Regeringens proposition

 1991/92:35

 om sexuella övergrepp mot barn, m.m.

 Prop.

 1991/92:35

________________________________________________________________________________

 REGERINGEN FÖRESLÅR RIKSDAGEN ATT ANTA DET FÖRSLAG SOM HAR

TAGITS UPP I BIFOGADE

 UTDRAG UR REGERINGSPROTOKOLLET DEN 17 OKTOBER 1991.

 PÅ REGERINGENS VÄGNAR

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås ändringar beträffande

 vissa av sexualbrotten. Förslagen syftar bl.a. till

 att stärka skyddet för barn och ungdomar mot att

 bli utnyttjade i sexuella sammanhang och till att i

 strafflagstiftningen ytterligare markera allvaret i

 sexuella övergrepp mot barn.

 I BESTÄMMELSERNA OM VÅLDTÄKT OCH SEXUELLT UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG

FÖRESLÅS ATT

 OFFRETS LÅGA ÅLDER FÖRS IN SOM EN OMSTÄNDIGHET SOM SKALL BEAKTAS

SÄRSKILT VID

 BEDÖMANDE AV OM ETT SÅDANT BROTT ÄR GROVT.

 FÖR ATT MARKERA ATT VISSA FALL AV BROTTET SEXUELLT UTNYTTJANDE ÄR

SÄRSKILT ALLVARLIGA

 DELAS DETTA BROTT ENLIGT FÖRSLAGET IN I TVÅ SVÅRHETSGRADER,

SEXUELLT UTNYTTJANDE OCH

 GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE. MOTSVARANDE ÄNDRING GÖRS ÄVEN

BETRÄFFANDE SEXUELLT TVÅNG.

 STRAFFBESTÄMMELSEN OM SEXUELLT UTNYTTJANDE ÄNDRAS ENLIGT FÖRSLAGET

ÄVEN I ETT ANNAT

 HÄNSEENDE. I FRÅGA OM STRAFFREGLERINGEN VID SEXUELLT UMGÄNGE MED

PERSONER SOM LIDER AV

 EN PSYKISK STÖRNING ELLER PERSONER SOM BEFINNER SIG I ETT HJÄLPLÖST

 TILLSTÅND FÖRESLÅS

 ATT DET FÖR STRAFFANSVAR INTE LÄNGRE SKALL KRÄVAS ATT

GÄRNINGSMANNEN HAR FÖRMÅTT

 OFFRET TILL UMGÄNGET. I STÄLLET SKALL DET FÖR STRAFFANSVAR VARA

TILLRÄCKLIGT ATT

 SEXUELLT UMGÄNGE HAR ÄGT RUM OCH ATT DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN

DÄRVID HAR UTNYTTJAT

 DEN ANDRES TILLSTÅND PÅ ETT OTILLBÖRLIGT SÄTT.

 FÖR NÄRVARANDE GÄLLER EN LÄGRE STRAFFSKALA FÖR VISSA SEXUALBROTT

MOT DEN SOM ÄR UNDER

 15 ÅR, OM OFFRET ÄR ETT HELSYSKON MED DEN SOM BEGÅTT GÄRNINGEN, ÄN

I ÖVRIGA FALL. FÖR

 ATT UNDVIKA DETTA FÖRESLÅS I PROPOSITIONEN VISSA JUSTERINGAR I

DISPOSITIONEN AV

 BESTÄMMELSERNA I 6 KAP. BROTTSBALKEN.

 LAGÄNDRINGARNA FÖRESLÅS TRÄDA I KRAFT DEN 1 APRIL 1992.

 Förslag till

 Lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 1-6 och 12 §§

 brottsbalken skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 6 kap.

 1 § 1

 Den som tvingar annan till samlag eller därmed

 jämförligt sexuellt umgänge genom våld eller genom

 hot som innebär eller för den hotade framstår som

 trängande fara, döms för våldtäkt till fängelse,

 lägst två och högst sex år. Lika med våld anses att

 försätta någon i vanmakt eller annat sådant

 tillstånd.

 Är brottet med hänsyn till våldets eller hotets art

 och omständigheterna i övrigt att anse som mindre

 allvarligt, döms till fängelse i högst fyra år.

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt eller om den

 som begått gärningen

 tillfogat allvarlig

 skada eller allvarlig

 sjukdom eller annars

 visat särskild råhet.

 1 Senaste lydelse 1984:399.

 1

 Propositionens lagförslag P r o p .

 1991/92:35

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt eller om den

 som har begått gärningen

 tillfogat allvarlig

 skada eller allvarlig

 sjukdom eller, med

 h ä n s y n t i l l

 tillvägagångssättet

 eller offrets låga ålder

 eller annars, visat

 särskild hänsynslöshet

 eller råhet.

 2 § 2

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 fyra år.

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 två år.

 Om den som har begått

 gärningen visat särskild

 hänsynslöshet eller om

 brottet annars är att

 anse som grovt, döms för

 grovt sexuellt tvång

 till fängelse, lägst sex

 månader och högst fyra

 år.

 2 Senaste lydelse 1984:399.

 2

 Propositionens lagförslag P r o p .

 1991/92:35

 3 § 3

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att grovt miss-

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att allvarligt

 3 Senaste lydelse 1984:399.

 3

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1991/92:35

 bruka hans eller hennes

 beroende ställning eller

 genom att otillbörligt

 utnyttja att han eller

 hon befinner sig i

 vanmakt eller annat

 hjälplöst tillstånd

 eller är psykiskt sjuk

 eller psykiskt

 utvecklingsstörd, döms

 för sexuellt utnyttjande

 till fängelse i högst

 fyra år.

 missbruka hans eller

 hennes beroende

 ställning döms för

 sexuellt utnyttjande

 till fängelse i högst

 två år. Detsamma gäller

 den som har sexuellt

 umgänge med annan genom

 att otillbörligt

 utnyttja att denne

 befinner sig i vanmakt

 eller annat hjälplöst

 tillstånd eller lider av

 en psykisk störning.

 Om den som har begått

 gärningen visat särskild

 hänsynslöshet eller om

 brottet annars är att

 anse som grovt, döms för

 grovt sexuellt utnytt-

 jande till fängelse,

 lägst sex månader och

 högst fyra år.

 4 § 4

 Har någon sexuellt umgänge med den som är under

 arton år och som är hans avkomling eller står under

 hans fostran eller för vars vård eller tillsyn han

 har att svara på grund av myndighets beslut, döms

 4 Senaste lydelse 1984:399.

 4

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1991/92:35

 för sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse

 i högst fyra år.

 Om den som har begått

 gärningen har handlat

 särskilt hänsynslöst mot

 den underårige eller om

 brottet i annat fall är

 att anse som grovt,

 skall dömas för grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig till fängelse,

 lägst två och högst åtta

 år.

 Om den som har begått

 gärningen visat särskild

 hänsynslöshet mot den

 underårige eller om

 brottet på grund av

 dennes låga ålder eller

 annars är att anse som

 grovt, skall dömas för

 grovt sexuellt utnytt-

 jande av underårig till

 fängelse, lägst två och

 högst åtta år.

 5 § 5

 Har någon, i annat fall

 än som avses i 4 §,

 samlag med eget barn

 eller dess avkomling,

 döms för sexuellt

 umgänge med avkomling

 till fängelse i högst

 två år.

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 5 Senaste lydelse 1984:399.

 5

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1991/92:35

 Den som har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 Vad i denna paragraf

 sägs gäller ej den som

 förmåtts till gärningen

 medelst olaga tvång

 eller på annat

 otillbörligt sätt.

 6 § 6

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, samlag

 med eget barn eller dess

 avkomling, döms för

 sexuellt umgänge med

 avkomling till fängelse

 i högst två år.

 Den som, i annat fall än

 som avses förut i detta

 kapitel, har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 Vad som sägs i denna

 paragraf gäller inte den

 som förmåtts till

 gärningen genom olaga

 tvång eller på annat

 otillbörligt sätt.

6 Senaste lydelse 1984:399.

 6

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1991/92:35

 12 § 7

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, sexuellt

 utnyttjande av

 underårig, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn,

 koppleri och grovt

 koppleri döms till

 ansvar enligt vad som

 föreskrivs i 23 kap.

 Detsamma gäller i fråga

 om förberedelse och

 stämpling till våldtäkt,

 grov våldtäkt, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig och grovt

 koppleri.

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, grovt

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, grovt

 sexuellt utnyttjande,

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, grovt sex-

 uellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn,

 koppleri och grovt

 koppleri döms till

 ansvar enligt vad som

 föreskrivs i 23 kap.

 Detsamma gäller i fråga

 om förberedelse och

 stämpling till våldtäkt,

 grov våldtäkt, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig och grovt

 koppleri.

 _________

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1992.

 7 Senaste lydelse 1984:399.

 7

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1991/92:35

 8

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17

 oktober 1991

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

 Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 FÖREDRAGANDE: STATSRÅDET[REDACTED_EFTERNAMN]

 ____________

 Proposition om sexuella övergrepp mot barn, m.m.

 1 Inledning

 Riksdagen har gett regeringen till känna att denna

 borde utarbeta och förelägga riksdagen förslag till

 ändring såvitt avser förhållandet mellan brotten

 sexuellt umgänge med syskon och sexuellt umgänge

 med barn (JuU 1986/87:3, rskr. 46). Riksdagen har

 vidare begärt en översyn av vissa frågor som rör

 sexuellt utnyttjande.

 Bl.a. med anledning härav upprättades i januari

 1989 departementspromemorian (Ds 1989:6) Sexuella

 övergrepp mot barn m.m. Vid sidan av förslag i de

 frågor som riksdagen aktualiserat lämnas i

 promemorian även vissa andra förslag som bl.a.

 syftar till att markera det allvar med vilket

 sexuella övergrepp mot barn måste ses. När det

 gäller våldtäkt och sexuellt utnyttjande av

 underårig förordas att det i lagtexten skall anges

 att offrets låga ålder är en omständighet som

 normalt bör medföra att brottet anses som grovt.

 Vidare föreslås beträffande våldtäktsbrottet att

 även andra övergrepp som med hänsyn till

 1

 PROP. 1991/92:35

 tillvägagångssättet eller någon annan omständighet

 varit särskilt hänsynslösa eller råa bör bedömas

 som grov våldtäkt.

 I promemorian föreslås också vissa ändringar av

 bestämmelserna om sexuellt tvång och sexuellt

 utnyttjande samt en lagteknisk justering av

 bestämmelsen om sexuellt umgänge med barn.

 Promemorians lagförslag bör fogas som bilaga 1 till

 protokollet i detta ärende.

 Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts

 av hovrätten över Skåne och Blekinge, Göteborgs

 tingsrätt, Umeå tingsrättt, domstolsverket,

 riksåklagaren (RÅ), brottsförebyggande rådet (BRÅ),

 socialstyrelsen, statens handikappråd,

 skolöverstyrelsen, statens ungdomsråd, juridiska

 fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet,

 rikspolisstyrelsen (RPS), landstingsförbundet,

 Sveriges advokatsamfund, Landsorganisationen i

 Sverige (LO), Riksförbundet för sexuell upplysning

 (RFSU), Riksförbundet för sexu-ellt

 likaberättigande (RFSL), Svenska läkaresällskapet,

 Sveriges läkareförbund, Föreningen Sveriges

 åklagare, Föreningen Sveriges polischefer,

 Föreningen Sveriges socialchefer, Sveriges

 psykologförbund, Riksförbundet Hem och Skola,

 Fredrika Bremer-förbundet, Husmodersförbundet Hem

 och Samhälle, Riksorganisationen för kvinnojourer i

 Sverige (ROKS), Alla kvinnors hus, Rädda barnens

 riksförbund, Föreningen Barnens rätt i samhället

 (BRIS), Svenska hälso- och sjukvårdens

 tjänstemannaförbund (SHSTF), Sveriges socionomers,

 personal- och förvaltningstjänstemäns riksförbund

 samt Riksföreningen mot sexuella övergrepp på barn

 (RMSÖ).

 RÅ har överlämnat yttranden från överåklagaren vid

 åklagarmyndigheten i Göteborg och överåklagarna

 vid regionåklagarmyndigheterna i Stockholm,

 Karlstad, Vänersborg och Luleå. RPS har överlämnat

 2

 PROP. 1991/92:35

 yttranden från polismyndigheterna i Stockholm,

 Göteborg, Malmö, Borås, Eskilstuna och Umeå.

 Sveriges läkareförbund har överlämnat ett yttrande

 från en särskild arbetsgrupp inom Svenska

 föreningen för barn- och ungdomspsykiatri.

 En sammanställning av remissyttrandena har

 upprättats inom justitiedepartementet och finns

 tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 89-364).

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 6 juni 1991 att inhämta

 lagrådets yttrande över det lagförslag som har

 utarbetats i ärendet. Lagförslaget och lagrådets

 yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende

 som bilaga 2 och bilaga 3.

 Lagrådet har i ett hänseende ifrågasatt behovet och

 lämpligheten av det remitterade förslaget. I en

 fråga har lagrådet kommenterat innebörden i den

 föreslagna ändringen.

