Regeringens skrivelse

1995/96:164

Redogörelse för verksamheten inom Organisationen för säkerhet och samarbete i

Europa (OSSE) under år 1995

Skr.

1995/96:164

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 25 april 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lena Hjelm-Wallén

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för verksamheten i Organisationen

för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) under 1995. OSSE är det enda

säkerhetspolitiska samarbetsorgan där alla europeiska länder, tillsammans med

Canada och USA, deltar som jämställda medlemmar. OSSE:s sammansatta verksamhet

har de senaste åren vuxit avsevärt. Tyngdpunkten i OSSE-arbetet har förskjutits

från normbildning och långsiktiga förhandlingar om förtroendeskapande åtgärder

och annan rustningskontroll till operativa insatser för att förebygga och

hantera konflikter. Regeringen söker bidra till att stärka OSSE:s roll i det

europeiska säkerhetssamarbetet.

Innehållsförteckning

 Förkortningar . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . . . 3

1 Det nya OSSE............................................... 4

 1.1 Från ESK till OSSE.................................. 4

 1.2 OSSE:s roll i det europeiska säkerhetssamarbetet.... 5

 1.3 Skrivelsens uppläggning............................. 6

2 OSSE:s verksamhetsfält..................................... 7

 2.1 OSSE som regional säkerhetsorganisation............. 8

 2.2 Mänskliga rättigheter och demokratibyggande......... 9

 2.3 Minoritetskommissarien.............................. 9

 2.4 Stabilitetspakten................................... 10

 2.5 OSSE:s ekonomiska dimension......................... 11

 2.6 Förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder och annan

 rustningskontroll................................... 12

 2.7 En alleuropeisk säkerhetsmodell..................... 13

3 OSSE:s konfliktförebyggande fältinsatser................... 15

 3.1 Estland............................................. 15

 3.2 Lettland............................................ 16

 3.3 OSSE-representationen och ombudsmännen i Bosnien och

 Hercegovina......................................... 16

 3.4 Representationen i Makedonien (den tidigare jugoslaviska

 republiken Makedonien).............................. 18

 3.5 OSSE och Jugoslavien................................ 18

 3.6 Sanktionsövervakning................................ 19

 3.7 En förestående OSSE-representation i Kroatien....... 19

 3.8 Stödgruppen i Tjetjenien............................ 19

 3.9 Moldova............................................. 20

 3.10 Ukraina............................................. 21

 3.11 Tadzjikistan........................................ 21

 3.12 Georgien............................................ 22

 3.13 Konflikten om Nagorno-Karabach och Minsk-gruppen.... 22

4 Den parlamentariska församlingen........................... 24

5 Samverkan med enskilda organisationer...................... 25

6 Ministerrådsmötet i Budapest .............................. 26

7 OSSE inför toppmötet i Lissabon............................ 28

Bilaga: OSSE-länder . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . . 30

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 april 1996 . . . . 31

FÖRKORTNINGAR

CFE Conventional Armed Forces in Europe

CIS Commonwealth of Independent States (jfr OSS)

CoE Council of Europe (Europarådet, ER)

CPC Conflict Prevention Centre (Centrum för att förebyggakonflikter)

CSBM Confidence- and Security-Building Measures (förtroende-och

säkerhetsskapande åtgärder)

CSCE Conference on Security and Co-operation in Europe (jfrESK)

CSO Committee of Senior Officials (ämbetsmannakommittén)

ECE Economic Commission for Europe (FN:s ekonomiskakommission för

Europa)

ECMM European Community Monitoring Mission (EU:sövervakningsorganisation

i det före detta Jugoslavien)

ER Europarådet (jfr CoE)

ESK "Europeiska säkerhetskonferensen", Konferensen om säkerhet och

samarbete i Europa (jfr CSCE)

EU Europeiska unionen, European Union

FSC Forum for Security Co-operation (OSSE:s säkerhetsforum)

HCNM High Commissioner on National Minorities

 (OSSE:s minoritetskommissarie)

HD Human Dimension of the OSCE (OSSE:s mänskligadimension)

HLPG High Level Planning Group (militär stabsgrupp i Wien förplanering

av fredsbevarande insats i Nagorno- Karabach)

IFOR Implementation Force (den NATO-ledda militära

 fredsbevarande styrkan i Bosnien och Hercegovina)

NACC North Atlantic Co-operation Council

NATO North Atlantic Treaty Organisation

NGO Non-Governmental Organization (enskild organisation)

NPMS Non-Participating Mediterranean States

ODIHR Office for Democratic Institutions and Human Rights(Kontoret för

demokratiska institutioner och mänskligarättigheter)

OSCE Organization for Security and Co-operation in Europe (jfrOSSE)

OSS Oberoende staters samvälde (jfr CIS)

OSSE Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (jfrOSCE)

PC Permanent Council (permanenta rådet)

PFF Partnerskap för fred (jfr PFP)

PFP Partnership for Peace (jfr PFF)

SC Senior Council (höga rådet)

VEU Västeuropeiska unionen (jfr WEU)

WEU Western European Union (jfr VEU)

1 Det nya OSSE

Under 1990-talet har OSSE omvandlats till både form och innehåll. Verksamheten

har vuxit avsevärt och tempot ökat. Medlemsstaternas regeringar deltar på alla

nivåer.

 Tyngdpunkten i OSSE-arbetet har förskjutits från normbildning och långsiktiga

förhandlingar om förtroendeskapande åtgärder och annan rustningskontroll till

operativa insatser för att förebygga och hantera konflikter. Den organisatoriska

strukturen har anpassats till den ändrade verksamhetsinriktningen.

 OSSE-toppmöten med medlemsstaternas stats- eller regeringschefer,

organisationens högsta beslutande organ, har hittills ägt rum fyra gånger -

varav de tre sista på 1990-talet. Det första hölls i Helsingfors 1975, det andra

inte förrän 1990 i Paris, det tredje 1992 på nytt i Helsingfors och det fjärde i

Budapest 1994.

 OSSE:s femte toppmöte ska hållas i Lissabon i december i år.

 Näst toppmötet är ministerrådet organisationens högsta beslutande organ.

Ministerrådet samlas numera mot slutet av de år då toppmöten inte äger rum.

 Därnäst i beslutshierarkin kommer höga rådet, som samlas en gång i kvartalet.

Men OSSE:s verkliga styrkebälte är nivån under höga rådet, nämligen permanenta

rådet i Wien, som sammanträder praktiskt taget dagligen.

1.1 Från ESK till OSSE

Toppmötet i Budapest i december 1994 beslutade att Konferensen för säkerhet och

samarbete i Europa (ESK) - som i 20 års tid formellt varit en diplomatkonferens

- skulle övergå till att bli en mellanstatlig organisation under namnet

Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE). För enkelhets skull

används fortsättningsvis i skrivelsen genomgående termen OSSE, trots att den

egentligen inte är tillämplig för tiden före årsskiftet 1994/95.

 Budapesttoppmötet fattade flera andra betydelsefulla beslut.

 Ett viktigt principbeslut gällde beredskap att trygga en eventuell

fredsuppgörelse i konflikten om den av etniska armenier dominerade enklaven

Nagorno-Karabach i Azerbajdzjan med en fredsbevarande OSSE-styrka.

 Ryssland lanserade ett förslag att utarbeta en alleuropeisk säkerhetsmodell

för det tjugoförsta århundradet, ett krävande arbete som tog sin början 1995.

 Budapesttoppmötet antog vidare en militärpolitisk uppförandekod, som mycket

snabbt hamnade i rampljuset i samband med kriget i Tjetjenien, och i synnerhet

belägringen och beskjutningen av huvudstaden Groznyj.

 Övergången till mellanstatlig organisation är ett uttryck för att OSSE -

ensamt bland de säkerhetspolitiska samarbetsorganen om en alleuropeisk

medlemskrets - bör ha en central roll i det europeiska säkerhets-maskineriet.

OSSE bör därvid samarbeta nära med andra europeiska och globala organisationer.

Det innebär också att större krav ställs och kommer att ställas på OSSE i

framtiden.

 Debatten om säkerhetsmodellen bidrar till att bredda den säkerhetspolitiska

diskussion som parallellt, om än med delvis andra förtecken, pågått i flera

europeiska och transatlantiska organisationer - som EU, VEU och NATO. (Dessa

och andra förekommande förkortningar förklaras i förkortningslistan på sidan 3.)

I OSSE har de västeuropeiska länderna möjlighet att föra denna diskussion i

direkt dialog med Ryssland och de central- och östeuropeiska staterna.

 Det står emellertid klart att tiden inte är inne för en fullödig dialog på

detta område, än mindre för klara slutsatser. EU-länderna har inte desto mindre

gjort ett ambitiöst försök att föra dialogen framåt och presenterade ett

omfattande och genomarbetat bidrag till diskussionen vid ett OSSE-möte om

säkerhetsmodellen i Wien sommaren 1995 (jämför regeringens skrivelse

1995/1996:190, Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen under 1995).

 När en bred fredsuppgörelse i det tidigare Jugoslavien utkristalliserades

växte också OSSE:s roll. Organisationen fick vid ministerrådsmötet i december

1995 ett övergripande ansvar för att säkra genomförandet av allmänna val i

Bosnien och Hercegovina, delvis också för att bevaka efterlevnaden av mänskliga

rättigheter och för rustningskontroll i området.

 Erfarenheterna från Bosnien och Hercegovina präglar nu i hög grad

diskussionerna om hur samarbetet på regional nivå i Europa skall drivas vidare.

Detta gäller områden där aktiv konfliktlösning krävs, såsom i konflikten om

Nagorno-Karabach. Men det gäller också andra samarbetsprojekt på regional och

inomregional nivå, bland annat den så kallade stabilitetspakten.

