Regeringens proposition

2000/01:148

Internationella frågor om makars och sambors förmögenhetsförhållanden

Prop.

2000/01:148

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 juli 2001

Lena Hjelm-Wallén

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden innehåller bestämmelser om svensk domstols behörighet

att pröva frågor om makars förmögenhetsförhållanden när det finns anknytning

till ett annat land. Lagen reglerar också vilket lands lag som då skall

tillämpas.

I propositionen föreslår regeringen att 1990 års lag skall göras tillämplig även

 för sambor. Enligt förslaget skall i stort sett samma regler gälla för sambor

som i dag gäller för makar i internationella frågor om förmögenhetsförhållanden.

Regeringen föreslår också att det i lagen tas in bestämmelser om erkännande och

verkställighet av utländska avgöranden om makars och sambors

förmögenhetsförhållanden.

Vad som föreslås gälla för sambor i 1990 års lag skall enligt förslaget

tillämpas även beträffande homosexuella sambor.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 februari 2002.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella

frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

9

3 Ärendet och dess beredning 10

4 Bakgrund 11

4.1 Lagen om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden 11

4.2 Bestämmelser om samboförhållanden 13

4.3 Erkännande och verkställighet av utländska

avgöranden 15

5 Sambor 15

5.1 Internationella sambofrågor bör regleras 15

5.2 Tillämpningsområdet 16

5.3 Svensk domstols behörighet 18

5.4 Reservforum 19

5.5 Tillämplig lag 20

5.5.1 Avtal om tillämplig lag 20

5.5.2 Tillämplig lag när avtal inte finns 21

5.5.3 Giltigheten av rättshandlingar mellan

sambor 22

5.5.4 Begränsningar i tillämpningen av

utländsk rätt 23

5.6 Lagteknisk lösning 25

6 Erkännande och verkställighet 25

6.1 1990 års lag skall reglera erkännande och

verkställighet 25

6.2 Villkor för erkännande 26

6.3 Hinder för erkännande 28

6.4 Konkurrerande förfaranden 29

6.5 Verkställighet 30

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 31

8 Kostnader och resursbehov 32

9 Författningskommentar 32

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:272) om

vissa internationella frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden 32

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

43

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Vissa internationella

frågor rörande sambors förmögenhetsförhållanden

(Ds 1997:60) 44

Bilaga 2 Promemorians lagförslag 45

Bilaga 3 Sammanfattning av betänkandet Internationella familjerättsfrågor

 (SOU 1987:18) i aktuella delar 49

Bilaga 4 Betänkandets lagförslag i aktuella delar 50

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna 52

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 53

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 59

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 juli 2001 60

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande

makars förmögenhetsförhållanden och

2. lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor.

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella

frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:272) om vissa internationella frågor

 rörande makars förmögenhetsförhållanden

dels att rubriken närmast före nuvarande 11 § skall utgå,

dels att nuvarande 13-15 §§ skall betecknas 18-20 §§,

dels att rubriken till lagen samt 1 § och nya 20 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 13-17 §§ samt närmast

före nya 13, 15, 16 och 20 §§ nya rubriker av följande lydelse,

dels att det i lagen närmast före 11 § samt nya 18 och 19 §§ skall införas nya

rubriker som skall lyda "Hänsyn till tredje mans intressen", "Reservforum"

respektive "Hemvist".

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden

Lag (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors

förmögenhetsförhållanden

1 §

Denna lag är tillämplig på frågor om makars förmögenhetsförhållanden som har

anknytning till en främmande stat.

Denna lag är tillämplig på frågor om makars och sambors förmögenhetsförhållanden

 när det finns anknytning till en främmande stat. Vad som sägs om sambor gäller

sådana samboförhållanden där en ogift kvinna och en ogift man bor tillsammans

under äktenskapsliknande förhållanden.

Bestämmelserna i 2 § första stycket 1 och andra stycket, 5 § tredje stycket, 6 §

 andra stycket och 8 § gäller inte för sambor. När lagen skall tillämpas på

samboförhållanden gäller i övrigt följande.

1. Vad som sägs i lagen om makar, blivande makar, äktenskapet och äktenskapets

ingående eller motsvarande gäller sambor, blivande sambor, samboförhållandet

respektive samboförhållandets inledande.

2. Vid tillämpningen av 9 § gäller 10-12 och 16-19 §§ lagen (1987:232) om

sambors gemensamma hem i stället för äktenskapsbalken. Vid tillämpningen av 10 §

 gäller 9 § lagen om sambors gemensamma hem i stället för 12 kap.

äktenskapsbalken.

Lagen gäller dock inte i den mån något annat följer av en annan lag.

Lagen gäller inte i den mån något annat följer av en annan lag.

Erkännande av utländska avgöranden

13 §

Ett lagakraftvunnet avgörande om makars förmögenhetsförhållanden av en utländsk

domstol eller en annan myndighet eller av en bodelningsförrättare gäller i

Sverige, om det har meddelats i

1. en stat vars lag enligt 3 eller 4 § var tillämplig på frågor om makarnas

förmögenhetsförhållanden eller

2. den stat där svaranden hade hemvist.

14 §

Det utländska avgörandet gäller dock inte i Sverige, om

1. avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som

inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara

 i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra

 sin talan i det utländska förfarandet,

2. avgörandet strider mot ett svenskt avgörande,

3. avgörandet strider mot ett här i landet gällande utländskt avgörande i ett

förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet,

4. det i Sverige pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande eller

5. det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska

förfarandet och kan antas leda till ett här i landet gällande avgörande.

Konkurrerande förfaranden

15 §

Framställs ett yrkande om makars förmögenhetsförhållanden vid en svensk domstol,

 när det redan pågår ett förfarande utomlands som kan leda till ett motstridigt

avgörande, skall talan avvisas om det kan antas att avgörandet i det utländska

förfarandet blir gällande här i landet. I stället för att talan avvisas får

målet eller ärendet förklaras vilande i avvaktan på ett lagakraftvunnet

avgörande i det utländska förfarandet. Talan får prövas om det finns särskilda

skäl.

Verkställighet

16 §

Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och som

gäller i Sverige får verkställas, om avgörandet har förklarats verkställbart

här.

Svea hovrätt prövar en ansökan om verkställbarhetsförklaring.

Till ansökningen skall bifogas avgörandet i original eller av behörig myndighet

bestyrkt kopia och de ytterligare handlingar som hovrätten behöver för sin

prövning. Innan hovrätten prövar ansökningen skall sökandens motpart få

tillfälle att yttra sig över den.

17 §

Har hovrätten förklarat ett avgörande verkställbart, får avgörandet verkställas

på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande som har vunnit laga kraft,

om inte Högsta domstolen efter överklagande beslutar om annat. Föreskrifter om

tvångsmedel i det utländska avgörandet skall inte tillämpas.

Ordre public

15 §

20 §

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas, om det skulle vara

uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa

bestämmelsen.

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett utländskt avgörande

gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för

 den svenska rättsordningen att tillämpa bestämmelsen eller att erkänna

avgörandet.

1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 2002.

2. Bestämmelserna medför inte att svensk domstols behörighet går förlorad

beträffande en talan rörande sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts

före ikraftträdandet.

3. Äldre rätt gäller fortfarande i fråga om tillämplig lag för en talan rörande

 sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts före ikraftträdandet.

4. Har en för bodelning mellan sambor avgörande tidpunkt inträtt före

ikraftträdandet, tillämpas de nya bestämmelserna vid bodelningen bara på frågor

om bodelningens form och frågor som avses i 6 §.

5. En giltig rättshandling mellan sambor som företogs före ikraftträdandet

förlorar inte sin giltighet genom den nya lagen.

6. Bestämmelserna i 13, 14, 16 och 17 §§ tillämpas inte på avgöranden som har

meddelats före ikraftträdandet.

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:813) om homosexuella sambor

dels att punkterna 21 och 22 skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny punkt, punkt 23, av följande lydelse.

Senaste lydelse1

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som

gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även

på de homosexuella samborna:

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

20. 26 § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

21. 2 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529), samt

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap.

21. 2 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529),

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap,

23. lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors

förmögenhetsförhållanden.

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogifta,

gäller det också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den 1 februari 2002.

3

Ärendet och dess beredning

I Familjelagssakkunnigas slutbetänkande Internationella familjerättsfrågor (SOU

1987:18) finns ett förslag till en samlad lag om den internationella

familjerätten. Lagförslaget innehåller bestämmelser om äktenskaps ingående,

äktenskapsmål, underhåll till barn och make, makars förmögenhetsförhållanden och

 arv. I betänkandet görs bedömningen att hela den allmänna internationella

familjelagstiftningen, dvs. den som inte baseras på konventioner, bör samlas i

en lag så att regelverket blir lättare att överblicka och tillämpa. Vidare

konstateras att det får bli en senare fråga att i lagen införa regler om

faderskap, adoption, vårdnad och förmynderskap. Familjelagssakkunniga framhåller

 att de inte heller har haft möjlighet att överväga regler för hur

bestämmelserna i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem skall tillämpas i

internationella förhållanden men att de förslag som lämnas rörande makar i stor

utsträckning torde kunna tillämpas analogt.

I EU pågår och planeras ett omfattande arbete när det gäller internationella

familjerättsfrågor. Inom ramen för det civilrättsliga samarbetet har bl.a.

antagits ett långsiktigt åtgärdsprogram för genomförande av principen om

ömsesidigt erkännande av domar (se EGT C 12, 15.1.2001, s. 1). Arbetet omfattar

en rad familjerättsliga frågor, bl.a. om sambor, och skall ske etappvis. Inte

minst mot den bakgrunden framstår det i dag som mest ändamålsenligt att i det

svenska lagstiftningsarbetet inte gå fram på alla familjerättsliga områden

samtidigt utan att i stället ta ställning till varje område för sig.

Familjelagssakkunnigas förslag har lett till lagstiftning genom lagen (1990:272)

 om vissa internationella frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden (1990

års lag). Lagen reglerar svensk domsrätt och tillämplig lag men saknar

bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden. I

propositionen hänvisades det till att frågor om erkännande av utländska

avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden har ett så nära samband med

erkännandefrågor inom andra familjerättsområden att det var bäst att ta upp

dessa frågor i ett sammanhang men uttalades också att det senare kunde visa sig

mera lämpligt att gå fram stegvis (prop. 1989/90:87 s. 12).

Inom Justitiedepartementet har utarbetats departementspromemorian Vissa

internationella frågor rörande sambors förmögenhetsförhållanden (Ds 1997:60). I

promemorian finns det ett förslag till ett kapitel om sambors

förmögenhetsförhållanden som kan tas in i en lag om internationella

familjerättsfrågor. Förslaget innehåller bestämmelser om svensk domstols

behörighet och tillämplig lag samt om erkännande och verkställighet av utländska

 avgöranden.

I propositionen föreslår regeringen att 1990 års lag görs tillämplig även på

frågor om sambors förmögenhetsförhållanden och att det i lagen tas in

bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om makars

och sambors förmögenhetsförhållanden. I sak stämmer de föreslagna reglerna i

allt väsentligt överens med förslagen i promemorian (såvitt avser sambor) och

det ovannämnda betänkandet (såvitt avser makar).

