Regeringens proposition

2000/01:109

Skadelidandes rätt att ta del av uppgifter ur nedlagda förundersökningar, m.m.

Prop.

2000/01:109

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 mars 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att nya bestämmelser införs i 9 kap. 17 §

sekretesslagen (1980:100) innebärande att en skadelidande som är i behov av

uppgifter i avslutade förundersökningar för att kunna få anspråk på skadestånd

eller på bättre rätt till egendom tillgodosett skall ges möjlighet att trots

sekretessen få del av uppgifterna. Denna rätt till insyn föreslås också gälla i

andra avslutade brottsutredningar enligt 23 kap. rättegångsbalken och i

avslutade utredningar enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om

 unga lagöverträdare. Möjligheten att få del av uppgifter skall gälla även för

den som övertagit den skadelidandes rätt.

Vidare föreslås en ändring i rättegångsbalken, som innebär att den underrättelse

 om att ett beslag kan komma att hävas, som skall sändas till den person som

gjort anspråk på beslagtagen egendom, också skall innehålla uppgift om hos vem

beslaget gjorts. Möjligheten till undantag från sekretessen i detta fall

föreslås uttryckligen framgå av ovan nämnda lagrum i sekretesslagen. Det

föreslås också att det införs en bestämmelse enligt vilken polisen på begäran av

 en enskild som lidit person- eller sakskada vid en trafikolycka, får lämna

uppgift om identiteten hos en trafikant som haft del i olyckan. Slutligen

föreslås en ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189) som innebär att om

det uppstår ett överskott vid uppbörd av böter skall överskottet betalas

tillbaka till den bötfällde bara om det uppgår till minst femtio kronor.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 8

2.3 Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189)

9

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Skadelidandes rätt att ta del av uppgifter ur avslutade

förundersökningar m.m. 11

4.1 Den rättsliga regleringen 11

4.1.1 Sekretess i förundersökningar till skydd för allmänna och enskilda

intressen 11

4.1.2 Undantag från sekretessen enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen 12

5 Överväganden och förslag 13

5.1 Allmänna utgångspunkter 13

5.2 Förbättrade möjligheter för skadelidande att ta del av uppgifter i

förundersökningar m.m. 14

5.2.1 En rätt till insyn i avslutade brottsutredningar 14

5.2.2 Förutsättningar för uppgifternas utlämnande 18

5.3 Underrättelser enligt 27 kap. 8 § rättegångsbalken 20

5.4 En särskild reglering av möjligheten att lämna ut uppgifter till

enskilda rörande trafikolyckor 21

6 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189) 23

6.1 Bakgrund 23

6.2 Överväganden och förslag 23

7 Kostnader 24

8 Ikraftträdande 24

9 Författningskommentar 25

9.1 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 25

9.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken 26

9.3 Förslaget till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189)

26

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Brottsoffers möjligheter

 att få del av uppgifter ur förundersökningar m.m.

 (Ds 2000:64)

....................................................................... 27

Bilaga 2 Promemorians lagförslag

............................................... ... 29

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna

..................................... 32

Bilaga 4 Sammanfattning av promemorian Förslag till ändring i 5 §

 bötesverkställighetslagen (1979:189)

.................................. 33

Bilaga 5 Promemorians lagförslag

................................................... 34

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna

.................................... 35

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag

................................................ 36

Bilaga 8 Lagrådets yttrande

.............................................................. 40

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 mars 2001 42

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

2. lag om ändring i rättegångsbalken,

3. lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189).

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

17 §2

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden,

 om inte annat följer av 18 §

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i

annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt

 säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen (1998:622)

eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om behandling

av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar eller

som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om

uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 §,

10. i register som förs av Tullverket enligt lagen (2001:85) om behandling av

personuppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet eller som annars

behandlas där med stöd av samma lag,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon

 honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller

utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts

för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får en skadelidande, eller den som den skadelidande

överlåtit sin rätt till, ta del av en uppgift

1. i en nedlagd förundersökning eller i en förundersökning som avslutats med ett

 beslut om att åtal inte skall väckas,

2. i en annan brottsutredning som utförts enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken och som avslutats på annat sätt än med beslut att väcka åtal,

med strafföreläggande eller med föreläggande av ordningsbot, eller

3. i en avslutad utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträdare,

om den skadelidande eller den som den skadelidande överlåtit sin rätt till,

behöver uppgiften för att kunna få ett anspråk på skadestånd eller på bättre

rätt till viss egendom tillgodosett och det inte bedöms vara av synnerlig vikt

för den som uppgiften rör eller någon närstående till honom att den inte lämnas

ut.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och i

säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i sistnämnda lag.

 Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt vad som

föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister, polisdatalagen (1998:622),

lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar och i lagen (2001:85) om behandling av

personuppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Utan hinder av sekretessen får en uppgift också lämnas ut

1. till enskild enligt vad som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga

 lagöverträdare,

2. till enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt

 i förordning som har stöd i den lagen,

3. enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622), lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar och i lagen (2001:85) om

behandling av personuppgifter i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet samt i

förordningar som har stöd i dessa lagar,

4. till enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § rättegångsbalken.

Utan hinder av sekretessen får polisen på begäran av en enskild som lidit

person- eller sakskada vid en trafikolycka lämna uppgift om identiteten hos en

trafikant som haft del i olyckan.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.2

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 27 kap. 8 § rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 kap.

8 §1

Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någon

begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre

finns skäl för beslag, skall beslaget omedelbart hävas.

Beslag av föremål som någon framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte

underrättas.

Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Av underrättelsen skall det framgå hos vem beslaget

har gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas.

Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller

fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren.

När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om

målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband

 med dom besluta om beslag.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.3

Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189)

Härigenom föreskrivs att 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Uppkommer överskott vid uppbörd, får det avräknas på andra böter som den

bötfällde är skyldig att betala. I den mån avräkning ej sker, skall överskott

återbetalas.

Endast överskott som uppgår till minst femtio kronor skall återbetalas. Beloppet

 skall avrundas till närmaste lägre hela krontal.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

3

Ärendet och dess beredning

Regeringskansliet (Justitiedepartementet) gav i mars 2000 regeringsrådet

Marianne Eliason i uppdrag att biträda departementet med att utreda frågan om

bl.a. brottsoffers möjligheter att få del av uppgifter i förundersökningar med

hänsyn till innehållet i 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100). Bakgrunden till

uppdraget var de försämrade möjligheterna att få del av uppgifter ur

förundersökningar som bl.a. brottsoffer erfarit till följd av att sekretessen

för sådana uppgifter skärpts genom en ändring i 9 kap. 17 § sekretesslagen, som

trädde i kraft den 1 april 1999.

Marianne Eliason redovisade i november 2000 sitt uppdrag i

departementspromemorian Brottsoffers möjligheter att få del av uppgifter ur

förundersökningar m.m. (Ds 2000:64). En sammanfattning av promemorian finns i

bilaga 1 och dess lagförslag i bilaga 2.

Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns

 i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Justitiedepartementet (dnr Ju 2000/6409).

Med anledning av en skrivelse från Rikspolisstyrelsen har inom

Justitiedepartementet upprättats en promemoria om återbetalning av överskott på

bötesbelopp. Promemorian finns i bilaga 4 och dess lagförslag i bilaga 5.

Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns

 i bilaga 6. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Justitiedepartementet (dnr Ju 1999/573).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 1 mars 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen

 har följt Lagrådets yttrande. Härutöver har hänsyn tagits till den ändring av 9

 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) som träder i kraft den 1 april 2001 (SFS

2001:86).

4 Skadelidandes rätt att ta del av uppgifter ur avslutade förundersökningar m.m.

4.1 Den rättsliga regleringen

4.1.1 Sekretess i förundersökningar till skydd för allmänna och enskilda

intressen

Sekretess i förundersökningar till skydd för allmänna intressen

I 5 kap. sekretesslagen finns regler till skydd för det allmännas

brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet. Sekretess gäller för uppgift

som hänför sig till bl.a. förundersökning i brottmål. Den sekretess som enligt

paragrafen gäller under förundersökning omfattar även åklagar-, polis-, skatte-

och tullmyndighets samt kustbevakningens arbete i övrigt för att bl.a. förebygga

 brott. Sekretess gäller endast om följden av att uppgifterna lämnas ut kan

antas bli att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den

 framtida verksamheten skadas. Även uppgifter i en avslutad eller nedlagd

förundersökning kan hemlighållas med stöd av bestämmelsen.