 Daytonavtalets olika delar åskådliggör betydelsen av ett brett

säkerhetsbegrepp. Fredsavtalet förutsatte och drev fram en säkerhetspolitisk

arbetsfördelning mellan stater och organisationer i Europa. En nyckelroll fick

den NATO-ledda, mångnationella, militära fredsstyrkan IFOR, med vilken Ryssland

samverkar.

 Genomförandet av Daytonavtalet har också visat vikten av att tidigt planera

inte bara den militära sidan av en fredsöverenskommelse, utan också den civila.

Det långsiktiga demokratibyggandet - som OSSE söker främja - har en central

plats.

1.2 OSSE:s roll i det europeiska säkerhetssamarbetet

Regeringen anser att Sverige har intresse av att ta tillvara OSSE:s möjligheter

som säkerhetspolitisk organisation och - i samspel med andra regionala

organisationer och samarbetsorgan som VEU, NATO, NACC och PFF och i samklang med

EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik - utnyttja OSSE:s fördelar:

- den vida medlemskretsen med deltagande på likaberättigad bas för alla

medlemsstater,

- det breda säkerhetsbegreppets tillämpning i OSSE:s verksamhet,

- en samarbetskultur för europeisk säkerhet som bygger på att konsensus-beslut

ger en hållbar grund för gemensam säkerhet,

- OSSE-staternas rätt till insyn i varandras angelägenheter,

- godtagandet av att OSSE spelar en aktiv roll i en konflikt i ett medlemsland i

sammanhang där exempelvis en FN-roll inte vore möjlig; Tjetjenien är till dags

dato det tydligaste exemplet,

- den allt klarare definierade rollen som regional organisation i FN-stadgans

mening, ofta utövad i aktiv samverkan med FN, som i Georgien, Tadzjikistan och

Makedonien (den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien).

 Detta innebär en tydlig strävan, som Sverige stöder inom och utom

EU-samarbetet, att stärka OSSE:s grundläggande roll i Europa för

- demokratisk utveckling, marknadsekonomi och rättssamhälle,

- konfliktförebyggande insatser,

- konflikthantering och konfliktlösning,

- återuppbyggnad, i synnerhet av det civila samhället, efter konflikt,

- europeisk rustningskontroll och nedrustning, samt

- förtroendeskapande åtgärder, militärpolitisk öppenhet och förutsägbar-het.

1.3 Skrivelsens uppläggning

Regeringen vill i det följande orientera riksdagen om OSSE:s aktuella

verksamhet och om sin bedömning av OSSE:s roll i det säkerhetspolitiska

samarbetet i Europa.

 Skrivelsen är disponerad på följande sätt. I kapitel 2 följer en genomgång av

OSSE:s verksamhetsfält, som utgår från organisationens breda säkerhetsbegrepp,

med separata avsnitt om

- OSSE som en regional säkerhetsorganisation,

- mänskliga rättigheter och demokratibyggande,

- minoritetskommissarien,

- stabilitetspakten,

- OSSE:s ekonomiska dimension,

- förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder och andra former av rust-

ningskontroll, samt

- en alleuropeisk säkerhetsmodell.

Därefter kommer en redogörelse för OSSE:s konfliktförebyggande insatser i fält:

i Estland, Lettland, Bosnien och Hercegovina, Makedonien, det tidigare

Jugoslavien, Kroatien, Tjetjenien, Moldova, Ukraina, Tadzjikistan, Georgien och

Nagorno-Karabach.

 Därpå följer två kapitel om den parlamentariska församlingen respektive

OSSE:s samverkan med enskilda organisationer.

 Därefter kommer en redogörelse för ministerrådsmötet i Budapest i december

1995 och de beslut ministrarna där fattade. Skrivelsen avrundas med en

framåtblickande bedömning av OSSE inför toppmötet i Lissabon i december 1996.

 2 OSSE:s verksamhetsfält

OSSE:s geografiska verksamhetsområde spänner över nästan hela norra halvklotet.

Det sträcker sig från Vancouver i väster till Vladivostok i öster.

 Verksamhetens innehåll är sammansatt och skiftande.

 OSSE:s kännemärke alltsedan början av 1970-talet har varit det breda

säkerhetsbegreppet. Organisationen tolkar säkerhet så att den omspänner såväl

social och ekonomisk utveckling som mänskliga rättigheter och militära

förhållanden: förtroendeskapande åtgärder och nedrustning, konfliktförebyggande

ansträngningar och krishantering, vapenhandel och kärnsäkerhet, mänskliga

rättigheter och minoritetsfrågor, demokratiska institutioner och ekonomiskt

samarbete, miljövård och kulturarv.

 Syftet med OSSE:s verksamhet är att på kort och lång sikt söka förebygga och

lösa konflikter.

 Vissa insatser är direkt anpassade till en bestämd, pågående konflikt. Andra

är generella och mer långsiktiga. Somliga är militärt präglade, andra är civilt

inriktade. Men inga insatser är enbart kortsiktiga eller enbart långsiktiga.

Inga är uteslutande militära eller uteslutande civila.

 OSSE:s tidiga överenskommelser på det militärpolitiska området bedömdes ofta

vara banbrytande. Det är vidare en utbredd uppfattning att åtagandena i fråga om

mänskliga rättigheter hade stor betydelse för Central- och Östeuropas

demokratiseringssträvanden och det kalla krigets slut.

 Bland de nya, icke-militära risker och hot som uppstått i Europa efter det

kalla krigets slut har åtskilliga sociala och ekonomiska orsaker. Skillnader i

ekonomisk utveckling och sociala orättvisor förstärker i flera länder etniska

eller regionala motsättningar. Klyftan i ekonomisk utveckling mellan östra och

västra Europa består. Förtroendeskapande åtgärder av ekonomisk natur kan bidra

till att förebygga eller lösa konflikter.

 OSSE betraktar säkerhet som odelbar, även i geografiskt avseende.

OSSE-staterna skall samverka för att stärka varandras säkerhet. De garanterar

varandra ömsesidig rätt till insyn i sina säkerhetsförhållanden.

 En metod att omsätta säkerhetens odelbarhet i praktisk handling är, särskilt

på det militära området och i fråga om mänskliga rättigheter, olika former av

 granskningsdiplomati . OSSE-staternas rätt till insyn i varandras

angelägenheter är central på båda områdena, men den är mest långtgående vad

avser mänskliga rättigheter. Det finns helt enkelt inga rent interna

angelägenheter i fråga om mänskliga rättigheter.

 Länge hanterades de olika inslagen i OSSE:s säkerhetsbegrepp sida vid sida,

men åtskilt, i vad som tidigare gick under beteckningen tre korgar .

Tendensen på senare år har varit att framhäva helheten snarare än delarna, det

vill säga ett integrerat synsätt, där de olika delarnas samspel och inverkan på

varandra framhävs.

2.1 OSSE som regional säkerhetsorganisation

För att förstärka säkerhetspolitisk samverkan i Europa har nya samarbetsorgan

tillkommit sedan toppmötet i Paris år 1990. Samtidigt har behovet att undvika

kompetenstvister och dubbelarbete ofrånkomligen ökat.

 En viktig roll för OSSE bland dessa samverkande institutioner är att utarbeta

och slå vakt om normer för godtagbara förhållanden såväl mellan som inom stater,

och att i allt högre grad främja förvarning, konfliktförebyggande insatser,

krishantering och återuppbyggnad.

 Sovjetunionens sammanbrott år 1991 och de väpnade konflikterna i det före

detta Jugoslavien har understrukit de nära sambanden mellan global och europeisk

säkerhet. OSSE:s toppmöte i Helsingfors 1992 slog fast att OSSE är att betrakta

som en regional säkerhetsorganisation enligt FN-stadgans åttonde kapitel, med

möjlighet att fatta beslut om fredsbevarande insatser som kan genomföras med

stöd av NATO, VEU eller OSS. Denna grundsyn bekräftades av toppmötet i Budapest

i december 1994.

 I uppföljningsarbetet med FN:s generalsekreterares Dagordning för fred har

målsättningen att under säkerhetsrådets överinseende delegera och decentralisera

uppgifter till regionala säkerhetsorganisationer ytterligare utvecklats. FN:s

generalförsamling behandlar numera årligen världsorganisationens samverkan med

OSSE. Efter ett svenskt initiativ år 1993 sker numera regelbundna konsultationer

mellan FN:s och OSSE:s generalsekreterare. Syftet är erfarenhetsutbyte och

arbetsfördelning vid planering och genomförande av insatser i konfliktområden

inom OSSE-området och stärkande av det långsiktigt konfliktförebyggande arbetet.

 Den formel för samverkan mellan FN och OSSE, som lanserades av den tyske

utrikesministern Kinkel och hans dåvarande nederländske kollega Koijmanns, OSSE

först , fick inte enhälligt stöd vid toppmötet 1994. Enligt denna formel skulle

OSSE som organisation, efter att ha misslyckats lösa en viss konflikt, formellt

och utan hänsyn till parternas inställning, kunna hänskjuta förslag till

konfliktlösning till FN:s säkerhetsråd. Huvudmotståndarna i konflikten om

Nagorno-Karabach, Azerbajdzjan och Armenien, fruktade - inte utan skäl - att bli

de som i första rummet skulle omfattas av en sådan beslutsregel, vilket

föranledde Armenien att blockera förslaget.

 I anslutning till Daytonavtalet fastställde OSSE:s ministerråd i december 1995

att OSSE har en nyckelroll i uppföljningen av freds-överenskommelsen om Bosnien

och Hercegovina. Lyckas OSSE fullfölja sina viktiga uppgifter i bland annat

frågor om fria och rättvisa val, övervakning av mänskliga rättigheter,

uppbyggnad av ett rättssamhälles institutioner och inomregional

rustningskontroll, kommer detta att starkt påverka organisationens framtida

utveckling. OSSE:s insats i området sker i nära samverkan med den höge

representanten Carl[REDACTED_EFTERNAMN], den mångnationella fredsbevarande styrkan IFOR,

flyktingkommissarien, Internationella rödakorskommittén, Världsbanken och EU:s

övervakningsorganisation i det tidigare Jugoslavien (ECMM).