En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns

 i bilaga 2. En sammanfattning av betänkandet vad gäller erkännande och

verkställighet finns i bilaga 3. Betänkandets lagförslag avseende erkännande och

 verkställighet finns i bilaga 4. Promemorian och betänkandet har

remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanserna finns i bilaga 5. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet

(dnr Ju97/3344).

Samboendekommittén har haft i uppdrag att utvärdera sambolagen. Kommittén

föreslår i sitt betänkande Nya samboregler (SOU 1999:104) vissa ändringar i

lagen, däribland en ny definition av begreppet sambor. I betänkandet behandlas

dock inga internationella frågor. Förslagen bereds för närvarande i

Regeringskansliet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 14 juni 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 6.

Lagrådet har lämnat förslagen utan invändning. Lagrådets yttrande finns i bilaga

 7.

I förhållande till lagrådsremissens förslag har några redaktionella ändringar

gjorts i lagtexten.

4 Bakgrund

4.1 Lagen om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden

Lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden (1990 års lag) är tillämplig på sådana frågor om makars

 förmögenhetsförhållanden som har anknytning till en annan stat (1 §). Lagen

gäller dock inte när något annat följer av en annan lag. Bland annat gäller

särskilda regler för makar från andra nordiska länder, se förordningen

(1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap,

adoption och förmynderskap (enligt övergångsbestämmelserna till 1990 års lag

likställs 1931 års förordning med lag i detta avseende).

I 1990 års lag anges i vilka fall det finns svensk domsrätt (2 §). Svensk

domstol är behörig att ta upp en fråga om makars förmögenhetsförhållanden, om

frågan har samband med ett äktenskapsmål i Sverige eller om svaranden har

hemvist i Sverige. Svensk domsrätt föreligger också när käranden har hemvist i

Sverige och svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden liksom

 när frågan rör egendom i Sverige. Om svaranden har godtagit att saken prövas i

Sverige eller har gått i svaromål i saken utan någon invändning om domstolens

behörighet, finns också svensk domsrätt.

Lagen innehåller vidare regler om tillämplig lag (3-5 §§). Makar och blivande

makar har rätt att genom ett skriftligt avtal själva bestämma vilken stats lag

som skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. En förutsättning är dock

att avtalet avser lagen i en stat där någon av dem hade hemvist eller var

medborgare när avtalet ingicks. Har tillämplig lag inte bestämts genom avtal,

gäller lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig. Om båda

makarna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där minst två

 år, tillämpas i stället den statens lag. Detta tvåårskrav bortfaller om båda

makarna tidigare under äktenskapet haft hemvist i denna stat eller om de båda är

 medborgare där. En rättshandling mellan makar avseende deras

förmögenhetsförhållanden är giltig, om den stämmer överens med den lag som är

tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när rättshandlingen företas.

Företas rättshandlingen före äktenskapet, är den giltig om den stämmer överens

med den lag som blir tillämplig när makarna ingår äktenskap. För att

rättshandlingen skall vara giltig till formen räcker det att formkraven uppfylls

 enligt lagen i den stat där den företas eller där makarna då har hemvist.

Särskilda bestämmelser finns om registrering av äktenskapsförord och om gåva

mellan makar som har hemvist i Sverige.

I lagen finns vissa bestämmelser som begränsar tillämpningen av utländsk lag av

främst sociala hänsyn (6-10 §§). På begäran av en make eller en dödsbodelägare

skall sålunda svensk lag tillämpas beträffande förfarandet vid en bodelning,

även om utländsk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Detta

gäller oavsett den form som den utländska lagen föreskriver för delning eller

avräkning av makars egendom. Bodelningen skall omfatta makarnas samtliga

tillgångar och skulder i Sverige och utomlands, om inget annat följer av den lag

 som är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden. Vid lottläggningen bör en

make i första hand tilldelas egendom som tillhör honom eller henne utomlands.

Det finns en möjlighet att begränsa bodelningen till att gälla endast en viss

del av makarnas tillgångar, om det kan antas att bodelningen inte kommer att

gälla i en annan stat där det finns egendom och ingen av makarna med rimliga

skäl motsätter sig begränsningen. Med hänsyn till behovet av ett skydd för den

svagare parten skall - om makarnas gemensamma bostad och bohag finns i Sverige -

 äktenskapsbalkens bestämmelser tillämpas vad gäller förfogandet över bostaden

och bohaget liksom rätten att vid bodelning överta sådan egendom. Likaså får

jämkning ske enligt 12 kap. äktenskapsbalken vid en bodelning som görs i

Sverige, även om utländsk lag är tillämplig på makarnas

förmögenhetsförhållanden.

Lagen begränsar utländsk rätts tillämpning också av hänsyn till tredje mans

intressen (11 och 12 §§). Om en utländsk lag innehåller inskränkningar i en

makes rätt att förfoga över sådan fast egendom eller tomträtt som tillhör maken

och egendomen finns i Sverige, kan dessa inskränkningar inte göras gällande mot

tredje man i vidare mån än som följer av svensk lag. Innehåller en utländsk lag

begränsningar i en makes skyldighet att med sin egendom svara för sina skulder,

kan begränsningarna inte göras gällande i Sverige om skulden hänför sig till en

rättshandling varigenom en make har förfogat över sin fasta egendom eller

tomträtt och egendomen finns i Sverige. Motsvarande gäller beträffande

förfoganderätten över annan egendom och annan skuldsättning, om tredje man och

maken befann sig i Sverige när rättshandlingen företogs och tredje man inte

kände till och inte heller borde ha känt till inskränkningen.

Lagen ger en regel om reservforum (13 §) och en definition av hemvistbegreppet

(14 §). Slutligen anges att utländsk lag inte får tillämpas om det skulle vara

uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa

bestämmelsen, s.k. ordre public (15 §).

Som har anmärkts i avsnitt 3 saknar lagen bestämmelser om erkännande och

verkställighet av utländska avgöranden.

Enligt 3 kap. 1 § andra stycket lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap

skall bestämmelser i andra författningar med anknytning till äktenskap och makar

 som huvudregel tillämpas på motsvarande sätt på registrerat partnerskap och

registrerade partner. Bestämmelserna i 1990 års lag är följaktligen tillämpliga

även på registrerat partnerskap och registrerade partner (jfr bet. 1993/94:LU28,

 s. 31 f.).

4.2 Bestämmelser om samboförhållanden

Genom lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem (sambolagen) har

samboförhållanden fått en relativt omfattande rättslig reglering. Även i andra

lagar finns särskilda bestämmelser för sambor. Som exempel kan nämnas

bestämmelserna om hyra i 12 kap. 33 och 34 §§ jordabalken. I den mån det saknas

civilrättsliga bestämmelser som särskilt avser sambors förmögenhetsförhållanden,

 gäller allmänna regler, t.ex. regler om samäganderätt.

Med ett samboförhållande avses i sambolagen ett förhållande där en ogift kvinna

och en ogift man bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden (1 §

andra stycket). Sambolagen gäller enbart för sambornas gemensamma bostad och

bohag (1 § första stycket).

Sambolagen ger en sambo rätt att begära en värdemässig delning av sambornas

gemensamma bostad och bohag vid samboförhållandets upphörande enligt vissa

angivna principer (5-16 §§). Bostaden och bohaget skall ha förvärvats för

gemensamt begagnande. Rätten till bostaden och bohaget verkställs genom

bodelning. Den som bäst behöver bostaden har rätt att få den på sin lott, varvid

 särskilda förutsättningar gäller för rätt att överta en bostad som tillhör den

andra sambon. Vidare finns det regler som innebär att en sambo, om

samboförhållandet upphör, har rätt att överta en gemensam bostad, som inte ingår

 i bodelningen, från den andra sambon när den som vill överta bostaden har

störst behov av den och vissa ytterligare villkor är uppfyllda. Rätten gäller

dock enbart bostad i hyresrätt eller bostadsrätt. Det finns också bestämmelser i

 sambolagen som inskränker rätten för en sambo att under samboförhållandet

förfoga över bostad eller bohag som den sambon har (17-19 §§).

Bodelning skall inte ske om samborna har kommit överens om det i ett skriftligt

avtal (5 § andra stycket). Avtalsfrihet gäller däremot inte för övriga

skyddsregler i sambolagen, t.ex. rätten för en sambo att efter behovsprövning

överta en gemensam bostad som inte ingår i en bodelning.

Enligt lagen (1987:813) om homosexuella sambor skall sambolagen tillämpas även

beträffande homosexuella sambor.

Samboförhållanden kan ha utländsk anknytning, t.ex. när den ena sambon är

utländsk medborgare eller när två svenska medborgare bor tillsammans i ett annat

 land. Till skillnad från vad som gäller för makar finns det ingen särskild lag

om internationella frågor rörande sambors förmögenhetsförhållanden. Det har

redan framhållits att 1990 års lag inte är tillämplig på sambor, låt vara att

det kan ligga nära till hands att tillämpa vissa bestämmelser i den analogt för

sambor.

Brysselkonventionen, som omfattar endast EU:s medlemsstater, och den därmed

parallella Luganokonventionen, som gäller mellan EU:s och EFTA:s medlemsstater

och mellan EFTA:s medlemsstater inbördes, gäller som lagar i Sverige (se lagen

[1998:358] om domstols internationella behörighet och om verkställighet av

utländska domar enligt Brysselkonventionen respektive lagen [1992:794] om

domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar

enligt Luganokonventionen). Konventionerna är tillämpliga på frågor om domstols

behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens

område. Den 22 december 2000 antogs rådets förordning (EG) nr 44/2001 om

domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på

privaträttens område (Bryssel I-förordningen). Förordningen skall ersätta

Brysselkonventionen och träder i kraft den 1 mars 2002. Från konventionernas och

 förordningens tillämpningsområde undantas vissa ämnen, bl.a. frågor om fysiska

personers rättsliga ställning, rättskapacitet eller rättshandlingsförmåga,

makars förmögenhetsförhållanden, arv och testamente. Undantagen innebär att

större delen av person-, familje- och successionsrätten faller utanför

konventionerna och förordningen. Förmögenhetsrättsliga anspråk som grundas på

samboförhållanden är inte nämnda i undantagsbestämmelserna. I den svenska

doktrinen har ansetts att sådana anspråk knappast kan hänföras till "makars

förmögenhetsförhållanden" utan förmodligen omfattas av konventionerna och

förordningen. En sådan tolkning skulle innebära att svenska avgöranden grundade

på sambolagen enligt instrumenten i princip skulle erkännas och även vara

verkställbara i de berörda staterna, och i Sverige skulle motsvarande gälla för

avgöranden från dessa stater. Även konventionernas och förordningens

domsrättsregler skulle då vara tillämpliga. Frågan har dock ännu inte prövats i

domstol.

Romkonventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, som gäller som lag i

Sverige (se lagen [1998:167] om tillämplig lag för avtalsförpliktelser),

innehåller regler om vilken lag som skall tillämpas på avtalsförpliktelser när

ett val skall göras mellan lagarna i olika stater. Konventionen omfattar inte

frågor som rör fysiska personers civilstånd, rättskapacitet eller

rättshandlingsförmåga (artikel 1.2 a). Inte heller omfattar den

avtalsförpliktelser som hänför sig till bl.a. arv och testamente, makars

förmögenhetsförhållanden eller rättigheter och förpliktelser som har sin grund i

 familjeförhållanden, släktskap, äktenskap eller svågerskap, inklusive

underhållsskyldighet mot barn födda utom äktenskap (artikel 1.2 b). Konventionen

 torde därmed få tolkas så att den inte gäller för frågor om sambors

förmögenhetsförhållanden. Frågan lär komma att avgöras slutligt av EG-domstolen,

 som för närvarande saknar behörighet att tolka konventionen men som torde komma

 att få sådan behörighet om några år.