Sekretess i förundersökningar till skydd för enskilda intressen

I 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) finns regler om sekretess i

förundersökning m.m. till skydd för enskilda intressen. Enligt paragrafen gäller

 sekretess - om inte annat följer av 9 kap. 18 § - för uppgifter om enskildas

personliga eller ekonomiska förhållanden i ett antal myndigheters olika

verksamheter som har anknytning till brottsutredningar av olika slag. Sålunda

gäller sekretess i bl.a. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i

brottmål (punkt 1), i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant

mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott (punkt 2), i angelägenhet

som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt

säkerhetsskyddslagen (1996:627) (punkt 3) samt i åklagarmyndighets,

polismyndighets, skattemyndighets, Statens kriminaltekniska laboratoriums,

Tullverkets eller Kustbevakningens verksamhet i övrigt för att förebygga,

uppdaga, utreda eller beivra brott (punkt 4).

Våren 1999 genomfördes genomgripande förändringar i lagstiftningen rörande

polisens register (prop. 1997/98:97, bet. 1997/98:JuU20 rskr. 1997/98:276). I

samband med dessa ändringar ändrades också bestämmelsen i 9 kap. 17 §

sekretesslagen. Ändringen innebar att skaderekvisitet i paragrafens första

stycke ändrades från ett s.k. rakt till ett s.k. omvänt skaderekvisit. Vid ett

rakt skaderekvisit gäller sekretess endast om det kan antas att den enskilde

eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Vid ett

omvänt skaderekvisit gäller sekretess om det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att utlämnandet vållar skada eller men för den enskilde, dvs.

presumtion råder för sekretess.

Bakgrunden till lagändringen var följande. Personuppgiftslagen (1998:204), som

trädde i kraft i oktober 1998, innebar att polisen fick möjlighet till

automatiserad handläggning av förundersökningar och andra utredningar.

Regeringen fann inte skäl att inom ramen för den nya polisregisterlagstiftningen

 begränsa polisens rätt att utnyttja denna möjlighet (prop. 1997/98:97 s. 70

f.). Förändringarna innebar således att rätten för polisen att utnyttja

datorstöd utvidgades väsentligt. Enligt den äldre lagstiftningen hade det inte

varit tillåtet att behandla uppgifter i exempelvis förundersökningar med hjälp

av automatisk databehandling annat än med Datainspektionens tillstånd.

Uppgifter som ingår i automatiserade behandlingar blir emellertid mer känsliga

ur integritetssynpunkt än motsvarande uppgifter som behandlas manuellt. Mot den

bakgrunden ansåg regeringen att sekretessen till skydd för den enskildes

personliga och ekonomiska förhållanden i det allmännas brottsförebyggande och

brottsbeivrande verksamhet borde gälla med ett omvänt skaderekvisit.

Bestämmelsen i 9 kap. 17 § sekretesslagen ändrades i enlighet med detta.

Regeringen fann alltså inte skäl att i sekretesshänseende göra någon uppdelning

av olika slags uppgifter, vilket innebär att samma sekretesskydd gäller för

uppgiften oavsett om den finns i ett register eller är representerad på annat

sätt (prop. s. 71).

Enligt paragrafens andra stycke gäller sekretess i den verksamhet som avses i

första stycket också för anmälan eller utsaga från enskild. Skaderekvisitet i

andra stycket begränsar sekretessen så att den gäller endast om det kan antas

att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om

uppgiften röjs, dvs. ett rakt skaderekvisit.

Enligt tredje stycket i paragrafen finns vissa möjligheter att lämna ut

uppgifter oberoende av sekretess (jfr 1 kap. 2 § sekretesslagen).

4.1.2 Undantag från sekretessen enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen

I 9 kap. 18 § sekretesslagen finns vissa väsentliga undantag från sekretessen

enligt 9 kap. 17 §. Enligt 9 kap. 18 § första stycket 1 gäller sekretessen inte

åklagarens beslut huruvida åtal skall väckas, beslut om att förundersökning inte

 skall inledas samt beslut om att förundersökning skall läggas ned. Enligt punkt

 2 är handläggningen i ärenden om strafföreläggande eller föreläggande om

ordningsbot inte underkastade sekretess och enligt punkt 3 gäller detsamma

uppgift som avser omhändertagande enligt 13 § andra stycket polislagen

(1984:387).

Vilka uppgifter om den misstänkte som blir offentliga när beslut fattas om att

en förundersökning skall läggas ned eller om att åtal inte skall väckas m.m.

skiftar till följd av olika datasystem och rutiner. I vissa fall anges den

misstänktes fullständiga identitet i beslutet och i andra fall endast den

misstänktes namn. Det förekommer också brottsutredningar där inga uppgifter alls

 lämnas om den misstänkte. De uppgifter som en skadelidande kan få tillgång till

 om den misstänkte genom att ta del av beslut enligt 9 kap. 18 § första stycket

1 sekretesslagen varierar således.

5 Överväganden och förslag

5.1 Allmänna utgångspunkter

Regeringens förslag: Särskilda regler med rätt för skadelidande att få del av

uppgifter i brottsutredningar införs.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft

 något att invända mot förslagen. Brottsoffermyndigheten anser emellertid att

förslagen borde vara mer långtgående i vissa avseenden. Ekobrottsmyndigheten

menar att det är mycket angeläget att frågan om såväl den misstänktes som

målsägandens insyn i förundersökningsförfarandet får sin lösning. Då dessa

frågor hänger samman anser myndigheten att ett helhetsgrepp bör tas på

problemkomplexet och att det därför är tveksamt att nu vidta de begränsade

ändringar som föreslagits. Även Riksåklagaren pekar på behovet av en

helhetslösning i fråga om den misstänktes och målsägandens rätt till insyn i

förundersökningen. Vad gäller målsägandens rätt till insyn menar Riksåklagaren

vidare att flera frågor som nära anknyter till målsägandens rätt att framställa

enskilt anspråk har lämnats obehandlade i promemorian. Detta gäller inte minst

frågorna om insyn till stöd för att väcka enskilt åtal och att begära

överprövning.

Skälen för regeringens förslag: Det har kunnat konstateras att ändringen i 9

kap. 17 § sekretesslagen (1980:100), som trädde i kraft den 1 april 1999, har

medfört försämrade möjligheter för skadelidande att ta del av uppgifter i

förundersökningar som de kan ha behov av för att kunna ta till vara sin rätt.

Enligt Sveriges Försäkringsförbund har lagändringen bl.a. fått till följd att

enskildas intresse av en effektiv och rationell skadereglering allvarligt

försvårats. Enligt förbundet har det bl.a. skapats stora svårigheter för

försäkringsbolagen att i många fall ta ställning i ersättningsfrågan. Den

uppkomna situationen är enligt regeringens mening oacceptabel för den enskildes

vidkommande.

Ekobrottsmyndigheten och Riksåklagaren har gett uttryck för uppfattningen att

det vore att föredra att ett samlat grepp togs på frågan om misstänktas och

målsägandes rätt till insyn i förundersökningar och att det därför är tveksamt

om det är lämpligt att vidta begränsade ändringar på det sätt som föreslagits.

Regeringen delar i princip uppfattningen att en helhetslösning hade varit att

föredra. Ett alternativ kunde därför ha varit att lämna frågan om skadelidandes

rätt till insyn i dess helhet till den sekretessutredning som tillsattes 1998

och i vars uppdrag bl.a. ingår att göra en allmän översyn av sekretesslagen

(direktiv 1998:32, Offentlighetsprincipen och IT samt översyn av sekretesslagen

m.m.). Uppdraget i den delen skall redovisas senast den 1 maj 2001. Enligt

regeringens bedömning är emellertid den situation som uppkommit av så akut

karaktär att det inte vore rimligt att avvakta resultatet av utredningens arbete

 och därmed under en längre tidsperiod försvåra för enskilda att ta till vara

sin rätt. Sammanfattningsvis finner således regeringen det motiverat att nu

föreslå en begränsad reform för att utvidga skadelidandes rätt till insyn i

förundersökningsförfarandet m.m. i vissa avseenden.

5.2 Förbättrade möjligheter för skadelidande att ta del av uppgifter i

förundersökningar m.m.

