Anslag 90

A1 Statens invandrarverk 90

A2 Mottagande av asylsökande 92

A3 Migrationspolitiska åtgärder 95

A4 Utlänningsnämnden 96

A5 Offentligt biträde i utlänningsärenden 97

A6 Utresor för avvisade och utvisade 97

4 Integrationspolitik 99

4.1 Omfattning 99

4.2 Utgiftsutvecklingen 99

4.3 Resultatbedömning 100

4.4 Storstadspolitik 104

4.5 Revisionens iakttagelser 105

4.6 Anslag 105

B1 Integrationsverket 105

B2 Utvecklingsinsatser i storstadsregionerna 107

B3 Integrationsåtgärder 107

B4 Kommunersättningar för flyktingmottagande 109

B5 Hemutrustningslån 110

B6 Ombudsmannen mot etnisk diskriminering 111

5 Minoritetspolitik 113

5.1 Omfattning 113

5.2 Anslag 114

C1 Åtgärder för nationella minoriteter 114

Tabellförteckning

Anslagsbelopp 79

Tabell 2.1Utgiftsutvecklingen 81

Tabell 2.2 Utgiftsutveckling för de i utgiftsområdet ingående

verksamhetsområdena 85

Utgiftsutvecklingen 87

Tabell 3.1 Anslagsutveckling 90

Tabell 3.2 Beräkning av anslaget för år 2000 92

Tabell 3.3 Anslagsutveckling 92

Tabell 3.4 Beräkning av anslaget för år 2000 95

Tabell 3.5 Anslagsutveckling 95

Tabell 3.6 Anslagsutveckling 96

Tabell 3.7 Beräkning av anslaget för år 2000 97

Tabell 3.8 Anslagsutvecklingen 97

Tabell 3.9 Beräkning av anslaget för år 2000 97

Tabell 3.10 Anslagsutveckling 97

Tabell 3.11 Beräkning av anslaget för år 2000 98

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen 99

Tabell 4.2 Kommunmottagande 101

Tabell 4.3 Anslagsutveckling 105

Tabell 4.4 Beräkning av anslaget för år 2000 106

Tabell 4.5 Anslagsutveckling 107

Tabell 4.6 Beräkning av anslaget för år 2000 107

Tabell 4.7 Anslagsutveckling 107

Tabell 4.8 Beräkning av anslaget för år 2000 109

Tabell 4.9 Anslagsutveckling 109

Tabell 4.10 Beräkning av anslaget för år 2000 110

Tabell 4.11 Anslagsutveckling 110

Tabell 4.12 Beräkning av anslaget för år 2000 111

Tabell 4.13 Anslagsutveckling 111

Tabell 4.14 Beräkning av anslaget för år 2000 112

Tabell 5.1 Utgiftsutvecklingen 113

Tabell 5.2 Anslagsutveckling 114

Tabell 5.3 Beräkning av anslaget för år 2000 114

5 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner de föreslagna riktlinjerna om

statlig ersättning till kommuner och

landsting för vissa utlänningar (avsnitt 3.5)

2. godkänner de föreslagna riktlinjerna för

fördelning av statsbidrag till organisationer

verksamma inom integrationsområdet

(avsnitt 4.6)

3. godkänner vad regeringen föreslår om

ändring av den statliga ersättningen till

kommuner för flyktingmottagande (avsnitt

4.6)

4. godkänner att under år 2000 lån tas upp i

Riksgäldskontoret för det samlade behovet

för hemutrustningslån till ett belopp av

högst 1 400 000 000 kronor (avsnitt 4.6)

5. för budgetåret 2000 anvisar anslagen under

utgiftsområdet 8 Invandrare och flyktingar

enligt följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

A1

Statens invandrarverk

ramanslag

449 877

A2

Mottagande av asylsökande

ramanslag

1 175 600

A3

Migrationspolitiska åtgärder

ramanslag

321 589

A4

Utlänningsnämnden

ramanslag

69 628

A5

Offentligt biträde i utlänningsärenden

ramanslag

73 338

A6

Utresor för avvisade och utvisade

ramanslag

74 531

B1

Integrationsverket

ramanslag

82 580

B2

Särskilda insatser i utsatta områden

ramanslag

260 000

B3

Integrationsåtgärder

ramanslag

37 742

B4

Komunersättningar vid flyktingmottagande

ramanslag

2 301 404

B5

Hemutrustningslån

ramanslag

37 965

B6

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

ramanslag

8 308

C1

Åtgärder för nationella minoriteter

ramanslag

8 000

Summa

4 900 562

6 Utgiftsområdet

6.1 Omfattning

Utgiftsområdet omfattar migrationspolitik med

frågor rörande flyktingpolitik, invandringen till

Sverige, mottagande av asylsökande, utlänningars

rätt att vistas i Sverige samt internationellt arbete

inom det migrationspolitiska området. Utgifts-

området omfattar också integrationspolitik med

frågor om invandrares introduktion i Sverige,

ersättning till kommunerna för mottagande av

flyktingar, åtgärder mot etnisk diskriminering,

främlingsfientlighet och rasism samt insatser för

att främja utvecklingen i utsatta storstads-

områden. Från och med år 2000 omfattar

utgiftsområdet också insatser för nationella

minoriteter. Myndigheter inom utgiftsområdet

är Statens invandrarverk, Utlänningsnämnden,

Integrationsverket, Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering (DO) och Nämnden mot

diskriminering.

Som en konsekvens av de förändringar som

skett inom utgiftsområdet bör namnet på

utgiftsområdet ändras till Migration och inte-

gration. Detta kräver ändringar i riksdags-

ordningens tilläggsbestämmelser. Initiativ till

sådana ändringar bör tas av riksdagen.

6.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 2.1Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

4 186

4 324

4651

4901

4917

4471

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i

samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Under de senaste åren har kostnaderna varit

större än beräknat inom verksamhetsområdena

migration och integration till följd av omvärlds-

faktorer som Sverige inte ensamt kunnat

påverka. Denna utveckling är till stor del en

konsekvens av krisen i Kosovo, situationen i

övrigt i f.d. Jugoslavien och Sveriges mottagande

av personer därifrån. Med oförändrad budget

visar aktuella prognoser för år 2000 på fortsatta

överskridanden.

Den etniska och sociala segregationen är

fortfarande stor. För att vända utvecklingen sker

insatser inom en mängd områden bl.a. när det

gäller arbete, boende och delaktighet i samhället.

De allmänna förbättringarna på arbetsmarknaden

har även inneburit att flera personer med

utländsk bakgrund har fått arbete och uppnått

egen försörjning.

Förändringar

En ändring av utlänningslagen (1989:529) som

innebär att Statens invandrarverk nu har be-

fogenheter att bistå polisen vid personkontroll i

samband med inresa och utresa trädde i kraft den

1 juli 1999.

Regeringen utfärdade den 15 april 1999

förordningen (1999:209) om tidsbegränsade

uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Den

trädde i kraft den 29 april 1999. Regeringen

beslutade den 23 juni 1999 att förordningen skall

upphöra att gälla vid utgången av april 2000.

Regeringen utfärdade den 23 juni 1999 för-

ordningen (1999:707) om bidrag till medborgare

i Förbundsrepubliken Jugoslavien som kommer

från provinsen Kosovo och som vill återvända

dit.

Den storstadspolitiska propositionen

(1997/98:165, bet. 1998/99:AU2, rskr.

1998/99:34) antogs av riksdagen i december

1998.

En delegation inrättades i januari 1999 med

uppgift att samordna och utveckla storstads-

politiken.

En ny lag (1999:130)om åtgärder mot etnisk

diskriminering i arbetslivet trädde i kraft den

1 maj 1999. Samtidigt trädde lagen (1999:131)

om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering i

kraft.

Regeringen överlämnade i juni 1999 propo-

sitionen Nationella minoriteter i Sverige (prop.

1998/99:143) till riksdagen. Regeringens förslag

innebär att en grund läggs för en ny svensk

minoritetspolitik med inriktning på skydd och

stöd för de nationella minoriteterna och mino-

ritetsspråken.

På grund av framförallt händelserna i Kosovo

ökas utgiftsområdesramen år 2000 med 684

miljoner kronor jämfört med den ekonomiska

vårpropositionen 1999.

Mål

Migrationspolitikens mål är

- att verka för att migration till och från vårt

land kan ske i ordnade former

- att värna asylrätten

- att upprätthålla den reglerade invandringen

- att verksamheten skall präglas av rätts-

säkerhet, humanitet och respekt för

individens mänskliga rättigheter.

Integrationspolitikens mål är

- lika rättigheter och möjligheter för alla

oavsett etnisk och kulturell bakgrund

- en samhällsgemenskap med samhällets

mångfald som grund

- en samhällsutveckling som kännetecknas av

ömsesidig respekt och tolerans och som alla

oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och

medansvariga för.

Enligt regeringens bedömning i den minoritets-

politiska propositionen (prop. 1998/99:143) skall

minoritetspolitiken inriktas på

- att ge skydd och stöd för de nationella

minoriteterna och de historiska minoritets-

språken.

Prioriteringar

Arbetet med att förbättra prognoser och

uppföljningar av mål och förändringar inom

utgiftsområdet skall fortsätta.

Statens invandrarverk och Utlänningsnämnd-

en föreslås få utökade förvaltningsanslag år 2000

för att möjliggöra en ökning av deras besluts-

kapacitet i asylärenden.

Arbetet med att bryta segregationen och skapa

ett Sverige för alla skall fortsätta.

6.3 Resultatbedömning

6.3.1 Tillståndet och utvecklingen inom

området

I början av 1990-talet var Sverige det land, näst

efter Tyskland, som tog emot flest asylsökande i

Europa. Genom samarbetet inom EU, bl.a.

Dublinkonventionens tillkomst, har en viss ut-

jämning skett av mottagandet av asylsökande i

Europa. Sverige är dock fortfarande ett av de

länder dit många asylsökande söker sig. Bland de

västeuropeiska länderna är Sverige i dag sjunde

land i en rangordning vad avser mottagandet av

asylsökande. Prognoser för såväl innevarande år

som år 2000 visar att anslagna medel inte

kommer att vara tillräckliga och att över-

skridandena kommer att bli avsevärt större än

tidigare år. Denna utveckling är till stor del en

konsekvens av krisen i Kosovo. Belastningen på

mottagandesystemet kommer att bli stor såväl

under år 1999 som under en stor del av år 2000.

En annan effekt är att antalet kommunmottagna

väntas öka mer än tidigare beräknat från och med

andra halvåret 2000 och till viss del år 2001.

Personer med utländsk bakgrund som bor i

Sverige har inom flera områden inte samma

möjligheter som de som är födda i Sverige av

svenska föräldrar. Detta märks särskilt inom

arbetsmarknaden där skillnaderna i syssel-

sättningsgrad är stora. Den geografiska

koncentrationen av landets utrikes födda är

också hög och de flesta bor i vissa bostads-

områden i storstadsregionerna. Skillnaderna

märks också inom andra samhällsområden.

Klyftorna mellan personer med utländsk

bakgrund och den övriga befolkningen är t.ex.

stora när det gäller valdeltagande och delaktighet

i samhällslivet.

6.3.2 De viktigaste statliga insatserna

inom området

I en massflyktssituation får, med stöd av 2 kap.

4a § utlänningslagen tidsbegränsade uppehålls-

tillstånd beviljas under högst två år. Regeringen

har bemyndigats att i en förordning meddela när

sådana tillstånd skall ges.

Utlänningslagens bestämmelse om massflykt

tillämpades för första gången i april 1999 som en

följd av flyktingkatastrofen i Kosovo och dess

närområde. Efter stridernas upphörande infördes

ett särskilt bidrag för återvändande till Kosovo.

Sedan den 1 juli 1999 har Statens invandrar-

verk befogenheter att bistå polisen vid person-

kontrollen vid inresa och utresa. Invandrarverket

inledde dock redan i början av år 1999 ett

närmare samarbete med polisen i gränsarbetet.

Inriktningen på den långsiktiga integrations-

politiken har lagts fast genom den integrations-

politiska propositionen (prop. 1997/98:16, bet.

1997/98:SfU16, skr. 1997/98:68). Arbetet med

att förverkliga den nya politiken pågår. Inte-

grationsverket arbetar bl.a. med att förankra

integrationsperspektivet inom olika samhälls-

områden. I samverkan med kommunerna sker

ett arbete för att förbättra och utveckla intro-

duktionen för nyanlända. En viktig uppgift för

verket är att genomföra nationella utvärderingar

av hur de integrationspolitiska målen uppfylls

inom olika samhällsssektorer. Arbetet med att

motverka segrationen prioriteras bl.a. genom

insatser i storstadsregionernas utsatta bostads-

områden. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering (DO) och arbetsmarknadens

parter har en ny skärpt lagstiftning mot

diskriminering i arbetslivet att arbeta efter.

Kommunerna får statsbidrag när de tar emot

flyktingar och vissa av deras anhöriga. Ut-

betalningarna av ersättningen år 1998 uppgick till

2, 3 miljarder kronor.

6.3.3 Effekter av de statliga insatserna

Med tillämpning av den s.k. massflykts-

förordningen tog Sverige under våren och för-

sommaren 1999 emot 3 865 personer inom den

humanitära evakueringen av flyktingar från

Kosovo, främst bland dem som befann sig i

Makedonien. Tidsbegränsat uppehållstillstånd

har även beviljats ca 4 000 asylsökande från

Kosovo.

Med erfarenheten från det samarbete som

Invandrarverket och polisen bedrivit under

första halvåret 1999 ifråga om gränskontroll

finns det god grund för att anta att andelen

ärenden som kan handläggas utan utdragen

procedur ökar och att de ekonomiska effekterna

för utgiftsområdet kan bli positiva.

Till och med början av september 1999 har

1 000 personer, vars tidsbegränsade uppe-

hållstillstånd går ut våren 2000, återvänt till

Kosovo och erhållit bidrag enligt den tidigare

nämnda förordningen. Ytterligare ett antal

förväntas återvända före sommaren år 2000 då

deras tidsbegränsade uppehållstillstånd går ut.

Integrationsarbetet är långsiktigt och det tar

tid innan de positiva effekterna av de statliga

insatserna för att bryta segregationen och skapa

ett Sverige för alla får genomslag. Integrations-

verket skall följa upp de integrationspolitiska

målens genomslag inom olika samhällssektorer.

Under år 2000 kommer en redovisning att

lämnas av de insatser som skett i utsatta

bostadsområden under åren 1995 1998 samt hur

arbetslivets och arbetsmarknadens strukturer

påverkar möjligheterna till egen försörjning för

personer med utländsk bakgrund. Den statliga

ersättningen för flyktingmottagande har inte

räckt till full kostnadstäckning för vissa

kommuner under perioden 1990 1997. Under år

1998 har socialbidragskostnaderna minskat till

följd av de allmänna förbättringarna på arbets-

marknaden och ett minskat flyktingmottagande.

Kommunernas kostnader och intäkter för

flyktingmottagande analyseras nu av Inte-

grationsverket i samarbete med Svenska Kom-

munförbundet.

6.3.4 Regeringens slutsatser

Det är händelser i omvärlden som i stor

utsträckning påverkar det ekonomiska utfallet

inom utgiftsområdet. Genom händelserna i

Kosovo har kostnaderna blivit större än

beräknat. Denna utveckling väntas fortsätta

under år 2000 då antalet personer registrerade i

mottagandesystemet kommer att vara fortsatt

stort. Anledningen är det stora antal personer

från Kosovo som med stöd av den s.k.

massflyktsförordningen beviljats tidsbegränsade

uppehållstillstånd gällande fram till våren 2000.

För budgetåret 2000 beräknar regeringen att

15 700 flyktingar kommer att tas emot i kom-

munerna och berättiga dessa till statlig

ersättning.

I förhållande till de migrationspolitiska målen

är utvecklingen inom migrationsområdet positiv.

EU-samarbetet ger utslag genom bättre ansvars-

fördelning. Handläggningstiderna har minskat

något och rättssäkerheten och humaniteten har

stärkts.

Utvecklingen inom integrationsområdet är

inte tillfredsställande i förhållande till målen.