2.2 Mänskliga rättigheter och demokratibyggande

Strävan att främja respekten för mänskliga rättigheter genomsyrar hela OSSE:s

verksamhet.

 Inom OSSE går numera frågor om mänskliga rättigheter och demokratibyggande

ofta under benämningen den mänskliga dimensionen . OSSE-kontoret i Warszawa för

demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (Office for Democratic

Institutions and Human Rights, ODIHR) har ansvar för dessa ärenden. ODIHR

arrangerar seminarier, som ofta särskilt vänder sig till OSSE:s nya

medlemsstater, samordnar internationella valövervakningsinsatser, och svarar för

OSSE:s gemensamma uppföljningsmöte för den mänskliga dimensionen som återkommer

vartannat år. Medlemsstaterna går då igenom efterlevnaden av gjorda åtaganden på

detta område.

 Det andra uppföljningsmötet av detta slag ägde rum i Warszawa i oktober 1995.

Detta visade att granskningen av OSSE-staternas efterlevnad och tillämpning av

alla vitt skilda åtaganden inom den mänskliga dimensionen inte bara är mycket

resurskrävande, utan också att formerna för denna granskning nu behöver ses

över.

 Samverkan mellan OSSE och Europarådet, som på detta område har närbesläktade

mål, har stor betydelse. Europarådets medlemskrets har på senare år vuxit -

senast genom invalet av Ryssland - vilket ytterligare stärker motivet för

aktivt samarbete med OSSE.

 Granskningen av efterlevnad och tillämpning av gjorda åtaganden är ett exempel

på insatser där båda organisationerna och deras medlemsstater har mycket att

vinna på organiserad samverkan. Det är angeläget att OSSE-toppmötet i Lissabon

1996 bidrar till ett effektivt samarbete på detta område.

 Den militärpolitiska uppförandekod som toppmötet i Budapest antog kan

betecknas som en förtroendeskapande åtgärd av ett delvis nytt slag, med

anknytning till såväl den militära OSSE-sfären som mänskliga rättigheter och

folkrätten i övrigt. Den utgör därmed ett nytt uttryck för OSSE:s breda

säkerhetsbegrepp.

2.3 Minoritetskommissarien

Respekt för enskilda människors rättigheter är en viktig faktor för fred och

säkerhet - inom OSSE-området liksom på andra håll. Detta gäller också

efterlevnad av internationella normer vad avser nationella minoriteter. Brott

mot sådana förpliktelser riskerar att vålla misstro och spänning, som i sin tur

kan leda till nationella eller internationella motsättningar och konflikter.

Såväl Europas som andra världsdelars historia uppvisar många exempel på detta.

 Detta var motivet för OSSE:s beslut 1992 att tillsätta en kommissarie för

frågor som rör nationella minoriteter. Minoritetskommissarien är en allmänt

omvittnad framgång för OSSE under 1990-talets omvandling av Europa.

 Framgången beror inte bara på att ämbetet utgjorde ett svar på det otvetydiga

behovet av dialog och medling i minoritetsfrågor. Även den förste

minoritetskommissariens, holländaren Max van der Stoel, personliga insatser har

haft betydelse i sammanhanget.

 Minoritetskommissariens verksamhet är ett viktigt inslag i OSSE:s

ansträngningar att förhindra konflikter eller - för att återge en distinktion

kommissarien själv framhäver - ansträngningar att hindra tvister att utvecklas

till konflikter. Det ligger i sakens natur att tyst diplomati är hans främsta

arbetsmetod.

 Minoritetskommissarien har således ett tudelat uppdrag: dels att söka mildra

spänning i nationella minoritetsfrågor som riskerar att trappas upp till en

konflikt, dels att varsko permanenta rådet eller höga rådet så snart sådan

spänning hotar att trappas upp till en nivå som inte går att hantera med de

medel kommissarien har till sitt förfogande.

 Max van der Stoel utsågs till minoritetskommissarie för en treårsperiod vid

OSSE:s ministerrådsmöte i Stockholm i december 1992. Hans mandat förlängdes med

ytterligare tre år vid ministerrådsmötet i Budapest i december 1995.

2.4 Stabilitetspakten

Initiativet till den så kallade stabilitetspakten var EU:s första samfällda

aktion inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (jämför

regeringens skrivelse 1995/1996:190). Kärnan i initiativet var önskan att minska

riskerna för att tvister uppkommer inom ett framtida EU med de central- och

östeuropeiska länderna som medlemmar.

 Vid en konferens i Paris den 20-21 mars 1995 överlämnades pakten till OSSE,

som därmed tog på sig rollen som förvaltare och övervakare av eventuella avtal

inom ramen för stabilitetspakten. OSSE kan komma att bli forum för lösning av

tvister förknippade med dessa avtal.

 Flera försök gjordes sedan under 1995 att få till stånd nya möten vid

stabilitetspaktens två så kallade bord, det baltiska respektive det

centraleuropeiska. Efter sonderande möten med de berörda staterna kvarstod ännu

vid årets slut en betydande oklarhet om hur arbetet borde drivas vidare. Till de

viktiga frågorna hör om militärpolitiska ämnen bör tas med i diskussionerna

eller inte, EU:s roll nu när förhandlingarna kommer att bedrivas inom OSSE:s ram

samt inte minst arbetsfördelningen med andra inomregionala fora, såsom

Östersjörådet i det nordeuropeiska området.

 Till bilden hör slutligen ett franskt förslag i samband med undertecknandet av

Daytonavtalet om fred i Bosnien och Hercegovina i mitten av december 1995 att

lansera ett förhandlingsbord för sydöstra Europa. Även här hade arbetet vid

årsskiftet knappt mer än börjat. Hur detta projekt kommer att utvecklas blir

inte bara beroende av ovanstående frågor utan också av hur förhållandet till

Daytonavtalets genomförande definieras liksom av hur länderkretsen bestäms.

2.5 OSSE:s ekonomiska dimension

Alltsedan Helsingforsprocessens start har den så kallade ekonomiska dimensionen

utgjort en del av ESK:s helhet.

 OSSE:s kompetens ligger inte primärt på det ekonomiska området.

Organisationens huvudinriktning på förvarning, konfliktförebyggande insatser och

konflikthantering innefattar dock även problem och spänningar av ekonomisk natur

som bör hanteras i ett brett, samarbetsinriktat säkerhetsperspektiv.

Stabilitetspakten - som hade sin upprinnelse inom EU, men nu överlämnats till

OSSE - och dess breda, inomregionala samarbetsbord är ett exempel på strävan i

denna riktning.

 ESK:s ursprungliga så kallade andra korg utgjorde grunden för en

specialkonferens i Bonn 1990 om ekonomiskt samarbete, vetenskap, teknik och

miljö. De historiska förändringar som inträffat i Europa återspeglas i enigheten

i Bonndokumentet om att människors säkerhet och välfärd bäst främjas genom

demokrati och marknadsekonomi. Mot denna bakgrund beslöt uppföljningsmötet i

Helsingfors 1992 att ämbetsmannakommittén (nu höga rådet) en gång om året

skulle sammanträda i en specialsession, kallad ekonomiskt forum, för att främja

dialog och samarbete om övergång till marknadsekonomi samt ökat ansvar för

social rättvisa och miljö. Toppmötet i Budapest i december 1994 bekräftade åter

den ekonomiska dimensionens plats i en bredare säkerhetssyn. Mötet slog fast att

en översyn av OSSE:s ekonomiskt inriktade arbete behöver företas och att

ekonomiskt forum bör omgestaltas för att möta en ny tids utmaningar och följa

planekonomiernas övergång till marknadsekonomi.

 I OSSE:s ekonomiska forum får medlemsstaterna tillfälle till utvärdering och

till framåtblickande, övergripande analys. Det utgör ett komplement till andra

ekonomiska samarbetsformer. Forumet stimulerar till kontakter, eftersom ett

stort antal internationella organisationer och institutioner är företrädda. Även

enskilda organisationer och företrädare för näringslivet deltar. Mellan de

årliga generalmönstringarna arrangeras seminarier, ofta i samarbete med enskilda

stater eller organ som FN:s ekonomiska kommission för Europa (Economic

Commission for Europe, ECE).

 Ett tredje ekonomiskt forum ägde rum i Prag i juni 1995, med inriktning på

inomregionalt, säkerhetsfrämjande samarbete. Den svenska delegationen genomförde

en omfattande presentation av samarbetet i vår region, i första hand

Östersjörådet. Det senaste forumet, som ägde rum i Prag i mars 1996, var ägnat

sambandet mellan ekonomi och säkerhet. Huvudsakligen syftade mötet till att

identifiera politiska risker med rötter i ekonomiska förhållanden. Det

uppmärksammade särskilt de sociala problem som uppstått i övergången till

marknadsekonomi i Central- och Östeuropa och i den före detta Sovjetunionen, och

som utgör säkerhetsrisker idag.

 Svenska insatser inom OSSE:s ekonomiska dimension utformas i allt väsentligt i

samråd inom Europeiska unionen. Kommissionen bidrar med underlag för Europeiska

unionens gemensamma ställningstaganden.

2.6 Förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder och annan rustningskontroll

Ett centralt inslag i OSSE-verksamheten alltsedan begynnelsen har varit

förhandlingar om och tillämpning av en växande uppsättning förtroendeskapande

åtgärder. Dessa är väsentligen militärpolitiska till sin natur och ett led i

rustningskontroll i vid bemärkelse. De har vidareutvecklats i flera steg sedan

1970-talet. Den senaste överenskommelsen återfinns i Wiendokumentet 1994.

