Regeringens proposition

1995/96:23

Vissa ändringar i smittskyddslagen, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 28 september 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i smittskyddslagen (1988:1472).

Ändringarna är av huvudsakligen teknisk natur. Samtidigt föreslås vissa

preciseringar av tvångsisolerades rättigheter. En av ändringarna medför en

följdändring i sekretesslagen (1980:100). Vidare föreslås ändringar i lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga samt i socialtjänstlagen (1980:620).

Lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.........................4

2 Lagtext.............................................4

 2.1 Förslag till lag om ändring i smittskyddslagen

 (1988:1472)......................................4

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52)

 med särskilda bestämmelser om vård av unga......17

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870)

 om vård av missbrukare i vissa fall.............18

 2.4 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)19

 2.5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 20

3 Ärendet och dess beredning.........................21

4 Nuvarande förhållanden.............................21

 4.1 Allmänt........................................21

 4.2 Tvångsåtgärder.................................23

5 Överväganden.......................................24

 5.1 Anpassningar till följd av ny terminologi......24

 5.2 Samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar25

 5.3 Anmälan........................................27

 5.4 Smittkälla utanför landets gränser.............28

 5.5 Obduktions- och laboratoriefynd................29

 5.6 Behörig smittskyddsläkare......................31

 5.7 Underrättelse om smittsam sjukdom till

 föreståndare för särskilt ungdomshem eller LVM-hem31

 5.8 Tvångsisolerades rättigheter...................33

 5.9 Socialstyrelsen befogenheter...................35

 5.10 Handläggning av mål enligt smittskyddslagen...37

 5.11 Samverkan mellan smittskyddsläkare och

 behandlande läkare..............................40

 5.12 Uppgiftsskyldighet............................42

 5.13 Övriga frågor.................................44

 5.14 Kostnader och ikraftträdande..................45

 5.15 Utvärdering av smittskyddslagen...............46

6 Ansökan om vård enligt lagen om vård av

 missbrukare i vissa fall ..........................47

7 Författningskommentar..............................48

 7.1 Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen

 (1988:1472).....................................48

 7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga54

 7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870)

 om vård av missbrukare i vissa fall.............54

 7.4 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

 (1980:620)......................................54

 7.5 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)55

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian

 den 24 januari 1995 Promemoria om vissa

 ändringar i smittskyddslagen..................56

Bilaga 2 Sammanställning av remissvar över Promemoria

 om vissa ändringar i smittskyddslagen.........58

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag.................81

Bilaga 4 Lagrådets yttrande..........................96

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 28 september 1995...............................100

Rättsdatablad.......................................101

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472),

 2. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av

 unga,

 3. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall,

 4. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

 5. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till

Lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472)

 Härigenom föreskrivs i fråga om smittskyddslagen (1988:1472)

 dels att 3-9, 12, 20, 22-24, 29, 33-35, 38, 43, 50-53, 57, 62, 67 och 68 §§

samt bilagan skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 29 § skall sättas närmast före 30 §,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 24 a, 43 a, 43 b och

53 a §§, av följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny rubrik närmast före 29 § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 § Smittsamma sjukdomar indelas i samhällsfarliga sjukdomar och övriga

smittsamma sjukdomar.

 De samhällsfarliga sjukdomarna och vissa av de övriga smittsamma sjukdomarna

skall anmälas enligt föreskrifterna i denna lag. Sådana sjukdomar benämns

anmälningspliktiga sjukdomar.

-------------------------------------------------------

 De samhällsfarliga De samhällsfarliga

sjukdomarna och de övriga sjukdomarna anges i bilaga

smittsamma sjukdomar som till denna lag. Regeringen

skall anmälas anges i meddelar föreskrifter om

bilaga till denna lag. vilka övriga smittsamma

 sjukdomar som skall

 anmälas.

4 §1 Om riksdagens beslut om ändring i bilagan inte kan avvaktas, får rege-

ringen föreskriva att bestämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar skall

tillämpas från den tidpunkt som regeringen bestämmer på en viss

1 Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

smittsam sjukdom som uppträder eller inom kort kan uppträda här i landet,

om sjukdomen bedöms dels ha hög smittsamhet eller kunna få explosiv utbredning,

dels medföra hög dödlighet eller bestående skador bland de smittade. En sådan

föreskrift får meddelas endast om nämnda verkningar av sjukdomen inte var kända

vid tillkomsten av bilagan.

-------------------------------------------------------

 Regeringen får föreskriva

att en viss smittsam

sjukdom som annars inte är

anmälningspliktig skall

anmälas enligt föreskrifter-

na i denna lag.

-------------------------------------------------------

 Föreskrifter som meddelas Föreskrifter som meddelas

med stöd av första eller med stöd av första stycket

andra stycket skall skall snarast underställas

snarast underställas riks- riksdagens prövning.

dagens prövning.

5 §

-------------------------------------------------------

 Varje landstingskommun Varje landsting svarar

svarar för att behövliga för att behövliga smitt-

smittskyddsåtgärder vidtas skyddsåtgärder vidtas inom

inom landstingsområdet, i landstingsområdet, i den mån

den mån annat inte följer av annat inte följer av 9-11 §§.

9-11 §§.

-------------------------------------------------------

 Vad som sägs i denna lag Vad som sägs i denna lag

om landstingskommuner om landsting gäller också

gäller också kommuner som kommuner som inte ingår i

inte ingår i en landstings- ett landsting.

kommun.

6 §

-------------------------------------------------------

 I varje landstingskommun I varje landsting skall

skall det finnas en det finnas en smitt-

smittskyddsläkare, som skyddsläkare, som utses av

utses av hälso- och sjuk- en sådan nämnd som avses i

vårdsnämnden. I frågor som 10 § hälso- och sjuk-

inte gäller smitt- vårdslagen (1982:763). I

skyddsläkarens myn- frågor som inte gäller

dighetsutövning skall denne smittskyddsläkarens myndig-

verka under hälso- och hetsutövning skall denne

sjukvårdsnämnden. verka under nämnden.

7 § Smittskyddsläkaren skall, utöver vad som är särskilt föreskrivet i denna

lag,

 1. planera, organisera och leda smittskyddet,

 2. verka för samordning och likformighet av smittskyddet,

 3. verka för att förebyggande åtgärder vidtas,

-------------------------------------------------------

 4. fortlöpande följa 4. fortlöpande följa

smittskyddsläget i lands- smittskyddsläget i lands-

tingskommunen, tinget,

 5. biträda miljö- och 5. hjälpa kommunala

hälsoskyddsnämnderna, läkare nämnder som fullgör

och andra som är verksamma uppgifter inom miljö- och

inom smittskyddet i deras hälsoskyddsområdet, läkare

smittskyddsarbete, och andra som är verksamma

 inom smittskyddet i deras

 smittskyddsarbete,

 6. undervisa berörd hälso- och sjukvårdspersonal samt hälsoskyddspersonal i

smittskyddsfrågor,

 7. lämna allmänheten råd och upplysningar i smittskyddsfrågor, samt

 8. även i övrigt verka för ett effektivt smittskydd.

8 §

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren skall Smittskyddsläkaren skall

få upplysningar från och få få upplysningar från och få

del av uppgifter i del av uppgifter i

handlingar hos miljö- och handlingar hos kommunala

hälsoskyddsnämnder samt hos nämnder som fullgör

läkare och andra som är uppgifter inom miljö- och

verksamma inom hälso- och hälsoskyddsområdet samt hos

sjukvården, om han i ett läkare och andra som är

enskilt fall begär det och verksamma inom hälso- och

behöver det för att kunna sjukvården, om han i ett

fullgöra sina uppgifter enskilt fall begär det och

enligt denna lag och behöver det för att kunna

föreskrifter som meddelats fullgöra sina uppgifter

med stöd av lagen. enligt denna lag och

 föreskrifter som meddelats

 med stöd av lagen.

9 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och hälso- Den nämnd som fullgör

skyddsnämnden i en kommun uppgifter inom miljö- och

svarar för att smittskydds- hälsoskyddsområdet i en kom-

åtgärder vidtas mot sådana mun svarar för att

djur, livsmedel, smittskyddsåtgärder vidtas

vattentäkter, avlopps- mot sådana djur, livsmedel,

vatten, ventilationsanlägg- vattentäkter, avlopps-

ningar och andra objekt vatten, ventilationsan-

som sprider eller misstänks läggningar och andra objekt

sprida smittsamma sjuk- som sprider eller misstänks

domar. sprida smittsamma sjuk-

 domar.

12 §

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren och Smittskyddsläkaren och de

miljö- och hälso- kommunala nämnder som

skyddsnämnderna skall sam- fullgör uppgifter inom

verka med varandra och med miljö- och hälsoskyddsområdet

myndigheter, behandlande skall samverka med

läkare och andra som varandra och med myndig-

bedriver verksamhet av heter, behandlande läkare

betydelse för smittskyddet. och andra som bedriver

Särskilt skall miljö- och verksamhet av betydelse för

hälsoskyddsnämnderna smittskyddet. Särskilt

informera smitt-skydds- skall nämnderna informera

läkaren om iakttagelser som smittskyddsläkaren om iakt-

kan vara av betydelse för tagelser som kan vara av

hans verksamhet och samråda betydelse för hans verksam-

med honom om beslut och het och samråda med honom

andra viktigare åtgärder som om beslut och andra vikti-

berör smittskyddet. gare åtgärder som berör

 smittskyddet.

 Smittskyddsläkarna skall Smittskyddsläkarna skall

samarbeta i smitt- samarbeta med varandra och

skyddsfrågor och vid behov med behandlande läkare i

utbyta uppgifter som är smittskyddsfrågor och skall

nödvändiga för verksamheten. lämna de uppgifter som är

 nödvändiga för verksamheten.

 Ett smittskyddsärende får,

 om det är lämpligt och

 smittskyddsläkarna är överens

 om det, överlämnas till en

 smittskyddsläkare i ett an-

 nat landsting.

20 §2

-------------------------------------------------------

 En läkare som i sin En läkare som i sin

verksamhet konstaterar att verksamhet konstaterar att

någon har smittats av en någon har smittats av en

samhällsfarlig sjukdom samhällsfarlig sjukdom

skall anmäla detta till skall anmäla detta till

smittskyddsläkaren och smittskyddsläkaren och

Statens smittskyddsinsti- Smittskyddsinstitutet.

tut. Detta gäller även en läkare

 som i samband med ob-

 duktion finner smitta av

 en samhällsfarlig sjukdom.

 Sådan anmälan skall också

 göras av läkare vid mikro-

 biologiskt laboratorium,

 som vid analys finner

 smittämne av sådan

 samhällsfarlig sjukdom som

 avses i 1.1 och 1.2

 bilagan till denna lag.

-------------------------------------------------------

 Vid fall av Vid fall av

samhällsfarlig sjukdom som samhällsfarlig sjukdom som

avses i 1.2 bilagan till avses i 1.2 bilagan till

denna lag skall anmälan denna lag skall anmälan

göras även till miljö- och göras även till den

hälsoskyddsnämnden. Anmälan kommunala nämnd som fullgör

till nämnden behöver dock uppgifter inom miljö- och

inte göras om om- hälsoskyddsområdet.

ständigheterna klart visar

att smittkällan finns

utanför landets gränser.

22 §3

-------------------------------------------------------

 En läkare som i sin En läkare som i sin

verksamhet konstaterar att verksamhet konstaterar att

någon har smittats av en någon har smittats av en

annan anmälningspliktig annan anmälningspliktig

sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom än en samhällsfarlig

sjukdom skall anmäla detta sjukdom skall anmäla detta

till smittskyddsläkaren och till smittskyddsläkaren och

Statens smittskydds- Smittskyddsinstitutet.

institut. Anmälan skall gör- Anmälan skall göras även

as även beträffande annan beträffande annan sjukdom

sjukdom som är eller som som är eller som misstänks

misstänks vara smittsam, om vara smittsam, om sjukdo-

sjukdomen har fått en men har fått en

anmärkningsvärd utbredning anmärkningsvärd utbredning

inom ett område eller inom ett område eller

uppträder i en elakartad uppträder i en elakartad

form. form.

 Anmälningsskyldighet

 enligt första stycket första

 meningen gäller även för en

 läkare som i samband med

 obduktion finner smitta av

 en annan

2 Senaste lydelse anmälningspliktig

1992:1561.

3 Senaste lydelse

1992:1561.

 sjukdom än en

 samhällsfarlig sjukdom.

 Motsvarande gäller för en

 läkare vid mikrobiologiskt

 laboratorium, som vid

 analys finner smittämne av

 en sådan sjukdom.

-------------------------------------------------------

 Vid fall av sjukdom som Regeringen får meddela

avses i 2.2 bilagan till föreskrifter om att anmälan

denna lag skall anmälan om förhållande som avses i

göras även till miljö- och första eller andra stycket

hälsoskyddsnämnden. även skall göras till den

 kommunala nämnd som fullgör

 uppgifter inom miljö- och

 hälsoskyddsområdet.

23 §

-------------------------------------------------------

 En anmälan enligt 22 § En anmälan enligt 22 §

skall innehålla de upp- skall innehålla uppgift om

gifter som behövs för att den smittades identitet

kunna följa sjukdomens samt de övriga uppgifter

utbredning. Den skall inte som behövs för att kunna

innehålla uppgift om den följa sjukdomens

smittades identitet. På utbredning. På begäran av

begäran av smitt- smittskyddsläkaren eller

skyddsläkaren eller miljö- den kommunala nämnd som

och hälsoskyddsnämnden är fullgör uppgifter inom

dock den läkare som gjort miljö- och hälsoskyddsområdet

anmälan skyldig att lämna är den läkare som gjort

smittskyddsläkaren eller anmälan skyldig att lämna

nämnden uppgift om smittskyddsläkaren eller

identiteten samt andra nämnden även andra uppgifter

uppgifter av betydelse för av betydelse för deras

deras smittskyddsarbete. smittskyddsarbete.

24 §

-------------------------------------------------------

 Om smittskyddsläkaren En anmälan enligt 20

efter att ha fått en anmälan eller 22 § skall göras till

enligt 20 eller 22 § finner smittskyddsläkaren i det

att ytterligare åtgärder landsting där den anmälande

behövs för att hindra läkaren har sin yrkesverk-

smittspridning, skall han samhet. Om

se till att sådana åtgärder smittskyddsläkaren efter

vidtas. att ha fått en sådan anmälan

 finner att ytterligare

 åtgärder behövs för att hindra

 smittspridning, skall han

 se till att sådana åtgärder

 vidtas.

-------------------------------------------------------

 24 a §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Socialstyrelsen får meddela

 föreskrifter om undantag för

 läkare vid mikrobiologiskt

 laboratorium från skyldig-

 heten att göra anmälan såvitt

 avser viss sjukdom, viss

 uppgift i anmälan eller

 till vilka anmälan skall gö-

 ras.

-------------------------------------------------------

 Uppgiftsskyldighet

29 §

-------------------------------------------------------

 Beträffande den som för Regeringen får meddela

smitta av infektion av HIV föreskrifter beträffande en

är följande personer och viss samhällsfarlig sjukdom

myndigheter skyldiga att på om att följande personer

begäran av smittskyddsläka- och myndigheter är skyldiga

ren lämna honom de att på begäran av smitt-

uppgifter som han behöver skyddsläkaren lämna honom de

för att kunna fullgöra sina uppgifter om smittbäraren

åligganden enligt denna som smittskyddsläkaren behö-

lag: ver för att kunna fullgöra

 sina åligganden enligt

 denna lag:

-------------------------------------------------------

 1. myndigheter som genom 1. myndigheter som genom

sin verksamhet får kännedom sin verksamhet får kännedom

om uppgifter av betydelse om uppgifter av betydelse

för smittskyddet och för smittskyddet och

 2. personal inom enskild 2. personal inom enskild

hälso- och sjukvård som i hälso- och sjukvård som i

sin yrkesutövning står under sin yrkesutövning står under

tillsyn av social- tillsyn av Social-

styrelsen.

 styrelsen.

33 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och En kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden får fullgör uppgifter inom

meddela de förelägganden och miljö- och hälsoskyddsområdet

förbud som behövs i enskilda får meddela de förelägganden

fall för att hindra och förbud som behövs i

spridning av en enskilda fall för att hin-

samhällsfarlig sjukdom. dra spridning av en

 samhällsfarlig sjukdom.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

-------------------------------------------------------

 Om någon inte följer ett Om någon inte följer ett

föreläggande eller förbud, fårföreläggande eller förbud, får

miljö- och hälsoskyddsnämndennämnden förordna om rättelse

förordna om rättelse på hans på hans bekostnad. Ett

bekostnad. Ett sådant sådant beslut får också

beslut får också meddelas meddelas utan föregående

utan föregående föreläggande föreläggande eller förbud, om

eller förbud, om nämnden med nämnden med hänsyn till

hänsyn till risken för risken för smittspridning

smittspridning finner att finner att rättelse bör ske

rättelse bör ske utan utan dröjsmål.

dröjsmål.

34 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och En kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden får låta fullgör uppgifter inom

förstöra gång- och sängkläder,miljö- och hälsoskyddsområdet

husgeråd, möbler och andra får låta förstöra gång- och

föremål av personlig natur sängkläder, husgeråd, möbler

samt låta avliva och andra föremål av person-

sällskapsdjur, om det är lig natur samt låta avliva

nödvändigt för att hindra sällskapsdjur, om det är

spridning av samhällsfarlig nödvändigt för att hindra

sjukdom. Nämnden skall spridning av samhällsfarlig

betala skälig ersättning sjukdom. Nämnden skall

till den som har drabbats betala skälig ersättning

av ett beslut om förstöring. till

 den som har drabbats av

 ett beslut om förstöring.

35 §

-------------------------------------------------------

 För att kunna fullgöra För att kunna fullgöra

sina uppgifter enligt sina uppgifter enligt

denna lag har miljö- och denna lag har en kommunal

hälsoskyddsnämnden rätt till nämnd som fullgör uppgifter

tillträde till områden, inom miljö- och hälsoskydds-

lokaler och andra utrymmen området rätt till tillträde

varifrån smitta kan spridas till områden, lokaler och

och får där göra un- andra utrymmen varifrån

dersökningar och ta prov. smitta kan spridas och får

För uttaget prov betalas där göra undersökningar och

inte ersättning. ta prov. För uttaget prov

 betalas inte ersättning.

38 § Länsrätten skall, på ansökan av smittskyddsläkaren, besluta om tvångs-

isolering av den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom, om den smittade

inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för att hindra

smittspridning. Ett sådant beslut skall också fattas om det finns grundad

anledning anta att den smittade inte följer meddelade förhållningsregler och

underlåtenheten innebär en uppenbar risk för smittspridning.

-------------------------------------------------------

 Tvångsisolering skall ske Tvångsisolering skall ske

på sjukhus som drivs av en på sjukhus som drivs av ett

landstingskommun. landsting.

43 §

-------------------------------------------------------

 Den som är tvångsisolerad Den som är tvångsisolerad

skall tas väl om hand. Han skall tas väl om hand. Han

skall få det stöd och den skall få det stöd och den

hjälp som behövs och hjälp som behövs och

motiveras att ändra sin motiveras att ändra sin

inställning och livsföring inställning och livsföring

så, att tvångsisoleringen så, att tvångsisoleringen

kan upphöra. kan upphöra. Den

 tvångsisolerade får inte

 utan stöd i denna lag

 underkastas någon annan

 inskränkning i sin frihet än

 som påkallas av ändamålet med

 isoleringen.

-------------------------------------------------------

 Den tvångsisolerade skall

 ges tillfälle till

 sysselsättning och sådan

 fysisk träning som är lämplig

 med hänsyn till hans ålder

 och hälsotillstånd.

 Den tvångsisolerade skall

 ges möjlighet att dagligen

 vistas utomhus under minst

 en timme, om det inte

 finns synnerliga hinder

 mot detta.

-------------------------------------------------------

 43 a §

 Den som är tvångsisolerad

 har rätt att föra

 telefonsamtal och ta emot

 besök i den utsträckning det

 kan ske med hänsyn till

 vården eller ordningen på

 sjukhuset. Besök kan för-

 vägras, om ändamålet med

 tvångsisoleringen skulle

 motverkas därav. Besök skall

 ske under sådana former att

 risk för smittspridning och

 införsel av sådan egendom

 som avses i 45 § motverkas.

 Den som är tvångsisolerad

 har rätt att sända och, med

 den begränsning som följer

 av 47 §, ta emot brev och

 andra försändelser.

-------------------------------------------------------

 43 b §

 Beslut om inskränkningar

 i rättigheterna enligt 43 §

 andra och tredje styckena

 eller 43 a § meddelas av

 chefsöverläkaren efter samråd

 med smittskyddsläkaren.

50 §4 Tillstånd att vistas utanför sjukhusets område meddelas av smitt-

skyddsläkaren efter samråd med chefsöverläkaren. Smittskyddsläkaren får

återkalla tillståndet om förhållandena kräver det.

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren får

 överlåta åt chefsöverläkaren

 att pröva frågor om tillstånd

 att tillfälligt vistas

 utanför sjukhusets område.

50 a §5

-------------------------------------------------------

 Landstingskommunen får Landstinget får förordna

förordna någon inom hälso- någon inom hälso- och

och sjukvården legitimerad sjukvården legitimerad

befattningshavare, som har befattningshavare, som har

tillräcklig kompetens och tillräcklig kompetens och

erfarenhet, att i chefs- erfarenhet, att i

överläkares ställe fullgöra dechefsöverläkares ställe

uppgifter som fullgöra de uppgifter som

chefsöverläkaren har enligt chefsöverläkaren har enligt

43 - 50 §§ vid tvångsisole- 43-50 §§ vid tvångsisolering

ring av den som för smitta av den som för smitta av

av infektion av HIV. infektion av HIV.

 Vad som sägs i denna lag om chefsöverläkaren gäller också den som förordnats

enligt första stycket.

51 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och Beslut enligt denna lag

hälsoskyddsnämndens beslut av en kommunal nämnd som

enligt denna lag får över- fullgör uppgifter inom

klagas hos länsrätten. miljö- och hälso-

4 Senaste lydelse

1990:607.

5 Senaste lydelse skyddsområdet får överklagas

1991:880. hos allmän

 förvaltningsdomstol.

52 §6

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkarens Smittskyddsläkarens

beslut enligt denna lag får beslut enligt denna lag får

överklagas hos länsrätten om överklagas hos allmän

beslutet gäller förvaltningsdomstol om be-

 slutet gäller

 1. förhållningsregler 1. förhållningsregler

enligt 17 §, enligt 17 §,

 2. tillfälligt 2. tillfälligt

omhändertagande enligt 37 §, omhändertagande enligt 37 §,

 3. avslag på en begäran 3. avslag på en begäran

att tvångsisoleringen skall att tvångsisoleringen skall

upphöra, upphöra,

-------------------------------------------------------

 4. avslag på en begäran om 4. avslag på en begäran om

tillstånd att vistas utanför tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område enligt 49 sjukhusets område enligt 49 §

§, eller meddelande av

 villkor i samband med en

 sådan vistelse,

-------------------------------------------------------

 5. återkallelse av 5. återkallelse av

tillstånd att vistas utanför tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område enligt 50 sjukhusets område enligt 50

§. §.

-------------------------------------------------------

 Chefsöverläkarens beslut Chefsöverläkarens beslut

enligt 48 § får överklagas enligt 48 och 50 §§ får

hos länsrätten. överklagas hos allmän

 förvaltningsdomstol. Det-

 samma gäller beslut enligt

 43 b § om beslutet innebär

 inskränkningar i särskilt

 fall för en tvångsisolerad.

 Andra beslut enligt denna lag av smittskyddsläkaren eller annan läkare får

inte överklagas.

53 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsens beslut Socialstyrelsens beslut

om föreläggande eller förbud om föreläggande enligt 67 §

enligt 67 § får överklagas får överklagas hos allmän

hos kammarrätten. förvaltningsdomstol.

-------------------------------------------------------

 53 a §

 I andra mål än sådana som

 avser tvångsisolering eller

 upphörande av

 tvångsisolering krävs pröv-

 ningstillstånd vid

 överklagande till

 kammarrätten.

57 §7

-------------------------------------------------------

 I mål om tvångsisolering, I mål om tvångsisolering

som väckts vid länsrätten eller om upphörande av

genom ansökan av tvångsisolering skall läns-

smittskyddsläkaren, skall rätten och kammarrätten

6 Senaste lydelse

1990:607.

7 Ändringen innebär bl.a.

att andra stycket upphävs.

länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling,

hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart

om detta inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhand-

obehövligt. I andra mål ling skall alltid hållas i

enligt denna lag prövar sådana mål om någon part

rätten om det finns skäl att begär det. Parterna skall

hålla muntlig förhandling. upplysas om sin rätt att

 begära muntlig förhandling.

-------------------------------------------------------

 Om någon part begär

muntlig förhandling, skall

sådan hållas. Parterna skall

upplysas om sin rätt till

muntlig förhandling.

 Om en enskild part som har kallats vid vite att inställa sig personligen till

en förhandling uteblir, får rätten förordna att han skall hämtas till rätten

antingen omedelbart eller till en senare dag.

62 §8 Polismyndighet skall lämna biträde på begäran av

 1. smittskyddsläkaren för att genomföra läkarundersökning enligt 36 §,

 2. smittskyddsläkaren för att till sjukhus föra den som tillfälligt skall tas

om hand enligt 37 § eller som skall tvångsisoleras enligt 38 eller 39 §,

 3. smittskyddsläkaren eller chefsöverläkaren för att återföra den som har

avvikit från ett sjukhus, där han enligt beslut skall vara tillfälligt

omhändertagen eller tvångsisolerad, eller den som inte har återvänt till

sjukhuset sedan hans tillstånd att vistas utanför sjukhusets område har gått ut

eller återkallats,

-------------------------------------------------------

 4. miljö- och 4. en kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden för att fullgör uppgifter inom

bereda nämnden tillträde miljö- och hälsoskyddsområdet

till områden, lokaler och för att bereda nämnden

andra utrymmen som avses i tillträde till områden,

35 §, lokaler och andra utrymmen

 som avses i 35 §,

 5. Socialstyrelsen vid styrelsens tillsyn.

67 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsen får i sin Socialstyrelsen får i sin

tillsynsverksamhet meddela tillsynsverksamhet meddela

de förelägganden och förbud de förelägganden som behövs

som behövs för att denna lag för att denna lag eller

eller föreskrifter som har föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen meddelats med stöd av lagen

skall efterlevas. skall efterlevas.

-------------------------------------------------------

 Ett föreläggande eller Ett föreläggande får förenas

förbud får förenas med vite. med vite.

68 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsen har rätt Socialstyrelsen har rätt

att inspektera smitt- att inspektera smitt-

skyddsverksamhet som skyddsverksamhet som

bedrivs av smitt- bedrivs av smitt-

skyddsläkare, miljö- och skyddsläkare, kommunala

hälsoskyddsnämnder nämnder med uppgif-

8 Senaste lydelse

1990:607.

och hälso- och sjuk- ter inom miljö- och hälso-

vårdspersonal. Den vars skyddsområdet och hälso- och

verksamhet inspekteras är sjukvårdspersonal. Den vars

skyldig att lämna det biträ- verksamhet inspekteras är

de som behövs vid skyldig att lämna det biträ-

inspektionen. de som behövs vid

 inspektionen.

 4

 Bilaga

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

Anmälningspliktiga Samhällsfarliga sjukdomar

sjukdomar

-------------------------------------------------------

1 Samhällsfarliga sjuk-

domar

 1.1 difteri

1.1 difteri fläckfeber

 fläckfeber gula febern

 gula febern hepatit B

 hepatit B hepatit C

 hepatit non A non B hepatit D

 hepatit non A non B

 non C non D non E

 meningokockinfektion

 meningokockinfektion polio

 polio tuberkulos

 tuberkulos virala hemorragiska

 virala hemorragiska febrar

febrar exkl. nefropathia

exkl. hemorragisk epidemica

nefrosone frit återfallsfeber

 återfallsfeber

-------------------------------------------------------

1.2 hepatit A 1.2 hepatit A

 hepatit E

 kolera kolera

 mjältbrand mjältbrand

 paratyfoidfeber paratyfoidfeber

 pest pest

 rabies rabies

 salmonellainfektion salmonellainfektion

 shigellos shigellainfektion

 tyfoidfeber tyfoidfeber

-------------------------------------------------------

1.3 gonorré 1.3 gonorré

 infektion av HIV infektion av HIV

(humant (humant

immunbristvirus) immunbristvirus)

 klamydiainfektion klamydiainfektion

 syfilis syfilis

 ulcus molle

-------------------------------------------------------

2 Andra anmälnings-

pliktiga sjukdomar än

samhällsfarli ga

-------------------------------------------------------

2.1 amöbainfektion

 hemorragisk

nefrosonefrit

 infektioner orsakade

av atypiska mykobakterier

 malaria

 stelkramp

 trikinos

 tularemi

 ulcus molle

2.2 botulism

 campylobacter

 giardia lamblia

 legionärssjuka

 listerios

 papegojsjuka

 toxoplasmainfektion

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 5

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga

 Härigenom föreskrivs att 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 §1

 För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt

noggrann tillsyn skall det finnas särskilda ungdomshem.