Den etniska och sociala segregationen är fort-

farande stor. Insatser sker inom en mängd olika

samhällsområden för att vända utvecklingen. Det

behövs ytterligare insatser för att den etniska och

kulturella mångfalden i samhället skall tillvaratas.

Staten bör vara en förebild i detta arbete och ett

åtgärdsprogram för att integrationsperspektivet

skall genomsyra den allmänna politiken skall

genomföras under år 2000. Därtill sker insatser

för att bryta segregationen och för att motverka

diskrimineringen på arbetsmarknaden. Möjlig-

heterna att få svenskt medborgarskap har stor

betydelse för integrationen i det svenska

samhället. Ett utredningsförslag om reformerad

medborgarskapslagstiftning bereds för när-

varande i Regeringskansliet.

6.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet

Kampen mot människosmuggling förs bl.a.

genom invandringskontroll och polissamarbete.

Särskild kartläggning har under åren 1998 och

1999 skett av invandringen från Irak. Polis-

myndigheterna i Sverige och i ett flertal andra

länder har s.k. sambandsmän utplacerade i

ursprungs- och transitländerna.

Sambandsmännens uppgift är bl.a. att i

förebyggande syfte arbeta närmare

smugglarorganisationerna. I sambandsmännens

uppgifter ingår även att undervisa gränskontroll-

myndigheter i det aktuella landet samt öka

kunskapen hos flygplatspersonalen om hur äkta

respektive falska resedokument identifieras.

Arbetet med att bryta segregationen och skapa

ett Sverige för alla är ett fortsatt prioriterat

område. Regeringens insatser sker inom en

mängd olika områden i syfte att skapa bättre

förutsättningar för personer med utländsk

bakgrund att integreras i det svenska samhället.

Insatserna skall ge goda kunskaper i det svenska

språket från tidig ålder, skapa goda villkor på

arbetsmarknaden och att få till stånd en varaktig

förbättring av situationen i storstädernas utsatta

bostadsområden.

Inom arbetsmarknadspolitiken skall svaga

grupper, där ibland många invandrare,

prioriteras. Bland annat införs ett förstärkt och

förlängt anställningsstöd för arbetslösa med

långa inskrivningstider på arbetsförmedlingen.

Arbetsförmedlingarna får också särskilda medel

för att stärka invandrares ställning på arbets-

marknaden. Vidare skall tillgången på praktik-

platser förbättras i samband med utbildning i

svenska för invandrare. Under hösten 1999

startas en försöksverksamhet med inriktning på

att pröva nya metoder och aktörer i syfte att

finna effektivare former för att förmedla arbeten

till arbetslösa personer med utländsk bakgrund.

Därtill genomförs ett pilotprojekt under år 1999

med syfte att inrätta ett valideringsorgan för

utländsk yrkeskompetens och gymnasie-

utbildning för att förbättra dessa personers

möjligheter på den svenska arbetsmarknaden.

Vidare görs en översyn av högskolans möjlig-

heter att ge kompletterande utbildning till

arbetslösa med utländsk bakgrund.

Inom rättsväsendet vidtas ytterligare åtgärder

för att förebygga och bemöta brott med

rasistiska eller främlingsfientliga inslag.

Rättsväsendets myndigheter skall förbättra sin

samverkan och de anställdas kompetens om

bakgrunden till rasistiska brott.

Storstadspolitiska insatser

Storstadspolitikens mål och inriktning beskrivs

närmare i avsnitt 4.4. Följande insatser och

statliga medel faller inom ramen för storstads-

politiken. Inom utgiftsområde 16 Utbildning

och universitetsforskning har för år 1999 anvisats

75 miljoner kronor för förskoleverksamhet med

satsning på svenska språket och 25 miljoner

kronor för språkutveckling i skolan. Vidare har

10 miljoner kronor anvisats för anskaffning av

praktikplatser till arbetslösa invandrare och sfi-

studerande. För att stimulera rekrytering av

lågutbildade vuxna till kunskapslyftet har

5 miljoner kronor reserverats. Inom utgifts-

område 14 Arbetsmarknad och arbetsliv har för

samma år beräknats 100 miljoner kronor för

otraditionella insatser i arbetsmarknadspolitiken.

Dessutom föreslås ytterligare 45 miljoner kronor

som en engångssatsning för år 2000 inom

utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning. Medlen skall fördelas

inom ramen för de lokala utvecklingsavtalen för

t.ex. läxläsnings- eller utbytesinsatser inom

förskola och skola.

I avsnitt 4 Regional näringspolitik, utgifts-

område 24 Näringsliv redovisas regeringens

bedömning och ställningstagande när det gäller

den regionala tillväxtpolitiken och tillväxtavtalen.

Insatserna inom ramen för tillväxtavtalen

spänner i likhet med de storstadspolitiska åt-

gärderna över flera politikområden. De båda

avtalsformerna, tillväxtavtal respektive lokala

utvecklingsavtal, har stora likheter i sin

konstruktion även om avtalens inriktning har

olika fokus. Storstadspolitiken kompletterar och

samverkar med näringspolitiken.

Tabell 6.2 Utgiftsutveckling för de i utgiftsområdet ingående

verksamhetsområdena

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

Migrationspolitik

1 823

1 785

2 076

2 165

1 791

1 792

Integrationspolitik

2 363

2 539

2 575

2 728

3 118

2 671

Minoritetspolitik

-

-

-

8

8

8

Totalt för utgiftsområde 8

4 186

4 324

4 651

4 901

4 917

4 471

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i samband med den ekonomiska vårpropositionen.

7 Migrationspolitik

7.1 Omfattning och ändamål

Verksamhetsområdet omfattar migrationspolitik

med frågor rörande flyktingpolitik, invandringen

till Sverige, mottagande av asylsökande, ut-

länningars rätt att vistas i Sverige samt inter-

nationellt samarbete på det migrationspolitiska

området. I verksamhetsområdet ingår Statens

invandrarverk och Utlänningsnämnden. In-

vandrarverket är organisatoriskt uppdelat i fem

regioner. 1 681 personer var den 30 juni 1999

anställda vid verket. Det är en ökning med 210

personer sedan år 1997. Vid Utlänningsnämnden

var 110 personer anställda den 30 juni 1999,

vilket innebär en minskning med 11 personer

sedan år 1997.

Som en följd av Amsterdamfördragets ikraft-

trädande i maj 1999 pågår inom EU ett

intensifierat arbete på det asyl- och migrations-

politiska området. Frågorna har förts från den

s.k. tredje pelaren över till första pelaren och blir

därmed en del av gemenskapsrätten. Detta är en

viktig nyhet för politikområdet som gör att

fokus ytterligare förflyttas till EU-nivån.

7.2 Utgiftsutvecklingen

Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999 1

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

1 823

1 785

2076

2165

1791

1792

1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten

för budgetåret 1999 i

samband med den ekonomiska vårpropositionen.

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Kostnaderna för mottagande av asylsökande

under år 1999 kommer enligt aktuella prognoser

att överstiga tilldelade medel. Orsaken till detta

är framförallt långa vistelsetider i mottagnings-

systemet för asylsökande från Förbundsre-

publiken Jugoslavien på grund av händelserna

där. Nya flyktingar har kommit och ett stort

antal tidigare fattade avvisningsbeslut rörande

denna grupp har inte gått att verkställa, dels på

grund av att det återtagandeavtal som Sverige

förhandlade fram med Jugoslavien aldrig rati-

ficerades av Jugoslavien, dels på grund av den

politiska utvecklingen i provinsen Kosovo.

Förändringar

Den 1 januari 1999 fördes huvudansvaret för

verkställighet av beslut om avvisning och ut-

visning över till Statens invandrarverk från

Polisen som ett resultat av regeringens propo-

sition Verkställighet och återvändande en del

av asylprocessen (prop.1997/98:173).

Från och med den 1 juli 1999 har Invandrar-

verket befogenhet att bistå polisen vid person-

kontroll i samband med inresa och utresa.

Förändringen är i enlighet med de förslag som

lämnades i regeringens proposition Statens

invandrarverk och gränskontroll (prop.

1998/99:81).

Regeringen utfärdade den 15 april 1999 för-

ordningen (1999:209) om tidsbegränsade uppe-

hållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Den

trädde i kraft den 29 april 1999. Regeringen

beslutade den 23 juni 1999 att förordningen skall

upphöra att gälla vid utgången av april 2000.

Regeringen utfärdade den 23 juni 1999

förordningen (1999:707) om bidrag till med-

borgare i Förbundsrepubliken Jugoslavien som

kommer från provinsen Kosovo och som vill

återvända dit.

Prioriteringar

Kortare handläggningstider, och därmed kortare

väntetider, skall möjliggöras genom att extra-

resurser tilldelas Statens invandrarverk och Ut-

länningsnämnden under år 2000.

Att underlätta ett återvändande till provinsen

Kosovo för de som beviljats tidsbegränsat uppe-

hållstillstånd här i landet.

Insatser för frivillig återvandring fortsätter

med inrikting på främst Kosovo och Somalia.

Utvecklingen av Invandrarverkets roll som

central utlänningsmyndighet skall fortsätta för

att effektivisera arbetet med viserings- och

tillståndsgivning samt handläggningen av asyl-

ärenden.

Invandrarverket och Integrationsverket kom-

mer att få ett gemensamt uppdrag av regeringen

att se över rutiner och samarbetsformer för att

effektivisera arbetet med utflyttning till egen

bostad för personer som vistas på In-vandrar-

verkets anläggningar när de beviljas up-

pehållstillstånd. Väntetiderna för dessa skall

förkortas.

7.3 Resultatbedömning

Tillståndet och utvecklingen inom området

Överskridanden av anslag inom verksamhets-

området beror i stor utsträckning på ett antal

omvärldsfaktorer där krisen i Förbundsre-

publiken Jugoslavien och provinsen Kosovo är

den viktigaste. Tidigare antaganden byggde på

att verkställighetsproblemen till regionen skulle

få en lösning, bl.a. genom det återtagandeavtal

med Förbundsrepubliken Jugoslavien som

Sverige förhandlade om. Sedan flera år har inga

beslut om avvisning till Kosovo verkställts.

Krisen i Kosovo förvärrades från våren 1998. De

krigshandlingar som inleddes våren 1999 ledde

till en av de största flyktingkatastroferna i senare

tid. Utvecklingen har omkullkastat alla tidigare

prognoser.

Under år 1998 sökte ca 3 500 personer från

Förbundsrepubliken Jugoslavien asyl i Sverige.

Från Bosnien-Hercegovina kom 1 331 asyl-

sökande. I Irak har ingen lösning på konflikten

med FN eller problemen med mänskliga

rättigheter uppnåtts och antalet asylsökande

därifrån är fortsatt stort. 3 843 personer från Irak

sökte asyl i Sverige under år 1998. Antalet

asylsökande från övriga länder svarade endast för

en mindre procentandel av det totala antalet om

12 844 asylsökande under år 1998.

Under första halvåret 1999 har asylsökande

från Irak och Förbundsrepubliken Jugoslavien

utgjort drygt 50 procent av det totala antalet

asylsökande. 1 459 personer från Irak och 1 244

personer från Förbundsrepubliken Jugoslavien

sökte asyl under denna period. Ett stort antal

irakiska asylsökande har avvisats med omedelbar

verkställighet till tredje land med tillämpning av

Dublinkonventionen. Antalet asylsökande från

Bosnien-Hercegovina har sjunkit markant under

första delen av år 1999. Istället har en ökning

märkts av asylsökande från Ryssland och andra

länder inom Oberoende stater samvälde (OSS).

Den hittillsvarande krisen i provinsen Kosovo

bedöms innebära ökade kostnader även för de

kommande budgetåren. Under år 1999 är det

främst anslaget A2 Mottagande av asylsökande

som kommer att belastas hårt. Detta kommer att

vara fallet även under år 2000. Under år 1999

beräknas totalt 8 500 personer från Kosovo

beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd här i

landet. Kostnaden för dessa ligger kvar på

anslaget A2. Dock har till och med början av

september 1999 ca 1 000 personer valt att

återvända till Kosovo. I utgiftsprognosen för år

2000 ligger ett antagande om att det stora

flertalet som lämnat provinsen Kosovo till följd

av konfliktens utveckling under den senaste

tiden och som nu vistas i Sverige kommer att

kunna återvända under år 2000. Det innebär att

medel måste reserveras för återvändandebidrag

enligt förordningen (1999:707) om bidrag till de

personer som vill återvända till provinsen

Kosovo.

De viktigaste statliga insatserna inom området

Reformarbetet inom det migrationspolitiska

området har fortsatt. Ett av målen har varit att

renodla och tydliggöra de inblandade myndig-

heternas ansvarsområden. Statens invandrarverk

som central utlänningsmyndighet kan nu ta ett

större ansvar för hela handläggningskedjan. Ett

led i detta reformarbete har varit att ge In-

vandrarverket huvudansvaret för verkställighet

av beslut om avvisning och utvisning. För att

kunna hantera de verkställighetsärenden där

polisiär kompetens behövs har Invandrarverket

dock möjlighet att överlämna sådana ärenden till

polisen som då tar över ansvaret för

verkställigheten.

Som ett sista led i den här delen av re-

formarbetet har Invandrarverket från och med

den 1 juli 1999 befogenhet att bistå polisen vid

personkontroll i samband med inresa eller utresa.

Invandrarverkets funktion att komplettera

polisen i det här arbetet möjliggör en större

flexibilitet i gränsarbetet.

I sin roll som central utlänningsmyndighet har

Invandrarverket utarbetat en strategi för en

effektivare asylprocess, vilken verket tillämpat

sedan början av år 1999. Strategin innebär ett

ändrat arbetssätt med insatser tidigt i asyl-

processen och på återvändandearbetet. Ett

närmare samarbete med polisen i arbetet vid

gränsen lett till en effektivare tillämpning av

Dublinkonventionen. Det har i sin tur lett till en

kraftig ökning av antalet avvisningsbeslut med

omedelbar verkställighet. Denna insats har varit

ett led i att korta handläggningstiderna.

Som en följd av flyktingkatastrofen i Kosovo

beslutade regeringen i april 1999 att för första

gången tillämpa bestämmelserna om massflykt i

utlänningslagen. Efter stridernas upphörande

infördes ett särskilt bidrag för återvändande till

Kosovo.

Med stöd av förvaltningsbistånd har In-

vandrarverket deltagit i det migrationspolitiska

utvecklingsarbetet i vårt östra närområde.

Samarbetet med Ryssland har stärkts och verket

har pågående migrationspolitiska program i den

nordvästra delen av Ryssland (St Petersburg och

Moskvaområdet). En styrgrupp med re-

presentanter från bägge länderna har inrättats för

att underlätta den långsiktiga planeringen. Under

första halvåret 1999 har Invandrarverket även

genomfört seminarieverksamhet i Ukraina till-

sammans med UNHCR. Stödet till Baltikum har

utvecklats från att ha varit främst utrustnings-

stöd till att numera omfatta kunskaps- och

erfarenhetsöverföring. Under senare delen av år

1998 och under år 1999 har verksamheten ökat i

omfattning. Syftet är att stödja länderna i

uppbyggnaden av en migrationspolitisk rätts-

ordning med en lagstiftning och ett mottagande

av skyddsbehövande som mer överensstämmer

med internationell praxis och EU:s regelverk.

Effekter av de statliga insatserna

Att Invandrarverket har fått huvudansvaret för

verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut

skapar bra förutsättningar för att beslut om

avvisning och utvisning verkställs utan större

tidsutdräkt och under värdiga former. Den nya

ansvarsfördelningen väntas ge vissa sam-

ordningsvinster genom att frågor som berör

återvändande på ett bättre sätt än tidigare kan

beaktas i handläggningen av avvisnings- och

utvisningsärenden.

Effekterna av Invandrarverkets samarbete

med polisen i gränsarbetet har lett till en kraftig

ökning av antalet avvisningar med omedelbar

verkställighet. Bland dessa är antalet s.k. Dublin-

ärenden stort. Invandrarverkets satsning i denna

del har haft stora effekter och kommer på sikt att

leda till kortare handläggningstider och

minskade kostnader inom utgiftsområdet.

