Regeringens proposition

 1992/93:148

 om enskild egendom genom förmånstagar-

 förordnande

 Regeringen föreslår riksdagen att anta de

 förslag som har tagits upp i bifogade

 utdrag ur regeringsprotokollet den 26

 november 1992.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Reidunn Laurén

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att reglerna i 7

 kap. 2 § äktenskapsbalken om vad som är

 enskild egendom ändras så att egendom som

 en make förvärvar genom ett förmånstagar-

 förordnande vid livförsäkring,

 olycksfallsförsäkring eller

 sjukförsäkring som tecknas av någon annan

 än den andra maken skall vara enskild, om

 försäkringstagaren har föreskrivit det.

 Vidare föreslås att 103 § försäkrings-

 avtalslagen (1927:77) ändras bl.a. så att

 försäkringsgivaren skall vara skyldig att

 underrätta förmånstagaren om ett sådant

 villkor i samband med att han fullgör sin

 betalningsskyldighet.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft

 den 1 april 1993.

 Propositionens lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 §

 äktenskapsbalken skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap

 2 §

 Enskild egendom är

 1. egendom som till följd av

 äktenskapsförord är enskild,

 2. egendom som en make har fått i gåva

 av någon annan än den andra maken med det

 villkoret att egendomen skall vara mot-

 tagarens enskilda,

 3. egendom som en make har erhållit

 genom testamente med det villkoret att

 den skall vara mottagarens enskilda,

 4. egendom som en make har ärvt och som

 enligt testamente av arvlåtaren skall

 vara mottagarens enskilda,

 5. egendom som en

 make har erhållit

 genom förmånstagar-

 förordnande vid liv-

 försäkring,

 olycksfallsförsäk-

 ring eller sjukför-

 säkring som tecknats

 av någon annan än

 den andra maken med

 det villkoret att

 egendomen skall vara

 mottagarens en-

 skilda,

 5. vad som har 6. vad som har

 trätt i stället för trätt i stället för

 egendom som avses i egendom som avses i

 1-4, om inte annat 1-5, om inte annat

 har föreskrivits har föreskrivits ge-

 genom den rätt- nom den rätt-

 shandling på grund shandling på grund

 av vilken egendomen av vilken egendomen

 är enskild. är enskild.

 Avkastning av enskild egendom är gifto-

 rättsgods, om inte annat har föreskrivits

 genom en sådan rättshandling som avses i

 första stycket.

 _____________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 vilka har tillkommit efter

 ikraftträdandet.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1927:77) om för-

 säkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 103 § lagen

 (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 103 §

 Förordnande om Ett förmånstagar-

 förmånstagares förordnande eller

 insättande eller villkor enligt 7

 återkallelse av kap. 2 § 5

 sådant förordnande äktenskapsbalken om

 skall, för att vara att ett försäk-

 gällande, ringsbelopp eller en

 skriftligen med- försäkring skall

 delas vara förmånstagarens

 försäkringsgivaren enskilda egendom

 eller ock genom samt en återkallelse

 dennes försorg av ett sådant

 antingen intagas i förordnande eller

 försäkringsbrevet villkor skall, för

 eller därå att vara gällande,

 antecknas. skriftligen meddelas

 försäkringsgivaren

 eller genom dennes

 försorg antingen tas

 in i försäkrings-

 brevet eller an-

 tecknas på detta.

 Om

 försäkringstagaren

 har förenat ett

 förmånstagarförord-

 nande med villkor om

 att försäkringsbe-

 loppet eller försäk-

 ringen skall vara

 mottagarens enskilda

 egendom, skall för-

 säkringsgivaren -

 skriftligen

 underrätta för-

 månstagaren om det

 när ett för-

 säkringsbelopp för-

 sta gången betalas

 ut.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 vilka har tillkommit efter

 ikraftträdandet.

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 26 november 1992

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet Laurén

 __________________

 Proposition om enskild egendom genom

 förmånstagarförordnande

 1 Inledning

 Den som har tecknat en livförsäkring kan

 genom ett förmånstagarförordnande bestäm-

 ma att försäkringsbeloppet skall betalas

 ut till en annan person, förmånstagaren.

 Förmånstagarförordnandet kan avse

 försäkringstagarens make eller någon

 annan person.

 Enligt nuvarande ordning torde

 försäkringstagaren inte ha möjlighet att

 föreskriva att ett belopp som betalas ut

 enligt förmånstagarförordnandet skall

 vara mottagarens enskilda egendom. Är

 förmånstagaren gift när försäkring-

 sbeloppet betalas ut, kommer beloppet

 således att ingå i förmånstagarens

 giftorättsgods, om inte annat har

 bestämts i ett äktenskapsförord mellan

 förmånstagaren och dennes make.

 I skilda sammanhang har det rests krav

 på en lagändring som gör det möjligt att

 tillskapa enskild egendom genom en

 föreskrift i ett förmånstagarförordnande

 vid livförsäkring. Också i riksdagen har

 motioner väckts med förslag till sådana

 ändringar. Riksdagen har ställt sig

 negativ till tanken på att införa en

 sådan möjlighet men inte uteslutit att

 frågan - sedd i ett längre perspektiv -

 kan komma i ett annat läge (bet.

 1989/90:LU23 s. 31 och 1990/91:LU21 s.30

 f.).

 I en inom Justitiedepartementet

 upprättad departementspromemoria, Ds

 1992:33, Enskild egendom genom

 förmånstagarförordnande, föreslås att det

 skall vara möjligt att i samband med ett

 förmånstagarförordnande vid livförsäkring

 bestämma att utbetalade belopp skall

 utgöra mottagarens enskilda egendom, att

 ett villkor av sådant innehåll skall

 föreskrivas på samma sätt som ett

 förmånstagarförordnande samt att försäk-

 ringsgivaren skall vara skyldig att

 underrätta förmånstagaren om ett sådant

 villkor i samband med att han fullgör

 betalningsskyldigheten. Promemorian har

 remissbehandlats. Till protokollet i

 detta ärende bör fogas en sammanfattning

 av promemorian som bilaga 1, de

 lagförslag som läggs fram i promemorian

 som bilaga 2 samt en förteckning över

 remissinstanserna som bilaga 3.

 Remissyttrandena finns tillgängliga i

 lagstiftningsärendet (Justitiedeparte-

 mentets dnr 92-1439).

 Regeringen beslutade den 24 september

 1992 att inhämta lagrådets yttrande över

 förslag till lag om ändring i

 äktenskapsbalken och förslag till lag om

 ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal. Lagrådsremissens lag-

 förslag bör bifogas protokollet i detta

 ärende som bilaga 4.

 Lagrådet har godtagit förslagen. I

 anslutning till övergångsbestämmelserna

 har lagrådet gjort ett påpekande som jag

 återkommer till i det följande (avsnitt

 4.3).

 Lagrådets yttrande bör fogas till

 protokollet i detta ärende som bilaga 5.

 Jag har gjort några redaktionella

 ändringar i förslaget till lag om ändring

 i försäkringsavtalslagen.