 Om socialnämnden har beslutat att den unge skall vistas i ett hem som avses i

första stycket skall Statens institutionsstyrelse anvisa plats i ett sådant hem.

-------------------------------------------------------

 Får någon som tillhör hälso-

 och sjukvårdspersonalen och

 är verksam vid ett särskilt

 ungdomshem kännedom om att

 den unge har en sådan

 smittsam sjukdom som en-

 ligt smittskyddslagen

 (1988:1472) utgör en sam-

 hällsfarlig sjukdom, skall

 föreståndaren för hemmet

 underrättas, om det inte

 står klart att det inte

 finns risk för smittsprid-

 ning.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

1Senaste lydelse 1993:2

 6

2.3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare

i vissa fall

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av missbrukare i

vissa fall

 dels att 43 § skall följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 26 a §, av följande lydel-

se.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

 26 a §

 Får någon som tillhör hälso-

 och sjukvårdspersonalen och

 är verksam vid ett LVM-hem

 kännedom om att en intagen

 har en sådan smittsam

 sjukdom som enligt

 smittskyddslagen

 (1988:1472) utgör en

 samhällsfarlig sjukdom,

 skall den som förestår vården

 vid hemmet underrättas, om

 det inte står klart att det

 inte finns risk för smitt-

 spridning.

43 § Beslut om omhändertagande enligt 13 § gäller omedelbart.

-------------------------------------------------------

 Beslut om överflyttning Beslut om överflyttning

enligt 25 § andra stycket enligt 25 § tredje stycket

får förordnas att gälla får förordnas att gälla

omedelbart, om det behövs omedelbart, om det behövs

från vårdsynpunkt. Andra från vårdsynpunkt. Andra

beslut av den som förestår beslut av den som förestår

vården vid ett LVM-hem gäl- vården vid ett LVM-hem gäl-

ler omedelbart. ler omedelbart.

 Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat skall gälla omedelbart.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 7

2.4 Förslag till

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs att 47 § socialtjänstlagen (1980:620) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

47 §1

-------------------------------------------------------

 Uppdrag att besluta på Uppdrag att besluta på

socialnämndens vägnar får gessocialnämndens vägnar får ges

åt en särskild avdelning som åt en särskild avdelning som

består av ledamöter eller består av ledamöter eller

ersättare i nämnden i ärendenersättare i nämnden i ärenden

som ankommer på nämnden som ankommer på nämnden

enligt 25 och 28 §§ denna enligt 25 och 28 §§ denna

lag, 4 och 6 §§, 11 § första lag, 4 och 6 §§, 11 § första

och andra styckena, 13 §, och andra styckena, 13 §,

14 § tredje stycket, 21, 14 § tredje stycket, 21,

22, 24, 26, 27 och 43 §§ 22, 24, 26, 27 och 43 §§

lagen (1990:52) med lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om särskilda bestämmelser om

vård av unga samt 13 § lagen vård av unga samt 11 och 13 §§

(1988:870) om vård av lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall. missbru-kare i vissa fall.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

1 Senaste lydelse 1991:1667.

 8

2.5 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) skall ha

följande lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 kap.

1 §1

 Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och sjukvården för

uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det

inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom

närstående lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom

rättsmedicinsk och rättpsykiatrisk undersökning, insemination, fastställande av

könstillhörighet, abort, sterilisering, kastrering och åtgärder mot smittsamma

sjukdomar.

 Sekretess enligt första stycket gäller också i sådan verksamhet hos myndighet

som innefattar omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över allmän eller

enskild hälso- och sjukvård.

 Sekretess gäller i verksamhet som avser omhändertagande av patientjournal inom

enskild hälso- och sjukvård för upppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till

hälso- och sjukvårdspersonal om uppgiften behövs för vård eller behandling och

det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

-------------------------------------------------------

En landstingskommunal En landstingskommunal

eller kom-munal myndighet eller kom-munal myndighet

som bedriver verksamhet som bedriver verksamhet

som avses i första stycket som avses i första stycket

får lämna uppgift till en får lämna uppgift till en

annan sådan myndighet för annan sådan myndighet för

forskning eller framställ- forskning eller framställ-

ning av statistik eller för ning av statistik eller för

administration på administration på

verksamhetsområdet, om det verksamhetsområdet, om det

inte kan antas att den inte kan antas att den

enskilde eller någon honom enskilde eller någon honom

närstående lider men om upp- närstående lider men om

giften röjs. Vidare får utan uppgiften röjs. Vidare får

hinder av sekretessen utan hinder av sekretessen

uppgift lämnas till enskild uppgift lämnas till enskild

enligt vad som föreskrivs i enligt vad som föreskrivs i

lagen (1984:1140) om lagen (1984:1140) om

insemination, lagen insemination, lagen

(1988:1473) om undersökning (1988:1473) om undersökning

beträffande HIV-smitta i beträffande HIV-smitta i

brottmål och lagen brottmål, lagen (1991:1129)

(1991:1129) om om rättspsykiatrisk vård och

rättspsykiatrisk vård. smittskyddslagen

 (1988:1472).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

1 Senaste lydelse 1993:392.

 9

3 Ärendet och dess beredning

Smittskyddslagen (1988:1472) trädde ikraft den 1 juli 1989. Lagen har varit

föremål för ändringar vid ett flertal tillfällen. Det har dock endast varit

fråga om följdändringar p.g.a ändringar i annan lagstiftning. Någon översyn av

lagens tillämpning har inte gjorts. Socialstyrelsen har däremot överlämnat en

rapport från januari 1992 från styrelsens arbetsgrupp för översyn av

smittskyddets funktion och därvid föreslagit vissa lagändringar inom

smittskyddets område. Socialstyrelsen har även i senare skrivelse föreslagit

ändringar i smittskyddslagen. Andra myndigheter; Domstolsverket, Riksdagens

ombudsmän och dåvarande Statens bakteriologiska laboratorium, har också inkommit

med skrivelser om smittskyddslagen. Vidare har Europarådets tortyrkommitté

uppmärksammat smittskyddslagen i en rapport om Sverige den 12 mars 1992.

Skrivelser med begäran om en översyn av smittskyddslagens tvångsbestämmelser

särskilt avseende HIV-infektion föreligger också från myndigheter, orga-

nisationer m.fl.

 Lagförslagen i Socialstyrelsens rapport, senare skrivelse från Socialstyrelsen

och framställningar från andra myndigheter och tortyrkommittén samt ytterligare

frågor har behandlats i en promemoria från Socialdepartementet som har

remissbehandlats.

 En sammanfattning av promemorian Vissa ändringar i smittskyddslagen finns i

bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning av deras

yttrande finns i bilaga 2.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 15 juni 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

 Regeringen har i propositionens lagförslag följt Lagrådets förslag. Dessutom

har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer till

Lagrådets synpunkter i avsnitten 5.10 och 5.11 samt i författningskommentaren

till de lagrum vilkas utformning Lagrådet lämnat synpunkter på.

4 Nuvarande förhållanden

4.1 Allmänt

Smittskyddslagen (1988:1472) reglerar viss verksamhet till skydd mot att

smittsamma sjukdomar sprids bland människor. Smittsamma sjukdomar indelas enligt

lagen i samhällsfarliga sådana och övriga smittsamma sjukdomar. De sjukdomar -

samhällsfarliga och andra - som skall anmälas tas upp i en bilaga till lagen.

 I varje landsting finns en smittskyddsläkare, som leder smittskyddet.

Socialstyrelsen har en övergripande tillsyn över landets smittskydd.

 En läkare som konstaterat en anmälningspliktig smittsam sjukdom skall göra

anmälan till smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet. Vid vissa

samhällsfarliga sjukdomar, t.ex. kolera, pest och rabies, skall anmälan göras

även till den nämnd i kommunen som i smittskyddslagen betecknas som miljö- och

hälsoskyddsnämnden.

 En anmälan om infektion av gonorré, infektion av HIV, klamydiainfektion eller

syfilis skall göras utan att den smittades namn, personnummer och adress eller

den sannolika smittkällan anges. Enligt smittskyddsförordningen (1989:301) skall

sådan anmälan till smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet innehålla

uppgift om hemortslän och om de två första och de fyra sista siffrorna i

personnumret. Om en HIV-smittad tillhör en riskutsatt grupp, skall denna grupp

anges. Andra uppgifter om identiteten får inte lämnas i anmälan.

Smittskyddsläkaren kan alltid på begäran få del av den smittades identitet.

 Den person som har anledning att tro att han är smittad av en samhällsfarlig

sjukdom skall utan dröjsmål söka läkare. Läkaren får göra nödvändiga

provtagningar och undersökningar. Om patienten visar sig vara smittad skall han

lämna upplysning till läkaren om den troliga smittkällan och om han kan ha

smittat andra. Den behandlande läkaren kan meddela förhållningsregler som

patienten är skyldig att följa.

 Sådana regler får när det gäller en samhällsfarlig sjukdom avse patientens

kontakter med läkaren, hygien, isolering i hemmet, arbete och skolgång samt

livsföring i övrigt. Reglerna antecknas i patientjournalen. Den behandlande

läkaren skall också så långt det är möjligt se till att förhållningsreglerna

följs. Patienten kan få reglerna prövade av smittskyddsläkaren, som kan ändra

dem.

 Om en patient, som är smittad av infektion av HIV, inte har följt, eller

misstänks inte ha följt förhållningsreglerna och den behandlande läkaren anmäler

förhållandet till smittskyddsläkaren, skall denne - om han bedömer att så behövs

- underrätta socialnämnden, polismyndigheten och frivårdsmyndigheten. Uppgift

lämnas därvid om vem som reglerna gäller och deras innebörd.

 Om någon av de nämnda myndigheterna efter en sådan underrättelse skulle

uppmärksamma förhållanden som tyder på att reglerna inte följs, skall de anmäla

detta till den smittskyddsläkare, som lämnat underrättelsen till dem.

 En behandlande läkare skall föra patientjournal. En patient kan begära att få

en anonym provtagning för infektion av HIV. Ingen registrering görs om patienten

inte är smittad. Är patienten däremot smittad måste en patientjournal upprättas

med identitetsuppgifter.

 Enligt 7 kap. sekretesslagen (1980:100) får uppgifter inte lämnas ut från

hälso- och sjukvården om den enskildes hälsotillstånd eller andra personliga

förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon närstående lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk

verksamhet, såsom åtgärder mot smittsamma sjukdomar. Ett undantag är

undersökning om HIV-smitta i brottmål där målsägande får veta resultatet av

undersökningen. Bestämmelser finns i brottsbalken om straff för den som bryter

mot sekretessreglerna.

4.2 Tvångsåtgärder

Det anses vara en medborgerlig plikt att låta undersöka sig vid misstanke om att

man blivit smittad av en samhällsfarlig sjukdom. Denna plikt är också

lagstadgad. Något straff finns inte stadgat i smittskyddslagen för den som inte

iakttar bestämmelserna. Däremot kan smittskyddsläkaren besluta att den som har

anledning att tro att han är smittad skall undersökas av en läkare, som

underrättar smittskyddsläkaren om undersökningsresultatet. Smittskyddsläkaren

kan också besluta om tillfälligt omhändertagande på sjukhus om det av särskilda

skäl behövs för att förhindra befarad smittspridning av samhällsfarliga

sjukdomar med undantag av de veneriska.

 Smittskyddsläkaren kan vidare ansöka hos länsrätten om tvångsisolering av

någon som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom, om denne inte frivilligt

medverkar till de åtgärder som behövs för att hindra smittspridning. Länsrätten

beslutar om tvångsisoleringen, som skall ske på sjukhus som drivs av ett

landsting eller av en kommun som inte ingår i ett landsting. Beslut om

tvångsisolering meddelas också om det finns grundad anledning att anta att den

smittade inte följer förhållningsreglerna och detta innebär en uppenbar risk för

smittspridning. Skulle det inte gå att avvakta länsrättens beslut utan fara, får

smittskyddsläkaren fatta beslutet om tvångsisolering. Sådant beslut skall

omedelbart underställas länsrätten. Länsrättens beslut kan överklagas hos

kammarrätten.

 I de undantagsfall när en smittad person är en uppenbar smittrisk för det

övriga samhället, har det framstått som otillräckligt att endast rättsliga

påföljder i efterhand, t.ex. enligt brottsbalken, kan komma i fråga. Gärningen,

dvs. smittspridningen, har ansetts böra kunna förhindras så att andra människor

inte kommer till skada.

 Tvångsisolering får pågå under högst tre månader, men länsrätten kan på

ansökan av smittskyddsläkaren besluta att förlänga tiden med högst sex månader

åt gången. När det inte längre finns skäl för tvångsisolering skall

smittskyddsläkaren ofördröjligen besluta att den skall upphöra. Han skall också

ofördröjligen ta ställning till frågan om upphörande om den tvångsisolerade

begär detta.

 Den som är tvångsisolerad skall tas väl om hand. Han skall få det stöd och den

hjälp som behövs och motiveras att ändra sin inställning och livsföring så att

tvångsisoleringen kan avslutas. Siktet för åtgärderna skall alltså vara inställt

på att tvångsisoleringen skall kunna upphöra.

 Den tvångsisolerade får underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är

nödvändig för att tvångsisoleringen skall genomföras. Han får emellertid ges

tillstånd att under viss tid vistas utanför sjukhusets område. Tillstånd

beslutas av smittskyddsläkaren. Sådan permission kan ges för att den

tvångsisolerade skall kunna få tillfälle att visa att han är villig till och har

förmåga att leva så att smittspridning inte sker.

 Den tvångsisolerade får inte inneha narkotika eller alkohol eller egendom som

kan skada honom eller annan, m.m. Sådant får omhändertas. Chefsöverläkaren kan

besluta om kroppsvisitation som dock inte får göras mer ingående än vad

ändamålet kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas och

ett vittne skall närvara om detta är möjligt. Vidare kan chefsöverläkaren

besluta att försändelser till den tvångsisolerade får kontrolleras så att de

inte innehåller narkotika eller någonting annat som den tvångsisolerade inte får

inneha.

 Genom ett tillägg i smittskyddslagen - 50 a § - får landstinget förordna

någon att fullgöra chefsöverläkarens uppgifter vid tvångsisolering. 5

Överväganden

5.1 Anpassningar till följd av ny terminologi

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: I smittskyddslagen (1988:1472)|

|skall benämningarna landstingskommun, hälso- och|

|sjukvårdsnämnd respektive miljö- och hälsoskyddsnämnd|

|ersättas av benämningarna landsting, sådan nämnd som|

|avses i 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)|

|respektive kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom|

|miljö- och hälsoskyddsområdet. Vidare skall Statens|

|smittskyddsinstitut benämnas Smittskyddsinstitutet.|

|Hänvisningarna i lagen till länsrätt skall ändras till|

|allmän förvaltningsdomstol. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga erinringar mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: I samband med nya kommunallagens (1991:900)

tillkomst ersattes termen landstingskommun med landsting. Samtidigt togs

bestämmelserna om att vissa nämnder skulle finnas bort och det är numera

fullmäktige i kommunen eller landstinget som bestämmer vilka nämnder som skall

finnas för att fullgöra kommunens eller landstingets uppgifter. Till följd härav

skall benämningarna landstingskommun, hälso- och sjukvårdsnämnd respektive

miljö- och hälsoskyddsnämnd ersättas med benämningarna landsting, sådan nämnd

som avses i 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) respektive kommunal nämnd

som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet.

 Den myndighet som i smittskyddslagen benämns Statens smittskyddsinstitut har i

andra sammanhang benämnts Smittskyddsinstitutet, se bl.a. instruktionen för

institutet (förordning [1993:110] med instruktion för Smittskyddsinstitutet).

Den rätta benämningen skall vara Smittskyddsinstitutet vilket föranleder

ändringar i smittskyddslagen.

 Numera framgår det av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar

att länsrätt skall vara första domstolsinstans i ärende som skall prövas av

allmän förvaltningsdomstol. Härav följer att det inte särskilt behöver regleras

i smittskyddslagen. Bestämmelserna om att

 21

överklagande skall göras till länsrätten skall därför ändras till allmän

förvaltningsdomstol.

5.2 Samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Riksdagen skall i lag bestämma|

|vilka smittsamma sjukdomar som skall anses vara|

|samhällsfarliga. Regeringen skall i förordning|

|föreskriva vilka övriga smittsamma sjukdomar som skall|

|vara anmälningspliktiga. |

| Sjukdomen ulcus molle skall i bilagan till|

|smittskyddslagen tas upp som samhällsfarlig under de|

|veneriska sjukdomarna och behandlas på samma sätt som|

|de. Hepatit non A non B skall delas upp i hepatit C,|

|D och E samt övriga hepatiter (hepatit non A non B non|

|C non D non E). De skall ingå bland de samhällsfarliga|

|sjukdomarna. De anmälningspliktiga sjukdomarna skall|

|konsekvent anges med namnen på sjukdomarna. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag frånsett att

övriga hepatiter, dvs. hepatit non A non B non C non D non E, inte föreslogs

ingå bland de anmälningspliktiga sjukdomarna.

 Remissinstanserna: Länsrätten i Norrbottens län och Sveriges advokatsamfund

anser inte regeringen skall bemyndigas att bestämma vilka sjukdomar som skall

vara anmälningspliktiga utöver de samhällsfarliga. Smittskyddsinstitutet

föreslår, för att snabbare kunna anpassa listan efter epidemiologiska

förändringar, att Socialstyrelsen i samråd med Smittskyddsinstitutet bör få

bestämma vilka sjukdomar som skall vara anmälningspliktiga utöver de

samhällsfarliga sjukdomarna. Smittskyddsinstitutet föreslår vidare att sorkfeber

benämns nephropathia epidemica, vilket är ett internationellt accepterat namn.

Örebro läns landsting anser också att Socialstyrelsen skulle kunna besluta vilka

sjukdomar som skall vara anmälningspliktiga utöver de samhällsfarliga

sjukdomarna. Socialstyrelsen anför att den restgrupp av hepatiter (hepatit non A

non B non C non D non E) som ännu inte kunnat identifieras bör finnas kvar bland

de samhällsfarliga sjukdomarna men att det bör ankomma på Socialstyrelsen att

utforma terminologin och kriterierna för anmälan. Rättsmedicinalverket anför att

hepatit UNS, dvs. sådana hepatiter där undergruppen inte kunnat fastställas,

borde ingå bland de samhällsfarliga sjukdomarna. Övriga remissinstanser har inga

erinringar mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Smittskyddslagen (1988:1472) regle-rar vissa

skyddsåtgärder mot smittsamma sjukdomar. Smittsamma sjukdomar indelas i

samhällsfarliga och övriga sjukdomar. De samhällsfarliga sjukdomarna omfattar i

första hand sådana sjukdomar som kan utgöra ett allvarligt hot mot befolkningens

hälsotillstånd. De samhällsfarliga och vissa övriga smittsamma sjukdomar är

anmälningspliktiga och anges i en bilaga till smittskyddslagen.

Anmälningsplikten gäller för läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon

har smittats. Anmälan skall göras till smittskyddsläkaren och

Smittskyddsinstitutet och i vissa fall även till kommunal nämnd som fullgör

uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. I bilagan till smittskyddslagen är

de samhällsfarliga sjukdomarna indelade i tre grupper; de som även skall anmälas

till kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet

(bilagan 1.2), de veneriska sjukdomarna (bilagan 1.3) och de övriga sam-

hällsfarliga sjukdomarna (bilagan 1.1). Övriga anmälningspliktiga sjukdomar är

indelade i två grupper; de som även skall anmälas till kommunal nämnd som

fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet (bilagan 2.2) och övriga

(bilagan 2.1).

 En person som drabbats av en samhällsfarlig sjukdom kan i vissa fall bli

föremål för tvångsåtgärder från samhällets sida. De samhällsfarliga sjukdomarna

bör därför vara reglerade i lag. När det gäller de övriga anmälningspliktiga

sjukdomarna kan personer med sådan smitta inte utsättas för något tvång från

samhällets sida. Vilka andra smittsamma sjukdomar än de samhällsfarliga som bör

vara anmälningspliktiga kan dessutom variera även i ett kort tidsperspektiv. Det

är därför en fördel om förfarandet i samband med påförande och avförande av

sjukdomar från en sådan lista kan förenklas och framförallt göras mindre

tidskrävande. Regeringen bör därför i förordning få föreskriva vilka smittsamma

sjukdomar, som utöver de samhällsfarliga, skall vara anmälningspliktiga. Detta

innebär att dessa sjukdomar kommer att upptas i bilaga till smitt-

skyddsförordningen (1989:301) i stället för till själva lagen. En konsekvens

härav blir att regeringen också kommer att föreskriva vilka av dessa sjukdomar

som skall föranleda anmälan till den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom

miljö- och hälsoskyddsområdet.

 Sjukdomen ulcus molle är en venerisk sjukdom. Den fanns inte med bland de

anmälningspliktiga sjukdomarna i det förslag som förelades riksdagen inför

smittskyddslagens tillkomst. I en motion yrkades emellertid att sjukdomen skulle

inkluderas bland de samhällsfarliga sjukdomarna. Socialutskottet (bet.

1988/89:SoU9 s. 5) ansåg inte att sjukdomen kunde anses utgöra ett så allvarligt

hot mot befolkningens hälsotillstånd att den borde betecknas som samhällsfarlig

men att det fanns skäl att upprätthålla kontrollen över sjukdomens utbredning.

Sjukdomen togs därför upp såsom en annan anmälningspliktig sjukdom än en

samhällsfarlig sådan. Sjukdomen har flera likheter med de veneriska sjukdomar

som är att anse som samhällsfarliga. Den har före den nu gällande

smittskyddslagens tillkomst behandlats på samma sätt som de sistnämnda. Det

saknas skäl att ha ett annat förfarande för denna sjukdom än vad som gäller för

liknande sjukdomar. Ulcus molle bör därför föras in under de samhällsfarliga

veneriska sjukdomarna.

 Hepatit non A non B, dvs. sådana hepatiter som inte är hepatit A eller B, är

upptagna under de samhällsfarliga sjukdomarna. Hepatit non A non B kan numera

identifieras som hepatit C, D, E och övriga hepatiter (hepatit non A non B non C

non D non E). Hepatiterna C, D och E bör även fortsättningsvis anses vara

samhällsfarliga sjukdomar och därmed anmälningspliktiga. Hepatit C och D kan

jämställas med hepatit B och bör tas upp i samma grupp. Hepatit E kan jämställas

med hepatit A och bör således tas upp i samma grupp som den. De övriga

hepatiterna bör, såsom Socialstyrelsen påpekat, också fortfarande anses vara

samhällsfarliga och vara kvar i samma grupp som de tidigare ej identifierbara

hepatiterna.

 De anmälningspliktiga sjukdomarna bör konsekvent anges med sjukdomens namn.

Således bör hänvisningen till hemorragisk nefrosonefrit vara nephropathia

epidemica, som är den internationella benämningen på sjukdomen. Sjukdomen

shigellos bör benämnas shigellainfektion.

5.3 Anmälan

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Alla anmälningspliktiga sjukdomar|

|utom de veneriska (1.3 bilagan till smittskyddslagen|

|[1988:1472]) skall anmälas med uppgift om den|

|smittades identitet. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inget att

erinra mot förslaget. Sveriges advokatsamfund avstyrker dock upphävandet av

identitetsskyddet vid andra anmälningspliktiga sjukdomar än samhällsfarliga med

motiveringen att skälen för upphävande av identitetsskyddet inte är så tungt

vägande att skyddet för den enskildes identitet bör träda åt sidan. Länsrätten i

Uppsala län anser inte att det finns tillräckligt starka skäl att ha starkare

identitetsskydd vid veneriska sjukdomar än vid andra sjukdomar. Länsrätten anför

att det är fråga om uppgiftsskyldighet mellan behandlande läkare och

smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet, dvs. till myndigheter för vilkas

verksamhet den stränga sekretessregeln i 7:1 sekretesslagen (1980:100) gäller

och att behovet att begränsa uppgiftsskyldigheten därför inte förefaller så

stort.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt smittskyddslagen skall en anmälan om en

samhällsfarlig sjukdom innehålla uppgifter om den smittades identitet, den

sannolika smittkällan, de sannolika smittvägarna, de förhållningsregler som

läkaren meddelat, de åtgärder som läkaren vidtagit för att förhindra

smittspridning och andra uppgifter av betydelse för smittskyddet. En anmälan

angående en venerisk sjukdom skall dock inte innehålla uppgift om personens

identitet och den sannolika smittkällan. En anmälan som avser en annan

anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig skall enligt lagen innehålla de

uppgifter som behövs för att kunna följa sjukdomens utbredning. Den skall inte

innehålla uppgift om den smittades identitet.

 Om de smittade personernas identitet inte framgår av anmälan kan det medföra

att åtgärder för att begränsa smittspridningen hindras eller fördröjs. Det är

ofta av vikt att det t.ex. snabbt går att utreda var smittkällan är.

Utredningsarbetet underlättas i det avseendet om den smittades identitet är

känd. Det kan också vara av stor betydelse att smittskyddsläkaren med sitt

kunnande och sin erfarenhet kan ge råd och information i det enskilda fallet.

För att underlätta smittskyddsarbetet bör därför huvudregeln vara att

identitetsuppgifterna skall anges. När det gäller de veneriska sjukdomarna (1.3

bilagan till smittskyddslagen) kan dock uppgifterna vara så känsliga och behovet

av skydd för den enskildes integritet så stort att identitetsuppgiften inte bör

anges.

5.4 Smittkälla utanför landets gränser

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Anmälan av samhällsfarliga|

|sjukdomar till den kommunala nämnd som fullgör|

|uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet skall göras|

|även om omständigheterna klart visar att smittkällan|

|finns utanför landets gränser. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Samhällsfarliga sjukdomar skall i vissa fall

anmälas till den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet. Sådan anmälan är motiverad av att åtgärder kan behöva vidtas

i den fysiska miljön. Det kan t.ex. vara åtgärder inom livsmedelshanteringen

eller smittrening av en vattentäkt. Åtgärderna vidtas i regel för att eliminera

smittkällan. Om smittkällan inte finns inom landet kan det tyckas onödigt att

anmälan skall göras även till sådan nämnd. Det kan dock inte uteslutas att även

smittkällor belägna utomlands kan påkalla åtgärder från en sådan nämnd inom lan-

det. Åtgärder kan behöva vidtas t.ex. när det gäller personalhygien enligt livs-

medelslagen (1971:511) om en livsmedelsarbetare smittats av en livsmedelsburen

samhällsfarlig sjukdom även om smittkällan är belägen utomlands. Anmälan enligt

smittskyddslagen till den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet bör därför ske även när smittkällan är belägen utanför

landets gränser.

 22

5.5 Obduktions- och laboratoriefynd

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: En läkare som i samband med|

|obduktion finner smitta av anmälningspliktig sjukdom|

|skall anmäla detta till smittskyddsläkaren,|

|Smittskyddsinstitutet och i vissa fall den kommunala|

|nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskydds-|

|området. Vidare skall en läkare vid mikrobiologiskt|

|laboratorium, som vid analys finner smittämne av annan|

|samhällsfarlig sjukdom än venerisk sådan eller av annan|

|anmälningspliktig sjukdom också göra anmälan. Regeringen|

|eller, efter regeringens bemyndigande, Social-|

|styrelsen skall få meddela föreskrifter om undantag från|

|anmälningsskyldigheten för läkare vid mikrobiologiskt|

|laboratorium vad avser vilken sjukdom som skall an-|

|mälas, vilka uppgifter som skall lämnas och vart anmälan|

|skall göras. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag vad avser

anmälningsskyldigheten för läkare vid mikrobiologiskt laboratorium men i

promemorian föreslås inte att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Socialstyrelsen skall få göra undantag från anmälningsskyldigheten. I

promemorian lämnas inget förslag om att anmälningsskyldigheten skall gälla för

läkare som i samband med obduktion finner smitta av anmälningspliktig sjukdom.

 Remissinstanserna: Socialstyrelsen anser att det i lagen bör regleras att

uppgiftsskyldighet för laboratorierna skall föreligga för vissa smittämnen men

anser det önskvärt att Socialstyrelsen i samråd med Smittskyddsinstitutet får

föreskriva vid vilka sjukdomar och smittämnen anmälan skall göras samt vilka

ytterligare kriterier som skall gälla för anmälan. Livsmedelsverket anser att

det bör vara laboratoriet som anmälningsskyldigheten åvilar eftersom alla

mikrobiologiska laboratorier inte har tillgång till eller förestås av läkare.