Den tidigare nämnda förordningen om bidrag

till återvändande har bidragit till att ett antal

personer kunnat återvända till Kosovo redan

under sommaren 1999.

Regeringens slutsatser

Reformen avseende verkställigheter har givit

önskade effekter på verkställighetsarbetet. Av

Invandrarverkets rapport den 30 juni 1999

framgår att antagandet om att behov av polisiär

kompetens föreligger i mindre än 40 procent av

verkställigheterna av avvisnings och utvisnings-

beslut var realistiskt. Det är dock för tidigt att

dra några slutsatser om de ekonomiska konse-

kvenserna av reformen. En översiktlig be-

dömning av den nya ordningen visar att

eftersträvade förbättringar uppnåtts.

Lagändringen den 1 juli som gett In-

vandrarverket befogenheter att bistå polisen i

personkontroll vid gränsen möjliggör ett sam-

arbete med polisen på mer permanent basis. Det

bör på sikt leda till kortare handläggningstider

och minskade kostnader för utgiftsområdet.

De långa väntetiderna, under vilka de asyl-

sökande får ersättning från samhället, kvarstår

som ett av de största problemen. De långa

väntetiderna är ett humanitärt problem för den

enskilde men även ett ekonomiskt problem.

Åtgärder skall vidtas så att Invandrarverkets och

Utlänningsnämndens handläggningstider för-

kortas. Det leder till att väntetiderna kan

förkortas vilket i sin tur leder till att vistelse-

tiderna i mottagandesystemet förkortas.

Invandrarverket och Integrationsverket kommer

att få ett gemensamt uppdrag av regeringen att se

över rutiner och samarbetsformer för att

effektivisera utflyttningen till egen bostad för

personer som vistas på Invandrarverkets

anläggningar när de beviljas uppehållstillstånd.

Arbetet med prognoser och uppföljningar bör

utvecklas inom verksamhetsområdet.

Regeringen kommer under hösten 1999 att

påbörja en översyn av de asylsökande barnens

och ungdomarnas skolgång för att den bättre

skall överensstämma med intentionerna i barn-

konventionen.

Socialstyrelsen och Statens invandrarverk har

på regeringens uppdrag kartlagt och analyserat

utvecklingen när det gäller barn som hålls gömda

inför verkställigheten av ett avvisnings- eller

utvisningsbeslut. Av myndigheternas redo-

visning framkommer att antalet barn som hålls

gömda minskat av en rad olika skäl. Inte minst

har portalparagrafen om hänsynen till barns bästa

haft effekt. Det är emellertid ett problem att

dessa barn med nuvarande ordning inte kan

erhålla fullständig hälso- och sjukvård samt

tandvård. Regeringen har därför för avsikt att i

samverkan med Landstingsförbundet och

engagerade frivilligorganisationer finna vägar för

att tillförsäkra dessa barn hälso- och sjukvård

samt tandvård utan diskriminering.

Regeringen kommer att ge Statens in-

vandrarverk i uppdrag att ta fram riktlinjer för

hur kvinnors asylskäl skall bedömas samt att

sprida kunskap om dessa riktlinjer bland berörd

personal.

Regeringen kommer i början av år 2000

förelägga riksdagen en proposition om den s.k.

tvåårsregeln vid uppehållstillstånd p.g.a. an-

knytning.

Regeringen kommer att tillsätta den utredning

som riksdagen begärt för att utvärdera utfallet av

de nya reglerna i utlänningslagen om anhörig-

invandring.

7.4 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några in-

vändningar i revisionsberättelsen för år 1998

avseende myndigheterna inom verksamhets-

området.

7.5 Anslag

A1 Statens invandrarverk

Tabell 7.1 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

466 619

1

Anslags-

sparande

3 353

1999

Anslag

443 558

1

Utgifts-

prognos

454 411

2000

Förslag

449 877

2001

Beräknat

415 947

2

2002

Beräknat

422 582

3

1 Varav 5 000 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen 1999.

2 Motsvarar 409 634 tkr i 2000 års prisnivå.

3 Motsvarar 409 634 tkr i 2000 års prisnivå.

Anslaget avser förvaltningskostnader för Statens

invandrarverk. En jämförelse mellan budget och

utfall för budgetåret 1998 visar att verket detta år

hade ett anslagssparande på 3 353 000 kronor.

För innevarande budgetår, då anslaget uppgår till

443 558 000 kronor, visar anslagsprognosen att

såväl de sparade medlen som en del av den

anslagskredit Invandrarverket förfogar över

kommer att tas i anspråk.

Invandrarverket är central utlännings-

myndighet och ansvarar för utlännings-,

invandrar- och medborgarkapsfrågor i den mån

frågorna inte handläggs av någon annan

myndighet. Invandrarverket skall utreda och

pröva ansökningar om visering, uppehålls- och

arbetstillstånd, flyktingförklaring och rese-

dokument samt om svenskt medborgarskap.

Verket svarar också för mottagande av

asylsökande, för överföring och mottagande av

organiserat uttagna flyktingar samt har ansvar för

behandlingen av de utlänningar som tas i förvar

enligt utlänningslagen och för förvarslokalerna.

Sedan den 1 juni 1998 har Integrationsverket

tagit över rollen som central förvaltnings-

myndighet för integrationsfrågor från Invandrar-

verket. Invandrarverket är organisatoriskt upp-

delat i fem regioner. Den 30 juni 1999 var 1 681

personer anställda vid verket.

Regeringens överväganden

Vid beräkning av anslag görs bedömningen att

Invandrarverket bör vara dimensionerat för att

under år 2000 pröva 170 000 tillstånds- och

viseringsärenden, 45 000 medborgarskapsärende

n samt att av beredskapskäl ha en kapacitet att ta

emot 18 000 asylsökande och pröva deras

ärenden.

Resultatinformation

Under år 1998 var den totala genomsnittliga

handläggningstiden för grundärenden 221 dagar

varav 52 procent avgjordes inom verksamhets-

målet 6 månader. Det uppsatta målet för

verksamheten har inte uppnåtts. Orsakerna till

det är flera. Under år 1998 uppskattades ca

65 procent av de asylsökande sakna

passhandlingar och i många fall

identitetshandlingar. Närmare hälften av alla

asylsökande sökte asyl efter inresan. En

konsekvens av detta är ett stort behov av bl.a.

språkanalyser, kompletterande utredningar och

ambassadförfrågningar vilket förlänger

handläggnings- och vistelsetiderna.

Dublinkonventionen, som för Sveriges del

trädde i kraft den 1 oktober 1997, har fått ett

större genomslag än förväntat. Sverige gör ett

stort antal förfrågningar om övertagande enligt

Dublinkonventionen. Sedan mitten av år 1998

har andelen s.k. Dublinärenden legat på över

20 procent av det totala antalet asylansökningar.

Handläggningen av de s.k. Dublinärendena har

däremot varit mer tidskrävande än vad som

tidigare antagits. Handläggningstiderna har där-

med förlängts med en till två månader i de

Dublinärenden där Invandrarverket fått negativt

svar på sin förfrågan. Såväl handläggningstider

som vistelsetider har påverkats positivt i de

ärenden där konventionen varit tillämplig.

För att förenkla tillämpningen av Dublin-

konventionen träffade Sverige ett särskilt avtal

med Danmark som trädde i kraft i november

1997. Ett liknande avtal trädde i kraft mellan

Sverige och Tyskland i december 1998. Dessa

båda avtal har bidragit till att ett stort antal

asylsökande har kunnat avvisas direkt vid

gränsen till något av dessa båda länder för att

istället få sin asylansökan prövad där.

I regleringsbrevet för år 1998 till Invandrar-

verket anges att målet är att beslut om visering

eller uppehållstillstånd skall fattas med sådan

snabbhet att rörlighet över gränsen kan ske så

obehindrat som möjligt. Målet har inte uppnåtts

tillfullo. Det beror främst på att ansvaret för

utredningar i tillståndsärenden den 1 oktober

1997 fördes över till Invandrarverket från

Polisen. Till följd av detta ingår nu ut-

redningstiden i de handläggningstider Invandrar-

verket redovisar. Det är anledningen till att den

genomsnittliga handläggningstiden för samtliga

tillståndsärenden ökade något under år 1998.

Målet för handläggningen av medborgarskaps-

ärenden är att öppna ärenden som inte avgjorts i

första instans inte får vara äldre än nio månader,

om inte särskilda skäl föreligger. Vid slutet av år

1998 var antalet öppna ärenden 18 806. Av dem

var 1 053 äldre än nio månader.

Under år 1997 gjordes en översyn inom Ut-

rikesdepartementet av handläggningen av

viserings- och tillståndsärenden i Sverige och vid

utlandsmyndigheterna som resulterade i en rad

förslag till förbättringar. En huvudtanke i

förslagen är att Invandrarverket skall få ett ökat

ansvar för effektivisera hela handläggningskedjan

såväl inom Sverige som vid utlandsmyndig-

heterna.

Slutsatser

Regeringen bedömer att de vidtagna åtgärderna

och en fortsatt utveckling av Invandrarverkets

roll som central utlänningsmyndighet, såväl

inom Sverige som i förhållande till utlands-

myndigheterna, skall ge förutsättningar för

kortare handläggningstider, rationaliseringar och

bättre återrapporteringsrutiner.

Inom ramen för Invandrarverkets uppdrag

som central utlänningsmyndighet har verket

tillsammans med bl.a. Rikspolisstyrelsen, Inte-

grationsverket, Kriminalvårdens transporttjänst

och Utlänningsnämnden arbetat för att effektivi-

sera verksamheten och förkorta väntetiderna.

Stora satsningar har gjorts och kommer att göras,

för att utveckla arbetsrutiner och IT-stöd. Re-

geringen anser att det arbete Invandrarverket har

påbörjat med att utveckla prognoserna bör

fortsätta.

För att ytterligare få ner handläggningstiderna

och de långa väntetiderna bedömer regeringen

det motiverat att utöka Invandrarverkets

förvaltningsanslag med 24 miljoner kronor år

2000. Medlen skall användas för handläggning av

utvisningsärenden för personer från provinsen

Kosovo men ett särskilt mål är att även äldre

ärenden skall avgöras.

Väntetiden för utflyttning till egen bostad

skall förkortas för personer som vistas på In-

vandrarverkets anläggningar när de beviljas uppe-

hållstillstånd. Därför kommer Invandrarverket

och Integrationsverket få ett gemensamt upp-

drag av regeringen att se över rutiner och

samarbetsformer för att effektivisera detta

arbete.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensation för premierna för avtals-

försäkringar. Anslaget har tillförts 6 422 000

kronor.

Tabell 7.2 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusentals kronor

Anslag 1999

438 558

Pris-och löneomräkning

3 377

Justering av premier

6 422

Tidigare beslutade förändringar

-22 480

Resurstillskott

24 000

Förslag 2000

449 877

A2 Mottagande av asylsökande

Tabell 7.3 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

971 750

Anslags-

kredit

-63 803

1999

Anslag

875 350

Utgifts-

prognos

1 307 000

2000

Förslag

1 175 600

2001

Beräknat

892 200

2002

Beräknat

893 800

Anslaget finansierar mottagande av asylsökande

och vissa personer med tidsbegränsade

uppehållstillstånd. Därutöver finansieras kost-

naderna för utlänningar som tagits i förvar enligt

utlänningslagen samt ersättning till kommunerna

för den ersättning som ges till vissa andra

utlänningar än asylsökande medan de väntar på

beslut om uppehållstillstånd.

För budgetåret 1999 beräknas ett över-

skridande av anslaget med 408 miljoner kronor.

Detta som en följd av omvärldsfaktorer och att

vissa lagakraftvunna avvisningsbeslut inte kunnat

verkställas. En annan orsak till överskridandet är

den tidigare rådande situationen i Kosovo och

överföringen av medborgare från Förbundsre-

publiken Jugoslavien som fördrivits från

provinsen Kosovo och som befann sig i dess

närområde.

Statens invandrarverk organiserar mot-

tagandet av asylsökande. De asylsökande kan

antingen bo på en av verkets anläggningar eller få

viss bostadsersättning för att ordna boendet på

egen hand. Invandrarverket ansvarar även för

behandlingen av utlänningar som tagits i förvar

enligt utlänningslagen och för förvarslokalerna.

Enligt avtal mellan staten och Landstings-

förbundet ger landstingen hälso- och sjukvård till

asylsökande och vissa andra utlänningar samt

förvarstagna.

Funktionen Flyktingverksamhet inom det

civila försvaret skall bedrivas på sådant sätt att

Invandrarverkets resurser och den beredskap

som finns för att ta emot asylsökande även skall

kunna utnyttjas vid svåra påfrestningar på sam-

hället i fred samt vid internationella freds-

främjande och humanitära insatser.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

I början av år 1999 var antalet registrerade

personer i mottagandesystemet ca 14 600. I april

1999 förband sig regeringen, som ett svar på

UNHCR:s begäran, att överföra upp till 5 000

medborgare från Förbundsrepubliken Jugo-

slavien, som fördrivits från provinsen Kosovo

och som befann sig i dess närområde. Genom att

tillämpa utlänningslagens regler om massflykt

kunde regeringen snabbt fatta beslut om en

massflyktsförordning.

Den genomsnittliga vistelsetiden i mot-

tagandesystemet var under år 1998 ca 450 dagar

vilket överstiger verksamhetsmålet 365 dagar

med 85 dagar. Genomsnittligt antal registrerade

per dygn var 13 646 personer. Däremot redovisas

en lägre dygnskostnad per person och dygn,

185 kronor mot beräknat 205 kronor. An-

ledningen till denna lägre kostnad har varit att

Invandrarverket haft en mycket hög be-

läggningsgrad under året. Trots den lägre

dygnskostnaden innebär den högre genom-

snittliga vistelsetiden en ökad kostnad med ca

214 miljoner kronor i förhållande till om

verksamhetsmålet hade nåtts. Resultatet är inte

tillfredsställande men det kan dock noteras att

vid ingången av år 1998 var den genomsnittliga

vistelsetiden ca ett år och elva månader. Det

innebär att den genomsnittliga vistelsetiden har

minskat med ca åtta månader under året.

Antalet registrerade personer i mottagande-

systemet var den 1 juli 1999 ca 18 600. Den

genomsnittliga vistelsetiden för dessa personer

inklusive de som förts över från Kosovo var ca

ett år och tre och en halv månader. Det skall

jämföras med motsvarande siffror den 1 juli 1998

då ca 13 000 personer var registrerade. Dessa

hade då en genomsnittlig vistelsetid på ca ett år

och sju månader. Av de registrerade personerna

har ca 60 procent ordnat boendet på egen hand.

Regeringen utfärdade den 15 april 1999

förordningen (1999:209) om tidsbegränsade

uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden.

Enligt förordningen skall medborgare i För-

bundsrepubliken Jugoslavien som kommer från

provinsen Kosovo och som inte kan återvända

dit på grund av förhållandena där anses ha behov

av sådant tillfälligt skydd som avses i 2 kap. 4 a §

utlänningslagen (1989:529 UtlL), och får, under

förutsättning att de behöver skydd här i landet,

beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt

samma bestämmelse, om de har ansökt om

uppehållstillstånd enligt 3 kap. UtlL. Uppehålls-

tillståndets längd den första perioden fastställdes

till elva månader. Tillståndsperioden har därefter

genom en ändring (SFS 1999:708) i för-

ordningen begränsats till att gälla längst till den

30 april 2000. Ändringen trädde i kraft den 15

juli 1999.

Utlänningsnämnden har under våren 1999

beslutat att med stöd av 2 kap. 5 b § UtlL bevilja

tidsbegränsade uppehållstillstånd till medborgare

i Förbundsrepubliken Jugoslavien. Dessa ut-

länningar hade före den 15 april 1999 meddelats

ett beslut om avvisning eller utvisning som

vunnit laga kraft och därefter inkommit med en

ny ansökan om uppehållstillstånd till nämnden.

Utlänningsnämnden har analogt med för-

ordningen fastställt det tidsbegränsade uppe-

hållstillståndet till elva månader i de beslut som

meddelats före den 15 juli 1999. Totalt sett rör

det sig om ett begränsat antal personer, inte

överstigande 300 .