 Lagrådet har vidare förordat att det i förslagets

 lagtext använda uttrycket gärningsmannen ersätts

 med formuleringen den som har begått gärningen .

 Jag vill redan här säga att jag delar lagrådets

 uppfattning i denna fråga.

 I övrigt har lagrådet lämnat förslagen utan

 erinran. Jag återkommer till lagrådets synpunkter i

 samband med att jag behandlar de olika sakfrågorna

 och de enskilda paragraferna i mitt förslag

 (avsnitt 3.2, 3.3, 3.4 och 5).

 I förhållande till lagrådsremissen har även en

 ändring av redaktionell karaktär gjorts i

 lagtexten.

 2 Bakgrund

 STRAFFBESTÄMMELSER OM SEXUALBROTT FINNS I 6 KAP. BROTTSBALKEN (BRB).

 BESTÄMMELSERNA

 FICK SITT NUVARANDE INNEHÅLL GENOM LAGSTIFTNING ÅR 1984.

 I kapitlets 1 § finns bestämmelser om våldtäkt .

 Hit hör gärningar då någon med våld eller hot om

 3

 PROP. 1991/92:35

 allvarligare våld tilltvingar sig samlag eller

 annat sexuellt umgänge som är jämförligt med

 samlag. Lika med våld anses att försätta någon i

 vanmakt eller liknande tillstånd. Våldtäktsbrottet

 är indelat i tre svårhetsgrader. Straffet i nor-

 malfallet är fängelse i lägst två och högst sex år.

 Om brottet med hänsyn till våldets eller hotets art

 och omständigheterna i övrigt är att anse som

 mindre allvarligt, döms till fängelse i högst fyra

 år. Lägsta straff är således i detta fall det

 allmänna fängelseminimum, 14 dagar. Om våldet varit

 livsfarligt eller om den som begått gärningen har

 tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom

 eller annars visat särskild råhet, kan brottet

 bedömas som grovt. Straffet för grov våldtäkt är

 fängelse i lägst fyra och högst tio år.

 Den som, i annat fall än som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon till sexuellt umgänge döms

 enligt 2 § för sexuellt tvång till fängelse i högst

 fyra år. Hit hör fall där visserligen våld eller

 hot om våld kommit till användning men där själva

 sexualhandlingen inte kan jämställas med samlag.

 Under bestämmelsen faller vidare situationer där

 tvång av annat slag än som avses i 1 § kommit till

 användning.

 I 3 § föreskrivs ansvar för sexuellt utnyttjande.

 Det gäller den som förmår någon till sexuellt

 umgänge genom att grovt missbruka hans eller hennes

 beroende ställning eller genom att otillbörligt

 utnyttja att den andra personen befinner sig i

 vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller är

 psykiskt sjuk eller psykiskt utvecklingsstörd.

 Brottet förutsätter således inte något sådant

 aktivt handlande från gärningsmannens sida som vid

 våldtäkt. Däremot krävs att den som har begått

 gärningen utnyttjat den andres ställning eller

 tillstånd. Straffet är fängelse i högst fyra år.

 4

 PROP. 1991/92:35

 Till skydd för barn och ungdomar innehåller den

 därpå följande paragrafen, 4 §, förbud mot sexuellt

 umgänge i vissa beroendesituationer. I första

 stycket föreskrivs sålunda straff för den som har

 sexuellt umgänge med den som är under 18 år och som

 är hans avkomling eller står under hans fostran

 eller för vars vård eller tillsyn han har att svara

 på grund av myndighets beslut. Brottet benämns

 sexuellt utnyttjande av underårig och straffet är

 fängelse i högst fyra år. I andra stycket finns

 bestämmelser för grova fall, som föreligger när den

 som har begått gärningen handlat särskilt hän-

 synslöst mot den underårige eller om brottet av

 annan anledning bör bedömas som grovt. Straffet för

 det grova brottet är fängelse i lägst två och högst

 åtta år.

 Bestämmelserna i 5 § gäller sexuella förbindelser i

 situationer då det föreligger ett nära biologiskt

 släktskap mellan parterna. De omfattar inte annat

 sexuellt umgänge än samlag. Enligt första stycket

 straffas den som har samlag med eget barn eller

 dess avkomling. Straffet är fängelse i högst två

 år. Första stycket är subsidiärt till 4 §.

 Innefattar gärningen samtidigt brott enligt 4 §,

 skall således den bestämmelsen tillämpas och inte 5

 § första stycket. I andra stycket föreskrivs straff

 för den som har samlag med sitt helsyskon. Straffet

 är fängelse i högst ett år, alltså lägre än enligt

 första stycket. Brotten benämns sexuellt umgänge

 med avkomling resp. sexuellt umgänge med syskon.

 Bestämmelserna i 5 § gäller inte den som har

 förmåtts till gärningen genom olaga tvång eller på

 annat otillbörligt sätt. Föreskrift om det finns i

 tredje stycket.

 Straff föreskrivs i 6 § för den som i annat fall än

 som avses i föregående bestämmelser i kapitlet har

 sexuellt umgänge med barn under 15 år. Straffet för

 detta brott, som benämns sexuellt umgänge med barn,

 5

 PROP. 1991/92:35

 är fängelse i högst fyra år. Bestämmelsen innebär

 ett ovillkorligt förbud mot sexuellt umgänge med

 barn under den angivna åldersgränsen och således

 oavsett om förbindelsen skulle vara frivillig från

 barnets sida och oavsett om något

 beroendeförhållande förelegat eller inte.

 Även försök till brott av det slag som nu har

 berörts utom gärning som avses i 5 § är belagda med

 straff. Detsamma gäller förberedelse och stämpling

 till våldtäkt, grov våldtäkt och grovt sexuellt

 utnyttjande av underårig. Bestämmelser om det finns

 i 12 §.

 Övriga bestämmelser i 6 kap. berörs inte av mina

 förslag och någon redogörelse för bestämmelserna

 behövs därför inte.

 Med syfte att närmare kartlägga arten och

 omfattningen av sexuella övergrepp mot barn i det

 svenska samhället anslog regeringen år 1985 medel

 åt ett projekt inom BRÅ som nu har avslutats. Inom

 projektets forskningsdel har utvecklingen och

 karaktären hos de sexualbrott som kommit till

 polisens kännedom studerats. I forskningsdelen har

 utgetts fem delrapporter. Den första är en

 kartläggning av sexualbrott mot barn utifrån

 kriminalstatistiken (Kansli-PM 1986:12). Den andra

 delrapporten utgörs av en presentation av och

 diskussion om några centrala teman inom

 forskningsområdet (BRÅ-Rapport 1989:1). I den

 tredje rapporten presenteras en empirisk

 undersökning av polisanmälda sexualbrott mot barn

 (BRÅ-PM 1990:3). Den fjärde delrapporten innehåller

 en beskrivning av de misstänkta sexualbrotten mot

 barn (BRÅ-Rapport 1990:6) och den sista rapporten

 gäller de misstänkta förövarna (BRÅ-Rapport

 1991:1). Projektet har även omfattat en arbetsgrupp

 med representanter från socialdepartementet, RÅ,

 RPS, socialstyrelsen och Svenska kommunförbundet.

 Arbetsgruppen har gett ut rapporten När man

 6

 PROP. 1991/92:35

 misstänker sexualbrott mot barn (BRÅ-Rapport

 1990:8). Rapporten är avsedd att kunna användas i

 studiesyfte av dem, som i sitt arbete har ett

 ansvar för barn som utsatts för sexuella övergrepp.

 3 Allmän motivering

 3.1 Allmänna utgångspunkter

 SOM JAG HAR NÄMNT TIDIGARE GENOMFÖRDES ÅR 1984 OMFATTANDE

 ÄNDRINGAR AV

 STRAFFBESTÄMMELSERNA OM SEXUALBROTT. SKÄLEN TILL ÄNDRINGARNA VAR

BL.A. ATT DE TIDIGARE

 BESTÄMMELSERNA ANSÅGS PRÄGLADE AV EN ÄLDRE TIDS

MORALFÖRESTÄLLNINGAR I SEXUELLA FRÅGOR

 OCH ATT BESTÄMMELSERNAS UTFORMNING TILL EN DEL PRÄGLADES AV EN

DISKRIMINERANDE KVIN-

 NOSYN. ETT ANNAT SKÄL VAR ATT DEN MODERNA SOCIOLOGISKA OCH

KRIMINOLOGISKA FORSKNINGEN

 PÅ OMRÅDET SOM BL.A. BELYST OMFATTNINGEN OCH SKADEVERKNINGARNA

AV VISSA SEXUALBROTT

 ANSÅGS MOTIVERA ÄNDRINGAR AV BESTÄMMELSERNA.

 Ett grundläggande syfte bakom de nu gällande

 reglerna om sexualbrott är att skydda barn och

 ungdomar mot att bli utnyttjade i sexuella

 sammanhang.

 Särskilt när det gäller barn i de lägre åldrarna

 kan vissa handlingar, såsom samlag, medföra rent

 fysiska skador. Att i unga år förmås till sexuellt

 umgänge med en vuxen person kan emellertid också

 innebära betydande risker för bestående psykiska

 men. Det kan få till följd att den unges normala

 relationer till vuxna personer blir störda. Det kan

 också medföra att det blir svårt för den unge att

 senare i livet ha normala sexuella relationer.

 Det är självklart att samhället måste skydda barn

 och ungdomar mot sexuella övergrepp både när den

 andra parten använt våld eller tvång av något slag

 och i andra fall. Situationen kan vara den att den

 unge förmås till sexuellt umgänge utan att direkt

 fysiskt eller psykiskt tvång används. Det kan vara

 fråga om övertalning eller annat utnyttjade av det

 överläge som en vuxen person har i förhållande till

 barn och ungdomar. Det förhållandet att barn och

 ungdomar behöver ett väsentligt större skydd än

 7

 PROP. 1991/92:35

 vuxna är också något som har beaktats i de gällande

 bestämmelserna genom att samhället har ställt upp

 straffrättsliga regler till skydd för de unga även

 i situationer där våld eller tvång inte förekommit.

 Som har berörts i departementspromemorian (s. 15

 f.) har sexuella övergrepp mot barn uppmärksammats

 allt mer i både nationella och internationella

 sammanhang under senare tid. Antalet polisanmäl-

 ningar av sexualbrott mot barn har ökat markant.

 Enligt tillgängliga uppgifter har brottet riktats

 mot ett barn under 15 år i 65 % av antalet anmälda

 fall av sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande,

 sexuellt utnyttjande av underårig och sexuellt

 umgänge med barn. Av alla anmälda sexualbrott

 gäller mer än 30 % brott mot barn under 15 år.

 Mörkertalet i fråga om sexualbrott är av allt att

 döma ganska betydande och det kan inte tas för

 givet att ökningen av antalet anmälningar motsvaras

 av en faktisk ökning av antalet begångna brott.

 Anmälningsfrekvensen kan hänga samman med den allt

 större öppenheten i fråga om sexualbrott och med

 den allmänna synen på sexuella övergrepp mot barn.

 Sammantaget är emellertid bilden när det gäller

 dessa brott, enligt min mening, sådan att det finns

 anledning att i den straffrättsliga lagstiftningen

 ytterligare markera allvaret i dem.

 Enligt de allmänna reglerna för straffmätning och

 påföljdsval skall vid bedömningen av ett brotts

 straffvärde särskilt beaktas om gärningen begåtts

 mot någon i särskilt skyddslös ställning, t.ex.

 barn och handikappade (29 kap. 2 § 3 BrB). Samma

 synsätt måste naturligtvis vara vägledande när det

 gäller att bedöma om en gärning bör hänföras till

 den grova graden vid gradindelade brott. I fråga om

 sexualbrotten finns det, enligt min mening,

 anledning att i lagtexten framhålla allvaret i att

 brottet riktats mot ett barn när det gäller våld-

 täkt och sexuellt utnyttjande av underårig.

 8

 PROP. 1991/92:35

 I samband med denna fråga bör även övervägas om det

 finns anledning att i lagtext markera vissa andra

 omständigheter som bör beaktas vid bedömningen av

 om ett brott är att anse som grovt. Vad gäller

 brottet sexuellt utnyttjande har justitieutskottet

 i det betänkande som nämnts i avsnitt 1 tagit upp

 en sådan fråga. Jag kommer att närmare redogöra för

 mina egna ställningstaganden i anslutning till de

 olika sexualbrott som jag kommer att ta upp nu.

 När det gäller sexuellt utnyttjande finns det

 vidare, enligt min mening, ett behov av att ändra

 rekvisiten i ett visst hänseende. Som jus-

 titieutskottet har framhållit bör även regleringen

 av sexuellt umgänge med syskon ändras. Även dessa

 frågor kommer jag att behandla i det följande.

 Jag kommer att i avsnitt 3.2 behandla de ändringar

 som jag anser bör göras beträffande

 våldtäktsbrottet. I avsnitt 3.3 tar jag upp mitt

 förslag till ändring av bestämmelsen om sexuellt

 utnyttjande av underårig och i avsnitt 3.4 mitt

 förslag om gradindelning av brotten sexuellt tvång

 och sexuellt utnyttjande. Vad gäller sexuellt

 utnyttjande tar jag i avsnitt 3.5 upp ett förslag

 om ändring av gärningsbeskrivningen. I avsnitt 3.6

 behandlar jag den av riksdagen aktusaliserade

 frågan om förhållandet mellan brotten sexuellt

 umgänge med syskon och sexuellt umgänge med barn.