 2 Allmän motivering

 2.1 Nuvarande ordning

 2.1.1 Enskild egendom

 Äktenskapsbalken utgår från att makar kan

 ha två slag av tillgångar, giftorättsgods

 och enskild egendom. Frågan vilken

 karaktär som tillgången har får betydelse

 vid bodelning mellan makarna. Gifto-

 rättsgods skall - med vissa undantag, se

 10 kap. 2 och 3 §§ äktenskapsbalken -

 ingå i en sådan bodelning, medan enskild

 egendom i princip inte skall ingå i

 bodelning. Makarna kan dock komma överens

 om att dra in viss enskild egendom i

 bodelningen (se 10 kap. 4 §

 äktenskapsbalken). Enligt 7 kap. 1 §

 äktenskapsbalken är en makes egendom

 giftorättsgods i den mån den inte är

 enskild egendom.

 I vilka fall en makes egendom kan vara

 enskild anges i 7 kap. 2 § äktenskaps-

 balken. Egendom kan göras enskild genom

 ett äktenskapsförord mellan makarna.

 Egendom kan också bli enskild genom att

 en givare, som inte är den andra maken,

 uppställer ett villkor om att den egendom

 som ges bort skall vara mottagarens

 enskilda egendom. På motsvarande sätt kan

 egendom som mottagaren har fått i arv

 eller genom testamente vara enskild egen-

 dom till följd av ett villkor i ett

 testamente av arvlåtaren respektive

 testatorn. Vidare är egendom som har

 kommit i stället för enskild egendom

 också enskild, om inte annat har

 föreskrivits genom den rättshandling på

 grund av vilken egendomen är enskild.

 Avkastning av enskild egendom är däremot

 giftorättsgods, om inte annat har

 bestämts genom ett äktenskapsförord, ett

 gåvovillkor eller ett testamente. Några

 ytterligare fall då makes egendom kan

 vara enskild anges inte i 7 kap. 2 §

 äktenskapsbalken.

 I förarbetena till bestämmelsen (prop.

 1986/87:1 s. 128) uttalas att

 uppräkningen i paragrafen är uttömmande

 och att det därför inte är möjligt att

 tillskapa enskild egendom t.ex. genom ett

 förmånstagarförordnande. Uttalandet har

 ifrågasatts av Gösta Walin (se Supplement

 till Ärvdabalken och Föräldrabalken

 Sambolagen m.m. 1988, s. 224 f.), som

 menar att det borde vara möjligt att

 tillskapa enskild egendom genom ett

 förmånstagarförordnande (se även Anders

 Agell i SvJT 1990 s. 44). Ordalydelsen i

 7 kap. 2 § ärvdabalken synes emellertid

 inte ge något utrymme för en sådan

 slutsats (jfr Anders[REDACTED_EFTERNAMN] i SvJT 1990

 s. 279 f.). Riksdagen har också i senare

 sammanhang utgått från att det inte är

 möjligt att tillskapa enskild egendom

 genom ett förmånstagarförordnande (se

 bet. 1989/90:LU23 s. 31 och 1990/91:LU21

 s. 30 f.).

 2.1.2 Förmånstagarförordnande vid livför-

 säkring m.m.

 En livförsäkring kan tecknas på

 försäkringstagarens eget liv eller på

 annans liv. Försäkringen tecknas antingen

 för livsfall eller för dödsfall (97 §

 försäkringsavtalslagen). Om en försäkring

 har tecknats för livsfall, utbetalas

 försäkringsbeloppet till försäk-

 ringstagaren när den försäkrade har

 uppnått viss ålder. Har försäkringen

 tecknats för dödsfall, utbetalas

 försäkringsbeloppet till

 försäkringstagaren när den försäkrade har

 avlidit. Har en dödsfallsförsäkring

 tecknats på försäkringstagarens eget liv,

 tillfaller försäkringsbeloppet som

 huvudregel försäkringstagarens dödsbo.

 En livförsäkring tecknas ofta mellan en

 försäkringsgivare och en

 försäkringstagare som en individuell

 försäkring. Livförsäkringar kan också

 tecknas i form av dels gruppförsäkring

 som tecknas mellan en försäkringsgivare

 och till exempel en personalgrupp eller

 en föreningsgrupp, dels försäkring som

 tecknas av en arbetsgivare för de

 anställda, t.ex. tjänstegrupplivförsäk-

 ringar (kollektivavtalsgrundade försäk-

 ringar). Anslutning till dessa senare

 slag av försäkringar sker i regel utan

 någon direkt kontakt mellan

 försäkringsgivaren och de försäkrade och

 försäkringarna meddelas på lika villkor

 för alla.

 Den som har tecknat en livförsäkring

 har möjlighet att genom ett

 förmånstagarförordnande bestämma att

 försäkringsbeloppet skall betalas ut till

 en annan person, förmånstagaren (102 §

 försäkringsavtalslagen). Ett förordnande

 av en förmånstagare och en återkallelse

 av ett förmånstagarförordnande skall

 meddelas skriftligen till försäkrings-

 givaren eller genom dennes försorg

 antingen tas in i försäkringsbrevet eller

 antecknas på detta (103 § försäkringsav-

 talslagen).

 I rättspraxis har

 förmånstagarförordnande ansetts gälla

 inte bara försäkringsbeloppet utan även

 belopp som utgår i form av återbäring

 eller premiereglering (se NJA 1977 s.

 587). I vissa fall kan även själva

 försäkringen tillfalla en förmånstagare

 genom ett förmånstagarförordnande (110 §

 försäkringsavtalslagen).

 Även den som har tecknat en

 olycksfalls- eller sjukförsäkring kan

 bestämma att försäkringsbeloppet skall

 betalas ut till en förmånstagare.

 Bestämmelserna i 102-106 §§ försäkrings-

 avtalslagen om förmånstagare tillämpas

 också vid sådana försäkringar (122 §

 försäkringsavtalslagen).

 Ett förmånstagarförordnande kan

 utformas på olika sätt. I de blanketter

 för förmånstagarförordnande som

 försäkringsgivarna tillhandahåller anges

 ofta ett antal, inte namngivna,

 förmånstagare i viss ordning, till

 exempel maka/make, barn och föräldrar.

 Förordnandet kan uppta flera förmånstaga-

 re med rätt efter varandra. Försäk-

 ringstagaren kan till exempel föreskriva

 att försäkringsbeloppet skall betalas

 till hans make, om försäkringsfall

 inträffar inom tio år, och därefter till

 hans barn. Förordnandet kan avse hela

 försäkringens kapitalbelopp eller en del

 därav, till exempel en viss summa eller

 en kvotdel av kapitalbeloppet. Som jag

 tidigare har nämnt kan förordnandet avse

 återbäring och återbetalning av inte

 förbrukad försäkringspremie. Förordnandet

 kan innebära att en person utses som

 förmånstagare till kapitalbeloppet och en

 annan person till återbäringen. Ett

 förmånstagarförordnande kan också

 innehålla förbehåll om att det bara är

 giltigt under viss tid eller under vissa

 förutsättningar.

 I försäkringsvillkoren för gruppförsäk-

 ringar och kollektivavtalsgrundade

 försäkringar ingår ofta ett

 standardförordnande om förmånstagare. Ett

 sådant förordnande kan ändras av den

 försäkrade genom ett meddelande till

 försäkringsgivaren. Vid individuell

 försäkring förordnar försäkringstagaren

 som regel om förmånstagare i samband med

 att försäkringen tecknas. I livför-

 säkringar som tecknas för dödsfall intas

 så gott som alltid ett förmånstagarför-

 ordnande.