För utlänningar som beviljas tidsbegränsade

uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § UtlL

gäller bestämmelserna i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl., LMA, och

Statens invandrarverk är ansvarig myndighet.

Kostnaderna för deras vistelse här i landet

beräknas under anslaget A2 Mottagande av

asylsökande. Dessa bestämmelser gäller däremot

inte om tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas

på någon annan grund än bestämmelserna i

2 kap. 4 a § UtlL. Då övergår ansvaret till

kommunerna. Frågan om en kommuns rätt till

ersättning från staten för kostnader för

utlänningar som vistas i kommunen och som

beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med

stöd av bestämmelserna i 2 kap. 5 b § UtlL är

inte reglerad.

För utlänningar som omfattas av lagen om

mottagande av asylsökande m.fl. gäller en

överenskommelse mellan staten och Landstings-

förbundet om sjukvård för asylsökande m.fl.

Överenskommelsen grundar sig på riksdagens

beslut i enlighet med regeringens proposition

1993/94:94 om mottagande av asylsökande m.m.

att låta ansvaret för de asylsökandes vård gå över

till landstingen. Överenskommelsen gäller

fr.o.m. den 1 januari 1997. Denna överens-

kommelse omfattar dock inte utlänningar som

beviljats uppehållstillstånd med stöd av 2 kap.

5 b § när dessa utlänningar inte längre omfattas

av lagen om mottagande av asylsökande. Lands-

tingen är dock enligt hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763) skyldiga att lämna akut vård. Någon

statlig ersättning för sådan vård lämnas dock

inte.

Förslag till tillfällig statlig ersättning till

kommuner och landsting för kostnader för

vissa utlänningar

Regeringens förslag: En tillfällig statlig ersättning

till kommuner och landsting för kostnader för

vissa utlänningar skall införas. Ersättningen skall

avse kostnader för vissa insatser enligt

socialtjänstlagen (1980:620), tolkkostnader samt

vissa skolkostnader och kostnader för gymnasie-

ersättande verksamhet samt vissa kostnader för

hälso- och sjukvård samt tandvård m.m. för de

medborgare i Förbundsrepubliken Jugoslavien

som vistas i kommunen och som med stöd av 2

kap 5 b § UtlL beviljats tidsbegränsade

uppehållstillstånd. Den statliga ersättningen skall

beslutas och administreras av Statens invandrar-

verk. De nya bestämmelserna skall träda i kraft

den 1 januari 2000 och tillämpas även för

kostnader som uppkommit under år 1999.

Bestämmelserna avses bli tidsbegränsade och

gälla till utgången av april månad 2001.

Kommunförbundets och Landstingsförbundet

synpunkter: Kommunförbundet och Lands-

tingsförbundet tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: De utlänningar

som med stöd av 2 kap 5 b § UtlL beviljats

tidsbegränsade uppehållstillstånd omfattas inte

av bestämmelserna i LMA. Ansvaret övergår

därmed från Statens invandrarverk till

kommunerna, vilka enligt bestämmelserna i

socialtjänstlagen (1980:620) har det yttersta

ansvaret för utlänningen. Kommunerna har inte

rätt till statlig ersättning enligt förordningen

(1990:927) om statlig ersättning till

kommunerna för flyktingmottagande m.m. då

tidsbegränsade uppehållstillstånd som

understiger ett år inte kan ligga till grund för

folkbokföring. Inte heller Landstingen har rätt

till statlig ersättning för akut hälso- och sjukvård

samt tandvård och sådan hälso- och sjukvård

samt tandvård som inte kan anstå m.m. som

enligt en överenskommelse med Landstings-

förbundet lämnas till de utlänningar som

omfattas av lagen om mottagande av asyl-

sökande.

Regeringen anser att de kommuner där dessa

utlänningar vistas bör kunna få ersättning från

staten för vissa insatser enligt socialtjänstlagen,

tolkkostnader samt vissa skolkostnader för barn

och ungdomar under 19 år. Därutöver bör

ersättning lämnas till landstingen för vissa

sjukvårdskostnader. Ersättningen skall avse

kostnader för medborgare i Förbundsrepubliken

Jugoslavien, som kommer från provinsen

Kosovo och som beviljats tidsbegränsade uppe-

hållstillstånd med stöd av 2 kap. 5 b § UtlL.

Staten bör kalenderårsvis i efterskott efter

ansökan ersätta kommunerna för kostnader för

försörjningsstöd och vid behov stöd och hjälp i

boendet samt för vård av barn i annat hem än

barnets eget som ges med stöd av social-

tjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga.

Ersättning bör även lämnas för tolkkostnader.

Därutöver bör ersättning lämnas till

kommunerna för skolkostnader och kostnader

för gymnasieersättande verksamhet samt till

landstingen för kostnader för viss hälso- och

sjukvård samt tandvård m.m. Den sistnämnda

ersättningen bör lämnas enligt samma ordning

som i dag gäller för asylsökande.

Statens invandrarverk bör som statlig myndig-

het administrera ansökningarna samt utbetala

den statliga ersättningen till kommunerna och

landstingen.

Slutsatser

För budgetåret 1998 beräknades den genom-

snittliga flyktingdygnskostnaden till 205 kr per

person. Det faktiska utfallet blev 185 kr.

Anledningen till denna lägre

flyktingdygnskostnad var att beläggningsgraden i

Invandrarverkets mottagandesystem blev högre

än beräknat eftersom tidigare antaganden byggde

på att verkställighetsproblemen till Förbunds-

republiken Jugoslavien skulle få en lösning. Vid

utgången av år 1999 beräknas att det kommer att

finnas ca 19 700 personer i mottagandesystemet

för att vid utgången av år 2000 vara 11 700

personer. Den genomsnittliga beläggningen

under år 2000 bedöms vara ca 15 700 personer.

Med beaktande av utfallet för år 1998 och det

faktum att beläggningsgraden i mottagande-

systemet fortsätter att ligga kvar på en hög nivå

bedömer nu regeringen att anslaget för år 2000

bör kunna beräknas på en flyktingdygnskostnad

om 195 kr.

Frågan huruvida personer som beviljas

tidsbegränsade uppehållstillstånd i en mass-

flyktsituation skall folkbokföras eller inte och i

vilken utsträckning de skall ha rätt till sociala

förmåner bereds för närvarande inom Regerings-

kansliet. Regeringen avser att lämna förslag till

riksdagen i denna fråga under hösten 1999.

Förslaget får inga ekonomiska konsekvenser

förrän en massflyktssituation uppstår.

Tillfälligt utökade anslag för Invandrarverket

och Utlänningsnämnden under år 2000 leder till

kortare handläggningstider och därmed lägre

kostnader för mottagandet än vad det annars

skulle vara.

Anslaget A2 föreslås öka med 473 miljoner

kronor år 2000 i förhållande till beräkningarna i

budgetpropositionen för 1999 och med ca 200

miljoner kronor år 2001. Skälen til det är att

antalet personer i mottagandesystemet ökar i

förhållande till vad som beräknades i budget-

propositionen för 1999. Detta som en följd av att

vissa lagakraftvunna avvisningsbeslut inte kunnat

verkställas samt den tidigare rådande situationen

i Kosovo. Genom att vissa biståndskostnader för

mottagande av flyktingar från Kosovo har ökat

har också avräkningen från biståndsramen för

kostnader för asylsökande från u-länder ökat,

dels i förhållande till år 1998 och dels i för-

hållande till regeringens ekonomiska vår-

proposition 1998/99:100.

Regeringen föreslår att den tillfälliga statliga

ersättningen till kommunerna och landstingen

för kostnader som kan uppkomma på grund av

att det i kommunen vistas medborgare från

Förbundsrepubliken Jugoslavien, som beviljats

tidsbegränsade uppehållstillstånd med stöd av

2 kap. 5 b § utlänningslagen, bör träda i kraft den

1 januari 2000.

Regeringen beräknar att kostnaderna för den

statliga ersättningen skall rymmas inom den

beräknade flyktingdygnskostnaden. Dessa medel

hade annars tagits i ansprål om berörda personer

fortfarande varit registrerade i mottagande-

systemet.

Väntetiden för utflyttning till en kommun för

personer som vistats på Invandrarverkets

anläggningar när de beviljas uppehållstillstånd

skall förkortas. Den förkortade väntetiden

förväntas medföra en besparing på 10 miljoner

kronor per år från och med år 2000.

Tabell 7.4 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

875 350

Utökad verksamhet

368 250

Minskad dygnskostnad

-58 000

Besparing

- 10 000

Förslag 2000

1 175 600

A3 Migrationspolitiska åtgärder

Tabell 7.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

200 584

Anslags-

sparande

12 670

1999

Anslag

298 079

1

Utgifts-

prognos

136 730

2000

Förslag

321 589

2001

Beräknat

302 309

2

2002

Beräknat

306 012

3

1 Varav -9 790 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen 1999.

2 Motsvarar 299 076 tkr i 2000 års prisnivå.

3 Motsvarar 298 076 tkr i 2000 års prisnivå.

Ett viktigt inslag i migrationspolitiken är

beredskapen att ta emot kvotflyktingar. Staten

betalar ut ersättning till de kommuner som tar

emot sådana flyktingar. Av de medel riksdagen

anvisar för kvotflyktingar genomförs även vissa

hjälpinsatser för flyktingar utanför Sverige.

Under år 1999 användes kvotmedel för att

tillfälligt överföra upp till 4 000 medborgare i

Förbundsrepubliken Jugoslavien som fördrivits

från provinsen Kosovo och som befann sig i dess

närhet.

Staten ger bidrag till åtgärder för frivillig

återvandring av personer som efter att ha varit

bosatta i Sverige under längre eller kortare tid

väljer att återvandra till sitt ursprungliga hemland

eller till annat bosättningsland. Anhöriga till

flyktingar i Sverige kan få bidrag till resan hit.

Medel anvisas även för att bekosta vissa

migrationspolitiska projekt och Sveriges del-

tagande i internationellt samarbete inom

flykting- och invandringsområdet. Likaså anvisas

medel från detta anslag till Svenska röda korsets

efterforskningsverksamhet.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Anslagsmedel för budgetåret 1998 har i stats-

budgeten anvisats för överföring av kvot-

flyktingar och mottagande av dessa i kom-

munerna samt alternativa insatser och åtgärder

motsvarande kostnader för 1 840 överförda

flyktingar. Under budgetåret 1998 överfördes

1 222 personer till Sverige. Under budgetåret

1999 har riksdagen anvisat medel motsvarande

kostnader för 1 840 kvotöverförda flyktingar.

Under första halvåret 1999 har 211 personer

överförts till Sverige. Därutöver har anslags-

medel använts för att möjliggöra en överföring

av 3 865 medborgare i Förbundsrepubliken

Jugoslavien, som fördrivits från provinsen

Kosovo och som haft behov av tillfälligt skydd i

Sverige. Uttagningarna sker som regel i

samarbete med UNHCR.

Anslagsmedlen har använts med viss

flexibilitet. 5 miljoner kronor har under år 1999

avsatts för medicinska insatser.

Under år 1998 har 35 projekt kring frivillig

återvandring genomförts till en kostnad av

6,25 miljoner kronor. Projekten var i första hand

inriktade på återvandring till Bosnien-

Hercegovina men även i viss utsträckning till

Somalia och övriga områden på Afrikas horn.

Bidragen till flyktingars återvandring uppgick till

7,69 miljoner kronor under år 1998.

Från anslaget har under år 1998 två tjänster vid

de svenska utlandsmyndigheterna i Sarajevo och

Zagreb finansierats för återvandrings- respektive

återvändandearbete till en kostnad av 675 000

kronor.

Som ett led i återvandringsarbetet gav re-

geringen Invandrarverket i uppdrag att i sam-

verkan med Svenska kommunförbundet upprätta

ett registreringskontor i Sverige för Commission

for Real Property Claims of Displaced Persons

and Refugees (CRPC) i Bosnien-Hercegovina.

Vid årsskiftet hade 1 012 registreringar gjorts

och ytterligare 2 506 personer hade anmält att de

ville göra anspråk på sin egendom. I början av år

1999 beslutade regeringen att tilldela In-

vandrarverket ytterligare 1,3 miljoner kronor för

att fortsätta och avsluta denna verksamhet under

året.

Slutsatser

Anslagsmedlen för år 2000 avseende mottagande

av kvotflyktingar bör liksom innevarande år

kunna få användas med viss flexibilitet och

motsvara kostnaderna för 1 840 överförda

flyktingar.

Regeringen bedömer att många personer som

omfattats av förordningen (1999:209) om

tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av

situationen i Kosovo kommer att vilja återvända

under år 2000. Denna grupp har enligt

förordningen (1999:707) rätt till bidrag till åter-

vändandet samt reskostnader. Regeringen be-

dömer att anslaget för år 2000 bör utökas med

15 miljoner kronor för detta ändamål.

A4 Utlänningsnämnden

Tabell 7.6 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

65 355

Anslags-

sparande

1 554

1999

Anslag

60 514

Utgifts-

prognos

62 476

2000

Förslag

69 628

2001

Beräknat

64 608

2

2002

Beräknat

65 638

3

2 Motsvarar 63 628 tkr i 2000 års prisnivå.

3 Motsvarar 63 628 tkr i 2000 års prisnivå.

Utlänningsnämnden prövar överklaganden av

beslut som fattas av Statens invandrarverk i fråga

om avvisningar och utvisningar samt an-

sökningar om uppehållstillstånd, flykting-

förklaring, resedokument, svenskt medborgar-

skap och offentliga biträden i utlänningsärenden.

Nämnden prövar även s.k. nya ansökningar om

uppehållstillstånd. Sådan ansökan kan göras efter

det att ett avvisnings- eller utvisningsbeslut

vunnit laga kraft.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Nämnden har endast i fråga om medborgar-

skapsärenden nått de mål som satts upp av

regeringen. För ärenden avseende överprövning

av beslut om avvisning eller utvisning får, enligt

målen, öppna ärenden inte vara äldre än sex

månader om inte särskilda skäl föreligger. Vid

slutet av år 1998 var 55 procent av ärendena äldre

än sex månader. Det bör då observeras att ett

stort antal ärenden avsåg medborgare i För-

bundsrepubliken Jugoslavien. Med hänsyn till

den oklara situationen där var det inte möjligt att

fatta beslut i dessa ärenden. Om hänsyn inte tas

till dessa ärenden blir andelen som var äldre än

sex månader 38 procent. Under år 1998 var den

genomsnittliga handläggningstiden 252 dagar.

Detta innebär en minskning med 48 dagar i

jämförelse med år 1997. Nämnden prövar även

s.k. nya ansökningar om uppehållstillstånd. I

fråga om sådana ärenden får handläggningstiden

inte överstiga tre veckor om inte särskilda skäl

föreligger. Nämndens förutsättningar att ta fram

statistik medger inte att andelen ärenden som är

yngre än tre veckor kan särskiljas. I 48 procent av

de avgjorda ärendena har beslut meddelats inom

en månad. Flertalet av de öppna ärendena avser

medborgare i Förbundsrepubliken Jugoslavien.

Den genomsnittliga handläggningstiden under år

1998 var 99 dagar. Detta innebär en minskning

med 8 dagar i jämförelse med år 1997. Som

förklaring till den låga måluppfyllelsen kan

påpekas att många avvisningsbeslut ännu inte

verkställts vilket resulterar i att antalet nya

ansökningar om uppehållstillstånd fortfarande är

stort. Detta medför störningar på allt arbete i

nämnden eftersom de nya ansökningarna måste

behandlas med förtur.

Utlänningsnämnden har under år 1998, på

regeringens uppdrag, genomfört en översyn av

nämndens arbetsformer och resursanvändning.

Översynen har resulterat i att nämnden genom-

fört en omorganisation under slutet av år 1998.

Genom en av regeringen genomförd ändring i

nämndens instruktion hösten 1998, kan besluts-

fattandet i ärenden av enklare beskaffenhet

delegeras i högre utsträckning. Dessa för-

ändringar bör ge möjlighet för nämnden att

under år 1999 nå de uppsatta målen.