 3.2 Våldtäkt

 Mitt förslag: Vid bedömande av om ett

 våldtäktsbrott är grovt skall, förutom

 omständigheter som redan nu finns angivna i

 straffbestämmelsen, enligt lagtexten särskilt

 beaktas om den som har begått gärningen i

 övrigt med hänsyn till tillvägagångssättet

 eller offrets låga ålder eller annars visat

 särskild hänsynslöshet eller råhet.

 9

 PROP. 1991/92:35

 Förslaget i departementspromemorian överensstämmer

 i sak med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna

 tillstyrker förslaget. Flera remissinstanser har

 dock synpunkter på straffskalorna och på

 påföljdsfrågor. Hovrätten över Skåne och Blekinge

 och överåklagaren vid regionåklagarmyndigheten i

 Karlstad avstyrker förslaget. Rikspolisstyrelsen

 och överåklagaren i Vänersborg ifrågasätter beho-

 vet av de föreslagna lagändringarna.

 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala

 universitet har en lagteknisk synpunkt på

 beskrivningen av det våld som krävs för ansvar för

 våldtäkt.

 Skälen för mitt förslag: Enligt den nuvarande

 lydelsen av bestämmelsen i 6 kap. 1 § BrB om

 våldtäkt skall vid bedömningen av om brottet är

 grovt särskilt beaktas om våldet varit livsfarligt

 eller om den som har begått gärningen tillfogat

 allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller

 annars visat särskild råhet.

 Som jag skall redogöra närmare för i det följande

 anser jag att denna exemplifiering av

 omständigheter som skall beaktas när det avgörs om

 ett våldtäktsbrott skall anses som grovt bör byggas

 ut.

 I likhet med vad som föreslagits i promemorian

 anser jag att en av de omständigheter som särskilt

 bör lyftas fram är om brottet har förövats mot ett

 barn.

 Det har från vissa remissinstanser invänts att det

 inte finns något behov av att i lagtexten ange

 offrets låga ålder som ett rekvisit för grovt brott

 med hänsyn till de allmänna bestämmelserna i 29

 kap. 2 § BrB. Enligt dessa regler skall ju vid

 bedömningen av ett brotts straffvärde beaktas om

 brottet har förövats mot någon i särskilt skyddslös

 ställning, t.ex. barn och handikappade.

 10

 PROP. 1991/92:35

 Lagrådet har i denna fråga anfört liknande

 synpunkter. Lagrådet har också framfört att det

 finns en risk att den föreslagna ändringen kan

 medföra att domstolen i allt för hög grad beaktar

 åldersfaktorn på bekostnad av en mer övergripande

 bedömning av samtliga omständigheter i målet. Bl.a.

 mot denna bakgrund har lagrådet, utan att avstyrka

 förslaget, ifrågasatt behovet och lämpligheten av

 att i den aktuella lagtexten särskilt ange att

 offrets låga ålder skall utgöra en försvårande

 omständighet.

 För egen del har jag förståelse för de synpunkter

 som lagrådet framfört men jag anser inte att de

 väger så tungt att det finns anledning att gå ifrån

 det i lagrådsremissen framlagda förslaget. Som lag-

 rådet har framhållit skall domstolen enligt

 bestämmelserna i 29 kap. BrB som försvårande

 omständighet bl.a. särskilt beakta om den tillta-

 lade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning

 eller särskilda svårigheter att värja sig. Häri

 ligger naturligtvis också att domstolen skall

 beakta om den tilltalade utnyttjat att den brottet

 riktat sig mot haft en låg ålder. Det bör

 emellertid framhållas att bestämmelserna i 29 kap.

 i princip tar sikte på alla former av brott.

 Omständigheter av det slag som behandlas där kan

 emellertid göra sig gällande med särskild styrka

 beträffande vissa brott. Det är därför långt ifrån

 ovanligt att omständigheter som i och för sig

 faller under bestämmelserna i 29 kap. också nämns

 som exempel på förhållanden som skall beaktas vid

 bedömningen av om ett brott av ett visst slag är

 att anse som grovt. När det gäller offrets låga

 ålder anser jag för min del att det finns goda skäl

 för en sådan ordning beträffande nu aktuella brott.

 Som jag tidigare har berört är nämligen sexualbrott

 en typ av brott som ofta riktar sig mot barn.

 Samtidigt bygger vår lagstiftning på att det finns

 11

 PROP. 1991/92:35

 ett särskilt behov av att bereda barn skydd mot

 olika former av sexuella övergrepp eller

 utnyttjanden. Detta framgår bl.a. av att alla

 former av sexuellt umgänge med någon som är under

 15 år är straffbelagda, även om något tvång

 överhuvudtaget inte förekommit. Desto allvarligare

 är det självfallet när den som har begått gärningen

 inte endast utsatt ett barn för ett samlag eller

 någon annan jämförbar handling utan dessutom utövat

 våld eller hot för att nå sitt syfte.

 En gärning av den arten uppfattas säkerligen av de

 flesta människor som synnerligen allvarlig, även om

 våldsinslaget sett isolerat inte kan karaktäriseras

 som grovt. Att den som har begått gärningen inte

 behövt tillgripa allvarligare våld kan ju för

 övrigt ha berott på att barnet inte haft någon

 möjlighet att göra fysiskt motstånd.

 Inte mindre allvarliga framstår fall där den som

 har begått gärningen i stället för att tillgripa

 våld eller hot försatt barnet i ett hjälplöst

 tillstånd genom att t.ex. ge det alkohol eller

 narkotika.

 På grund av det särskilda skydd som barn bör ha mot

 sexuella övergrepp bör, enligt min mening, detta

 betraktelsesätt komma till direkt uttryck i

 lagtexten. Jag ser det som viktigt att offrets låga

 ålder anges i exemplifieringen av särskilt

 kvalificerande omständigheter och inte endast

 tolkningsvis anses falla under det allmänna

 uttrycket råhet som finns i den nu gällande

 lydelsen av bestämmelsen om grov våldtäkt. För egen

 del är jag också övertygad om att domstolarna även

 med en på detta sätt ändrad lagstiftning inte

 kommer att överbetona åldersfaktorns betydelse utan

 i likhet med vad som också förutsätts vid andra

 gradindelade brott bedöma frågan om brottet bör

 anses som grovt utifrån samtliga omständigheter.

 12

 PROP. 1991/92:35

 Lagtexten är också så utformad att detta skall

 klart framgå av den.

 Jag vill framhålla att avsikten med mitt förslag

 inte är att skapa någon bestämd åldersgräns under

 vilken brottet alltid skulle vara att bedöma som

 grovt. Som lagrådet har påpekat är det knappast

 möjligt att ange en fast gräns för de fall då

 offrets låga ålder skall utgöra en försvårande

 omständighet. Lagrådet har emellertid i sitt

 yttrande framhållit att låg ålder är ett vagt

 begrepp och att det i 6 kap. redan finns två

 åldersgränser; i 4 § arton år och i nuvarande 6 §

 femton år. Dessa båda gränser avspeglas i

 brottsrubriceringarna såsom underårig resp.

 barn . Enligt lagrådet kan ett införande av be-

 greppet låg ålder skapa en osäkerhet om till vilken

 i kapitlet angiven åldersgräns offrets ålder skall

 relateras för att betraktas som låg.

 Med anledning av vad lagrådet har anfört vill jag

 för egen del framhålla att avsikten med att

 särskilt nämna offrets låga ålder som exempel på en

 kvalificerande omständighet är att ge uttryck för

 det särskilda skydd som mindre barn bör ha mot

 sexuella övergrepp. Allmänt sett bör offrets ålder

 således vid bedömningen tillmätas större betydelse

 ju lägre den är. Detta utesluter självfallet inte

 att det, bl.a. med hänsyn till offrets personliga

 omständigheter, kan finnas anledning att bedöma

 även övergrepp mot äldre barn som grova. Det bör

 härvid beaktas, vilket också påpekats av flera

 remissinstanser, att de risker för bestående men

 som ett sexuellt övergrepp mot barn innebär inte är

 direkt relaterade till åldern utan att de också

 hänger samman med barnets personliga och sociala

 mognad.

 Jag vill i det här sammanhanget ta upp även en

 annan fråga som har att göra med rekvisiten för

 grov våldtäkt.

 13

 PROP. 1991/92:35

 De nu gällande kriterierna för när en våldtäkt

 skall bedömas som grov stämmer nära överens med

 motsvarande kriterier för när en misshandel är att

 bedöma som grov. I likhet med vad som gäller vid

 misshandel är de exempel på omständigheter som

 särskilt skall beaktas inriktade i första hand på

 gärningens farlighet och konkreta skadeverkningar.

 Vid sidan av dessa kriterier nämns i bestämmelsen

 om grov våldtäkt att den som har begått gärningen

 visat särskild råhet . Motsvarande kriterium för

 grov misshandel är att gärningsmannen visat

 särskild hänsynslöshet eller råhet . Det finns

 även vissa andra skillnader som har berörts i

 promemorian (s. 25 f.). Jag finner inte skäl att ta

 upp dessa i detta sammanhang utan den skillnad som

 jag vill peka på är alltså att uttrycket

 hänsynslöshet inte har tagits med i bestämmelsen

 om grov våldtäkt. Några speciella skäl för det har

 inte angetts i förarbetena. Avsikten torde dock

 inte ha varit att markera att vissa typer av

 omständigheter, som kan vara av betydelse för

 bedömningen av om ett misshandelsbrott är att anse

 som grovt, inte bör tillmätas motsvarande betydelse

 när det gäller att bedöma om ett våldtäktsbrott är

 grovt. Jag anser att det är lämpligt att undanröja

 risken för eventuella missförstånd på denna punkt

 genom att uttrycket hänsynslöshet förs in i

 lagtexten.

 Den närmare anknytning till bestämmelsen om grov

 misshandel som jag alltså föreslår innebär att det

 kan vinnas viss vägledning för tillämpningen av

 bestämmelsen om grov våldtäkt i förarbetena till

 bestämmelsen om grov misshandel (jfr prop.

 1987/88:14 s. 3 f.). Sålunda torde det, som också

 framhålls i promemorian, exempelvis ofta finnas

 anledning att uppfatta upprepade eller långdragna

 övergrepp, oberoende av det våld eller hot som an-

 vänts, som så brutala att de måste anses vara

 14

 PROP. 1991/92:35

 utslag av en sådan hänsynslöshet och råhet som går

 klart utöver vad som kännetecknar våldtäktsbrotten

 i allmänhet. Detsamma gäller vissa andra

 situationer då den som har begått gärningen gått

 till väga på ett särskilt hänsynslöst sätt, t.ex.

 när offret är invalid eller i annat fall befinner

 sig i ett särskilt utsatt läge. Hit hör naturligt-

 vis också den typ av s.k. gruppvåldtäkter, där

 offret måste uppfatta situationen som

 utomordentligt skrämmande och förenad med total

 hjälplöshet. Ett sådant övergrepp är en ytterst

 allvarlig integritetskränkning, även om det inte

 förekommit någon allvarligare misshandel eller

 inslag av direkt förnedrande behandling utöver det

 som övergreppet i sig innebär.

 För att än tydligare markera att omständigheter av

 det nu berörda slaget skall beaktas vid bedömningen

 av brottets grovhet är det enligt min mening

 lämpligt att, i linje med vad som föreslagits i

 promemorian, tillvägagångssättet särskilt nämns som

 en omständighet som skall beaktas vid bedömningen

 av om den som har begått gärningen visat särskild

 hänsynslöshet eller råhet. Under detta uttryck kan,

 förutom sådana omständigheter som jag nyss har

 berört, även hänföras exempelvis sadistiska inslag

 i samband med övergreppet eller grovt förnedrande

 handlingar oberoende av om dessa varit särskilt

 farliga eller medfört allvarliga skador.

 3.3 Sexuellt utnyttjande av underårig

 Mitt förslag: I bestämmelsen om grovt sexuellt

 utnyttjande av underårig förs in att den

 underåriges låga ålder är en omständighet som

 skall beaktas särskilt.

 Förslaget i departementspromemorian överensstämmer

 i sak med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser

 tillstyrker förslaget. Hovrätten över Skåne och

 15

 PROP. 1991/92:35

 Blekinge anser dock, liksom beträffande våld-

 täktsbrottet, att det inte föreligger något behov

 av det föreslagna tillägget. Enligt hovrätten

 framstår det också som egenartat att i en be-

 stämmelse som avser skydd för underåriga särskilt

 nämna offrets låga ålder som en försvårande

 omständighet. Göteborgs tingsrätt ställer sig av

 liknande skäl tveksam till förslaget. Tingsrätten

 anser också att det finns risk för att låg ålder

 slentrianmässigt kommer att medföra att brottet

 bedöms som grovt.