4.3 Erkännande och verkställighet av utländska avgöranden

Att ett utländskt avgörande erkänns i Sverige innebär att det har rättskraft här

 i landet. Avgörandet hindrar en ny rättegång om samma sak i Sverige och kan

normalt också verkställas på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande.

Utländska avgöranden får inte verkställas i Sverige utan stöd av lag (3 kap. 2 §

 utsökningsbalken). Som huvudregel gäller detsamma för att utländska avgöranden

skall erkännas här i landet (se t.ex. rättsfallen NJA 1974 s. 324 och s. 629).

Bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska domar finns i

Bryssel- och Luganokonventionerna och i Bryssel I-förordningen (se avsnitt 4.2).

 Instrumenten omfattar dock inte avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden,

och det är oklart om instrumenten är tillämpliga på avgöranden om sambors

förmögenhetsförhållanden.

För medborgare i nordiska länder gäller den tidigare nämnda 1931 års förordning

om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och

förmynderskap (se avsnitt 4.1). I förordningen finns det regler om erkännande,

utan särskild prövning, av boskillnader och av sådana avgöranden om bodelning

som har träffats i samband med mål om hemskillnad och äktenskapsskillnad i de

andra nordiska staterna (5 §, 8 § första stycket och 22 §). Även lagen

(1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens

område reglerar erkännande och verkställighet för nordiska förhållanden (7 och 8

 §§).

I förhållande till Schweiz gäller lagen (1936:79) om erkännande och

verkställighet av dom som meddelats i Schweiz. Innan en dom får verkställas här

i landet skall förutsättningarna för detta prövas av Svea hovrätt.

I lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo finns en

del allmänna regler om erkännande och verkställighet av utländska

domstolsavgöranden i tvister om bodelning efter en makes död (12 och 13 §§). En

utländsk dom får verkställas först sedan förutsättningarna för detta har prövats

 av Svea hovrätt.

5 Sambor

5.1 Internationella sambofrågor bör regleras

Regeringens bedömning: Internationella frågor om sambors

förmögenhetsförhållanden bör regleras i lag.

Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna har överlag inga invändningar mot bedömningen. Föreningen för

Svenskar i Världen avstyrker emellertid att regler för sambor införs. Föreningen

 menar att sådana regler kan förleda sambor att tro att samlevnaden accepteras i

 andra länder och att eventuella problem löses enligt vad som framgår av de

svenska reglerna. Enligt föreningen bör Sverige i stället verka för en

internationell reglering av samboförhållanden.

Skälen för regeringens bedömning: Samboförhållanden är mycket vanliga i Sverige,

 och förhållanden där ena parten eller båda är utländska medborgare är inte

ovanliga. Allt fler svenska medborgare bosätter sig utomlands under viss tid.

För situationer som dessa är det viktigt att det finns regler som ger

förutsebarhet och därigenom gör det lättare för människor att planera sina

mellanhavanden.

Som framgår av avsnitt 4.2 saknas det i dag särskilda regler för internationella

 frågor om sambors förmögenhetsförhållanden. Sambolagen är givetvis tillämplig

även på samboförhållanden med internationell anknytning i den mån svensk rätt

skall tillämpas. Var gränsen går för svensk rätts tillämplighet är däremot

osäkert. Tvister med internationell karaktär om sambors förmögenhetsförhållanden

 lär visserligen vara ganska sällsynta. I promemorian anmärks det dock att det

finns anledning tro att sådana tvister kommer att bli vanligare i framtiden. Som

 framhålls i promemorian bör det då stå klart när svensk domstol är behörig att

ta upp en tvist till prövning och vilket lands lag som domstolen skall tillämpa

på tvisten. Promemorians förslag om lagstiftning har fått ett gott bemötande av

remissinstanserna, och även regeringen anser att lagregler för sambor bör

införas.

Som har nämnts i avsnitt 3 behandlade Samboendekommittén inga internationella

frågor men föreslår en ny definition av begreppet sambor. Den föreslagna nya

definitionen är könsneutral men är i övrigt inte avsedd att ändra vad som krävs

för att ett samboförhållande skall anses föreligga. Att slutlig ställning ännu

inte tagits till kommitténs förslag hindrar inte att de internationella frågorna

 om sambors förmögenhetsförhållanden regleras.

Med anledning av de synpunkter som Föreningen för Svenskar i Världen framför kan

 tilläggas att det i Haagkonferensen för internationell privaträtt har inletts

en diskussion om ett arbete med en konvention om internationella frågor rörande

samboförhållanden. Sverige har agerat till förmån för en sådan internationell

reglering, men majoriteten av staterna har ansett att tiden ännu inte är mogen.

Frågor om sambors förmögenhetsförhållanden kommer att behandlas även i EU.

Svenska regler på området kan antas positivt påverka de internationella

övervägandena.

5.2 Tillämpningsområdet

Regeringens förslag: Tillämpningsområdet skall omfatta sådana samboförhållanden

som omfattas av sambolagen eller av lagen om homosexuella sambor. Reglerna skall

 inte vara begränsade till sambors gemensamma bostad och bohag utan omfatta alla

 frågor om förmögenhetsförhållandena.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 26 f.

och 39 f.).

Remissinstanserna har inget att invända mot promemorians förslag. Malmö

tingsrätt anser att det är önskvärt med en definition av "sambors

förmögenhetsförhållanden".

Skälen för regeringens förslag: Sambolagen är begränsad till

förmögenhetsförhållanden, och det är inom detta område man har uppmärksammat

behovet av internationellt privat- och processrättsliga regler för sambor. Den

lagstiftning som nu föreslås bör därför begränsas till sambors

förmögenhetsförhållanden. Reglerna bör vidare gälla för sådana samboförhållanden

 som omfattas av sambolagen, dvs. samboförhållanden där en ogift kvinna och en

ogift man lever tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden, eller av

lagen om homosexuella sambor.

Sambolagen är begränsad till frågor om sambors gemensamma bostad och bohag. En

sådan begränsning ter sig dock inte lämplig för de internationella reglerna. Den

 skulle innebära att de internationellt privaträttsliga frågorna om sambors

inbördes förmögenhetsförhållanden i övrigt, t.ex. frågor om gåvor mellan sambor

och om samäganderätt, fick lämnas åt rättstillämpningen. Dessutom avgränsar

andra staters rättsordningar ofta tillämpningsområdet för de materiella reglerna

 annorlunda än vad som görs i sambolagen. Vid en bedömning av frågan vilken

rättsordning som skall tillämpas kan därför en begränsning till frågor om just

sambors gemensamma bostad och bohag framstå som oegentlig och utgöra en

komplicerande faktor. I praktiken skulle det också medföra avsevärda

komplikationer vid den materiella bedömningen, om inte samma stats lag tillämpas

 på alla frågor som rör sambornas förmögenhetsförhållanden. Regeringen instämmer

 sålunda i promemorians bedömning och föreslår att reglerna skall omfatta alla

frågor om sambors förmögenhetsförhållanden.

I motiven till 1990 års lag konstateras att det knappast torde vara möjligt att

formulera en definition av "makars förmögenhetsförhållanden" (prop. 1989/90:87

s. 34). Med hänvisning härtill innehåller inte heller promemorians lagförslag

någon definition av "sambors förmögenhetsförhållanden". Även om det som Malmö

tingsrätt påpekar i och för sig kunde vara önskvärt med en definition, torde det

 knappast låta sig göras att formulera en sådan på ett tillfredsställande sätt.

I författningskommentaren lämnas dock en närmare beskrivning av vad som avses

med sambors förmögenhetsförhållanden.

Internationellt sett finns det skillnader mellan olika länders rättsliga

behandling av samboförhållanden. Frågan aktualiseras då vilket lands

rättsordning som skall bestämma innebörden av vissa relevanta begrepp, t.ex.

"sambo" och "förmögenhetsförhållanden". Sådana kvalifikationsfrågor kan uppkomma

 vid ställningstagande till bl.a. domsrätt och lagval samt vid en tillämpning av

 utländsk rätt. I promemorian diskuteras kvalifikationsfrågorna och övervägs om

dessa bör lagregleras (s. 39-45). Slutsatsen i promemorian är att detta inte bör

 göras, och regeringen instämmer i denna bedömning. Liksom annars bör

kvalifikationsfrågorna här lämnas åt rättstillämpningen. Diskussionen i

promemorian kan dock vara till ledning vid rättstillämpningen.

5.3 Svensk domstols behörighet

Regeringens förslag: Svensk domstol skall vara behörig att ta upp en fråga om

sambors förmögenhetsförhållanden, om svaranden har hemvist i Sverige. Svensk

domsrätt skall också finnas, om käranden har hemvist i Sverige och svensk lag är

 tillämplig på sambornas förmögenhetsförhållanden liksom om frågan rör egendom i

 Sverige. Om svaranden godtar att saken prövas i Sverige eller har gått i

svaromål i saken utan någon invändning om domstolens behörighet, skall svensk

domsrätt också finnas.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 30 f.).

Remissinstanserna: Svea hovrätt ifrågasätter om det är lämpligt att delvis olika

 regelverk skall gälla i förhållande till å ena sidan stater som är bundna av

Bryssel- och Luganokonventionerna och å andra sidan andra stater. I övrigt har

remissinstanserna inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om svensk domstols behörighet i

frågor om sambors förmögenhetsförhållanden bör lämpligen så långt möjligt följa

behörigheten för makars förmögenhetsförhållanden (se 2 § i 1990 års lag). Dessa

bestämmelser har utformats för att grunda domsrätt i situationer där det finns

ett praktiskt behov eller ett rimligt intresse av att en tvist blir löst i

Sverige.

Ett undantag får dock göras för den domsrättsgrund som anger att svensk domstol

är behörig när frågan har samband med ett äktenskapsmål i Sverige (2 § första

stycket 1). Denna domsrättsgrund har ju ingen naturlig motsvarighet för

samboförhållanden.

Även i ett annat avseende bör reglerna för sambor skilja sig något från vad som

gäller för makar. I 2 kap. i 1937 års lag om internationella rättsförhållanden

rörande dödsbo finns nämligen bestämmelser om när svensk domstol är behörig att

pröva frågor som rör bodelning med anledning av en makes död. Detta räknas till

makars förmögenhetsförhållanden. 1990 års lag innehåller därför en hänvisning

till dessa behörighetsbestämmelser (2 § andra stycket) jämte en kompletterande

bestämmelse som utvidgar svensk domstols behörighet. Bodelning efter en sambos

död omfattas däremot inte av 1937 års lag. Svensk domsrätt vid bodelning med

anledning av en sambos död borde visserligen helst regleras enligt samma

principer som gäller vid en makes död, men någon ändring av 1937 års lag är för

närvarande inte aktuell. Det bör följaktligen inte heller göras någon hänvisning

 till 1937 års lag med avseende på sambor.

Det sagda innebär att svensk domstol bör vara behörig att ta upp en fråga om

sambors förmögenhetsförhållanden när svaranden har hemvist i Sverige. Vidare bör

 svensk domsrätt föreligga dels om käranden har hemvist i Sverige och svensk lag

 är tillämplig på förmögenhetsförhållandena, dels om frågan rör egendom i

Sverige. Därutöver bör behörighet finnas för svensk domstol när svaranden har

godtagit att saken prövas i Sverige eller har gått i svaromål i saken utan någon

 invändning om domstolens behörighet.