 Ett förordnande om förmånstagare

 hindrar inte försäkringstagaren från att

 disponera över försäkringen. Han kan

 exempelvis överlåta eller pantsätta den

 (108 § försäkringsavtalslagen). Försäk-

 ringstagaren kan också när som helst

 återkalla eller ändra förmånsta-

 garförordnandet (102 § försäkringsav-

 talslagen). Ett förmånstagarförordnande

 kan emellertid göras oåterkalleligt.

 Försäkringstagaren har då gentemot

 förmånstagaren förbundit sig att låta

 förordnandet "stå vid makt"

 (102 § försäkringsavtalslagen). I så fall

 kan försäkringstagaren inte utan

 förmånstagarens samtycke förfoga över

 försäkringen (108 § försäk-

 ringsavtalslagen).

 Under förutsättning att livförsäkringen

 har varit undantagen från utmätning under

 försäkringstagarens livstid medför

 förmånstagarförordnandet skydd mot

 försäkringstagarens borgenärer även efter

 försäkringstagarens död.

 Försäkringsbeloppet betalas alltså ut

 till förmånstagaren även om det skulle

 vara brist i boet (se SOU 1986:56 s.

 361).

 Har en förmånstagare utsetts, ingår ett

 försäkringsbelopp som betalas ut i

 anledning av försäkringstagarens död inte

 i dennes kvarlåtenskap (104 §

 försäkringsavtalslagen). Om någon

 förmånstagare inte har utsetts, ingår

 försäkringsbeloppet däremot i

 försäkringstagarens kvarlåtenskap. I så-

 dant fall kan utfallande

 försäkringsbelopp komma att betalas till

 den som har angivits i ett av

 försäkringstagaren upprättat testamente.

 Det är inte ovanligt att

 försäkringstagare uttrycker önskemål om

 att förmånstagarens förvärv skall vara

 förenat med vissa villkor. I rättspraxis

 har en försäkringstagare ansetts ha

 möjlighet att, vid ett återkalleligt

 förmånstagarförordnande som avser make,

 föreskriva att de i 3 kap. ärvdabalken

 upptagna reglerna om sekundosuccession

 skall tillämpas eller att så inte skall

 ske (se NJA 1975 s. 302). Det är vidare

 inte ovanligt att en försäkringstagare

 meddelar föreskrifter som begränsar

 förmånstagarens möjligheter att fritt

 förfoga över försäkringsbeloppet. En

 sådan föreskrift kan innebära att belop-

 pet skall användas för ett visst ändamål

 eller att beloppet skall sättas in på

 bankkonto under en viss tid.

 2.2 Överväganden

 2.2.1 Enskild egendom genom förmånstagar-

 förordnande

 Promemorians förslag: Överenstämmer med

 mitt förslag men omfattar bara livförsäk-

 ring.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 eller lämnas utan erinran av de flesta

 remissinstanserna. Två remissinstanser

 anser att det i vissa fall bör vara

 möjligt för en försäkringstagare att i

 ett förmånstagarförordnande som avser

 försäkringstagarens make föreskriva att

 försäkringbeloppet skall vara

 förmånstagarens enskilda egendom. En

 remissinstans påpekar att regeln bör

 gälla även olycksfalls- och

 sjukförsäkring. Ett par instanser framför

 synpunkter på den lagtekniska utformning-

 en.

 Skälen för mitt förslag: Som framgått

 av vad jag tidigare har anfört torde det

 inte vara möjligt för en

 försäkringstagare att göra ett belopp som

 utbetalas i enlighet med ett

 förmånstagarförordnande vid livförsäkring

 till mottagarens enskilda egendom. Till

 stöd för denna ståndpunkt åberopades i

 förarbetena till äktenskapsbalken att det

 skulle föreligga en risk för att sådana

 föreskrifter slentrianmässigt skulle

 komma att tas in i förordnandena och att

 därav skulle följa åtskilliga tillämp-

 ningssvårigheter, t.ex. när det efter en

 tid gällde att avgöra om en viss penning-

 summa motsvarade den en gång utbetalade

 eller om något som förvärvats för

 pengarna i sin tur var att betrakta som

 enskild egendom. Vidare anfördes att man

 måste beakta att förmånstagarförordnanden

 ofta är standardförordnanden enligt vilka

 någon eller några i en krets av personer

 kan komma i fråga vid ett framtida

 försäkringsfall och att man i regel inte

 vet vem som sist kan komma att få

 beloppet (SOU 1981:85 s. 358 f., prop.

 1986/87:1 s. 128).

 När det gäller risken för att

 förordnanden skulle göras slentrian-

 mässigt anser jag emellertid, mot

 bakgrund av att syftet med en

 livförsäkring till vilken förmånstagare

 har insatts oftast är att trygga de

 efterlevandes försörjning, att det finns

 anledning att anta att försäkringstagaren

 i de flesta fall väl sätter sig in i

 innebörden av såväl ett förmånstagarför-

 ordnande som ett villkor om att

 försäkringsbeloppet skall vara

 mottagarens enskilda egendom. För grupp-

 försäkringar är visserligen försäkrings-

 villkoren lika för alla försäkringstaga-

 re, men om man utgår från att sådana

 försäkringar inte kommer att innehålla

 standardvillkor om att försäkringsbe-

 loppet skall vara förmånstagarens

 enskilda egendom - en ordning som man

 inom försäkringsbranschen allmänt torde

 förespråka - blir situationen densamma

 som vid en individuell försäkring. Det

 kommer att krävas ett initiativ från den

 enskilde försäkringstagaren för att

 försäkringsbeloppet skall bli mottagarens

 enskilda egendom.

 Vad gäller risken för

 tillämpningssvårigheter bör enligt min

 mening beaktas att också det som mottas

 genom gåvor och testamenten många gånger

 avser kontanta medel eller banktill-

 godohavanden. Oavsett på vilket sätt

 mottagaren har fått beloppet kan det, när

 det gäller pengar, vara svårt att visa om

 den enskilda egendomen finns i behåll

 eller vad som har trätt i stället. I

 dessa situationer anser jag därför att

 det knappast föreligger några sakliga

 skäl att göra skillnad mellan ett

 försäkringsbelopp som betalas ut enligt

 ett förmånstagarförordnande eller pengar

 som förvärvas genom gåva, arv eller

 testamente.

 Även genom förordnande i testamente kan

 den situationen inträffa att man inte vet

 vem av flera personer som slutligen

 kommer att få ett penningbelopp. Inte

 heller från denna synpunkt anser jag att

 det finns några skäl att göra skillnad

 mellan förvärv genom förmånstagarförord-

 nande och förvärv genom testamente.

 Det finns enligt min mening också skäl

 som kan anföras till stöd för en ordning

 som gör det möjligt att tillskapa enskild

 egendom genom förmånstagarförordnanden.

 Sparande genom livförsäkring har blivit

 allt vanligare under senare år, bland

 annat i form av frivillig pensionsförsäk-

 ring. Inte sällan förhåller det sig på

 det sättet att försäkringstagaren har

 valt att teckna en livförsäkring som ett

 alternativ till andra former av sparande.