 Skälen för mitt förslag: På samma sätt som i fråga

 om grov våldtäkt anser jag att det finns anledning

 att direkt i straffbestämmelsen markera att låg

 ålder bör vara en av de omständigheter som är av

 betydelse vid bedömningen av om ett sexuellt

 utnyttjande av underårig skall hänföras till den

 grova graden. Det kan i och för sig, vilket också

 hovrätten över Skåne och Blekinge har gjort, mot

 detta naturligtvis invändas att bestämmelsen i 4 §

 är till för att skydda just underåriga och att

 offrets ålder redan på grund av detta är ett

 självklart försvårande moment. Mot detta vill jag

 dock invända att den ålderskategori som

 bestämmelsen tar sikte på är ganska vid och att det

 normalt finns anledning att se betydligt

 allvarligare på brottet om offret är ett litet barn

 än om det är en person som befinner sig nära 18-

 årsgränsen. Ett litet barn befinner sig i en

 särskilt utsatt position och är i allmänhet på ett

 helt annat sätt ur stånd att värja sig. Jag anser

 därför att offrets ålder uttryckligen bör nämnas

 som en omständighet av betydelse för bedömningen av

 om brottet är grovt eller inte.

 Jag vill betona att vad jag nu har sagt uteslutande

 gäller den betydelse som offrets ålder i allmänhet

 bör tillmätas för bedömningen. Det bör således

 strykas under att det inte är uteslutet att ett

 16

 PROP. 1991/92:35

 brott mot ett mindre barn med hänsyn till övriga

 omständigheter inte bör bedömas som grovt liksom

 att det i fall som gäller ungdomar i övre delen av

 ålderssektorn självfallet kan förekomma inslag som

 gör att brottet bör bedömas som grovt.

 Jag vill i detta sammanhang också framhålla att

 brottet sexuellt utnyttjande av underårig, i

 motsats till våldtäkt, omfattar också

 sexualhandlingar av mindre kvalificerat slag än

 samlag och därmed jämförliga handlingar samt att en

 gärning är straffbar även om något våld eller hot

 inte har förekommit. I fråga om vilken betydelse

 barnets ålder har för bedömningen av brottets

 svårhetsgrad är det därför naturligt att det vid

 sexuellt utnyttjande av underårig måste finnas ett

 större utrymme för att ta hänsyn till övriga

 omständigheter än när det gäller våldtäkt. Barnets

 ålder kan med andra ord inte alltid tillmätas samma

 betydelse för bedömningen som i fråga om våldtäkt.

 LAGRÅDET HAR NÄR DET GÄLLER FÖRSLAGET OM GROVT SEXUELLT

UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG

 HÄNVISAT TILL VAD MAN ANFÖRT I ANSLUTNING TILL GROV VÅLDTÄKT.

 BETRÄFFANDE DESSA

 SYNPUNKTER OCH MINA EGNA STÄLLNINGSTAGANDEN I ANSLUTNING DÄRTILL

HÄNVISAR JAG TILL VAD

 JAG ANFÖRT I AVSNITT 3.2.

 3.4 Gradindelning av brotten sexuellt tvång och

 sexuellt utnyttjande

 Mitt förslag: Bestämmelserna om sexuellt tvång

 och sexuellt utnyttjande delas in i två

 brottsgrader, sexuellt tvång och grovt

 sexuellt tvång resp. sexuellt utnyttjande och

 grovt sexuellt utnyttjande. Den grövre graden

 avser fall där den som har begått gärningen

 visat särskild hänsynslöshet eller där brottet

 annars är att anse som grovt.

 Straffskalan för sexuellt tvång och sexuellt

 utnyttjande skall vara fängelse i högst två år

 och för grovt sexuellt tvång resp. grovt

 sexuellt utnyttjande fängelse i lägst sex

 månader och högst fyra år.

 17

 PROP. 1991/92:35

 Departementspromemorians förslag överensstämmer med

 mitt förslag.

 Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller

 lämnats utan erinran av de flesta remissinstanserna

 men har föranlett vissa invändningar från en del av

 dessa. En synpunkt som framförs av bl.a. RÅ,

 överåklagaren i Göteborg, skolöverstyrelsen, Alla

 kvinnors hus och Fredrika Bremer-Förbundet är att

 offrets låga ålder bör anges som en omständighet

 som gör att brottet bör bedömas som grovt. Den

 föreslagna straffskalan för grovt brott får också

 viss kritik, bl.a. av RÅ, överåklagaren i

 Vänersborg, Föreningen Sveriges åklagare,

 Föreningen Sveriges socialchefer, ROKS och Alla

 kvinnors hus.

 RFSU förordrar att våldtäktsbrottet utvidgas till

 att gälla även situationer när gärningsmannnen har

 utnyttjat offrets vanmakt eller hjälplösa

 tillstånd.

 Skälen för mitt förslag: I justitieutskottets

 betänkande JuU 1986/87:3 (s.10) redogörs för ett

 rättsfall angående gränsdragningen mellan våldtäkt

 och sexuellt utnyttjande. Det gäller ett upp-

 märksammat fall där fem ynglingar dömdes för

 sexuellt utnyttjande bestående i att de på en

 campingplats förgripit sig på en 17-årig flicka,

 som var så berusad att hon inte var medveten om

 händelseförloppet. Pojkarna hade samlag och annat

 sexuellt umgänge med henne. Omständigheterna i

 detta mål illustrerar tydligt att en handling som

 innefattar sexuellt utnyttjande enligt 3 § kan

 utgöra ett mycket allvarligt övergrepp. Jag delar

 dock den uppfattning som justitieutskottet

 redovisat i betänkandet, nämligen att ett sexuellt

 övergrepp utan inslag av våld, hot eller dylikt,

 mot en person som i och för sig är värnlös inte bör

 kallas för våldtäkt. Som justitieutskottet har

 framhållit i betänkandet och som också framhållits

 18

 PROP. 1991/92:35

 av flera remissinstanser såväl i utskottsärendet

 som i detta ärende kan det däremot i vissa fall

 förekomma inslag som gör att ett sexuellt utnytt-

 jande ter sig lika straffvärt som våldtäkt.

 Jag delar mot den bakgrunden uppfattningen att det

 finns skäl att markera allvaret i vissa av de

 gärningar som avses med bestämmelsen genom att in-

 föra en särskild bestämmelse om ett grovt brott med

 en särskild straffskala. Detta bör i enlighet med

 promemorieförslaget ske på det sättet att

 straffskalan delas upp i två skalor, en för nor-

 malbrottet och en annan för grova fall.

 Vad gäller frågan om huruvida en gradindelning

 också bör innebära att straffmaximum för sexuellt

 utnyttjande höjs redovisas i de-

 partementspromemorian (s. 34 f.) olika skäl mot en

 sådan ändring.

 Jag delar den uppfattning som framförs i

 promemorian både vad gäller att en isolerad

 revidering av straffmaximum för sexuellt ut-

 nyttjande skulle rubba den nuvarande systematiken i

 6 kap. och att, om en mer omfattande ändring av

 sexualbrottens straffvärde bör göras, det bör ske i

 ett bredare sammanhang.

 Såsom också har skett i departementspromemorian

 vill jag vidare peka på reglerna om

 brottskonkurrens i detta sammanhang. För sexuellt

 utnyttjande i förening med misshandel eller i

 förening med vållande till kroppsskada kan, om

 sistnämnda brott är grovt, dömas till ett lika

 strängt straff som för våldtäkt. Är misshandeln

 grov, kan straffet bli ännu högre. Gällande

 bestämmelser torde således tillåta att man i det

 särskilda fallet kan bestämma en påföljd som

 framstår som rimlig med hänsyn till gärningens

 samlade straffvärde.

 Med hänsyn till dessa omständigheter anser jag att

 maximistraffet inte bör skärpas utan att en

 19

 PROP. 1991/92:35

 gradindelning, åtminstone för närvarande, innebär

 en tillräcklig markering av att vissa av de

 gärningar som avses med sexuellt utnyttjande bör

 ses som särskilt allvarliga. Den nu gällande

 straffskalan, fängelse i högst fyra år, bör i

 likhet med vad som föreslagits i

 departementspromeorian delas upp på två

 brottsgrader genom att för normalgraden av brottet

 föreskrivs fängelse i högst två år och för det

 grova brottet fängelse i lägst sex månader och

 högst fyra år. Det har visserligen från vissa

 remissinstanser invänts att minimistraffet för det

 grova brottet borde vara högre och jag kan ha

 förståelse för den synpunkten. Men mot bakgrund av

 att det vid övriga brottsbalksbrott inte förekommer

 högre minimistraff än sex månader, om inte

 maximistraffet är väsentligt högre än fyra år,

 anser jag att det inte är lämpligt att här föreslå

 ett högre minimistraff.

 Den föreslagna uppdelningen av straffskalan medför

 visserligen den skillnaden i förhållande till vad

 som nu gäller att det för gärningar som inte bedöms

 som grova saknas möjlighet att döma till strängare

 straff än fängelse i högst två år. Jag delar dock

 den uppfattning som framförts i promemorian att den

 skalan bör vara tillräcklig för fall där inga

 försvårande omständigheter föreligger.

 En fördel med den uppdelning som jag föreslår är

 att brottet kan ges en mer adekvat beteckning -

 grovt sexuellt utnyttjande - i situationer då det

 framstår som särskilt allvarligt. Det torde

 nämligen vara svårt att finna en samlande

 beteckning som bättre än sexuellt utnyttjande

 beskriver de gärningar som omfattas av 3 §. Sådana

 beteckningar som sexuell kränkning eller sexuellt

 övergrepp är för allmänna och den gamla

 benämningen, frihetskränkande otukt, ter sig inte

 lämplig.

 20

 PROP. 1991/92:35

 Sedan gammalt har förfaranden som innefattar

 sexuellt utnyttjande från straffvärdesynpunkt

 behandlats som likvärdiga med förfaranden som

 innefattar sexuellt tvång. Redan av principiella

 skäl bör därför en motsvarande uppdelning av

 straffskalan ske också i fråga om sexuellt tvång.

 De omständigheter som motiverar en gradindelning

 när det gäller sexuellt utnyttjande har betydelse

 även beträffande sexuellt tvång.

 Ett antal remissinstanser har förordat att offrets

 låga ålder, på samma sätt som föreslås beträffande

 grov våldtäkt, skall anges i lagtexten som en

 omständighet som gör att ett sexuellt tvång eller

 ett sexuellt utnyttjande skall bedömas som grovt.

 Även lagrådet har, närmast som en bakgrund till

 sitt resonemang angående lämpligheten att ange

 offrets låga ålder som en kvalificerande

 omständighet vid våldtäkt, gett uttryck för

 uppfattningen att det framstår som inkonsekvent och

 skapar oklarhet att offrets låga ålder inte anges i

 de föreslagna bestämmelserna om grovt sexuellt

 tvång och grovt sexuellt utnyttjande.

 Jag har för egen del en viss förståelse för såväl

 remissinstansernas som lagrådets synpunkter. Jag

 vill emellertid framhålla att medan minimum för de

 grova formerna av våldtäkt och sexuellt uttnytt-

 jande av underårig ligger på fyra resp. två års

 fängelse så är enligt förslaget minimum för de

 grova formerna av sexuellt tvång och sexuellt

 utnyttjande sex månaders fängelse. Det är enligt

 min mening naturligt att lagstiftaren visar större

 återhållsamhet med att genom särskilda föreskrifter

 i lagtexten ge ledning för bedömningen av om

 brottet är grovt vid ett sådant lägre

 straffminimum. Detta gäller särskilt som sexuellt

 tvång och sexuellt utnyttjande endast svarar för en

 mer obetydlig del av såväl sexualbrott mot barn som

 anmäls till polisen som de som föranleder en

 21

 PROP. 1991/92:35

 fällande dom (jfr BRÅ-rapporterna 1990:6 s. 74 och

 1991:1 s. 57). Sammantaget anser jag därför att det

 i varje fall i detta sammanhang inte finns

 tillräckliga skäl för att uttryckligen ange att

 offrets låga ålder särskilt skall beaktas vid be-

 dömningen av om brottet är grovt. Även om så inte

 sker står det givetvis klart att detta är en av

 flera olika slags omständigheter som kan föranleda

 att ett brott bör bedömas som grovt.

 3.5 Straffansvar för sexuellt utnyttjande i vissa

 fall

 Mitt förslag: Straffansvar föreskrivs för den

 som har sexuellt umgänge med en person genom

 att otillbörligt utnyttja att denne lider av en

 psykisk störning.

 Detsamma skall gälla om offret befinner

 sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd.

 DEPARTEMENTSPROMEMORIANS FÖRSLAG ÖVERENSSTÄMMER I SINA HUVUDDRAG MED

MITT FÖRSLAG.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av

 flertalet remissinstanser. Endast hovrätten över

 Skåne och Blekinge kan sägas avstyrka förslaget i

 denna del. RFSU anser att sexuella utnyttjanden som

 sker genom att någons vanmakt eller hjälplösa

 tillstånd utnyttjas skall bedömas som våldtäkt.

 Skälen för mitt förslag: I den gällande lydelsen av

 bestämmelsen om sexuellt utnyttjande föreskrivs

 straffansvar för bl.a. den som förmår annan till

 sexuellt umgänge genom att otillbörligt utnyttja

 att han eller hon är psykiskt sjuk eller psykiskt

 utvecklingsstörd. Högsta domstolen har i en dom

 (NJA 1988 s. 279) som redovisas i promemorian (s.