 Under det gångna året har dock den viktigaste frågan inom området

rustningskontroll gällt efterlevnaden av avtalet om så kallade konventionella

stridskrafter i Europa, kallat CFE-avtalet (Treaty on Conventional Armed Forces

in Europe). Det undertecknades av staterna i NATO och den dåvarande

Warszawapakten vid toppmötet i Paris 1990 och trädde i kraft sommaren 1992.

 Detta avtal fastställer maximinivåer för viss krigsmateriel - stridsvagnar,

pansarskyttefordon, artilleripjäser, attackhelikoptrar och stridsflygplan - och

regler för etappvis förstöring av denna materiel ned till överenskomna nivåer.

Avtalet innebar omfattande förstöring av krigsmateriel: cirka 40.000 enheter

krigsmateriel måste förstöras.

 CFE-avtalets tillämpningsområde är indelat i fyra zoner. Varje zon har ett

 deltak . Den yttersta zonen, flankzonen , har en speciellt hård begränsning -

detta är den så kallade flankregeln. Denna zon omfattar bland annat Norge och

Turkiet samt, särskilt viktigt, norra och södra Ryssland (gränsområdena mot

Lettland, Estland, Finland och Norge respektive Norra Kaukasus).

 Fördelningen av krigsmateriel mellan den norra och den södra delen av

flankzonen är inte avtalsreglerad - det är den totala volymen som är reglerad.

 Avtalets nedrustningsfas var i huvudsak avtalsenligt avslutad i november 1995.

Ett viktigt kvarstående problem är den så kallade flankfrågan. Ryssland vill

ändra och helst ta bort flankregeln, dels av allmänna politiska skäl, dels

därför att man anser sig behöva mer militär materiel i Kaukasus än vad avtalet

medger. De till avtalet anslutna staterna - främst vissa NATO-länder och

Ryssland - har dryftat problemet i ett par års tid.

 NATO-staterna lade i september 1995 fram ett kompromissförslag. Detta innebar

samtycke till vissa justeringar av den militärterritoriella indelningen i

Ryssland. De ryska intressena skulle därigenom kunna tillgodoses utan att själva

avtalstexten behövde ändras med åtföljande osäker, förnyad ratifikationsomgång.

Ryssland accepterade principen men inte detaljerna. Vid nedrustningsfasens slut

i mitten av november 1995 hade man inte lyckats nå en lösning. I en kommuniké

tonade parterna dock ned problemet. Man var överens om att försöka utforma en

lösning byggd på en justering av gränserna för vissa ryska militärområden, men

därutöver gick meningarna isär. Målet angavs nu vara att man skulle bli klar i

anslutning till avtalets översynskonferens som inleds i maj 1996.

 CFE-avtalet har stor betydelse för säkerheten i Europa, inte minst i

Nordeuropa. Sverige är visserligen inte avtalspart, men följer avtalets

tillämpning noga.

 Inom OSSE:s säkerhetsforum har förhandlingar inletts om ett så kallat ramverk

för fortsatt rustningskontroll. Utgångspunkt för detta är ett mandat från

toppmötet i Budapest 1994. Staterna skall genom detta ramverk lägga fast

principer för det vidare arbetet med rustningskontroll. Avsikten är att

resultatet skall föreligga till toppmötet i Lissabon. Bland annat mot bakgrund

av osäkerheterna med CFE-avtalet har dock arbetet gått långsamt framåt.

 Kontrollen av hur överenskomna säkerhets- och förtroendeskapande åtgärder

tillämpas har intensifierats. Det årliga tillämpningsmötet har kompletterats med

löpande granskning av efterlevnaden i OSSE:s säkerhetsforum i Wien. CPC ger

regelbundet ut en översikt över tillämpningsläget.

 Sverige tillhör de mest aktiva staterna när det gäller att ta vara på

möjligheten att kontrollera tillämpningen av Wiendokumentets förtroende- och

säkerhetsskapande åtgärder. Under 1995 genomförde Sverige bland annat sju så

kallade utvärderingsbesök och två inspektioner i enlighet med Wiendokumentet

1994 för att kontrollera att de uppgifter som OSSE-länder lämnat om sina

militära förband stämmer.

2.7 En alleuropeisk säkerhetsmodell

Initiativet att inom OSSE utarbeta en allomfattande modell för europeisk

säkerhet för det tjugoförsta århundradet lanserade Ryssland vid toppmötet i

Budapest i december 1994.

 Ryssland preciserade dock inte närmare modellens innehåll och spelade därmed

inte under 1995 den centrala roll i arbetet som förslagsställare brukar göra.

Under arbetet i permanenta rådet och höga rådet, liksom i flera seminarier, var

det i stället i första hand Europeiska unionen som bidrog till att närmare

definiera projektets karaktär (jämför regeringens skrivelse 1995/96:190).

 OSSE:s ministerråd fattade i december 1995 beslut om de principer som bör

vägleda modellarbetet. En förteckning över osäkerhetsmoment, risker och hot mot

säkerheten i Europa har utarbetats. Framträdande grunddrag i dessa dokument är

säkerhetsbegreppets breda karaktär och odelbarhet, vidare ambitionen att

utveckla säkerhetssamarbetet och skapa en europeisk säkerhetsgemenskap, och

därvid även stärka OSSE.

 En övergripande fråga är dessutom hur Europas säkerhetspolitiska organ - i

första hand OSSE, NATO, NACC, PFF, EU och VEU - kan samarbeta med och

ömsesidigt stödja varandra. Arbetet med säkerhetsmodellen berör således viktiga

inslag i Sveriges Europapolitik.

 Det återstår vidare att vinna förståelse för EU:s tidigare nämnda förslag med

benämningen OSSE först . Om OSSE inte förmår hantera en konflikt skall

organisationen enligt detta förslag kunna formellt överlämna den till FN:s

säkerhetsråd, även om en eller flera direkt inblandade parter motsätter sig

detta. Förslaget har principiell betydelse som uttryck för OSSE:s regionala

roll i enlighet med FN-stadgans principer. Varje konflikt kan visserligen tas

upp i säkerhetsrådet av en enskild stat - däribland självfallet av någon av de

fyra ständiga säkerhetsrådsmedlemmarna som ingår i OSSE - men poängen med

enighet inom OSSE om tillvägagångssättet är att markera metodens legitimitet,

och därmed öka pressen på parterna i en konflikt att visa samarbetsvilja om

konflikten på detta sätt skulle hänskjutas till FN.

 Ministerrådet bekräftade 1995 åter att varje stat har rätt att fritt välja

sina säkerhetsarrangemang - såsom alliansfrihet eller medlemskap i allians - och

betonade att europeiska och transatlantiska säkerhets-organisationer skall

utvecklas demokratiskt, öppet och förutsägbart så att förtroende, säkerhet och

stabilitet stärks. Ryssland har i diskussionerna om en säkerhetsmodell framfört

oro och motstånd mot att NATO utvidgar sin medlemskrets. För de central- och

östeuropeiska länderna har tvärtom ett huvudtema i modelldiskussionen varit

rätten att självständigt och utan inblandning söka medlemskap och vinna inträde

i främst EU och NATO.

 För det fortsatta arbetet beslöt ministerrådet vidare att upprätta en särskild

kommitté i Wien som skall utarbeta mer praktiska förslag för en säkerhetsmodell.

Detta arbete skall redovisas vid toppmötet i Lissabon i december 1996.

3 OSSE:s konfliktförebyggande fältinsatser

Ett allt viktigare instrument i OSSE:s konfliktförebyggande verksamhet är

representationerna i fält, det vill säga utlokaliserade grupper med uppgift att

på ort och ställe söka bidra till medling i en viss konflikt eller att försöka

förhindra att meningsmotsättningar utvecklas till öppna konflikter.

 Med början 1992 har OSSE upprättat sådana fältrepresentationer från Estland i

norr till Georgien i söder, från Bosnien och Hercegovina i väster till

Tadzjikistan i öster.

 OSSE engagerade sig i de baltiska ländernas självständighetssträvanden, medan

Baltikum ännu ingick i Sovjetunionen. Efter självständigheten tog sig detta

engagemang uttryck i ett toppmötesbeslut i Helsingfors 1992 om tidtabell för

tillbakadragande av de ryska trupperna från Baltikum. OSSE upprättade 1993 en

representation i vartdera Estland och Lettland, bland annat för att bistå

regeringarna och ge råd i frågor som rör de många rysktalande i dessa länder.

Representationerna samarbetar nära med OSSE:s minoritetskommissarie.

 Varje representation har sitt överenskomna mandat, anpassat till den särskilda

situationen i verksamhetsområdet. Fältrepresentationerna rapporterar regelbundet

till permanenta rådet. I regel består dessa grupper av en handfull diplomater,

ibland förstärkta med militärer, jurister eller ekonomer, men några är större. I

särklass störst - och alltjämt under uppbyggnad - är OSSE-representationen i

Bosnien och Hercegovina.

 Erfarenheterna från OSSE-representationerna har visat att en kontinuerlig och

aktiv närvaro i fält är nödvändig för att fördjupa förståelsen av olika

motsättningar eller konflikter och försöka åstadkomma varaktiga politiska

lösningar.

 OSSE:s representationer utgör flexibla instrument för att hindra konflikter

från att bryta ut eller för att bidra till att lösa redan existerande

konflikter. Med tiden har det blivit allt tydligare att OSSE:s engagemang måste

ses i ett långsiktigt perspektiv.

 OSSE:s fältrepresentationer beskrivs i det följande.