 Försäkringsbeloppet kan mycket väl komma

 att bli den mest betydande egendom som

 försäkringstagaren efterlämnar, och

 försäkringstagaren kan ha samma intresse

 av att försäkringsbeloppet blir mottaga-

 rens enskilda egendom som att så blir

 fallet med annan egendom. Därtill kommer

 att ett förmånstagarförordnande, liksom

 en gåva och ett testamente, är en benefik

 rättshandling. Utgångspunkten bör därför

 vara att villkor som har föreskrivits i

 rättshandlingen skall respekteras.

 Dessa omständigheter anser jag talar

 för att lagstiftningen på detta område

 bör vara neutral och inte resa hinder mot

 villkor om enskild egendom när det gäller

 förmånstagarförordnanden vid

 livförsäkring. Bestämmelsen i 7 kap. 2 §

 äktenskapsbalken bör därför ändras så att

 egendom som har förvärvats genom

 förmånstagarförordnande skall vara

 mottagarens enskilda egendom, om

 försäkringstagaren har föreskrivit detta

 i förordnandet. Som Försäkringsförbundet

 har påpekat bör detta gälla inte bara vid

 livförsäkring utan även vid olycksfalls-

 och sjukförsäkring och vidare inte bara

 försäkringsbeloppet utan även själva

 försäkringen när den tillfaller

 förmånstagaren enligt 110 §

 försäkringsavtalslagen.

 Vad jag nu har anfört bör tydligen

 gälla i fråga om förordnanden av någon

 annan än förmånstagarens make. När det

 gäller möjligheten för en make att

 ensidigt göra försäkringsbelopp som

 tillfaller andra maken till dennes

 enskilda egendom är emellertid även

 följande omständigheter att beakta.

 För närvarande gäller att makar kan av-

 tala om den äktenskapsrättsliga egendom-

 sordningen endast genom äktenskapsförord

 (7 kap. 3 § äktenskapsbalken). Sålunda

 kan exempelvis en makes gåva till den

 andra maken medan båda lever inte utan

 vidare förenas med villkor att gåvan

 skall vara mottagarens enskilda (7 kap. 2

 § äktenskapsbalken). För att gåvan skall

 bli mottagarens enskilda egendom

 erfordras ett äktenskapsförord.

 Ett äktenskapsförord kan gå ut på att

 egendom som tillhör ena maken skall vara

 dennes enskilda egendom. Också vad som

 skall tillfalla någon av makarna, dvs.

 framtida förvärv, kan göras till en makes

 enskilda egendom. Liksom makarna när som

 helst under äktenskapet kan upprätta

 äktenskapsförord som gör giftorättsgods

 till enskild egendom, kan de när som

 helst under äktenskapet upphäva ett

 tidigare upprättat äktenskapsförord.

 Enligt min mening finns det knappast

 skäl att betrakta ett förvärv genom ett

 förmånstagarförordnande annorlunda än

 annan förmögenhetsöverföring mellan

 makarna under äktenskapet. Vad maken

 förvärvar genom förmånstagarförordnandet

 bör därför inte kunna göras till dennes

 enskilda egendom enbart genom ett villkor

 om detta i ett förmånstagarförordnande.

 För att egendomen skall bli enskild bör

 också krävas äktenskapsförord mellan

 makarna.

 En remissinstans har anfört att det bör

 vara möjligt för en make att göra ett

 försäkringsbelopp som tillfaller den

 andra maken till dennes enskilda egendom,

 om försäkringen har tecknats för

 dödsfalls skull. Denna synpunkt synes

 utgå från den situationen att en försäk-

 ring har tecknats på försäkringstagarens

 eget liv och för dödsfalls skull. Jag

 vill här erinra om att ett äktenskap

 upplöses genom den ena makens död eller

 genom äktenskapsskillnad. Då skall - med

 vissa undantag -makarnas egendom fördelas

 mellan dem genom bodelning. Bodelning i

 anledning av den ena makens död skall

 göras med utgångspunkt i

 egendomsförhållandena den dag då döds-

 fallet inträffade (se 1 kap. 5 § och 9

 kap. 1 och 2 §§ äktenskapsbalken). Enligt

 104 § försäkringsavtalslagen skall ett

 försäkringsbelopp som utfaller efter

 försäkringstagarens död inte ingå i

 dennes kvarlåtenskap, om en förmånstagare

 är insatt. Försäkringsbeloppet skall

 följaktligen inte ingå i bodelningen. Ett

 förordnande om att försäkringsbeloppet

 skall vara mottagarens enskilda egendom

 är enligt min mening obehövligt i denna

 situation.

 Däremot kan, som en annan remissinstans

 har framhållit, försäkringstagaren vilja

 förena ett förmånstagarförordnande till

 förmån för den andra maken med ett

 villkor om att försäkringsbeloppet skall

 vara mottagarens enskilda egendom i ett

 eventuellt nytt äktenskap. Ett sådant

 förordnande avser inte egendomsordningen

 i äktenskapet mellan försäkringstagaren

 och förmånstagaren utan vad som skall

 gälla mellan förmånstagaren och dennes

 make i ett eventuellt senare äktenskap.

 Vid bedömningen av om ett sådant

 förordnande bör ges rättslig verkan

 ligger det enligt min mening nära till

 hands att jämföra med de regler som

 gäller för gåvor enligt 7 kap. 2 § 2

 äktenskapsbalken. Enligt denna be-

 stämmelse är egendom som en make har fått

 i gåva av någon annan än den andra maken

 enskild, om gåvan har förenats med

 villkor om att den skall vara mottagarens

 enskilda. Detta innebär, som jag nyss har

 nämnt, att gåvor mellan makar inte kan

 göras till enskild egendom genom ett

 ensidigt gåvovillkor av sådan innebörd.

 Däremot hindrar inte bestämmelsen att en

 gåva mellan makar förenas med ett villkor

 om att gåvan skall vara mottagarens

 enskilda egendom i ett eventuellt nytt

 äktenskap. Frågan huruvida egendomen är

 mottagarens enskilda blir ju aktuell

 först i samband med en bodelning i det

 senare äktenskapet och gåvovillkoret har,

 när det gäller den bodelningen,

 föreskrivits av någon annan än den andra

 maken.

 Enligt min mening finns det inte

 anledning att i detta hänseende göra

 någon skillnad mellan vad som enligt

 nuvarande regler gäller för gåvor och vad

 som bör gälla för försäkringsbelopp som

 tillfaller försäkringstagarens make

 enligt ett förmånstagarförordnande. Jag

 anser därför att det bör vara möjligt för

 en make att i ett förmånstagarförordnande

 till förmån för den andra maken

 föreskriva att försäkringsbeloppet skall

 vara mottagarens enskilda egendom i ett

 eventuellt nytt äktenskap. Detta är också

 innebörden av promemorieförslaget.

 Sammantaget leder det jag har anfört

 till slutsatsen att det bör vara möjligt

 för någon som inte är förmånstagarens

 make att göra belopp som utbetalas i

 enlighet med ett förmånstagarförordnande

 vid livförsäkring, olycksfallsförsäkring

 eller sjukförsäkring till mottagarens

 enskilda egendom och att detta också bör

 vara möjligt för en make såvitt avser ett

 förordnande som skall gälla om

 förmånstagaren ingår nytt äktenskap.