Slutsatser

Som en följd av regeringens förslag att utöka

Invandrarverkets förvaltningsanslag anser re-

geringen det motiverat att utöka Utlännings-

nämndens förvaltningsanslag med 6 miljoner kr

år 2000 för att undvika långa handläggningstider

för de många överklagandeärenden som då

beräknas kommer att lämnas in till nämnden.

Det är viktigt att Utlänningsnämndens sam-

verkan med Invandrarverket i arbetet med att

förbättra prognoserna fortsätter.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensationen för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts

2 716 000 kronor.

Tabell 7.7 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

60 514

Pris- och löneomräkning

398

Justering av premier

2 716

Resurstillskott

6 000

Förslag 2000

69 628

A5 Offentligt biträde i

utlänningsärenden

Tabell 7.8 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1998

Utfall

51 249

Anslags-

sparande

2 910

1999

Anslag

51 632

Utgifts-

prognos

54 103

2000

Förslag

73 338

2001

Beräknat

55 357

2002

Beräknat

47 163

Anslagsprognosen för år 1999 visar att

kostnaderna kommer att överstiga anslagna

medel och att anslagskrediten kommer att tas i

anspråk. Offentliga biträden förordnas med stöd

av bestämmelserna i 11 kap. utlänningslagen

samt lagen (1996:1620) om offentligt biträde.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Kostnaderna för offenligt biträde hos Invandrar-

verket under år 1998 översteg anslagna medel

och verket utnyttjade sin anslagskredit med

197 000 kronor. En jämförelse mellan budget

och utfall för år 1998 visar att Utlännings-

nämnden hade ett anslagssparande på

1,2 miljoner kronor. Den del av anslaget som

Regeringskansliet förfogar över utnyttades heller

inte fullt ut.

Enligt aktuella prognoser för år 1999 förväntas

Invandrarverket avgöra fler grundärenden än vad

som tidigare legat till grund för beräkningarna av

anslaget. Antalet avgjorda ärenden är den faktor

som påverkar anslaget mest.

Slutsatser

Anslaget har anpassats till antagandet om antalet

avgjorda ärenden under budgetåret 2000. Om

möjligt bör beräkningssättet för anslaget förfinas

för att bättre kunna följa de stora svängningar i

antalet ärenden som myndigheterna förväntas

avgöra under de närmaste åren. För att få mer

precisa beräkningar av anslaget skall upp-

följningen förbättras under år 2000.

Tabell 7.9 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

51 632

Prisomräkning

870

Utökad verksamhet

20 836

Förslag 2000

73 338

A6 Utresor för avvisade och utvisade

Tabell 7.10 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

64 624

Anslags-

kredit

-4 414

1999

Anslag

56 190

1

Utgifts-

prognos

61 566

2000

Förslag

74 531

2001

Beräknat

60 750

2002

Beräknat

57 199

1 Varav 4 790 tkr på tilläggsbudget i samband med den ekonomiska

vårpropositionen 1999.

Från anslaget finansieras resor ut ur landet för

utlänningar som avvisats eller utvisats enligt

beslut av regeringen, Statens invandrarverk,

Utlänningsnämnden eller Polisen med stöd av

utlänningslagen. Även kostnader för resor ur

Sverige för de asylsökande som återkallat sin

ansökan finansieras från anslaget. Sedan den

1 januari 1999 har Invandrarverket huvud-

ansvaret för att verkställa avvisnings- och ut-

visningsbeslut. Kriminalvårdens transporttjänst

organiserar på polisens uppdrag resor för

verkställighet av beslut som Invandrarverket

överlämnat till Polisen samt för verkställighet av

beslut om avvisning som polisen fattat. För

innevarande år visar anslagsprognosen att

kostnaderna kommer att överstiga tilldelade

medel och att anslagskrediten kommer att

behöva tas i anspråk.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Kriminalvårdens transporttjänst är den myn-

dighet som på polisens uppdrag organiserat

utresor för avvisade och utvisade. Den ned-

åtgående trend som funnits under senare år för

denna verksamhet bröts under år 1998. Antalet

personer som tranporterades ut ur landet var

4 043 år 1998, vilket var en höjning med

30 procent jämfört med år 1997. Avvisningar

med tillämpning av den s.k. Dublinkonventionen

har stått för en stor del av ökningen. De flesta av

dessa beslut har rört avvisningar till Tyskland

och Danmark.

Slutsatser

Ett stort antal avvisnings- och utvisningsbeslut

förväntas verkställas under år 2000. Anslaget är

utökat i förhållande till vad som beräknats i

budgetpropositionen för 1999 för år 2000 och

2001 för att rymma utgifterna.

Tabell 7.11 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

56 190

Prisomräkning

884

Utökad verksamhet

17 457

Förslag 2000

74 531

8 Integrationspolitik

8.1 Omfattning

Verksamhetsområdet omfattar invandrares

introduktion i det svenska samhället och

ersättning till kommunerna för

flyktingmottagande, åtgärder mot

diskriminering, främlingsfientlighet och rasism

samt utvecklingsinsatser i storstadsregionernas

utsatta bostadsområden. I verksamhetsområdet

ingår myndigheterna Integrationsverket,

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

(DO) och Nämnden mot diskriminering.

8.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 4.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

2 363

2 539

2 575

2 728

3 118

2 671

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Flyktingmottagandet år 1999 väntas bli 9 900

personer vilket är lägre än vad som antogs i förra

budgetpropositionen. Trots detta bedöms det

ekonomiska utfallet inom verksamhetsområdet

överstiga anvisade medel med fyra procent. Det

beror på ett ökat flyktingmottagande åren 1997

och 1998 eftersom den statliga ersättningen till

kommunerna betalas ut flera år i efterskott.

Under år 2000 ökar flyktingmottagandet igen

som en effekt av tidigare och innevarande års

konflikter i Kosovoprovinsen och väntas uppgå

till 15 700 personer.

Anslagsbehovet för hemutrustningslån

minskar kraftigt till följd av minskade utgifter

för räntesubventioner och låneeftergifter.

Antalet anmälningar om diskriminering i

arbetslivet fortsätter att öka och har fördubblats

under år 1998. (DO) har fått ökade resurser för

verksamheten under år 1999 till följd av att den

nya lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk

diskriminering i arbetslivet har trätt i kraft. DO

har bedrivit ett aktivt informationsarbete riktat

till arbetsgivare om lagen och dess innebörd.

Insatser för att främja utvecklingen i utsatta

bostadsområden har skett med stöd av de s.k.

Blommanpengarna, liksom fördjupade insatser i

nationella utvecklingsområden. Under år 1999

har arbetet med det nya politikområdet,

storstadspolitik, inletts och insatserna i de utsatta

bostadsområdena har integrerats i denna politik.

Inledande konferenser har hållits i Malmö,

Göteborg och Stockholm och arbetet med att ta

fram underlag till lokala utvecklingsavtal mellan

kommunerna och staten pågår nu både lokalt

och centralt.

Förändringar

Riksdagen har beslutat (prop. 1997/98:165, bet.

1998/99:AU2, rskr. 1998/99:34) om mål för en

nationell politik för storstadsregionerna.

Insatserna i de utsatta bostadsområdena har

under år 1999 integrerats med denna politik.

Under våren 1999 tillsattes en

storstadsdelegation med uppgift att samordna

och utveckla storstadspolitiken.

Den nya lagen om åtgärder mot etnisk diskri-

minering i arbetslivet trädde i kraft den 1 maj

1999 och Nämnden mot etnisk diskriminering

bytte namn till Nämnden mot diskriminering.

Nämnden har fått utökade arbetsuppgifter. Den

skall även pröva vitesförelägganden meddelade av

Handikappombudsmannen och

Ombudsmannen mot diskriminering på grund

av sexuell läggning.

Prioriteringar

Arbetet med att bryta segregationen och skapa

ett Sverige för alla skall fortsätta.

Den skärpta lagstiftningen mot diskriminering

och aktiva insatser från DO skall bidra till att

motverka diskrimineringen på arbetsmarknaden.

Ett samlat åtgärdsprogram för att få

integrationsperspektivet att genomsyra

utformningen av den allmänna politiken skall

genomföras under år 2000.

Kvinnoperspektivet i integrationsarbetet skall

lyftas fram och situationen för unga flickor med

utländsk bakgrund skall särskilt

uppmärksammas.

För personer som vistas på statlig förläggning

när de beviljas uppehållstillstånd skall väntetiden

för utflyttning i en kommun förkortas.

Utvecklingsarbetet för att förbättra

kommunernas introduktion av nyanlända i

enlighet med den integrationspolitiska

propositionen skall fortsätta.

8.3 Resultatbedömning

Tillståndet och utvecklingen inom området

Sverige är i dag ett land som genom invandring

präglas av etnisk och kulturell mångfald. Mer än

900 000 invånare är födda utomlands. Av dessa

har mer än 40 procent varit bosatta i Sverige i 20

år eller mer. Ytterligare 700 000 personer som är

födda i Sverige har minst en förälder som är född

i ett annat land. Till den kulturella och etniska

mångfalden bidrar också de nationella

minoriteter som finns i Sverige.

Personer med utländsk bakgrund har inom

fler områden ännu inte samma möjligheter i

samhället som de som är födda i Sverige och har

svenska föräldrar. Detta avspeglar sig framför allt

på arbetsmarknaden, där situationen för personer

med utländsk bakgrund fortfarande är betydligt

svårare än för andra. Under år 1998 var t.ex.

arbetslösheten bland utomnordiska medborgare

27,2 procent jämfört med 6,5 procent för

befolkningen som helhet. Arbetslösheten har

dock minskat det senaste året och en förbättring

har skett också för personer med utländsk

bakgrund. Under första halvåret 1999 var 21,5

procent av de utomnordiska medborgarna

arbetslösa medan motsvarande siffra för

befolkningen som helhet var 5 procent. Även för

långtidsarbetslösa med utomnordisk bakgrund

syns en förbättring. Ett ökat egenföretagande har

också haft viss betydelse för sysselsättningen.

Skillnaderna i sysselsättning mellan olika

grupper är stora. År 1998 var arbetslösheten

bland utländska medborgare från Afrika 55,5

procent, från Asien på 35,4 procent och från

Sydamerika 16,8 procent vilket kan jämföras

med 5,5 procent för svenska medborgare.

För kvinnor med utomnordiskt

medborgarskap är situationen ofta särskilt

besvärlig. Andelen sysselsatta kvinnor bland de

utomnordiska medborgarna uppgick första

halvåret 1999 endast till 20 procent. Vidare finns

studier som tyder på att ungdomar med utländsk

bakgrund är arbetslösa i högre utsträckning än

andra ungdomar även om de har en svensk

utbildning och behärskar språket väl.

Många kvinnor med utländsk bakgrund har en

svår situation i det svenska samhället, inte bara av

arbetsmarknadsskäl. En del unga flickor har det

särskilt besvärligt på grund av kulturkrockar

mellan familjens förväntningar och svenska

ungdomsförhållanden.

Den geografiska koncentrationen av landets

utrikes födda är fortfarande hög. Drygt hälften

av dem återfinns i de tre storstadsregionerna och

70 procent bor i de åtta största städerna. Särskilt

markant är koncentrationen till vissa stadsdelar

och bostadsområden. I flera av dessa

bostadsområden är andelen personer med

utländsk bakgrund högre än 50 procent.

En allt större del av de flyktingar som

kommer till Sverige väljer att bosätta sig i

kommunernas utsatta bostadsområden och

därmed ökar segregationen.

Skillnaderna mellan personer med utländsk

bakgrund och den övriga befolkningen är stora

också när det gäller valdeltagande och delaktighet

i samhällslivet i övrigt. De deltar inte i samma

utsträckning i de politiska partiernas arbete, tar

färre kontakter för att påverka i samhällsfrågor

och har lägre valdeltagande i de kommunala

valen. Enligt Demokratirådets rapport 1998,

Demokrati och medborgarskap, är utvecklingen

över tid nedslående och klyftorna mellan

personer med utländsk bakgrund och den övriga

befolkningen har vidgats.

Antalet anmälningar om diskriminering i

arbetslivet har ökat markant under år 1998. I

jämförelse med år 1997 har antalet anmälningar

fördubblats. Under samma tidsperiod har ett

trendbrott skett när det gäller fördelningen av

anmälningar mellan arbetstagare och

arbetssökande. Tidigare år har andelen

anmälningar från arbetstagare utgjort en

majoritet. Nu utgör andelen anmälningar från

arbetssökande över hälften av alla anmälningar.

Fortfarande rör en stor del en tredjedel av

anmälningarna från arbetstagare mobbning och

trakasserier.

Enligt den officiella statistiken för år 1998

polisanmäldes 591 fall av hets mot folkgrupp och

237 fall av olaga diskriminering. Detta innebär en

ökning med 72 respektive 31 procent i

förhållande till år 1997. Under första halvåret

1999 anmäldes enligt preliminära uppgifter 227

fall av hets mot folkgrupp och 124 fall av olaga

diskriminering, vilket i förhållande till första

halvåret 1998 motsvarar en minskning med 27

procent respektive en ökning med 4 procent.

Det är svårt att dra några säkra slutsatser av

dessa siffror. En förklaring till den redovisade

ökningen kan vara en ökad

anmälningsbenägenhet till följd av den

uppmärksamhet som dessa brott har getts i

media och i den offentliga debatten.

Under år 1997 ökade kommunmottagandet av

flyktingar mer än förväntat till följd av att

personer med avvisningsbeslut som vunnit laga

kraft inte kunde återvända till sina hemländer

utan fick uppehållstillstånd i Sverige. Under år

1998 togs 11 900 flyktingar emot i kommunerna,

vilket är en minskning med 11 procent jämfört

med år 1997. Orsaken är främst att inga

avvisningsbeslut eller beslut om

uppehållstillstånd har fattats när det gäller

kosovoalbaner på grund av den instabila

situationen i Kosovo.

År 1999 väntas 9 900 flyktingar tas emot i

kommunerna. Det är ett mindre antal än vad

som antogs i början av året. De kosovoflyktingar

som tillfälligt överförts till Sverige i år har

kommit hit med tidsbegränsade

uppehållstillstånd och ingår inte i det kommunala

flyktingmottagande som ersätts med statliga

bidrag. Bland annat har Kosovokrisen, som nyss

nämnts, gjort att många blivit kvar i

Invandrarverkets mottagningssystem för

asylsökande. Nu väntas Invandrarverket och

Utlänningsnämnden fatta ett stort antal beslut

om uppehållstillstånd som leder till kraftigt

ökande kommunmottagande år 2000 15 700

personer. År 2001 väntas en nedtrappning till 11

450 personer.

Kommunmottagandet åren 1991 1998 och

en prognos för åren 1999 2002 framgår av

följande tabell.

Tabell 8.2 Kommunmottagande

År

Antal

1991

19 000

1992

18 500

1993

25 200

1994

62 300

1995

15 900

1996

6 800

1997

13 600

1998

11 900

1999

9 900

prognos

2000

15 700

prognos

2001

11 450

prognos

2002

11 450

prognos

De viktigaste statliga insatserna inom

området

Integrationsverket har bedrivit sin verksamhet

sedan den 1 juni 1998. Verket har ett

övergripande ansvar för att integrationspolitiska

mål och synsätt får genomslag på olika

samhällsområden samt för att aktivt stimulera

integrationsprocesserna i samhället.

Integrationsverket skall främja lika rättigheter

och möjligheter för alla, oavsett etnisk och

kulturell bakgrund, samt förebygga och

motverka diskriminering, främlingsfientlighet

och rasism. Vidare skall myndigheten verka för

att kommunerna har beredskap och kapacitet att

ta emot skyddsbehövande som beviljas

uppehållstillstånd samt vid behov medverka vid

deras bosättning.

En viktig uppgift för verket är att stödja och

följa upp kommunernas introduktion av

skyddsbehövande samt att även uppmärksamma

övriga nyanländas behov av stöd.

Statligt stöd har beviljats till projekt som

syftar till att stärka integrationsprocesserna i

samhället samt för att förebygga och motverka

diskriminering, främlingsfientlighet och rasism.