3.1 Estland

OSSE-representationen i Estland upprättades 1993. Den har kontor där de flesta

av de ryskspråkiga i landet bor, i Tallinn, Narva och Kohtla-Järve.

Representationens övergripande målsättning är att uppmuntra integration och

skapa bättre förståelse mellan de olika folkgrupperna i Estland, främst mellan

esterna och den ryskspråkiga befolkningsgruppen.

 Representationen upprätthåller kontakt med myndigheter både nationellt och

lokalt, särskilt med de myndigheter som är ansvariga för frågor som rör

medborgarskap, migration, språk och sociala spörsmål. Dessa kontakter inkluderar

även andra organ, som politiska partier, fackföreningar och massmedier.

Representationen rapporterar regelbundet till permanenta rådet om utvecklingen.

 Arbetet under det senaste året har bland annat inriktats på

ansökningsprocessen för de rysktalande som önskar få uppehållstillstånd och

estniskt medborgarskap och på de ryskspråkigas tillgång till undervisning i

estniska.

 I Estland finns även en OSSE-representant som arbetar med frågor som rör de

kvarvarande ryska militärpensionärerna. Representanten har vidare deltagit som

observatör i den kommission som behandlat militär-pensionärernas status,

uppehållstillstånd och eventuella naturalisering.

3.2 Lettland

OSSE:s representation i Lettland upprättades i november 1993. Den ligger i

Riga.

 Även Lettlandsrepresentationen arbetar med frågor som rör uppe-hållstillstånd

och medborgarskap för de ryskspråkiga. Representationen står till regeringens

och myndigheternas förfogande för råd i dessa frågor. Den ger vidare information

och råd till olika institutioner och organi-sationer, men även till individer

som kontaktar representationen i dessa frågor.

 På Lettlands och Rysslands begäran har representationens mandat utvidgats och

täcker även hjälp med att genomföra de avtal och överenskommelser dessa två

länder nått om sociala frågor som rör pensionerade ryska officerare i Lettland,

samt tillämpningen av en inspektionsregim för avveckling av den ryska,

strategiska radarstationen i Skrunda.

 Representationen har under året ägnat mycket tid åt att följa och kommentera

tillämpningen av antagna lagar som rör uppehållstillstånd och medborgarskap. Den

har vidare befattat sig med frågor som rör de så kallade illegala

militärpensionärerna , det vill säga ryska officerare som uppehåller sig i

Lettland i strid med det bilaterala avtalet mellan Lettland och Ryssland, samt

med upprättandet av ett lettiskt kontor för mänskliga rättigheter.

3.3 OSSE-representationen och ombudsmännen i Bosnien och Hercegovina

OSSE har upprättat en representationen i Sarajevo och tillsatt tre ombudsmän,

som under 1995 nära samverkat med denna.

 De tre ombudsmännen, som utsågs av OSSE att representera vardera en av de

olika befolkningsgrupperna i den muslimsk-kroatiska federationen, har valt att i

möjligaste mån uppträda gemensamt och på så vis bidra till att överbrygga

klyftan mellan dessa grupper. De har främst verkat konfliktdämpande genom att ta

emot och hantera klagomål, som ofta rört egendomstvister till följd av etnisk

rensning och annan ofrivillig folkomflyttning. Ombudsmännen har arbetat med

ytterst knappa resurser. De har inte lyckats utverka det stöd de skulle ha

behövt för att komma till rätta med merparten av de klagomål de tagit emot. De

har överhuvudtaget inte haft möjlighet att verka i Republika Srpska, den

serbiskdominerade delen av Bosnien och Hercegovina.

 OSSE fick genom Daytonavtalet centrala uppgifter i arbetet med att bygga en

hållbar fred i det tidigare Jugoslavien. Det uppdrag som OSSE fått är att bistå

parterna i Bosnien och Hercegovina med att förbereda och genomföra fria

demokratiska val och att bistå i frågor som rör mänskliga rättigheter och

demokratibyggande, samt att på det militära området hantera förhandlingar och

överenskommelser om rustningskontroll och förtroendeskapande åtgärder.

 Genom ministerrådets beslut 1995 om Daytonavtalet övergick

OSSE-representationen i Sarajevo i representationen för Bosnien och Hercegovina.

För att kunna fullgöra det uppdrag som de fredsslutande parterna gett OSSE genom

Daytonavtalet beslöt ministerrådet i december att upprätta en avsevärt mycket

större representation med huvudkontor i Sarajevo, fem regionkontor och 30 lokala

grupper.

 Representationens mandat löper på ett år, med möjlighet till förlängning.

Ministerrådet betonar också i beslutet att OSSE:s roll i fredsprocessen innebär

en stor utmaning. Organisationen kommer att bedömas efter vad den åstadkommer

och inte efter vad den säger sig vilja göra. Man betonar vidare vikten av att

OSSE nära samarbetar med den höge representanten, som har ett övergripande

ansvar för genomförandet av Daytonavtalets civila delar, och med företrädare för

internationella och enskilda organisationer.

 OSSE:s roll i de planerade valen i Bosnien och Hercegovina är både långsiktig

och komplicerad. Vid utgången av år 1995 hade förberedelserna för insatsen

kommit igång, men inte mycket mer. Regeringen har för avsikt att nästa år lämna

en utförlig redogörelse för hur uppdraget att underlätta och övervaka valen

genomförts.

 Sverige var i januari 1996 värd för ett internationellt expertmöte för att

förbereda de allmänna valen i Bosnien och Hercegovina. Under förberedelserna för

mötet identifierades en rad frågor som OSSE-representationen måste hantera, till

exempel alla deltagande partiers tillgång till och utrymme i medierna, frågor om

yttrandefrihet, om flyktingars möjlighet att rösta och kandidera till politiska

ämbeten, om deras tillgång till allsidig information om valen, samt frågor om

valkretsar och valsystem.

 Målsättningarna för expertmötet i Stockholm uppfylldes. Mötet bidrog till att

konkretisera förberedelserna för representationen samtidigt som det gav

tillfällen till kontakter mellan specialister på Balkanfrågor och valexperter.

 Daytonavtalet gav även i uppdrag till OSSE:s ordförande att tillsätta en

ombudsman för mänskliga rättigheter i Bosnien och Hercegovina. Denna funktion

utgör i praktiken en integrerad del av OSSE-representationen.

 På det militära området har OSSE genom fredsavtalet fått ansvar för

förhandlingar om regional rustningskontroll och regionala förtroende- och

säkerhetsskapande åtgärder. Förhandlingarna om förtroende- och säkerhetsskapande

åtgärder ledde i januari 1996 till en uppgörelse som under våren 1996 börjat

tillämpas. Däremot har förhandlingarna om rustningsbegränsning gått trögt och (i

april 1996) ännu inte lett till någon överenskommelse.

 Regeringen har beslutat ställa personal till OSSE-representationens

förfogande. Av de cirka 240 personer som beräknas ingå i representationen har

Sverige åtagit sig att bidra med åtta, på representationschefens begäran

företrädesvis valexperter. Om särskilda behov skulle uppstå har regeringen

beredskap att gå utöver detta antal. Sverige har också bidragit till den

särskilda valfond som OSSE inrättat för valen i Bosnien och Hercegovina.

3.4 Representationen i Makedonien (den tidigare jugoslaviska republiken

Makedonien)

 Makedonien har valts in som fullvärdig medlem i OSSE.

 Sedan 1992 har OSSE en representation i Skopje vars främsta syfte varit att

förhindra en spridning av den jugoslaviska konflikten även till detta land.

Representationen har också aktivt kunnat bidra till åtgärder som verkat dämpande

på potentiella konflikter mellan de olika befolkningsgrupperna i landet.

3.5 OSSE och Jugoslavien

Den socialistiska federativa republiken Jugoslavien (SFRJ) avstängdes 1992 från

att delta i OSSE:s möten. Regeringen i Belgrad, som företräder Serbien-

Montenegro, kräver medlemskap i OSSE på Jugoslaviens (SFRJ:s) plats medan

flertalet OSSE-stater driver linjen att den får begära inträde som ny medlem på

samma sätt som de andra stater som tidigare utgjorde Jugoslavien (SFRJ). Frågan

är en oskiljaktig del av den pågående fredsprocessen och väntas få sin lösning

inom ramen för denna.

 Sverige erkände i april 1996 Serbien-Montenegro som Förbundsrepubliken

Jugoslavien, som en av flera efterföljarstater till det tidigare Jugoslavien.

Regeringen har i olika sammanhang pekat på vikten av att Förbundsrepubliken

Jugoslavien deltar i OSSE med de förpliktelser och åtaganden som detta innebär,

till exempel i fråga om mänskliga rättigheter och rustningskontroll.

 Ett villkor för Förbundsrepubliken Jugoslaviens inträde i OSSE blir sannolikt

att en OSSE-representation kan verka i landet. Därmed skulle OSSE åter ha

förutsättningar att inte minst övervaka utvecklingen i Kosovo, Sandjak och

Vojvodina.

 Under ett knappt års tid 1992-93 hade OSSE en representation i det som idag är

Förbundsrepubliken Jugoslavien. Den hade sitt högkvarter i Belgrad och

filialkontor i Kosovo, Sandjak och Vojvodina, tre områden med betydande

icke-serbisk befolkning; i provinsen Kosovo är albanerna och i Sandjak

muslimerna i majoritet, i Vojvodina bor bland annat en betydande ungersk

minoritet.

 Sommaren 1993 tvingade regeringen i Belgrad bort denna OSSE-övervakning genom

att inte förlänga överenskommelsen med OSSE. OSSE svarade med att dels utvidga

samarbetet mellan OSSE-ländernas ambassader i Belgrad, i synnerhet vad avser

bevakningen av Kosovo, Sandjak och Vojvodina, dels inrätta en särskild

samrådsgrupp under permanenta rådet i Wien för dessa frågor.