 2.2.2 Försäkringsbolagens handläggning

 m.m.

 Promemorians förslag: Överensstämmer

 med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna

 tillstyrker förslaget eller lämnar det

 utan erinran. Några remissinstanser

 framför synpunkter på den lagtekniska

 utformningen.

 Skälen för mitt förslag: Ett villkor om

 enskild egendom förutsätter att ett för-

 månstagarförordnande finns. Ett sådant

 villkor bör därför föreskrivas och åter-

 kallas på samma sätt som nu gäller för

 förmånstagarförordnanden (se avsnitt

 2.1.2).

 I regel får den som är förmånstagare

 kännedom om detta först i samband med att

 ett försäkringsfall har inträffat och

 utbetalning av försäkringsbeloppet blir

 aktuell. Sådan utbetalning skall som

 huvudregel ske inom en månad från det att

 meddelande om försäkringsfallet kom

 försäkringsgivaren till handa (24 §

 försäkringsavtalslagen). Beträffande

 vissa typer av försäkringar betalas

 försäkringsbeloppet ut i flera poster.

 Ett villkor i ett

 förmånstagarförordnande om att

 försäkringsbeloppet skall vara för-

 månstagarens enskilda egendom måste på

 något sätt göras känt för förmånstagaren.

 Jag anser att det är lämpligt att

 försäkringsgivaren i samband med

 utbetalningen av försäkringsbeloppet

 underrättar förmånstagaren om detta. Om

 försäkringsbeloppet skall betalas ut i

 flera poster bör det räcka att

 förmånstagaren underrättas i samband med

 den första utbetalningen. Av ordnings-

 skäl, bland annat med hänsyn till att det

 kan förflyta lång tid mellan en utbetal-

 ning av ett försäkringsbelopp och en

 bodelning där frågan om försäkrings-

 beloppet är enskild egendom får

 betydelse, bör underrättelsen ske i

 skriftlig form.

 En bestämmelse härom kan lämpligen tas

 in i 103 § försäkringsavtalslagen.

 2.3 Kostnader

 De föreslagna ändringarna innebär att en-

 skild egendom kan tillskapas genom ett

 villkor i ett förmånstagarförordnande.

 Enligt min mening finns det inte

 anledning anta att detta kommer att leda

 till ett ökat antal bodelningstvister.

 Inte heller i övrigt finns anledning

 räkna med att ändringarna kommer att

 medföra några ökade kostnader för det

 allmänna eller för enskilda personer. För

 försäkringsbolagen blir det nödvändigt

 att informera sina försäkringstagare om

 lagändringen. Detta torde emellertid

 kunna ske när bolagen ändå skall meddela

 sig med försäkringstagarna. Några

 nämnvärda kostnader behöver därför inte

 uppkomma.

 2.4 Ikraftträdande m.m.

 De föreslagna ändringarna bör träda i

 kraft så snart som möjligt. Med hänsyn

 till den tid som kommer att förflyta

 innan riksdagen kan fatta beslut i

 lagstiftningsärendet torde en lämplig

 tidpunkt vara den 1 april 1993.

 I promemorian har föreslagits att de

 nya reglerna skall få tillämpning på

 villkor om enskild egendom som har

 tillkommit efter ikraftträdandet men inte

 på villkor som har tillkommit tidigare.

 Flera remissinstanser har ställt sig

 negativa till en sådan ordning och anfört

 att ett stort antal försäkringstagare har

 låtit ta in villkor om enskild egendom i

 försäkringsbrevet i tron att de är

 giltiga och att de nya reglerna bör få

 giltighet också på villkor som har

 tillkommit före ikraftträdandet. Det har

 framhållits att det kan vara förenat med

 stora svårigheter för försäkringsbolagen

 att ta fram uppgifter om dessa

 försäkringstagare och informera dem om

 att villkoret måste förnyas för att det

 skall vara giltigt. Uppsala universitets

 juridiska fakultetsstyrelse däremot har

 ansett att reglerna inte bör kunna

 tillämpas på villkor som har tillkommit

 före ikraftträdandet eftersom det, mot

 bakgrund av den tvekan som har rått om

 giltigheten av ett sådant villkor, är

 osäkert om ett tidigare tillkommet

 villkor verkligen motsvarar

 försäkringstagarens vilja. För egen del

 gör jag i denna fråga följande bedömning.

 En allmänt antagen grundsats inom

 civilrätten är att nya regler äger

 giltighet endast beträffande sådana

 rättsförhållanden som har uppkommit efter

 reglernas ikraftträdande (se prop. 1972:5

 s. 593 och RÅ 1988 ref. 132). Denna

 rättsgrundsats anses emellertid inte

 gälla på familjerättens område (se bet.

 1974:KU60). I propositionen med förslag

 till lag om införande av äktenskapsbalken

 föreslogs balken i princip bli tillämplig

 i sin helhet vid ikraftträdandet (prop.

 1986/87:86 s. 52 f.).

 Vid sin granskning av förslaget

 uttalade Lagrådet att utgångspunkten för

 den föreslagna övergångsregleringen synes

 ha varit att balken i princip skulle slå

 igenom omedelbart när det gäller egentlig

 omstrukturering av äktenskapsrätten men

 att - när hinder inte möter från den

 synpunkten - avtal och andra

 rättshandlingar som förekommit under

 äldre rätts tid skall bedömas utifrån det

 rättsläge som gällde när rättshandlingen

 företogs (anf. prop. s. 129 f.). Lagrådet

 ansåg sig kunna tillstyrka en sådan

 uppläggning i fråga om övergångsproblema-

 tiken men ansåg sig böra diskutera ett

 par situationer.

 Lagrådet uttalade därvid att en

 naturlig utgångspunkt är att avtal och

 andra rättshandlingar som förekommit

 under giftermålsbalkens tid och som

 enligt dess regler var ogiltiga men inte

 skulle vara ogiltiga enligt

 äktenskapsbalkens regler inte tar åt sig

 giltighet i och med äktenskapsbalkens

 ikraftträdande. Lagrådet nämnde fortsätt-

 ningsvis bl.a. det fallet att en make

 under giftermålsbalkens tid gav den andre

 maken en gåva som var utan verkan enligt

 giftermålsbalken men som skulle få verkan

 makarna emellan enligt äktenskapsbalken.

 Enligt Lagrådet borde enbart den

 omständigheten att äktenskapsbalken

 träder i kraft inte rimligen ge gåvan

 giltighet makarna emellan. Som ett annat

 exempel nämndes att enligt

 giftermålsbalken makar kunde genom äkten-

 skapsförord göra substitut för viss

 enskild egendom till giftorättsgods medan

 motsvarande möjlighet inte står öppen

 enligt äktenskapsbalken. Enligt Lagrådet

 kunde det inte vara rimligt att uppfatta

 en ny lag så att dessa bestämmelser

 skulle förvandla viss egendom från

 giftorättsgods till den ursprunglige

 mottagarens enskilda egendom.

 Departementschefen anslöt sig till vad

 Lagrådet sålunda uttalade (anf. prop. s.

 143).

 Enligt min mening ter det sig

 följdriktigt att anlägga ett motsvarande

 synsätt i den nu aktuella situationen.