Invandrarnas riksorganisationer har fått

statsbidrag och nya organisationer ett särskilt

etableringsbidrag för att de skall kunna bygga

upp en nationell organisation.

Integrationsverket har också samverkat med

länsstyrelserna för att utveckla det

integrationspolitiska arbetet på regional nivå. De

tre storstadslänen har fått särskilda medel för

integrationsbefrämjande arbete.

DO har enligt lagen (1999:131) om Ombuds-

mannen mot etnisk diskriminering som

huvuduppgift att motverka etnisk diskriminering

i arbetslivet och inom andra samhällsområden.

Lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk

diskriminering i arbetslivet trädde i kraft den 1

maj 1999. Den nya lagens tillämpningsområde är

när det gäller arbetslivet vidare än den tidigare

lagen (1994:134) mot etnisk diskriminering. Det

ställs nu krav på arbetsgivaren att vidta aktiva

åtgärder för etnisk mångfald i arbetslivet. DO

har med utgångspunkt från den nya lagen

utarbetat en handbok med råd kring aktiva

åtgärder för etnisk mångfald i arbetslivet.

Tillsammans med Jämställdhetsombudsmannen,

Handikappombudsmannen och

Ombudsmannen mot diskriminering på grund

av sexuell läggning har DO gett ut en handbok

om att rekrytera utan att diskriminera. DO har

även intensifierat sina informationsinsatser bl.a.

till media och bostadsmarknadens intressenter.

Överläggningar har också hållits med företrädare

för parterna på bostadsmarknaden.

Integrationsverket har fått regeringens

uppdrag att analysera valdeltagandet i vissa

utsatta bostadsområden och studera hur

valdeltagandet skiftar mellan olika valdistrikt och

kommuner samt analysera orsakerna till det lägre

valdeltagandet. Uppdraget genomförs i samråd

med Rådet om utvärdering av 1998 års val (Ju

1997:13) samt Demokratiutredningen (SB

1997:01) som skall utreda orsakerna till det

sjunkande valdeltagandet i Sverige.

Integrationsverket skall redovisa sitt uppdrag till

regeringen senast den 1 december 2000.

Kvinnoperspektivet i integrationsarbetet har

lyfts fram. Regeringen har inlett en dialog med

organisationer, myndigheter och enskilda för att

närmare analysera situationen för utsatta flickor

med annan etnisk och kulturell bakgrund än

majoritetsbefolkningen. Ett särskilt

åtgärdsprogram skall utarbetas i syfte att stärka

deras ställning i samhället. Integrationsverket

skall också särskilt redovisa stöd till projekt som

uppmärksammar unga invandrade kvinnors

situation.

Staten har sedan år 1995 lämnat stöd till

utveckling av utsatta bostadsområden i framför

allt storstadsregionerna genom de s.k.

Blommanpengarna. Genom

storstadspropositionen har detta stöd integrerats

i storstadspolitiken (se avsnitt 4.4).

Flyktingar och andra skyddsbehövande har

ofta särskilda behov av samhällets stöd den första

tiden i Sverige. De skiljer sig från andra

invandrare genom att de inte har möjlighet att

fritt återvända till sina hemländer. Det är heller

inte ovanligt att de har haft traumatiska

upplevelser som kräver att de ges särskilt stöd.

Staten lämnar ersättning till kommunerna enligt

förordningen (1990:927) om statlig ersättning

för flyktingmottagande m.m. när de tar emot

flyktingar och vissa av deras anhöriga. Målet är

att individen skall bli självförsörjande och

delaktig i samhällslivet. I normalfallet bör en bas

för det fortsatta livet i Sverige kunna uppnås

inom två år, förutsatt att introduktionen bedrivs

på heltid. En särskild schablonersättning skall

bl.a. täcka kommunernas kostnader för

svenskundervisning och de enskildas försörjning

från det år flyktingen tas emot och ytterligare tre

år samt vissa andra merkostnader som följer av

flyktingmottagandet. Utbetalningarna av statlig

ersättning för introduktionen av flyktingar

uppgick år 1998 till 2,3 miljarder kronor.

Regeringen har också kompenserat de

kommuner som haft stort flyktingmottagande

med särskilda statsbidrag på sammanlagt 650

miljoner kronor under åren 1996 1998. Vidare

har regeringen tagit hänsyn till vissa

merkostnader för barn med utländsk bakgrund

inom ramen för det kommunala

utjämningssystemet. Detta sker genom en

ändring som träder i kraft den 1 januari 2000.

I samband med att flyktingar och deras

anhöriga bosätter sig i en kommun, kan de få

statliga lån till hemutrustning. Den 31 december

1998 fanns 96 549 lån registrerade.

Riksgäldskontorets upplåning för detta ändamål

omfattade totalt 1,3 miljarder kronor.

Effekter av de statliga insatserna

Att bryta den sociala och etniska segrationen och

vända utvecklingen i positiv riktning förutsätter

långsiktiga och strategiska insatser. De mål och

riktlinjer som riksdagen beslutat skall gälla för

integrationspolitiken tar tid att förverkliga.

Integrationsverket, som har ansvar för att följa

upp hur integrationspolitiska mål och synsätt får

genomslag inom alla samhällsområden, har

bedrivit sin verksamhet under en förhållandevis

kort tid drygt ett år. Myndigheten har byggt

upp sin verksamhet successivt. Det är därför inte

möjligt att ännu redovisa några omfattande

resultat från verksamheten. På uppdrag av

regeringen har Integrationsverket redovisat en

verksamhetsplan för åren 1999 och 2000.

DO har under året drivit ett fall till

Arbetsdomstolen det andra fallet som prövats

sedan den då gällande lagen trädde i kraft år

1994. Även om DO förlorade målet, bedöms

fallet ha ett opinionsskapande värde. Effekterna

av den nya lagen kan ännu inte avläsas.

Det statliga bidraget till insatser i utsatta

bostadsområden har gett kommunerna ökade

möjligheter att bedriva ett långsiktigt lokalt

utvecklingsarbete. Kommunerna har redovisat

insatser inom en rad olika verksamhetsområden.

Vikten av de boendes medverkan och samverkan

mellan statliga och kommunala myndigheter har

särskilt lyfts fram. Integrationsverket har i

uppdrag att sammanställa och analysera statens

satsning i utsatta bostadsområden som pågått

under åren 1995 1998. Uppdraget skall

redovisas senast under juni år 2000. En

delrapport skall lämnas under november år 1999.

Integrationsverket har inlett arbetet med att

följa upp kommunernas

introduktionsverksamhet, bl.a. möjligheterna att

bli självförsörjande och delaktig i

samhällsutvecklingen.

De kostnadsuppföljningar som gjorts av

flyktingmottagandet för åren 1991 1994 visar

att kommunerna i stort sett fått

kostnadstäckning för 1991 års mottagna

flyktingar. För 1992 och 1993 års

flyktingmottagande beräknas ett underskott på

cirka 14 respektive 7 procent och för flyktingar

mottagna år 1994 ett överskott på 9 procent. Till

följd av den höga arbetslösheten har

utbetalningar av socialbidrag och

introduktionsersättning mer än fördubblats

under perioden 1990 1997. Utländska hushåll,

inklusive flyktinghushåll, står för nästan hälften

av dessa kostnader. Under år 1998 har dock

kostnaderna för socialbidrag generellt sett

minskat beroende på den sjunkande

arbetslösheten samt minskat

flyktingmottagande. Integrationsverket kommer

att i samarbete med Svenska Kommunförbundet

göra en fördjupad analys av kommunernas

kostnader och intäkter för flyktingmottagandet.

Antalet lån till hemutrustning för flyktingar

och lånens storlek olika år beror i första hand på

hur många personer som tas emot i kommunerna

och familjesammansättningen. Lånereglerna har

tidigare varit sådana att de uppmuntrat till stora

lån, vilket i många fall lett till att flyktingen

hamnat i en skuldfälla. Regeringen har därför

ändrat reglerna för hemutrustningslån. Effekten

har blivit att lånenivåerna och lånebenägenheten

har minskat och den tidigare trenden mot

ökande låneeftergifter har brutits så att

eftergifterna minskar.

Regeringens slutsatser

Utvecklingen inom integrationsområdet har inte

varit tillfredsställande i förhållande till de

integrationspolitiska målen. Den sociala och

etniska segregationen är fortfarande stor och

arbetslösheten slår hårt mot personer med

utländsk bakgrund. Det är mycket angeläget att

genomföra intentionerna i den

integrationspolitiska propositionen. Arbetet med

att bryta segregationen och skapa ett Sverige för

alla skall ha fortsatt hög prioritet. Den etniska

och kulturella mångfalden i samhället måste tas

tillvara på ett bättre sätt. Staten är en viktig

förebild i detta arbete. Ett särskilt

åtgärdsprogram skall genomföras för att

tillvarata den etniska och kulturella mångfalden

inom den statliga sektorn och för att

integrationsperspektivet skall genomsyra den

allmänna politiken. Alla myndigheter skall i sin

verksamhet beakta samhällets etniska och

kulturella mångfald.

Den etniska diskrimineringen på

arbetsmarknaden bör också kunna motverkas

mer effektivt än tidigare genom den nya lagens

tillkomst.

Ett prioriterat område för Integrationsverket

under år 1999 är arbetsmarknaden och arbetslivet

och hur deras strukturer påverkar möjligheterna

till egen försörjning för personer med utländsk

bakgrund. Denna inriktning av verksamheten

bör ha fortsatt hög prioritet även under år 2000.

Integrationsverket och Statens invandrarverk

kommer att få ett gemensamt uppdrag av

regeringen att effektivisera arbetet i syfte att

förkorta väntetiden för utflyttning från

förläggning till eget boende.

Det är mycket angeläget att personer med

utländsk bakgrund kommer till tals i

samhällsdebatten och finner det meningsfullt att

rösta. Arbetet i utsatta bostadsområden, där

många personer med utländsk bakgrund bor,

syftar bl.a. till att öka medborgarnas engagemang

för den egna närmiljön. Ytterligare insatser kan

behöva göras.

Satsningen på att lyfta fram

kvinnoperspektivet i integrationsarbetet skall

fortsätta. I många fall blir unga flickors problem

inte lika synliga som de mer utagerande

pojkarnas. En prioriterad fråga är därför att

fortsätta dialogen med organisationer och

myndigheter för att utveckla ett åtgärdsprogram

för unga flickor med utländsk bakgrund i syfte

att stärka deras ställning i samhället.

De kostnadsuppföljningar som gjorts av

flyktingmottagandet har analyserats av en

arbetsgrupp i Regeringskansliet parallellt med en

analys av arbetsmarknadens förändringar under

de närmaste åren. Integrationsverket kommer att

genomföra en fördjupad analys av kommunernas

kostnader och intäkter för flyktingar.

Integrationsverket gör också en översyn av

formerna för överenskommelser med

kommunerna. I avvaktan på detta arbete är inte

några förändringar av ersättningarna till

kommunerna aktuella. Socialtjänstutredningen

(S 1997:16) förväntas inom kort lämna förslag

om bl.a. ett nytt försörjningsstöd för äldre

invandrare som har låg eller ingen pension.

Möjligheten att få svenskt medborgarskap har

stor betydelse för integrationen i det svenska

samhället. 1997 års medborgarskapskommitté

har i betänkandet Svenskt medborgarskap (SOU

1999:34) lämnat förslag till ny lag om svenskt

medborgarskap. Bland annat föreslås att det skall

bli lättare att få svenskt medborgarskap, särskilt

för barn. Betänkandet har remissbehandlats och

bereds för närvarande i Regeringskansliet.

8.4 Storstadspolitik

Riksdagen beslutade under år 1998 om mål och

inriktning för den nationella storstadspolitiken,

(prop. 1997/98:165, bet. 1998/99:AU2, rskr.

1998/99:34). Målen för det nya politikområdet är

dels att ge storstadsregionerna goda

förutsättningar för långsiktigt hållbar tillväxt och

därmed kunna bidra till att nya arbetstillfällen

skapas såväl inom storstadsregionerna som i

övriga delar av landet, dels att bryta den sociala,

etniska och diskriminerande segregationen i

storstadsregionerna och därmed verka för

jämlika och jämställda levnadsvillkor för

storstädernas invånare. Storstadspolitiken är

således både inriktad på en långsiktigt hållbar

ekonomisk tillväxt och att främja jämlika

levnadsvillkor för storstädernas invånare.

Under åren 1994 1997 ökade

sysselsättningen årligen med knappt 1,7 procent i

Stockholmsregionen , 1,5 procent i

Göteborgsregionen samt 0,4 procent i

Malmöregionen. Riksgenomsnittet under

motsvarande period låg på drygt 0,4 procent.

Enligt preliminära uppgifter från NUTEK för år

1998 har sysselsättningen ökat kraftigt i de tre

regionerna, med 6,0 procent i

Stockholmsregionen, 4,3 procent i

Göteborgsregionen och 4,0 procent i

Malmöregionen.

Som redovisades i inledningen till avsnitt 4.3

är den geografiska koncentrationen av landets

utrikes födda fortfarande hög. Över hälften av

dem bor i de tre storstadsregionerna.

Arbetslösheten bland dem är avsevärt högre än

riksgenomsnittet. År 1998 var t.ex. 27 procent av

de utomnordiska medborgarna arbetslösa vilket

kan jämföras med genomsnittet i riket på 6,5

procent. I Stockholms kommun var

arbetslösheten 5,4 procent, i Göteborg 7,5

procent samt 11,7 procent i Malmö.

Förvärvsfrekvensen, dvs. andelen

förvärvsarbetande av befolkningen, varierar både

mellan och inom kommunerna. Inom en

storstadskommun kan den variera mellan 30 och

80 procent i olika bostadsområden.

Inkomsterna varierar i hög grad inom

storstadsregionerna. I de mest utsatta

bostadsområdena kan genomsnittsinkomsten,

enligt storstadskommitténs underlagsrapport

Delade städer, motsvara ca 30 procent av

inkomsterna i de mest välbärgade

bostadsområdena. Detta gäller i samtliga

storstadsregioner.

Bland annat mot denna bakgrund betonades i

storstadspropositionen att det är av största vikt

att staten och de berörda kommunerna arbetar

långsiktigt gentemot de utsatta stadsdelarna. För

att t.ex. arbetslösheten och

socialbidragsberoendet skall kunna minskas

krävs ett långsiktigt och uthålligt arbete. Under

våren 1999 tillsattes Storstadsdelegationen för att

utveckla och samordna den nationella

storstadspolitiken. Medel har aviserats för åren

1999 2002. Inledningsvis inriktas delegationens

arbete på att kunna teckna lokala

utvecklingsavtal med sju kommuner. Utöver

detta planeras också stödjande insatser

genomföras från hösten 1999. De långsiktiga och

strukturella frågorna för arbetet bör utvecklas

närmare parallellt med att arbetet med avtalen

fortgår.

För år 1999 finns sammanlagt 357 miljoner

kronor disponibla för storstadspolitiska insatser.

Förutom anslaget B2 Utvecklingsinsatser i

storstadsregionerna om 142 miljoner kronor

finns medel avsatta inom andra utgiftsområden.

Under utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning finns 75 miljoner kronor

avsatta för förskoleverksamhet med satsning på

svenska språket och 25 miljoner kronor för

språkutveckling i skolan. Vidare har 10 miljoner

kronor anvisats för anskaffning av praktikplatser

till arbetslösa invandrare och sfi-studerande. För

att stimulera rekrytering av lågutbildade vuxna

till kunskapslyftet har 5 miljoner kronor

reserverats. Under utgiftsområde 14

Arbetsmarknad och arbetsliv har för samma år

beräknats 100 miljoner kronor för otraditionella

insatser på arbetsmarknaden. Medel för

storstadspolitiska insatser är aviserade till och

med år 2002. Slutligen föreslås ytterligare 45

miljoner kronor som engångssatsning för år 2000

inom utgiftsområde 16 Utbildning och

universitetsforskning. Medlen skall fördelas

inom ramen för de lokala utvecklingsavtalen för

t.ex. läxläsnings- eller utbytesinsatser inom

förskola och skola. Regeringen avser att överväga

eventuella ytterligare satsningar i

storstadsregionerna.