Gävleborgs läns landsting anser att de mikrobiologiska laboratorierna endast bör

göra anmälan till smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet. Föreningen för

medicinsk mikrobiologi anser att laboratorierna, liksom vid den nuvarande

frivilliga rapporteringen, skall göra anmälan till Smittskyddsinstitutet med en

kopia till smittskyddsläkaren. Malmö kommunstyrelse anser att sekretessfrågan

bör utredas ytterligare innan anmälningsplikten för laboratorierna vidgas till

annan kommunal nämnd än inom hälso- och sjukvården och anför att enligt

nuvarande praxis görs anmälan till bl.a. smittskyddsläkaren. Gävleborgs läns

landsting anser att antalet utförda analyser skall rapporteras till

smittskyddsläkaren och Smittskyddsinstitutet av de mikrobiologiska

laboratorierna. Landstingsförbundet anser att det bör prövas om inte också

antalet undersökta patienter bör rapporteras för att kravet på hög kvalitet vid

analysarbetet skall kunna tillgodoses. Smittskyddsläkarföreningen och

Folkhälsosekretariatet i Göteborgs stad anser att antalet undersökta prover

skall anmälas samt att laboratoriernas anmälningsskyldighet även skall omfatta

de veneriska sjukdomarna. Rättsmedicinalverket föreslår att även rättsmedicinska

avdelningar skall anmäla sina fynd till smittskyddsläkaren.

 Skälen för regeringens förslag: Behandlande läkare skickar prov från sina

patienter till mikrobiologiska laboratorier för analys. Av Socialstyrelsens

rapport från 1992, Rapport från Socialstyrelsens arbetsgrupp för översyn av

smittskyddets funktion, framgår att laboratorierna veckovis sammanställer sina

resultat av smittosamma sjukdomar hos människa vilka påvisats vid laboratorierna

för redovisning till bl.a. smittskyddsläkaren. Denna frivilliga rapportering har

fungerat väl. Önskemål har framförts om att denna rapportering skall ges fastare

former. Det finns flera fördelar med att sådan rapportering görs. Det ger bland

annat en möjlighet till snabb överblick om spridningen av den smittosamma sjuk-

domen. När det gäller de veneriska sjukdomarna är behovet av en rapportering

från laboratorierna inte lika stort. Risken för en snabb utbredning är mindre

eftersom smittan nästan uteslutande förs vidare genom sexuella kontakter.

Anmälan om analysfynd av smittämne av anmälningspliktiga sjukdomar - med

undantag av de veneriska - bör därför göras till smittskyddsläkaren,

Smittskyddsinstitutet och den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö-

och hälsoskyddsområdet också av läkare vid mikrobiologiskt laboratorium, dvs. en

reglering av den faktiska tillämpningen bör ske.

 Socialstyrelsen och Föreningen för medicinsk mikrobiologi har påtalat att

förutsättningarna för anmälan är olika för de fynd som görs av den behandlande

läkaren och de fynd som görs av laboratoriet. Förekomsten av vissa bakterier

behöver inte innebära att det är fråga om ett sjukdomsfall som skall anmälas.

Detta kan vara svårt för läkaren vid laboratoriet att avgöra. Ibland är det

viktigt för smittskyddsläkaren att snabbt få en överblick av det epidemiologiska

läget. Vid sådana tillfällen är det inte alltid nödvändigt att anmälan görs till

den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet.

Det varierar mellan de olika anmälningspliktiga sjukdomarna, vilka uppgifter

från de mikrobiologiska laboratorierna som är av värde för att kunna bedöma

smittskyddsbehovet och vart anmälan skall göras. Det är därför lämpligt att låta

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Socialstyrelsen meddela

föreskrifter om undantag från den i lagen föreskrivna anmälningsskyldigheten när

det gäller viss sjukdom, uppgift i anmälan eller vart anmälan skall göras.

 Flera remissinstanser har påtalat ett behov av att antalet undersökta prover

anges av läkarna vid laboratorierna. Det skäl som åberopats är att det behövs

för att kunna bedöma det epidemiologiska läget; är det p.g.a. att antalet

provtagningar minskar som antalet anmälningar minskar? En sådan

uppgiftsskyldighet medför dock andra frågeställningar, t.ex. om antalet

undersökta prover bör rapporteras även om inga anmälningspliktiga fynd gjorts.

Underlaget för att nu införa en allmän uppgiftsskyldighet för antalet undersökta

prover kan inte anses tillräckligt.

 Något sådant förslag framläggs därför inte i detta sammanhang.

 Rättsmedicinalverket föreslår att även rättsmedicinska avdelningar skall

anmäla sina fynd till smittskyddsläkaren. Skälet är att även de rättsmedicinska

avdelningarna skickar prover för analys till mikrobiologiska laboratorier. De

fynd som laboratorierna gör kommer således att genom den föreslagna lagändringen

att omfattas av anmälningsskyldigheten. Det är av betydelse för

smittskyddsverksamheten att smittkällan spåras. Det gäller även om smittan

upptäcks när någon har avlidit. Även i de fallen bör utredning göras var smittan

kommit från och om den spridits. Ofta är det den läkare som utför obduktion som

uppmärksammar smitta hos avlidna. För att någon oklarhet inte skall råda om att

även läkare som utför obduktion omfattas av anmälningsskyldigheten för smitta

som konstateras hos avliden bör detta direkt framgå av lagtexten.

5.6 Behörig smittskyddsläkare

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Anmälan skall göras till|

|smittskyddsläkaren i det område där den anmälande läkaren|

|har sin yrkesverksamhet. Ett smittskyddsärende skall|

|kunna överlämnas till en smittskyddsläkare i ett annat|

|landsting om det är lämpligt och de berörda|

|smittskyddsläkarna är överens. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga erinringar mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Av smittskyddslagen framgår inte till vilken

smittskyddsläkare anmälan skall göras. Det framgår heller inte helt klart att en

smittskyddsläkare kan överlämna ett ärende till en annan smittskyddsläkare. I

båda fallen bör reglering ske för att undvika oklarheter. Naturligast är att

anmälande läkare lämnar anmälan till smittskyddsläkaren i det landsting inom

vilket läkaren själv är verksam. I de fall patienten är bosatt inom ett annat

landsting och smittskyddsläkaren där lämpligen bör vara den som har hand om

smittskyddsärendet kan den smittskyddsläkare som fått anmälan, efter

överenskommelse med den smittskyddsläkare som lämpligen bör handlägga det,

överlämna ärendet till denne. Detsamma gäller i det fall den smittade flyttar

eller ärendet av annan anledning bör handläggas av annan smittskyddsläkare.

5.7 Underrättelse om smittsam sjukdom till föreståndare för

särskilt ungdomshem eller LVM-hem

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Föreståndare för ett särskilt|

|ungdomshem eller LVM-hem skall kunna underrättas om|

|hälso- och sjukvårdspersonalen verksam vid hemmet får|

|kännedom om att någon som vistas där har en|

|samhällsfarlig sjukdom, om det inte står klart att det|

|inte finns risk för smittspridning. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge tillstyrker förslagen

till ändringar i LVM och LVU samt anför att det knappast verkar motiverat att

låta den motsvarande bestämmelsen i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

ha en annan formulering. Länsrätten i Norrbotten anser att, efter mönster av

lagen om kriminalvård i anstalt, underrättelse bör begränsas till de fall där

det behövs med hänsyn till fara för att smittan skall spridas. Övriga

remissinstanser har ingen erinran mot förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: I vissa situationer kan det vara av intresse

för personalen vid särskilda ungdomshem och LVM-hem att ha kännedom om vilka

intagna som är smittbärare, särskilt av de samhällsfarliga sjukdomarna. Det kan

behövas för att erforderliga skyddsåtgärder skall kunna vidtas för att förhindra

smittspridning. I 37 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt stadgas att,

när hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminalvården får kännedom om att en

intagen lider av sådan smittsam sjukdom som enligt smittskyddslagen utgör en

samhällsfarlig sjukdom, styresmannen skall underrättas om detta, om det behövs

med hänsyn till faran att smittan skall spridas. Motsvarande

underrättelseskyldighet till föreståndaren för en tvångsinstitution enligt LVU

och LVM saknas. Enligt gällande sekretessbestämmelser kan hälso- och

sjukvårdpersonal anställda eller anlitade av ett sådant hem normalt inte lämna

uppgifter vidare till övrig personal om att någon av patienterna har en smittsam

sjukdom. Den enskilde kan dock lämna sitt samtycke till att uppgiften lämnas ut.

För andra intagnas och personalens säkerhet bör ett sådant sekretessgenombrott

få ske även om den enskilde inte lämnat sitt samtycke i de fall det behövs med

hänsyn till smittrisken. De som oberoende av eget samtycke blivit intagna på

särskilda ungdomshem eller på LVM-hem skall naturligtvis vara garanterade att

inte där utsättas för risk att smittas av allvarliga sjukdomar. Även av den

anledningen är det viktigt att föreståndaren kan vidta nödvändiga åtgärder. Med

hänsyn till den enskildes integritet bör uppgiftslämnandet begränsas till de

fall där det är av särskild vikt att hindra smittspridning. Sekretessgenombrott

bör därför kunna ske endast i de fall det är fråga om en samhällsfarlig sjukdom.

Bestämmelser bör tas in av innebörd att hälso- och sjukvårdspersonal verksam vid

särskilda ungdomshem och hem för vård av vissa missbrukare (LVM-hem), som får

kännedom om att någon som vårdas i hemmet har en samhällsfarlig sjukdom, skall

underrätta den som förestår vården vid hemmet om detta om det inte står klart

att det inte föreligger risk för smittspridning. Personalen behöver inte vara

anställd vid hemmet utan kan på annat sätt vara anlitad för att svara för vården

för att anses vara verksamma vid hemmet. Visst tillägg med denna innebörd

föreslås därför i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av

unga samt 26 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall.

Formuleringen är något mera långtgående än vad som gäller enligt 37 § lagen om

kriminalvård i anstalt för underrättelse till styresmannen. Detta får dock anses

motiverat med hänsyn till att de som vårdas enligt LVU eller LVM i mycket stor

utsträckning har allvarliga missbruksproblem, vilket ökar risken för spridning

av vissa smittsamma sjukdomar. Hovrätten över Skåne och Blekinge har påtalat att

förhållandena ur smittspridningssynpunkt kan vara desamma på en

kriminalvårdsanstalt som vid nu aktuella hem. En ändring i lagen om kriminalvård

i anstalt bör emellertid inte övervägas i detta sammanhang.

5.8 Tvångsisolerades rättigheter

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Tvångsisolerade enligt|

|smittskyddslagen skall ges en lagstadgad rätt att leva|

|ett så normalt liv som möjligt. Detta innebär, förutom|

|vad som gäller idag, rätt till sysselsättning, fysisk|

|träning, möjlighet att dagligen vistas utomhus, att föra|

|telefonsamtal, att ta emot besök och att sända och ta|

|emot brev eller andra försändelser. Syftet med|

|tvångsisoleringen skall dock kunna beaktas vid beslut|

|om sådana rättigheter. Beslut om inskränkningar i|

|rättigheterna skall kunna fattas av chefsöverläkaren|

|efter samråd med smittskyddsläkaren. Beslut i enskilda|

|fall skall kunna överklagas till allmän för-|

|valtningsdomstol. |

| Smittskyddsläkaren skall kunna överlåta till|

|chefsöverläkaren att pröva frågor om tillstånd för|

|tvångsisolerad att tillfälligt vistas utanför sjukhusets|

| |

|område. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge instämmer i att de

tvångsisolerade enligt smittskyddslagen skall ha en lagstadgad rätt att leva ett

så normalt liv som möjligt men har synpunkter på hur detta skall komma till

uttryck i lagtext. Kammarrätten i Jönköping har inget att invända mot de

föreslagna bestämmelserna men konstaterar att motsvarande reglering saknas i

lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och i lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård. Länsrätten i Norrbottens län anför att när det gäller

uppgiften att besluta i fråga om tillstånd för tvångsisolerad att vistas utanför

sjukhusets område bör det ankomma på en allmän förvaltningsdomstol och inte på

smittskyddsläkaren att göra den kvalificerade prövning det är fråga om.

Länsrätten anför att vid prövningen av en tillståndsfråga bör på motsvarande

sätt som vid prövningen av tillstånd för den som genomgår rättspsykiatrisk vård

med särskild utskrivningsprövning att vistas utanför sjukvårdsinrättningens

område, omgivningens skyddsbehov beaktas och att det därför bör övervägas att

föra in en bestämmelse i smittskyddslagen efter mönster av 10 § lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk vård.

 Skälen för regeringens förslag: De grundläggande fri- och rättigheterna, t.ex.

yttrandefriheten, informationsfriheten och mötesfriheten, är reglerade i

regeringsformen. Rättigheterna kan endast begränsas genom bestämmelse i lag.

Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det

ändamål som föranlett den. Tvångsisolering enligt smittskyddslagen innebär

begränsning av den enskildes fri- och rättigheter. Av lagen framgår inte klart

hur långt denna begränsning sträcker sig. När det gäller vissa andra situationer

där den personliga friheten är berövad någon är särskilda inskränkningar

reglerade i lag. Det ligger i sakens natur att personer som är intagna på

kriminalvårdsanstalt är förhindrade att utöva vissa av sina fri- och

rättigheter. I lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt är det föreskrivet att

vården skall utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och

skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Den intagne skall behandlas med

aktning för hans människovärde. Den intagnes rättigheter är lagreglerade när det

gäller t.ex. fritidssysselsättning, sändande och mottagande av brev och andra

försändelser, besök och telefonsamtal. När det gäller häktade personer regleras

det i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. Sådana

personer får inte underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet än som

påkallas av ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet. Därutöver finns

bestämmelser om de häktades rätt till sysselsättning, utevistelse, besök,

telefonsamtal m.m.

 Det är angeläget att även de tvångsisolerades rättigheter är klart definie-

rade. Syftet med tvångsisolering är enbart att hindra smittspridning. Den

isolerade bör mot denna bakgrund ha rätt till en så normal livsföring som

möjligt utan att syftet med isoleringen äventyras. Detta bör som Lagrådet

påpekat klart framgå av lagen. I smittskyddslagen anges att den tvångsisolerade

skall tas väl om hand. Vad detta innebär anges inte närmare. Även om de

tvångsisolerade inte kan jämställas med dem som avtjänar ett frihetsstraff, kan

bestämmelserna i lagen om kriminalvård i anstalt ändå tjäna till viss

vägledning. Den tvångsisolerade bör ha minst motsvarande rättigheter. Den

tvångsisolerade bör således ha rätt att få tillfälle till fysisk träning, daglig

utevistelse och sysselsättning. Aktiviteterna får självfallet anpassas till den

isolerades ålder och hälsotillstånd. Den tvångsisolerade bör också få en lag-

stadgad rätt att ringa och ta emot telefonsamtal och ta emot besök, i den

omfattning som vården, risken för smittspridning och ordningen på

sjukvårdsinrättningen ger utrymme för det. Han eller hon bör också ha uttrycklig

rätt att sända och, med den begränsning som följer av 47 § (dvs. kontroll av att

försändelserna inte innehåller narkotika e.d.), ta emot brev och andra för-

sändelser. Det är vidare självklart att den isolerade skall ha möjlighet att få

del av vad som händer i omvärlden genom tidningar, television m.m. Detta behöver

inte regleras särskilt.

 De tvångsisolerades möjlighet att vistas utanför sjukhusets område under vissa

förutsättningar finns redan reglerad i smittskyddslagen. Det är

smittskyddsläkaren som beslutar om sådana permissioner. I vissa fall kan

permission vara nödvändig med kort varsel och avse endast kortare tid. Det kan

t.ex. gälla när en nära anhörig blivit svårt sjuk. Sådana tillfälliga

permissioner bör smittskyddsläkaren kunna överlåta till chefsöverläkaren att

besluta om.

 Länsrätten i Norrbottens län har föreslagit att bestämmelserna om tillstånd

att vistas utanför sjukhusets område utformas på motsvarande sätt som i lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, dvs. att allmän förvaltningsdomstol skall

pröva frågan om tillstånd. Nämnda lag är tilllämplig på dem som bl.a. är dömda

till vård, intagna på kriminalvårdsanstalt eller häktade. Även om det är viktigt

att prövningen av frågan om tillstånd att vistas utanför inrättningen är

kvalificerad för dem som är tvångsisolerade enligt smittskyddslagen kan den inte

jämställas med den prövning som måste göras beträffande psykiskt störda som

begått allvarliga brott, där helt andra hänsyn måste tas. Tillstånd att vistas

utanför sjukvårdsinrättningens område för de patienter som är föremål för psyki-

atrisk tvångsvård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, meddelas

av chefsöverläkaren. Ej heller här görs således någon prövning av domstol. Att

smittskyddsläkaren i samråd med den behandlande läkaren prövar frågan får därför

anses vara en tillräckligt kvalificerad prövning.

 Beslut om inskränkningar i en tvångsisolerads rättigheter enligt de nya

bestämmelserna bör meddelas av chefsöverläkaren efter samråd med

smittskyddsläkaren. Chefsöverläkarens beslut bör kunna överklagas till

länsrätten.

5.9 Socialstyrelsens befogenheter

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Socialstyrelsens rätt att i sin|

|tillsynsverksamhet meddela förelägganden och förbud som|

|behövs för att smittskyddslagen eller föreskrifter|

|meddelade med stöd av lagen skall efterlevas begränsas|

|till att avse enbart rätt att meddela förelägganden.|

|Socialstyrelsens beslut om sådana förelägganden skall i|

|första hand överklagas till länsrätt. Prövningstillstånd|

|skall krävas vid överklagande till kammarrätt. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Socialstyrelsen anser att möjligheten att vid vite utfärda

förbud bör kvarstå och anför att möjligheten ej har tillämpats men väl utgjort

ett stöd för smittskyddsarbetet. Länsrätten i Uppsala län anser att det bör

preciseras om det är länsrätten i Stockholms län som avses bli besvärsinstans

vid överklagande av Socialstyrelsens beslut om föreläggande. Övriga

remissinstanser har inte haft några synpunkter på förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt smittskyddslagen får Socialstyrelsen i

sin tillsynsverksamhet meddela de förelägganden och förbud som behövs för att

lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd

av lagen skall efterlevas. Bestämmelsen infördes i samband med nu gällande

smittskyddslags tillkomst. I förarbetena (prop. 1988/89:5) har bestämmelsen inte

närmare motiverats. Det framgår dock (s. 45) att smittskyddsläkaren kan, om

någon skulle vägra lämna honom eller henne begärda upplysningar, vända sig till

Socialstyrelsen för att få rättelse. Enligt uppgift från Socialstyrelsen har

styrelsen aldrig använt sig av någon av möjligheterna.

 Mot bakgrund av att det är oklart i vilka situationer och mot vem So-

cialstyrelsens möjlighet att utfärda förelägganden och förbud kan användas samt

den omständigheten att de faktiskt aldrig använts finns det skäl att ifrågasätta

om bestämmelserna fyller någon funktion. Det är emellertid av värde att

Socialstyrelsen i sin tillsynsverksamhet har möjlighet att vidta någon åtgärd

för att få rättelse om brister föreligger inom smittskyddet. Ett exempel kan

vara det som angavs i förarbetena till smittskyddslagen, dvs. att behandlande

läkare inte samarbetar med smittskyddsläkaren och vägrar lämna ut begärda

uppgifter. Socialstyrelsen möjligheter att vidta åtgärder i tillsynsarbetet bör

begränsas till att meddela förelägganden. Föreläggandet bör dock, liksom

hittills kunna förenas med vite. Det stöd i tillsynsarbetet som Socialstyrelsen

i sitt remissyttrande efterlyser torde härigenom vara tillgodosett.

 Socialstyrelsens ifrågavarande beslut kan överklagas hos kammarrätten.

Riksdagen har uttalat att instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna

principiellt bör vara att länsrätten är första domstolsinstans (prop.

1992/93:100 bil. 3 s. 24 f och s. 93, bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289).

Ett omfattande arbete pågår med att reformera instansordningen i de allmänna

förvaltningsdomstolarna i enlighet med av riksdagen godtagna riktlinjer (prop.

1993/94:133 och prop. 1994/95:27). Med hänsyn härtill bör länsrätt vara första

domstolsinstans även när det gäller överklagande av Socialstyrelsens beslut

enligt smittskyddslagen. Enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar är huvudregeln att ett beslut skall överklagas till den

länsrätt inom vars län ärendet först prövats. Socialstyrelsen är belägen i

Stockholm och de beslut som fattas centralt skall därför överklagas till

Länsrätten i Stockholms län. Socialstyrelsen har också sex regionala

tillsynsenheter och deras beslut skall överklagas till länsrätten inom det län

tillsynsenheten är belägen (jfr. Regeringsrättens årsbok 1995 ref. 20).

 Bestämmelsen om att prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till

kammarrätt (se avsnitt 5.10) kommer även att omfatta mål om Socialstyrelsens

föreläggande enligt smittskyddslagen.

 23

5.10 Handläggning av mål enligt smittskyddslagen

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Länsrätt och kammarrätt skall, om|

|det inte är uppenbart obehövligt, hålla muntlig|

|förhandling i mål om tvångsisolering även om de|

|anhängiggjorts genom underställning av smittskydds-|

|läkaren. Detsamma skall gälla i mål om upphörande av|

|tvångsisolering. I andra mål enligt smittskyddslagen|

|skall förvaltningsprocesslagens regler om muntlig|

|förhandling tillämpas. |

| Vidare skall beslut om villkor i samband med|

|tillstånd att vistas utanför sjukhusets område kunna|

|överklagas till allmän förvaltningsdomstol. |

| Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till|

|kammarrätt utom i mål som gäller tvångsisolering eller|

|upphörande av tvångsisolering. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Kammarrätten i Jönköping anser inte att det ur

rättssäkerhetssynpunkt är motiverat med en ovillkorlig rätt till muntlig

förhandling i mål om tvångsvårdens upphörande eftersom begäran om

tvångsisoleringens upphörande kan framställas obegränsat antal gånger och

eftersom tvångsisolering som sträcker sig längre än tre månader skall omprövas

av domstol. Kammarrätten ifrågasätter vidare om det är motiverat med en mer

omfattande rätt till muntlig förhandling än vad som gäller enligt lagen

(1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk

vård, enligt vilka den allmänna regeln i förvaltningsprocesslagen (1971:291)

gäller. Länsrätten i Norrbottens län förordar att smittskyddsläkaren skall få

överklaga beslut av länsrätt i mål enligt smittskyddslagen för att garantera

tillgodoseende av smittskyddsintressen.

 Skälen för regeringens förslag: Om den som för smitta av en samhällsfarlig

sjukdom inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för att hindra

smittspridning eller om det finns grundad anledning anta att den smittade inte

följer meddelade förhållningsregler och underlåtenheten innebär en uppenbar risk

för smittspridning skall länsrätten besluta om tvångsisolering. Ansökan härom

görs av smittskyddsläkaren. Om länsrättens beslut om tvångsisolering inte kan

avvaktas får smittskyddsläkaren fatta beslut om tvångsisolering.

Smittskyddsläkarens beslut skall omedelbart underställas länsrättens prövning.

 I mål där ansökan om tvångsisolering gjorts av smittskyddsläkaren skall

länsrätt och kammarrätt hålla muntlig förhandling om det inte är uppenbart

obehövligt. Samma skyldighet finns inte i de mål där smittskyddsläkarens

beslutat om tvångsisolering och som sedermera underställts länsrättens prövning.

Bestämmelsen om när muntlig förhandling skall hållas har utformats med

motsvarande bestämmelse i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

som förebild. Enligt den lagen skall beslut om omedelbart omhändertagande av en

person underställas länsrättens prövning. Ett sådant tvångsomhändertagande är

emellertid av jämförelsevis kort varaktighet och erfordrar att en ansökan om

vård inkommer inom viss tid.

 Efter domstolens prövning av smittskyddsläkarens underställda beslut om

tvångsisolering erfordras dock inte att någon ytterligare prövning görs för att

beslutet skall förbli bestående tills det inte längre finns skäl för det.

Beslutet gäller dock längst i tre månader, om inte ansökan om förlängning görs.

Rättsverkningarna av domstolens beslut efter ansökan av smittskyddsläkaren om

tvångsisolering och efter underställning av beslut om sådan isolering är

desamma. Samma skäl som åberopas för att muntlig förhandling skall hållas i

länsrätt i mål om tvångsisolering efter ansökan av smittskyddsläkaren kan också

åberopas när det gäller mål efter underställning av smittskyddsläkarens beslut.

För den enskilde saknar det betydelse hur frågan har väckts vid domstolen.

Frågan är densamma, tvångsisolering eller ej, och är i båda fallen av lika stor

betydelse för den enskilde. Någon anledning att ha olika bestämmelser när det

gäller frågan om muntlig förhandling synes inte föreligga. En bestämmelse om att

muntlig förhandling skall hållas i länsrätt och kammarrätt i mål om

tvångsisolering efter underställning av smittskyddsläkarens beslut om sådan

isolering bör således införas.

 I promemorian har också föreslagits att de bestämmelser i smittskyddslagen som

anger att muntlig förhandling alltid skall hållas om någon part begär det skall

tas bort utom vad gäller i mål om tvångsisolering eller om upphörande av

tvångsisolering. I övriga mål föreslås i stället att förvaltningsprocesslagens

(1971:291) bestämmelser skall tillämpas. Det innebär att förfarandet är

skriftligt men att muntlig förhandling får hållas när det kan antas vara till

fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. Enligt LVU

gäller idag att muntlig förhandling skall hållas om det inte är uppenbart

obehövligt eller om part begär det i mål om beredande eller upphörande av vård

eller flyttningsförbud enligt lagen. Vad gäller mål enligt smittskyddslagen är

det självklart att muntlig förhandling skall hållas om part begär det då det är

fråga om tvångsisolering. Även då det är fråga om upphörande av tvångsisolering

är frågan så viktig för den enskilde att muntlig förhandling bör hållas om det

begärs. I övriga mål inkl. de som nu föreslås tillkomma enligt denna

proposition, t.ex. överklagande av inskränkningar i rätten att ta emot besök

m.m., är det inte alltid lika angeläget att den enskilde personligen får

framföra sina synpunkter muntligen inför rätten. Det förtjänar också att påpekas

att förvaltningsprocesslagens bestämmelser gäller i mål om en intagens

rättigheter enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Det torde i

motsvarande mål enligt smittskyddslagen vara tillräckligt att muntlig

förhandling hålls när det är till fördel för utredningen eller främjar ett

snabbt avgörande. När så är fallet bedöms av rätten. Smittskyddslagens

bestämmelser bör därför ändras med LVU som förebild.

 Den som är tvångsisolerad kan erhålla tillstånd att vistas utanför sjukhusets

område. Sådant tillstånd meddelas av smittskyddsläkaren efter samråd med

chefsöverläkaren. Tillståndet får förenas med särskilda villkor i syfte att

stödja den smittade under vistelsen utanför sjukhuset och att hindra

smittspridning. Ett avslag på en begäran om tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område kan överklagas till länsrätten. Att villkor i samband med ett

sådant beslut kan överklagas framgår inte.

 När det gäller villkor i samband med tillstånd att vistas utanför sjukhuset

kan det göras gällande att det är en fråga som berör vårdens innehåll och inte

lämpligen bör prövas av domstol. Detta gäller även för andra förhållningsregler

som smittskyddsläkaren kan besluta om. Dessa kan överklagas särskilt. Argumentet

kan därför inte anses hållbart. En sådan permission varom fråga är har stora

likheter med permission för någon som tvångsvårdas inom ramen för psykiatrisk

vård. Både när det gäller lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och när

det gäller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård kan den tvångsvårdade

överklaga såväl chefsöverläkarens beslut om avslag på en begäran att få vistas

utanför vårdinrättningens område som chefsöverläkarens beslut om villkor i

samband med tillstånd att göra det. I likhet med vad som gäller enligt dessa

lagar bör det införas en möjlighet för de tvångsisolerade att överklaga

smittskyddsläkarens beslut om villkor i samband med permission.

 Länsrätten i Norrbottens län har tagit upp frågan om smittskyddsläkarens

möjlighet att överklaga beslut av domstol. Sådan möjlighet har

smittskyddsläkaren enligt gällande praxis (jfr. Regeringsrättens årsbok 1993

ref. 5). Något behov av att reglera denna rätt har inte visats föreligga.

 I samband med reformeringen av instansordningen i de allmänna för-

valtningsdomstolarna (jfr. avsnitt 5.9) införs prövningstillstånd vid över-

klagande till kammarrätt. Det innebär att målet tas upp till prövning om det

finns anledning att ändra länsrättens avgörande, om det är av vikt för ledningen

av rättstillämpningen att överprövning görs eller om det annars finns synnerliga

skäl att pröva talan. I andra fall tas överklagandet inte upp av kammarrätten. I

liknande mål om administrativa frihetsberövanden har det inte införts

prövningstillstånd och det bör heller inte göras när det gäller mål om

tvångsisolering eller upphörande av sådan isolering. I andra mål enligt

smittskyddslagen kan det dock vara av vikt att försöka begränsa instanskedjan

för att främja snabba avgöranden. Det gäller t.ex. frågor om permission,

begränsning i rätten till fysisk träning och begränsningar i andra rättigheter

enligt lagen. Prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten bör därför

krävas i andra mål enligt smittskyddslagen än de som gäller tvångsisolering

eller upphörande av tvångsisolering.