I avsnitt 4.3 har påpekats att frågor om sambors förmögenhetsförhållanden

eventuellt omfattas av Bryssel- och Luganokonventionerna och av Bryssel

I-förordningen. Som Svea hovrätt anmärker kommer i så fall olika domsrättsregler

 att gälla för internationella samboförhållanden, beroende på om någon av

konventionerna eller förordningen är tillämplig eller inte. Sådana splittringar

är dock oundvikliga inom den internationella privat- och processrätten.

Konventionerna och förordningen är inte i första hand avpassade för

familjerättsliga förhållanden, och enligt regeringens mening är regler som

stämmer överens med domsrättsreglerna i 1990 års lag mer ändamålsenliga för

samboförhållanden. Den omständigheten att de nämnda instrumenten existerar bör

inte hindra en sådan reglering.

5.4 Reservforum

Regeringens förslag: Om det inte finns någon behörig domstol när svensk domsrätt

 föreligger, skall en fråga om sambors förmögenhetsförhållanden tas upp av

Stockholms tingsrätt.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 49 f.).

Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: I 1990 års lag finns en regel om reservforum. Om

 det saknas en behörig domstol när svensk domsrätt föreligger för en fråga om

makars förmögenhetsförhållanden, skall Stockholms tingsrätt ta upp frågan (13

§).

En tvist om bodelning mellan sambor skall i Sverige tas upp vid den domstol där

någon av dem skall svara i tvistemål i allmänhet (10 kap. 9 § andra stycket

rättegångsbalken). Har någon av dem avlidit, skall en bodelningstvist tas upp

vid den domstol där den döde hade att svara i tvistemål i allmänhet. Finns det

ingen domstol som är behörig enligt dessa bestämmelser, skall målet tas upp av

Stockholms tingsrätt (10 kap. 9 § tredje stycket rättegångsbalken), som alltså

är reservforum. Frågan om rätten att bo kvar i bostaden till dess att bodelning

har förrättats liksom frågan om domstolens tillstånd till en sambos förfogande

över bostad och bohag skall väckas vid den tingsrätt som är behörig att pröva

tvister om bodelning mellan parterna (23 § sambolagen). När det gäller rätten

att överta bostaden enligt 16 § sambolagen, dvs. utan bodelning, finns det inga

särskilda forumbestämmelser, vare sig i sambolagen eller i rättegångsbalken. Då

är svarandens allmänna tvistemålsforum enligt 10 kap. 1 § rättegångsbalken rätt

forum, dvs. rätten i den ort där han eller hon har sitt hemvist. Det gäller även

 för prövning av sådana frågor om sambors förmögenhetsförhållanden som inte

omfattas av sambolagen.

För dessa fall finns således heltäckande regler, och det behövs inga ytterligare

 bestämmelser om reservforum.

De föreslagna bestämmelserna om svensk domsrätt innebär dock att svensk domstol

i vissa fall är behörig att ta upp en fråga trots att svaranden inte har hemvist

 i Sverige, t.ex. om käranden har hemvist i Sverige och svensk lag är

tillämplig. Det kan då saknas en behörig svensk domstol. För tvister om makars

förmögenhetsförhållanden är alltså Stockholms tingsrätt reservforum när det

finns svensk domsrätt men saknas behörig domstol, och detsamma bör gälla för

tvister om sambors förmögenhetsförhållanden.

5.5 Tillämplig lag

5.5.1 Avtal om tillämplig lag

Regeringens förslag: Sambor och blivande sambor skall kunna avtala om vilket

lands lag som skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Möjligheten att

 välja lag skall dock vara begränsad så att åtminstone någon av samborna skall

ha hemvist eller vara medborgare i den stat vars lag de vill göra tillämplig.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 33 f.).

Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 1990 års lag får makar och blivande makar

 under vissa förutsättningar avtala att en viss stats lag skall gälla för deras

förmögenhetsförhållanden (3 § första stycket 1). I motiven till lagen betonas

det att lagvalsregler som tas in i en lag med nödvändighet blir schematiska och

därför inte kan vara lämpliga för alla fall. Det framhålls även att makar genom

en möjlighet att välja lag kan undanröja eventuella oklarheter och underkasta

sig en ordning de finner sakligt lämplig (prop. 1989/90:87 s. 24). De skäl som

sålunda kan anföras för makars avtalsfrihet talar även för avtalsfrihet för

sambor.

Som utgångspunkt bör alltså även sambor ha rätt att avtala om tillämplig lag.

Lagvalsmöjligheten bör dock begränsas så att åtminstone någon av dem när avtalet

 ingås måste ha en rimlig anknytning till den stat vars lag de vill göra

tillämplig. Anknytningen bör liksom för makar avse hemvist eller medborgarskap.

Genom en sådan avtalsfrihet kan de svenska sambor som bosätter sig utomlands

avtala att svensk lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Om en

tvist om sambors förmögenhetsförhållanden tas upp av en svensk domstol, skall

den svenska lagen tillämpas oavsett sambornas hemvist. Avtalsfriheten innebär

dessutom att de sambor som har hemvist i Sverige men som genom medborgarskap har

 anknytning till utlandet kan avtala att en utländsk rättsordning i stället för

svensk lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Som kommer att

föreslås i avsnitt 5.5.4 skall samborna då likväl under vissa förutsättningar

underkastas de tvingande bestämmelserna i sambolagen.

Ett avtal om tillämplig lag kan innebära att utländsk lag skall tillämpas på

sambornas förmögenhetsförhållanden. Oavsett om den avtalade utländska

rättsordningen har särskilda bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden

eller inte, ligger det närmast till hands att tillämpa de bestämmelser som

skulle ha tillämpats vid en tvist om sambornas förmögenhetsförhållanden i den

aktuella staten. Denna fråga utvecklas på s. 42 f. i promemorian.

Enligt 1990 års lag kan även blivande makar avtala om vilken lag som skall

tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden (3 §). Ett äktenskap får omedelbart

omfattande rättsverkningar, och det är därför viktigt att parterna redan innan

äktenskapet ingås kan avtala om vad som skall gälla. Ett samboförhållande medför

 visserligen inte lika vittgående rättsverkningar som ett äktenskap, men det kan

 ändå finnas situationer där parterna vill och har behov av att ingå ett

lagvalsavtal innan samboförhållandet inleds. När ett sådant avtal har träffats

finns det knappast anledning att underkänna det, inte minst med tanke på

svårigheterna att fastställa den exakta tidpunkten då ett samboförhållande har

inletts. Även blivande sambor bör därför ha möjlighet att avtala om vilken

rättsordning som skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden.

I likhet med vad som gäller för makar bör ett avtal om tillämplig lag kunna

ingås efter en sambos död. Den efterlevande sambon bör således ges en möjlighet

att ingå ett sådant avtal med den avlidnes arvingar och universella

testamentstagare.

5.5.2 Tillämplig lag när avtal inte finns

Regeringens förslag: Om samborna inte har avtalat om tillämplig lag, skall lagen

 i den stat där de tog hemvist när samboförhållandet inleddes tillämpas på deras

 förmögenhetsförhållanden. Om samborna ändrar sitt hemvist och bosätter sig i en

 annan stat, skall den statens lag tillämpas. För sambor som inte är medborgare

i den nya staten eller som inte tidigare under samboförhållandet har haft

hemvist där måste det dock gå två år innan det nya bosättningslandets lag blir

tillämplig.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 35 f.).

Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: 1990 års lag bygger på synsättet att makarnas

hemvist - och inte nationalitet - som regel bör vara avgörande när man bestämmer

 vilken stats lag som skall tillämpas. Om makarna inte har avtalat om tillämplig

 lag, gäller således lagen i den stat där de tog hemvist när de gifte sig (4 §

första stycket). Personliga förhållanden har ju ofta en starkare anknytning till

 hemviststaten än till medborgarskapsstaten. Att låta hemvistet vara avgörande

medger också en tillämpning av familjerättsliga regler som står i samklang med

sociala värderingar och annan lagstiftning i den miljö där personen lever. I

linje med vad som gäller för makar bör utgångspunkten vara att lagen i den stat

där samborna tog hemvist när samboförhållandet inleddes skall tillämpas när

samborna inte har avtalat om någon annan lag.

1990 års lag reglerar frågan om byte av tillämplig lag för det fall makarna

under äktenskapet ändrar sitt hemvist (4 § andra stycket). Som skäl för

bestämmelsen anförs i motiven bl.a. att den oföränderlighetsprincip som tidigare

 gällde i fråga om lagval för makars förmögenhetsförhållanden inte gick att

upprätthålla längre (se prop. 1989/90:87 s. 21 f.). Ett av syftena med principen

 var att makarna skulle skyddas mot överraskningar om vilken stats lag som

skulle tillämpas. Principen uppfattades som formell och konstlad, inte minst när

 makarna hade bytt både nationalitet och hemvist under äktenskapet. Den kan

också sägas vara oförenlig med tanken att hemvistet bör vara avgörande. Samma

skäl gör sig gällande för samboförhållanden, och en bestämmelse om byte av

tillämplig lag vid byte av hemvist bör därför gälla även för dessa.

Byte av tillämplig lag förutsätter enligt 1990 års lag att makarna har varit

bosatta i den nya hemviststaten under minst två år, såvida de inte tidigare

under äktenskapet har haft hemvist i den staten eller båda makarna är medborgare

 där. En sådan modifierad tvåårsregel bör gälla även för sambor.

För en utländsk medborgare med hemvist i Sverige innebär det sagda att svensk

lag blir tillämplig när han eller hon sammanbor i Sverige med en annan utländsk

medborgare eller en svensk medborgare och samboförhållandet har inletts här i

landet. Att det finns särskilda bestämmelser om sambors förmögenhetsförhållanden

 kan komma som en överraskning för personer från stater där sådana förhållanden

inte är särskilt lagreglerade. Genom den anknytning till Sverige som sambornas

hemvist ger är det ändå motiverat att dessa regler blir gällande.

Om en utländsk lag är tillämplig och den saknar särskilda bestämmelser om

sambors förmögenhetsförhållanden, torde det precis som vid ett lagvalsavtal i

motsvarande situation bli aktuellt att tillämpa de bestämmelser som skulle ha

tillämpats vid en tvist om sambors förmögenhetsförhållanden i det landet. Denna

fråga och det s.k. kvalifikationsproblemet vid tillämpning av utländsk rätt

behandlas i promemorian på s. 42 f.

5.5.3 Giltigheten av rättshandlingar mellan sambor

Regeringens förslag: En rättshandling mellan sambor avseende deras

förmögenhetsförhållanden skall vara giltig, om den stämmer överens med den lag

som är tillämplig på frågor om förmögenhetsförhållandena när rättshandlingen

företas. Om rättshandlingen företas innan samboförhållandet inleds, skall den

vara giltig om den stämmer överens med den lag som blir tillämplig när

samboförhållandet inleds. Rättshandlingen skall vidare anses giltig till formen,

 om den uppfyller formkraven enligt lagen i den stat där den företas eller den

stat där samborna då har hemvist.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 38 f.).

Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: Makars möjlighet att ingå avtal, att lämna

varandra gåvor och att vidta andra dispositioner beträffande sin egendom

varierar mellan olika stater. Därför behövs regler om i vilken utsträckning

sådana rättshandlingar blir giltiga i Sverige. Enligt 1990 års lag är en

rättshandling mellan makar giltig om den stämmer överens med den lag som är

tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden när rättshandlingen företas (5 §

första stycket första meningen).

Även för sambor varierar möjligheterna att företa rättshandlingar mellan olika

rättsordningar. Regler om vilken lag som skall tillämpas när det gäller

giltigheten av sådana rättshandlingar bör därför finnas även för sambors

förmögenhetsförhållanden. De rättshandlingar som kan bli aktuella är bl.a. olika

 former av avtal om samäganderätt eller avtal som pekar ut den ena sambon som

ensam ägare till t.ex. en fastighet som finansierats av endast den sambon. Hit

hör även avtal om att egendom som annars skulle ingå i bodelningen skall

undantas från denna. Om ett sådant avtal följer reglerna i den lag som är

tillämplig på sambornas förmögenhetsförhållanden när avtalet ingås, bör avtalet

vara giltigt också i Sverige.

En rättshandling kan vidtas även innan ett samboförhållande inleds, t.ex. i

samband med att en gemensam bostad skall anskaffas. Enligt 1990 års lag är en

sådan rättshandling giltig om den stämmer överens med den lag som blir

tillämplig när makarna ingår äktenskapet (5 § första stycket andra meningen).

Motsvarande bör gälla för blivande sambor.

1990 års lag behandlar frågan om vad som krävs för att en rättshandling skall

anses giltig till formen. Utöver vad som följer av 5 § första stycket, dvs. att

rättshandlingen är giltig - materiellt och till formen - om den uppfyller kraven

 enligt den tillämpliga lagen, är enligt 5 § andra stycket rättshandlingen

giltig till formen också om den uppfyller kraven enligt lagen i den stat där den

 företas eller där makarna har hemvist. Detta bör gälla även för

samboförhållanden. Att formkravet skall kunna prövas enligt alternativa

rättsordningar är den gängse metoden att behandla formfrågor i internationellt

privaträttsliga sammanhang.

I 1990 års lag finns en särskild bestämmelse om registrering av äktenskapsförord

 och gåvor mellan makar (5 § tredje stycket). Bestämmelsen saknar aktualitet för

 samboförhållanden.

5.5.4 Begränsningar i tillämpningen av utländsk rätt

Regeringens förslag: I vissa fall skall svensk rätt tillämpas i stället för den

utländska lag som de föreslagna lagvalsreglerna pekar ut. På begäran av en sambo

 eller en dödsbodelägare skall svensk lag alltid tillämpas för förfarandet vid

bodelning. Skyddsbestämmelserna i sambolagen om förfogande och övertaganderätt i

 fråga om sambors gemensamma bostad och bohag skall alltid tillämpas när

bostaden och bohaget finns i Sverige. Också sambolagens bestämmelser om jämkning

 skall alltid få tillämpas när en bodelning görs i Sverige. Samma regler om

skydd för tredje man skall gälla som för makar. Det skall vidare finnas ett

förbehåll om s.k. ordre public, dvs. att bestämmelser i utländsk rätt inte får

tillämpas när det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska

 rättsordningen.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens utom vad gäller förslaget

om uttryckliga regler om skydd för tredje man (se promemorian s. 46 f. och s.

59).

Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: I den svenska internationella privat- och

processrätten anses det vara en allmän princip att bestämmelser i utländsk rätt

inte får tillämpas här ifall tillämpningen skulle vara uppenbart oförenlig med

grunderna för den svenska rättsordningen. Ett sådant förbehåll om s.k. ordre

public finns i 1990 års lag (15 §) och bör gälla även för sambor.

Det är endast grundläggande principer i rättssystemet som skyddas enligt ordre

public. Det krävs dessutom att tillämpningen av den utländska rättsregeln skulle

 vara uppenbart oförenlig med dessa principer. Men även utanför detta ganska

snäva område kan det finnas ett behov av att begränsa tillämpningen av utländsk

rätt. Så kan vara fallet då intresset av att svenska regler tillämpas gör sig

gällande med särskild styrka eller då en tillämpning av utländsk rätt på annat

sätt kan vara svår att förena med den svenska rättsordningen. 1990 års lag

begränsar därför tillämpningen av utländsk rätt i ytterligare några avseenden.

Sålunda skall i vissa fall svensk rätt alltid tillämpas i stället för den

utländska rätt som lagvalsreglerna pekar ut. Svenska förfaranderegler skall

tillämpas när det gäller bodelning, om en make eller dödsbodelägare begär det (6

 §). Äktenskapsbalkens regler avseende bodelning av gemensam bostad och bohag

skall alltid tillämpas när bostaden och bohaget finns i Sverige (9 §).

Äktenskapsbalkens regler om jämkning av bodelning får alltid tillämpas (10 §).

I sambolagen finns hänvisningar till äktenskapsbalkens förfaranderegler om

bodelning (14 och 20 §§). Förfarandereglerna skall alltså tillämpas även på

bodelning mellan sambor. Vid en bodelning är det ofta nödvändigt att tillämpa

bestämmelser som knyter an till det svenska förfarandet och den organisation som

 finns i Sverige för att lösa bodelningskonflikter. I likhet med vad som gäller

vid bodelning mellan makar bör därför svenska förfaranderegler alltid tillämpas

vid bodelning mellan sambor när det begärs av en sambo eller en dödsbodelägare.

Liksom äktenskapsbalken innehåller sambolagen bestämmelser om sambornas bostad

och bohag som har en utpräglad skyddskaraktär (se 10, 16 och 17 §§ sambolagen).

På motsvarande sätt som gäller för bodelning mellan makar bör dessa bestämmelser

 alltid tillämpas om bostaden och bohaget finns i Sverige. Likaså bör

sambolagens regel om jämkning vid bodelning (9 §) alltid kunna tillämpas när

bodelning skall ske i Sverige.

I 1990 års lag finns bestämmelser om inskränkningar som en utländsk lag kan

innehålla i dels en makes rätt att förfoga över sin egendom (11 §), dels en

makes skyldighet att med sin egendom svara för skulder (12 §). Bestämmelserna

innebär att inskränkningarna inte kan göras gällande fullt ut mot tredje man (se

 avsnitt 4.1). De avser sålunda att säkerställa ett visst tredjemansskydd.

Liksom vid avtal med makar har motparten normalt ingen anledning att räkna med

att det finns större hinder för en sambos rätt att förfoga över sin egendom i

Sverige eller större begränsningar i dennes skyldighet att svara för sina

skulder med egendom som finns här i landet än som gäller enligt svensk rätt. I

promemorian görs bedömningen att sådana inskränkningar i utländsk rätt inte

torde vara särskilt vanliga när det gäller sambor. Därför lämnas det inget

förslag till skyddsregler för tredje man men uttalas att de regler som gäller

beträffande makar möjligen kan tillämpas analogt. Sedan bedömningen i

promemorian gjordes har emellertid frågan om sambolagstiftning blivit mer

aktuell internationellt sett, och på några håll har redan införts sådan

lagstiftning. Även om det är oklart i vad mån det finns utländsk rätt som

innehåller detta slags inskränkningar, är det enligt regeringen nu ändå

tillräckligt motiverat att införa motsvarande regler om tredjemansskydd som

finns beträffande makar. För detta talar också att det knappast finns

tillräckliga skäl att här göra skillnad mellan makar och sambor.

5.6 Lagteknisk lösning

När det gäller den lagtekniska lösningen framhålls det i promemorian att frågor

om samboförhållanden utgör en särskild problematik och att det därför inte är

lämpligt att integrera bestämmelserna om sambor med reglerna om makars

förmögenhetsförhållanden. Denna bedömning görs mot bakgrund av

Familjelagssakkunnigas uttalande att hela den allmänna internationella

familjelagstiftningen borde samlas i en lag. Promemorians förslag är således att

 det i en sådan lag tas in ett kapitel om sambors förmögenhetsförhållanden.

Som har konstaterats i avsnitt 3 är det dock mest ändamålsenligt att ta

ställning till varje familjerättsligt område för sig. Av tidigare avsnitt

framgår att de regler som föreslås för sambors förmögenhetsförhållanden i

huvudsak svarar mot vad som i dag gäller enligt 1990 års lag för makars

förmögenhetsförhållanden. Enligt regeringen framstår det då som lagtekniskt mest

 lämpligt att den lagen görs tillämplig även på sambors

förmögenhetsförhållanden, vilket också förordas av Juridiska fakultetsstyrelsen

vid Lunds universitet. Detta kan göras på flera olika sätt. Tydligast och

enklast synes vara att det redan i 1 § anges hur lagens bestämmelser skall

tillämpas beträffande sambor.

När svenska lagregler om sambor i vissa delar gjorts tillämpliga på homosexuella

 sambor har hittills den tekniken använts att det i lagen om homosexuella sambor

 angetts att bestämmelserna skall tillämpas även på homosexuella sambor.

Samboendekommittén föreslår i sitt betänkande Nya samboregler (SOU 1999:104) att

 alla samboförhållanden skall regleras i en och samma sambolag och att begreppet

 sambo skall omfatta även sambor av samma kön. Beredningen av betänkandet pågår

i Regeringskansliet och bör inte avvaktas innan en lagstiftning om

internationella samboförhållanden genomförs. Tills vidare bör den tekniken

användas att 1990 års lag anges i den uppräkning av bestämmelser som finns i

lagen om homosexuella sambor.

6 Erkännande och verkställighet

6.1 1990 års lag skall reglera erkännande och verkställighet

Regeringens förslag: 1990 års lag skall reglera erkännande och verkställighet av

 utländska avgöranden.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 153 f. och promemorian s. 50 f.).

Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om regler för erkännande och

verkställighet av avgöranden om makars och sambors förmögenhetsförhållanden bör

lämpligen tas upp nu, i samband med att 1990 års lag föreslås bli tillämplig för

 sambor.

I avsnitt 4.3 har redovisats vad som gäller om erkännande och verkställighet av

utländska avgöranden om makars och sambors förmögenhetsförhållanden. I övrigt

saknas det alltså allmänna icke konventionsgrundade regler. Det har en rad

negativa konsekvenser. Det kan i vissa fall leda till processer som är onödiga.

Men det kan också innebära att den som har fullt fog för att föra en talan här i

 landet nöjer sig med det utländska avgörandet och den verkställighet som det är

 praktiskt möjligt att åstadkomma i den stat där avgörandet har meddelats. Det

är många gånger dyrt och påfrestande att föra en process. Att inleda ytterligare

 en rättegång i en annan stat kan te sig avskräckande, även om möjligheterna att

 vinna framgång skulle vara gynnsamma. De negativa konsekvenserna framstår

särskilt tydligt när parterna har fört den utländska processen i den stat där de

 har hemvist och de samtidigt har svag anknytning till Sverige. Då kan det

förefalla direkt olämpligt att tvisten prövas eller omprövas här. Detsamma

gäller om den ena parten först sedan saken har prövats utomlands flyttar hit

eller får egendom här och på så sätt blir tillgänglig för ett rättsligt

förfarande.