5.2.1 En rätt till insyn i avslutade brottsutredningar

Regeringens förslag: En skadelidande skall under vissa förutsättningar, utan

hinder av sekretess, få ta del av uppgifter i en förundersökning som lagts ned

eller avslutats med ett beslut om att åtal inte skall väckas. Möjligheten till

insyn skall också gälla i andra brottsutredningar som utförts enligt 23 kap.

rättegångsbalken och som avslutats på annat sätt än med beslut om väckande av

åtal, med strafföreläggande eller med att ordningsbot förelagts. Dessutom skall

en skadelidande ha rätt att ta del av uppgifter i en avslutad utredning enligt

31 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

Möjligheten att få del av uppgifterna skall gälla även den som övertagit den

skadelidandes rätt.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian

föreslås att möjligheten till insyn skall gälla målsäganden och tillkomma denne

personligen.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen

invändning mot utformningen av förslaget. Sveriges advokatsamfund, Sveriges

Försäkringsförbund och Brottsoffermyndigheten anser emellertid att insyn även

bör ges i pågående förundersökningar. Hovrätten för Västra Sverige uttalar

tveksamhet till den regel om sekretessgenombrott som föreslås i 9 kap. 17 §

tredje stycket 2 sekretesslagen (1980:100), vilken tar sikte på s.k.

förutredningar, primärutredningar och förenklade utredningar, mot bakgrund av

den oklarhet som hovrätten anser råda i fråga om vilken sekretess som rent

faktiskt gäller i dessa fall. Samma invändning görs beträffande 9 kap. 17 §

tredje stycket 3, som avser vissa utredningar enligt lagen (1964:167) med

särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Enligt hovrätten kan det i och

för sig ifrågasättas om inte uppgifter i nu nämnda utredningar kan antas

omfattas av sekretessen i 9 kap. 17 § första stycket 1 sekretesslagen, varför

det inte skulle behövas någon annan sekretessbrytande regel än den som föreslås

i 9 kap. 17 § tredje stycket 1. Sveriges Försäkringsförbund anser att rätt till

insyn också bör tillerkännas den som övertagit målsägandes rätt.

Skälen för regeringens förslag: Som har konstaterats i föregående avsnitt finns

ett behov av att förbättra skadelidandes möjligheter att ta del av uppgifter ur

brottsutredningar för att kunna ta till vara sin rätt till skadestånd m.m. De av

 utredningen föreslagna lagändringarna är enligt regeringens mening i huvudsak

väl avvägda och utgör en lämplig väg att åstadkomma en reform.

Terminologin

Vad avser terminologin föreslås i promemorian att målsäganden är den som skall

ges rätt till insyn. Enligt 20 kap. 8 § rättegångsbalken är målsägande den mot

vilken ett brott blivit begånget eller som har blivit förnärmad av brottet eller

 lidit skada av det. Enligt regeringens bedömning kan användningen av detta

begrepp i förevarande sammanhang leda till vissa oklarheter och eventuellt även

till icke avsedda konsekvenser. En förundersökning kan läggas ned på grund av

att den misstänkta gärningen visat sig inte utgöra brott. I den situationen

finns det inte längre någon misstänkt och inte heller någon målsägande. I

promemorian konstateras dock att det är i sin tidigare egenskap av målsägande

som den skadelidande begär att få ta del av uppgifter i utredningen och att

användningen av begreppet därför inte torde vålla något problem. Man kan

emellertid tänka sig andra situationer där användningen av begreppet målsägande

kan förorsaka oklarhet. Vem som är målsägande kan t.ex. ändras under

utredningens gång, varför det kan uppstå tveksamhet om vem det egentligen är som

 avses. En situation där användningen av begreppet målsägande skulle kunna leda

till en icke avsedd konsekvens är om en förundersökning lagts ned och det i ett

senare skede visar sig att en person, som inte varit målsägande i

förundersökningen men som blivit skadelidande till följd av den inträffade

händelsen, vill göra ett anspråk på skadestånd gällande mot den tidigare

misstänkta personen eller behöver uppgifter för att kunna reglera skadan med

sitt försäkringsbolag. Om rätten till insyn i den situationen avser endast

målsägande torde uppgifter inte kunna lämnas ut till den skadelidande.

Mot den bakgrunden bör enligt regeringens mening i stället begreppet

skadelidande användas. Termen skadelidande förekommer t.ex. i skadeståndslagen

(1972:207), trafikskadelagen (1975:1410) och trafikförsäkringsförordningen

(1976:359). Begreppet omfattar alla dem som tillfogats skada oavsett om detta

har skett på grund av brott, i samband med brott eller utan att brottslig

gärning föreligger.

Insyn i förundersökningar

Vad gäller frågan om insyn i en pågående förundersökning kan konstateras att

målsägandens anspråk oftast tas till vara av åklagaren. I 22 kap. 2 §

rättegångsbalken anges att om ett enskilt anspråk grundas på ett brott som hör

under allmänt åtal, åklagaren på målsägandens begäran är skyldig att i samband

med åtalet förbereda och utföra även målsägandens talan, om det kan ske utan

väsentlig olägenhet och hans anspråk inte är uppenbart obefogat. Om åklagaren

väcker talan är målsäganden berättigad att biträda åtalet. Det kan således antas

 främst vara när förundersökningen inte leder fram till åtal som det finns ett

behov av insyn. I andra fall tillgodoses detta på annat sätt. Som bl.a. Sveriges

 advokatsamfund, Sveriges Försäkringsförbund och Brottsoffermyndigheten påpekat,

 kan det i och för sig förekomma fall där en målsägande är i behov av uppgifter

även ur en pågående undersökning. Detta gäller exempelvis om förundersökningen

drar ut på tiden och målsäganden önskar att få skadeståndet reglerat. Såvitt

framkommit förefaller det praktiska behovet av detta emellertid inte vara

särskilt stort. I pågående förundersökningar medför också den sekretess som

gäller enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen, dvs. till skydd för utredningen, att

uppgifter många gånger inte kan lämnas ut, även om sekretess inte skulle gälla

enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen.

Mot bakgrund av det sagda - och då det skulle medföra betydande praktiska och

lagtekniska svårigheter att, inom ramen för detta lagstiftningsprojekt, låta en

förbättrad rätt till insyn omfatta även pågående förundersökningar - begränsas

regeringens förslag till att avse endast rätt till insyn i avslutade

förundersökningar.

Insyn i andra brottsutredningar

Skadelidande kan ha behov av att få ut uppgifter även ur andra brottsutredningar

 än förundersökningar. I promemorian föreslås därför att rätten till insyn skall

 avse även förutredningar, primärutredningar enligt 23 kap. 3 § tredje stycket

och förenklade utredningar enligt 23 kap. 22 § rättegångsbalken. Hovrätten för

Västra Sverige anser emellertid att osäkerhet råder vad avser sekretessen för

uppgifter i andra brottsutredningar än förundersökningar och att det därför är

tveksamt att låta regleringen omfatta även dessa.

Enligt 9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen gäller sekretess, som tidigare

framgått, för uppgift om enskildas personliga förhållanden i bl.a. utredning

enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål (punkt 1), i angelägenhet

som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för

att förebygga brott (punkt 2), i angelägenhet som avser registerkontroll och

särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) (punkt 3) samt i

 åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens kriminaltekniska

laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott (punkt 4). Enligt regeringens

bedömning får den verksamhet som sker inom ramen för förutredningar,

primärutredningar och förenklade utredningar typiskt sett anses utgöra sådan

verksamhet som avses i 9 kap. 17 § första stycket 4 och således omfattas av

sekretess enligt den bestämmelsen (i den mån uppgifterna inte omfattas av

sekretess enligt första stycket 1). Av förarbetena till lagrummet framgår

visserligen inte att lagstiftaren vid tillkomsten av bestämmelsen haft sådana

situationer i åtanke, vilket såvitt avser förutredningar också påpekats av

Justitieombudsmannen (se beslut den 7 mars 1996, dnr 3251-1993). Eftersom

bestämmelsens ordalydelse så klart täcker den verksamhet som bedrivs inom ramen

för nämnda utredningsformer ser regeringen emellertid inte något hinder att

tolka bestämmelsen på detta sätt. Det kan också noteras att som exempel på

uppgifter som omfattas av sekretess enligt punkt 4, i kommentaren till

sekretesslagen nämns uppgifter om enskildas personliga förhållanden som polisen

får kännedom om i samband med lägenhetsbråk o.d. där den ingriper för att

avvärja brott (Regner m.fl., Sekretesslagen. En kommentar, 1998, s. 9:51).

I enlighet med det sagda anser regeringen att även s.k. förutredningar,

primärutredningar enligt 23 kap. 3 § tredje stycket och förenklade utredningar

enligt 23 kap. 22 § rättegångsbalken bör omfattas av förslaget.

Förutsättningarna för insyn i dessa fall bör vara att utredningen avslutats på

annat sätt än med beslut att väcka åtal, strafföreläggande eller föreläggande av

 ordningsbot.