 Lagrådet har påtalat att den som överklagat ett beslut om tvångsisolering

samtidigt kan överklaga ett annat beslut, t.ex. om förbud att ta emot besök, och

att fråga då kan uppkomma om målet i sin helhet skall handläggas utan krav på

prövningstillstånd. Vidare anser Lagrådet det angeläget att bestämmelserna om

prövningstillstånd utformas och får samma innebörd i de författningar som rör

administrativa frihetsberövande och att det är påkallat att frågan utreds

närmare. Regeringen delar Lagrådets uppfattning om konformitet vad avser

bestämmelserna om prövningstillstånd i lagstiftning som behandlar administrativa

frihetsberövande. Det är därför av vikt att erfarenheten av prövningstillstånd

enligt smittskyddslagen tas tillvara och utvärderas om det blir aktuellt att

införa sådant tillstånd i ytterligare lagstiftning med administrativt

frihetsberövande.

5.11 Samverkan mellan smittskyddsläkare och behandlande

läkare

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Smittskyddsläkaren skall vara|

|skyldig att lämna uppgifter om en enskild patient, som|

|är nödvändiga för smittskyddsarbetet, till behandlande|

|läkare utan hinder av sekretess. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Bestämmelserna om sekretess mellan smittskyddsläkare och

behandlande läkare bör inte ändras.

 Remissinstanserna: Socialstyrelsen hemställer om att smittskyddsläkaren skall

ges en skyldighet att till den behandlande läkaren i det enskilda fallet lämna

ut den information som är nödvändig för smittskyddsverksamheten. Styrelsen anför

bl.a. att det är önskvärt att smittfarliga beteenden tidigt korrigeras av den

behandlande läkaren så att minsta möjliga risk för smittspridning uppstår och

utan att smittskyddsläkaren i ett sent stadium tvingas tillgripa

myndighetsåtgärder. Kammarrätten i Jönköping anser att det i smittskyddslagen

(1988:1472) bör klargöras att smittskyddsläkare och behandlande läkare kan

samråda utan hinder av bestämmelserna om sekretess. Kammarrätten förordar också

att det i smittskyddslagen införs en föreskrift om att samma uppgifter som läm-

nas till smittskyddsläkaren även får lämnas till förvaltningsdomstol i mål om

tvångsisolering och upphörande av tvångsisolering. Folkhälsosekretariatet i

Göteborgs stad anser det angeläget att smittskyddsläkaren har rätt att ge den

behandlande läkaren den information om patienten som behövs för

smittskyddsarbetet. Stockholm läns landsting anser att det skulle gagna

smittskyddet inom landstinget om smittskyddsläkaren kan ges möjlighet att lämna

uppgifter, utöver de som behövs för den medicinska vården, till den behandlande

läkaren om en enskild patient. Svenska infektionsläkarföreningen, Svenska

Läkaresällskapet och Smittskyddsläkarföreningen anser också att informationsut-

bytet borde vara fritt mellan smittskyddsläkaren och den behandlande läkaren.

 Skälen för regeringens förslag: I smittskyddslagen (12 §) finns en bestämmelse

om att smittskyddsläkaren och den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom

miljö- och hälsoskyddsområdet bör samverka med varandra och med myndigheter,

behandlande läkare och andra som bedriver verksamhet av betydelse för

smittskyddet. Detta innebär inte automatiskt att sekretess inte råder mellan

dem. Möjligheten att lämna ut uppgifter utan hinder av sekretess följer av andra

bestämmelser. Smittskyddsläkaren har alltid rätt att få upplysningar och del av

uppgifter i ett enskilt fall av t.ex. behandlande läkare. Detta följer direkt av

bestämmelserna i smittskyddslagen. Uppgiftslämnandet från smittskyddsläkaren

till behandlande läkare är däremot inte reglerat i smittskyddslagen utan

vägledning måste sökas på annat håll. Här gäller då den sekretess som vanligtvis

gäller inom hälso- och sjukvården eller i annan medicinsk verksamhet såsom

åtgärder mot smittsamma sjukdomar (7 kap. 1 § sekretesslagen [1980:100]), dvs.

smittskyddsläkaren får bara lämna ut uppgifter om den enskildes hälsotillstånd

eller andra personliga förhållande om det står klart att uppgiften kan lämnas

utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. För vården är det

i regel en fördel om behandlande läkare har så bred information som möjligt om

patienten. De uppgifter som smittskyddsläkaren kan ha kännedom om och som han

anser kan behövas av behandlande läkare för vården av en patient kan således i

allmänhet lämnas ut till behandlande läkare utan att det kan anses vara till men

för patienten. Av bestämmelsen om samverkan mellan smittskyddsläkaren och t.ex.

behandlande läkare följer vidare att smittskyddsläkaren utan att gå in på någon

enskild individ kan informera om det epidemiologiska läget, åtgärder som allmänt

sett är lämpliga att vidta för att hindra spridning av viss sjukdom m.m. Flera

remissinstanser har påtalat behovet av att även uppgifter som gäller en enskild

smittbärare skall kunna lämnas till den behandlande läkaren från

smittskyddsläkaren utan hinder av sekretessbestämmelserna. Det är naturligtvis

viktigt att smittskyddsarbetet inte i onödan hindras av att sekretess råder

mellan smittskyddsläkaren och behandlande läkare. Det är fråga om den enskildes

rätt till integritet i förhållande till vikten av ett effektivt

smittskyddsarbete. I de flesta fall råder ingen motsättning mellan dessa båda

intressen. I de fall det gör det får betydelsen för samhället att effektivt

kunna hindra spridningen av smittsamma sjukdomar anses vara av större vikt än

den enskildes intresse av integritet. Smittskyddsläkaren bör således kunna lämna

all information till den behandlande läkaren som har betydelse för

smittskyddsarbetet. För att detta skall kunna göras utan hinder av

sekretessbestämmelserna måste en skyldighet att lämna uppgifterna föreligga.

Regeringen föreslår därför att en sådan skyldighet skall införas i smittskydds-

lagen.

 Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen kan uppgift, utan hinder av sekretess,

lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller

förordning. För att uppgift, för vilken sekretess gäller enligt sekretesslagen,

skall kunna röjas för en enskild erfordras att det anges i sekretesslagen eller

lag eller förordning som sekretesslagen hänvisar till. En bestämmelse om

uppgiftsskyldighet för smittskyddsläkaren till behandlande läkare i

smittskyddslagen är således tillräcklig för att uppgifter skall kunna lämnas

till behandlande läkare verksamma inom den offentliga vården. Såsom Lagrådet har

påpekat erfordras emellertid ett tillägg i sekretesslagen (1980:100) för att

uppgifter skall kunna lämnas till behandlande läkare inom enskild verksamhet.

 24

5.12 Uppgiftsskyldighet

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Smittskyddsläkaren skall kunna|

|inhämta uppgifter om enskild som har viss|

|samhällsfarlig sjukdom från andra myndigheter och från|

|hälso- och sjukvårdspersonal. Vilka samhällsfarliga|

|sjukdomar som detta skall gälla får föreskrivas av|

|regeringen. Regeringens bedömning: Någon självständig|

|uppgiftsskyldighet för socialnämnder eller andra|

|myndigheter bör inte införas. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Socialstyrelsen anser det nödvändigt att smittskyddsläkaren

får möjlighet att ta del av myndigheters uppgifter oberoende av sekretess vid

samtliga samhällsfarliga sjukdomar och att detta bör regleras i

smittskyddslagen. Länsrätten i Norrbottens län anser att det bör ankomma på

riksdagen att bestämma vilka sjukdomar som skall kunna föranleda att

smittskyddsläkaren inhämtar uppgifter om den som för smittan från andra

myndigheter och från hälso- och sjukvårdspersonal.

 Socialstyrelsen anser att det skall finnas möjlighet för socialtjänsten att på

eget iniativ lämna uppgifter till smittskyddsläkaren. Styrelsen anför att

socialtjänsten är den myndighet som i många fall har den regelbundna kontakt med

de smittade personerna som utgör en förutsättning för att få inblick i

smittfarliga beteende. Svenska Läkaresällskapet anser att det blir svårt att

minska nysmittan av HIV-infektion utan möjlighet för socialtjänsten att på eget

initiativ lämna underrättelse till smittskyddsläkaren om smittfarligt beteende.

Länsrätten i Uppsala anser också att det finns anledning att förorda en

uppgiftsmöjlighet från socialtjänstens sida till smittskyddsläkaren med hänsyn

till att det är fråga om mycket allvarliga sjukdomar och att

smittskyddsintresset måste anses vara mycket stort. Stockholms stad anser att

möjligheten för socialtjänsten att på eget iniativ kunna underrätta

smittskyddsläkaren när de kommer i kontakt med individer med en samhällsfarlig

sjukdom som utsätter andra för smittrisk ytterligare bör beaktas.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Inom hälso- och sjukvården

gäller sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga

förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon honom närstående lider men (7 kap. 1 § sekretesslagen

[1980:100]). Motsvarande sekretess gäller inom socialtjänsten för uppgift om

någon enskilds personliga förhållanden (7 kap. 4 § sekretesslagen). Sekretessen

gäller också mellan myndigheter om inte uppgiftsskyldighet följer av lag eller

förordning (1 kap. 3 § och 14 kap. 1 § sekretesslagen). En myndighet får dock

lämna ut uppgift utan hinder av sekretess om det är nödvändigt för att myndig-

heten skall kunna fullgöra sin verksamhet (1 kap. 5 § sekretesslagen).

 Enligt smittskyddslagen kan smittskyddsläkaren begära uppgifter om HIV-

smittade patienter från vissa myndigheter, däribland socialnämnderna, som han

behöver för kunna fullgöra sina åligganden. När det gäller HIV-smittade

patienter är en socialnämnd, som av smittskyddsläkaren erhållit underrättelse om

att en viss person inte följer eller misstänks inte följa givna

förhållningsregler, även skyldig att anmäla till smittskyddsläkaren om de

uppmärksammar att förhållningsreglerna inte följs. I övrigt saknas bestämmelser

om uppgiftsskyldighet för socialtjänsten.

 Frågan om möjligheten för socialtjänsten att på eget initiativ lämna uppgifter

till smittskyddsläkaren har behandlats av JO i ett beslut den 18 maj 1994. I en

anmälan önskade en kommundelsnämnd att JO skulle granska landstingets kurator

och distriktsläkare vad gäller handläggning av ärenden i fall där HIV-smittade

enligt socialtjänsten inte följer smittskyddslagens föreskrifter samt se över

sekretesslagens bestämmelser om information mellan myndigheter i dessa fall. Av

beslutet framgår att kommundelsnämnden uppgett att socialsekreterare i sitt

arbete kommer i kontakt med klienter som de misstänker är HIV-infekterade och

lever så att de utsätter andra för smittrisk samt att kommundelsförvaltningen

påtalat detta för landstinget utan att åtgärder vidtagits. JO tar i beslutet upp

frågor som hänger samman med överförande av sekretesskyddade uppgifter mellan

olika myndigheter och anför angående tillämpningen av 1 kap. 5 § följande.

 Enligt förarbetena skall bestämmelsen tillämpas mycket restriktivt. Det bör

 dock noteras att ett utlämnande med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen inte

 förutsätter någon uppgiftskyldighet för myndigheten utan bestämmelsen gäller

 generellt. För områden där mottagande myndighet själv har möjlighet att begära

 in uppgifterna med stöd av annan författningsbestämmelse, framstår

 sekretesskyddet som mindre uttalat, och det kan många gånger vara en

 tillfällighet om uppgift begärts eller ej beträffande viss information. I de

 fall där ett ingripande från smittskyddsläkaren framstår som klart påkallat,

 är omständigheterna ofta även sådana att ingripandet har betydelse för

 socialförvaltningens möjligheter att fullgöra sina åligganden. Det bör därför

 enligt min mening även i här aktuell situation vara möjligt för socialförvalt-

 ningen att på eget iniativ ta kontakt med smittskyddsläkaren och upplysa denne

 om att information finns som smittskyddsläkaren bör infordra från förvalt-

 ningen.

 Verksamheten inom socialtjänsten bygger enligt socialtjänstlagen (1980:620) på

respekt för människors självbestämmande och integritet. Insatserna skall

utformas och genomföras tillsammans med den enskilde. En grundläggande

förutsättning för socialtjänstens arbete är att den enskilde känner förtroende

för verksamheten och känner att han eller hon kan vända sig dit med sina problem

utan att detta skall föranleda ingripande från andra myndigheter. Detta skall

vägas mot samhällets önskan att effektivt kunna bekämpa spridningen av

smittsamma sjukdomar. Att skälen för en effektiv bekämpning väger tungt har

bl.a. visat sig i det förhållandet att sekretessen för uppgifter inom

socialtjänsten delvis luckrats upp. Smittskyddsläkaren har möjlighet att, när

det gäller personer med viss angiven smitta, på eget initiativ erhålla uppgifter

om denne. Socialtjänsten har också en möjlighet att lämna ut uppgifter om det

behövs för fullgörandet av den egna verksamheten. En utvidgad möjlighet eller

skyldighet för socialtjänsten att på eget initiativ underrätta

smittskyddsläkaren om att en person förmodas utsätta andra för smittrisk kräver

särskilda övervägande när det gäller konsekvenserna för bl.a. missbrukarvården.

Sådana överväganden bör ske i ett vidare sammanhang än vad som varit möjligt

inom ramen för arbetet med den promemoria som legat till grund för denna

proposition.

 Smittskyddsläkarens möjlighet att inhämta uppgifter om enskild från bl.a.

andra myndigheter gäller som nämnts enbart HIV-smittade patienter. Det är

naturligtvis olyckligt att den enskilde härigenom också blir utpekad som bärare

av HIV-smitta. En utvidgning av bestämmelsen till att även omfatta en rätt att

inhämta uppgifter om bärare av andra samhällsfarliga sjukdomar måste dock

förutsätta att det finns ett smittskyddsintresse av att få tillgång till sådana

uppgifter, vilka i övrigt bör åtnjuta ett starkt sekretesskydd. Socialstyrelsen

har pekat på att det för samhällsfarliga sjukdomar finns behov av att få

tillgång till sådana uppgifter. Det gäller bl.a. uppgifter om den smittades

identitet och vistelseort. Rätten att inhämta uppgifter bör dock vara begränsad

till enbart de fall där smittskyddsintresset föranleder det. De omständigheter

som åberopats kan inte anses tillräckliga för att rätten att inhämta uppgifter

skall utvidgas till att omfatta alla de samhällsfarliga sjukdomarna. Det bör

därför överlåtas till regeringen att föreskriva vilka samhällsfarliga sjukdomar

som är av den arten att smittskyddsläkaren skall kunna inhämta uppgifter från

andra myndigheter och från hälso- och sjukvårdspersonal.

5.13 Övriga frågor

-------------------------------------------------------

|Regeringens bedömning: Smittskyddsläkarens skyldighet|

|att vidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare|

|smittspridning eller för att få till stånd|

|läkarundersökning av den som misstänks vara smittad bör|

|inte ändras. |

-------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Folkhälsosekretariatet i Göteborg stad anser att

smittskyddsläkaren bör ges en tydlig möjlighet att göra en epidemiologisk

bedömning av lämplig åtgärd vid brott mot förhållningsregler eller underlåtelse

att infinna sig för undersökning vid misstanke om samhällsfarlig sjukdom och att

riktlinjer om detta bör skrivas in i Allmänna råd från socialstyrelsen. Örebro

läns landsting anför att det bör finnas en

lagstadgad möjlighet för smittskyddsläkaren att vid mycket speciella tillfällen

kunna underlåta att fullfölja alla tvångsåtgärder fram t.o.m. polisingripande om

smittspridningsrisken bedöms som mycket ringa, trots att den ej kan uteslutas.

 Skälen för regeringens bedömning: En behandlande läkare skall underrätta

smittskyddsläkaren om han eller hon har anledning att anta att en patient som

för eller misstänks föra en samhällsfarlig sjukdom inte kommer att följa eller

inte följer meddelade förhållningsregler. Underrättelse skall också ske om en

patient utan att den behandlande läkaren är införstådd med det avbryter pågående

behandling. Vidare skall en behandlande läkare som i samband med smittspårning

finner anledning anta att en person har smittats av en samhällsfarlig sjukdom

och personen inte utan dröjsmål låter sig läkarundersökas underrätta

smittskyddsläkaren om detta. Efter underrättelse skall smittskyddsläkaren enligt

gällande bestämmelser vidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare

smittspridning eller för att få till stånd läkarundersökning av den som

misstänks vara smittad. I första hand skall smittskyddsläkaren försöka få den

smittade eller misstänkt smittade att gå med på åtgärderna frivilligt. Om det

inte går eller om det inte av annan anledning kan ske utan risk för

smittspridning får tvångsåtgärder, såsom tvångsundersökning, tillfälligt

omhändertagande m.m., tillgripas.

 Smittskyddsläkaren är skyldig att bl.a. vidta de åtgärder som behövs för att

hindra vidare smittspridning. I det ligger att han eller hon måste göra en

bedömning av om ytterligare åtgärder är nödvändiga för att hindra vidare

spridning och om så är fallet, vilka åtgärder som bör vidtas. Det kan leda till

att smittskyddsläkaren kommer fram till att det inte behövs vidtas fler

åtgärder. Det torde dock endast vara i sällsynta fall som ytterligare ågärder

kan underlåtas. Syftet med smittskyddet är att hindra att smittsamma sjukdomar

sprids bland människor. Det är extra viktigt att de samhällsfarliga sjukdomarna

inte sprids. Av den anledningen har smittskyddsläkaren när det gäller sådana

sjukdomar en skyldighet att vidta behövliga åtgärder, även om det måste ske mot

den enskildes vilja. För att syftet med smittskyddet skall uppnås bör denna

skyldighet finnas kvar. Socialstyrelsen kan härtill utfärda de allmänna råd för

tillämpningen som styrelsen finner påkallade.

5.14 Kostnader och ikraftträdande

Den nu föreslagna lagstiftningen kommer inte att innebära något merarbete för

smittskyddsläkarna, behandlande läkare eller chefsöverläkarna. Ärendehanteringen

kan förmodas öka något vid domstolarna eftersom fler frågor föreslås kunna föras

dit. Den merkostnad detta kan medföra uppvägs dock av att instanskedjan och

möjligheterna till muntlig förhandling begränsas något.

 Lagändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1996.

 25

5.15 Utvärdering av smittskyddslagen

-------------------------------------------------------

|Regeringens bedömning: En parlamentariskt sammansatt|

|utredning bör tillsättas med uppdrag att utvärdera|

|smittskyddslagen. I en sådan utvärdering bör särskilt|

|övervägas den rättsliga regleringen av åtgärder mot|

|spridning av HIV, oavsett om de regleras i smitt-|

|skyddslagen eller i annan lag. Även straffrättsliga|

|aspekter bör härvid beaktas. |

-------------------------------------------------------

 Promemorian: Har inte behandlat frågan.

 Remissinstanserna: Folkhälsoinstitutet vill framhålla att en mer omfattande

utredning av lagen bör ske avseende reglerna och tillämpningen beträffande HIV-

infektion och den behandlande läkarens anmälningsskyldighet vid misstanke om

smittspridning. Institutet anser också att en översyn bör ske av möjligheterna

till tvångsisolering av HIV-smittade. Bland annat behöver konsekvenserna för det

förebyggande arbetet närmare analyseras. Posithiva gruppen anser det bör

undersökas om smittskyddslagen är lämplig när det handlar om HIV/aids och om

lagen motarbetar eller har en positiv inverkan på HIV- preventionen. Riksförbun-

det för HIV-positiva anser att HIV-infektionen inte skall omfattas av smitt-

skyddslagen och efterlyser en total revidering av lagen. Riksförbundet för

Sexuellt likaberättigande (RFSL) och Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU)

anser att frågan om smittskyddslagens tillämplighet på HIV-infektion bör

utvärderas. Svenska infektionsläkarföreningen och Svenska Läkaresällskapet anser

att tvångsvårdsparagrafen bör revideras och föreslår att brott mot

förhållningsregler kriminaliseras. Riksåklagaren vill aktualisera frågan om ett

införande av en straffsanktionerad bestämmelse i smittskyddslagen eller i

brottsbalken för den som genom sexuella handlingar sprider eller riskerar att

sprida HIV-smitta.

 Skälen för regeringens bedömning: Den nu gällande smittskyddslagen trädde i

kraft den 1 juli 1989. Någon mera omfattande utvärdering av smittskyddslagens

funktion och effektivitet när det gäller att förhindra att smittsamma sjukdomar

får en hotande utbredning bland befolkningen har inte gjorts. Mot bakgrund av

att förändringar i samhället påverkar de smittsamma sjukdomarnas förekomst och

spridningsmönster bör smittskyddslagen utvärderas utifrån de idag gällande

samhällsförhållandena.

 Skrivelser med begäran om en översyn av smittskyddslagens tvångsbestämmelser

särskilt avseende HIV-infektion föreligger också sedan tidigare från

myndigheter, organisationer m.fl.

 En utvärdering av smittskyddslagen bör inriktas på huruvida smittskyddslagen

och därtill hörande författningar ger förutsättningar för ett effektivt

smittskydd. I sammanhanget bör även den faktiska tillämpningen av

smittskyddslagen belysas. Utvärderingen bör vidare kartlägga och analysera

positiva och negativa effekter av smittskyddslagen.

 Utvärderingen bör dessutom omfatta vissa särskilda frågeställningar. Bl.a. bör

rättssäkerheten för den enskilde och huruvida tvångsvård kan bidra till minskad

smittspridning av epidemiologisk betydelse belysas. Även konsekvenserna av

tvångsvård för det förebyggande arbetet behöver analyseras. Under senare år har

HIV-infektion blivit ett stort mänskligt och socialt problem. Än så länge finns

det inte någon verksam behandling mot sjukdomen även om det finns förhoppningar

om att en lösning inte är alltför avlägsen. Erfarenheterna av smittskyddslagens

tvångsbestämmelser avseende i första hand HIV-infektion bör särskilt

uppmärksammas i utvärderingen.

 Riksåklagaren har i sitt remissvar pekat på problem vid tillämpningen av de

allmänna straffbuden om brott mot liv och hälsa och allmänfarliga brott vid

handlingar som innebär överföring eller risk för överföring av HIV-smitta.

Svenska infektionsläkarföreningen har föreslagit att brott mot förhållnings-

regler kriminaliseras.

 Regeringen anser att utvärderingen bör ges ett brett perspektiv och omfatta

bl.a. olika reaktionsmöjligheter mot spridning av HIV eller kombinationer av

sådana, oavsett om de regleras i själva smittskyddslagen eller i annan lag. Det

framstår därför som naturligt att även straffrättsliga sanktioner som kan vara

av betydelse för att hindra spridningen måste belysas vid värderingen.

 Av särskilt intresse att uppmärksamma vid en utvärdering av smittskyddslagen

är internationella erfarenheter av åtgärder för att hindra smittspridning av

HIV-infektion.

6 Ansökan om vård enligt lagen om vård av miss-

brukare i vissa fall

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Uppdrag att på socialnämndens vägnar|

|ansöka om vård enligt lagen (1988:870) om vård av|

|missbrukare i vissa fall skall enbart kunna ges åt en|

|särskild avdelning som består av ledamöter eller|

|ersättare i nämnden. |

-------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 11 § lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall (LVM) skall socialnämnden, om det finns skäl att bereda

någon tvångsvård, ansöka om sådan vård. Det finns inte några särskilda

bestämmelser om socialnämndens rätt att delegera sin beslutanderätt i nämnda

ärenden. Det innebär att bestämmelserna om kommunala nämnders möjlighet att

delegera beslutanderätt i 6 kap 33 och 34 §§ kommunallagen (1991:900) gäller i

här aktuella fall. Enligt kommunallagen får en nämnd uppdra åt en ledamot eller

ersättare eller åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett

visst ärende eller en viss grupp av ärenden med undantag av bl.a. ärenden som

rör myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller

annars är av större vikt. Möjligheten att delegera beslutanderätten för här

aktuella ärenden enligt LVM till t.ex. en enskild tjänsteman är således

omfattande.

 När det gäller socialnämndens möjlighet att delegera beslutanderätten om

ansökan om tvångsvård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård

av unga (LVU) är den reglerad i 47 § socialtjänstlagen. Där anges att sådana

beslut enbart får delegeras till en särskild avdelning som består av ledamöter

eller ersättare i nämnden, dvs. till ett arbetsutskott.

 Socialstyrelsen har i allmänna råd (SOSFS 1994:17) rekommenderat att

socialnämndens beslut om ansökan om tvångsvård enligt 11 § LVM enbart delegeras

till arbetsutskott.

 Socialtjänstkommittén har i sitt huvudbetänkande, Ny socialtjänstlag (SOU

1994:139), föreslagit att socialnämndens beslut om ansökan om tvångsvård enligt

LVM endast skall kunna delegeras till arbetsutskott.

 Som ovan framgått är möjligheterna att delegera beslut om ansökan om vård

enligt LVU begränsade. Denna ordning har gällt alltsedan LVU:s tillkomst. LVM är

en lag med likartad uppbyggnad som LVU även om de båda lagarna också företer

inbördes skillnader. Den annorlunda ordning som kommit att gälla enligt LVM

efter det att bl.a. uppgiften att ansöka om vård flyttats från länsstyrelsen

till kommunens socialnämnd är därför ägnad att leda till viss osäkerhet i

tillämpningen. Mot denna bakgrund bör den ordning som gäller beträffande LVU

införas även i fråga om motsvarande ärenden enligt LVM.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen

(1988:1472)

3 §

I tredje stycket föreslås en ändring innebärande att regeringen meddelar

föreskrifter om vilka smittsamma sjukdomar som skall vara anmälningspliktiga,

utöver de samhällsfarliga.

4 §

I paragrafen föreslås att andra stycket tas bort. Stycket innehåller en

bestämmelse om att regeringen får föreskriva att viss smittsam sjukdom skall

vara anmälningspliktig. Ett sådant beslut skulle enligt tredje stycket

underställas riksdagens prövning. Med hänsyn till att det i tredje paragrafen

föreslås ett bemyndigande för regeringen att besluta om vilka andra smittsamma

sjukdomar än de samhällsfarliga som skall vara anmälningspliktiga behövs

bestämmelsen inte längre.

5 - 9 §§

Föreslagna ändringar innebär endast redaktionella anpassningar. Flertalet av de

föreslagna ändringarna är en följd av reglerna och terminologin i den nya

kommunallagen (1991:900).

12 §

Bestämmelserna i paragrafen är ett av flera uttryck i smittskyddslagen för

vikten av samverkan på smittskyddsområdet. I första stycket föreslås endast

redaktionella ändringar.

 I andra stycket föreslås att smittskyddsläkarna skall utbyta uppgifter som är

nödvändiga för smittskyddsarbetet förutom med varandra även med behandlande

läkare. Denna möjlighet finns redan idag mellan smittskyddsläkarna.

Smittskyddsläkaren blir härigenom skyldig att till den behandlande läkaren lämna

alla uppgifter om en enskild patient som har betydelse för smittskyddsarbetet.

Såsom Lagrådet har påtalat erfordras ett tillägg i 7 kap. 1 § femte stycket

sekretesslagen (1980:100) för att smittskyddsläkaren utan hinder av sekretess

skall kunna lämna ut uppgifter till en läkare inom enskild verksamhet.

 I ett nytt tredje stycke föreslås en bestämmelse om överlämnande av ärende

från en smittskyddsläkare till en annan. Möjligheten att göra det har funnits

tidigare men inte varit reglerad. Det förutsätts t.ex. i 31 § att möjlighet

finns för en smittskyddsläkare att lämna över ett ärende till en annan

smittskyddsläkare.

20 §

I första stycket föreslås att anmälningsskyldigheten vid konstaterad sam-

hällsfarlig sjukdom utvidgas till att gälla även för läkare som i samband med

obduktion finner smitta och för läkare vid mikrobiologiskt laboratorium såvitt

gäller andra samhällsfarliga sjukdomar än de veneriska. Hittills har sådan

anmälningsskyldighet gällt för varje läkare som i sin verksamhet konstaterar att

någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom. I praxis har detta tolkats som

att anmälningsskyldigheten gällt endast för behandlande läkare. Anmälningar från

de mikrobiologiska laboratorierna har däremot byggt på överenskommelser mellan

dåvarande SBL och laboratorierna.

 I stycket har därutöver benämningen Statens smittskyddsinstitut ändrats till

Smittskyddsinstitutet i enlighet med vad som gäller enligt förordningen

(1993:110) med instruktion för Smittskyddsinstitutet.

 I andra stycket har benämningen på miljö- och hälsoskyddsnämnden anpassats

till kommunallagens regler. Därutöver föreslås att sista meningen tas bort.