 39) funnit att uttrycket förmå i

 straffbestämmelsen med hänsyn till

 legalitetsprincipen inte kan ges annan innebörd än

 att för straffbarhet krävs att gärningsmannen

 åtminstone på något sätt varit aktiv, fysiskt eller

 22

 PROP. 1991/92:35

 psykiskt, för att det sexuella umgänget skall bli

 av.

 De nuvarande straffbestämmelserna om sexuellt

 utnyttjande och sexuellt tvång motsvarades före

 1984 års lagstiftning av bestämmelsen om

 frihetskränkande otukt i dåvarande 2 §. I den

 bestämmelsen krävdes för straffansvar i det nu

 aktuella avseendet att gärningsmannen utövade

 könsligt umgänge med någon under otillbörligt ut-

 nyttjande av bl.a. att den andre var sinnessjuk

 eller sinnesslö. Detta motsvaras nu i 3 § av kravet

 på att vederbörande skall ha förmått den andre till

 det sexuella umgänget. I förarbetena till nuvarande

 2 och 3 §§ uttalades att endast språkliga

 förändringar gjorts i förhållande till den tidigare

 lydelsen av 2 § och att kriminaliseringens räckvidd

 i princip var densamma som tidigare (prop.

 1983/84:105 s. 52).

 För straffansvar enligt bestämmelsen om

 frihetskränkande otukt i de situationer som avses i

 nuvarande 3 § krävdes alltså att gärningsmannen

 utnyttjat offrets vanmaktstillstånd eller psykiska

 rubbning. I det sistnämnda fallet innebar enligt

 förarbetena utnyttjandet ett krav på orsakssamband

 mellan den psykiska avvikelsen och offrets

 deltagande i gärningen. Dessutom krävdes att

 utnyttjandet vid en objektiv bedömning framstod som

 otillbörligt. Däremot framgår inte att det dessutom

 skulle fordras att gärningsmannen varit aktiv genom

 övertalning eller liknande. Rent språkligt

 förefaller detta inte heller kunna inläsas i

 uttrycket övar sexuellt umgänge . I praxis torde

 inte heller ett sådant krav ha upprätthållits.

 Min slutsats av detta blir att ändringen år 1984

 torde ha inneburit en begränsning av det straffbara

 området på ett sätt som egentligen inte varit av-

 sett.

 23

 PROP. 1991/92:35

 Frågan är då om det finns skäl att följa det

 förslag som finns i promemorian. Som jag har berört

 anser flertalet remissinstanser att förslaget är

 väl motiverat. Hovrätten över Skåne och Blekinge

 avstyrker dock förslaget och anser att paragrafen

 blir lösligare och öppnar dörren för ett tyckande

 som lätt blir moraliserande. Enligt hovrätten bör

 situationer som i 1988 års rättsfall inte föranleda

 straffrättsliga utan arbetsrättsliga reaktioner.

 Under arbetet med 1984 års lagstiftning framhölls

 att inställningen till sexualiteten hos psykiskt

 sjuka och utvecklingsstörda förändrats på senare

 tid. Samhällets strävan var numera att så långt som

 möjligt skapa normala livsbetingelser för dessa.

 Utvecklingen hade medfört bl.a. att yttringar av

 deras sexualdrift accepterades på ett helt annat

 sätt än tidigare. I förarbetena underströks också

 att psykiskt sjuka och psykiskt utvecklingsstörda

 borde ha rätt till ett sexualliv på samma sätt som

 andra människor. Samtidigt framhölls att man måste

 räkna med att det fanns fall då dessa hade

 svårigheter att värja sin sexuella och personliga

 integritet och att det i sådana situationer då

 klara övergrepp hade skett var nödvändigt att kunna

 ingripa till deras skydd (SOU 1982:61 s. 103 och

 prop. 1983/84:105 s. 26). Enligt min mening har den

 uppfattning om psykiskt störda personers sexualitet

 som ligger till grund för dessa uttalanden inte

 förlorat sin aktualitet.

 I de situationer som det här är fråga om torde det

 i de allra flesta fallen förekomma någon form av

 sådan aktivitet som innefattas i ordet förmå från

 den med vilken den som lider av en psykisk stör-

 ning har sexuellt umgänge Även om något slag av

 påverkan krävs, betyder förmå i detta sammanhang

 inte att den som har begått gärningen behöver

 övervinna ett motstånd från den andres sida. Rent

 allmänt kan sägas att den med vilken den som lider

 24

 PROP. 1991/92:35

 av en psykisk störning har sexuellt umgänge i varje

 fall på något sätt ofta har varit aktiv för att

 detta skulle bli av. Ibland kan det dock, som fram-

 går av högsta domstolens avgörande, uppstå tvekan

 om denne verkligen förmår den andre till det

 sexuella umgänget.

 Min inställning är att det även i de fall då den

 som lider av en psykisk störning tar initiativet

 till umgänget kan tänkas förekomma fall som ter sig

 otillbörliga och straffvärda. Det finns enligt min

 mening, och detta stöds av ett stort antal

 remissinstanser, anledning att se särskilt

 allvarligt just på de fall då det förekommer

 sexuellt umgänge mellan anställda och patienter vid

 sjukhus eller andra vårdinrättningar. I sådana fall

 finns det klara risker för vad som måste betecknas

 som ett otillbörligt utnyttjande. Även andra fall

 kan tänkas, t.ex. om offret under inflytande av sin

 störning är sexuellt aktiv på ett sätt som inte

 skulle ha skett om han eller hon varit frisk. Många

 remissinstanser, bl.a. statens handikappråd,

 skolöverstyrelsen och Föreningen Sveriges

 socialchefer, pekar också på det beroendeförhål-

 lande som ofta föreligger mellan patient och

 vårdare, även i de fall då personer som lider av en

 psykisk störning inte vistas på institution utan

 bor ute i samhället och i det dagliga livet är

 beroende av andras assistans och service.

 Den begränsning av straffbarheten genom kravet på

 att gärningsmannen skall förmå den andre till

 umgänget som nu gäller i de situationer jag har

 berört framstår som alltför långtgående och mindre

 lämplig. Det bör vara tillräckligt att det - i

 enlighet med vad som gällde före år 1984 - för

 straffansvar uppställs villkoret att gär-

 ningsmannens handlande framstår som ett

 otillbörligt utnyttjande.

 25

 PROP. 1991/92:35

 3.6 Sexuellt umgänge med syskon och sexuellt umgänge

 med barn

 Mitt förslag: För att det inte för vissa sexualbrott

 mot den som är under 15 år skall vara föreskrivet lägre

 straff om offret är ett helsyskon med den som begått

 gärningen än om sådant släktskap inte föreligger skall

 bestämmelserna om sexuellt umgänge med avkomling och

 sexuellt umgänge med syskon byta plats med bestämmelsen

 om sexuellt umgänge med barn.

 Departementspromemorians förslag överensstämmer med mitt

 förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrat sig i

 frågan har godtagit den lagtekniska lösning som förordas i

 promemorian. Endast ett fåtal har dock berört frågan

 särskilt. Överåklagaren i Karlstad föredrar en annan

 lagteknisk lösning än den som föreslagits i

 departementspromemorian. Föreningen Sveriges åklagare och

 Föreningen Sveriges polischefer tar upp frågan om att införa

 en grov grad av brottet sexuellt umgänge med barn. RFSL anser

 att bestämmelserna om sexuellt umgänge med syskon och

 sexuellt umgänge med avkomling bör upphävas.

 Skälen för mitt förslag: Som jag har nämnt i avsnitt 1 har

 riksdagen uppmärksammat att den nuvarande utformningen av

 bestämmelserna om sexuellt umgänge med syskon och sexuellt

 umgänge med barn innebär att en lägre straffskala gäller om

 någon har sexuellt umgänge med sitt syskon som är under 15 år

 än om han har sådant umgänge med annat barn under 15 år.

 Jag delar den uppfattning som framförs i departementspromemo-

 rian att detta varken torde ha varit lagstiftarens avsikt

 eller är motiverat från saklig synpunkt. Den sannolika

 förklaringen till att regleringen fått den nuvarande

 utformningen finns redovisad i departementspromemorian (s. 45

 f.).

 I promemorian (s. 46 f.) diskuteras olika tänkbara

 lagtekniska lösningar på problemet utifrån fyra alternativ

 som redovisades av juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala un-

 iversitet under den remissbehandling som gjordes av

 26

 PROP. 1991/92:35

 utskottet. I promemorian förordas den lösning som innebär att

 bestämmelserna i 5 och 6 §§ byter plats.

 RFSL har föreslagit den lösningen att straffbestämmelsen om

 sexuellt umgänge med avkomling och sexuellt umgänge med

 syskon skall upphävas. En sådan lösning skulle visserligen

 medföra att sexuellt umgänge med ett syskon som är under 15

 år skulle bestraffas som sexuellt umgänge med barn. Men den

 skulle också innebära en avkriminalisering av sådana övriga

 sexuella förbindelser som avses i bestämmelsen. Jag vill här

 peka på att denna fråga diskuterades i lagstiftningsärendet

 år 1984. Departementschefen fann då skäl att behålla

 kriminaliseringen (prop. 1983/84:105 s. 33). Jag finner inte

 anledning att nu frångå denna bedömning och jag anser därför

 att den av RFSL förordade lösningen inte bör väljas.

 För egen del vill jag i stället ansluta mig till den lösning

 som har valts i promemorian. Även om en sådan förändring av

 paragrafföljden innebär att ändringar måste göras i

 brottsstatistiken, förefaller den lösningen vara den

 lämpligaste av de alternativ som fakultetsnämnden förde fram.

 Jag kan inte heller se att andra bättre alternativ finns.

 Som har uppmärksammats i departementspromemorian kan

 emellertid den lösningen ge upphov till oklarheter om hur

 sådana fall skall bedömas när det föreligger samtidig

 överträdelse av 5 § och 6 §. Systematiken i 6 kap. innebär,

 till skillnad från vad som gällde före 1984 års lagstiftning,

 att en straffbar handling i regel är hänförlig endast under

 en straffbestämmelse. Detta system bör så långt det är

 möjligt behållas. Jag föreslår därför att det i bestämmelsen

 om sexuellt umgänge med syskon införs en föreskrift om att

 bestämmelsen skall tillämpas endast om handlingen inte är

 straffbelagd enligt tidigare paragrafer i kapitlet.

 För tydlighets skull bör, i likhet med vad som föreslås i

 promemorian, motsvarande ändring ske i fråga om

 straffbestämmelsen om sexuellt umgänge med avkomling i

 paragrafens första stycke.

 Vissa remissinstanser har förordat att det införs ett grovt

 brott i straffbestämmelsen om sexuellt umgänge med barn. För

 egen del anser jag inte att det, i varje fall med det

 27

 PROP. 1991/92:35

 nuvarande beredningsunderlaget, finns skäl att föreslå en

 sådan ändring.

 4 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag nu anfört har inom

 justitiedepartementet upprättats förslag till lag om ändring

 i brottsbalken.

 5 Specialmotivering

 FÖRSLAG TILL LAG OM ÄNDRING I BROTTSBALKEN

 6 kap. 1 §

 DEN SOM TVINGAR ANNAN TILL SAMLAG ELLER DÄRMED JÄMFÖRLIGT SEXUELLT

UMGÄNGE GENOM VÅLD

 ELLER GENOM HOT SOM INNEBÄR ELLER FÖR DEN HOTADE FRAMSTÅR SOM

TRÄNGANDE FARA, DÖMS FÖR

 VÅLDTÄKT TILL FÄNGELSE, LÄGST TVÅ OCH HÖGST SEX ÅR. LIKA MED VÅLD

ANSES ATT FÖRSÄTTA

 NÅGON I VANMAKT ELLER ANNAT SÅDANT TILLSTÅND.

 ÄR BROTTET MED HÄNSYN TILL VÅLDETS ELLER HOTETS ART OCH

OMSTÄNDIGHETERNA I ÖVRIGT ATT

 ANSE SOM MINDRE ALLVARLIGT, DÖMS TILL FÄNGELSE I HÖGST FYRA ÅR.

 ÄR BROTTET GROVT, DÖMS FÖR GROV VÅLDTÄKT TILL FÄNGELSE, LÄGST FYRA

 OCH HÖGST TIO ÅR.

 VID BEDÖMANDE AV OM BROTTET ÄR GROVT SKALL SÄRSKILT BEAKTAS, OM

VÅLDET VAR LIVSFARLIGT

 ELLER OM DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN TILLFOGAT ALLVARLIG SKADA

ELLER ALLVARLIG

 SJUKDOM ELLER, MED HÄNSYN TILL TILLVÄGAGÅNGSSÄTTET ELLER OFFRETS

LÅGA ÅLDER ELLER

 ANNARS, VISAT SÄRSKILD HÄNSYNSLÖSHET ELLER RÅHET.

 I PARAGRAFENS TREDJE STYCKET HAR FÖRTS IN YTTERLIGARE

OMSTÄNDIGHETER SOM SKALL

 SÄRSKILT BEAKTAS VID BEDÖMANDE AV OM ETT VÅLDTÄKTSBROTT ÄR GROVT.