I storstadspropositionen angavs också vilka

kommuner som kan vara aktuella för

utvecklingsavtal. Dessa är Botkyrka, Göteborg,

Haninge, Huddinge, Malmö, Stockholm och

Södertälje. Samtliga har anmält sitt intresse av att

teckna avtal om insatser i ett 20-tal

bostadsområden. Lokala referensgrupper har

också startats i alla sju kommunerna. Stockholm,

Malmö och Södertälje har redovisat förslag till

avtal och övriga kommuner räknar med att

kunna lämna sina förslag under hösten 1999.

Förslagen kommer därefter att beredas inom

Regeringskansliet innan avtal tecknas. Av stor

betydelse i detta sammanhang är långsiktigheten

och att arbetet redan nu bedrivs på ett sådant sätt

att det finns möjligheter att införliva det i

kommunens ordinarie verksamheter under och

efter perioden. För att underlätta arbetet med att

ta fram underlaget har ett antal konferenser med

inriktning på bl.a. utvärdering och boendedialog

hållits under våren.

Integrationsverket har fått i uppdrag att

ansvara för den nationella utvärderingen av de

lokala utvecklingsavtalen och har i juni månad

redovisat en plan över utvärderingsarbetet, dels

med avseende på innehållet i avtalen samt

utvecklingsarbetets effekter och processer, dels

med avseende på sådana nyckeltal som kan ligga

till grund för uppföljning av utvecklingen.

Verket skall lämna en första redovisning av

uppdraget senast den 1 juli år 2000. Regeringen

avser därför att återkomma med en första

resultatbedömning i budgetpropositionen för år

2001.

8.5 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte haft några

invändningar i revisionsberättelsen för år 1998

avseende myndigheterna inom

verksamhetsområdet.

8.6 Anslag

B1 Integrationsverket

Tabell 8.3 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

29 632

Anslags-

sparande

1 725

1999

Anslag

75 724

Utgifts-

prognos

70 564

2000

Förslag

82 580

2001

Beräknat

83 349

1

2002

Beräknat

84 269

2

1 Motsvarar 82 080 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 81 680 tkr i 2000 års prisnivå.

Integrationsverket är sedan den 1 juni 1998

central förvaltningsmyndighet för

integrationsfrågor. Verket har ett övergripande

ansvar för att integrationspolitiska mål och

synsätt får genomslag på olika samhällsområden

samt för att aktivt stimulera

integrationsprocesserna i samhället. En central

uppgift för myndigheten är att följa och

utvärdera samhällsutvecklingen mot bakgrund av

samhällets etniska mångfald.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Målen för Integrationsverkets verksamhet under

år 1998 var att främja lika rättigheter och

möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell

bakgrund, bidra till bättre förutsättningar för

individens försörjning och delaktighet i

samhället, bidra till en minskad diskriminering,

främlingsfientlighet och rasism, främja en

samhällsutveckling som kännetecknas av respekt

och tolerans och där etnisk, kulturell, språklig

och religiös mångfald tillvaratas som en positiv

kraft samt öka kunskapen om den nationella

utvecklingen ur ett integrationspolitiskt

perspektiv.

Integrationsverket har bedrivit ett systematisk

arbete med att sprida och förankra det

integrationspolitiska perspektivet hos olika

samhällssektorer på central, regional och lokal

nivå.

Integrationsverket har gett stöd till ett sextio-

tal lokala projekt i syfte att stimulera

integrationsprocessen. Verket har också deltagit i

regionala nätverk inom ramen för de regionala

tillväxtavtalen.

Verkets uppföljnings- och analysarbete har

inletts, kunskapsinsamling pågår och nationella

utvärderingar förbereds, bl.a. en utvärdering av

insatser i utsatta bostadsområden. Ett prioriterat

område för verket är uppföljning och analys av

hur arbetsmarknaden och arbetslivet och deras

struktur påverkar möjligheterna till egen

försörjning för personer med utländsk bakgrund.

Metoder för hur uppföljningen av

kommunernas introduktion av nyanlända skall

genomföras har utvecklats under året och arbetet

med uppföljningen har påbörjats i samverkan

med kommunerna.

Under år 1998 fick ca 35 000 personer

uppehållstillstånd i Sverige. Av dessa utgjorde

22 000 personer med anknytning till redan

tidigare bosatta personer. 11 900 var

skyddsbehövande eller sådana personer med

anknytningar till skyddsbehövande som omfattas

av den statliga ersättningen för

introduktionsverksamhet. Integrationsverket har

träffat överenskommelse med 115 kommuner

om sammanlagt 10 440 introduktionsplatser.

Därutöver har 43 kommuner tagit emot

flyktingar från förläggningar eller kvotflyktingar

utan överenskommelse med Integrationsverket.

Stor vikt har lagts vid kommunernas kvalitet på

introduktionsprogrammet i samband med att

överenskommelse om flyktingmottagande

träffats samt vid att ytterligare engagera

kommunerna i regioner där redan en stor andel

invandrare tagits emot.

Integrationsverket har hjälpt 1 314

skyddsbehövande att bosätta sig i 91 av landets

kommuner. Över 60 procent av de flyktingar

som fick uppehållstillstånd under år 1998 bodde

inte på förläggning utan hos släktingar eller

vänner vid tidpunkten för beslut om

uppehållstillstånd. De flesta har valt att fortsätta

att bo i en egen lägenhet på samma ort, oftast i

storstadsregionernas utsatta bostadsområden.

Den genomsnittliga väntetiden från beslut om

uppehållstillstånd till bosättning för personer

som bor på förläggning är elva veckor. Målet är

att väntetiden inte skall överstiga fyra veckor.

Slutsatser

Integrationsverket har i huvudsak bedrivit sin

verksamhet i enlighet med de av regeringen

fastlagda riktlinjerna, men alla verksamhetsmål

har inte uppnåtts. Skälet är att verksamheten har

byggts upp successivt. Regeringen bedömer att

Integrationsverket nu har kommit så långt i sin

etableringsprocess att verksamheten kan bedrivas

enligt regeringens riktlinjer och att

verksamhetsmålen för år 1999 bör kunna uppnås.

Under år 2000 skall Integrationsverket

fortsätta sin inriktning på arbetsmarknaden och

utvecklingsarbete för att förbättra

introduktionen av nyanlända.

Valundersökningen skall fullföljas och insatser

för att förbättra situationen för utsatta flickor

med utländsk bakgrund skall utvecklas. En

särskild uppgift är att följa upp myndigheternas

tillämpning av förordningen (1986:856) om de

statliga myndigheternas ansvar för

genomförandet av integrationspolitiken.

För personer som vistas på statlig förläggning

när de beviljas uppehållstillstånd skall väntetiden

för utflyttning till egen bostad förkortas. Därför

kommer Integrationsverket och Statens

invandrarverk att få ett gemensamt uppdrag av

regeringen att se över rutiner och

samarbetsformer för att effektivisera detta

arbete.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts 1 056

000 kronor.

Tabell 8.4 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

75 724

Pris- och löneomräkning

289

Justering av premier

1 056

Fullt utbyggd verksamhet

5 511

Förslag 2000

82 580

B2 Utvecklingsinsatser i

storstadsregionerna

Tabell 8.5 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

103 317

1

Anslags-

sparande

141 327 1

1999

Anslag

142 000

Utgifts-

prognos

142 000 1

2000

Förslag

260 000

2001

Beräknat

565 000

2002

Beräknat

116 000

1 Inklusive äldreanslaget 1995/96:D12 Särskilda insatser i invandrartäta områden

Från anslaget finansieras särskilda insatser som

skall främja utvecklingen i storstadsregionernas

utsatta bostadsområden samt bostadsområden

med likartad situation.

Eftersom anslaget i första hand skall ses som

ett stöd för storstadsregionerna bör det fr.o.m. år

2000 benämnas utvecklingsinsatser i

storstadsregionerna.

Anslaget uppgår år 1999 till 142 000 000

kronor. Utbetalningsprognosen är 127 648 000

kronor. Avvikelsen mellan anslagsbeloppet och

prognosen förklaras av att det för år 1999 finns

en utgiftslimit på detta anslag. Från äldreanslaget

1995/96:D12 Särskilda insatser i invandrartäta

områden bedöms 14 352 000 kronor betalas ut

under år 1999 och de samlade utbetalningarna

uppgår därmed till 142 000 000 kronor.

Regeringens överväganden

Under åren 1995 1998 avsattes medel, de s.k.

Blommanpengarna, för insatser i vissa

bostadsområden. Integrationsverket har i

uppdrag att utvärdera dessa insatser. En

delrapport skall lämnas till regeringen senast den

30 november 1999. Uppdraget i sin helhet skall

redovisas senast i juni år 2000. Åtgärderna som

startat med hjälp av Blommanpengarna införlivas

nu i den nya nationella storstadspolitiken.

Enligt storstadspropositionen bör en samlad

avstämning och utvärdering göras innan

treårsperioden är slut. Avtalen mellan

kommunerna och staten kommer att tecknas

successivt under hösten 1999. Löptiderna

kommer sannolikt att variera från tre upp till sex

år. Medel för storstadspolitiska insatser är

aviserade till och med år 2002. Regeringen avser

att överväga eventuella ytterligare satsningar i

storstadsregionerna.

Tabell 8.6 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

142 000

Planenlig utökning

118 000

Förslag 2000

260 000

B3 Integrationsåtgärder

Tabell 8.7 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

56 256

1

Anslags-

sparande

10 438 1

1999

Anslag

47 742

Utgifts-

prognos

43 364 1

2000

Förslag

37 742

2001

Beräknat

32 742

2002

Beräknat

32 742

1 Inklusive äldreanslaget 1995/96:D10 Åtgärder mot främlingsfientlighet och

rasism

Anslaget används för åtgärder som stimulerar

integrationsprocesserna i samhället och som

förebygger och motverkar diskriminering,

främlingsfientlighet och rasism. Från anslaget

utbetalas också stöd till invandrares

riksorganisationer samt till samarbetsorgan för

sådana organisationer. Anslaget disponeras i

huvudsak av Integrationsverket. En mindre del

disponeras av regeringen för olika initiativ inom

området.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Integrationsverket har haft omfattande

kontakter med föreningsliv och organisationer.

Under året har 34 riksorganisationer fått

statsbidrag till sin verksamhet motsvarande ca 16

miljoner kronor. Därtill har 30

integrationsprojekt fått ekonomiskt stöd för att

bedriva verksamhet som bidrar till att en

metodutveckling sker inom integrationsområdet.

Före inrättandet av Integrationsverket under

år 1998 gav regeringen stöd till projekt i syfte att

motverka främlingsfientlighet och rasism. Under

år 1999 har regeringen bl.a. gett stöd till projekt

inom ramen för initiativet Levande historia.

Förslag till nya riktlinjer för statsbidrag till

organisationer inom det integrationspolitiska

området

Regeringen beslutade den 1 mars 1997 att

tillkalla en utredare för att se över formerna för

statsbidrag till organisationer som bildats av

invandrare eller på annan etnisk grund och till

verksamhet som bedrivs av andra organisationer

inom integrationsområdet.

Översynen syftade till att ge förslag till ett

bidragssystem som är relaterat till de

integrationspolitiska målen och som kan

resultatstyras.

I april 1998 överlämnande utredningen sitt

betänkande Organisationer Mångfald

Integration Ett framtida system för statsbidrag

till invandrarnas riksorganisationer m.fl. (SOU

1998:73). Betänkandet har remissbehandlats. En

remissammanställning finns tillgänglig i

Kulturdepartementet (dnr Ku1999/140/IM).

Regeringens förslag: Riktlinjerna för statsbidrag

till organisationer bildade på etnisk grund och

andra organisationer verksamma inom

integrationsområdet skall ändras. Statsbidraget

skall bestå av organisations- och

verksamhetsbidrag samt projektbidrag. De

kriterier som skall ligga till grund för

bidragsgivningen skall anpassas till målen för

integrationspolitiken och kraven på ökad

resultatstyrning. Statsbidraget skall administreras

och beslutas av Integrationsverket.

Integrationsverket skall utveckla ändamålsenliga

former för samråd med organisationerna. De nya

riktlinjerna skall införas stegvis från och med år

2000 och vara fullt genomförda år 2003.

Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser

är positiva till utredningens förslag. Statens

invandrarverk, Statskontoret, Riksrevisonsverket,

Integrationsverket och Ungdomsstyrelsen anser att

bidragssystemet bör inriktas mer på

verksamhetsbidraget eftersom det kan

resultatstyras. Nyare invandrarorganisationer

samt andra organisationer som arbetar med

integrationsverksamhet är positiva till

utredningens förslag men framhåller liksom

myndigheterna att den resultatstyrda delen av

bidraget bör öka. Flertalet av de

invandrarorganisationer som besvarat remissen

framhåller att bidraget till organisationerna inte

blir mindre som en följd av förändringen och att

organisationsbidraget bör bibehållas och helst

utökas. Estniska kommittén och

Finlandssvenskarnas riksförbund avstyrker

utredningens förslag helt och föreslår en delning

av bidraget så att äldre invandrargrupper får ett

hembygdsstöd som handhas av annan myndighet

än Integrationsverket samt att dessa

organisationer kan söka projektstöd om de

genomför uppgifter inom integrationsområdet.

En sådan lösning förordas också av

Integrationsverket. Av de remissinstanser som

besvarat remissen är flertalet positiva till att

Integrationsverket skall administrera och fördela

bidraget och understryker vikten av samråd med

organisationerna.

Skälen för regeringens förslag: Stödet till

organisationer bildade på etnisk grund bör

anpassas till de nya integrationspolitiska målen

men också till den utveckling som skett av stödet

till andra folkrörelser. Det är angeläget att det

integrationspolitiska arbete som kan genomföras

med stöd av organisationerna stärks och

effektiviseras samtidigt som organisationernas

självständighet och frihet att arbeta efter sina

förutsättningar respekteras. Den nya

integrationspolitiken, liksom det

utvecklingsarbete som pågår inom

Regeringskansliet när det gäller resultatstyrning

av bidragen till organisationerna, understryker

att statsbidragssystemet måste förändras och

anpassas till en ny situation där verksamheten

kommer mer i fokus.

Som flera remissinstanser framhåller måste det

finnas en balans mellan ett grundläggande

organisationsstöd som kan täcka kostnader för

vissa kanslifunktioner och ett verksamhetsstöd

som möjliggör ett utåtriktat arbete i linje med de

integrationspolitiska målen som statsbidraget är

avsett att stödja. Enligt regeringens mening bör

bidragssystemet utformas så att det består av

organisations- och verksamhetsbidrag samt

projektbidrag. Målgruppen för organisations-

och verksamhetsbidrag bör vara organisationer

bildade på etnisk grund och för projektbidrag

samtliga organisationer som är verksamma inom

det integrationspolitiska området.

Målet för statsbidraget bör vara att det skall

bidra till att stärka integrationen i Sverige.

Statsbidraget bör således syfta till att underlätta

och stödja integrationsbefrämjande verksamhet

som bedrivs av organisationerna enligt

intentionerna i den integrationspolitiska

propositionen. Det nya bidragssystemet bör ge

organisationerna utrymme både att stärka den

egna identiteten och kulturen samt att bedriva en

mer utåtriktad verksamhet.

Organisationsbidraget, som i huvudsak bygger

på medlemsstorleken, bör ge organisationer

bildade på etnisk grund ett nödvändigt stöd för

kanslifunktioner m.m. Verksamhetsbidraget bör

ge dessa organisationer möjligheter att bedriva en

mer utåtriktad integrationsverksamhet. Detta

bidrag bör knytas till vissa angivna

insatsområden som har betydelse för de

integrationspolitiska målen t.ex. introduktion,

information, arbetsliv, utbildning, språk m.m.

Projektbidraget bör ge de organisationer som är

verksamma inom det integrationspolitiska

området möjligheter att få stöd till

integrationspolitiska projekt på de

insatsområden som skall prioriteras.

Ett krav på organisationerna bör vara att de

skall formulera en treårsplan för sin verksamhet

för att kunna få bidrag. Detta kan ge

organisationerna möjlighet att planera sin

verksamhet mer strategiskt och långsiktigt vilket

ger ökad stabilitet och kontinuitet.