3.6 Sanktionsövervakning

OSSE och EU skapade 1992 övervakningsgrupper i sju länder i syfte att bistå

dessa länder med kontroll av efterlevnaden av FN-sanktionerna mot Jugoslavien

(Serbien-Montenegro). Grupperna har verkat i sex grannländer till

Förbundsrepubliken Jugoslavien - nämligen Albanien, Bulgarien, Kroatien,

Makedonien, Rumänien och Ungern - samt i Ukraina.

 Övervakningsgrupperna bemannas företrädesvis av tullpersonal. Deras verksamhet

fortsatte under hela 1995. Ungefär 200 tulltjänstemän och andra experter var

under 1995 verksamma i övervakningsgrupperna och vid huvudkontoret i Bryssel men

personalstyrkan skärs nu ned.

 Sverige har kontinuerligt haft ett tiotal tulltjänstemän utsända till dessa

övervakningsgrupper, främst i Ukraina, Ungern och Makedonien.

3.7 En förestående OSSE-representation i Kroatien

Efter en utdragen förhandling med värdlandet om mandatet beslutade OSSE i april

1996 att upprätta en representation i Kroatien. OSSE-representationen skall

erbjuda såväl kroatiska myndigheter som intresserade individer, grupper och

organisationer stöd och sakkunskap i syfte att skapa försoning och respekt för

mänskliga rättigheter, inbegripet rättigheter för dem som tillhör nationella

minoriteter, och bidra till att konsolidera och utveckla demokratiska

institutioner och ett rättssamhälle.

3.8 Stödgruppen i Tjetjenien

Sedan slutet av 1994 har OSSE arbetat för en politisk lösning av konflikten i

Tjetjenien. Efter flera kraftfullt kritiska OSSE-uttalanden och resor till

regionen av olika delegationer, nåddes en princip-överenskommelse om att

etablera permanent OSSE-närvaro i konfliktområdet. I april 1995 kom den så

kallade stödgruppen på plats i Groznyj.

 Beslutet om stödgruppen föregicks av långvariga och tidvis svåra förhandlingar

inom OSSE. Ryssland utsattes för hård kritik av övriga OSSE-stater för

urskillningslös våldsanvändning. Rysslands rätt att ingripa för att säkerställa

sin territoriella integritet ifrågasattes dock inte.

 Ett flertal stater - däribland Sverige, flera andra EU-stater och USA -

påtalade att Ryssland inte följt Wiendokumentets regel att föranmäla större

truppförflyttning och inte heller den i december 1994 antagna nya

militärpolitiska uppförandekodens regler för urskillning och måttfullhet vid

militära insatser. Ryssland invände att uppförandekoden rättfärdigade, eller

rentav krävde att de författningsstridiga tjetjenska utbrytarstyrkorna måste

avväpnas.

 Vid ett flertal tillfällen och genom olika kanaler har omvärlden hårt

kritiserat de ryska truppernas urskillningslösa användning av tunga vapen mot

civila och tjetjenernas tagande av gisslan. Stödgruppen består av sex diplomater

och officerare. Sverige har sedan gruppen etablerades haft en officer på plats.

Gruppens övergripande uppgift är att försöka bidra till en politisk lösning av

konflikten. Den skall också följa och rapportera om mänskliga rättigheter och

överträdelser mot dessa.

 Förhandlingar mellan parterna inleddes under försommaren och fördes längs tre

spår: ett militärt, ett politiskt och ett ekonomiskt. OSSE:s stödgrupp fungerade

som medlare. I juli 1995 nåddes en överens-kommelse om militära frågor

innefattande eldupphör, avväpning av tjetjenska förband, etappvist

tillbakadragande av ryska trupper och fångutväxling.

 Genomförandet av överenskommelsen inleddes omedelbart, men gick långsamt och

avbröts gång på gång. Ömsesidiga anklagelser och ökad våldsanvändning ledde så

småningom till att parterna upphörde att följa avtalet i oktober 1995. Man hade

dessutom inte lyckats komma överens om Tjetjeniens framtida status eller om de

ekonomiska frågeställningarna som bland annat rörde återuppbyggnadsarbetet.

Sedan dess har inga regelrätta förhandlingar kommit till stånd.

 På grund av fortsatta strider och bristande politisk vilja hos berörda parter

har gruppens arbete tidvis varit mycket svårt att utföra. Förhandlingar har

avbrutits, liksom genomförandet av ingångna överenskommelser. Stödgruppens

rörelsefrihet har tidvis varit begränsad. Tjetjenska rebeller har genomfört

kidnappningar och tagit gisslan. Den ryska regeringen har intagit en allt

hårdare linje gentemot Tjetjenien. Den ökande våldsanvändningen under de senaste

månaderna utgör en dålig grund för att på nytt få igång förhandlingar.

 Det är tydligt att det inte finns någon godtagbar militär lösning på denna

politiska konflikt. Därför är det viktigt att OSSE:s stödgrupp finns kvar. Den

kan tjäna som ett stöd för en politisk lösning den dag parterna visar sig vara

redo, underlätta de kontakter mellan parterna som måste tas, erbjuda en neutral

plattform för förhandlingar, underlätta humanitära organisationers arbete samt

rapportera sakligt och neutralt till det internationella samfundet. Ytterst

utgör gruppens fortsatta närvaro ett bevis på den vikt OSSE:s medlemsstater

fäster vid en politisk lösning av konflikten.

 Sverige för en aktiv politik i Tjetjenienfrågan till förmån för en lösning med

politiska och inte militära medel.

 Den 31 mars 1996 presenterade president Jeltsin på rysk television en tidigare

aviserad fredsplan. Den ryska regeringen förklarade sig bland annat villig till

förhandlingar med en medlare. Den tjetjenska sidan svarade att den föredrog

direktförhandlingar med president Jeltsin.

3.9 Moldova

OSSE:s representation i Moldova upprättades i april 1993. Den skall försöka få

till stånd en varaktig politisk lösning av konflikten kring utbrytarregionen

Transnistrien i Moldova.

 Representationen söker få parterna att skapa en politisk ram för dialog och

förhandlingar. Den söker vidare bistå parterna i konflikten med expertis i

konstitutionella frågor, till exempel om regionalt självstyre, och i frågor om

återvändande av flyktingar. Den skall uppmuntra intresserade stater att bidra

till förhandlingar om Transnistriens status och tillbakadragande av de ryska

trupper som är stationerade där. Dessutom skall representationen ge råd i

frågor som rör mänskliga rättigheter, demokratisering och återvändande

flyktingar.

 Även om förhandlingarna om Transnistriens framtida status gått mycket långsamt

framåt, och tidvis stått still, förefaller parterna Moldova, Transnistrien,

Ryssland och Ukraina fast beslutna att fortsätta förhandlingarna, med OSSE som

aktiv medlare, i syfte att nå en politisk lösning.

3.10 Ukraina

Representationen i Ukraina tillkom sommaren 1994. Den har upprättat kontor i

Kiev och på Krim. Dess främsta uppgift är att följa förhandlingarna om Krims

status och dess krav på lokalt ekonomiskt självbestämmande. Representationen

skall även följa utvecklingen för de mänskliga rättigheterna samt bevaka

massmediernas frihet.

 Representationens rapportering under det senaste året har bland annat

fokuserat på konstitutionella frågor, krimtatarernas situation och Ukrainas

ekonomiska utveckling.

3.11 Tadzjikistan

Inbördeskriget i Tadzjikistan, som upphörde för cirka tre år sedan, krävde

närmare 50.000 dödsoffer. Ingen varaktig politisk lösning har kunnat uppnås.

Tvärtom har häftiga strider blossat upp vid flera tillfällen mellan

regeringsstyrkor och oppositionen under det senaste året. En skör vapenvila

råder, men den bryts regelbundet av både regerings- och oppositionsstyrkor.

 Sedan tidigt 1994 har OSSE en representation i Tadzjikistans huvudstad

Dusjanbe. Representationens huvuduppgifter är att befordra dialog och förtroende

mellan olika grupper, att uppmuntra respekt för mänskliga rättigheter samt

upprättandet av demokratiska institutioner. Under det senaste året har

representationen medverkat i utformningen av ett nationellt organ för mänskliga

rättigheter med ombudsmannafunktioner.

 När FN:s flyktingkommissariat planerade att lämna vissa områden i Tadzjikistan

fick OSSE-representationen i uppgift att följa människorättsläget för

återvändande flyktingar och tvångsförflyttade personer i syfte att underlätta

deras återkomst till det tadzjikiska samhället. Representationen övertog då tre

filialkontor från flyktingkommissariatet i landets södra delar.

 FN har medverkat till förhandlingar om att uppnå en politisk lösning på

konflikten. OSSE-representationen följer dessa fredssamtal. Flera förslag har

presenterats för parterna, men få framsteg har gjorts, trots aktivt

internationellt engagemang även från FN, Ryssland och Iran. Parterna i

konflikten har dock förklarat sig beredda att fortsätta en direkt dialog och

även förhandlingar inom en något bredare ram.

3.12 Georgien

På georgiskt territorium pågår två större konflikter. Både Abchasien och

Sydossetien har i flera år strävat efter självständighet från Georgien. Dessa

strävanden har lett till väpnade konflikter mellan Tbilisi och utbrytarområdena.

Striderna har förorsakat stora flyktingströmmar och mycket mänskligt lidande.

Även om stridshandlingarna sedan ett par år upphört är konflikterna fortfarande

olösta.

 Det internationella samfundet försöker aktivt utarbeta hållbara politiska

lösningar, där både Abchasien och Sydossetien ges viss autonomi men där

Georgiens territoriella integritet bevaras.