Härigenom kommer den kommunala nämnd som fullgör uppgifter på miljö- och

hälsoskyddsområdet alltid och oavsett var smittkällan finns, att få anmälan vid

fall av sådan samhällsfarlig sjukdom som avses i 1.2 bilagan.

22 §

I första stycket föreslås att Statens smittskyddsinstitut ändras till Smitt-

skyddsinstitutet.

 I andra stycket föreslås att även läkare som i samband med obduktion finner

smitta av annan anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom och

läkare vid mikrobiologiskt laboratorium som vid analys finner smittämne av sådan

sjukdom skall vara anmälningsskyldiga.

 I tredje stycket, hittillsvarande andra stycket, föreslås en följdändring till

förslaget om att regeringen får meddela föreskrifter om vilka andra sjukdomar än

de samhällsfarliga som skall vara anmälningspliktiga. Dessutom föreslås att

hänvisningen till miljö- och hälsoskyddsnämnden ändras till den kommunala nämnd

som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

23 §

Den sakliga ändringen i paragrafen innebär att anmälan angående andra

anmälningspliktiga sjukdomar än de samhällsfarliga skall ske med uppgift om den

smittades identitet. Samtliga aktuella sjukdomar utom de veneriska kommer därmed

att anmälas med angivande av den smittades identitet.

 Genom att den smittades identitet anges redan i anmälan kan smittskyddsläkaren

och andra ansvariga myndigheter snabbare få uppgifter om när och var de smittade

utsatts för smittan. Sådana uppgifter är nödvändiga för att behövliga åtgärder

mot smittspridning snabbt skall kunna sättas in.

 Ändringarna i övrigt i paragrafen är endast redaktionella.

24 §

I paragrafen föreslås ett tillägg om till vilken smittskyddsläkare anmälan skall

göras. Detta har tidigare inte varit reglerat. I praktiken har anmälan gjorts

till smittskyddsläkaren i det landsting där den anmälande läkaren är verksam.

Förslaget innebär att tillämpningen blir lagreglerad.

24 a §

I paragrafen ges regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, So-

cialstyrelsen möjlighet att meddela föreskrifter om undantag för läkare vid de

mikrobiologiska laboratorierna från skyldigheten att göra anmälan i vissa fall.

Det kan gälla undantag för viss sjukdom, vissa uppgifter i anmälan eller vart

anmälan skall göras. Ett exempel där undantag kan meddelas är då endast

sjukdomsfall och inte förekomsten av viss bakterie är av intresse för

smittskyddet.

29 §

I paragrafen regleras skyldigheten för hälso- och sjukvårdspersonal och

myndigheter som genom sin verksamhet får kännedom om uppgifter av betydelse för

smittskyddet att på begäran av smittskyddsläkaren lämna uppgifter om enskild.

Enligt hittillsvarande bestämmelse gäller det bara uppgifter om den som för

smitta av infektion av HIV. Förslaget innebär att regeringen i förordning skall

kunna bestämma vilka samhällsfarliga sjukdomar som skall kunna föranleda att

uppgifter inhämtas om dem som för smitta av sjukdomen. Det är inte enbart vid

infektion av HIV som behov kan finnas för smittskyddsläkaren att få in

uppgifter. Det gäller även vid t.ex. hepatit B. Det är dock inte vid alla

samhällsfarliga sjukdomar som detta behov föreligger.

33 - 35 och 38 §§

I paragraferna föreslås anpassningar till ny terminologi.

43 och 43 a §§

I paragraferna förslås vissa rättigheter för de tvångsisolerade bli lagreg-

lerade. Bestämmelserna har utformats med lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt som förebild.

43 §

I första stycket föreslås ett tillägg innebärande att inskränkningar i en

tvångisolerads frihet skall vara motiverade av ändamålet med tvångsisoleringen.

 I andra stycket föreslås att den tvångsisolerade skall ges tillfälle till

sysselsättning och sådan fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans

ålder och hälsotillstånd. I tredje stycket föreslås den tvångsisolerades rätt

till utevistelse bli reglerad. Det är självklart att aktiviteterna måste

anpassas så att syftet med vården kan upprätthållas. Om det finns synnerliga

hinder mot att den isolerade vistas ute kan detta vägras honom eller henne.

Synnerliga hinder kan t.ex. vara att den enskildes hälsotillstånd inte tillåter

en utevistelse.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

43 a §

I paragrafen föreslås den tvångsisolerades rätt till att ringa eller ta emot

telefonsamtal och besök samt rätten att sända och ta emot brev eller andra

försändelser bli reglerad. Även i dessa fall bör, särskilt när det gäller rätten

att ta emot besök, syftet med vården beaktas. Naturligtvis måste besöken ske

under sådana former att risken för smittspridning motverkas. Vården sker på ett

sjukhus och med hänsyn till andra patienter och till personalen är det inte

alltid lämpligt att tillåta besök i vilken utsträckning som helst även om den

tvångsisolerades eget tillstånd skulle tillåta det. Ibland är det nödvändigt att

kunna begränsa besöken till särskilda tider. Den tvångsisolerade får inte inneha

egendom som kan skada honom själv eller annan eller vara till men för ordningen

på sjukhuset. Det gäller t.ex. narkotika, andra droger och injektionssprutor.

Det

är viktigt att besöken sker så att den isolerade inte kan förses med sådan

egendom.

43 b §

Besluten om inskränkningar i rättigheterna enligt 43 och 43 a §§ föreslås fattas

av chefsöverläkaren efter samråd med smittskyddsläkaren. Besluten kan vara både

generella och avse den enskilde. Generella beslut kan vara t.ex. beslut om

besökstider för avdelningen eller tider för när möjlighet till utevistelse skall

ges. Beslut som gäller den enskilde kan avse begränsningar eller villkor

avseende rätten att ta emot besök eller möjligheten till daglig utevistelse.

50 §

Det kan i vissa fall vara motiverat med tillfälliga permissioner för de

tvångsisolerade. Det kan vara fråga om möjlighet att delta i närståendes

högtidsdagar e.d. Hittills har endast smittskyddsläkaren kunnat meddela

tillstånd till sådana permissioner. I paragrafen föreslås nu en möjlighet för

smittskyddsläkaren att överlåta till chefsöverläkaren att pröva frågor om

tillstånd för en patient att tillfälligt vistas utanför sjukhusets område. 50 a

och 51 §§

Förslagen innebär anpassningar till ny terminologi.

52 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. I första stycket punkt 4

föreslås ett tillägg om att smittskyddsläkarens beslut om villkor i samband med

tillstånd att vistas utanför sjukhusets område för tvångsisolerade får

överklagas.

 I andra stycket föreslås en möjlighet för en tvångsisolerad att överklaga

chefsöverläkarens beslut om inskränkning i patientens rättigheter att ta emot

besök m.m. och om tillstånd att tillfälligt vistas utanför sjukhusets område.

Generella beslut om besökstider o.d. kan däremot inte överklagas enligt denna

bestämmelse.

53 §

Socialstyrelsens beslut om föreläggande eller förbud som har behövts för att

lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas får

enligt gällande bestämmelse överklagas till kammarrätten. Med hänsyn till den

allmänna strävan att alla mål skall följa den vanliga instansordningen i de

allmänna förvaltningsdomstolarna föreslås att bestämmelsen ändras så att

överklagande i första hand skall ske till länsrätt. Bestämmelsen föreslås avse

enbart överklagande av beslut om föreläggande som en följd av att styrelsens

möjligheter att vidta åtgärder enligt 67 § ändras till att avse enbart

meddelande av föreläggande.

53 a §

I paragrafen föreslås att prövningstillstånd skall införas vid överklagande till

kammarrätt i alla mål utom de som gäller tvångsisolering eller upphörande av

tvångsisolering.

57 §

Paragrafen har omarbetats enligt mönster av 35 § lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU). Förslaget innebär att länsrätt och

kammarrätt skall hålla muntlig förhandling i mål om tvångsisolering inkl. mål

som väckts genom underställning av smittskyddsläkaren om det inte är uppenbart

obehövligt. Motsvarande bestämmelse finns idag men gäller endast för mål som

väckts genom ansökan av smittskyddsläkaren. Rättsverkningarna av domstolens

beslut är densamma i båda fallen och handläggning bör därför vara densamma. Vid-

are gäller liksom tidigare en ovillkorlig skyldighet att i sådana mål hålla

muntlig förhandling om någon part begär det. Motsvarande bör gälla i mål där den

enskilde begärt att tvångsisoleringen skall upphöra. När det gäller övriga mål

enligt smittskyddslagen saknas däremot anledning att ha en så vittgående

skyldighet att hålla muntlig förhandling. I sammanhanget bör även uppmärksammas

att enligt förslaget rätten att överklaga utsträcks till ett antal nya typer av

beslut under isoleringstiden. För övriga mål bör därför behovet av muntlig

förhandling prövas av rätten enligt reglerna i 9 § förvaltningsprocesslagen

(1971:291), på samma sätt som gäller enligt regleringen i LVU.

62 §

I paragrafen görs en anpassning till ny terminologi.

67 §

Socialstyrelsens möjligheter att vidta åtgärder begränsas till att avse

meddelande av förelägganden. Möjligheten att förena föreläggandet med vite

föreslås finnas kvar.

68 §

I paragrafen görs en anpassning till ny terminologi.

Bilagan

Ändringarna i bilagan har behandlats i avsnitt 4.2. Den största förändringen är

att de smittsamma sjukdomar som utöver de samhällsfarliga skall anmälas inte

längre finns uppräknade i bilagan till själva lagen. De kommer i stället att

upptas i bilaga till smittskyddsförordningen ((1989:301).

 I bilagan till smittskyddslagen har ulcus molle förts till de samhällsfarliga

veneriska sjukdomarna. Innebörden härav är att sjukdomen i likhet med andra

sexuellt överförda infektioner skall anmälas under kod. Bland de samhällsfarliga

sjukdomarna har i övrigt hepatit non A non B delats upp i hepatit C, D, E och

övriga hepatiter (hepatit non A non B non C non D non E), varav hepatit C och D

tagits upp under grupp 1.1 och hepatit E under grupp 1.2. Övriga hepatiter tas

upp under grupp 1.1. Vidare har benämningarna shigellos och hemorragisk

nefrosonefrit ändrats till shigellainfektion resp. nefropathia epidemica.

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga

12 §

I ett nytt tredje stycke föreslås en skyldighet för den som tillhör hälso- och

sjukvårdspersonalen och som är verksam vid särskilda ungdomshem och som får

kännedom om att den unge har en samhällsfarlig sjukdom att underrätta

föreståndaren på hemmet, om det inte står klart att det inte finns risk för

smittspridning. Detta kan i vissa fall vara nödvändigt för att behövliga

åtgärder skall kunna vidtas för att skydda personal samt andra intagna. Hälso-

och sjukvårdspersonalen behöver inte vara anställd vid hemmet för att

skyldigheten skall föreligga. Även personal som på annat sätt anlitas för att

svara för vården vid hemmet skall ha denna skyldighet. En liknande skyldighet

finns idag för hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminalvården enligt lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt om det behövs med hänsyn till fara för att

smittan skall spridas.

7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård

av missbrukare i vissa fall

26 a §

Förslaget har samma innehåll och motivering som förslaget till ändringen i 12 §

lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga.

43 §

I paragrafen hänvisas till 25 § andra stycket. Denna paragraf erhöll genom SFS

1993:3 ett nytt första stycke varför hänvisningen i 43 § rätteligen skall vara

25 § tredje stycket.

7.4 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620)

47 §

Paragrafen skall även tillämpas på beslut om ansökan om tvångsvård enligt 11 §

lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Det innebär att

beslutanderätten i sådana ärenden endast får delegeras till ett arbetsutskott.

7.5 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

7 kap.

1 §

I femte stycket föreslås ett tillägg innebärande att uppgift, utan hinder av

sekretess, får lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i smittskyddslagen.

Tillägget är nödvändigt för att smittskyddsläkaren skall kunna lämna uppgifter

till behandlande läkare inom enskild verksamhet.

 Ändringen föreslås efter påpekande från Lagrådet.

 26

Sammanfattning av promemorian den 24 januari

1995 Promemoria om vissa ändringar i

smittskyddslagen

I promemorian föreslås vissa ändringar i främst smittskyddslagen (1988:1472).

Ändringarna är i de flesta fall föranledda av påpekande om brister i

lagstiftningen från bl.a. myndigheter. Andra är en följd av att det i andra

sammanhang gjorts ändringar av namn eller terminologi. I promemorian föreslås

bl.a. att de samhällsfarliga smittsamma sjukdomarna skall vara angivna i lag

medan de övriga anmälningspliktiga sjukdomarna anges av regeringen i förordning.

Sjukdomsbeteckningarna i bilagan till smittskyddslagen föreslås bli

moderniserade. I denna del föreslås också att ulcus molle (mjuk schanker) förs

över till de samhällsfarliga sjukdomarna och tas upp under punkten 1.3, som

avser sjukdomar vilka smittar sexuellt. Dessa sjukdomar anmäls under kod.

Hepatit non A non B föreslås delas upp i hepatit C, D och E och ingå bland de

samhällsfarliga sjukdomarna. Sjukdomarna yersiniainfektion, mässling, påssjuka,

röda hund och haemophilus influenzae typ B (Hib) föreslås bli införda bland

övriga anmälningspliktiga sjukdomar. Vidare föreslås att trikinos och tularemi

tas upp under den punkt som avser sjukdomar som skall anmälas till den kommunala

nämnden för miljö- och hälsoskydd. Hittills har en anmälan av annan

anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sådan inte omedelbart innehållit

uppgift om den smittades identitet. Sådan uppgift lämnas dock i de fall smitt-

skyddsläkaren eller den kommunala nämnden med uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet begär det. Nu föreslås att sådan anmälan från första början

skall innehålla uppgift om den smittades identitet. Anmälan enligt smitt-

skyddslagen till den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och

hälsoskyddsområdet föreslås i fortsättningen ske även när smittkällan är belägen

utomlands. Vidare föreslås att en skyldighet införs även för läkare vid

mikrobiologiskt laboratorium att anmäla fynd av smittämne av andra

anmälningspliktiga sjukdomar än veneriska till smittskyddsläkaren,

Smittskyddsinstitutet och den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö-

och hälsoskyddsområdet. Det klargörs i förslaget till vilken smittskyddsläkare

som anmälan skall göras och hur smittskyddsläkaren skall kunna överlämna ett

smittskyddsärende till en annan smittskyddsläkare. I promemorian föreslås också

att hälso- och sjukvårdspersonal verksam vid särskilda ungdomshem och hem för

vård av vissa missbrukare (LVM-hem), som får kännedom om att någon som vårdas i

hemmet har en samhällsfarlig sjukdom, skall underrätta den som förestår vården

vid hemmet. Underrättelse skall ske om det inte står klart att det inte

föreligger risk för smittspridning. Ändringar i sådant syfte föreslås när det

gäller lagarna med särskilda bestämmelser om vård av unga och om vård av miss-

brukare i vissa fall. När det gäller vården av den som tvångsvårdas med stöd av

smittskyddslagen, föreslås preciseringar och tillägg som slår fast rätten att

leva ett så normalt liv inom sjukhusområdet som möjligt under hänsynstagande

till tvångsisoleringens syfte. Beslut om vissa inskränkningar av den

tvångsisolerades frihet föreslås bli fattade av chefsöverläkaren efter samråd

med smittskyddsläkaren. Chefsöverläkarens beslut om inskränkningar i den

enskildes rättigheter föreslås kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Det föreslås också att beslut om villkor i samband med tillstånd att vistas

utanför sjukhusets område för en tvångsisolerad skall kunna överklagas till

allmän förvaltningsdomstol.

 Socialstyrelsens rätt att i sin tillsynsverksamhet meddela förelägganden och

förbud som behövs för att smittskyddslagen eller föreskrifter meddelade med stöd

av lagen skall efterlevas föreslås begränsas till att avse enbart rätt att

meddela förelägganden. Socialstyrelsens beslut om sådana förelägganden föreslås

i första hand överklagas till länsrätt. Muntlig förhandling hos länsrätten och

kammarrätten i ärenden om tvångsisolering enligt smittskyddslagen skall enligt

promemorian i regel hållas även i underställningsärenden. Detsamma gäller i mål

av upphörande av tvångsisolering. I andra mål enligt lagen föreslås att frågan

om muntlig förhandling prövas enligt 9 § förvaltningsprocesslagen. Slutligen

föreslås att smittskyddsläkarens möjlighet att inhämta uppgifter från t.ex.

andra myndigheter om den som för smitta av infektion av HIV utvidgas till att

avse även den som för smitta av annan samhällsfarlig sjukdom. Det överlämnas åt

regeringen att bestämma vilka av dessa sjukdomar som bör omfattas.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

 56

Sammanställning av remissvar över Promemoria

om vissa ändringar i smittskyddslagen

Efter remiss av promemorian om vissa ändringar i smittskyddslagen har yttrande

avgetts av Hovrätten över Skåne och Blekinge, Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten

i Jönköping, Länsrätten i Uppsala län, Länsrätten i Norrbottens län,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Kriminalvårdsstyrelsen, Socialstyrelsen, Rättsmedicinalverket, Hälso- och

sjukvårdens ansvarsnämnd, Smittskyddsinstitutet, Folkhälsoinstitutet, Statens

institutionsstyrelse, Statens livsmedelsverk, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Riksdagens

ombudsmän, Gävleborgs läns landsting, Göteborgs kommun, Kronobergs läns lands-

ting, Landsorganisationen i Sverige, Landstingsförbundet, Malmö kommun,

Posithiva gruppen, Riksförbundet för HIV-positiva, Riksförbundet för sexuellt

likaberättigande, Riksförbundet för Sexuell Upplysning, Stockholms kommun,

Stockholms läns landsting, Svenska infektionsläkarföreningen, Svenska

Läkaresällskapet, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Akademikers

Centralorganisation, Sveriges läkarförbund, Vårdförbundet SHSTF och Örebro läns

landsting. Sveriges Akademikers Centralorganisation avstår från att besvara

remissen och hänvisar istället till det remissvar som ingivits direkt av

medlemsförbundet Sveriges läkarförbund. Stockholms tingsrätt, Svenska

kommunförbundet har inte funnit några skäl att redovisa synpunkter med

anledningen av remissen. Yttrande har inte inkommit från Tjänstemännens

Centralorganisation och Uppsala läns landsting.

Allmänna synpunkter

Promemorian har mottagits huvudsakligen positivt av remissinstanserna. Bland de

remissinstanser som i allt väsentligt tillstyrkt förslagen kan nämnas Hovrätten

över Skåne och Blekinge, Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Uppsala län,

Länsrätten i Norrbottens län, Kriminalvårdsstyrelsen, Socialstyrelsen, Hälso-

och sjukvårdens ansvarsnämnd, Smittskyddsinstitutet, Folkhälsoinstitutet,

Statens institutionsstyrelse, Statens livsmedelsverk, Länsstyrelsen i Göteborgs

och Bohus län, Gävleborgs läns landsting, Göteborgs kommun, Kronobergs läns

landsting, Malmö kommun, Stockholms kommun, Stockholms läns landsting, Svenska

infektionsläkarföreningen, Svenska Läkaresällskapet, Sveriges Advokatsamfund,

Sveriges läkarförbund, Vårdförbundet SHSTF och Örebro läns landsting.

 Följande instanser har lämnat förslagen utan erinran: Göteborgs tingsrätt,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Rättsmedicinalverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Riksdagens om-budsmän,

Landsorganisationen i Sverige och Landstingsförbundet.

 Kritiska synpunkter på smittskyddslagen och dess tillämpning vid HIV-infektion

har framförts av Posithiva gruppen, Riksförbundet för HIV-positiva,

Riksförbundet för sexuellt likaberättigande och Riksförbundet för Sexuell

Upplysning. En utvärdering av smittskyddslagen och dess tillämpning vid HIV-

infektion efterlyses av Folkhälsoinstitutet, Posithiva gruppen, Riksförbundet

för HIV-positiva, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande och Riksförbundet

för Sexuell Upplysning. Svenska infektionsläkarföreningen och Svenska

Läkarsällskapet efterlyser en utvärdering av reglerna för tvångsisolering av

patienter med smittsamma sjukdomar.

 Riksåklagaren har aktualiserat frågan om ett införande av en straffsank-

tionerad bestämmelse i smittskyddslagen eller i brottsbalken för den som genom

sexuella handlingar sprider eller riskerar att sprida HIV-smitta. Riksåklagaren

har i sammanhanget bifogat Högsta Domstolens dom DB 241.

 I det följande lämnas en redovisning av remissinstansernas mer utförliga

kommentarer till promemorians förslag. Redovisningen anknyter till promemorians

avsnittsindelning. De instanser som helt kort tillstyrkt eller avstyrkt de olika

förslagen eller lämnat dem utan erinran anges ej. Detta innebär att

huvudsakligen kritiska synpunkter på förslagen redovisas i det följande.

Samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar

(4.2)

Promemorians förslag: Riksdagen bör i lag bestämma vilka smittsamma sjukdomar

som skall anses vara samhällsfarliga. Regeringen bör i förordning kunna bestämma

vilka övriga smittsamma sjukdomar som skall vara anmälningspliktiga. Sjukdomen

ulcus molle bör i bilagan till smittskyddslagen tas upp som samhällsfarlig under

de veneriska sjukdomarna och behandlas på samma sätt som de. Hepatit non A non B

bör delas upp i hepatit C, D och E. De bör ingå bland de samhällsfarliga

sjukdomarna. Av de icke samhällsfarliga anmälningspliktiga sjukdomarna bör fall

av sjukdomarna trikinos och tularemi vara anmälningspliktiga även till kommunal

nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Sjukdomarna

yersiniainfektion, mässling, påssjuka och röda hund bör tillhöra de

anmälningspliktiga sjukdomarna. De anmälningspliktiga sjukdomarna bör konsekvent

anges med namnen på sjukdomarna.

Remissinstanserna

Länsrätten i Norrbottens län

I förslagets 3 § ges bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om

vilka sjukdomar utöver de samhällsfarliga som skall vara anmälningspliktiga

enligt smittskyddslagen. Enligt länsrättens uppfattning har i promemorian inte

anförts tillräckliga skäl för ett sådant bemyndigande. Som föredragande anfört i

prop. 1988/89:5 s 61 är det konsekvent att riksdagen även bestämmer vilka övriga

sjukdomar som skall omfattas av anmälningsskyldighet. Länsrätten anser för

övrigt att 4 § andra stycket smittskyddslagen ger en ventil för brådskande fall

och torde vara fullt tillräckligt för att snabbt kunna ingripa mot nya smitt-

samma sjukdomar när riksdagens beslut inte kan avvaktas. Länsrätten avstyrker

därför den föreslagna bestämmelsen.

Socialstyrelsen

I promemorian föreslås i bilagan över uppräknade sjukdomar ett utbyte under

samhällsfarliga sjukdomar av hepatit non A och B mot hepatit C och hepatit D

under 1.1 och hepatit E under 1.2. Mot bakgrund av förslaget vill

Socialstyrelsen framhålla att det fortfarande finns hepatiter som ännu inte

kunnat identifieras. Socialstyrelsen anser därför att en mindre restgrupp

hepatit non A non B non C non D non E måste finnas kvar bland de samhällsfarliga

sjukdomarna. Terminologin och kriterierna för anmälan bör åligga Socialstyrelsen

att utforma. Vidare bedömer styrelsen att kikhostevaccination inom en snar

framtid kommer att återinföras i barnens grundvaccinationsschema. Därmed behöver

också kikhosta införas i smittskyddslagen under övriga anmälningspliktiga

sjukdomar. I bilagan till smittskyddslagen över smittsamma sjukdomar som skall

anmälas enligt 22 § i smittskyddslagen bör beteckningen "haemophilus typ b"

ändras i överensstämmelse med benämningen på övriga sjukdomar till "haemophilus

influenzae typ b infektion".

Rättsmedicinalverket

Rättsmedicinalverket anser att även hepatit UNS borde ingå i de samhällsfarliga

sjukdomarna.

Smittskyddsinstitutet

I bilagan 3 § rörande samhällsfarliga sjukdomar föreslås sorkfeber er-sätta

tidigare hemorrhagisk nefrosnefrit. Sorkfeber är ett bra förslag till svensk

term, men har ännu ej fått fullständig acceptans. Sjukdomen har ett vedertaget

namn som också är internationellt accepterat nämligen nephropathia epidemica.

Smittskyddsinstitutet föreslår att denna terminologi används. I bilaga § 22

gällande smittsamma sjukdomar bör stå invasiv haemophilus typ B infektion

istället för enbart haemophilus B. Följande önskemål om tillägg av

anmälningspliktiga sjukdomar belyser behovet av snabba förändringar

 1. Bordetella pertussis infektion, med motivering att allmän vaccination med

all sannolikhet kommer att införas under hösten 1995.

 2. Humant T-cells lymfotropt virus (HTLV) infektion, med motivering att allmän

screening av blodgivare har införts.

 3. Infektion med resistenta Streptococcus pneumoniae, med motivering att risk

för spridning av dessa bakterier är ett akut hot.

 4. Cryptosporidium infektion, med motivering att denna parasit givit stora

utbrott i USA och utgör ett hot för spridning till Sverige. I § 22 anges att

anmälan även skall göras till kommunal nämnd. Vi ifrågasätter detta behov, det

borde räcka med anmälan till smittskyddsläkaren som har ansvar och kunskap att

vidta åtgärder. I promemorian föreslås att Regeringen får föreskriva vilka

sjukdomar som skall anmälas enligt § 22 smittskyddslagen för att snabbare kunna

anpassa listan efter epidemiologiska förändringar. Detta är bra men för att

möjliggöra än bättre anpassning föreslås att Socialstyrelsen i samråd med

Smittskyddsinstitutet bör få sådant bemyndigande.

Gävleborgs läns landsting

Gävleborgs läns landsting framhåller som synpunkt på anmälningsplik-tiga

sjukdomar att WHO i sitt Global Programme on Infectious Diseases (GPI)

rekommenderar stater med låg prevalens av polio att rapportering av slappa

pareser hos barn införs för att aktivt leta poliofall inför målet att utrota

polio till år 2000. Landstinget föreslår därför att man överväger

anmälningsplikt för slappa pareser hos barn.

Göteborgs kommun

Göteborgs kommun anser att kikhosta bör vara anmälningspliktig. Det är av stort

intresse att framdeles följa epidemiologin beträffande denna sjukdom eftersom

vaccination kommer att införas. Det är enligt smittskyddsläkaren svårt att

förstå varför kikhosta inte skall vara anmälningspliktig i nuvarande situation.

Kronobergs läns landsting

Enligt förslaget vill man inte föra in kikhosta som anmälningspliktig sjukdom.

Förhoppningsvis kommer vi att kunna återinföra vaccinering mot kikhosta inom de

närmaste åren. För att kunna kvalitetssäkra våra vaccinationsprogram, är det

viktigt att vi har tillgång till hur sjukdomsincidensen kommer att utvecklas. Om

kikhosta ej blir anmälningspliktig nu, bör den komma med den dag vi inför

kikhostevaccin på våra barnavårdscentraler.

Sveriges Advokatsamfund

Riksdagen bör liksom hittills bestämma vilka smittsamma sjukdomar som skall vara

anmälningspliktiga. 4 § andra stycket i gällande lag uppfyller behovet av snabbt

ingripande, eftersom regeringen får föreskriva att viss sjukdom skall vara

anmälningspliktig även om beslutet skall underställas riksdagen.

Örebro läns landsting

Örebro läns landsting anser att det är bra att riksdagen beslutar om vilka

sjukdomar som skall vara samhällsfarliga. Däremot är det tveksamt om de övriga

sjukdomarna skall vara beroende av ett regeringsbeslut, det borde kunna beslutas

av Socialstyrelsen. Epidemiologin är snabbt föränderlig. Socialstyrelsen ger ut

sk. Allmänna råd om vaccinationer t.ex. barnvaccinationsprogrammet. Sjukdomar

som ingår där skall lämpligen vara anmälningspliktiga vilket gör det möjligt att

följa effekterna oavsett vaccination. Det stämmer med det föreliggande

förslaget. Om Socialstyrelsen reglerar vaccinationerna tycks det ologiskt att

regeringen skall reglera anmälningsplikten som bygger på Socialstyrelsens

beslut. Det tycks rimligare att Socialstyrelsen har beslutanderätten i bägge

fallen då de bygger på samma kunskapsgrund, annars blir regeringsbeslutet bundet

av Socialstyrelsens beslut. Frågan om kikhostevaccination kan vara belysande i

denna sak och den frågan kan eventuellt hinna komma upp innan lagändringen

träder i kraft.

Anmälan (4.3)

Promemorians förslag: Alla anmälningspliktiga sjukdomar utom de veneriska (1.3

bilagan till smittskyddslagen [1988:1472]) bör anmälas med uppgift om den

smittades identitet.