Under vissa förutsättningar får en utredning rörande brott inledas enligt 31 §

lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare när någon kan

 misstänkas för att före femton års ålder ha begått brott. Enligt 37 § samma lag

 får åklagare också, om det krävs från allmän synpunkt, efter framställning av

socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare för den unge, begära prövning hos

 domstol huruvida den unge som misstänks för att före femton års ålder ha begått

 ett brott, har begått brottet (bevistalan). Detta institut, som är avsett

närmast för sådana fall där den unge misstänks för en gärning av mycket

allvarlig beskaffenhet, har mycket sällan använts i praktiken.

En utredning enligt 31 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare

 har andra syften än att undersöka om gärningen formellt varit att betrakta som

ett brott om den hade begåtts av en straffmyndig person och syftar inte heller

till att ta till vara en skadelidandes anspråk. Även den som är under femton år

är emellertid skadeståndsrättsligt ansvarig för person- eller sakskada som han

eller hon vållat. Liksom när det gäller ungdomar mellan femton och arton år, kan

 dock skadeståndsbeloppet komma att jämkas. Enligt 2 kap. 2 § skadeståndslagen

skall den unge ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn till hans

ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkring

och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter.

En skadelidande kan således ha samma behov av att få del av uppgifter ur en

avslutad brottsutredning enligt 31 § lagen med särskilda bestämmelser om unga

lagöverträdare som ur en brottsutredning enligt rättegångsbalken. Regeringen

delar därför den uppfattning som redovisas i promemorian, nämligen att den som

lidit skada skall få möjlighet att ta del av uppgifterna också ur en sådan

utredning när den avslutats. Vad gäller frågan vilka sekretessregler som är

tillämpliga gör regeringen samma bedömning som gjorts ovan i fråga om

förutredningar, primärutredningar och förenklade utredningar.

Vem skall ha rätt till insyn?

I promemorian föreslås att möjligheten till insyn bör tillkomma en målsägande

personligen. Den omständigheten att den som övertagit anspråket från en

målsägande i och för sig tillerkänts processuella förmåner när det gäller

möjligheten att få sin talan utförd av åklagaren enligt 22 kap. 2 §

rättegångsbalken, anses inte motivera att denne ges en självständig rätt till

insyn. Regeringen ställer sig emellertid tveksam till den slutsatsen. Den som

övertagit ett anspråk på skadestånd m.m. torde ha ett lika tungt vägande

intresse som den som lidit skadan av att få del av uppgifter ur en

brottsutredning för att kunna ta sin rätt till vara. Det kan också noteras att

den föreslagna regleringen i 27 kap. 8 § rättegångsbalken omfattar även den som

övertagit skadelidandes rätt (se avsnitt 5.3). Regeringen instämmer därför i

Sveriges Försäkringsförbunds uppfattning att även den som övertagit den

skadelidandes rätt skall ges möjlighet till insyn i brottsutredningen.

5.2.2 Förutsättningar för uppgifternas utlämnande

Regeringens förslag: En skadelidande i en avslutad brottsutredning, som har ett

behov av att ta del av uppgifter i utredningen för att få ett anspråk på

skadestånd eller på bättre rätt till viss egendom tillgodosett, ges möjlighet

att - utan hinder av sekretessen i 9 kap. 17 § sekretesslagen - få ta del av

uppgifterna. Uppgifterna skall dock inte få lämnas ut om det för den som

uppgifterna rör, eller någon honom närstående, är av synnerlig vikt att de inte

röjs.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian

föreslås att en förutsättning för rätt till insyn skall vara att en målsägande

behöver uppgifterna för att få ett enskilt anspråk tillgodosett.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen

invändning mot förslaget. Brottsoffermyndigheten anser emellertid att rätten

till insyn inte skall förutsätta att målsäganden har behov av uppgifterna för

att få ett enskilt anspråk tillgodosett och framhåller att det kan vara

angeläget för vissa brottsoffer att ta del av förundersökningen för att kunna

bearbeta den traumatiska upplevelsen de varit utsatta för. Även Sveriges

Försäkringsförbund anser att förslaget är alltför begränsat i den delen och

menar att en målsägande bör ha rätt till insyn för att kunna få fram underlag

för att begära överprövning av ett beslut om nedlagd förundersökning eller för

att föra enskilt åtal. Även Riksåklagaren har påtalat att flera frågor som nära

anknyter till målsägandens rätt att framställa enskilt anspråk har lämnats

obehandlade. Detta gäller inte minst frågorna om insyn till stöd för att väcka

enskilt åtal och att begära överprövning.

Hovrätten för Västra Sverige ifrågasätter om inte uttrycket "synnerliga skäl"

med hänsyn till de situationer som avses är väl starkt och menar att det därför

möjligen är tillräckligt med "särskilda skäl".

Skälen för regeringens förslag: Brottsutredningar innehåller inte sällan

integritetskänsliga uppgifter och andra uppgifter vars röjande kan orsaka skada

eller men för både allmänna och enskilda intressen. Enligt regeringens mening är

 det mot den bakgrunden inte rimligt att införa en generell rätt till insyn för

skadelidande i förundersökningen. I stället bör det ställas krav på att den

skadelidande verkligen är i behov av de efterfrågade uppgifterna samtidigt som

hänsyn tas till eventuella motstående intressen.

Den situation där det i första hand bör finnas en rätt för en skadelidande att

få del av uppgifter är när han eller hon är i behov av dem för att kunna få ett

anspråk på ersättning för skada som uppkommit vid den i förundersökningen eller

i annan brottsutredning utredda händelsen tillgodosett. Exempelvis kan en

skadelidande ha behov av att få veta vem som vållat en skada för att kunna vända

 sig till denne med sitt anspråk, antingen direkt eller via domstol. Är den

skadelidandes försäkringsbolag inblandat är utbetalningen av

försäkringsersättningen inte sällan beroende av att bolaget får tillgång till

vissa upplysningar ur förundersökningen. En skadelidande kan också ha behov av

att få ut uppgifter för att kunna göra gällande bättre rätt till viss egendom.

Sådana omständigheter bör enligt regeringens mening leda till att uppgifterna

kan lämnas ut.

I promemorian föreslås att rätten till insyn skall begränsas till de fall där

den skadelidande behöver uppgifterna för att kunna få ett enskilt anspråk

tillgodosett. Ett enskilt anspråk förutsätter emellertid anknytning till en

brottslig gärning (jfr 22 kap. 1 § rättegångsbalken). Som regeringen närmare

utvecklat i avsnitt 5.2.1 bör rätten till insyn inte begränsas till dessa fall,

utan behov av rätt till insyn kan finnas även när exempelvis en förundersökning

har lagts ned på grund av att den misstänkta gärningen visat sig inte utgöra

brott, t.ex. därför att den inte begåtts uppsåtligen. Regeringen föreslår

därför, i enlighet med vad som sagts ovan, att rätt till insyn skall föreligga

när den skadelidande behöver uppgifterna för att få ett anspråk på skadestånd

eller på bättre rätt till viss egendom tillgodosett.

I de fall det är rimligt att anta att avsikten hos den som begär att få ut

uppgifterna antingen är att få vetskap om vem ett anspråk skall riktas mot eller

 att få bevis för sin sak, bör i normalfallet tilltro sättas till dennes

påstående att han eller hon behöver uppgifterna.

Vad gäller en målsägande inkluderar dennes rätt inte bara enskilda anspråk utan

även rätten att i vissa fall väcka enskilt åtal. Sveriges Försäkringsförbund

anser därför att rätten till insyn bör gälla även den situationen. Det är dock

endast i ett mycket ringa antal fall som målsägande använder sig av den

subsidiära åtalsrätten. Regeringen ser därför inte något behov av att, inom

ramen för detta begränsade lagstiftningsprojekt, ge målsägande en insynsrätt för

 att underlätta för dem att föra ansvarstalan mot den misstänkte. Detsamma

gäller frågan om överprövning av beslut om nedlagd förundersökning. Inte heller

rätt till insyn i det syfte som Brottsoffermyndigheten har aktualiserat bör

enligt regeringens mening behandlas i detta sammanhang. Regeringens förslag

begränsas därför till att avse skadelidande som har behov av att ta del av

uppgifter i avslutade förundersökningar och andra avslutade brottsutredningar

för att ta till vara sin rätt till skadestånd eller bättre rätt till egendom.

Den omständigheten att en skadelidande har ett berättigat behov av efterfrågade

uppgifter bör dock inte alltid medföra att uppgifterna får lämnas ut. En

avvägning bör ske mellan den skadelidandes behov av uppgifterna och motstående

intressen av att uppgifterna inte röjs. Vissa intressen som skyddas av

sekretesslagen är typiskt sett sådana att behovet av insyn bör ge vika för dem.