 Jag kan visserligen ha förståelse för de

 argument som har framförts av några

 remissinstanser om att det hos

 försäkringsbolagen finns ett stort antal

 villkor av här aktuellt slag och att det

 kan vara praktiskt att dessa ges

 giltighet utan att ytterligare åtgärder

 behöver vidtas, eftersom de i många fall

 torde motsvara försäkringstagarens vilja.

 Man kan emellertid inte vara säker på att

 så alltid är fallet. Man måste beakta att

 det kan finnas fall där en försäkrings-

 tagare har föreskrivit villkor om enskild

 egendom beträffande förmånstagarföror-

 dnande vid livförsäkring men sedermera

 ångrat sig utan att för den skull åter-

 kalla det lämnade villkoret därför att

 försäkringstagaren har kommit till insikt

 om att villkoret ändå var ogiltigt. En

 reglering av innebörd att tidigare

 föreskrivna villkor om enskild egendom

 numera är giltiga skulle därför kunna

 leda till rättsförluster. Enligt min

 mening är detta ett tillräckligt skäl för

 att de nya reglerna inte skall tillämpas

 på villkor som har tillkommit före

 ikraftträdandet. Mot bakgrund av det nu

 anförda delar jag den i promemorian

 framförda uppfattningen att de nya

 reglerna skall tillämpas endast

 beträffande villkor som har tillkommit

 efter ikraftträdandet.

 Den lösning som jag nu föreslår följer

 de principer som tillämpades då

 äktenskapsbalken infördes. Man kan därför

 diskutera om en särskild övergångsregel

 erfordras. Av vad jag nyss har anfört

 framgår att det kan uppstå tvekan om vad

 som bör gälla för äldre förordnanden. Med

 hänsyn härtill anser jag att det behövs

 en särskild övergångsbestämmelse som

 klargör att de nya reglerna skall

 tillämpas endast beträffande villkor om

 enskild egendom som har tillkommit efter

 ikraftträdandet.

 3 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag har anfört har

 inom Justitiedepartementet upprättats

 förslag till

 1. lag om ändring i äktenskapsbalken,

 2. lag om ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal.

 Lagrådet har granskat lagförslagen.

 4 Specialmotivering

 4.1 Förslaget till lag om ändring i

 äktenskapsbalken

 7 kap. 2 §

 Enskild egendom är

 1. egendom som till följd av

 äktenskapsförord är enskild,

 2. egendom som en make har fått i gåva

 av någon annan än den andra maken med det

 villkoret att egendomen skall vara mot-

 tagarens enskilda,

 3. egendom som en make har erhållit

 genom testamente med det villkoret att

 den skall vara mottagarens enskilda,

 4. egendom som en make har ärvt och som

 enligt testamente av arvlåtaren skall

 vara mottagarens enskilda,

 5. egendom som en make har erhållit

 genom förmånstagarförordnande vid

 livförsäkring, olycksfallsförsäkring

 eller sjukförsäkring som tecknats av

 någon annan än den andra maken med det

 villkoret att den skall vara mottagarens

 enskilda,

 6. vad som har trätt i stället för

 egendom som avses i 1-5, om inte annat

 har föreskrivits genom den rättshandling

 på grund av vilken egendomen är enskild.

 Avkastning av enskild egendom är gifto-

 rättsgods, om inte annat har föreskrivits

 genom en sådan rättshandling som avses i

 första stycket.

 Paragrafen innehåller regler om i vilka

 fall en makes egendom är enskild. I

 första stycket har lagts till en

 bestämmelse, punkt 5, som innebär att en

 försäkringstagare kan göra ett belopp som

 utbetalas i enlighet med ett av honom

 gjort förmånstagarförordnande vid

 livförsäkring, olycksfallsförsäkring

 eller sjukförsäkring till mottagarens

 enskilda egendom.

 Ett sådant villkor kan föreskrivas i

 samband med att försäkringstagaren

 förordnar om förmånstagare eller vid en

 senare tidpunkt. I 103 §

 försäkringsavtalslagen finns bestämmelser

 om hur försäkringstagaren skall förfara

 när ett villkor skall föreskrivas eller

 återkallas.

 Den egendom som avses i punkt 5 är i de

 flesta fall ett utfallande

 försäkringsbelopp men kan också vara

 själva försäkringen (jfr 110 §

 försäkringsavtalslagen).

 Bestämmelsen tar sikte på förmånst-

 agarförordnanden av någon annan än den

 andra maken. En make kan under bestående

 äktenskap inte ensidigt göra ett belopp

 som utbetalas i enlighet med ett förmåns-

 tagarförordnande till den andra maken

 till dennes enskilda egendom. För att en

 sådan ordning skall uppnås måste makarna

 föreskriva detta i ett äktenskapsförord.

 Däremot kan en make i ett

 förmånstagarförordnande till förmån för

 den andra maken föreskriva att försäk-

 ringsbeloppet skall vara förmånstagarens

 enskilda egendom i ett eventuellt nytt

 äktenskap. Frågan om villkoret har

 föreskrivits av någon annan än

 förmånstagarens make skall nämligen

 avgöras vid bodelningen i det senare

 äktenskapet, då det blir aktuellt att

 tillämpa villkoret.

 I 12 kap. 1 § äktenskapsbalken finns

 regler om jämkning av bodelning. Reglerna

 innebär att en make i vissa situationer

 kan få behålla mer av sitt giftorättsgods

 än vad som skulle ha varit fallet om

 egendomen skulle ha fördelats enligt

 huvudregeln om likadelning. Vid denna

 bedömning kan enligt förarbetena till

 äktenskapsbalken hänsyn tas till egendom

 som en make har förvärvat genom gåva och

 testamente och som enligt villkor vid

 gåvan eller i testamentet skall vara

 makens enskilda egendom (se prop.

 1986/87:1 s. 184 f.). Motsvarande bör

 anses gälla egendom som har förvärvats

 genom förmånstagarförordnande med villkor

 om att egendomen skall vara mottagarens

 enskilda.

 Även i övrigt bör vad som gäller om

 egendom som blivit enskild genom villkor

 vid gåva kunna tillämpas också

 beträffande egendom som blivit enskild

 genom villkor i förmånstagarförordnande.

 Eftersom den egendom som erhålls genom

 förmånstagarförordnande inte kan utgöra

 bostad eller bohag, behövs dock inga

 ändringar i 7 kap. 5 § eller 11 kap. 8 §

 äktenskapsbalken.

 4.2 Förslaget till lag om ändring i

 försäkringsavtalsla gen (1927:77)

 103 §

 Ett förmånstagarförordnande och ett

 villkor enligt 7 kap. 2 § 5

 äktenskapsbalken om att ett

 försäkringsbelopp eller en försäkring

 skall vara förmånstagarens enskilda

 egendom samt en återkallelse av ett

 sådant förordnande eller villkor skall,

 för att vara gällande, skriftligen

 meddelas försäkringsgivaren eller genom

 dennes försorg antingen tas in i

 försäkringsbrevet eller antecknas på

 detta.

 Om försäkringstagaren har förenat ett

 förmånstagarförordnande med ett villkor

 om att försäkringbeloppet eller försäk-

 ringen skall vara mottagarens enskilda

 egendom, skall försäkringsgivaren skrift-

 ligen underrätta förmånstagaren om det

 när ett försäkringsbelopp första gången

 betalas ut.