Anledningen till att det inte togs in några bestämmelser om erkännande och

verkställighet i 1990 års lag var att det för sådana frågor finns ett så nära

samband med andra familjerättsliga områden att det ansågs bäst att ta upp

frågorna i ett sammanhang (se prop. 1989/90:87 s. 12). Utgångspunkten var då att

 lagstiftningsarbetet inriktades på en enda lag med ett vidsträckt

tillämpningsområde för hela den internationella privat- och processrätten inom

familjerätten. Som har sagts i avsnitt 3 framstår det i dag som mest

ändamålsenligt att ta ställning till varje område för sig, och

lagstiftningsarbetet har numera den inriktningen. Det nämnda skälet mot att ta

in bestämmelser om erkännande och verkställighet i 1990 års lag har därmed

fallit.

Med hänvisning till det anförda gör regeringen bedömningen att det i 1990 års

lag bör införas regler om erkännande och verkställighet för makars och sambors

förmögenhetsförhållanden. Av 3 kap. 1 § lagen om registrerat partnerskap följer

att reglerna blir på motsvarande sätt tillämpliga på registrerade partner.

6.2 Villkor för erkännande

Regeringens förslag: Ett utländskt avgörande om makars eller sambors

förmögenhetsförhållanden skall gälla i Sverige, om det har meddelats antingen i

en stat vars lag enligt svensk rätt var tillämplig på deras

förmögenhetsförhållanden eller i en stat där svaranden hade hemvist. Avgörandet

måste vara meddelat av en domstol eller en annan myndighet eller av en

bodelningsförrättare.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 156 f. och promemorian s. 50 f.).

Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inget att invända mot dem.

Skälen för regeringens förslag: I linje med bedömningen i avsnitt 6.1 bör

avgöranden av utländska domstolar och andra myndigheter och av utländska

bodelningsförrättare erkännas i Sverige. Det bör dock krävas att det har funnits

 en godtagbar grund för den utländska behörigheten; makarna eller samborna måste

 ha haft en viss anknytning till den stat där avgörandet meddelades.

Uppgörelser om makars förmögenhetsförhållanden aktualiseras bl.a. i samband med

äktenskapliga statusbeslut, t.ex. beslut om äktenskapsskillnad. Det kan i och

för sig diskuteras om ett avgörande om makars förmögenhetsförhållanden som har

meddelats i samma stat som statusbeslutet alltid borde erkännas när

statusbeslutet erkänns här. Mot detta talar dock att de regler som gäller för

erkännande av utländska avgöranden om äktenskapsskillnad är liberala (jfr 3 kap.

 7 § lagen [1904:26 s. 1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande

äktenskap och förmynderskap). Makarna behöver inte alls ha haft någon särskilt

stark anknytning till en stat för att en äktenskapsskillnad där skall erkännas i

 Sverige. Även i många fall då makarna har haft tyngdpunkten i sin tillvaro i

Sverige och där svensk lag är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden

erkänns utländska äktenskapsskillnader. I sådana fall kan det ibland vara svårt

att acceptera utländska bodelningar. Dessa kan bygga på helt andra värderingar

än våra och t.ex. enligt svenskt synsätt missgynna ena parten. Det torde således

 föra för långt att erkänna ett utländskt avgörande om makars

förmögenhetsförhållanden enbart av det skälet att det har meddelats i samband

med och i samma stat som ett statusbeslut som erkänns i Sverige.

En rimligare huvudregel är att ett utländskt avgörande om makars

förmögenhetsförhållanden skall erkännas i Sverige när det har meddelats i den

stat vars lag enligt svenska lagvalsregler är tillämplig på makarnas

förmögenhetsförhållanden. Det rör sig då normalt om avgöranden från den stat där

 makarna har hemvist eller från den stat vars lag makarna genom avtal har

bestämt skall tillämpas på den äktenskapliga förmögenheten. För makar som har

flyttat till Sverige och inte har träffat något lagvalsavtal innebär detta att

ett avgörande från deras tidigare hemviststat skall erkännas, förutsatt att de

inte har bott här så lång tid att svensk lag skall tillämpas på deras

förmögenhetsförhållanden.

Som föreslås i promemorian bör detsamma gälla för erkännande av avgöranden om

sambors förmögenhetsförhållanden. Visserligen skiljer sig sådana regler från de

erkännanderegler som finns i Bryssel- och Luganokonventionerna och i Bryssel

I-förordningen. Framför allt med hänsyn till att dessa regler utgör en del av

ett system, där de stater som är bundna av instrumenten också har enhetliga

behörighetsregler, kan reglerna emellertid inte tjäna som förebild för

bestämmelser som skall vara allmänt tillämpliga.

Vidare bör alla avgöranden som har meddelats i svarandens hemviststat erkännas

här i landet. Något krav på att den statens lag skall vara tillämplig i

materiellt hänseende bör inte ställas upp. Oavsett vilket lands lag som har

tillämpats bör svarandens intressen anses fullt tillgodosedda genom kravet att

förfarandet äger rum i hans eller hennes hemviststat.

Regeringen delar Familjelagssakkunnigas och promemorians bedömning att dessa

grunder för den utländska behörigheten är tillräckliga för att täcka in de fall

där det är motiverat att erkänna ett utländskt avgörande. Det torde således

saknas behov av en bestämmelse som knyter an enbart till makarnas eller

sambornas medborgarskap. Enligt de lagvalsregler som finns för makar - och som

nu föreslås för sambor - finns det möjlighet att avtala om att lagen i den stat

där någon är medborgare skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena. När så

sker kommer även ett avgörande från medborgarskapsstaten att erkännas i Sverige.

I betänkandet föreslås en särskild bestämmelse om att ett förlikningsavtal som

har ingåtts inför en domstol eller annan myndighet i en främmande stat och som

kan verkställas där skall anses som ett utländskt avgörande (se betänkandet s.

281). I den mån ett sålunda ingånget förlikningsavtal kan anses som ett

avgörande kommer det att omfattas av reglerna utan någon uttrycklig bestämmelse

om det. Det är svårt att överblicka vilka situationer i övrigt som i praktiken

skulle träffas av en bestämmelse som den föreslagna. Det är också tveksamt om

det finns behov av en sådan reglering. Mot denna bakgrund anser regeringen att

någon bestämmelse av detta slag inte bör införas.

6.3 Hinder för erkännande

Regeringens förslag: Ett utländskt avgörande skall inte gälla i Sverige när det

har förekommit allvarliga brister i det utländska förfarandet. Avgörandet skall

inte heller gälla när det strider mot ett svenskt avgörande eller, under vissa

förutsättningar, ett annat utländskt avgörande. Även ett pågående svenskt eller

utländskt förfarande skall kunna hindra att ett utländskt avgörande erkänns.

Erkännande skall också kunna vägras på grund av s.k. ordre public, dvs. när ett

erkännande skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska

rättsordningen.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 169 f. och promemorian s. 54 f.).

Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inget att invända mot dem.

Skälen för regeringens förslag: Det kan förekomma att det i enskilda fall finns

sådana omständigheter som gör att ett erkännande bör vägras trots att det

utländska avgörandet uppfyller de allmänna krav som ställs för erkännande. De

lösningar som har valts i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor

bör därvid vara mönstergivande (SOU 1983:25 s. 139 f. och 199 f. samt prop.

1984/85:124 s. 30 f. och 54 f.).

Ett utländskt avgörande bör sålunda inte erkännas, om det har förekommit

allvarliga brister i det utländska förfarandet. Det kan gälla att en part inte

har fått kännedom om den väckta talan i tillräckligt god tid för att kunna ta

till vara sin rätt eller att en part annars inte har fått rimliga möjligheter

att föra sin talan. Brister i det utländska förfarandet kan gå ut över såväl

käranden som svaranden, och båda bör skyddas. Vidare bör ett utländskt avgörande

 som strider mot ett svenskt avgörande inte erkännas.

Inte heller bör ett utländskt avgörande erkännas, om det i Sverige pågår ett

rättsligt förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande. Företräde bör

alltså alltid ges åt det avgörande som har meddelats eller kan komma att

meddelas i Sverige. Detta hänger bl.a. samman med vad som bör gälla när ett

utländskt förfarande konkurrerar med ett svenskt förfarande. Som föreslås i

avsnitt 6.4 bör nämligen ett pågående utländskt förfarande som kan leda till ett

 här i landet gällande avgörande inte alltid hindra att samma fråga tas upp och

prövas i Sverige. En sådan svensk prövning bör kunna ske om det finns särskilda

skäl. För att det svenska förfarandet skall bli meningsfullt krävs då att det

svenska avgörandet gäller framför det utländska, även om det utländska har

meddelats i ett förfarande som har påbörjats först.

Det finns ingen anledning att föreslå en motsvarande regel när två utländska

domar eller förfaranden konkurrerar med varandra, utan då bör det förfarande som

 började först ha företräde. Därmed hindrar man att en part ges möjlighet att få

 en fördel genom att under ett pågående förfarande väcka talan i en annan stat.

Ett utländskt avgörande bör sålunda inte erkännas, om det utomlands pågår ett

rättsligt förfarande som har påbörjats tidigare än det förfarande som har lett

till avgörandet. En förutsättning bör dock vara att det pågående förfarandet kan

 antas leda till ett avgörande som blir gällande i Sverige.

Slutligen bör erkännande av ett utländskt avgörande kunna vägras, om avgörandet

uppenbart strider mot grunderna för den svenska rättsordningen. Ett förbehåll om

 s.k. ordre public bör alltså finnas. Det kan gälla både stötande inslag i

förfarandet och sådana fall då det står klart att det materiella resultatet i

det utländska avgörandet uppenbart strider mot svensk rättsuppfattning. Det är

knappast möjligt eller lämpligt att i förväg precisera i vilka fall erkännandet

av ett utländskt avgörande strider mot grundläggande svenska värderingar, utan

bedömningen får som annars lämnas åt rättstillämpningen.

Dessa möjligheter att vägra erkännande bör gälla både för avgöranden om makars

och avgöranden om sambors förmögenhetsförhållanden.

6.4 Konkurrerande förfaranden

Regeringens förslag: Om det framställs ett yrkande som avser makars eller

sambors förmögenhetsförhållanden vid en svensk domstol, när det redan pågår ett

förfarande i utlandet som kan leda till ett motstridigt avgörande, skall den

svenska domstolen avvisa talan om det kan antas att det utländska avgörandet

blir gällande här i landet. I stället för att avvisa talan får den svenska

domstolen förklara målet eller ärendet vilande. Ifall det finns särskilda skäl

skall talan få prövas vid den svenska domstolen.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 173 f. och promemorian s. 57 f.).

Remissinstanserna: Svea hovrätt anser att det inte bör vara möjligt att

vilandeförklara ett mål i dessa fall. Hovrätten framhåller att parterna inte

torde ha något att vinna på att det svenska målet vilar när det kan antas att

det utländska avgörandet blir gällande i Sverige. I övrigt tillstyrker

remissinstanserna förslagen eller lämnar dem utan någon invändning i sak.

Skälen för regeringens förslag: Som komplement till bestämmelserna om erkännande

 av utländska avgöranden behövs en regel om hinder för en svensk rättegång när

det redan pågår ett konkurrerande rättsligt förfarande utomlands, s.k.

litispendens.

I enlighet med Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag bör

bestämmelserna utformas efter mönster av 10 § lagen om internationella

faderskapsfrågor. Huvudregeln är där att en faderskapstalan som väcks vid en

svensk domstol skall avvisas eller målet förklaras vilande om det pågår ett

förfarande utomlands om samma faderskap. En förutsättning är dock att det

utländska förfarandet kan antas leda fram till ett avgörande som blir gällande i

 Sverige. I motiven till lagen anförs att vilandeförklaring ofta kan vara att

föredra, bl.a. med hänsyn till risken för att det i efterhand visar sig att

prognosen var felaktig och att den utländska domen inte uppfyller kraven för

erkännande (se prop. 1984/85:124 s. 64).