Remissinstanserna

Länsrätten i Uppsala län

Länsrätten i Uppsala län anser att det inte finns tillräckligt starka skäl att

ha starkare identitetsskydd vid veneriska sjukdomar än andra. Det är fråga om

uppgiftsskyldighet mellan behandlande läkare, smittskyddsläkare och

Smittskyddsinstitutet, alltså mellan myndigheter för vilkas verksamhet gäller

den stränga sekretessregeln i 7 kap 1 § sekretesslagen (omvänt skaderekvisit).

Behovet av att begränsa uppgiftsskyldigheten dessa myndigheter emellan

förefaller därför inte så stort. Rådmannen EvaMargareta[REDACTED_EFTERNAMN] har anmält

skiljaktig mening i frågan.

Sveriges Advokatsamfund

Sveriges Advokatsamfund avstyrker upphävandet av identitetsskyddet vid andra

anmälningspliktiga sjukdomar än samhällsfarliga. Motiveringen för upphävandet av

identitetsskyddet, såsom den framgår av Socialstyrelsens rapport i promemorian,

är enligt samfundets mening inte så tungt vägande att den enskildes integritet

bör träda åt sidan.

Laboratoriefynd (4.5)

Promemorians förslag: Läkare vid mikrobiologiskt laboratorium, som vid analys

finner smittämne av annan samhällsfarlig sjukdom än venerisk sådan eller av

annan anmälningspliktig sjukdom bör anmäla detta till smittskyddsläkaren,

Smittskyddsinstitutet och den kommunala nämnd som fullgör uppgifter inom miljö-

och hälsoskyddsområdet.

Remissinstanserna

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen framhåller att kriterierna för när en laboratorieanmälan resp.

en klinisk anmälan bör göras skiljer sig åt. Styrelsen anser att det i lagen bör

regleras att uppgiftsskyldighet skall ske vid vissa smittämnen. Det är dock

önskvärt att i lag eller förordning överlåta på Socialstyrelsen att efter samråd

med Smittskyddsinstitutet föreskriva vid vilka sjukdomar och smittämnen anmälan

skall göras samt vilka ytterligare kriterier som skall gälla för anmälan. Ett

sådant förfarande torde inte sekretesslagens regler lägga hinder i vägen för.

Smittsamma sjukdomar orsakas av mikrober såsom bakterier, virus, protozoer,

maskar m.fl. En mikrob hos en individ kan i varierande grad ge övergående

bärarskap, kvarstående bärarskap, lätt sjukdom, svår sjukdom, död. För att kunna

motverka smittspridning behöver man känna till vissa basdata om smittämnet. I

smittskyddslagen anges att vissa "smittsamma sjukdomar" skall anmälas av

behandlande läkare till smittskyddsläkaren, Smittskyddsinstitutet och miljö- och

hälsoskyddsnämnden/motsvarande. I bilaga till lagen räknas dessa sjukdomar upp.

Vilka data som behövs för att bedöma smittfarligheten samt motverka spridning av

smittan beror på vilket smittämne som diskuteras och vilken situation det är

frågan om. Således är det t.ex. vid smittämnet difteri angeläget att känna till

alla bärare av difteribakterien oavsett sjukdom eller ej. Vid t.ex.

meningokocker är bärandeskap av bakterien inte intressant men väl

sjukdomstillfället. Ett laboratorium som t.ex. gör menigokockfynd i svalg eller

näsodling vet inte om detta är ett sjukdomsfall eller om fyndet är normalflora.

Vid meningokocker borde laboratoriet enbart anmäla fynd av meningokocker i

normalt sterila kroppsvätskor. Som anmälningsskyldigheten är formulerad i

promemorieförslaget kommer detta att skapa oklarheter. Vid olika smittämnen bör

man därför sätta upp kriterier för när en anmälan skall göras. Dessa kriterier

ändras med tiden beroende på nytillkommande diagnostiska metoder och/eller annan

ny kunskap. Under många år har man uppfattat förekomsten av smittsamma sjukdomar

som avtagande och för samhället av mindre betydelse. Olika faktorer har ändrat

bilden. De öppna gränserna med sociala problem i många närbelägna länder,

utvecklingen av resistensproblematik bland tidigare lätt behandlade sjukdomar,

hygienproblem inom sjukvården är exempel på sådana faktorer. Vid vissa tillstånd

behöver man snabbt få en överblick av förekomsten av ett visst smittämne. För

att ha ett säkert rapporteringssystem brukar man epidemiologiskt kräva två av

varandra oberoende rapporteringslinjer. Så är kraven formulerade i EU

kommissionens förslag till handlingsprogram för smittsamma sjukdomar (94/0222

COD). Den kliniska rapporteringen, som använts i Sverige, är en sådan väg. Nu

föreslås också en rapporteringslinje från laboratorierna, vilket är utmärkt. På

samma sätt som ovan beskrivits är inte alla fynd av betydelse för handläggningen

av smittsamma sjukdomar eftersom fyndet kan bero på vilken vävnadstyp som un-

dersökts. Fyndet har också olika grad av säkerhet beroende på vilken metod för

undersökning som använts. För laboratorier liksom för kliniska anmälningar bör

man därför sätta upp kriterier för vad som är fynd och vad som skall anmälas.

Det bör åligga Socialstyrelsen att föreskriva dessa kriterier efter samråd med

Smittskyddsinstitutet.

Rättsmedicinalverket

Rättsmedicinalverket föreslår att även rättsmedicinska avdelningar skall anmäla

sina fynd till smittskyddsläkaren. Rättsmedicinska avdelningar remitterar ofta

prover till mikrobiologiska laboratorier. Visserligen kan det i många fall röra

sig om dubbel anmälan men samma princip gäller också vid canceranmälan med syfte

att fånga upp tumörer var de än dyker upp.

Statens livsmedelsverk

När det gäller den föreslagna anmälningsskyldigheten enligt 20 och 22 §§ vill

verket göra ett par påpekanden. Från de kommunala nämndernas sida har framförts

klagomål på att anmälan från läkare ofta dröjer, vilket försvårar nämndernas

utredningar och åtgärder. Man vill därför att i lagen införs krav på att anmälan

skall göras skyndsamt. Verket ställer sig bakom ett sådant krav och föreslår

därför att förslagsvis 23 § kompletteras med krav på skyndsamhet vid anmälan av

upptäckta smittfall. I 20 § föreslås att även läkare vid mikrobiologiskt

laboratorium skall anmäla vissa smittfall. I och för sig kan detta vara en

effektivisering av smittskyddsarbetet. Verket vill emellertid påpeka att många

mikrobiologiska laboratorier inte nödvändigtvis har tillgång till eller förestås

av läkare. Bestämmelsen bör därför ändras så att det är laboratoriet som sådant

som har anmälningsskyldighet. Detta kan enklast göras genom att orden "läkare

vid" utgår ur 20 § första stycket.

Gävleborgs läns landsting

Gävleborgs läns landsting föreslår att 22 § 3:e stycket "Anmälan enligt första

och andra styckena skall också göras av läkare vid mikrobiologiskt laboratorium"

ändras till "Anmälan enligt första stycket...". Landsting bedömer att

utvidgningen av anmälningarna från mikrobiologiska laboratorier även den

kommunala nämnden är meningsfull utan att det räcker med laboratorieanmälningar

till smittskyddsläkare och smittskyddsinstitut enligt första stycket.

Motsvarande bör gälla även för 20 §. Landstinget föreslår vidare att även

antalet utförda analyser rapporteras till smittskyddsläkare och

Smittskyddsinstitutet. Landstinget framhåller att en rapportering av antalet

utförda analyser är av intresse som underlag för olika bedömningar. Andra

sekundära fördelar är att det kan utgöra underlag för bedömningar av såväl

provtagarens som laboratoriets förmåga att hantera undersökningen rätt, dvs. ett

underlag för kvalitetsbedömning.

Göteborgs kommun

Göteborgs kommun stöder Socialstyrelsens synpunkt att antalet på laboratorier

inlämnade prover bör rapporteras. Möjligheten att bedöma epidemiologin

beträffande olika sjukdomar är begränsad, när antalet provtagna är okänt. En

minskning i antalet fall kan bero på att provtagningen minskar. Det är med

nuvarande system nödvändigt att göra särskilda studier för att bedöma

epidemiologin för de olika smittämnena. Detta medför kostnader och merarbete.

Det är därför angeläget att laboratorierna regelmässigt tar fram uppgiften om

antal prov som lämnats in. Anmälan från laboratorier om grupp 1.3 sjukdomar är

önskvärd. Orsaken att de inte tas med anges vara att risken för snabb

smittspridning inte föreligger. Även om utbredningen inte är snabb är det

viktigt att kunskapen om grupp 1.3 sjukdomarnas förekomst i samhället är god.

Bedömningen av utbredningen av HIV och klamydia skulle avsevärt förbättras om

antalet positiva prov kunde ställas mot antalet prover enligt resonemanget ovan.

Bibehållen sekretess är härvid viktig. Det bör inte vara något problem att

avidentifiera provsvaren.

Kronobergs läns landsting

Smittskyddsläkaren i Kronobergs läns landsting framhåller att information från

laboratorier är mycket viktig för smittskyddsarbetet. Smittskyddsläkaren får på

detta vis snabbt information och även möjlighet att kontrollera

anmälningsförfarandet från behandlande läkare. Därför bör även bestämmelser om

antalet undersökta patienter införas. Även detta är en viktig information när

det gäller våra möjligheter att verka för ett effektivt smittskydd.

Landstingsförbundet

Landstingsförbundet anser att det bör prövas om inte de föreslagna för-

ändringarna, som gäller läkare vid mikrobiologiskt laboratorium i samband med

anmälan av smittämne, skulle utvidgas till att också reglera frågan om

rapportering av även antalet undersökta patienter. Denna grunduppgift från

laboratorierna om provvolymen mätt i antalet undersökta patienter är viktig för

att kunna tillgodose kraven på hög kvalitet vid ett analysarbete. Saknas dessa

uppgifter kan en minskning i antalet registrerade smittosamma sjukdomar tolkas

som en faktisk reducering medan den egentliga orsaken härtill kan vara att

antalet undersökta patienter har minskat.

Malmö kommun

Malmö kommun anser att sekretessfrågan bör utredas ytterligare innan

anmälningsplikten vidgas till att annan kommunal nämnd än inom hälso- och

sjukvården.

Sveriges läkarförbund

Sveriges läkarförbund anser att uppgifter om antalet undersökta patienter, från

smittskyddsläkarens synpunkt, är av yttersta vikt när det gäller att följa ett

epidemiologiskt skeende. Förbundet framhåller vidare att det är önskvärt att den

frivilliga laboratorierapporten ersätts med en obligatorisk sådan, men att

anmälan görs enligt tidigare till Smittskyddsinstitutet med kopia till

smittskyddsläkaren.

Underrättelse om smittsam sjukdom till föreståndare för

särskilt ungdomshem eller LVM-hem (5.7)

Promemorians förslag: Föreståndare för ett särskilt ungdomshem eller LVM-hem bör

kunna underrättas om hälso- och sjukvårdspersonalen verksam vid hemmet får

kännedom om att någon som vistas där har en samhällsfarlig sjukdom, om det inte

står klart att det inte föreligger risk för smittspridning.

Remissinstanserna

Hovrätten över Skåne och Blekinge

Hovrätten över Skåne och Blekinge tillstyrker i och för sig förslagen i denna

del till ändring i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga och i lagen

om vård av missbrukare i vissa fall. Hovrätten påpekar dock att det knappast är

motiverat att låta den motsvarande bestämmelsen i lagen om kriminalvård i

anstalt ha en annan utformning. Även klientelet på kriminalvårdsanstalterna har

i stor utsträckning missbruksproblem med åtföljande risk för spridning av vissa

smittsamma sjukdomar.

Länsrätten i Norrbottens län

Beträffande förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga, LVU, och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i

vissa fall, LVM, anser Länsrätten att underrättelseskyldigheten är för

vittgående.

 Efter mönster av 2 kap 37 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt bör

underrättelse begränsas till de fall där det behövs med hänsyn till fara för att

smittan skall spridas. Länsrätten förordar därför att 12 § tredje stycket LVU

och 26 a § LVM ändras på följande sätt. Orden "om det inte står klart att det

inte föreligger risk för smittspridning" ersätts med orden "om det behövs med

hänsyn till risken för smittspridning".

 58

Tvångsisolerades rättigheter (5.8)

Promemorians förslag: Tvångsisolerade enligt smittskyddslagen bör ges en

lagstadgad rätt att leva ett så normalt liv som möjligt. Detta innebär, förutom

vad som gäller idag, rätt till fritidssysselsättning, fysisk träning, möjlighet

att dagligen vistas utomhus, att föra telefonsamtal, att ta emot besök och att

sända och ta emot brev eller andra försändelser. Syftet med tvångsisoleringen

bör dock kunna beaktas vid beslut om sådana rättigheter. Beslut om

inskränkningar i rättigheterna bör kunna fattas av chefsöverläkaren efter samråd

med smittskyddsläkaren. Besluten bör kunna överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Remissinstanserna

Hovrätten över Skåne och Blekinge

Hovrätten över Skåne och Blekinge instämmer i tanken att ge de tvångsisolerade

enligt smittskyddslagen en lagstadgad rätt att leva ett så normalt liv som

möjligt. Hovrätten föreslår dock en annan lydelse av 43 § 2 st: Den som är

tvångsisolerad skall ha rätt att leva ett så normalt liv som möjligt.

Inskränkningar i den tvångsisolerades rättigheter enligt denna lag får ske

endast i den mån det är betingat av syftet att begränsa smittspridning.

Förslaget motiveras med att lagen om kriminalvård i anstalt, vilken använts som

utgångspunkt för paragrafens lydelse, inte har samma syfte som smittskyddslagen.

Medan frihetsberövandet i sig är själva syftet med kriminalvård i anstalt är

frihetsberövande enligt smittskyddslagen enbart till för att förhindra

smittspridning. Hovrätten anser att det av lagtexten bör framgå att

begränsningar av de tvångsisolerades rättigheter enbart får ske med hänsyn till

vad som är betingat av syftet att begränsa smittspridning. Den därpå följande

paragrafen, 43 a §, bör uppta vad som i förslaget upptagits i 43 § 2 och 3 st,

medan de två följande paragraferna betecknas 43 b § och 43 c §. Möjligheten att

inskränka den tvångsisolerades korrespondens är enligt 47 § begränsad till

rätten att ta emot brev och försändelser varför lydelsen av 43 b § 2 st borde

vara följande: Den som är tvångsisolerad har rätt att sända och, med den

begränsning som följer av 47 § , ta emot brev och andra försändelser. Hovrätten

anser vidare att bestämmelsen om den tvångsisolerades rätt att vistas utomhus

(43 a § 2 st) ger intryck av att begränsa tiden väl snävt. Hovrätten framhåller

att bestämmelsen har hämtats från lagen om kriminalvård i anstalt och att även

här de olika syftena med frihetsberövande gör sig gällande. Den föreslagna

lydelsen ger intryck av att begränsa tiden väl snävt. Hovrätten anser att

bestämmelsen borde vara mera allmänt hållen och innebära t.ex. att den

tvångsisolerade skall ha rätt att vistas utomhus i skälig omfattning.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten i Jönköping har inget att invända mot de föreslagna ändringarna men

konstaterar att motsvarande reglering vad gäller den enskildes rättigheter

saknas enligt LPT och LRV.

Länsrätten i Norrbottens län

När det gäller uppgiften att besluta i fråga om tillstånd för tvångsisolerade

att vistas utanför sjukhusets område talar goda skäl för att den kvalificerade

prövning som det därvid är fråga om bör ankomma på en allmän förvaltningsdomstol

- i detta fall länsrätten - och inte på smittskyddsläkaren. Vid prövning av en

tillståndsfråga bör ju på motsvarande sätt som vid prövning av tillstånd för den

som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning att vistas

utanför sjukvårdsinrättningens område, beaktas omgivningens skyddsbehov. Man bör

därför överväga att föra in en bestämmelse i smittskyddslagen efter mönster av

10 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Länsrätten föreslår därför att

50 § första stycket smittskyddslagen ges lydelsen " Frågan om tillstånd att

vistas utanför sjukhusets område prövas av länsrätten efter ansökan av

smittskyddsläkaren eller den tvångsisolerade." och att andra stycket samma lag

utgår. Konsekvensändringar bör vidtas i 52 § samma lag.

Socialstyrelsens befogenheter (5.9)

Promemorians förslag: Socialstyrelsens rätt att i sin tillsynsverksamhet meddela

föreläggande och förbud som behövs för att smittskyddslagen eller föreskrifter

meddelade med stöd av lagen skall efterlevas bör begränsas till att avse enbart

rätt att meddela förelägganden. Socialstyrelsens beslut om sådana förelägganden

bör i första hand överklagas till länsrätt.

Remissinstanserna

Socialstyrelsen

När det gäller Socialstyrelsen möjligheter att använda förbud förenat med vite

bör denna möjlighet kvarstå. Stadgandet har ej tillämpats men väl utgjort ett

stöd för smittskyddsarbetet.

Handläggning av mål enligt smittskyddslagen (5.10)

Promemorians förslag: Länsrätten och kammarrätten bör, om det inte är uppenbart

obehövligt, hålla muntlig förhandling i mål om tvångsisolering även om de

anhängiggjorts genom underställning av smittskyddsläkaren. Detsamma bör gälla i

mål om upphörande av tvångsisolering. I andra mål enligt smittskyddslagen bör

förvaltningsprocesslagens regler om muntlig förhandling tillämpas.

 Vidare bör beslut om villkor i samband med tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätt utom i mål som

gäller tvångsisolering eller upphörande av tvångsisolering.

Remissinstanserna

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten i Jönköping finner det inte ur rättssäkerhetssynpunkt motiverat med

en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling i frågor om vårdens upphörande. Den

tvångsisolerade kan i princip framställa begäran om att vården skall upphöra ett

obegränsat antal gånger. Frågan om tvångsisolering kommer dessutom att omprövas

av domstol för det fall tvångsisoleringen skall sträcka sig över längre tid än

tre månader och därefter var sjätte månad. Mot bakgrund härav bör ovillkorlig

rätt till muntlig förhandling förbehållas frågan om tvångsisolering. Kammar-

rätten ifrågasätter också om det är motiverat med en mer omfattande rätt till

muntlig förhandling i mål enligt smittskyddslagen än vad som gäller enligt LPT

och LRV. Kammarrätten förordar att regeln om muntlig förhandling utformas med 36

§ LPT som förebild istället för 35 § LVU.

Länsrätten i Uppsala län

Länsrätten i Uppsala län anser att det bör preciseras om det är länsrätten i

Stockholms län som avses bli besvärsinstans vid överklagande av Socialstyrelsens

beslut om föreläggande.

Länsrätten i Norrbottens län

För att garantera tillgodoseendet av smittskyddsintressen förordar länsrätten

att smittskyddsläkaren bör kunna överklaga beslut av länsrätten i mål enligt

smittskyddslagen.

Sekretessfrågor (4.11)

Promemorians förslag: Smittskyddsläkaren bör kunna inhämta uppgifter om enskild

som har viss samhällsfarlig sjukdom från andra myndigheter och från hälso- och

sjukvårdspersonal. Vilka av dessa sjukdomar som skall kunna föranleda att

uppgifter inhämtas bör kunna bestämmas av regeringen.

 Promemorians bedömning: Någon utvidgning av uppgiftsskyldigheten för

socialnämnderna eller annan myndighet bör inte införas. Bestämmelserna om

sekretess mellan smittskyddsläkare och behandlande läkare bör inte ändras.

Remissinstanserna

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten i Jönköping delar inte bedömningen att bestämmelse om

uppgiftslämnande från smittskyddsläkaren till behandlande läkare skulle vara

obehövligt. Det är inte självklart att uppgiftslämnande mellan smittskyddsläkare

och behandlande läkare alltid är till den enskildes fördel och att det därför

generellt kan sägas att uppgiftslämnande dem emellan inte hindras av sekretess-

lagen 7 kap. 1 § På de skäl som Socialstyrelsen anfört om det angelägna i att

smittskyddsläkare och behandlande läkare kan samråda i dessa frågor bör det

enligt kammarrättens mening klargöras att så får ske. I mål vid

förvaltningsdomstol om tvångsisolering och upphörande av tvångsisolering är det

angeläget att effektiviteten i rättskipningen garanteras med avseende på den

vittnesbevisning som får åberopas. Det framstår som naturligt att upp-

giftsskyldigheten för den behandlande läkaren enligt 27 § smittskyddslagen

sammanfaller med dennes vittnesplikt enligt rättegångsbalken 36 kap. 5 § andra

stycket. Det är tveksamt hur det för närvarande förhåller sig i detta hänseende.

Kammarrätten förordar att i smittskyddslagen införs en föreskrift om att samma

uppgifter som lämnas till smittskyddsläkare får lämnas även till förvalt-

ningsdomstol i mål om tvångsisolering och upphörande av tvångsisolering.

Länsrätten i Uppsala län

Länsrätten i Uppsala län förordar en uppgiftsmöjlighet från socialtjänstens sida

till smittskyddsläkaren med hänsyn till att det är fråga om mycket allvarliga

sjukdomar och att smittskyddsintresset måste anses som mycket stort. Rätten

anser att det är socialförvaltningen som har den bästa kännedomen om människor

som lever på ett sådant sätt att smittspridning kan befaras. Någon anledning att

befara att socialtjänsten skulle missbruka denna möjlighet finns knappast.

Effekten för den enskilde vad avser benägenheten att söka vård bedöms inte

heller vara avgörande. Det är också viktigt att undanröja den osäkerhet som

tycks finnas idag hos socialtjänsten om vilka möjligheter man har att samarbeta

med smittskyddsläkaren. Då det är fråga om uppgifter mellan myndigheter för

vilkas verksamhet den stränga sekretessregeln i 7 kap. 1 § sekretesslagen

gäller. Rådmannen EvaMargaretha[REDACTED_EFTERNAMN] har anmält skiljaktig mening i frågan.

Länsrätten i Norrbottens län

Förslagets 29 § innehåller ett bemyndigande för regeringen att föreskriva vilka

samhällsfarliga sjukdomar som skall kunna föranleda rätt för smittskyddsläkaren

att inhämta uppgift om den som för smitta av sjukdomen från andra myndigheter

och hälso- och sjukvårdspersonal. Länsrätten delar den i promemorian redovisade

uppfattningen att rätten att inhämta uppgifter bör vara begränsad till enbart de

fall där smittskyddsintresset föranleder det. Länsrätten anser dock att det bör

ankomma på riksdagen att besluta om vilka sjukdomar som skall kunna föranleda

det utvidgade uppgiftslämnandet. Länsrätten föreslår därför att paragrafen ges

en motsvarande innebörd.

Socialstyrelsen

I promemorian bedöms 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) vara tillräcklig

reglering för informationsutbyte mellan smittskyddsläkaren och behandlande

läkare om den smittfarlige personens vård. Mot bakgrund av bl.a. den förändrade

omvärldssituationen vill Socialstyrelsen ånyo aktualisera sin tidigare framförda

begäran om att smittskyddslagen ändras så att smittskyddsläkaren får

skyldigheten att till den behandlande läkaren i det enskilda fallet lämna ut den

information som är nödvändig för smittskyddsverksamheten. Det är önskvärt att

smittfarliga beteenden tidigt korrigeras av den behandlande läkaren så att

minsta möjliga risk för spridning uppstår och utan att smittskyddsläkaren i ett

sent stadium tvingas att tillgripa myndighetsåtgärder. Det är i regel den

behandlande läkaren som har patientens förtroende och som redan i ett tidigt

stadium kan ingripa och påverka smittfarliga beteenden. Smittskyddsläkaren kan

också behöva diskutera handläggningen av ett utbrott såsom t.ex. salmonella med

behandlande läkare, där flera individer är inblandade. Det har härvid visat sig

att sekretesskyddet skapat problem. De uppgifter som smittskyddsläkaren anser

att behandlande läkare behöver har i regel att göra med att försöka hindra

smittspridning och inte med vården. Att stödja ett sådant uppgiftslämnande med

att det inte är till men för patienten som görs i promemorian har alltså inte

fog för sig. En reglering av en uppgiftsskyldighet för smittskyddsläkaren till

behandlande läkare behövs därför. Informationsskyldigheten måste vara tydlig, så

att smittskyddsarbetet inte försenas eller onödigt försvåras. Socialstyrelsen

anser vidare det nödvändigt att smittskyddsläkaren får möjlighet att ta del av

myndigheters uppgifter oberoende av sekretess vid samtliga samhällsfarliga

sjukdomar. Detta bör regleras i smittskyddslagen. Enligt nuvarande

smittskyddslag har inte smittskyddsläkaren möjlighet att hos andra myndigheter

än hälso- och sjukvårdsmyndigheter få del av personuppgifter och andra uppgifter

av betydelse som kan underlätta smittspårning och smittskyddsåtgärder vid

epidemiutbrott av andra samhällsfarliga sjukdomar än HIV. Detta bedömer

Socialstyrelsen avsevärt nedsätter smittskyddets förmåga att kunna agera snabbt

och kraftfullt i olika situationer med mycket farliga smittsamma sjukdomar.

Smittskyddsläkaren har idag inte möjlighet att från t.ex. socialtjänsten erhålla

information om personers identitet, vistelseort och andra uppgifter av betydelse

för smittskyddet vid spridning av t.ex. tuberkulos, pest, difteri. Många av

dessa sjukdomar drabbar först personer med sociala problem där den sociala

myndigheten har bättre kännedom om individerna och deras kontaktnät.

Erfarenheten vid difteriutbrottet på 80-talet i Stockholm visade detta tydligt.

Mot denna bakgrund bedömer Socialstyrelsen att det är nödvändigt att

smittskyddsläkaren får möjlighet att ta del av myndigheters uppgifter oberoende

av sekretess vid samtliga samhällsfarliga sjukdomar. Socialstyrelsen delar inte

den bedömningen som framkommer i promemorian att det skulle finnas viss

möjlighet för socialtjänsten att med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen lämna

information till smittskyddsläkare. Behovet av att reglera en

anmälningsskyldighet för socialtjänsten i dessa fall kvarstår därför.

Socialtjänsten är den myndighet som i många fall har den regelbundna kontakten

med de smittade personerna som utgör en förutsättning för att få inblick i

smittfarliga beteenden. Den har i många fall endast en begränsad kontakt som

inte möjliggör en allsidig bedömning av den smittade personens sociala situation

och förutsättningar att följa förhållningsreglerna.

Göteborgs kommun

Det finns i nuvarande regelverk en oklarhet beträffande smittskyddsläkarens

möjlighet att utlämna information till behandlande läkare. Detta har lett till

problem i samarbetet mellan smittskyddsläkare och behandlande läkare i svåra och

angelägna patientärenden. Behandlande läkare måste ha fullständig information om

förhållanden kring sin patient och känna till varför risk för smittspridning

finns, för att kunna påverka patienten att ändra beteende och för att kunna

lägga upp en behandlingsplan. Endast den som har all information kan göra en

behandlingsplan. Om denna person är smittskyddsläkaren skulle det innebära att

behandlingsansvaret bättre skulle ligga hos smittskyddsläkaren vilket inte är i

linje med lagens intention. Den typ av information det gäller kan vara till men

för patienten. Smittskyddslagen ser ju till samhällets intresse. Det är därför

angeläget att det tydligt står i smittskyddslagen att smittskyddsläkaren har

rätt att ge behandlande läkare den information om patienten som behövs för

smittskyddsarbetet.

Svenska Läkarsällskapet

Svenska Läkarsällskapet anser att det är önskvärt ur smittskyddssynpunkt att

socialtjänsten ges möjlighet att på eget initiativ underrätta Smittskyddsläkaren

i de fall socialtjänsten får kännedom om personer med en samhällsfarlig sjukdom

som har ett smittfarligt beteende. Socialtjänsten har i många fall den bästa

kännedomen om en klients beteende och exempelvis narkotikamissbrukarna

kännetecknas enligt socialtjänsten av stor destruktivitet. Det är visat att de

aktiva insatser som för närvarande görs beträffande HIV-infektion bland

intravenösa missbrukare har pressat ned nysmittan till en, i jämförelse med

andra grupper, låg nivå vilken varit oförändrad de sista fyra åren. Det blir

sannolikt svårt att ytterligare minska nysmitta inom denna grupp utan social-

tjänstens möjlighet att på eget initiativ lämna underrättelse till Smitt-

skyddsläkaren om smittfarligt beteende. När det gäller samverkan i 12 §

mellan smittskyddsläkaren och behandlande läkare borde det klart framgå att

informationsutbyte får ske.

Stockholms läns landsting

Stockholms läns landsting anser mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits i

landstinget att det hade varit värdefullt om smittskyddsläkaren givits möjlighet

att till den behandlande läkaren utlämna uppgifter om en enskild patient utöver

de som erfordras för den medicinska vården. Detta skulle gagna smittskyddet inom

landstinget. I de fall sådana ändringar inte är lagmässigt möjliga föreslår

landstinget att tillsynsmyndigheten får i uppdrag att klargöra hur

smittskyddslagen och sekretesslagen skall tolkas för att smittskyddsläkaren och

behandlande läkare skall samverka på bästa sätt.