 OSSE har en representation i Tbilisi sedan december 1992. Den består av 17

diplomater och militärer. Georgien-representationen är OSSE:s näst största efter

representationen i Bosnien och Hercegovina. Det är den enda som står i nära

kontakt med och även övervakar en fredsbevarande styrka.

 Representationen söker främja förhandlingar mellan parterna i konflikten om

Sydossetien, men mandatet täcker även övriga delar av Georgien. Under det gångna

året har kontakterna mellan den sydossetiska huvudstaden Tshkinvali och Tbilisi

tidvis förbättrats, men under de senaste månaderna har fredsprocessen åter

stagnerat.

 Representationen har även organiserat flera konferenser och seminarier främst

om rättsliga spörsmål. Tillsammans med ODIHR samordnade den och deltog i den

internationella övervakningen av de georgiska president- och parlamentsvalen i

december 1995. Representationen har vidare hjälpt till att utarbeta olika

lagförslag, till exempel om en ombuds-mannainstitution. Dessutom har den med FN,

som har mandat att förhandla om konflikten rörande Abchasien, diskuterat

förutsättningarna för att upprätta ett gemensamt FN/OSSE-kontor för mänskliga

rättigheter i Suchumi.

3.13 Konflikten om Nagorno-Karabach och Minskgruppen

Sedan 1988 pågår en väpnad konflikt om enklaven Nagorno-Karabach, som ligger i

Azerbajdzjan, men har armenisk befolkningsmajoritet som eftersträvar större

självständighet. Azerbajdzjan accepterar endast begränsad autonomi för enklaven.

Konflikten har vållat stort mänskligt lidande, med tiotusentals döda och över en

miljon fördrivna och flyktingar.

 OSSE har sedan 1992 haft överläggningar med parterna inom den så kallade

Minskprocessen om en varaktig politisk lösning på konflikten som skulle ge

Nagorno-Karabach betydande autonomi men inom Azerbajdzjans territorium. ESK

beslöt 1992 att Minsk, Vitrysslands huvudstad, skulle bli säte för en

fredskonferens för konflikten. Eftersom förutsättningar att påbörja konferensen

inte förelåg, bildades något senare den så kallade Minskgruppen i syfte att

förbereda konferensen. Minskgruppen består av konfliktens parter och ett antal

särskilt intresserade OSSE-stater.

 Sverige är medlem av Minskgruppen sedan dess tillkomst och fungerade under ett

drygt år som dess ordförande respektive samordförande. Sverige sökte som

ordförande kanalisera de parallella ryska fredsansträngningarna in i

Minskprocessen. Sedan december 1994 har Minskgruppen ett samordförandeskap.

Sverige var således ordförande tillsammans med Ryssland fram till april 1995 då

Finland övertog Sveriges roll. Samordförandeskapet har resulterat i en betydligt

bättre samordning av medlingsansträngningarna.

 Under förhandlingarna uttryckte parterna önskemål om att få en eventuell

överenskommelse tryggad av verkligt internationella fredsbevarande styrkor ledda

av OSSE. Den svenske ordföranden undersökte intresset bland OSSE-staterna för en

sådan operation. Gensvaret var positivt och toppmötet i Budapest i december 1994

fattade ett principbeslut om en fredsbevarande insats, under förutsättning av

konkreta framsteg i förhandlingsprocessen. En fredsbevarande militär insats i

Nagorno-Karabach skulle bli den första inom OSSE:s ram. En militär stabsgrupp

har etablerats av OSSE för att planera en eventuell insats. Sverige är i princip

berett att bidra med personal och/eller finansiella resurser till en eventuell

fredsbevarande insats i Nagorno-Karabach.

 Trots intensiva förhandlingar och ansträngningar av både samordförandeskapet

och Minskgruppens medlemmar under det senaste året har inget av de många förslag

som förelagts parterna kunnat accepteras av samtliga. Betydelsefullt är dock att

en informell vapenvila råder i regionen sedan maj 1994, delvis framförhandlad av

Ryssland och det dåvarande svenska ordförandeskapet i Minskprocessen. Vidare har

en ramöverenskommelse om förtroendeskapande åtgärder ingåtts. Armenien och

Azerbajdzjan har inlett direkta bilaterala konsultationer för att försöka lösa

de svåraste frågorna.

 Samordförandeskapets ansträngningar kommer även framöver att koncentreras på

att stärka den existerande vapenvilan, att främja förtroendeskapande åtgärder i

synnerhet inom det humanitära området, och att finna nya vägar för fortsatta

förhandlingar om en fredlig uppgörelse.

4 Den parlamentariska församlingen

OSSE:s parlamentariska församling höll i juli 1995 sitt fjärde möte i Ottawa.

Närmare 250 parlamentariker från 48 länder deltog i mötet, som leddes av

församlingens ordförande, talmannen i den belgiska senaten Frank Swaelen.

 Nästa möte med församlingen kommer att äga rum i Stockholm den 5-9 juli 1996.

 Parlamentarikerförsamlingen inleds och avslutas med plenarmöten, men

huvuddelen av arbetet sker i tre utskott: för säkerhetsfrågor och andra

politiska frågor, för ekonomi samt för demokrati, mänskliga rättigheter och

humanitära frågor..

 Parlamentariska församlingen behandlade bland annat situationen i områden som

Tjetjenien, Nagorno-Karabach och före detta Jugoslavien; den ekonomiska

omvandlingen i länderna i Central- och Östeuropa och det tidigare Sovjetunionen,

inbegripet frågor som rör en miljömässigt hållbar utveckling, samt integration

av nationella minoriteter i samhällslivet.

 På initiativ av de svenska parlamentarikerna gjorde mötet kritiska uttalanden

om mänskliga rättigheter i Turkiet och om Frankrikes beslut att återuppta sina

kärnvapenprov. Sveriges representanter bidrog också till att det utvidgade

säkerhetsbegreppet samt kvinnornas roll i den ekonomiska och sociala

utvecklingen i Central- och Östeuropa uppmärk-sammades i slutdeklarationen.

 Det var också ett svenskt initiativ att inför det kommande mötet i Stockholm

utreda möjligheterna till förbättrat samarbete om flyktingmottagning, inbegripet

frågor om kostnadsfördelning.

 Liksom tidigare år uttalade församlingen ett önskemål om att OSSE:s

beslutsprocess förenklas genom att fler beslut fattas utan krav på enhällighet.

5 Samverkan med enskilda organisationer

En konsekvens av det breda säkerhetsbegreppet är att OSSE har en öppen

inställning till samverkan med enskilda organisationer.

 OSSE har valt en generös och obyråkratisk definition av enskilda

organisationer - och den enklast tänkbara, nämligen att som enskilda

organisationer betrakta alla som själva betecknar sig som sådana. Detta kan

innebära allt från udda enmansorganisationer till internationellt anskrivna och

sakkunniga rörelser.

 Det är betecknande att det finns flera enskilda organisationer som redan i

sitt val av namn själva klart och tydligt markerar en anknytning till OSSE.

Eftersom OSSE:s vagga stod i Helsingfors har Helsingfors kommit att bli ett

kodord för en sådan frändskap med OSSE - som i organisationsnamnen

Internationella Helsingforsfederationen, Helsinki Watch och den amerikanska

Helsinki Commission - men OSSE:s utbyte med enskilda organisationer omfattar

givetvis många fler.

 Det ligger i sakens natur att samverkan mellan ett mellanstatligt

samarbetsforum som OSSE och enskilda organisationer inte är problemfri. Dels

finns det bland OSSE:s deltagarstater vitt skilda uppfattningar om värdet av -

och riskerna med - samverkan med enskilda organisationer, dels bildar dessa

organisationer en brokig provkarta med högst varierande intressegemenskap med

OSSE.

 Toppmötet i Budapest 1994 gav generalsekreteraren i uppdrag att utreda hur

OSSE:s samverkan med enskilda organisationer kunde förstärkas.

Generalsekreteraren redovisade i september 1995 ett antal praktiska uppslag.

Somliga förslag var nya, andra återgav snarare vad som varit överenskommet ända

sedan toppmötet i Helsingfors 1992 men egentligen inte tillämpats.

 På svenskt initiativ togs generalsekreterarens utredning upp till informell

diskussion i Wien inför ministerrådsmötet i december 1995, men

åsiktsskillnaderna mellan olika OSSE-stater gick inte att överbrygga på den tid

som då stod till buds.

 Generalsekreterarens förslag har sålunda tills vidare inte resulterat i några

formella beslut. De kommer dock att på nytt aktualiseras inför toppmötet i

Lissabon 1996.

6 Ministerrådsmötet i Budapest

Ministerrådsmötet i Budapest i december 1995 var det femte i ordningen sedan

toppmötet i Paris 1990, som stadfäste Parisstadgan och lade grunden för ett

omorganiserat OSSE. Det dominerades dels av diskussioner om situationen i det

tidigare Jugoslavien i ljuset av OSSE:s roll i de civila delarna av fredsavtalet

för Bosnien och Hercegovina, dels av frågan om en alleuropeisk säkerhetsmodell

för det tjugoförsta århundradet.

 I en inledande geografisk och tematisk överblick över OSSE-verksamheten

beskrev dåvarande OSSE-ordföranden, den ungerske utrikesministern Kovacs, det

gångna året på följande sätt. OSSE:s struktur som en övergripande, allomfattande

europeisk säkerhetsorganisation hade ytterligare befästs genom att verksamheten

än mer inriktats på konfliktförebyggande, krishantering och normalisering av det

civila samhället, däri inräknat uppbyggnad eller återuppbyggnad av demokratiska

institutioner. OSSE:s fältrepresentationers verksamhet spänner över hela detta

spektrum. Dessa har som instrument för preventiv diplomati och medling i flera

fall bidragit till att främja stabiliteten och säkerheten där de är verksamma.