Familjelagssakkunniga framhåller att det för den svenska domstolen i ett mål

eller ärende om makars förmögenhetsförhållanden ofta lär vara att föredra att

förklara förfarandet vilande på grund av risken att det kommande avgörandet inte

 uppfyller villkoren för erkännande. Regeringen delar denna bedömning. En

domstol bör ges en möjlighet att välja mellan att avvisa den väckta talan eller

att förklara målet eller ärendet vilande.

Att ett utländskt rättsligt förfarande som kan antas leda till ett i Sverige

gällande avgörande alltid skulle utgöra hinder för att saken prövas här är dock

inte motiverat. Det kan t.ex. finnas en påtaglig risk för att det utländska

avgörandet kommer att dra långt ut på tiden. Även om det pågår ett rättsligt

förfarande utomlands, bör saken kunna prövas här i landet när det finns

särskilda skäl. Vad som kan utgöra särskilda skäl behandlas närmare i

författningskommentaren.

Har det svenska målet eller ärendet förklarats vilande och leder det utländska

förfarandet därefter till ett lagakraftvunnet avgörande som kan bli gällande i

Sverige, skall det svenska förfarandet avslutas utan att något avgörande

meddelas i sak (jfr 10 § lagen om internationella faderskapsfrågor samt prop.

1984/85:124 s. 64). Därefter hindrar det svenska förfarandet alltså inte att det

 utländska avgörandet kan erkännas här i landet.

6.5 Verkställighet

Regeringens förslag: Utländska domstolsavgöranden som erkänns i Sverige skall få

 verkställas här sedan Svea hovrätt har förklarat att avgörandet är

verkställbart.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 172 f. och promemorian s. 56).

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det.

Skäl för regeringens förslag: Utländska domstolsavgöranden som erkänns i Sverige

 bör också kunna verkställas här, men andra avgöranden bör inte vara

verkställbara. En make eller en sambo som önskar få verkställt ett avgörande av

en bodelningsförrättare eller av en annan utländsk myndighet än en domstol måste

 alltså i stället skaffa sig en exekutionstitel vid svensk domstol med det

utländska avgörandet som grund.

Innan avgörandet kan verkställas i Sverige bör frågan om verkställbarheten

prövas av domstol. Som Familjelagssakkunniga och promemorian föreslår bör

prövningen anförtros åt Svea hovrätt, som redan har likartade

prövningsuppgifter.

Någon ingående reglering av förfarandet i Svea hovrätt är inte nödvändig. Det

bör dock föreskrivas att sökandens motpart skall få tillfälle att yttra sig

innan hovrätten prövar en ansökan om verkställbarhetsförklaring.

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: De föreslagna reglerna skall träda i kraft den 1 februari

2002. Rättshandlingar rörande sambors förmögenhetsförhållanden som har

företagits före ikraftträdandet skall inte kunna förlora sin giltighet. En talan

 som har väckts vid en svensk domstol före ikraftträdandet skall i fråga om

lagval prövas enligt äldre rätt, och domstolens behörighet skall inte gå

förlorad på grund av de nya bestämmelserna. Reglerna om erkännande och

verkställighet av utländska avgöranden skall inte tillämpas på avgöranden som

har meddelats före ikraftträdandet.

Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens

(se betänkandet s. 332 f. och promemorian s. 60).

Remissinstanserna har inget att invända mot förslagen.

Skälen för regeringens förslag: De nu föreslagna reglerna bör träda i kraft den

1 februari 2002, och de bör kunna tillämpas omedelbart vid ikraftträdandet.

Särskilda övergångsbestämmelser är nödvändiga vad gäller rättshandlingar rörande

 sambors förmögenhetsförhållanden som har företagits före ikraftträdandet. Dessa

 bör inte förlora sin giltighet på grund av de nya reglerna. Även när det gäller

 mål och ärenden som avser sambors förmögenhetsförhållanden och där talan har

väckts vid domstol före ikraftträdandet krävs övergångsbestämmelser. För sådana

mål och ärenden bör frågan om tillämplig lag prövas enligt äldre rätt. En svensk

 domstols behörighet i en fråga som har väckts vid domstolen före

ikraftträdandet bör inte heller gå förlorad på grund av de nya bestämmelserna.

Därutöver bör det finnas övergångsbestämmelser för de nya reglerna om erkännande

 och verkställighet av utländska avgöranden. Reglerna bör inte tillämpas på

avgöranden som har meddelats före ikraftträdandet. Ett utländskt avgörande kan

ligga långt tillbaka i tiden och behöver inte ha följts. Svaranden i det

utländska förfarandet kanske inte heller hade engagerat sig i rättegången

eftersom det inte var troligt att avgörandet skulle erkännas i Sverige.

8 Kostnader och resursbehov

Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt får enligt förslagen nya uppgifter.

Stockholms tingsrätt föreslås vara reservforum när svensk domsrätt föreligger

utan att det finns någon behörig svensk domstol. Det lär inte förekomma fler än

några enstaka sådana mål eller ärenden per år, och dessa torde inte föranleda

några beaktansvärt ökade kostnader för tingsrätten. Svea hovrätt skall enligt

förslaget pröva ansökningar om verkställbarhetsförklaring. Hovrätten har redan i

 dag sådana uppgifter. Den ökning av antalet avgöranden som skall prövas torde

inte bli större än att uppgiften kan lösas inom ramen för nuvarande resurser.

Inte heller föreslagna lagändringar i övrigt torde ge upphov till några ökade

kostnader.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella

frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden

1 § Denna lag är tillämplig på frågor om makars och sambors

förmögenhetsförhållanden när det finns anknytning till en främmande stat. Vad

som sägs om sambor gäller sådana samboförhållanden där en ogift kvinna och en

ogift man bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden.

Bestämmelserna i 2 § första stycket 1 och andra stycket, 5 § tredje stycket, 6 §

 andra stycket och 8 § gäller inte för sambor. När lagen skall tillämpas på

samboförhållanden gäller i övrigt följande.

 1. Vad som sägs i lagen om makar, blivande makar, äktenskapet och

äktenskapets ingående eller motsvarande gäller sambor, blivande sambor,

samboförhållandet respektive samboförhållandets inledande.

 2. Vid tillämpningen av 9 § gäller 10-12 och 16-19 §§ lagen (1987:232) om

sambors gemensamma hem i stället för äktenskapsbalken. Vid tillämpningen av 10 §

 gäller 9 § lagen om sambors gemensamma hem i stället för 12 kap.

äktenskapsbalken.

Lagen gäller inte i den mån något annat följer av en annan lag.

(Jfr 1 § i Ds 1997:60.)

Paragrafen anger vilket tillämpningsområde lagen har och hur den skall tillämpas

 beträffande sambor. Tillämpningsområdet har utvidgats till att omfatta även

sambors förmögenhetsförhållanden. I första stycket har lagts till en bestämmelse

 som anger för vilka sambor som lagen är tillämplig. I ett nytt andra stycke

klargörs hur lagen skall tillämpas beträffande sambor. Övervägandena finns i

avsnitt 5.

Första stycket

Lagen är tillämplig på makars och sambors förmögenhetsförhållanden.

Tillämpningsområdet för sambors förmögenhetsförhållanden är lika omfattande som

för makars och inte, som i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem

(sambolagen), begränsat till frågor som rör sambornas gemensamma bostad och

bohag.

Lagen innehåller ingen definition av sambors förmögenhetsförhållanden. Det finns

 inte heller någon sådan definition när det gäller makar. Enligt de ursprungliga

 motiven till lagen (se prop. 1989/90:87 s. 34 f.) hör typiskt sett till den

äktenskapsrättsliga förmögenhetsrätten indelningen av makars egendom i olika

kategorier, för vilka det under äktenskapet gäller särskilda bestämmelser om

rådighet, förvaltning och skuldansvar, samt regler som är bestämmande för det

materiella utfallet vid en bodelning eller en motsvarande uppgörelse enligt

utländsk lag. Denna beskrivning bör kunna ligga till grund även för bedömningen

av vad som tillhör sambors förmögenhetsförhållanden. Då bör alltså beaktas inte

bara sambolagen utan också den äktenskapsrättsliga förmögenhetsrätten. Frågor

som tillhör det området och som kan överföras på samboförhållanden är avsedda

att omfattas av lagens tillämpningsområde. Det gäller t.ex. frågor om delning

vid en separation av även andra tillgångar än den gemensamma bostaden eller det

gemensamma bohaget, frågor om gåvor mellan sambor och frågor om samäganderätt.

Till sambors förmögenhetsförhållanden i den mening som avses i lagen hör bara

sådana frågor som gäller det familjerättsliga förhållandet mellan parterna i

deras egenskap av sambor eller blivande sambor. Ett vanligt

förmögenhetsrättsligt avtal träffas alltså inte av bestämmelserna. Det gäller

oavsett om parterna har ingått avtalet innan ett samboende över huvud taget

aktualiserades eller om de ingår det under samboförhållandet.

Vissa gränsdragningsfrågor som kan uppstå berörs i de ursprungliga motiven till

lagen (se anf. prop. s. 34 f.). Det framstår som rimligt att i den

internationellt privaträttsliga regleringen dra gränsen mellan frågor om sambors

 förmögenhetsförhållanden å ena sidan och arvsrättsliga frågor å den andra på

samma sätt som när det gäller makars förmögenhetsförhållanden. Till sambors

förmögenhetsförhållanden skulle därmed höra även frågor om bodelning efter en

sambos död, medan frågor om sambors rätt till arv skulle höra till det

arvsrättsliga området och därmed inte omfattas av lagen.

I likhet med vad som gäller för frågor om makars förmögenhetsförhållanden skall

de frågor om sambors förmögenhetsförhållanden som omfattas av lagen ha

anknytning till en främmande stat. Som exempel kan nämnas när en utländsk

medborgare sammanbor med en svensk medborgare eller när två svenska medborgare

sammanbor eller har sammanbott utomlands.

Lagen är tillämplig på sådana samboförhållanden som omfattas av sambolagen

enligt definitionen i 1 § andra stycket i den lagen. Bestämmelserna tillämpas

alltså inte på sådant samboende som inte är äktenskapsliknande, t.ex. när vuxna

syskon sammanbor eller studerande ungdomar delar hyreslägenhet. Om någon av

samborna är gift, faller samboförhållandet utanför lagens tillämpningsområde.

Andra stycket

I inledningen till andra stycket anges vilka bestämmelser i lagen som inte

gäller för samboförhållanden. Det är genomgående sådana bestämmelser som på

grund av sitt innehåll är direkt anpassade för förhållandet mellan makar och som

 över huvud taget inte kan användas på samboförhållanden. Det är alltså inte

fråga om att det görs skillnad materiellt sett mellan makar och sambor i de

hänseenden som lagen reglerar (domstols behörighet, tillämplig lag samt

erkännande och verkställighet av utländska avgöranden).