Svenska infektionsläkarföreningen

Svenska infektionsläkarföreningen anser att 12 § borde kompletteras så tillvida

att det klart framgår att informationsutbyte får ske mellan smittskyddsläkaren

och behandlande läkare. Smittskyddsläkaren erhåller ju information från andra än

behandlande läkare, t.ex. sociala myndigheter, polis m.m. Effektivt

smittskyddsarbete i ett enskilt ärende bygger på förtroende mellan patient och

behandlande läkare. Skall behandlande läkare kunna bedriva ett effektivt

smittskyddsarbete i ett enskilt ärende så krävs att denna får tillgång till

information som smittskyddsläkaren kan ha i ett enskilt ärende.

Smittskyddsläkaren har rätt att begära uppgifter som har betydelse för

smittskyddsarbetet av den behandlande läkaren, denna måste dock få avgöra vilka

uppgifter som har sådan relevans. Smittskyddsläkaren bör inte utan medgivande av

den behandlande läkaren få tillgång till den smittades patientjournal.

Sveriges läkarförbund

Sekretessproblemet mellan smittskyddet och behandlande läkare är dåligt belysta.

Enligt promemorian är det i regel en fördel för vården om behandlande läkare har

så bred information som möjligt om patienten. De uppgifter som

smittskyddsläkaren kan ha kännedom om, skulle därför i allmänhet kunna utelämnas

till behandlande läkare utan att därför sekretessbrott skulle begås.

Smittskyddsläkarens uppgift är ju bland annat att ta tillvara samhällets

intressen gentemot den enskilde, varför uppgifter som smittskyddsläkaren kan

finna angelägna att meddela behandlande läkare ofta kan uppfattas som negativt

för patienten. Läkarförbundet ansluter sig till Socialstyrelsens skrivelse från

november 1994 där man vill införa en uppgiftsskyldighet. Dessa frågor utgör ofta

problem inom smittskyddet varför ett förtydligande vore välkommet.

 59

Övriga frågor (4.12)

Promemorians bedömning: Smittskyddsläkarens skyldighet att vidta de åtgärder som

behövs för att hindra vidare smittspridning eller för att få till stånd

läkarundersökning av den som misstänks vara smittad bör inte ändras.

Remissinstanserna

Göteborgs kommun

Göteborgs kommun stöder Socialstyrelsens skrivelse om att smittskyddsläkaren bör

ges en tydlig möjlighet att göra en epidemiologisk bedömning av lämplig åtgärd

vid brott mot förhållningsregler eller underlåtelse att infinna sig för

undersökning vid misstanke om samhällsfarlig sjukdom. Riktlinjer bör skrivas in

i Allmänna råd från Socialstyrelsen.

Kronobergs läns landsting

Kronobergs läns landsting konstaterar att det fortfarande råder viss oenighet i

vilken mån en smittskyddsläkare kan underlåta att vidta tvångsåtgärder i det

enskilda fallet. Den nuvarande formuleringen har tolkats olika. Även högt

uppsatta jurister menar att det inte finns möjlighet för smittskyddsläkaren att

komma fram till att ytterligare åtgärder ej behövs. För rättssäkerheten är det

därför viktigt att detta klargörs, antingen att lagtexten förändras eller att vi

får allmänna råd, som vägledning.

Örebro läns landsting

Örebro läns landsting anser att det bör finnas en lagstadgad möjlighet för

Smittskyddsläkaren att vid mycket speciella tillfällen kunna underlåta att

fullgöra alla tvångsåtgärder fram t.o.m. polisingripande om smittsprid-

ningsrisken bedömes som mycket ringa, trots att den ej kan uteslutas. När denna

möjlighet kan komma i fråga kan strikt beskrivas av Socialstyrelsen i allmänna

råd. Smittskyddslagens § 1 får ej motverkas vilket dock kan bli fallet om

polisingripande o dyl drivs till sin spets vid samtliga möjliga tillfällen.

Övriga synpunkter på smittskyddslagen

Riksåklagaren

Riksåklagaren har i sitt yttrande aktualiserat frågan om ett införande av en

straffsanktionerad bestämmelse i smittskyddslagen eller i brottsbalken för den

som genom sexuella handlingar sprider eller riskerar att sprida HIV-smitta.

Riksåklagaren anser att nu finns behov av att utreda förutsättningarna för att

införa ett särskilt HIV-brott och det mest naturliga är att straffbudet införs i

smittskyddslagen, där HIV-infektion upptas som en samhällsfarlig sjukdom. I

avsaknad av ett särskilt HIV-brott tillämpas de allmänna straffbuden om brott

mot liv och hälsa och allmänfarliga brott, på handlingar som innebär överföring

eller risk för överföring av HIV-smitta. Tillämpningen är ofta förknippad med

problem, främst angående vilket uppsåt gärningsmannen har haft vid

gärningstillfället. Det finns ett antal domstolsavgöranden, där män som genom

sexuella handlingar smittat eller riskerat att smitta kvinnor med HIV-infektion

dömts för grov misshandel respektive försök till samma brott. Domstolarna har

funnit att de har haft eventuellt uppsåt, vilket innebär att domstolen i det

enskilda fallet har ansett att mannen insett att han kunnat smitta kvinnan med

HIV-infektion och att han skulle ha handlat som han har gjort även om han varit

säker på att han skulle smitta henne. Det säger sig självt att ett sådant

hypotetiskt resonemang är förenat med stora svårigheter. Justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN] har

i Högsta domstolens dom den 31 oktober 1994, DB 241 pekat på svårigheterna i den

här typen av mål. I debatten kring de här gärningarna framförs ofta synpunkten

om att oaktsamhetsbrotten, vållande till sjukdom och framkallande av fara för

annan, skulle ligga närmare till hands att tillämpa än de uppsåtliga brotten.

Enligt riksåklagarens uppfattning är straffskalan för dessa oaktsamhetsbrott

alltför låg, med hänsyn till det straffvärde som en gärning innebärande

överförande eller risk för överförande av HIV-smitta har. Ytterligare ett

problem finns vid utredning av brott rörande överförande av HIV-infektion, och

det gäller den sekretess som enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller

inom hälso- och sjukvården. För att de skall brytas och åklagare och polis ska

kunna få tillgång till en patientjournal rörande en person som misstänks för att

ha överfört HIV-infektion, krävs att misstanken rör ett brott för vilket inte är

föreskrivet lindrigare straff än fängelse två år. De ansvarsbestämmelser som i

regel blir tillämpliga, grov misshandel och försök till sådant brott, har för

låg straffskala. Det innebär att åklagare och polis i ifrågavarande utredningar

inte kan få tillgång till patientjournalen, om inte personen ifråga själv häver

sekretessen. Annorlunda förhåller det sig om misstanken kan sägas röra det

allmänfarliga brottet spridande av smitta, grovt brott, där minimistraffet är

fängelse i fyra år. En tillämpning av den bestämmelsen torde dock bli aktuell

endast i vissa extrema och sällan förekommande situationer. Högsta domstolen har

nyligen, i dom den 10 mars 1995, DB 33, dömt en man för försök till spridande av

smitta, grovt brott. Han har överfört HIV-infektionen till två kvinnor och

utsatt ytterligare tre kvinnor för risk att bli smittade. Härigenom har han

ansetts ha försökt framkalla allmän fara för människors liv eller hälsa.

Sekretessfrågan kan naturligtvis lösas genom ändringar i sekretesslagen. Däremot

är det troligen inte möjligt att lösa frågan genom ändrade straffskalor för

aktuella brott i brottsbalken. Sammanfattningsvis anser Riksåklagaren att de

närmare förutsättningarna för att införa en straffsanktionerad bestämmelse i

brottsbalken eller i smittskyddslagen avseende spridande av HIV-smitta bör

utredas.

Kriminalvårdsstyrelsen

Kriminalvårdsstyrelsen har angett att andelen intravenösa missbrukare som av

olika anledningar är frihetsberövade inom kriminalvården är mycket stor. Antalet

årliga intagningar i häkte uppgår till omkring 35 000 och i anstalt omkring

14 000. Av bestämmelserna i smittskyddslagen följer vissa skyldigheter när

läkaren på häktet såsom behandlande läkare har undersökt den som är anhållen

eller häktad och ombesörjt den provtagning som omnämns i 13 § smittskyddslagen.

Visar provsvaret att den undersökte är smittad av en samhällsfarlig sjukdom

skall den behandlande läkaren bl.a. försöka klarlägga smittkällan och om

patienten kan ha smittat andra. Om den som är smittad av samhällsfarlig sjukdom

inte följer meddelade förhållningsregler eller kan han antas inte komma att

följa dessa skall den behandlande läkaren enligt 25 § smittskyddslagen skyndsamt

underrätta smittskyddsläkaren. De tider som den frihetsberövade tillbringar i

häkte varierar avsevärt och i många fall är frihetsberövandet av endast

kortvarig natur. Det är därför inte ovanligt att patienten visar sig vara satt

på fri fot vid den tidpunkt då provsvaret anländer till häktet. Det är i sådana

fall förenat med stora svårigheter för läkaren att fullgöra smittskyddslagens

åligganden för den behandlande läkaren. Klienter inom kriminalvården känne-

tecknas i många fall av stor rörlighet och kan även sakna fast bostadsadress.

Det är i det närmaste omöjligt för läkaren inom kriminalvården att få kontakt

med en sådan patient för att delge honom provsvaret och vidta de åtgärder i

övrigt som provsvaret kan föranleda. Emellertid har häktesläkaren stora problem

med att iaktta de åligganden som åvilar en behandlande läkare även i sådana fall

när en kontakt kan etableras med den som har frigivits. Ur säkerhetssynpunkt är

det mindre lämpligt att personer som är frigivna från häktet är hänvisade till

läkaren vid häktet för delgivning av provsvaret m.m. Den som har försatts på fri

fot från ett häkte kan inte heller antas vara särskilt positivt inställd till

att uppsöka läkaren på det häkte där han har vistats som frihetsberövad. I det

fall ett positivt provsvar ankommer till ett häkte eller kriminalvårdsanstalt

för en person som har frigivits därifrån bör enligt styrelsens mening

kriminalvårdsläkarens ansvar som behandlande läkare upphöra genom att han

anmäler förhållandet till smittskyddsläkaren i länet. Denna bör därefter tillse

att den smittade erhåller en behandlande läkare inom hälso- och sjukvården.

Kriminalvårdsstyrelsen föreslår därför att smittskyddslagen ändras på sådant

sätt att läkare inom kriminalvården under de förutsättningar som redovisats ovan

kan befrias från uppgiften att vara behandlande läkare.

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen föreslår att undersökningar av samhällsfarliga sjukdomar från

smittskyddssynpunkt, bör vara gratis för patient hos läkare med kompetens för

uppgiften (10 § i smittskyddslagen). Kompetensen preciseras i allmänna råd.

Oberoende av patientens förmåga eller villighet att betala måste

smittskyddsaspekterna beaktas vid samhällsfarliga sjukdomar så att alla

personer, som vistas i Sverige och insjuknar med samhällsfarlig sjukdom, kan

undersökas. En spridning av smittsamma sjukdomar är för samhället mer

kostnadsdrivande än ett begränsat antal ytterligare undersökningar. Dessutom bör

vid uppenbar misstanke diagnos på samhällsfarlig sjukdom ställas för korrekt

omhändertagande och förhållningsregler vid vistelse i Sverige. Antalet turister

som insjuknat med samhällsfarlig sjukdom i Sverige är mycket litet, varför den

merkostnad detta skulle innebära är obetydlig.

Smittskyddsinstitutet

I promemorian används genomgående begreppet sjukdom. Det är ej nödvändigt att

alla infekterade personer är sjuka, dvs har klinisk symtom. Dessa individer är

smittbärare och är viktiga länkar i en smittspridning. Sådana smittbärare har

noterats i § 29 gällande samhällsfarliga sjukdomar. Motsvarande förtydligande

synes ej ha gjorts beträffande § 12 i förslag om ändring i lagen med särskilda

bestämmelser om vård av unga. Beträffande förordningen om ändring i

smittskyddsförordningen har i § 5 a speciellt angetts bärare av smitta av

infektion av HIV eller hepatit B. En genomgång av smittskyddslagen med hänsyn

till begreppen sjukdom och infektion bör göras för att få konsekvens i regler

rörande smittbärare. Förslagsvis skall termen sjukdom ersättas med det mer

heltäckande begreppet infektion. Alla sjukdomar/infektioner som är upptagna som

anmälningspliktiga bör anmälas. Oberoende av individens sjukdomssymtom för att

smittspridning effektivt skall kunna förhindras.

Folkhälsoinstitutet

Folkhälsoinstitutet framhåller att en mer omfattande utredning av smitt-

skyddslagen bör ske avseende reglerna och tillämpningen beträffande hiv-

infektion och den behandlande läkarens anmälningsskyldighet vid misstanke om

smittspridning och tvångsisolering av hivsmittade. Bland annat behöver

konsekvenserna för det förebyggande arbetet närmare belysas.

Gävleborgs läns landsting

För smittskyddsläkare har det uppfattats som en obalans vad gäller biträde av

polismyndighet. Om grundad anledning finns att misstänka samhällsfarlig sjukdom

finns med stöd av 13, 36, 37, och 62 §§ möjlighet att begära biträde av

polismyndighet. Om samhällsfarlig sjukdom däremot är konstaterad hos en person

som sedan bryter mot givna förhållningsregler finns inte möjlighet att begära

biträde av polismyndighet för så vitt det inte gäller beslut om tvångsisolering

enligt 39 §. En möjlighet att med biträde av polismyndighet att återuppta

kontakten med behandlande läkare för person som brutit mot förhållningsregel

bedöms kunna vara en värdefull åtgärd att vidtaga före tvångsisolering som idag

är alternativet.

Göteborgs kommun

Göteborgs kommun framhåller att om en patient har förhållningsregler att komma

på återbesök, men trots upprepade kallelser inte infinner sig hos läkaren

saknas, i nuvarande regelverk, möjlighet att med polishandräckning få patienten

till undersökning. Enda möjligheten är att då begära tvångsisolering och enligt

§ 39 underställa beslutet länsrättens prövning. Det finns behov av att kunna

göra tvångsundersökning, vid misstanke om samhällsfarlig sjukdom. Det kan röra

sig om en patient som har en psykisk sjukdom eller av och till missbruk och där

det är nödvändigt att avgöra varför patienten inte kommer på återbesök. Det är

inte säkert att det faktum att patienten inte kommer på återbesök är liktydigt

med att han/hon sprider smitta. En undersökning av behandlande läkare,

eventuellt även av psykiatrer, kan behövas för att göra en rättvisande bedömning

av det smittsamma beteendet. Med nuvarande regelverk finns det risk att

handläggningen av dessa ärenden fördröjs. Om underlaget för att begära

tvångsisolering är för litet kan lång tid gå utan att patienten har kontakt med

sin läkare och då finns inte möjlighet att avgöra om patienten har smittfarligt

beteende.

Landsorganisationen i Sverige

I promemorian föreslås att hälso- och sjukvårdspersonal, verksam vid särskilda

ungdomshem och hem för vård av vissa missbrukare ska ha anmälningsplikt om de

får veta att någon som vårdas där har en samhällsfarlig sjukdom. LO vill betona

att detta kräver att arbetsgivarna ger utbildning i smittskyddslagen och dess

tillämpning till berörd personal. Det krävs också beredskap om det med anledning

av anmälningsplikten uppstår konflikt mellan personal och den som vårdas.

Posithiva gruppen

Posithiva gruppen anser att smittskyddslagen motverkar sitt eget syfte, nämligen

att hindra smittspridning, att den medför en oacceptabel rättslöshet för den

enskilde. Gruppen anser även att man inte får lägga ansvaret för hivprevention

på smittskyddsläkaren. Gruppen efterlyser vidare en utvärdering av

smittskyddslagen och dess lämplighet och funktion när det gäller hivprevention.

Riksförbundet för HIV-positiva

Riksförbundet för HIV-positiva anser att hivinfektion inte skall omfattas av

smittskyddslagen. Förbundet anser vidare att hivprevention bäst sker med

frivillighet och inte med tvång. Rättssäkerheten är med nuvarande

smittskyddslagstiftning också i det närmaste obefintlig. Förbundet anser att en

total revidering av smittskyddslagen måste ske och ställer sig positiv till att

deltaga i ett sådant arbete.

Riksförbundet för sexuellt likaberättigande

Riksförbundet för sexuellt likaberättigande är kritiska till att promemorian

inte omfattar en utvärdering huruvida smittskyddslagens tilllämplighet på

hivinfektion kommit att främja eller faktiskt motverka preventionen. Förbundet

har gjort bedömningen att förebyggandet av smittspridning av hiv bäst sker genom

frivillighet och respekt och inte med kontroll och tvång. Sammantaget anser

förbundet att smittskyddslagen motverkar sitt eget syfte - att hindra

smittspridning - och att den medför en oacceptabel rättslöshet för den enskilde.

Därför skall smittskyddslagen inte omfatta hivinfektion. Förbundet framhåller

också att smittskyddslagens användning på hivinfektioner strider mot både

Världshälsoorganisationens (WHO) och Europarådets rekommendationer om hiv och

aids som bygger på frivillighet och respekt för den enskilde; Sverige har därför

som enda medlemsland i Europarådet inte heller undertecknat rådets

rekommendation (nr 14/89) om hivsmittades rättigheter. Förbundet anser, i det

fall hivinfektion skall vara kvar i smittskyddslagen, att 7 § 3:e stycket borde

ändras så att ansvaret för hivprevention läggs på annan än smittskyddsläkaren.

Erfarenheten visar nämligen att uppgiften att ansvara för tvångsåtgärder enligt

smittskyddslagen inte står i samklang med intentionerna för en god och

fungerande allmänprevention.

Riksförbundet för sexuell upplysning

Riksförbundet för sexuell upplysning anser att en utvärdering av smitt-

skyddslagens tillämpning på hiv måste göras. Förbundet framhåller att när

beslutet togs om att göra smittskyddslagen tillämplig på hivinfektion i november

1985 var situationen helt annorlunda än idag. Då fanns det ingen svensk

erfarenhet av hur man förebygger en sjukdom som hiv. Rena skräckvisioner av

kommande smittspridning förekom i debatten. Olika vandringshistorier om

ansvarslösa smittospridare cirkulerade. Det var inte heller ovanligt med

missförstånd om hur hiv smittade.

Svenska infektionsläkarföreningen

Svenska infektionsläkarföreningen föreslår att de hittillsvarande erfarenheterna

av tvångsvård utvärderas. En utvärdering bör särskilt beakta

rättssäkerhetsaspekter och inkludera huruvida tvångsvården verkligen bidragit

till minskad smittspridning av epidemiologisk betydelse, dvs att utfallet

verkligen är i enlighet med lagens intentioner och mål.

Svenska läkaresällskapet

Svenska läkaresällskapet anser att förslaget borde ha innehållit ett klart

ställningstagande mot tvångsvård av smittsam person.

Örebro läns landsting

Örebro läns landsting har tagit upp frågan om kostnadsfördelningen mellan stat,

landsting, kommun och enskild person. Hur kostnaderna skall fördelas mellan

stat, landsting och kommun finns delvis reglerat i nuvarande regelverk. Dock

förekommer situationer där reglering saknas eller där nuvarande reglering ger

lösningar som ej förefaller adekvata såsom t.ex. för en person som ej innefattas

av landets allmänna sjukförsäkring och ej är asylsökande/motsvarande, den

personen måste söka privatläkare för att få kostnadsfri undersökning avseende

samhällsfarlig sjukdom. Det förefaller osannolikt att lagstiftaren önskar att

dessa personer skall undvika den offentliga sjukvården. Ytterligare svårigheter

finns beskrivna i en utredning som genomförts på Socialstyrelsens initiativ. Här

finns utrymme till förbättringar i regelverket som styr kostnadsfördelningen.

 60

Lagrådsremissens lagförslag

2.1 Förslag till

Lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472)

 Härigenom föreskrivs i fråga om smittskyddslagen (1988:1472)

 dels att 3-9, 12, 20, 22-24, 29, 33-35, 38, 43, 50-53, 57, 62, 67 och 68 §§

samt bilagan skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 29 § skall sättas närmast före 30 §,

 dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 24 a, 43 a, 43 b och 53 a

§§, av följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny rubrik närmast före 29 § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 § Smittsamma sjukdomar indelas i samhällsfarliga sjukdomar och övriga

smittsamma sjukdomar.

 De samhällsfarliga sjukdomarna och vissa av de övriga smittsamma sjukdomarna

skall anmälas enligt föreskrifterna i denna lag. Sådana sjukdomar benämns

anmälningspliktiga sjukdomar.

-------------------------------------------------------

 De samhällsfarliga De samhällsfarliga

sjukdomarna och de övriga sjukdomarna anges i bilaga

smittsamma sjukdomar som till denna lag. Regeringen

skall anmälas anges i får meddela föreskrifter om

bilaga till denna lag. vilka övriga smittsamma

 sjukdomar som skall

 anmälas.

4 §1 Om riksdagens beslut om ändring i bilagan inte kan avvaktas, får rege-

ringen föreskriva att bestämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar skall

tillämpas från den tidpunkt som regeringen bestämmer på en viss smittsam sjukdom

som uppträder eller inom kort kan uppträda här i landet, om sjukdomen bedöms

dels ha hög smittsamhet eller kunna få explosiv utbredning, dels medföra hög

dödlighet eller bestående skador bland de smittade. En sådan föreskrift får

meddelas endast om nämnda verkningar av sjukdomen inte var kända vid tillkomsten

av bilagan.

-------------------------------------------------------

 Regeringen får föreskriva

att en viss smittsam

sjukdom som annars inte är

anmälningspliktig skall

anmälas enligt föreskrifter-

na i denna lag.

-------------------------------------------------------

 Föreskrifter som meddelas Föreskrifter som meddelas

med stöd av första eller med stöd av första stycket

andra stycket skall skall snarast underställas

snarast underställas riks- riksdagens prövning.

dagens prövning.

1 Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

 81

5 §

-------------------------------------------------------

 Varje landstingskommun Varje landsting svarar

svarar för att behövliga för att behövliga smitt-

smittskyddsåtgärder vidtas skyddsåtgärder vidtas inom

inom landstingsområdet, i landstingsområdet, i den mån

den mån annat inte följer av annat inte följer av 9-11 §§.

9-11 §§.

-------------------------------------------------------

 Vad som sägs i denna lag Vad som sägs i denna lag

om landstingskommuner om landsting gäller också

gäller också kommuner som kommuner som inte ingår i

inte ingår i en ett landsting.

landstingskommun.

6 §

-------------------------------------------------------

 I varje landstingskommun I varje landsting skall

skall det finnas en det finnas en smitt-

smittskyddsläkare, som skyddsläkare, som utses av

utses av hälso- och sjuk- en sådan nämnd som avses i

vårdsnämnden. I frågor som 10 § hälso- och

inte gäller sjukvårdslagen (1982:763).

smittskyddsläkarens myn- I frågor som inte gäller

dighetsutövning skall denne smittskyddsläkarens myndig-

verka under hälso- och hetsutövning skall denne

sjukvårdsnämnden. verka under nämnden.

7 § Smittskyddsläkaren skall utöver vad som är särskilt föreskrivet i denna

lag,

 1. planera, organisera och leda smittskyddet,

 2. verka för samordning och likformighet av smittskyddet,

 3. verka för att förebyggande åtgärder vidtas,

-------------------------------------------------------

 4. fortlöpande följa 4. fortlöpande följa

smittskyddsläget i lands- smittskyddsläget i lands-

tingskommunen, tinget,

 5. biträda miljö- och 5. hjälpa kommunala

hälsoskyddsnämnderna, läkare nämnder som fullgör

och andra som är verksamma uppgifter inom miljö- och

inom smittskyddet i deras hälsoskyddsområdet, läkare

smittskyddsarbete, och andra som är verksamma

 inom smittskyddet i deras

 smittskyddsarbete,

 6. undervisa berörd hälso- och sjukvårdspersonal samt hälsoskyddspersonal i

smittskyddsfrågor,

 7. lämna allmänheten råd och upplysningar i smittskyddsfrågor, samt

 8. även i övrigt verka för ett effektivt smittskydd.

8 §

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren skall Smittskyddsläkaren skall

få upplysningar från och få få upplysningar från och få

del av uppgifter i del av uppgifter i

handlingar hos miljö- och handlingar hos kommunala

hälsoskyddsnämnder samt hos nämnder som fullgör

läkare och andra som är uppgifter inom miljö- och

verksamma inom hälso- och hälsoskyddsområdet samt hos

sjukvården, om han i ett läkare och andra som är

enskilt fall begär det och verksamma inom hälso- och

behöver det för att kunna sjukvården, om han i ett

fullgöra sina uppgifter enskilt fall begär det och

enligt denna lag och behöver det för att kunna

föreskrifter som meddelats fullgöra sina uppgifter

med stöd av lagen. enligt denna lag och

 föreskrifter som meddelats

 med stöd av lagen.

9 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och Den nämnd som fullgör upp-

hälsoskyddsnämnden i en gifter inom miljö- och

kommun svarar för att hälsoskyddsområdet i en

smittskyddsåtgärder vidtas kommun svarar för att

mot sådana djur, livsmedel, smittskyddsåtgärder vidtas

vattentäkter, avlopps- mot sådana djur, livsmedel,

vatten, ventilationsanlägg- vattentäkter,

ningar och andra objekt avloppsvatten, venti-

som sprider eller misstänks lationsanläggningar och

sprida smittsamma andra objekt som sprider

sjukdomar. eller misstänks sprida

 smittsamma sjukdomar.

12 §

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren och Smittskyddsläkaren och de

miljö- och hälso- kommunala nämnder som

skyddsnämnderna skall sam- fullgör uppgifter inom

verka med varandra och med miljö- och hälsoskyddsområdet

myndigheter, behandlande skall samverka med

läkare och andra som varandra och med myndig-

bedriver verksamhet av heter, behandlande läkare

betydelse för smittskyddet. och andra som bedriver

Särskilt skall miljö- och verksamhet av betydelse för

hälsoskyddsnämnderna smittskyddet. Särskilt

informera smitt-skydds- skall nämnderna informera

läkaren om iakttagelser som smittskyddsläkaren om iakt-

kan vara av betydelse för tagelser som kan vara av

hans verksamhet och samråda betydelse för hans verksam-

med honom om beslut och het och samråda med honom

andra viktiga åtgärder som om beslut och andra vikti-

berör smittskyddet. ga åtgärder som berör smitt-

 skyddet.

 Smittskyddsläkarna skall Smittskyddsläkarna skall

samarbeta i smitt- samarbeta med varandra och

skyddsfrågor och vid behov med behandlande läkare i

utbyta uppgifter som är smittskyddsfrågor och får

nödvändiga för verksamheten. utan hinder av sekretess

 lämna de uppgifter som är

 nödvändiga för verksamheten.

 Ett smittskyddsärende får,

 om det är lämpligt och

 smittskyddsläkarna är överens

 om det, överlämnas till en

 smittskyddsläkare i ett an-

 nat landsting.

20 §2

-------------------------------------------------------

 En läkare som i sin En läkare som i sin

verksamhet konstaterar att verksamhet konstaterar att

någon har smittats av en någon har smittats av en

samhällsfarlig sjukdom samhällsfarlig sjukdom

skall anmäla detta till skall anmäla detta till

smittskydds-läkaren och smittskyddsläkaren och

Statens smittskyddsinsti- Smittskyddsinstitutet.

tut. Detsamma gäller en läkare

 som i samband med ob-

 duktion finner

2 Senaste lydelse

1992:1561. smitta av en samhällsfarlig

 sjukdom. Sådan anmälan skall

 också göras av läkare vid

 mikrobiologiskt

 laboratorium, som vid ana-

 lys finner smittämne av

 sådan samhällsfarlig sjukdom

 som avses i 1.1 och 1.2

 bilagan till denna lag.

-------------------------------------------------------

 Vid fall av Vid fall av

samhällsfarlig sjukdom som samhällsfarlig sjukdom som

avses i 1.2 bilagan till avses i 1.2 bilagan till

denna lag skall anmälan denna lag skall anmälan

göras även till miljö- och göras även till den

hälsoskyddsnämnden. Anmälan kommunala nämnd som fullgör

till nämnden behöver dock uppgifter inom miljö- och

inte göras om om- hälsoskyddsområdet.

ständigheterna klart visar

att smittkällan finns

utanför landets gränser.