 Genom att ställa medlare och sakkunskap till förfogande för parterna i olika

konflikter - i form av bland annat OSSE:s Kontor för demokratiska institutioner

och mänskliga rättigheter (ODIHR), minoritetskommissarien (HCNM) och personliga

representanter för ordföranden - har OSSE medverkat till ökad insyn, bättre

samarbetsklimat och fördjupad demokratisk värdegemenskap inom och mellan

OSSE-staterna. De knappa resurser OSSE förfogar över försvårar ibland

verkställandet av fattade beslut. OSSE:s reguljära budget uppgick under året

till knappt 210 miljoner kronor. Till detta kommer dock avsevärda resurser som

medlemsländerna ställer till OSSE:s förfogande i form av personal och frivilliga

bidrag.

 Den allmänna debatten vid ministerrådet handlade om vilken roll OSSE kunde

spela för att bringa fred, demokrati och trygghet till Bosnien och Hercegovina

liksom om behovet av att stärka existerande säkerhetsstrukturer och ersätta

institutionella revirstrider med samarbete och långsiktigt tänkande - bland

annat i form av en ny säkerhetsmodell för det tjugoförsta århundradet.

 Olika OSSE-länder varnade för latenta konflikthärdar där aggressiv nationalism

och etniska motsättningar hotar att spränga existerande statsbildningar. Flera

länder - främst från Central- och Östeuropa - valde att framhäva de ekonomiska,

tekniska, kulturella och vetenskapliga aspekterna av säkerhetspolitiskt

samarbete.

 Alla OSSE-stater som tog till orda under dagordningspunkten om det tidigare

Jugoslavien gav sitt stöd till fredsavtalet för Bosnien och Hercegovina och till

de uppgifter som däri tilldelats OSSE. Organisationen befanns stå inför sin

största utmaning hittills. För att OSSE skulle kunna bemästra denna utmaning

krävdes att medlemsstaterna erbjöd nödvändigt politiskt och materiellt stöd och

att insatserna samordnades med andra internationella organ.

 Denna samstämmighet återspeglades i ministerrådets beslut att upprätta en

representation i Bosnien och Hercegovina för att ta sig an de uppgifter som OSSE

fått i Daytonavtalet. OSSE skall underlätta och övervaka allmänna val, övervaka

parternas efterlevnad av åtaganden rörande mänskliga fri- och rättigheter och

bistå parterna i förhandlingar om och tillämpning av förtroendeskapande åtgärder

och annan rustningskontroll.

 Ministerrådet välkomnade ett av utrikesminister Lena Hjelm-Wallén presenterat

svenskt initiativ att sammankalla ett internationellt expertmöte i Stockholm för

att förbereda valen i Bosnien och Hercegovina.

 Vad gäller konflikten om den etniskt armeniskdominerade enklaven

Nagorno-Karabach i Azerbajdzjan uppmanade ministerrådet parterna att

intensifiera sina direktkontakter och beslutade att fortsätta förhandlingarna

inom OSSE:s ram - den så kallade Minskprocessen - vilka syftar till att nå en

varaktig fredlig lösning av konflikten. Konkreta framsteg i förhandlingarna är

en förutsättning för att sända en multinationell fredsbevarande OSSE-styrka till

regionen i enlighet med principbeslutet från toppmötet i Budapest 1994.

 Ministerrådet bekräftade också att Danmark övertar ordförandeskapet för OSSE

1997 efter Schweiz, som innehar detta under 1996. Därtill beslutade

ministerrådet förlänga mandatet för Max van der Stoel som OSSE:s

minoritetskommissarie med tre år. I övrigt är det värt att notera att det var

första gången som Makedonien deltog som likaberättigad med övriga OSSE-stater.

7 OSSE inför toppmötet i Lissabon

Toppmöten inom OSSE har sedan det nya OSSE började ta form ägt rum vartannat år:

Paris 1990, Helsingfors 1992, Budapest 1994 och, härnäst, Lissabon 1996.

 Ministerrådet har sedan 1993 mötts endast de år toppmöten inte ägt rum. Därmed

har ett mönster tagit form som innebär ett högnivåmöte mot slutet av varje år,

det vill säga mot slutet av varje ordförandeperiod.

 Arbetet inom OSSE tenderar att koncentreras på förberedelser inför och

genomförande av beslut från dessa högnivåmöten, framför allt toppmötena.

Tillkomsten av permanenta rådet som navet i den löpande verksamheten och

utvidgningen av OSSE:s operativa konflikthantering har lett till att

högnivåmötena alltmer inriktas på principiella och mer övergripande frågor.

 Toppmötet i Lissabon äger rum i början av december 1996. Av allt att döma

kommer dess förlopp och resultat att huvudsakligen bestämmas av tre centrala

frågor.

A. Hur kommer OSSE:s uppdrag i Bosnien och Hercegovina att utfalla? Hur

utvecklas OSSE:s operativa roll?

Toppmötesdeltagarnas syn på OSSE:s användbarhet som ett av huvudinstrumenten i

hanteringen av kriser och konflikter i Europa kommer att starkt färgas av hur

OSSE i praktiken lyckas med sitt uppdrag i Bosnien och Hercegovina, med

förberedelserna för och genomförandet av valen i landet, med efterlevnaden av

de militära överenskommelser som Daytonavtalet förutser och med uppbyggnaden av

ett rättssamhälle, där de mänskliga rättigheterna respekteras.

 OSSE:s framtida roll påverkas givetvis också av hur de militära bestämmelserna

i själva fredsavtalet tillämpas och efterlevs. Toppmötet i Lissabon infaller vid

utgången av nuvarande mandat för den mångnationella militära styrkans (IFOR)

närvaro i området.

 Självklart kommer också OSSE:s övriga operativa verksamhet, det vill säga

främst representationerna, att ha betydelse för hur organisationen värderas.

Speciellt intressant är därvid hur OSSE:s fortsatta roll i hur konflikten i

Tjetjenien kommer att gestalta sig. Vad gäller OSSE:s förmåga att genomföra

fredsbevarande operationer bedömer regeringen det vara osäkert om det relativa

dödläget i förberedelserna för en fredsbevarande insats i Nagorno-Karabach

kommer att kunna brytas före Lissabon-mötet.

B. Vart leder diskussionen inom OSSE om en säkerhetsmodell för det tjugoförsta

århundradet?

Den pågående etappen i diskussionen om säkerhetsmodellen för det tjugoförsta

århundradet är tänkt att avslutas vid toppmötet i Lissabon i december 1996.

 I den mån denna diskussion leder till konkreta beslutsrekommendationer kommer

dessa att handla om att närmare definiera OSSE:s roll i den europeiska

säkerhetsarkitekturen och stärka dess operativa användbarhet. Denna fråga är

intimt förbunden med flertalet central- och östeuropeiska staters strävan att

bli medlemmar i NATO, med NATO-ländernas överväganden om utvidgning av alliansen

och med Rysslands farhågor för och motstånd mot en sådan utvidgning.

 Ett viktigt inslag i säkerhetsmodellen blir att bygga förtroende, inte minst

för att överbrygga den förtroendeklyfta som nu uppstått mellan NATO och

Ryssland. Här är såväl själva processen som dess slutresultat viktiga. Det är

därför angeläget att den fortsatta diskussionen om säkerhetsmodellen blir

balanserad och konstruktiv. Inte minst Europeiska unionens bidrag blir

väsentligt. Sverige samverkar nära med övriga EU-länder för att ge konkreta

bidrag till säkerhetsmodellen.

 Även frågan om hur OSSE:s förhållande till inomregionala organ som

Östersjörådet utvecklas kommer att ha betydelse.

C. Hur kommer problemen med CFE-avtalets genomförande att hanteras under och

efter avtalets uppföljningskonferens i maj?

Även om tidsperspektivet kan vara osäkert, bör man räkna med möjligheten att

Lissabonmötet stadfäster mandat för en ny omgång förhandlingar om

rustningskontroll i vilken alla OSSE-stater deltar.

 Förhandlingar om ett sådant mandat kan komma att inledas redan före

Lissabonmötet. Sverige, som står utanför CFE-avtalet, skulle där sannolikt

ställas inför känsliga avvägningar. Utvecklingen i denna fråga kommer i sin tur

att starkt påverka annan europeisk rustningskontroll och nedrustning inom OSSE:s

ram.

 Regeringen vill fästa riksdagens uppmärksamhet vid dessa tre huvudfrågor inför

toppmötet i Lissabon därför att de har uppenbar säkerhetspolitisk betydelse för

Sverige.

--------------------------------------------------------------------------------

------------

OSSE:s medlemsländer

Albanien

Andorra

Armenien

Azerbajdzjan

Belgien

Bosnien och Hercegovina

Bulgarien

Canada

Cypern

Danmark

Estland

Finland

Frankrike

Georgien

Grekland

Heliga Stolen

Irland

Island

Italien

Jugoslavien (den socialistiska federativa

republiken Jugoslavien)*

Kazakstan

Kirgizistan

Kroatien

Lettland

Liechtenstein

Litauen

Luxemburg

* Den socialistiska federativa republiken

Jugslavien avstängdes 1992 från att delta i

OSSE:s möten.

Makedonien (den tidigare jugoslaviska

 republiken Makedonien)

Malta

Moldova

Monaco

Nederländerna

Norge

Polen

Portugal

Rumänien

Ryssland

San Marino

Schweiz

Slovenien

Slovakien

Spanien

Storbritannien

Sverige

Tadzjikistan

Tjeckien

Turkiet

Turkmenistan

Tyskland

Ukraina

Ungern

USA

Uzbekistan

Vitryssland

Österrike

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 april 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén

__________________

Regeringen beslutar skrivelse 1995/1996:164 Organisationen för säkerhet och

samarbete i Europa (OSSE) år 1996.