Detta kan gälla både allmänna och enskilda intressen.

Det allmänna kan ha ett starkt intresse av att uppgifterna inte lämnas ut.

Exempelvis kan det vara av betydelse för en viss brottsutredning eller för

rikets säkerhet att uppgifterna inte röjs. Dessa intressen tillgodoses bl.a.

genom sekretessen i 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Det är dock sällan

förekommande att det allmänna har några sådana intressen i en nedlagd

förundersökning. I de fall det verkligen är så, torde dessa intressen vara så

starka att de inte skall behöva stå tillbaka för den insynsrätt som nu

diskuteras. Om en sådan konflikt ändå skulle uppstå torde den gå att lösa genom

att vissa uppgifter maskeras eller på annat sätt utelämnas.

Även av hänsyn till enskildas intressen kan det enligt regeringens mening finnas

 fall där uppgifter inte bör lämnas ut, även om den skadelidande har ett

berättigat behov av uppgifterna. För den tidigare misstänkte kan det vara av

synnerlig vikt att hans eller hennes identitet inte röjs, om så inte redan skett

 i samband med att brottsutredningen avslutats. Detta kan bero på beskaffenheten

 av det misstänkta brottet eller på omständigheter hänförliga till den

misstänktes person. Det kan också bero på att det finns risk för trakasserier

och repressalier. Även uppgifter i brottsplatsundersökningar, läkarintyg,

förhörsutsagor och dylikt kan innehålla så graverande uppgifter för en enskild

att de inte bör röjas. Det kan också föreligga en allvarlig risk att andra

uppgiftslämnare, exempelvis vittnen, som hörts om känsliga förhållanden,

tillfogas allvarlig skada om uppgifter om dem lämnas ut. När den misstänkte är

under 18 år samt när utredningen sker enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda

 bestämmelser om unga lagöverträdare kan det finnas skäl att ta större hänsyn

till enskilda intressen än annars. Hänsyn bör också kunna tas till närståendes

intressen av att uppgifterna inte röjs.

Uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden av det slag som nu

 diskuteras skyddas av sekretessen i 9 kap. 17 § sekretesslagen. När en

skadelidande har ett berättigat behov av uppgifter i en avslutad utredning bör

han eller hon kunna få del av uppgifterna utan hinder av sekretess. För att inte

 allvarligt skada enskilda intressen anser regeringen i enlighet med vad som

sagts ovan att uppgifterna dock inte bör lämnas ut när det bedöms vara av

synnerlig vikt för den som uppgifterna rör, eller dennes närstående, att de inte

 röjs. Hovrätten för Västra Sverige har ifrågasatt om inte uttrycket "synnerliga

 skäl" med hänsyn till de situationer som avses är väl starkt och menar att det

därför möjligen är tillräckligt med "särskilda skäl". Enligt regeringens

bedömning skulle detta dock riskera att leda till att möjligheten att få ut

uppgifter blir alltför begränsad.

5.3 Underrättelser enligt 27 kap. 8 § rättegångsbalken

Regeringens förslag: Den underrättelse om att ett beslag kan komma att hävas,

som skall sändas till en person som gjort anspråk på beslagtagen egendom, skall

också innehålla uppgift om hos vem beslaget har gjorts.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig över förslaget har

tillstyrkt det eller inte haft något att invända mot det.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 27 kap. 8 § rättegångsbalken skall ett

beslag av sådan egendom som någon framställt anspråk på inte hävas förrän tre

veckor efter det att den som framställt anspråket underrättats om att så kommer

att ske. Därigenom har den som framställt anspråket getts en möjlighet att själv

 väcka talan om bättre rätt till egendomen, innan den lämnas tillbaka till den

hos vilken beslaget skedde. Av lagtexten framgår att bestämmelsen inte endast

avser målsägande utan samtliga som gör anspråk på egendomen. I de flesta fall

torde det dock vara antingen målsäganden eller dennes försäkringsbolag som kan

tänkas göra sådant anspråk.

Den nu redovisade bestämmelsen i 27 kap. 8 § rättegångsbalken trädde i kraft den

 1 januari 1999 (prop. 1997/98:168, bet. 1998/99:LU2, rskr. 1998/99:21, SFS

1998:1573). Syftet med att införa underrättelseskyldigheten var att stärka

målsägandens rätt och ge denne ökade praktiska möjligheter att få sin rätt

prövad.

Utredningen om nya regler om godtrosförvärv anförde i sitt betänkande

(Vindikation av stöldgods, SOU 2000:56 s. 67) att man erfarit att det omvända

skaderekvisitet i 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) medfört att en

målsägande som vill framställa anspråk på ett föremål som tagits i beslag i

vissa fall har nekats att få information om identiteten på den hos vilken

beslaget gjorts. Därmed har målsäganden inte kunnat ta till vara sin rätt på det

 sätt som var avsikten med underrättelseskyldigheten.

Regeringens förslag i avsnitt 5.2 ger en skadelidande möjlighet till insyn i

avslutade förundersökningar. Med stöd av detta förslag skulle skadelidande, i de

 fall beslaget hävs i anledning av att förundersökningen läggs ned eller beslut

fattas om att åtal inte skall väckas, kunna få upplysning om hos vem beslaget

gjorts. En mer praktisk och ändamålsenlig lösning för dessa fall synes enligt

regeringens mening emellertid vara att bestämmelsen om underrättelseskyldighet i

 27 kap. 8 § rättegångsbalken kompletteras på så vis att det i bestämmelsen

anges att underrättelsen skall innehålla uppgift om hos vem beslaget har gjorts.

Enligt 1 kap. 2 § sekretesslagen får uppgift för vilken sekretess gäller enligt

denna lag inte röjas för enskild i annat fall än som anges i sekretesslagen

eller i lag eller förordning till vilken sekretesslagen hänvisar.

Kompletteringen i 27 kap. 8 § rättegångsbalken kräver därför en hänvisning i

sekretesslagen.

5.4 En särskild reglering av möjligheten att lämna ut uppgifter till enskilda

rörande trafikolyckor

Regeringens förslag: Utan hinder av sekretessen i 9 kap. 17 § sekretesslagen

skall polisen på begäran av en enskild som lidit person- eller sakskada vid en

trafikolycka få lämna uppgift om identiteten hos en trafikant som haft del i

olyckan.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig över förslaget

har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot det.

Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276)

anges att en trafikant som med eller utan skuld haft del i en trafikolycka skall

 stanna kvar på platsen. I mån av förmåga skall trafikanten hjälpa skadade och

medverka till de åtgärder som olyckan skäligen föranleder. På begäran av någon

annan som haft del i olyckan eller vars egendom skadats vid olyckan skall

trafikanten uppge namn och adress samt lämna upplysningar om händelsen. I andra

stycket anges att om egendom har skadats och ingen är närvarande som kan ta emot

 uppgifter och upplysningar, skall trafikanten snarast möjligt underrätta den

som lidit skada eller polis. Har någon person skadats och är skadan inte

obetydlig, skall trafikanten snarast möjligt underrätta polis.

När en trafikant i enlighet med regleringen underrättar polisen om att han haft

del i en trafikolycka där egendom eller person skadats, anses de lämnade

uppgifterna normalt vara skyddade av sekretess enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen

 (1980:100). De lämnas därför inte ut till den skadelidande, vilket av många har

 uppfattats som orimligt. Regeringen delar den uppfattningen. Den i avsnitt 5.2

föreslagna regleringen kan inte alltid tillämpas för att komma till rätta med

det aktuella problemet. En trafikants upplysning till polisen om att han orsakat

 en skada leder nämligen inte alltid till att en brottsutredning enligt 23 kap.

rättegångsbalken görs. För denna situation krävs således en annan lösning än den

 tidigare föreslagna för att den skadelidande skall få möjlighet att tillvarata

sin rätt.

För att möjliggöra undantag från sekretessen i dessa fall föreslog regeringen i

lagrådsremissen att det i 9 kap. 17 § sekretesslagen skulle införas en

bestämmelse som gör det möjligt att i en författning om skyldighet att

underrätta en skadelidande vid trafikolycka, i förhållande till enskild göra

undantag från sekretessen i 9 kap. 17 § sekretesslagen. Som Lagrådet har

konstaterat i sitt yttrande knyter den föreslagna bestämmelsen an till den

möjlighet att föreskriva undantag från förbud att röja sekretessbelagda

uppgifter som finns i 1 kap. 2 § sekretesslagen. Ett sådant undantag skall anges

 i sekretesslagen eller i lag eller förordning till vilken sekretesslagen

hänvisar. I den föreslagna bestämmelsen hänvisas emellertid till "författning".