22 §3

-------------------------------------------------------

 En läkare som i sin En läkare som i sin

verksamhet konstaterar att verksamhet konstaterar att

någon har smittats av en någon har smittats av en

annan anmälningspliktig annan anmälningspliktig

sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom än en samhällsfarlig

sjukdom skall anmäla detta sjukdom skall anmäla detta

till smittskyddsläkaren och till smittskyddsläkaren och

Statens Smittskyddsinstitutet.

smittskyddsinstitut. Anmälan skall göras även

Anmälan skall göras även beträffande annan sjukdom

beträffande annan sjukdom som är eller som misstänks

som är eller som misstänks vara smittsam, om sjukdo-

vara smittsam, om sjukdo- men har fått en

men har fått en anmärkningsvärd utbredning

anmärkningsvärd utbredning inom ett område eller

inom ett område eller uppträder i en elakartad

uppträder i en elakartad form. Detsamma gäller en

form. läkare som i samband med

 obduktion finner smitta av

 en annan anmälningspliktig

 sjukdom än en samhällsfarlig

 sjukdom.

-------------------------------------------------------

 Vid fall av sjukdom som Regeringen får meddela

avses i 2.2 bilagan till föreskrifter om att anmälan

denna lag skall anmälan även skall göras till den

göras även till miljö- och kommunala nämnd som fullgör

hälsoskyddsnämnden. uppgifter inom miljö- och

 hälsoskyddsområdet.

-------------------------------------------------------

 Anmälan enligt första och

 andra styckena skall också

 göras av läkare vid

 mikrobiologiskt laborato-

 rium, som vid analys

 finner smittämne av en

 annan anmälningspliktig

 sjukdom än en samhällsfarlig

 sjukdom.

3 Senaste lydelse 1992:1561.

23 §

-------------------------------------------------------

 En anmälan enligt 22 § En anmälan enligt 22 §

skall innehålla de upp- skall innehålla uppgift om

gifter som behövs för att den smittades identitet

kunna följa sjukdomens samt de uppgifter som

utbredning. Den skall inte behövs för att kunna följa

innehålla uppgift om den sjukdomens utbredning. På

smittades identitet. På begäran av

begäran av smitt- smittskyddsläkaren eller

skyddsläkaren eller miljö- den kommunala nämnd som

och hälsoskyddsnämnden är fullgör uppgifter inom

dock den läkare som gjort miljö- och hälsoskyddsområdet

anmälan skyldig att lämna är den läkare som gjort

smittskyddsläkaren eller anmälan skyldig att lämna

nämnden uppgift om smittskyddsläkaren eller

identiteten samt andra nämnden även andra uppgifter

uppgifter av betydelse för av betydelse för deras

deras smittskyddsarbete.

 smittskyddsarbete.

24 §

-------------------------------------------------------

 Om smittskyddsläkaren En anmälan enligt 20

efter att ha fått en anmälan eller 22 § skall göras till

enligt 20 eller 22 § finner smittskyddsläkaren i det

att ytterligare åtgärder landsting där den anmälande

behövs för att hindra läkaren har sin yrkesverk-

smittspridning, skall han samhet. Om

se till att sådana åtgärder smittskyddsläkaren efter

vidtas. att ha fått en sådan anmälan

 finner att ytterligare

 åtgärder behövs för att hindra

 smittspridning, skall han

 se till att sådana åtgärder

 vidtas.

-------------------------------------------------------

 24 a §

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 Socialstyrelsen får medge

 undantag för läkare vid

 mikrobiologiskt laborato-

 rium att göra anmälan såvitt

 avser viss sjukdom, viss

 uppgift i anmälan eller

 till vilka anmälan skall gö-

 ras.

-------------------------------------------------------

 Uppgiftsskyldighet

29 §

-------------------------------------------------------

 Beträffande den som för Regeringen får meddela

smitta av infektion av HIV föreskrifter beträffande en

är följande personer och viss samhällsfarlig sjukdom

myndigheter skyldiga att på om att följande personer

begäran av smittskyddsläka- och myndigheter är skyldiga

ren lämna honom de att på begäran av smitt-

uppgifter som han behöver skyddsläkaren lämna honom de

för att kunna fullgöra sina uppgifter om den som för

åligganden enligt denna smitta av sjukdomen som

lag: smittskyddsläkaren behöver

 för att kunna fullgöra sina

 åligganden enligt denna

 lag:

-------------------------------------------------------

 1. myndigheter som genom 1. myndigheter som genom

sin verksamhet får kännedom sin verksamhet får kännedom

om uppgifter av betydelse om uppgifter av betydelse

för smittskyddet och för smittskyddet och

 2. personal inom enskild 2. personal inom enskild

hälso- och sjukvård som i hälso- och sjukvård som i

sin yrkesutövning står under sin yrkesutövning står under

tillsyn av social- tillsyn av Social-

styrelsen.

 styrelsen.

33 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och En kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden får fullgör uppgifter inom

meddela de förelägganden och miljö- och hälsoskyddsområdet

förbud som behövs i enskilda får meddela de förelägganden

fall för att hindra och förbud som behövs i

spridning av en enskilda fall för att hin-

samhällsfarlig sjukdom. dra spridning av en

 samhällsfarlig sjukdom.

 Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite.

-------------------------------------------------------

 Om någon inte följer ett Om någon inte följer ett

föreläggande eller förbud, fårföreläggande eller förbud, får

miljö- och hälsoskyddsnämndennämnden förordna om rättelse

förordna om rättelse på hans på hans bekostnad. Ett

bekostnad. Ett sådant sådant beslut får också

beslut får också meddelas meddelas utan föregående

utan föregående föreläggande föreläggande eller förbud, om

eller förbud, om nämnden med nämnden med hänsyn till

hänsyn till risken för risken för smittspridning

smittspridning finner att finner att rättelse bör ske

rättelse bör ske utan utan dröjsmål.

dröjsmål.

34 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och En kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden får låta fullgör uppgifter inom

förstöra gång- och sängkläder,miljö- och hälsoskyddsområdet

husgeråd, möbler och andra får låta förstöra gång- och

föremål av personlig natur sängkläder, husgeråd, möbler

samt låta avliva och andra föremål av person-

sällskapsdjur, om det är lig natur samt låta avliva

nödvändigt för att hindra sällskapsdjur, om det är

spridning av samhällsfarlig nödvändigt för att hindra

sjukdom. Nämnden skall spridning av samhällsfarlig

betala skälig ersättning sjukdom. Nämnden skall

till den som har drabbats betala skälig ersättning

av ett beslut om förstöring. till den som har drabbats

 av ett beslut om förstöring.

35 §

-------------------------------------------------------

 För att kunna fullgöra För att kunna fullgöra

sina uppgifter enligt sina uppgifter enligt

denna lag har miljö- och denna lag har en kommunal

hälsoskyddsnämnden rätt till nämnd som fullgör uppgifter

tillträde till områden, inom miljö- och hälsoskydds-

lokaler och andra utrymmen området rätt till tillträde

varifrån smitta kan spridas till områden, lokaler och

och får där göra un- andra utrymmen varifrån

dersökningar och ta prov. smitta kan spridas och får

För uttaget prov betalas där göra undersökningar och

inte ersättning. ta prov. För uttaget prov

 betalas inte ersättning.

38 § Länsrätten skall, på ansökan av smittskyddsläkaren, besluta om tvångs-

isolering av den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom, om den smittade

inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för att hindra

smittspridning. Ett sådant beslut skall också fattas om det finns grundad

anledning anta att den smittade inte följer meddelade förhållningsregler och

underlåtenheten innebär en uppenbar risk för smittspridning.

-------------------------------------------------------

 Tvångsisolering skall ske Tvångsisolering skall ske

på sjukhus som drivs av en på sjukhus som drivs av ett

landstingskommun. landsting.

43 §

 Den som är tvångsisolerad skall tas väl om hand. Han skall få det stöd och den

hjälp som behövs och motiveras att ändra sin inställning och livsföring så, att

tvångsisoleringen kan upphöra.

-------------------------------------------------------

 Den tvångsisolerade skall

 ges tillfälle till fri-

 tidssysselsättning och sådan

 fysisk träning som är lämplig

 med hänsyn till hans ålder

 och hälsotillstånd.

 Den tvångsisolerade skall

 ges möjlighet att dagligen

 vistas utomhus under minst

 en timme om det inte finns

 synnerliga hinder mot

 detta.

-------------------------------------------------------

 43 a §

 Den som är tvångsisolerad

 har rätt att föra

 telefonsamtal och ta emot

 besök i den utsträckning det

 kan ske med hänsyn till

 vården eller ordningen på

 sjukhuset. Besök kan för-

 vägras om ändamålet med

 tvångsisoleringen skulle

 motverkas därav. Besök skall

 ske under sådana former att

 risk för smittspridning och

 införsel av sådan egendom

 som avses i 45 § motverkas.

 Den som är tvångsisolerad

 har rätt att sända och, med

 den begränsning som följer

 av 47 §, ta emot brev och

 andra försändelser.

-------------------------------------------------------

 43 b §

 Beslut om inskränkningar

 i rättigheterna enligt 43 §

 andra och tredje styckena

 eller 43 a § meddelas av

 chefsöverläkaren efter samråd

 med smittskyddsläkaren.

50 §4 Tillstånd att vistas utanför sjukhusets område meddelas av smitt-

skyddsläkaren efter samråd med chefsöverläkaren. Smittskyddsläkaren får

återkalla tillståndet om förhållandena kräver det.

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkaren får

 överlåta åt chefsöverläkaren

 att meddela tillstånd att

 tillfälligt vistas utanför

 sjukhusets område.

50 a §5

-------------------------------------------------------

 Landstingskommunen får Landstinget får förordna

förordna någon inom hälso- någon inom hälso- och

och sjukvården legitimerad sjukvården legitimerad

befattningshavare, som har befattningshavare, som har

tillräcklig kompetens och tillräcklig kompetens och

erfarenhet, att i chefs- erfarenhet, att i

överläkares ställe fullgöra dechefsöverläkares ställe

uppgifter som fullgöra de uppgifter som

chefsöverläkaren har enligt chefsöverläkaren har enligt

43 - 50 §§ vid tvångsisole- 43 - 50 §§ vid

ring av den som för smitta tvångsisolering av den som

av infektion av HIV. för smitta av infektion av

 HIV.

 Vad som sägs i denna lag om chefsöverläkaren gäller också den som förordnats

enligt första stycket.

51 §

-------------------------------------------------------

 Miljö- och En kommunal nämnds beslut

hälsoskyddsnämndens beslut enligt denna lag får

enligt denna lag får över- överklagas hos allmän

klagas hos länsrätten.

 förvaltningsdomstol.

52 §6

-------------------------------------------------------

 Smittskyddsläkarens Smittskyddsläkarens

beslut enligt denna lag får beslut enligt denna lag får

överklagas hos länsrätten om överklagas hos allmän

beslutet gäller förvaltningsdomstol om be-

 slutet gäller

 1. förhållningsregler 1. förhållningsregler

enligt 17 §, enligt 17 §,

 2. tillfälligt 2. tillfälligt

omhändertagande enligt 37 §, omhändertagande enligt 37 §,

 3. avslag på en begäran 3. avslag på en begäran

att tvångsisoleringen skall att tvångsisoleringen skall

upphöra, upphöra,

-------------------------------------------------------

 4. avslag på en begäran om 4. avslag på en begäran om

tillstånd att vistas utanför tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område enligt 49 sjukhusets område enligt 49 §

§, eller meddelande av

 villkor i samband med en

 sådan vistelse,

-------------------------------------------------------

 5. återkallelse av 5. återkallelse av

tillstånd att vistas utanför tillstånd att vistas utanför

sjukhusets område enligt 50 sjukhusets område enligt 50

§. §.

-------------------------------------------------------

 Chefsöverläkarens beslut Chefsöverläkarens beslut

enligt 48 § får överklagas enligt 48 och 50 §§ får

hos länsrätten. överklagas hos allmän

 förvaltningsdomstol. Det-

4 Senaste lydelse

1990:607.

5 Senaste lydelse

1991:880.

6 Senaste lydelse samma gäller beslut enligt

1990:607. 43 b § om beslutet innebär

 inskränkningar i särskilt

 fall för en tvångsisolerad.

 Andra beslut enligt denna lag av smittskyddsläkaren eller annan läkare får

inte överklagas.

53 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsens beslut Socialstyrelsens beslut

om föreläggande eller förbud om föreläggande enligt 67 §

enligt 67 § får överklagas får överklagas hos allmän

hos kammarrätten. förvaltningsdomstol.

-------------------------------------------------------

 53 a §

 I andra mål än sådana som

 avser tvångsisolering eller

 upphörande av

 tvångsisolering krävs pröv-

 ningstillstånd vid

 överklagande till

 kammarrätten.

57 §

-------------------------------------------------------

 I mål om tvångsisolering, I mål om tvångsisolering

som väckts vid länsrätten eller om upphörande av

genom ansökan av tvångsisolering skall

smittskyddsläkaren, skall länsrätten och kammarrätten

länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling,

hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart

om detta inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhand-

obehövligt. I andra mål ling skall alltid hållas om

enligt denna lag prövar rät- någon part begär det.

ten om det finns skäl att Parterna skall upplysas om

hålla muntlig förhandling. sin rätt att begära muntlig

 förhandling.

-------------------------------------------------------

 Om någon part begär

muntlig förhandling, skall

sådan hållas. Parterna skall

upplyses om sin rätt till

muntlig förhandling.

 Om en enskild part som har kallats vid vite att inställa sig personligen till

en förhandling uteblir, får rätten förordna att han skall hämtas till rätten

antingen omedelbart eller till en senare dag.

62 §7 Polismyndighet skall lämna biträde på begäran av

 1. smittskyddsläkaren för att genomföra läkarundersökning enligt 36 §,

 2. smittskyddsläkaren för att till sjukhus föra den som tillfälligt skall tas

om hand enligt 37 § eller som skall tvångsisoleras enligt 38 eller 39 §,

 3. smittskyddsläkaren eller chefsöverläkaren för att återföra den som har

avvikit från ett sjukhus, där han enligt beslut skall vara tillfälligt

omhändertagen eller tvångsisolerad, eller den som inte har återvänt till

sjukhuset sedan hans tillstånd att vistas utanför sjukhusets område har gått ut

eller återkallats,

7 Senaste lydelse 1990:607.

-------------------------------------------------------

 4. miljö- och 4. en kommunal nämnd som

hälsoskyddsnämnden för att fullgör uppgifter inom

bereda nämnden tillträde miljö- och hälsoskyddsområdet

till områden, lokaler och för att bereda nämnden

andra utrymmen som avses i tillträde till områden,

35 §, lokaler och andra utrymmen

 som avses i 35 §,

 5. Socialstyrelsen vid styrelsens tillsyn.

67 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsen får i sin Socialstyrelsen får i sin

tillsynsverksamhet meddela tillsynsverksamhet meddela

de förelägganden och förbud de förelägganden som behövs

som behövs för att denna lag för att denna lag eller

eller föreskrifter som har föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen meddelats med stöd av lagen

skall efterlevas. skall efterlevas.

-------------------------------------------------------

 Ett föreläggande eller Ett föreläggande får förenas

förbud får förenas med vite. med vite.

68 §

-------------------------------------------------------

 Socialstyrelsen har rätt Socialstyrelsen har rätt

att inspektera smitt- att inspektera smitt-

skyddsverksamhet som skyddsverksamhet som

bedrivs av smitt- bedrivs av smitt-

skyddsläkare, miljö- och skyddsläkare, kommunala

hälsoskyddsnämnder och hälso-nämnder med uppgifter inom

och sjukvårdspersonal. Den miljö- och hälsoskyddsområdet

vars verksamhet in- och hälso- och sjuk-

spekteras är skyldig att vårdspersonal. Den vars

lämna det biträde som behövs verksamhet inspekteras är

vid inspektionen. skyldig att lämna det biträ-

 de som behövs vid

 inspektionen.

 82

Bilaga

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

Anmälningspliktiga Samhällsfarliga sjukdomar

sjukdomar

1 Samhällsfarliga sjukdomar

-------------------------------------------------------

1.1 difteri 1.1 difteri

 fläckfeber fläckfeber

 gula febern gula febern

 hepatit B hepatit B

 hepatit non A non B hepatit C

 hepatit D

 hepatit non A non Bnon C non D non E

 meningokockinfektion

 meningokockinfektion polio

 polio tuberkulos

 tuberkulos virala hemorragiska

 virala hemorragiska febrarexkl. nefropathia

febrarexkl. hemorragisk epidemica

nefrosonefrit

 återfallsfeber återfallsfeber

-------------------------------------------------------

1.2 hepatit A 1.2 hepatit A

 kolera hepatit E

 mjältbrand kolera

 paratyfoidfeber mjältbrand

 pest paratyfoidfeber

 rabies pest

 salmonellainfektion rabies

 shigellos salmonellainfektion

 tyfoidfeber shigellainfektion

 tyfoidfeber

-------------------------------------------------------

1.3 gonorré 1.3 gonorré

 infektion av HIV infektion av HIV

(humant (humant

immunbristvirus) immunbristvirus)

 klamydiainfektion klamydiainfektion

 syfilis syfilis

 ulcus molle

-------------------------------------------------------

2 Andra anmälningspliktiga

sjuk- domar än

samhällsfarli ga

-------------------------------------------------------

2.1 amöbainfektion

 hemorragisk

nefrosonefrit

 infektioner orsakade

av atypiska mykobakterier

 malaria

 stelkramp

 trikinos

 tularemi

 ulcus molle

2.2 botulism

 campylobacter

 giardia lamblia

 legionärssjuka

 listerios

 papegojsjuka

 toxoplasmainfektion

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 83

2.2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga

 Härigenom föreskrivs att 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 §1

 För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt

noggrann tillsyn skall det finnas särskilda ungdomshem.

 Om socialnämnden har beslutat att den unge skall vistas i ett hem som avses i

första stycket skall Statens institutionsstyrelse anvisa plats i ett sådant hem.

-------------------------------------------------------

 Får hälso- och sjukvårds-

 personal verksam vid ett

 särskilt ungdomshem kännedom

 om att en intagen har en

 sådan smittsam sjukdom som

 enligt smittskyddslagen

 (1988:1472) utgör en sam-

 hällsfarlig sjukdom, skall

 föreståndaren för hemmet

 underrättas om detta, om

 det inte står klart att det

 inte finns risk för smitt-

 spridning.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

1Senaste lydelse 1993:2

 84

2.3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare

i vissa fall

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av missbrukare i

vissa fall

 dels att 43 § skall följande lydelse,

 dels att det skall införas en ny paragraf, 26 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

 26 a §

 Får hälso- och sjukvårds-

 personal verksam vid ett

 LVM-hem kännedom om att en

 intagen har en sådan smitt-

 sam sjukdom som enligt

 smittskyddslagen

 (1988:1472) utgör en

 samhällsfarlig sjukdom,

 skall den som förestår vården

 vid hemmet underrättas om

 detta, om det inte står

 klart att det inte finns

 risk för smittspridning.

43 § Beslut om omhändertagande enligt 13 § gäller omedelbart.

-------------------------------------------------------

 Beslut om överflyttning Beslut om överflyttning

enligt 25 § andra stycket enligt 25 § tredje stycket

får förordnas att gälla får förordnas att gälla

omedelbart, om det behövs omedelbart, om det behövs

från vårdsynpunkt. Andra från vårdsynpunkt. Andra

beslut av den som förestår beslut av den som förestår

vården vid ett LVM-hem gäl- vården vid ett LVM-hem gäl-

ler omedelbart. ler omedelbart.

 Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat skall gälla omedelbart.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 85

2.4 Förslag till

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs att 47 § socialtjänstlagen (1980:620) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

47 §1

-------------------------------------------------------

 Uppdrag att besluta på Uppdrag att besluta på

socialnämndens vägnar får gessocialnämndens vägnar får ges

åt en särskild avdelning som åt en särskild avdelning som

består av ledamöter eller består av ledamöter eller

ersättare i nämnden i ärendenersättare i nämnden i ärenden

som ankommer på nämnden som ankommer på nämnden

enligt 25 och 28 §§ denna enligt 25 och 28 §§ denna

lag, 4 och 6 §§, 11 § första lag, 4 och 6 §§, 11 § första

och andra styckena, 13 §, och andra styckena, 13 §,

14 § tredje stycket, 21, 14 § tredje stycket, 21,

22, 24, 26, 27 och 43 §§ 22, 24, 26, 27 och 43 §§

lagen (1990:52) med lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om särskilda bestämmelser om

vård av unga samt 13 § lagen vård av unga samt 11 och 13 §§

(1988:870) om vård av lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall. missbru-kare i vissa fall.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

1 Senaste lydelse 1991:1667.

 86

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-09-07

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 15 juni 1995 (Socialdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till vissa ändringar i

smittskyddslagen, m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Marie[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472)

12 §

Den föreslagna ändringen i paragrafens andra stycke innebär bl.a. att en

smittskyddsläkare utan hinder av sekretess får lämna de uppgifter till den

behandlande läkaren som är nödvändiga för verksamheten. I lagrådsremissens

allmänna motivering hänvisas till sekretessbestämmelserna i 7 kap.

 1 § sekretesslagen och anförs att de uppgifter, som smittskyddsläkaren kan ha

kännedom om och som han anser kunna behövas av behandlande läkare för vården av

en patient, i allmänhet kan lämnas ut till den behandlande läkaren utan att det

kan anses vara till men för patienten.

 Innebörden av menbegreppet är emellertid sådan att det inte kan uteslutas att

en patient skulle kunna anses lida men av att en uppgift om hans hälsotillstånd

eller andra personliga förhållanden lämnas från smittskyddsläkaren till den

behandlande läkaren. Sekretess föreligger då enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen.

Enligt 14 kap. 1 § samma lag hindrar denna sekretess inte att uppgift lämnas

till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.

Uppgiften får emellertid enligt 1 kap. 2 § sekretesslagen inte röjas för enskild

i andra fall än som anges i den lagen eller i lag eller förordning till vilken

sekretesslagen hänvisar.

 Av 7 kap. 2 § 2 sekretesslagen framgår att sekretessen enligt 1 § inte gäller

vissa beslut enligt smittskyddslagen. Hänvisningen till smittskyddslagen avser

således endast sådana beslut. En bestämmelse i smittskyddslagen om rätt för en

smittskyddsläkare att för den behandlande läkaren, för det fall att denne inte

är offentlig funktionär, röja en sekretessbelagd uppgift kan därför inte anses

förenlig med stadgandet i 1 kap. 2 § sekretesslagen. Om en sådan möjlighet skall

införas, mot vilket Lagrådet inte har någon erinran, bör en komplettering därför

ske genom ett tillägg i sekretesslagen. Ett sådant tillägg skulle kunna göras i

7 kap. 1 § femte stycket.

 Vid en sådan lagteknisk lösning bör orden "utan hinder av sekretess" utgå i

det föreslagna andra stycket av 12 §.

22 §

I lagrådsremissen föreslås vissa tillägg till paragrafens föreskrifter om

anmälningsskyldighet för läkare som i sin verksamhet konstaterar smitta av annan

anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sådan eller uppmärksammar någon

annan faktiskt eller misstänkt smittsam sjukdom som har fått en anmärkningsvärd

utbredning eller uppträder i elakartad form. De föreslagna kompletteringarna har

inte fått en tillfredsställande utformning. Tillägget i första stycket avseende

läkare som i samband med obduktion finner smitta av en annan anmälningspliktig

sjukdom än en samhällsfarlig sådan har språkligt knutits an även till andra

meningen i stycket, trots att denna gäller vissa andra sjukdomar än dem som ob-

duktionsläkarens fynd av smitta skall avse. Vidare upptar det föreslagna nya

tredje stycket - vilket tar sikte på läkare vid mikrobiologiskt laboratorium som

vid analys finner smittämne av en annan anmälningspliktig sjukdom än en

samhällsfarlig sjukdom - en hänvisning till anmälan enligt första stycket. Detta

blir på motsvarande sätt som nyss sagts beträffande tillägget i första stycket

motsägelsefullt. Det nya tredje styckets hänvisning till anmälan enligt andra

stycket framstår inte heller som adekvat, eftersom det föreslagna andra stycket

enbart innehåller en bestämmelse om bemyndigande för regeringen att meddela

föreskrifter om anmälan till kommunal nämnd. Om avsikten är att de ifrågavarande

laboratorieläkarna skall göra anmälan till kommunal nämnd, kan detta lämpligen

anges i föreskrifter av regeringen som meddelas med stöd av bemyndigandet. Det

kan också påpekas att ordningsföljden mellan andra och tredje styckena inte är

lämplig.

 Mot bakgrund av det anförda kan en lösning vara att föra tredje styckets

föreskrift samman med tillägget i första stycket till ett andra stycke och låta

bemyndiganderegeln bilda det nya tredje stycket. Andra stycket skulle förslags-

vis kunna utformas enligt följande: "Anmälningsskyldighet enligt första stycket

första meningen gäller även för en läkare som i samband med obduktion finner

smitta av en annan anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom.

Motsvarande gäller för en läkare vid mikrobiologiskt laboratorium, som vid

analys finner smittämne av en sådan sjukdom."

 I bemyndiganderegeln bör preciseras vad anmälan skall kunna avse. För det fall

regeln förs till tredje stycket kan det ske t.ex. genom att omedelbart efter

ordet "anmälan" infoga orden "om förhållande som avses i första eller andra

stycket".

 96

43 §

I denna paragraf och i 43a § föreslås en reglering av vissa rättigheter som

avses tillkomma den som är tvångsisolerad. Regleringen, som tar sikte på

fritidssysselsättning, fysisk träning, utevistelse, telefonsamtal samt

avsändande och mottagande av brev, har utformats efter mönster av motsvarande

bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt.

 Alla bestämmelser i lagen om kriminalvård i anstalt om de intagnas

rättigheter har emellertid inte fått någon motsvarighet i det remitterade

förslaget. I den allmänna motiveringen har i denna del uttalats att det är

självklart att den tvångsisolerade exempelvis skall ha möjlighet att få del av

vad som händer i omvärlden genom tidningar och television (jfr. 24 § lagen om

kriminalvård i anstalt). Uttalandet torde utgå från den för en reglering av

förevarande slag naturliga grundprincipen att den tvångsisolerade inte bör få

underkastas annan inskränkning i sin frihet än som påkallas av ändamålet med

omhändertagandet. Till förebyggande av ej avsedda motsatsslut synes det dock

lämpligt att - i linje med vad Hovrätten över Skåne och Blekinge förordat vid

remissbehandlingen - nämnda princip kommer till klart uttryck i lagen på samma

sätt som har skett i annan lagstiftning om frihetsberövande, t.ex. lagen

(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (1 §). En regel av

detta slag synes lämpligen kunna tas in som en ny tredje mening i 43 § första

stycket av följande lydelse:

 "Den tvångsisolerade får inte utan stöd i denna lag underkastas någon annan

 inskränkning i sin frihet än som påkallas av ändamålet med isoleringen."

I remissen föreslås att det i 43 § andra stycket skall tas in en bestämmelse om

att den tvångsisolerade skall ges tillfälle till lämplig fritidssysselsättning.

En motsvarande regel finns 14 § lagen om kriminalvård i anstalt. Där får

emellertid regeln ses mot bakgrund av kriminalvårdens skyldighet att bereda den

intagne lämpligt arbete, undervisning eller annan motsvarande sysselsättning och

den intagnes häremot svarande skyldighet att utföra det arbete eller delta i den

undervisning eller motsvarande som anvisas honom (10 och 12 §§ lagen om

kriminalvård i anstalt). Någon sådan ordning gäller inte enligt smittskydds-

lagen, men det får av den grundläggande föreskriften om att den tvångsisolerade

skall tas väl om hand anses följa att man från sjukhusets sida efter om-

ständigheterna skall söka bereda den isolerade en meningsfull sysselsättning

inte bara under vad som kan betecknas som fritid för denne. Med hänsyn härtill

förordar Lagrådet att "fritidssysselsättning" byts ut mot "sysselsättning".

53a §

I lagrådsremissens allmänna motivering sägs att det i mål om administrativa

frihetsberövanden inte har införts krav på prövningstillstånd vid överklagande

till kammarrätt och att det inte heller bör göras när det gäller mål om

tvångsisolering eller upphörande av sådan isolering. Lagrådet kan dela denna

uppfattning.

 Det kan emellertid tänkas att den som har överklagat ett beslut om

tvångsisolering samtidigt har överklagat ett annat beslut, t.ex. om förbud att

ta emot besök. Om båda överklagandena handläggs i samma mål kan fråga uppkomma

om målet i sin helhet skall handläggas utan krav på prövningstillstånd.

Motsvarande fråga kan uppkomma när det gäller andra administrativa

frihetsberövanden. Det är enligt Lagrådets mening angeläget att bestämmelserna

om prövningstillstånd utformas och får samma innebörd i de författningar som

behandlar administrativa frihetsberövanden. Det synes påkallat att frågan

närmare utreds. Med den reservationen har Lagrådet ingen erinran mot förslaget i

53a §.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 97

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 28 september 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:23 Vissa ändringar i smittskyddslagen,

m.m.

 100

Rättsdatablad

-------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp- bakomliggande

 häver eller upp- EG-

 repar ett regler

 normgiv-

 ningsbemyndigande

-------------------------------------------------------

Smittskyddslagen 3, 4, 22, 24 a,

(1988:1472) 29 §§

 101