Organisationerna skall lämna ekonomiska

redovisningar av användningen av statsbidraget.

De skall också rapportera om effekterna av sina

insatser i förhållande till de mål som angivits.

Integrationsverket skall varje år lämna en samlad

redovisning till regeringen om statsbidragets

användning i förhållande till bidragets syfte och

de mål som angivits i myndighetens

regleringsbrev.

Regeringen delar utredningens uppfattning att

Integrationsverket skall besluta om bidragen.

Det är också viktigt att framhålla att de kriterier

som skall ställas upp för bidragsgivningen inte

innebär en given form av automatik utan

bidragsgivningen skall ha inslag av lämplighets-

och skälighetsbedömning i förhållande till de

integrationspolitiska målen. Inte minst mot

denna bakgrund är det viktigt att

bidragsmottagarna inte deltar i det direkta

beslutsfattandet. Det finns dock, som många

remissinstanser också framhållit, värdefull

kunskap hos organisationerna som bör tas

tillvara. Därför bör Integrationsverket utveckla

ändamålsenliga former för samråd med

organisationerna.

Det nya bidragssystemet bör införas

successivt så att organisationerna hinner anpassa

sig till de nya förutsättningarna. Regeringen

föreslår därför att bidragssystemet införs stegvis

under en period av tre år.

Slutsatser

Beslut om ett nytt bidragssystem bör fattas

under år 1999 men under år 2000 bör dagens

regler gälla. Under år 2000 skall organisationerna

förberedas på ett nytt bidragssystem som

successivt kommer att genomföras med början år

2001. Integrationsverket skall bistå

organisationerna i deras arbete med att utveckla

verksamheten efter de nya bidragsreglerna.

Tabell 8.8 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

47 742

Besparing beslutad år 1999

-10 000

Förslag 2000

37 742

B4 Kommunersättningar för

flyktingmottagande

Tabell 8.9 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

2 089 602

Anslags-

kredit

167 529

1999

Anslag

2 183 958

Utgifts-

prognos

2 269 958

2000

Förslag

2 301 404

2001

Beräknat

2 392 926

2002

Beräknat

2 397 082

Från anslaget utbetalas statsbidrag till kommuner

och landsting enligt förordningen (1990:927) om

statlig ersättning för flyktingmottagande m.m.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Verksamheten syftar till att lämna sådan statlig

ersättning till kommuner att deras kostnader för

flyktingmottagande täcks.

Utbetalningsreglerna för den dominerande

ersättningsformen schablonersättning gör att

sådana utbetalningar sträcker sig över flera år. Ett

stort kommunmottagande mot slutet av ett visst

år kan därför ge liten anslagseffekt för just det

året, men leda till stora utbetalningar under de

följande åren. Detta försvårar möjligheterna att

beräkna anslaget, eftersom antagandena om

kommunmottagandet måste göras på

månadsnivå.

Antalet kommunmottagna flyktingar har

varierat kraftigt under åren och beror ytterst på

händelser i omvärlden. Av betydelse för

ersättningsutbetalningarna är bl.a. andelen barn

eller åldringar och om vissa flyktinggrupper har

stor flyttningsbenägenhet.

Kostnaderna för äldre och handikappade

flyktingar har legat över det anslag som

beräknats. Det är angeläget att

Integrationsverket närmare analyserar orsakerna

till detta.

Regeringen bedömer att vissa förändringar i

ersättningssystemet bör göras. Dessa

förändringar gäller ersättning för vissa kostnader

för barn under 18 år som omfattas av 3 §

förordningen (1990:927) om statlig ersättning

för flyktingmottagande m.m. och som kommit

till Sverige utan egen vårdnadshavare.

Förslag till ändring av den statliga ersättningen

till kommunerna för flyktingmottagande

Regeringens förslag: En kommun skall kunna få

statlig ersättning för skäliga kostnader för att

kunna upprätthålla en viss beredskap för

vårdinsatser i annat hem än barnets som ges med

stöd av socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen

(1990:52) med särskilda bestämmelser av vård av

unga.

Skälen för regeringens förslag:

Integrationsverket har i en skrivelse hemställt

om att statlig ersättning skall kunna utgå till en

kommun för kostnader avseende beredskap för

vårdinsatser i ett grupphem. Svenska

Kommunförbundet som beretts tillfälle att

inkomma med yttrande har inga synpunkter på

förslaget.

Kommunerna kan i dag få ersättning för vissa

kostnader för barn under 18 år som omfattas av

3 § förordningen (1990:927) om statlig

ersättning för flyktingmottagande m.m. och som

kommit till Sverige utan vårdnadshavare. Bland

annat kan ersättning ges för den vård i annat hem

än barnets eget som ges med stöd av

socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52)

med särskilda bestämmelser om vård av unga.

Ersättning lämnas för den faktiska

vårdkostnaden från den dag barnet har placerats i

ett grupphem eller familjehem. Enligt

Integrationsverket är det svårt att på kort tid

hitta grupphem och familjehem som vill ta emot

flyktingbarn. Detta kan innebära att barnen

ibland blir kvar på Invandrarverkets

förläggningar eller grupphem långt efter att de

fått beslut om uppehållstillstånd, vilket inte är

lämpligt. Det är därför viktigt att kommunerna

har en viss beredskap att ta emot barn som

placerats med stöd av socialtjänstlagen eller lagen

med särskilda bestämmelser om vård av unga.

Integrationsverket bör ha möjlighet att ersätta

skäliga kostnader för en sådan beredskap.

Enligt regeringens bedömning kommer

förslaget inte att innebära ökade kostnader för

staten eftersom kommunernas beredskap

minskar kostnaderna på Invandrarverkets

förläggningar.

Slutsatser

År 2000 väntas anslagsutbetalningarna uppgå till

2,3 miljarder kronor vilket är mer än vad som

beräknades i budgetpropositionen för år 1999.

Tabell 8.10 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

2 183 958

Prisomräkning

6 794

Ökade ersättningsutbetalningar

110 652

Förslag 2000

2 301 404

B5 Hemutrustningslån

Tabell 8.11 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

79 356

Anslags-

sparande

4 927

1999

Anslag

81 442

Utgifts-

prognos

40 801

2000

Förslag

37 965

2001

Beräknat

35 159

2002

Beräknat

32 371

Från anslaget finaniseras räntesubventioner och

eftergifter i låneverksamheten för hemutrustning

till flyktingar och vissa andra utlänningar.

Centrala studiestödsnämndens totala upplåning

från Riksgäldskontoret för hemutrustningslån

beräknas vid utgången av år 1999 uppgå till 1 311

miljoner kronor. Upplåningen väntas tillfälligt

öka till 1 328 miljoner kronor år 2000.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Verksamheten med hemutrustningslån skall

underlätta bosättningen för nyanlända flyktingar.

Statsfinansiellt kan utvecklingen beskrivas med

dels omfattningen av den upplåning Centrala

studiestödsnämnden(CSN) har hos

Riksgäldskontoret (RGK) för att kunna lämna

hemutrustningslån till flyktingar, dels de

kostnader staten har för räntesubventioner och

eftergifter i låneverksamheten.

CSN:s upplåning hos RGK för

hemutrustningslån låg år 1991, då verksamheten

startade, på 190 mkr. Som mest omfattade

upplåningen 1 339 mkr år 1997. Inbetalningarna

är nu större än utbetalningarna och upplåningen

beräknas vid slutet av år 1999 ha sjunkit till 1 311

mkr.

Antalet lån och lånens storlek olika år beror i

första hand på hur många personer som tas emot

i kommunerna och familjesammansättningen.

Lånereglerna har tidigare varit sådana att de

uppmuntrat till stora lån, vilket i många fall gjort

att flyktingen hamnat i en skuldfälla. Regeringen

har därför under de senaste åren ändrat

lånereglerna och marknadsanpassat räntan.

Lånebeloppen och även lånebenägenheten har nu

minskat och den tidigare trenden mot ökande

låneeftergifter har brutits. CSN har också märkt

en ökad återbetalningsvilja hos låntagarna.

Slutsatser

Med de antaganden som gjorts om

kommunmottagande av flyktingar och mot

bakgrund av nivån på lånebeloppen, den

nuvarande lånebenägenheten och antaganden om

utvecklingen av låneeftergifter beräknas

anslagsbehovet till knappt 38 miljoner kronor.

Tabell 8.12 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

81 442

Minskat resursbehov

-43 477

Förslag 2000

37 965

B6 Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering

Tabell 8.13 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

4 863

Anslags-

kredit

20

1999

Anslag

7 995

Utgifts-

prognos

7 975

2000

Förslag

8 308

2001

Beräknat

8 440

1

2002

Beräknat

8 578

2

1 Motsvarar 8 308 tkr i 2000 års prisnivå.

2 Motsvarar 8 308 tkr i 2000 års prisnivå.

Från anslaget finansieras Ombudsmannen mot

etnisk diskriminering (DO) och Nämnden mot

diskriminering.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

Under året har DO gett råd till arbetsgivare och

fackliga organisationer med utgångspunkt från

lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i

arbetslivet. En handbok med råd för ett

målinriktat arbete för att främja etnisk mångfald

i arbetslivet har utarbetats. DO har också drivit

fram ett fall till Arbetsdomstolen. DO har vidare

intensifierat sina insatser för att förebygga och

motverka etnisk diskriminering på

bostadsmarknaden.

Slutsatser

Verksamheten har bedrivits enligt de riktlinjer

som regeringen lagt fast och verksamhetsmålen

har uppfyllts. DO har utfört de uppdrag och de

aktiviteter som följer av verksamhetsmålen.

Under det kommande året skall en förstärkt DO

ha ökade möjligheter att förebygga och motverka

etnisk diskriminering .

Anslaget för år 2000 beräknas till ca 8,3

miljoner kronor, inklusive rättegångskostnader

för DO.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. Justeringen har

genomförts för att korrigera tidigare i anslaget

inlagd kompensation för premierna för

avtalsförsäkringarna. Anslaget har tillförts 218

000 kronor.

Tabell 8.14 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Anslag 1999

7 995

Pris- och löneomräkning

95

Justering av premier

218

Förslag 2000

8 308

9 Minoritetspolitik

9.1 Omfattning

Verksamhetsområdet omfattar frågor med

inriktning på skydd och stöd för de nationella

minoriteterna och de historiska

minoritetsspråken.

Tabell 5.1 Utgiftsutvecklingen

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1998

Anslag

1999

Utgifts-

prognos

1999

Förslag

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

Beräknat

anslag

2002

8

8

8

Förändringar

Regeringen har i juni 1999 beslutat

propositionen Nationella minoriteter i Sverige

(prop. 1998/99:143). Regeringens förslag

innebär att Sverige skall ratificera Europarådets

ramkonvention om skydd för nationella

minoriteter och den europeiska stadgan om

landsdels- eller minoritetsspråk. I och med detta

förbinder sig Sverige, i likhet med många andra

länder i Europa, att utarbeta en politik som syftar

till att utveckla de nationella minoriteternas

rättigheter.

De grupper som enligt regeringens förslag

utgör nationella minoriteter i Sverige är samer,

sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar.

Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli

(tornedalsfinska), romani chib och jiddisch. Av

dessa har samiska, finska och meänkieli en

historisk geografisk bas, vilket innebär mer

långtgående åtgärder i enlighet med den

europeiska stadgan om landsdels- eller

minoritetsspråk. Två nya lagar föreslås som ger

enskilda rätt att använda samiska, finska och

meänkieli hos domstolar och

förvaltningsmyndigheter med verksamhet i de

geografiska områden där språken använts av

hävd och fortfarande används i tillräcklig

utsträckning. Förslagen innebär också att

enskilda får rätt att i dessa områden få

förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller

delvis på dessa språk. För samiska föreslås

området omfatta Arjeplogs, Gällivare,

Jokkmokks och Kiruna kommuner och för

finska och meänkieli Gällivare, Haparanda,

Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner.

Regeringen avser även att vidta en rad

rikstäckande åtgärder för att stödja de nationella

minoriteterna och minoritetsspråken. Det gäller

utbildningsfrågor, kulturstöd, massmedierna,

arkivfrågor, äldreomsorg, översättning av vissa

författningar, inflytande och samarbete över

nationsgränserna.

Prioriteringar

Berörda kommuner och landstinget i

Norrbottens län ersätts för ökade kostnader som

följer av de nya åliggandena. Domstolarna tillförs

medel för ökade tolk- och

översättningskostnader. Det statliga kulturstödet

förstärks för att särskilt kunna beakta de

nationella minoriteterna vid fördelning av stöd.

Medel avsätts också för att utveckla former för

samråd med och inflytande för de nationella

minoriteterna samt för uppföljning av den nya

politiken.

9.2 Anslag

C1 Åtgärder för nationella

minoriteter

Tabell 9.2 Anslagsutveckling

Tusental kronor

1998

Utfall

Anslags-

sparande

1999

Anslag

Utgifts-

prognos

2000

Förslag

8 000

2001

Beräknat

8 000

2002

Beräknat

8 000

Av anslaget skall huvuddelen användas som

statsbidrag till kommunerna och landstinget

inom de områden i Norrbottens län som har

utpekats som förvaltningsområden för samiska

respektive finska och meänkieli. Även kostnader

för åtgärder som avser inflytande för nationella

minoriteter och uppföljningsinsatser skall belasta

anslaget.

Regeringens överväganden

Regeringen har i den ekonomiska

vårpropositionen beräknat anslagsbehovet till 10

miljoner kronor per år från och med år 2000 för

kostnader till följd av förslagen om en samlad

minoritetspolitik. Huvuddelen av regeringens

förslag i propositionen Nationella minoriteter i

Sverige avser åtgärder och insatser i

kommunerna och landstinget inom de områden i

Norrbottens län som utpekats som

förvaltningsområden för samiska respektive

finska och meänkieli. Kommunerna och

landstinget bör tillföras 6 miljoner kronor som

statsbidrag för åtgärder för nationella

minoriteter. Dessa medel bör fördelas av

Länsstyrelsen i Norrbottens län med

utgångspunkt från antalet invånare i respektive

kommun som talar samiska respektive finska

eller meänkieli samt med hänsyn tagen till den

verksamhet kommunerna och landstinget i dag

bedriver till stöd för dessa grupper. En

uppföljning av kostnaderna bör göras så att

fördelningen kan justeras följande år om det

behövs för att få en mer rättvis fördelning av

bidraget.

För åtgärder som avser inflytande för

nationella minoriteter och uppföljningsinsatser

avsätts 2 miljoner kronor per år från anslaget. Av

dessa medel bör 500 000 kronor tillföras

Länsstyrelsen i Norrbottens län för dess

hantering av bidragen till kommunerna och

landstinget samt till en arbetsgrupp som kommer

att inrättas vid länsstyrelsen för att följa upp och

utvärdera de regionala åtgärderna.

För de ökade tolk- och

översättningskostnader som föranleds av

rättigheten att använda samiska respektive finska

och meänkieli hos domstolar har regeringen

beräknat att 1 miljon kronor skall tillföras

anslaget C1 Domstolsväsendet inom

utgiftsområde 4 Rättsväsendet.

Vidare bör sammantaget 1 miljon kronor

tillföras anslagen C2 Litteraturstöd och C3 Stöd

till kulturtidskrifter inom utgiftsområde 17

Kultur, medier, trossamfund och fritid.

Förstärkningen skall göra det möjligt att ta

särskild hänsyn till de nationella minoriteterna

och minoritetsspråken vid fördelning av statligt

kulturstöd.

Tabell 9.3 Beräkning av anslaget för år 2000

Tusental kronor

Beräknat i den ekonomiska

vårpropositionen

10 000

Överföring till anslaget UO4 C1

Domstolsväsendet

-1 000

Överföring till anslaget UO17 C2

Litteraturstöd

-750

Överföring till anslaget UO17 C3

Stöd till kulturtidskrifter

-250

Förslag 2000

8 000

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), LA-regioner.

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

2

3

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

10

11

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

60

59

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

74

73

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

78

79

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

84

85

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

86

87

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

98

97

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

112

111

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1999/2000:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

114

113