Lagrådet har påpekat att med författning brukar menas inte bara lagar och

förordningar utan också föreskrifter beslutade av förvaltningsmyndigheter och

kommuner. Enligt Lagrådet är det därför olämpligt, och rentav i strid med regeln

 i 1 kap. 2 § sekretesslagen, att använda begreppet författning i den föreslagna

 lagtexten. Regeringen delar den bedömningen.

Den författning som avses med hänvisningen är trafikförordningen. Enligt

Lagrådet bör dock hänvisningen i 9 kap. 17 § sekretesslagen inte avse en

förordning, eftersom denna är av lägre konstitutionell nivå än sekretesslagen.

Resultatet skulle annars bli att riksdagen blev bunden av innehållet i

förordningen utan att det vore fråga om delegation av normgivning i egentlig

mening. Mot den bakgrunden förordar Lagrådet att det undantag från

sekretessbestämmelserna i 9 kap. 17 § sekretesslagen som regeringen har avsett

att ta in i trafikförordningen i stället arbetas in i nämnda paragraf i

sekretesslagen. Eventuella bestämmelser som gäller polisens skyldighet att

underrätta eller lämna uppgifter till skadelidande kan enligt Lagrådet arbetas

in i trafikförordningen. Regeringen har inget att invända mot den av Lagrådet

föreslagna lösningen.

6 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189)

6.1 Bakgrund

Enligt 1 § bötesverkställighetslagen (1979:189) skall bötesstraff verkställas

genom uppbörd eller indrivning. Regeringen bestämmer i vad mån uppbörd skall

ske. Enligt 3 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197) skall, med vissa

begränsningar, verkställighet på grund av föreläggande eller på grund av dom

eller slutligt beslut som meddelats av tingsrätt eller hovrätt i första hand ske

 genom uppbörd. Rikspolisstyrelsen är central uppbördsmyndighet.

Enligt 5 § bötesverkställighetslagen skall överskott vid uppbörd återbetalas

såvida överskottet inte avräknas mot andra böter. Återbetalning skall ske

oavsett beloppets storlek. Överskott vid inbetalningar av böter kan uppstå av

flera olika skäl. Ett av de vanligaste fallen är att överskott uppstått när

utländsk valuta växlats till svenska kronor. Vid växling uppstår ofta små

differenser. Under 1999 inrättades ett nytt uppbördssystem hos polisen som gör

det möjligt att hantera differenser till följd av valutaväxling. I det tidigare

systemet fanns inte den möjligheten. Ett annat fall där överskott kan uppkomma

är när den bötfällde av något skäl betalat ett för högt bötesbelopp.

6.2 Överväganden och förslag

Regeringens förslag: Återbetalning av överskott på bötesbelopp skall ske endast

om överskottet uppgår till minst femtio kronor.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian

föreslås att om överskottet uppkommit på grund av fel i en myndighets

handläggning av ärendet, skall det återbetalas även om det understiger femtio

kronor.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har haft något att invända

mot förslaget. Domstolsverket har emellertid uppmärksammat frågan om en

myndighets bedömning av om det förekommit fel i dess handläggning av ett ärende

bör kunna överprövas.

Skälen för regeringens förslag: Återbetalning av böter är förenat med kostnader

för Rikspolisstyrelsen. Genomsnittlig kostnad per återbetalningsärende enligt

nuvarande rutiner är 90 kronor inom landet och 110 kronor till utlandet.

Kostnaden för återbetalning är således inte helt obetydlig. Mot den bakgrunden

framstår det enligt regeringens mening som rimligt att ha en nedre gräns för när

 återbetalning inte behöver ske. Gränsen bör sättas så att kostnaden för

återbetalningen står i rimlig proportion till det belopp som skall betalas

tillbaka. Liknande bestämmelser finns på flera ställen i skattelagstiftningen,

exempelvis i 5 kap. 6 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Enligt den bestämmelsen skall återbetalning ske endast

om beloppet uppgår till minst femtio kronor. Det föreslås därför att

återbetalning av överskott på bötesbelopp skall ske endast om överskottet uppgår

 till minst femtio kronor.

I promemorian föreslås att för det fall överskottet orsakats av att fel

förekommit i en myndighets handläggning av ärendet, skall återbetalning ske även

 om beloppet är lägre än femtio kronor. Domstolsverket har påpekat att frågan om

 huruvida överskott uppkommit på grund av fel i en myndighets handläggning kan

bli föremål för olika bedömningar av myndigheten och den enskilde, och

aktualiserar därför frågan om det bör finnas möjlighet att få en myndighets

bedömning i det avseendet överprövad.

Med hänsyn till de låga belopp det här är fråga om finner regeringen det inte

motiverat att införa en särskild regel om att överskott som orsakats av fel i en

 myndighets handläggning skall betalas tillbaka även om beloppet är lägre än

femtio kronor, något som också skulle förutsätta en särskild klagomöjlighet.

Regeringen föreslår därför att återbetalning inte heller skall behöva ske i

sådana fall.

7 Kostnader

De föreslagna ändringarna i sekretesslagen torde inte medföra några ökade

kostnader eftersom den sekretessprövning som måste göras i varje enskilt fall

inte kan förväntas bli svårare eller mer omfattande än den som sker i dag. Inte

heller ändringen i rättegångsbalken torde innebära några ökade kostnader. Den

föreslagna ändringen i bötesverkställighetslagen medför kostnadsbesparingar.

8 Ikraftträdande

De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001. Vad avser de

föreslagna ändringarna i sekretesslagen behövs inga övergångsbestämmelser, då de

 nya bestämmelserna skall gälla även uppgifter i utredningar som avslutats innan

 bestämmelserna trätt i kraft.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

9 kap. 17 §

I paragrafen - som innehåller bestämmelser om sekretess i förundersökningar m.m.

 till skydd för enskildas intressen - har det införts ett nytt tredje stycke.

Genom den nya bestämmelsen får en skadelidande möjlighet att ta del av uppgifter

 i en avslutad brottsutredning. En uppgifts utlämnande förutsätter dock att den

skadelidande behöver uppgiften för att kunna få ett anspråk på skadestånd eller

på bättre rätt till viss egendom tillgodosett och att det inte är av synnerlig

vikt för den som uppgiften rör, eller hans eller hennes närstående, att den inte

 lämnas ut.

Bestämmelsen omfattar insyn i brottsutredningar enligt 23 kap. rättegångsbalken

och enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga

lagöverträdare. Såvitt avser unga är det endast i de fall en utredning enligt

senast nämnda bestämmelse företas som en rätt att få del av uppgifter införs. Om

 en sådan utredning inte görs har den skadelidande således ingen rätt att enligt

 denna bestämmelse ta del av uppgifter avseende den unge som polisen inhämtar.

I de fall det är rimligt att anta att avsikten hos den som begär att få ut

uppgifterna antingen är att få vetskap om vem ett anspråk skall riktas mot eller

 att få bevis för sin sak, bör i normalfallet tilltro sättas till dennes

påstående att han eller hon behöver uppgifterna.

Av skäl som anges i avsnitt 5.2.2 ger bestämmelsen inte en målsägande som önskar

 väcka enskilt åtal eller begära överprövning av ett beslut om nedlagd

förundersökning några rättigheter.

Rätten att ta del av uppgifter gäller således utan hinder av sekretessen i 9

kap. 17 § sekretesslagen. En uppgift får dock inte lämnas ut om det bedöms vara

av synnerlig vikt för den som uppgiften rör, eller dennes närstående, att den

inte röjs. Detta innebär att sekretessen till förmån för det allmänna, enligt

bl.a. 5 kap. 1 § sekretesslagen, alltjämt gäller men att sekretessen i

förhållande till enskilda intressen viker såvida inte starka intressen talar

däremot.

I första hand är det adressuppgifter och liknande som myndigheten kan vägra att

lämna ut i de fall den som uppgiften rör eller någon honom eller henne

närstående känner sig allvarligt hotad av den som begär uppgiften. Även känsliga

 uppgifter om sjukdomar och andra personliga förhållanden som finns intagna i

läkarintyg, förhörsutsagor, m.m. kan vägras lämnas ut. I fjärde stycket har

vissa redaktionella ändringar gjorts. Eftersom en förutsättning för att undantag

 från sekretessen gentemot enskild skall få regleras i någon annan författning

än sekretesslagen är att den lagen innehåller en hänvisning till

undantagsbestämmelsen (se 2 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och

1 kap. 2 § sekretesslagen), har dessutom en ny hänvisning (fjärde punkten)

tillkommit. Hänvisningen beror på förslaget till ändringar i 27 kap. 8 §

rättegångsbalken. Enligt detta förslag skall vissa uppgifter som kan vara

sekretessbelagda enligt förevarande paragraf lämnas ut till enskild.