 I paragrafen regleras hur förmånstagare

 förordnas och hur ett sådant förordnande

 återkallas. För att ett

 förmånstagarförordnande skall vara

 giltigt krävs att det meddelas

 skriftligen till försäkringsgivaren eller

 att det genom försäkringsgivarens försorg

 antingen tas in i försäkringsbrevet eller

 tecknas på detta. Ett förmånsta-

 garförordnande kan således meddelas

 försäkringsgivaren både skriftligen och

 muntligen. I rättspraxis har godtagits

 ett skriftligt meddelande som inte har

 överbringats till försäkringsbolaget, när

 förmånstagarförordnandet har tillkommit

 under försäkringstagarens sjukdom och

 denne har avlidit kort tid därefter (jfr

 NJA 1982 s. 390).

 Den tillagda bestämmelsen i första

 stycket innebär att ett villkor om att

 försäkringsbeloppet skall vara

 mottagarens enskilda egendom för att vara

 gällande skall föreskrivas på samma sätt

 som gäller för ett förmåns-

 tagarförordnande. Detsamma gäller villkor

 som innebär att försäkringen skall vara

 förmånstagarens enskilda egendom. Ett

 sådant villkor blir tillämpligt om en

 försäkring tillfaller förmånstagen enligt

 110 §.

 Ett villkor om enskild egendom kan

 föreskrivas i samband med förmåns-

 tagarförordnandet eller vid en senare

 tidpunkt. Villkoret återkallas på samma

 sätt som ett förmånstagarförordnande. Det

 kan återkallas utan att förmånsta-

 garförordnandet återkallas.

 Andra stycket är nytt. Enligt detta är

 försäkringsgivaren skyldig att i samband

 med att betalningsskyldigheten fullgörs

 skriftligen meddela förmånstagaren om att

 försäkringsbeloppet är dennes enskilda

 egendom. Betalningsskyldigheten skall

 enligt 24 § som huvudregel fullgöras inom

 en månad efter det att meddelande om

 försäkringsfallet kom försäkringsgivaren

 till handa. Om försäkringsbeloppet

 betalas ut i rater behöver förmånstagaren

 inte meddelas vid varje tillfälle som

 utbetalning sker utan bara vid det första

 utbetalningstillfället. Av lagtexten

 framgår att meddelandet skall lämnas till

 förmånstagaren. Naturligtvis kan det

 också lämnas till någon som är behörig

 att ta emot det för förmånstagarens

 räkning.

 4.3 Övergångsbestämmelserna till de

 föreslagna lag ändringarna

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 som har tillkommit efter ikraftträdandet.

 De nya reglerna avses träda i kraft den 1

 april 1993. Av skäl som har angivits i

 den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4)

 skall lagen inte tillämpas på villkor som

 har tillkommit före ikraftträdandet.

 Att villkoret skall ha "tillkommit"

 efter ikraftträdandet tar sikte på

 bestämmelserna i 103 §

 försäkringsavtalslagen om vad som krävs

 för att ett villkor om enskild egendom

 skall vara gällande. Det innebär att de

 nya reglerna skall tillämpas om villkoret

 efter lagens ikraftträdande antingen har

 skriftligen meddelats försäkringsgivaren

 eller genom dennes försorg tagits in i

 försäkringsbrevet eller antecknats på

 detta. Som tidigare har nämnts i avsnitt

 4.2 har Högsta domstolen i ett visst fall

 godtagit ett skriftligt meddelande som

 inte har överbringats till försäkringsbo-

 laget (se NJA 1982 s. 390).

 Lagrådet har noterat att

 övergångsbestämmelserna inte behandlar

 frågan vad som skall gälla beträffande

 villkor som har tillkommit före

 ikraftträdandet. Vilken verkan sådana

 äldre villkor skall tillerkännas får som

 lagrådet har påpekat avgöras utifrån det

 rättsläge som gällde vid deras tillkomst

 (jfr vad som anförts i den allmänna

 motiveringen i avsnitten 2.1.1 och 2.4).

 5 Hemställan

 Med hänvisning till vad jag nu har anfört

 hemställer jag att regeringen föreslår

 riksdagen att anta förslagen till

 1. lag om ändring i äktenskapsbalken,

 2. lag om ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal.

 6 Beslut

 Regeringen ansluter sig till

 föredragandens överväganden och beslutar

 att genom proposition föreslå riksdagen

 att anta de förslag som föredraganden har

 lagt fram.

 Bilaga 1

 Sammanfattning av departementspromemorian

 1992:33 om enskild egendom genom

 förmånstagarförordnande.

 I promemorian behandlas frågan om egendom

 bör kunna göras till enskild egendom

 genom förmånstagarförordnande i

 livförsäkring.

 Det föreslås att reglerna om vad som är

 enskild egendom ändras så att egendom som

 en make förvärvar genom ett

 förmånstagarförordnande vid livförsäkring

 av någon annan än den andra maken skall

 vara enskild, om försäkringstagaren har

 föreskrivit det. Vidare föreslås att

 försäkringsgivaren skall vara skyldig att

 underrätta förmånstagaren om en sådan

 föreskrift i samband med fullgörandet av

 betalningsskyldigheten.

 De föreslagna ändringarna föreslås

 träda i kraft den 1 januari 1993.

 Bilaga 2

 Promemorians lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 §

 äktenskapsbalken skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap

 2 §

 Enskild egendom är

 1. egendom som till följd av

 äktenskapsförord är enskild,

 2. egendom som en make har fått i gåva

 av någon annan än den andra maken med det

 villkoret att egendomen skall vara mot-

 tagarens enskilda,

 3. egendom som en make har erhållit

 genom testamente med det villkoret att

 den skall vara mottagarens enskilda,

 4. egendom som en make har ärvt och som

 enligt testamente av arvlåtaren skall

 vara mottagarens enskilda,

 5. egendom som en

 make har erhållit

 genom förmånstagar-

 förordnande vid liv-

 försäkring av någon

 annan än den andra

 maken med det

 villkoret att egen-

 domen skall vara

 mottagarens en-

 skilda,

 5. vad som har 6. vad som har

 trätt i stället för trätt i stället för

 egendom som avses i egendom som avses i

 1-4, om inte annat 1-5, om inte annat

 har föreskrivits har föreskrivits ge-

 genom den rätt- nom den rätt-

 shandling på grund shandling på grund

 av vilken egendomen av vilken egendomen

 är enskild. är enskild.

 Avkastning av enskild egendom är gifto-

 rättsgods, om inte annat har föreskrivits

 genom en sådan rättshandling som avses i

 första stycket.

 _____________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 som har tillkommit efter ikraftträdandet.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1927:77) om för-

 säkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 103 § lagen

 (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 103 §

 Förordnande om Ett förmånstagar-

 förmånstagares förordnande eller en

 insättande eller återkallelse av ett

 återkallelse av sådant förordnande

 sådant förordnande samt villkor om att

 skall, för att vara försäkringsbeloppet

 gällande, skall vara förmån-

 skriftligen med- stagarens enskilda

 delas egendom skall, för

 försäkringsgivaren att vara gällande,

 eller ock genom skriftligen meddelas

 dennes försorg försäkringsgivaren

 antingen intagas i eller genom dennes

 försäkringsbrevet försorg antingen tas

 eller därå in i försäkringsbre-

 antecknas. vet eller antecknas

 på detta.