DESSUTOM HAR

 BESTÄMMELSEN ANPASSATS NÄRMARE TILL UTFORMNINGEN AV

STRAFFBESTÄMMELSEN I 3 KAP. 6 §

 BRB OM GROV MISSHANDEL. ÄNDRINGARNA INNEBÄR ATT DET, VID SIDAN AV

DE OMSTÄNDIGHETER

 SOM REDAN TIDIGARE FANNS ANGIVNA, SKALL SÄRSKILT BEAKTAS OM DEN SOM

 HAR BEGÅTT

 GÄRNINGEN, MED HÄNSYN TILL TILLVÄGAGÅNGSSÄTTET ELLER OFFRETS LÅGA

ÅLDER ELLER ANNARS,

 VISAT SÄRSKILD HÄNSYNSLÖSHET ELLER RÅHET. DE NÄRMARE ÖVERVÄGANDENA

BAKOM ÄNDRINGARNA

 HAR REDOVISATS I DEN ALLMÄNNA MOTIVERINGEN (AVSNITT 3.2). DET BÖR

DOCK HÄR ANMÄRKAS

 ATT DET BETRÄFFANDE GROV VÅLDTÄKT FORTFARANDE ANGES SOM ETT

KRITERIUM ATT DEN SOM HAR

 BEGÅTT GÄRNINGEN TILLFOGAT ALLVARLIG SKADA MEDAN MOTSVARANDE

UTTRYCK I BESTÄMMELSEN

 OM GROV MISSHANDEL ÄR SVÅR KROPPSSKADA . AVSIKTEN MED DENNA

SKILLNAD HAR VARIT ATT

 MARKERA ATT RÄTTSPRAXIS BETRÄFFANDE VÅLDTÄKTSBROTT INTE BORDE BLI

SÅ SNÄV SOM DEN

 VARIT NÄR DET GÄLLER ATT BEDÖMA HURUVIDA EN MISSHANDEL ÄR GROV.

 28

 PROP. 1991/92:35

 2 §

 DEN SOM, I ANNAT FALL ÄN SOM AVSES I 1 §, GENOM OLAGA TVÅNG FÖRMÅR

NÅGON TILL SEXUELLT

 UMGÄNGE, DÖMS FÖR SEXUELLT TVÅNG TILL FÄNGELSE I HÖGST TVÅ ÅR.

 OM DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN VISAT SÄRSKILD HÄNSYNSLÖSHET

ELLER OM BROTTET ANNARS

 ÄR ATT ANSE SOM GROVT, DÖMS FÖR GROVT SEXUELLT TVÅNG TILL

FÄNGELSE, LÄGST SEX

 MÅNADER OCH HÖGST FYRA ÅR.

 ÄNDRINGEN INNEBÄR ATT BROTTET HAR DELATS IN I TVÅ

SVÅRHETSGRADER. DE NÄRMARE

 ÖVERVÄGANDEN SOM LIGGER BAKOM ÄNDRINGEN HAR BEHANDLATS I DEN

ALLMÄNNA MOTIVERINGEN

 (AVSNITT 3.4).

 Grovt sexuellt tvång bör många gånger anses

 föreligga i situationer när det, som i det tidigare

 nämnda rättsfallet, varit fråga om flera

 gärningsmän. En annan omständighet som bör

 föranleda en sådan bedömning är att offret utsatts

 för förnedrande eller annan hänsynslös behandling i

 samband med övergreppet. Även övergrepp mot någon

 som på grund av allvarligare sjukdom eller

 kroppsskada är försvarslös bör bedömas som grovt

 brott. Av betydelse är också om offret tillfogats

 fysiska skador vid övergreppet. Även offrets ålder

 spelar naturligtvis in. Har övergreppet riktats mot

 ett barn, bör det leda till att brottet bedöms som

 grovt. Om den som har begått gärningen har

 utnyttjat tvångssituationen under lång tid eller

 annars vid upprepade tillfällen, bör det också leda

 till att brottet bedöms som grovt.

 HAR DET SEXUELLA TVÅNGET BEDÖMTS SOM GROVT SKALL INTE DÖMAS

SÄRSKILT FÖR SÅDAN

 MISSHANDEL SOM INTE ÄR GROV OCH SOM INGÅTT SOM ETT LED I BROTTET.

 EN SÅDAN HANDLING SOM AVSES I PARAGRAFEN KAN I VISSA FALL UTGÖRA

 SÅDANA FÖRSVÅRANDE

 OMSTÄNDIGHETER SOM GÖR ATT BROTTET SEXUELLT UTNYTTJANDE AV

UNDERÅRIG I 4 § BEDÖMS SOM

 GROVT. OM SÅ ÄR FALLET SKALL ANSVAR INTE DÖMAS UT ENLIGT DENNA

PARAGRAF UTAN ENDAST

 ENLIGT 4 § ANDRA STYCKET.

 3 §

 DEN SOM FÖRMÅR ANNAN TILL SEXUELLT UMGÄNGE GENOM ATT ALLVARLIGT

MISSBRUKA HANS ELLER

 HENNES BEROENDE STÄLLNING DÖMS FÖR SEXUELLT UTNYTTJANDE TILL

FÄNGELSE I HÖGST TVÅ ÅR.

 DETSAMMA GÄLLER DEN SOM HAR SEXUELLT UMGÄNGE MED ANNAN GENOM

ATT OTILLBÖRLIGT UT-

 NYTTJA ATT DENNE BEFINNER SIG I VANMAKT ELLER ANNAT HJÄLPLÖST

TILLSTÅND ELLER LIDER AV

 EN PSYKISK STÖRNING.

 29

 PROP. 1991/92:35

 OM DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN VISAT SÄRSKILD HÄNSYNSLÖSHET ELLER OM

 BROTTET ANNARS

 ÄR ATT ANSE SOM GROVT, DÖMS FÖR GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE TILL

 FÄNGELSE, LÄGST SEX

 MÅNADER OCH HÖGST FYRA ÅR.

 STRAFFBESTÄMMELSEN HAR DELATS IN I TVÅ SVÅRHETSGRADER PÅ SAMMA

SÄTT SOM HAR SKETT I

 FRÅGA OM SEXUELLT TVÅNG I 2 §. BETRÄFFANDE INNEBÖRDEN AV DETTA

HÄNVISAS TILL VAD SOM

 ANFÖRTS UNDER DEN PARAGRAFEN.

 I FÖRSTA STYCKET FÖRSTA MENINGEN HAR UTTRYCKET GROVT

MISSBRUKA ÄNDRATS TILL

 ALLVARLIGT MISSBRUKA. ÄNDRINGEN ÄR INTE AVSEDD ATT MEDFÖRA

 NÅGON ÄNDRING AV

 BESTÄMMELSENS TILLÄMPNINGSOMRÅDE UTAN HÄNGER SAMMAN MED ATT

BROTTET DELATS IN I EN

 NORMALGRAD OCH ETT GROVT BROTT OCH ATT DET MED HÄNSYN TILL DETTA

INTE ÄR LÄMPLIGT ATT

 ANVÄNDA ORDET GROVT I FÖRSTA STYCKET.

 VAD GÄLLER FÖRUTSÄTTNINGARNA FÖR STRAFFANSVAR NÄR GÄRNINGEN HAR

RIKTATS MOT EN PERSON

 SOM BEFINNER SIG I VANMAKT ELLER ANNAT HJÄLPLÖST TILLSTÅND ELLER

LIDER AV EN PSYKISK

 STÖRNING HAR KRAVET PÅ ATT DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN SKALL HA

 FÖRMÅTT DEN ANDRE

 TILL DET SEXUELLA UMGÄNGET TAGITS BORT. I DESSA FALL FÖRESKRIVS

 NU STRAFFANSVAR OM

 GÄRNINGSMANNEN HAFT SEXUELLT UMGÄNGE GENOM ATT OTILLBÖRLIGT

UTNYTTJA DEN ANDRES

 TILLSTÅND. DE NÄRMARE ÖVERVÄGANDEN SOM LIGGER BAKOM DENNA

ÄNDRING HAR REDOVISATS I

 AVSNITT 3.5. ÄNDRINGEN ÄR AVSEDD ATT BL.A. MARKERA ATT DET INTE

 ÄR EN FÖRUTSÄTTNING

 FÖR STRAFFANSVAR ATT DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN HAR ÖVERVUNNIT

ETT MOTSTÅND FRÅN DEN

 ANDRES SIDA ELLER ENS ATT DET ÄR GÄRNINGSMANNEN SOM HAR TAGIT

INITIATIVET TILL DET

 SEXUELLA UMGÄNGET. DET STRAFFBARA OMRÅDET BEGRÄNSAS I STÄLLET AV

ATT HANDLANDET AV DEN

 SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN ÄR ATT BEDÖMA SOM ETT OTILLBÖRLIGT

UTNYTTJANDE AV DEN ANDRES

 TILLSTÅND. FÖR STRAFFANSVAR KRÄVS ATT DET FINNS ETT ORSAKSSAMBAND

 MELLAN TILLSTÅNDET

 OCH OFFRETS DELTAGANDE I GÄRNINGEN LIKSOM ATT DETTA

SAMBAND ÄR TÄCKT AV

 GÄRNINGSMANNENS UPPSÅT.

 I DENNA DEL AV STRAFFBESTÄMMELSEN HAR OCKSÅ GJORTS EN

TERMINOLOGISK ÄNDRING AVSEENDE

 OFFRETS HÄLSOTILLSTÅND. UTTRYCKET ÄR PSYKISKT SJUK ELLER

PSYKISKT UTVECKLINGSSTÖRD

 HAR ERSATTS MED LIDER AV EN PSYKISK STÖRNING . ORSAKEN TILL

DENNA ÄNDRING ÄR ATT,

 ENLIGT DEN GEMENSAMMA TERMINOLOGI PÅ OMRÅDET SOM FÖRESLAGITS I

PROP. 1990/91:58 OM

 PSYKIATRISK TVÅNGSVÅRD M.M. OCH SOM HAR GODTAGITS AV RIKSDAGEN

(1990/91:SOU13, RSKR.

 323, 1990/91:JUU4, RSKR. 330) OCH PROP. 1990/91:194 OM FÖRVERKANDE

AV RÄTT ATT TA ARV

 M.M., DEN SOM ÄR PSYKISKT SJUK ELLER PSYKISKT

UTVECKLINGSSTÖRD KAN SÄGAS HA EN

 PSYKISK STÖRNING.

 DET BÖR ANMÄRKAS ATT BEGREPPET PSYKISK STÖRNING

VISSERLIGEN ÄR VIDARE ÄN DE

 NUVARANDE BEGREPPEN MEN ATT KRAVET PÅ ATT DET SKALL

FÖRELIGGA ETT OTILLBÖRLIGT

 UTNYTTJANDE TORDE INNEBÄRA ATT BESTÄMMELSEN INTE FÅR ETT VIDARE

TILLÄMPNINGSOMRÅDE I

 DET AKTUELLA HÄNSEENDET ÄN VAD SOM ÄR FALLET FÖR NÄRVARANDE.

 LAGRÅDET, SOM INTE MOTSATT SIG DEN FÖRESLAGNA ÄNDRINGEN, HAR

FÖRKLARAT ATT MAN DÄRVID

 UTGÅTT FRÅN ATT EN PSYKISK STÖRNING I DEN I LAGRUMMET ANGIVNA

MENINGEN NORMALT ÄR FÖR

 HANDEN FÖRST OM STÖRNINGEN ÄR AV MERA LÅNGVARIG NATUR. ENLIGT

LAGRÅDETS MENING KAN EN

 30

 PROP. 1991/92:35

 PERSON SOM DRABBATS AV EN TILLFÄLLIG DEPRESSION SÅLEDES INTE UTAN

 VIDARE ANSES

 TILLHÖRA DEN AVSEDDA PERSONKRETSEN.

 JAG HAR FÖR EGEN DEL INTE NÅGON ANNAN UPPFATTNING ÄN LAGRÅDET I

DEN AKTUELLA FRÅGAN.

 DET BÖR EMELLERTID STRYKAS UNDER ATT AVSIKTEN MED DEN FÖRESLAGNA

ÄNDRINGEN INTE ÄR ATT

 BEGREPPET PSYKISK STÖRNING SKALL FÅ NÅGON ANNAN INNEBÖRD

ÄN DET HAR I ANDRA

 LAGSTIFTNINGSSAMMANHANG. DETTA INNEBÄR ATT ÄVEN TILLFÄLLIGA

TILLSTÅND KAN VARA AV DEN

 ARTEN ATT DE MÅSTE BEDÖMAS SOM EN PSYKISK STÖRNING.

 4 §

 HAR NÅGON SEXUELLT UMGÄNGE MED DEN SOM ÄR UNDER ARTON ÅR OCH SOM ÄR

 HANS AVKOMLING

 ELLER STÅR UNDER HANS FOSTRAN ELLER FÖR VARS VÅRD ELLER TILLSYN

HAN HAR ATT SVARA PÅ

 GRUND AV MYNDIGHETS BESLUT, DÖMS FÖR SEXUELLT UTNYTTJANDE AV

UNDERÅRIG TILL FÄNGELSE I

 HÖGST FYRA ÅR.