I ett nytt femte stycke har förts in en bestämmelse enligt vilken polisen utan

hinder av sekretessen i 9 kap. 17 § sekretesslagen på begäran av en enskild som

lidit person- eller sakskada vid en trafikolycka, får lämna ut uppgift om

identiteten hos en trafikant som haft del i olyckan.

9.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

27 kap. 8 §

I paragrafen regleras hävning av beslag. Genom ett tillägg i andra stycket

säkerställs att den som framställt anspråk på beslagtagen egendom får

information om hos vem beslaget gjorts innan beslaget hävs. Bakgrunden till

förslaget har redovisats i avsnitt 5.3.

9.3 Förslaget till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189)

5 §

Enligt andra stycket första meningen skall återbetalning enligt första stycket

ske endast om beloppet uppgår till minst femtio kronor. Bakgrunden till

förslaget har redovisats i avsnitt 6.

Sammanfattning av promemorian Brottsoffers möjligheter att få del av uppgifter

ur förundersökningar m.m. (Ds 2000:64)

Bakgrund

Enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess för uppgifter om

enskildas personliga och ekonomiska förhållanden - bland annat i utredning

enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål - om det inte står klart att

 uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider

skada eller men. Sekretessen gäller således med ett s.k. omvänt skaderekvisit,

vilket innebär att presumtionen är för sekretess. Tidigare gällde sekretessen

med ett rakt skaderekvisit, dvs. sekretess gällde endast om det kunde antas att

den enskilde eller någon honom närstående led skada eller men om uppgiften

röjdes. Detta innebar att presumtionen var för offentlighet. Ändringen gäller

med verkan från den 1 april 1999 (SFS 1998:624).

Det har i framställningar till Justitiedepartementet påpekats att ändringen

medfört vissa oförutsedda konsekvenser, bl.a. att målsägande fått sämre

möjligheter att ta del av uppgifter i brottsutredningar som de behöver för att

kunna ta tillvara sin rätt.

Vårt uppdrag har varit att utreda frågor om bl.a. brottsoffers möjligheter att

få del av uppgifter ur förundersökningar med hänsyn till innehållet i 9 kap. 17

§ sekretesslagen.

Våra förslag

En möjlighet till insyn i avslutade förundersökningar m.m.

Företrädare för de myndigheter och organisationer vi har haft kontakt med har

bekräftat att sekretessregleringen ofta medför hinder för målsägande att ta del

av uppgifter i förundersökningar som de kan vara i behov av för att kunna ta

tillvara sin rätt. Vår utgångspunkt har därför varit att målsägandes möjligheter

 till insyn i förundersökningar skall förbättras. Vi har dock inte ansett att

det är rimligt att de intressen som ligger bakom sekretessregleringen i 9 kap.

17 § alltid skall stå tillbaka för målsägandens intressen. Det är därför inte

lämpligt att införa ett generellt undantag i förhållande till målsägande. Vårt

förslag innebär att målsägande som är i behov av uppgifter i avslutade

förundersökningar för att kunna få ett enskilt anspråk tillgodosett skall ges

möjlighet att utan hinder av sekretessen få del av uppgifterna. Rätten till

insyn skall också gälla i andra avslutade brottsutredningar som företagits

enligt 23 kap. rättegångsbalken och i avslutade utredningar enligt 31 § lagen

(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. En uppgift får

dock inte lämnas ut om det för den som uppgiften rör, eller hans eller hennes

närstående, är av synnerlig vikt att den inte röjs. Härigenom blir det möjligt

att vägra utlämnande av t.ex. en adressuppgift i ett fall där den som uppgiften

rör är allvarligt hotad av den som önskar ta del av uppgiften. Ett annat fall

kan röra t.ex. uppgifter i läkarintyg om sjukdomar.

Vi har inte sett något behov av att ge en ökad insynsmöjlighet i pågående

förundersökningar. I dessa fall tillgodoses målsägandes intressen redan i dag i

tillräckligt hög grad. Inte heller ser vi någon anledning att vidga

insynsmöjligheterna av andra skäl än för tillgodoseende av enskilda anspråk.

Något behov av undantag från de sekretessregler som gäller till förmån för

allmänna intressen har vi heller inte funnit.

Ändringar i 27 kap. 8 § rättegångsbalken och 2 kap. 8 § trafikförordningen

(1998:1276)

Det finns författningsbestämmelser som tillkommit i syfte att underlätta för

målsägande att få enskilda anspråk tillgodosedda. I dessa fall kan det uppfattas

 som särskilt stötande när uppgifter som en målsägande är i behov av inte är

tillgängliga för honom eller henne på grund av sekretess. Vi har uppmärksammats

på två fall där sekretesslagen medför hinder att lämna ut uppgifter på ett sätt

som sannolikt inte har varit förutsett. Det ena fallet gäller när den som gör

anspråk på beslagtagen egendom underrättas om att beslaget kommer att hävas i

avsikt att ge honom eller henne tillfälle att väcka talan om bättre rätt (27

kap. 8 § rättegångsbalken). I detta fall anses 9 kap. 17 § sekretesslagen hindra

 att den som gör anspråk på egendomen i underrättelsen får upplysning om hos vem

 beslaget gjorts. Det andra fallet gäller när den som haft del i en trafikolycka

 underrättar polisen enligt 2 kap. 8 § trafikförordningen. I detta fall anses 9

kap. 17 § sekretesslagen hindra att upplysning om trafikantens identitet

vidarebefordras till den skadelidande. Vi föreslår att det skall anges i 27 kap.

 8 § rättegångsbalken att underrättelsen till den som gjort anspråk på egendomen

 skall innehålla uppgift om hos vem beslaget har gjorts. I 2 kap. 8 §

trafikförordningen skall det anges att polisen på begäran av den skadelidande

skall lämna honom eller henne uppgift om trafikantens identitet. Dessa

möjligheter till undantag från sekretessen skall uttryckligen framgå av 9 kap.

17 § sekretesslagen.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande

 lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

17 §

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden,

 om inte annat följer av 18 §,

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i

annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt

 säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen (1998:622)

eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om behandling

av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar eller

som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om

uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 §,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon

 honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller

utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts

för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får en målsägande ta del av uppgift

1. i en nedlagd förundersökning eller i en förundersökning som avslutats med ett

 beslut om att åtal inte skall väckas,

2. i en annan brottsutredning som företagits enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken och som avslutats på annat sätt än med beslut att väcka åtal,

med strafföreläggande eller med föreläggande av ordningsbot, eller

3. i en avslutad utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträdare,

om målsäganden behöver uppgiften för att kunna få ett enskilt anspråk

tillgodosett och det inte bedöms vara av synnerlig vikt för den som uppgiften

rör, eller någon honom närstående, att den inte lämnas ut.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och i

säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i denna lag. Utan

 hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt vad som föreskrivs i

lagen (1998:621) om misstankeregister, polisdatalagen (1998:622) och lagen

(1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut

1. till enskild enligt vad som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga

 lagöverträdare,

2. till enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt

 i förordning som har stöd i denna lag,

3. enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstanke-register,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar samt i förordningar som har

 stöd i dessa lagar,

4. till enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § rättegångsbalken,

5. till enskild enligt vad som föreskrivs i författning om skyldighet att

underrätta en skadelidande vid en trafikolycka.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 27 kap. 8 § rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 kap.

8 §

Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någon

begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre

finns skäl för beslag, skall beslaget omedelbart hävas.

Beslag av föremål som någon framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte

underrättas.

Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Av underrättelsen skall det framgå hos vem beslaget

har gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas.

Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller

fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren.

När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om

målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband

 med dom besluta om beslag.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förteckning över remissinstanserna

Riksdagens ombudsmän, Hovrätten för Västra Sverige, Linköpings tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Norrbottens län, Justitiekanslern,

Domstolsverket, Riksåklagaren, Åklagarmyndigheten i Malmö,

Ekobrottsmyndigheten, Rikspolisstyrelsen, Polismyndigheten i Stockholms län,

Polismyndigheten i Skåne, Brottsförebyggande rådet, Brottsoffermyndigheten,

Sveriges advokatsamfund, Sveriges Försäkringsförbund,

Trafikförsäkringsföreningen, Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige

(ROKS), Sveriges kvinnojourers riksförbund, Brottsofferjourernas riksförbund och

 Föreningen brottsoffer.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från åklagarmyndigheten i Västerås, Umeå,

Linköping, Stockholm och Göteborg.