 Om

 försäkringstagaren

 har förenat för-

 månstagarförordnan-

 det med ett villkor

 om att försäkrings-

 beloppet skall vara

 mottagarens enskilda

 egendom, skall för-

 säkringsgivaren -

 skriftligen

 underrätta

 förmånstagaren om

 det när försäk-

 ringsbeloppet utbe-

 talas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor som har tillkommit

 efter ikraftträdandet.

 Bilaga 3

 Förteckning över de remissinstanser som

 har yttrat sig över promemorian Enskild

 egendom genom förmånstagarförordnande.

 Efter remiss har yttranden över

 promemorian avgetts av Hovrätten för Övre

 Norrland, Jönköpings tingsrätt,

 Finansinspektionen, Stockholms

 universitets juridiska fakultetsnämnd,

 Uppsala universitets juridiska fakul-

 tetsstyrelse, Sveriges Advokatsamfund,

 Föreningen jurister vid de allmänna

 advokatbyråerna, Sveriges

 Försäkringsförbund, Folksam och

 Försäkringsjuridiska Föreningen.

 Svenska arbetsgivareföreningen (SAF),

 Sveriges Akademikers Centralorganisation

 (SACO), Tjänstemännens

 Centralorganisation (TCO) och

 Landsorganisationen i Sverige (LO) har

 meddelat att de avstår från att yttra

 sig.

 Bilaga 4

 Lagrådsremissens lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 §

 äktenskapsbalken skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap

 2 §

 Enskild egendom är

 1. egendom som till följd av

 äktenskapsförord är enskild,

 2. egendom som en make har fått i gåva

 av någon annan än den andra maken med det

 villkoret att egendomen skall vara mot-

 tagarens enskilda,

 3. egendom som en make har erhållit

 genom testamente med det villkoret att

 den skall vara mottagarens enskilda,

 4. egendom som en make har ärvt och som

 enligt testamente av arvlåtaren skall

 vara mottagarens enskilda,

 5. egendom som en

 make har erhållit

 genom förmånstagar-

 förordnande vid liv-

 försäkring,

 olycksfallsförsäk-

 ring eller sjukför-

 säkring som tecknats

 av någon annan än

 den andra maken med

 det villkoret att

 egendomen skall vara

 mottagarens en-

 skilda,

 5. vad som har 6. vad som har

 trätt i stället för trätt i stället för

 egendom som avses i egendom som avses i

 1-4, om inte annat 1-5, om inte annat

 har föreskrivits har föreskrivits ge-

 genom den rätt- nom den rätt-

 shandling på grund shandling på grund

 av vilken egendomen av vilken egendomen

 är enskild. är enskild.

 Avkastning av enskild egendom är gifto-

 rättsgods, om inte annat har föreskrivits

 genom en sådan rättshandling som avses i

 första stycket.

 _____________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 som har tillkommit efter ikraftträdandet.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1927:77) om för-

 säkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 103 § lagen

 (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 103 §

 Förordnande om Ett förmånstagar-

 förmånstagares förordnande och ett

 insättande eller villkor enligt 7

 återkallelse av kap. 2 § 5

 sådant förordnande äktenskapsbalken om

 skall, för att vara att ett försäk-

 gällande, ringsbelopp eller en

 skriftligen med- försäkring skall

 delas vara förmånstagarens

 försäkringsgivaren enskilda egendom

 eller ock genom samt en återkallelse

 dennes försorg av ett sådant

 antingen intagas i förordnande eller

 försäkringsbrevet villkor skall, för

 eller därå att vara gällande,

 antecknas. skriftligen meddelas

 försäkringsgivaren

 eller genom dennes

 försorg antingen tas

 in i försäkrings-

 brevet eller an-

 tecknas på detta.

 Om

 försäkringstagaren

 har förenat ett

 förmånstagarförord-

 nande med ett

 villkor om att

 försäkringsbeloppet

 eller försäkringen

 skall vara mot-

 tagarens enskilda

 egendom, skall för-

 säkringsgivaren -

 skriftligen

 underrätta

 förmånstagaren om

 det när ett för-

 säkringsbelopp för-

 sta

 gången betalas ut.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april

 1993.

 2. Den nya lagen tillämpas endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 som har tillkommit efter ikraftträdandet.

 Bilaga 5

 LAGRÅDET

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde

 1992-11-13

 Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Wi-

 eslander, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

 regeringsrådet Sigvard Holstad.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde

 den 24 september 1992 har regeringen på

 hemställan av statsrådet Gun[REDACTED_EFTERNAMN] be-

 slutat inhämta lagrådets yttrande över

 förslag till

 1. lag om ändring i äktenskapsbalken

 2. lag om ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits

 av hovrättsassessorn Gudrun Antemar.

 Förslagen föranleder följande yttrande av

 lagrådet:

 I båda lagförslagen finns likalydande

 övergångsbestämmelser. Enligt punkt 1 i

 dessa bestämmelser träder den nya lagen i

 kraft den 1 april 1993 och enligt punkt 2

 tillämpas den nya lagen endast

 beträffande villkor om enskild egendom

 som har tillkommit efter ikraftträdandet.

 Lagrådet har inga invändningar mot

 bestämmelserna men noterar att de inte

 behandlar frågan vad som skall gälla

 beträffande villkor som har tillkommit

 före ikraftträdandet. Denna fråga

 överlämnas alltså till

 rättstillämpningen. Vilken verkan sådana

 äldre villkor skall tillerkännas torde få

 avgöras utifrån det rättsläge som gällde

 vid deras tillkomst.

 I övrigt lämnar lagrådet de remitterade

 förslagen utan erinran.

 INNEHÅLL

 Regeringens proposition 1

 Propositionens huvudsakliga innehåll 1

 Propositionens lagförslag 2

 Utdrag ur protokoll vid regerings-

 sammanträde den 26 november 1992 4

 1 Inledning 4

 2 Allmän motivering 5

 2.1 Nuvarande ordning 5

 2.1.1 Enskild egendom 5

 2.1.2 Förmånstagarförordnande vid

 livförsäkring m.m. 6

 2.2 Överväganden 8

 2.2.1 Enskild egendom genom

 förmånstagarförordnande 8

 2.2.2 Försäkringsbolagens

 handläggning m.m. 12

 2.3 Kostnader 13

 2.4 Ikraftträdande m.m. 13

 3 Upprättade lagförslag 15

 4 Specialmotivering 15

 4.1 Förslaget till lag om ändring

 i äktenskapsbalken 15

 4.2 Förslaget till lag om ändring

 i försäkringsavtalslagen 17

 4.3 Övergångsbestämmelserna till

 de föreslagna lagändringarna 18

 5 Hemställan 18

 6 Beslut 18

 Bilaga 1

 Sammanfattning av promemorian

 (Ds 1992:33)

 Enskild egendom genom förmånstagar-

 förordnande 19

 Bilaga 2

 Promemorians lagförslag 20

 Bilaga 3

 Förteckning över remissinstanserna 22

 Bilaga 4

 Lagrådsremissens lagförslag 23

 Bilaga 5

 Utdrag ur protokoll vid lag-

 rådets sammanträde den 13 november

 1992 25