 OM DEN SOM HAR BEGÅTT GÄRNINGEN VISAT SÄRSKILD HÄNSYNSLÖSHET MOT

DEN UNDERÅRIGE ELLER

 OM BROTTET PÅ GRUND AV DENNES LÅGA ÅLDER ELLER ANNARS ÄR ATT

ANSE SOM GROVT, SKALL

 DÖMAS FÖR GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG TILL FÄNGELSE,

LÄGST TVÅ OCH HÖGST

 ÅTTA ÅR.

 I PARAGRAFENS TREDJE STYCKE HAR OFFRETS LÅGA ÅLDER FÖRTS IN

I LAGTEXTEN SOM EN

 OMSTÄNDIGHET SOM SKALL BEAKTAS SÄRSKILT VID BEDÖMANDE AV OM ETT

BROTT ÄR ATT ANSE SOM

 GROVT. DE NÄRMARE ÖVERVÄGANDENA BAKOM DENNA ÄNDRING HAR REDOVISATS

I AVSNITT 3.3.

 5 §

 HAR NÅGON, I ANNAT FALL ÄN SOM AVSES FÖRUT I DETTA KAPITEL, SEXUELLT

UMGÄNGE MED BARN

 UNDER FEMTON ÅR, DÖMS FÖR SEXUELLT UMGÄNGE MED BARN TILL FÄNGELSE

I HÖGST FYRA ÅR.

 6 §

 HAR NÅGON, I ANNAT FALL ÄN SOM AVSES FÖRUT I DETTA KAPITEL, SAMLAG MED

EGET BARN ELLER

 DESS AVKOMLING, DÖMS FÖR SEXUELLT UMGÄNGE MED AVKOMLING TILL

FÄNGELSE I HÖGST TVÅ ÅR.

 DEN SOM, I ANNAT FALL ÄN SOM AVSES FÖRUT I DETTA KAPITEL,

HAR SAMLAG MED SITT

 HELSYSKON, DÖMS FÖR SEXUELLT UMGÄNGE MED SYSKON TILL FÄNGELSE I

HÖGST ETT ÅR.

 VAD SOM SÄGS I DENNA PARAGRAF GÄLLER INTE DEN SOM FÖRMÅTTS TILL

GÄRNINGEN GENOM OLAGA

 TVÅNG ELLER PÅ ANNAT OTILLBÖRLIGT SÄTT.

 AV SKÄL SOM HAR REDOVISATS I AVSNITT 3.5 HAR STRAFFBESTÄMMELSERNA

I NUVARANDE 5 OCH 6

 §§ BYTT PLATS. DESSUTOM HAR VISSA SPRÅKLIGA ÄNDRINGAR GJORTS.

 12 §

 FÖR FÖRSÖK TILL VÅLDTÄKT, GROV VÅLDTÄKT, SEXUELLT TVÅNG, GROVT

SEXUELLT TVÅNG,

 SEXUELLT UTNYTTJANDE, GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE, SEXUELLT

UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG,

 GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG, SEXUELLT UMGÄNGE MED BARN,

 KOPPLERI OCH GROVT

 31

 PROP. 1991/92:35

 KOPPLERI DÖMS TILL ANSVAR ENLIGT VAD SOM FÖRESKRIVS I 23 KAP. DETSAMMA

 GÄLLER I FRÅGA

 OM FÖRBEREDELSE OCH STÄMPLING TILL VÅLDTÄKT, GROV

VÅLDTÄKT, GROVT SEXUELLT

 UTNYTTJANDE AV UNDERÅRIG OCH GROVT KOPPLERI.

 PÅ GRUND AV GRADINDELNINGARNA SOM GJORTS AV BROTTEN I 2 OCH 3 §§

 HAR UPPRÄKNINGEN I

 PARAGRAFEN AV VILKA BROTT SOM ÄR STRAFFBARA PÅ

FÖRSÖKSSTADIET KOMPLETTERATS MED

 BROTTEN GROVT SEXUELLT TVÅNG OCH GROVT SEXUELLT UTNYTTJANDE.

 6 Hemställan

 MED HÄNVISNING TILL DET ANFÖRDA HEMSTÄLLER JAG ATT REGERINGEN

FÖRESLÅR RIKSDAGEN ATT

 ANTA FÖRSLAGET TILL LAG OM ÄNDRING I BROTTSBALKEN.

 7 Beslut

 REGERINGEN ANSLUTER SIG TILL FÖREDRAGANDENS ÖVERVÄGANDEN OCH

BESLUTAR ATT GENOM

 PROPOSITION FÖRESLÅ RIKSDAGEN ATT ANTA DET FÖRSLAG SOM

FÖREDRAGANDEN HAR LAGT FRAM.

 32

 Förslag till

 Lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 1-6 §§ och 12 §

 brottsbalken skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 6 kap.

 1 §

 Den som tvingar annan till samlag eller därmed

 jämförligt sexuellt umgänge genom våld eller genom

 hot som innebär eller för den hotade framstår som

 trängande fara, döms för våldtäkt till fängelse,

 lägst två och högst sex år. Lika med våld anses att

 försätta någon i vanmakt eller annat sådant

 tillstånd.

 Är brottet med hänsyn till våldets eller hotets art

 och omständigheterna i övrigt att anse som mindre

 allvarligt, döms till fängelse i högst fyra år.

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt eller om den

 som begått gärningen

 tillfogat allvarlig

 skada eller allvarlig

 sjukdom eller annars

 visat särskild råhet.

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt, om den som

 begått gärningen

 tillfogat allvarlig

 skada eller allvarlig

 sjukdom eller om över-

 greppet annars med

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop 1991/92:35

 Bilaga 1

 hänsyn till tillväga-

 gångssättet, offrets

 låga ålder eller annan

 omständighet var

 särskilt hänsynslöst

 eller rått.

 2 §

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 fyra år.

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 två år.

 Om den som begått

 gärningen handlat

 särskilt hänsynslöst

 eller om brottet i annat

 fall är att anse som

 grovt, döms för grovt

 sexuellt tvång till

 fängelse, lägst sex

 månader och högst fyra

 år.

 3 §

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att grovt miss-

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att allvarligt

 2

 missbruka hans eller

 hennes beroende

 ställning eller genom

 att otillbörligt

 utnyttja att han eller

 hon befinner sig i

 vanmakt eller annat

 hjälplöst tillstånd

 eller är psykiskt sjuk

 eller psykiskt

 utvecklingsstörd, döms

 för sexuellt utnyttjande

 till fängelse i högst

 fyra år.

 missbruka hans eller

 hennes beroende

 ställning döms för

 sexuellt utnyttjande

 till fängelse i högst

 två år. Detsamma gäller

 den som har sexuellt

 umgänge med annan genom

 att otillbörligt

 utnyttja att denne

 befinner sig i vanmakt

 eller annat hjälplöst

 tillstånd eller är

 psykiskt sjuk eller

 psykiskt utveck-

 lingsstörd.

 Om den som har begått

 gärningen handlat

 särskilt hänsynslöst

 eller om brottet i annat

 fall är att anse som

 grovt, döms för grovt

 sexuellt utnyttjande

 till fängelse, lägst sex

 månader och högst fyra

 år.

 4 §

 Har någon sexuellt umgänge med den som är under

 arton år och som är hans avkomling eller står under

 hans fostran eller för vars vård eller tillsyn han

 har att svara på grund av myndighets beslut, döms

 för sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse

 i högst fyra år.

 Om den som har begått

 gärningen har handlat

 särskilt hänsynslöst mot

 den underårige eller om

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse P r o p

 1991/92:35

 Bilaga 1

 brottet i annat fall är

 att anse som grovt,

 skall dömas för grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig till fängelse,

 lägst två och högst åtta

 år.

 Om den som har begått

 gärningen har handlat

 särskilt hänsynslöst mot

 den underårige eller om

 brottet på grund av

 dennes låga ålder eller

 annars är att anse som

 grovt, skall dömas för

 grovt sexuellt

 utnyttjande av underårig

 till fängelse, lägst två

 och högst åtta år.

 5 §

 Har någon, i annat fall

 än som avses i 4 §,

 samlag med eget barn

 eller dess avkomling,

 döms för sexuellt

 umgänge med avkomling

 till fängelse i högst

 två år.

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 Den som har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 Vad i denna paragraf

 sägs gäller ej den som

 förmåtts till gärningen

 medelst olaga tvång

 4

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse P r o p

 1991/92:35

 Bilaga 1

 eller på annat

 otillbörligt sätt.

 6 §

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, samlag

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 med eget barn eller dess

 avkomling, döms för

 sexuellt umgänge med

 avkomling till fängelse

 i högst två år.

 Den som, i annat fall än

 som avses förut i detta

 kapitel, har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 Vad i denna paragraf

 sägs gäller ej den som

 förmåtts till gärningen

 medelst olaga tvång

 eller på annat

 otillbörligt sätt.

 12 §

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, sexuellt

 utnyttjande av

 underårig, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn,

 koppleri och grovt

 koppleri döms till

 5

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse P r o p

 1991/92:35

 Bilaga 1

 ansvar enligt vad som

 föreskrivs i 23 kap.

 Detsamma gäller i fråga

 om förberedelse och

 stämpling till våldtäkt,

 grov våldtäkt, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig och grovt

 koppleri.

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, grovt

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, grovt

 sexuellt utnyttjande,

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn,

 koppleri och grovt

 koppleri döms till

 ansvar enligt vad som

 föreskrivs i 23 kap.

 Detsamma gäller i fråga

 om förberedelse och

 stämpling till våldtäkt,

 grov våldtäkt, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig och grovt

 koppleri.

 6

 Förslag till

 Lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 1-6 och 12 §§

 brottsbalken skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 6 kap.

 1 § 1

 Den som tvingar annan till samlag eller därmed

 jämförligt sexuellt umgänge genom våld eller genom

 hot som innebär eller för den hotade framstår som

 trängande fara, döms för våldtäkt till fängelse,

 lägst två och högst sex år. Lika med våld anses att

 försätta någon i vanmakt eller annat sådant

 tillstånd.

 Är brottet med hänsyn till våldets eller hotets art

 och omständigheterna i övrigt att anse som mindre

 allvarligt, döms till fängelse i högst fyra år.

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt eller om den

 som begått gärningen

 tillfogat allvarlig

 skada eller allvarlig

 sjukdom eller annars

 visat särskild råhet.

 1 Senaste lydelse 1984:399.

 1

 Lagrådsremissens lagförslag P r o p .

 1991/92:35

 Bilaga 2

 Är brottet grovt, döms

 för grov våldtäkt till

 fängelse, lägst fyra och

 högst tio år. Vid

 bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas, om våldet var

 livsfarligt, om

 gärningsmannen tillfogat

 allvarlig skada eller

 allvarlig sjukdom eller

 om han, med hänsyn till

 tillvägagångssättet

 eller offrets låga ålder

 eller annars, visat

 särskild hänsynslöshet

 eller råhet.

 2 § 2

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 fyra år.

 Den som, i annat fall än

 som avses i 1 §, genom

 olaga tvång förmår någon

 till sexuellt umgänge,

 döms för sexuellt tvång

 till fängelse i högst

 två år.

 Om gärningsmannen visat

 särskild hänsynslöshet

 eller om brottet annars

 är att anse som grovt,

 döms för grovt sexuellt

 tvång till fängelse,

 lägst sex månader och

 högst fyra år.

2 Senaste lydelse 1984:399.

 2

 Lagrådsremissens lagförslag P r o p .

 1991/92:35

 Bilaga 2

 3 § 3

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att grovt miss-

 Den som förmår annan

 till sexuellt umgänge

 genom att allvarligt

 3 Senaste lydelse 1984:399.

 3

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse Prop

 1991/92:35

 Bilaga 2

 bruka hans eller hennes

 beroende ställning eller

 genom att otillbörligt

 utnyttja att han eller

 hon befinner sig i

 vanmakt eller annat

 hjälplöst tillstånd

 eller är psykiskt sjuk

 eller psykiskt

 utvecklingsstörd, döms

 för sexuellt utnyttjande

 till fängelse i högst

 fyra år.

 missbruka hans eller

 hennes beroende

 ställning döms för sexu-

 ellt utnyttjande till

 fängelse i högst två

 år. Detsamma gäller den

 som har sexuellt umgänge

 med annan genom att

 otillbörligt utnyttja

 att denne befinner sig i

 vanmakt eller annat

 hjälplöst tillstånd

 eller lider av en

 psykisk störning.

 Om gärningsmannen visat

 särskild hänsynslöshet

 eller om brottet annars

 är att anse som grovt,

 döms för grovt sexuellt

 utnyttjande till

 fängelse, lägst sex

 månader och högst fyra

 år.

 4 § 4

 Har någon sexuellt umgänge med den som är under

 arton år och som är hans avkomling eller står under

 4 Senaste lydelse 1984:399.

 4

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse Prop

 1991/92:35

 Bilaga 2

 hans fostran eller för vars vård eller tillsyn han

 har att svara på grund av myndighets beslut, döms

 för sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse

 i högst fyra år.