Sammanfattning av promemorian Förslag till ändring i 5 §

bötesverkställighetslagen (1979:189)

Enligt 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189) skall överskott vid uppbörd

återbetalas såvida överskottet inte avräknas mot andra böter. Återbetalning

skall ske oavsett beloppets storlek. Överskott vid inbetalningar av böter kan

uppstå av flera olika skäl. Ett av de vanligaste fallen är att överskott

uppstått när utländsk valuta växlats till svenska kronor. Vid växling uppstår

ofta små differenser. Under 1999 inrättades ett nytt uppbördssystem hos polisen

som gör det möjligt att hantera differenser till följd av valutaväxling. I det

tidigare systemet fanns inte den möjligheten. Ett annat fall där överskott kan

uppkomma är när den bötfällde av något skäl betalat ett för högt bötesbelopp.

Återbetalning av böter är förenat med kostnader för Rikspolisstyrelsen.

Genomsnittlig kostnad per återbetalningsärende enligt nuvarande rutiner är 90

kronor inom landet och 110 kronor till utlandet. Kostnaden för återbetalning är

således inte helt obetydlig. Mot den bakgrunden framstår det som rimligt att ha

en nedre gräns för när återbetalning inte behöver ske. Gränsen bör sättas så att

 kostnaden för återbetalningen står i rimlig proportion till det belopp som

skall betalas tillbaka. Liknande bestämmelser finns på flera ställen i

skattelagstiftningen, exempelvis i 5 kap. 6 § lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter. Enligt den bestämmelsen skall återbetalning ske

endast om beloppet uppgår till minst femtio kronor.

Det föreslås därför att återbetalning av överskott på bötesbelopp skall ske

endast om överskottet uppgår till minst femtio kronor. Om överskottet orsakats

av att fel förekommit i en myndighets handläggning av ärendet, bör återbetalning

 emellertid ske även om beloppet är lägre än femtio kronor.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189)

Härigenom föreskrivs att 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Uppkommer överskott vid uppbörd, får det avräknas på andra böter som den

bötfällde är skyldig att betala. I den mån avräkning ej sker, skall överskott

återbetalas.

Återbetalning enligt första stycket skall ske endast om beloppet uppgår till

minst femtio kronor. Beloppet skall avrundas till närmast lägre hela krontal. Om

 överskottet uppkommit på grund av fel i myndighets handläggning av ärendet,

skall även belopp som understiger femtio kronor återbetalas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förteckning över remissinstanserna

Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern, Domstolsverket, Datainspektionen,

Rikspolisstyrelsen, Riksskatteverket, Riksåklagaren och Ekonomistyrningsverket.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

17 §2

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden,

 om inte annat följer av 18 §,

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i

annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt

 säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, Tullverkets eller Kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen (1998:622)

eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om behandling

av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar eller

som annars behandlas där med stöd av samma lag,

9. i särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om

uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 §,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon

 honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller

utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts

för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får en skadelidande, eller den som den skadelidande

överlåtit sin rätt till, ta del av en uppgift

1. i en nedlagd förundersökning eller i en förundersökning som avslutats med ett

 beslut om att åtal inte skall väckas,

2. i en annan brottsutredning som utförts enligt bestämmelserna i 23 kap.

rättegångsbalken och som avslutats på annat sätt än med beslut att väcka åtal,

med strafföreläggande eller med föreläggande av ordningsbot, eller

3. i en avslutad utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträdare,

om den skadelidande eller den som den skadelidande överlåtit sin rätt till,

behöver uppgiften för att kunna få ett anspråk på skadestånd eller på bättre

rätt till viss egendom tillgodosett och det inte bedöms vara av synnerlig vikt

för den som uppgiften rör eller någon närstående till honom att den inte lämnas

ut.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och i

säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i denna lag. Utan

 hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt vad som föreskrivs i

lagen (1998:621) om misstankeregister, polisdatalagen (1998:622) och lagen

(1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

Utan hinder av sekretessen får en uppgift också lämnas ut

1. till enskild enligt vad som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga

 lagöverträdare,

2. till enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt

 i förordning som har stöd i denna lag,

3. enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar samt i förordningar som har

 stöd i dessa lagar,

4. till enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § rättegångsbalken,

5. till enskild enligt vad som föreskrivs i en författning om skyldighet att

underrätta en skadelidande vid en trafikolycka.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 27 kap. 8 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 kap.

8 §1

Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någon

begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre

finns skäl för beslag, skall beslaget omedelbart hävas.

Beslag av föremål som någon framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte

underrättas.

Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först tre

veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har

sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock

beslaget hävas omedelbart. Av underrättelsen skall det framgå hos vem beslaget

har gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas.

Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller

fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren.

När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Om

målet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband

 med dom besluta om beslag.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i bötesverktsällighetslagen (1979:189)

Härigenom föreskrivs att 5 § bötesverkställighetslagen (1979:189) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Uppkommer överskott vid uppbörd, får det avräknas på andra böter som den

bötfällde är skyldig att betala. I den mån avräkning ej sker, skall överskott

återbetalas.

Endast överskott som uppgår till minst femtio kronor skall återbetalas. Beloppet

 skall avrundas till närmaste lägre hela krontal.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-03-14

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 1 mars 2001 (Justitiedepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

2. lag om ändring i rättegångsbalken,

3. lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Lotta Gustavson.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

9 kap. 17 §

I ett nytt fjärde stycke skulle enligt förslaget föreskrivas bl.a. följande:

"Utan hinder av sekretessen får en uppgift också lämnas ut ... 5. till enskild

enligt vad som föreskrivs i en författning om skyldighet att underrätta en

skadelidande vid en trafikolycka." Den föreslagna be-stämmelsen knyter an till

den möjlighet att föreskriva undantag från förbud att röja sekretessbelagda

uppgifter för enskild som finns i

1 kap. 2 § sekretesslagen. Ett sådant undantag skall anges i sekre-tesslagen

eller i lag eller förordning till vilken sekretesslagen hänvisar. I förslaget

talas i detta hänseende om "författning". Med författningar brukar menas inte

bara lagar och förordningar utan också

föreskrifter beslutade av förvaltningsmyndigheter och kommuner. Det är därför

olämpligt och rentav i strid med regeln i 1 kap. 2 § sekretesslagen att använda

begreppet författning i den föreslagna lagtexten.

Av den bakomliggande promemorian (Ds 2000:64 s. 19 f., 70 f.) framgår att den

hänvisning som döljs bakom ordet författning i praktiken kommer att avse 2 kap.

8 § andra stycket trafikförordningen med ändringar. Hänvisningen i 9 kap. 17 §

sekretesslagen bör dock inte avse en förordning, eftersom denna är av lägre

konstitutionell nivå än sekretesslagen. Resultatet skulle annars bli att

riksdagen blev bunden av innehållet i förordningen utan att det vore fråga om

delegation av normgivning i egentlig mening.

Mot bakgrund av det ovan anförda förordar Lagrådet att det undantag från

sekretessbestämmelserna i 9 kap. 17 § som föreslås skola inflyta i

trafikförordningen i stället inarbetas i nämnda paragraf i sekretesslagen. En

sådan undantagsbestämmelse skulle kunna bilda ett nytt fjärde stycke och skulle

förslagsvis kunna ges följande lydelse: "Utan hinder av sekretessen får polisen

på begäran av en enskild som lidit person- eller sakskada vid en trafikolycka

lämna uppgift om identiteten hos en trafikant som haft del i olyckan."

Eventuella bestämmelser som gäller polisens skyldighet att underrätta eller

lämna uppgifter till skadelidande kan, som föreslagits i promemorian, inarbetas

i trafikförordningen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 mars 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Skadelidandes rätt att ta del av uppgifter ur

nedlagda förundersökningar, m.m.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 2001:86.

1 Senaste lydelse 1998:1573.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 2000:290.

1 Senaste lydelse 1998:1573.

Prop. 2000/01:109

6

1

Prop. 2000/01:109

Bilaga 1

Prop. 2000/01:109

Bilaga 2

Prop. 2000/01:109

Bilaga 3

Prop. 2000/01:109

Bilaga 4

Prop. 2000/01:109

Bilaga 5

Prop. 2000/01:109

Bilaga 6

Prop. 2000/01:109

Bilaga 7

Prop. 2000/01:109

Bilaga 7

Prop. 2000/01:109

Bilaga 8

Prop. 2000/01:109