 Om den som har begått

 gärningen har handlat

 särskilt hänsynslöst mot

 den underårige eller om

 brottet i annat fall är

 att anse som grovt,

 skall dömas för grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig till fängelse,

 lägst två och högst åtta

 år.

 Om gärningsmannen visat

 särskild hänsynslöshet

 mot den underårige eller

 om brottet på grund av

 dennes låga ålder eller

 annars är att anse som

 grovt, skall dömas för

 grovt sexuellt utnytt-

 jande av underårig till

 fängelse, lägst två och

 högst åtta år.

 5 § 5

 Har någon, i annat fall

 än som avses i 4 §,

 samlag med eget barn

 eller dess avkomling,

 döms för sexuellt

 umgänge med avkomling

 till fängelse i högst

 två år.

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 5 Senaste lydelse 1984:399.

 5

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse Prop

 1991/92:35

 Bilaga 2

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 Den som har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 Vad i denna paragraf

 sägs gäller ej den som

 förmåtts till gärningen

 medelst olaga tvång

 eller på annat

 otillbörligt sätt.

 6 § 6

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, sexuellt

 umgänge med barn under

 femton år, döms för

 sexuellt umgänge med

 barn till fängelse i

 högst fyra år.

 Har någon, i annat fall

 än som avses förut i

 detta kapitel, samlag

 med eget barn eller dess

 avkomling, döms för

 sexuellt umgänge med

 avkomling till fängelse

 i högst två år.

 Den som, i annat fall än

 som avses förut i detta

 kapitel, har samlag med

 sitt helsyskon, döms för

 sexuellt umgänge med

 syskon till fängelse i

 högst ett år.

 6 Senaste lydelse 1984:399.

 6

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse Prop

 1991/92:35

 Bilaga 2

 Vad som sägs i denna

 paragraf gäller inte den

 som förmåtts till

 gärningen genom olaga

 tvång eller på annat

 otillbörligt sätt.

 12 § 7

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, sexuellt

 utnyttjande av

 underårig, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn,

 koppleri och grovt

 koppleri döms till

 ansvar enligt vad som

 föreskrivs i 23 kap.

 Detsamma gäller i fråga

 om förberedelse och

 stämpling till våldtäkt,

 grov våldtäkt, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig och grovt

 koppleri.

 För försök till

 våldtäkt, grov våldtäkt,

 sexuellt tvång, grovt

 sexuellt tvång, sexuellt

 utnyttjande, grovt

 sexuellt utnyttjande,

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, grovt

 sexuellt utnyttjande av

 underårig, sexuellt

 umgänge med barn, kopp-

 leri och grovt koppleri

 döms till ansvar enligt

 7 Senaste lydelse 1984:399.

 7

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse Prop

 1991/92:35

 Bilaga 2

 vad som föreskrivs i 23

 kap. Detsamma gäller i

 fråga om förberedelse

 och stämpling till våld-

 täkt, grov våldtäkt,

 grovt sexuellt

 utnyttjande av underårig

 och grovt koppleri.

 _________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

 8

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-09-20

 Närvarande: justitierådet Bengt Rydin,

 regeringsrådet Stig von Bahr,

 justitierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 6

 juni 1991 har regeringen på hemställan av

 statsrådet Freivalds beslutat inhämta lagrådets

 yttrande över förslag till lag om ändring i

 brottsbalken.

 Förslaget har inför lagrådet föredragits av

 kammaråklagaren Agneta Isborn[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

 6 kap.

 1 §

 DE FÖRSLAG I DETTA KAPITEL SOM TAR SIKTE PÅ OFFRETS ÅLDER INNEBÄR INTE

NÅGRA ÄNDRINGAR

 I SAK ELLER FÖRSKJUTNINGAR I STRAFFSKALORNA FÖR DE OLIKA

BROTTEN. DE ÄR SNARARE EN

 MARKERING AV SAMHÄLLETS OCH LAGSTIFTARENS STRÄNGA SYN PÅ DEN

ALLVARLIGA OCH FÖR OFFRET

 OFTAST DJUPT SKADLIGA BROTTSLIGHET SOM UTGÖRS AV SEXUELLA ÖVERGREPP

 MOT BARN.

 I de nyligen reviderade reglerna om

 påföljdsbestämning i 29 kap. brottsbalken (BrB) har

 föreskrivits att vid bedömningen av en gärnings

 straffvärde skall, som en särskilt försvårande

 omständighet, beaktas att den tilltalade har

 utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller

 särskilda svårigheter att värja sig. Bestämmelsen

 kan ses som en kodifiering av en viktig grund för

 domstolarnas straffvärdebedömning. Redan genom

 denna centrala bestämmelse har således uttryckligen

 fastslagits, att omständigheter hänförliga till

 offrets person skall påverka gärningens

 straffvärde. Försvårande är då inte endast att

 offret har en låg biologisk ålder utan även om

 1

 PROP. 1991/92:35

 BILAGA 3

 offret, trots att han eller hon åldersmässigt

 skulle kunna betraktas som vuxen, på grund av

 sociala eller andra omständigheter är omogen,

 handikappad eller på annat sätt skyddslös.

 Mot denna bakgrund framstår det närmast som onödigt

 att i 1 och 4 §§ som en särskild grund för att

 betrakta brottet som grovt ange offrets låga ålder.

 Att låg ålder inte upptagits som en försvårande

 omständighet i de mellanliggande

 straffbestämmelserna, 2 och 3 §§, men naturligen

 skall beaktas vid straffvärdebedömningen även av

 däri angivna brott, framstår också som inkonsekvent

 och skapar oklarhet.

 Beträffande förslaget i detalj är följande att

 säga. Det är knappast möjligt att ange en fast

 åldersgräns för de fall då offrets låga ålder skall

 utgöra en försvårande omständighet. Låg ålder är

 emellertid ett relativt vagt begrepp. I 6 kap.

 finns redan två åldersgränser: i 4 § arton år och i

 nuvarande 6 § femton år. Dessa båda gränser

 avspeglas i brottsrubriceringarna såsom

 underårig respektive barn . Att i 1 och 4 §§

 införa begreppet låg ålder kan skapa en osäkerhet

 om till vilken i kapitlet angiven åldersgräns

 offrets ålder skall relateras för att betraktas som

 låg. Det finns vidare en risk för att domstolen -

 på bekostnad av en övergripande bedömning av

 samtliga omständigheter i målet - i alltför hög

 grad beaktar åldersfaktorn. Detta kan i sin tur, om

 offrets ålder inte anses låg, leda till en mindre

 fri bedömning av om brottet skall hänföras till

 svårhetsgraden grovt brott. En annan, om också

 svagare, risk är att frånvaron av omständigheten

 låg ålder i närbesläktade straffbud, såsom

 bestämmelserna om misshandel och olaga tvång, kan

 medföra tvekan när det gäller bedömningen av om

 brottet skall anses grovt eller ej.

 2

 PROP. 1991/92:35

 BILAGA 3

 Med hänsyn till det anförda vill lagrådet

 ifrågasätta behovet och lämpligheten av att i den

 nu aktuella lagtexten särskilt ange att offrets

 låga ålder skall utgöra en försvårande

 omständighet.

 Före 1984 års lagstiftning om sexualbrotten

 förutsattes för våldtäktsansvar att gärningen hade

 förövats av en man mot en kvinna. Lagändringarna

 innebar bl.a. att bestämmelsen om våldtäkt blev

 könsneutral. Även en kvinna kan således numera

 dömas för sådant brott.

 I det till lagrådet remitterade lagförslag som

 föregick nämnda reform användes i 1 § tredje

 stycket ordet gärningsmannen såsom beteckning på

 den som förövat våldtäkten (prop. 1983/84:105 s.

 93). Sedan lagrådet granskat förslaget gjordes

 emellertid i propositionen den redaktionella

 ändringen att gärningsmannen ersattes med det

 neutralare uttryckssättet den som begått

 gärningen (a. prop. s. 3, jfr s. 79). Denna

 formulering upptogs också i lagen. Det i det förra

 lagstiftningsärendet sålunda valda skrivsättet bör

 behållas. Benämningen gärningsmannen kan i det

 sammanhang som det här är fråga om leda till

 missuppfattning eller osäkerhet i fråga om

 straffbestämmelsens räckvidd.

 På grund av det anförda föreslås att i tredje

 stycket orden om gärningsmannen tillfogat

 allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller om

 han, med hänsyn till ersätts med om den som har

 begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller

 allvarlig sjukdom eller, med hänsyn till .

 2 §

 MED HÄNVISNING TILL VAD SOM HAR SAGTS VID 1 § FÖRESLÅR LAGRÅDET

 ATT UTTRYCKET

 GÄRNINGSMANNEN I ANDRA STYCKET AV DENNA PARAGRAF UTBYTS MOT

DEN SOM HAR BEGÅTT

 GÄRNINGEN .

 3

 PROP. 1991/92:35

 BILAGA 3

 3 §

 I FÖRSTA STYCKET AV LYDELSEN ENLIGT DET REMITTERADE FÖRSLAGET HAR

 UTTRYCKET ÄR

 PSYKISKT SJUK ELLER PSYKISKT UTVECKLINGSSTÖRD ERSATTS AV

UTTRYCKET LIDER AV EN

 PSYKISK STÖRNING . ÄNDRINGEN MOTIVERAS AV DEN NYA TERMINOLOGI

SOM INFÖRTS OCH AVSES

 ATT INFÖRAS I ANNAN LAGSTIFTNING VAD GÄLLER DEFINITIONEN AV

PERSONKRETSAR MED OLIKA

 FORMER AV PSYKISKA STÖRNINGAR. I DEN NYLIGEN ANTAGNA

PROPOSITIONEN OM PSYKIATRISK

 TVÅNGSVÅRD M.M. (PROP.1990/91:58, 1990/91:SOU13, RSKR. 323,

1990/91:JUU34, RSKR. 330)

 ANVÄNDS SÅLUNDA BEGREPPET PSYKISK STÖRNING SOM ETT

GRUNDLÄGGANDE SJUKDOMSBEGREPP,

 MEDAN BEGREPPET ALLVARLIG PSYKISK STÖRNING RESERVERAS FÖR DE

 FALL DÅ MEDICINSKA

 FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR PSYKIATRISK TVÅNGSVÅRD FÖRELIGGER. SOM EN

KONSEKVENS AV DETTA HAR

 T.EX. UTTRYCKET SJÄLSLIG ABNORMITET I 29 KAP. 3 § BRB ERSATTS AV

 PSYKISK STÖRNING

 (JFR OCKSÅ 30 KAP. 6 §, 31 KAP. 3 § OCH 36 KAP. 13 § BRB).

 Som framhållits i det remitterade förslaget

 omfattar begreppet lider av en psykisk störning

 en vidare personkrets än personer som är psykiskt

 sjuka eller psykiskt utvecklingsstörda. En

 begränsning till personer som lider av allvarlig

 psykisk störning skulle å andra sidan innebära en

 klar inskränkning av tillämpningsområdet. Med

 hänsyn till önskvärdheten av enhetlig terminologi i

 BrB och till de övriga villkor som måste vara

 uppfyllda för att ansvar för sexuellt utnyttjande

 skall kunna komma i fråga, vill lagrådet därför

 inte motsätta sig att begreppet psykisk störning

 kommer till användning jämväl i förevarande

 sammanhang. Lagrådet utgår då från att en psykisk

 störning i den i lagrummet angivna meningen normalt

 är för handen först om störningen är av mera

 långvarig natur. En person som drabbats av en

 tillfällig depression kan således inte utan vidare

 anses tillhöra den avsedda personkretsen.

 I andra stycket av den föreslagna paragrafen bör

 ordet gärningsmannen ersättas med den som har

 begått gärningen (se vid 1 §).

 4 §

 VAD BETRÄFFAR DEN FÖRESLAGNA BESTÄMMELSEN I ANDRA STYCKET OM LÅG

ÅLDER HÄNVISAS TILL

 VAD LAGRÅDET HAR ANFÖRT I ANSLUTNING TILL 1 §.

 4

 PROP. 1991/92:35

 BILAGA 3

 Vidare föreslår lagrådet att den gällande

 formuleringen den som har begått gärningen

 behålls i stället för det remitterade förslagets

 uttryck gärningsmannen (se vid 1 § och även a.

 prop. s. 4 jämförd med s. 94).

 5

 Innehåll

 Propositionen 1

 Propositionens huvudsakliga innehåll 1

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 oktober 1991 6

 1 Inledning 6

 2 Bakgrund 7

 3 Allmän motivering 9

 3.1 Allmänna utgångspunkter 9

 3.2 Våldtäkt 11

 3.3 Sexuellt utnyttjande av underårig 14

 3.4 Gradindelning av brotten sexuellt tvång och sexuellt

 utnyttjande 16

 3.5 Straffansvar för sexuellt utnyttjande i vissa fall 18

 3.6 Sexuellt umgänge med syskon och sexuellt umgänge med barn 20

 4 Upprättade lagförslag 22

 5 Specialmotivering 22

 6 Hemställan 25

 7 Beslut 26

 Bilaga 1 Departementspromemorians lagförslag 27

 Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag 30

 Bilaga 3 Lagrådets yttrande 33

 1