Enligt punkt 1 i andra stycket skall vad som sägs i lagen om makar, blivande

makar, äktenskapet och äktenskapets ingående eller motsvarande gälla sambor,

blivande sambor, samboförhållandet respektive samboförhållandets inledande. En

sådan tillämpning torde inte i sig medföra några problem. Vissa särskilda frågor

 uppkommer dock när bestämmelserna skall tillämpas på samboförhållanden.

Sambor och blivande sambor kan träffa avtal om tillämplig lag i enlighet med vad

 som gäller för makar, jfr 3 §. Det spelar ingen roll om parterna bedöms ha

varit sambor eller inte när avtalet ingicks. Vidare saknar det i princip

betydelse hur långt före samboförhållandet som avtalet träffades. Det säger sig

dock självt att ett avtal om tillämplig lag inte får någon verkan när det inte

över huvud taget inleds något samboförhållande. Ett avtal om tillämplig lag kan

träffas även mellan före detta sambor till dess bodelning har genomförts. Det

framgår inte uttryckligen men får anses följa av allmänna principer om avtal;

motsvarande anses gälla för makar (se prop. 1989/90:87 s. 41). Om den ena sambon

 är död, kan den efterlevande sambon ingå ett lagvalsavtal med den avlidnes

arvingar och universella testamentstagare.

Många länder saknar särskild reglering om sambors förmögenhetsförhållanden. Om

samborna genom avtalet har kommit överens om att tillämpa lagen i ett sådant

land, torde avtalet i regel innebära att frågor rörande sambornas

förmögenhetsförhållanden skall bedömas på det sätt domstolarna i det landet

behandlar sådana förhållanden. Det kan t.ex. innebära att samboförhållanden inte

 tillerkänns några rättsverkningar över huvud taget eller att vanliga

obligationsrättsliga bestämmelser blir tillämpliga.

Innehållet i den tillämpliga lagen kan ändras på olika sätt. Det som förut har

varit helt oreglerat kan komma att regleras, eller andra ändringar kan ske.

Utgångspunkten torde vara att, i likhet med vad som vanligen gäller för makars

förmögenhetsförhållanden (jfr anf. prop. s. 42 och rättsfallet NJA 1968 s. 126),

 hänvisningen till ett visst lands lag innebär att det är de vid varje tid

gällande reglerna i det landet som skall tillämpas såvida något annat inte

följer av övergångsbestämmelserna till den nya lagen. I enskilda fall kan

omständigheterna emellertid vara säregna och motivera ett avsteg från den

principen. Det kan t.ex. tänkas att avtalet får tolkas så att samborna medvetet

valt ett lands lag på grund av att samboförhållanden där är helt oreglerade och

att man därför får bortse från förändringar som innebär en reglering.

Om samborna inte har bestämt tillämplig lag genom avtal, gäller lagen i den stat

 där de tog hemvist när samboförhållandet inleddes, jfr 4 § första stycket. Det

ligger i sakens natur att det kan vara svårt att avgöra vid vilken tidpunkt ett

samboförhållande inleddes. Det finns ingen registrering eller annan avgörande

omständighet som kan jämföras med ett äktenskap. Det får därför avgöras från

fall till fall när ett samboförhållande kan sägas ha nått tillräcklig

stabilitet. Härvid gäller vad som sägs i 1 § andra stycket, dvs. att

sambobegreppet är detsamma som i sambolagen. Om parterna inte kan komma överens

om tidpunkten för inledandet av samlevnaden, bör den dag då de folkbokförts på

gemensam adress kunna användas som rätt datum när inte övriga omständigheter

talar i en annan riktning (jfr prop. 1986/87:1 s. 104).

Om samborna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där i

minst två år, tillämpas i stället den statens lag, jfr 4 § andra stycket. Har

båda samborna tidigare under samboförhållandet haft hemvist i den staten eller

är båda samborna medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så

snart de har tagit hemvist i staten. Kravet på två års boende är avsett att

tolkas så att parterna skall ha varit bosatta i landet under så lång tid som

sambor.

Vid en bodelning skall sambornas samtliga tillgångar och skulder i Sverige och

utomlands beaktas, om inget annat följer av den lag som är tillämplig på

sambornas förmögenhetsförhållanden, jfr 7 § första stycket. Eftersom lagens

tillämpningsområde för sambors förmögenhetsförhållanden inte är begränsat till

vad som omfattas av den svenska sambolagen, kan alla typer av egendom bli

aktuella, även t.ex. banktillgodohavanden och fritidshus. När svensk lag är

tillämplig medför dock sambolagen begränsningar i fråga om vilken egendom som

berörs. Vid lottläggningen bör vidare en sambo i första hand tilldelas egendom

som tillhör honom eller henne utomlands (jfr 7 § första stycket andra meningen).

 I de ursprungliga motiven till lagen ges några riktlinjer för hur bedömningen

kan göras när makar har tillgångar och skulder i flera länder (se prop.

1989/90:87 s. 51 f.). Dessa riktlinjer kan ge ledning även för bedömningen när

det gäller sambor.

Finns det egendom i en annan stat och kan det antas att bodelningen inte kommer

att gälla där, får bodelningen begränsas till att gälla en viss del av sambornas

 egendom, jfr 7 § andra stycket första meningen. Motsvarande reglering för

makars bodelning anses tillgodose ett praktiskt behov, eftersom det kan framstå

som meningslöst att dra in egendom utomlands i ett svenskt bodelningsförfarande

om man vet eller på goda grunder kan anta att bodelningsförrättarens beslut om

denna egendom saknar betydelse (jfr anf. prop. s. 52). Detta gäller i än högre

grad för sambors förmögenhetsförhållanden där man kan förvänta sig att ett

svenskt avgörande om bodelning kommer att vägras erkännande i fler fall än vad

som gäller för makar. En sådan begränsning får dock inte göras, om någon av

samborna med rimliga skäl motsätter sig det, jfr 7 § andra stycket andra

meningen.

I punkt 2 i andra stycket klargörs hur vissa av lagens bestämmelser om

begränsning av tillämpningen av utländsk lag skall tillämpas beträffande sambor.

Vid tillämpningen av 9 § gäller, i stället för äktenskapsbalkens motsvarande

bestämmelser, bestämmelserna i sambolagen i fråga om förfogande över sambors

gemensamma bostad och bohag, om en sambos rätt att överta sådan egendom och om

en sambos rätt att överta den gemensamma bostaden när den inte ingår i bodelning

 (10-12 och 16-19 §§). En tillämpning av 9 § torde inte annat än undantagsvis

kunna komma i fråga i andra fall än då samborna har sitt gemensamma hemvist i

Sverige, eftersom en förutsättning för tillämpningen är att det gemensamma

hemmet finns här.

Vid tillämpningen av 10 § gäller bestämmelserna om jämkning i 9 § sambolagen.

När en bodelning görs i Sverige får jämkning således ske enligt 9 § sambolagen,

även om en utländsk lag är tillämplig på frågan om sambornas

förmögenhetsförhållanden. Detta innebär att det finns möjlighet till jämkning om

 den uppdelning av sambornas gemensamma bostad och bohag som skall göras med

tillämpning av den främmande lagen framstår som oskälig.

Eftersom det i utländsk rätt ofta saknas särskilda bestämmelser om

samboförhållanden, kan tillämpningen av utländsk rätt på frågor i ett

samboförhållande komma att leda till ett resultat som helt avviker från

sambolagens bestämmelser. Skillnaderna mellan olika länders värderingar och

synsätt är i regel större när det gäller samboförhållanden än i fråga om

äktenskap. I många länder tillämpas t.ex. avtalsrättsliga eller

associationsrättsliga regler på frågor som rör sambor. Utgångspunkten är

självfallet att det resultat som tillämpningen av utländsk rätt får för de

aktuella frågorna skall accepteras (jfr anf. prop. s. 54 f.).

Jämkningsmöjligheten ger dock ett skydd mot effekter som framstår som oskäliga

mot bakgrund av det svenska synsättet sådant det kommit till uttryck i 9 §

sambolagen. Bestämmelsen skyddar emellertid endast den av samborna som skall

lämna ifrån sig egendom till den andra. Möjligheten att jämka enligt 9 § innebär

 nämligen bara att den förstnämnda sambon kan få behålla mer av sin egendom än

som annars följer av sambolagens bodelningsbestämmelser.

Tredje stycket

Enligt tredje stycket gäller lagen inte i den mån något annat följer av en annan

 lag. I sådant fall har den andra lagen företräde.

I lagen har införts bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska

avgöranden (13-17 §§). När det gäller makars förmögenhetsförhållanden finns det

särskilda sådana regler för nordiska förhållanden i förordningen (1931:429) om

vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och

förmynderskap (enligt övergångsbestämmelserna till 1990 års lag likställs 1931

års förordning med lag i detta avseende) och i lagen (1977:595) om erkännande

och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Vidare finns det

regler i lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo och

 i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i

Schweiz. Om inget annat följer av en viss annan lag, hindrar emellertid inte den

 lagen att ett utländskt avgörande erkänns och, i så fall, verkställs med stöd

av 1990 års lag.

Angående frågan om tillämpningen av Bryssel- och Luganokonventionerna och

Bryssel I-förordningen, se avsnitt 4.2 och 4.3.

Erkännande av utländska avgöranden

13 § Ett lagakraftvunnet avgörande om makars förmögenhetsförhållanden av en

utländsk domstol eller en annan myndighet eller av en bodelningsförrättare

gäller i Sverige, om det har meddelats i

1. en stat vars lag enligt 3 eller 4 § var tillämplig på frågor om makarnas

förmögenhetsförhållanden eller

2. den stat där svaranden hade hemvist.

(Jfr 4 kap. 12 § i SOU 1987:18 och 11 § i Ds 1997:60.)

Paragrafen anger förutsättningar för att ett utländskt avgörande skall erkännas

i Sverige. Ett erkännande innebär att sakfrågan är rättskraftigt avgjord och

inte kan prövas på nytt här i landet. Bestämmelserna, som har behandlats i

avsnitt 6.2, är tillämpliga också på avgöranden om sambors

förmögenhetsförhållanden (se 1 §).

Alla slags avgöranden som avser makars eller sambors förmögenhetsförhållanden

erkänns. Även beslut som innefattar ett ställningstagande till en

fastställelsetalan och beslut som innebär att en talan ogillas faller inom

tillämpningsområdet. Avgörandet skall dock vara meddelat av en utländsk domstol,

 en annan myndighet eller en bodelningsförrättare. Med bodelningsförrättare får

jämställas alla personer som särskilt har förordnats för uppgiften att

verkställa en uppgörelse mellan makarna eller samborna och som har makt att

meddela ett avgörande som skall stå fast.

Det krävs vidare att avgörandet har laga kraft. Det innebär att det inte längre

skall vara möjligt att med ordinära rättsmedel få avgörandet ändrat i den stat

där det har meddelats.

För att ett utländskt avgörande skall erkännas krävs också att makarna eller

samborna har haft tillräcklig anknytning till det landet. Anknytningskraven

framgår av punkterna 1 och 2.

Enligt punkt 1 skall avgörandet gälla i Sverige om det har meddelats i en stat

vars lag var tillämplig på makarnas eller sambornas förmögenhetsförhållanden

enligt de svenska lagvalsreglerna. Det är vanligtvis fråga om avgöranden från

den stat där de har hemvist eller från den stat vars lag de genom avtal har

bestämt skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden.

Det krävs inte att det utländska avgörandet skall vara grundat på den lag som

enligt de svenska lagvalsreglerna skulle vara tillämplig på

förmögenhetsförhållandena. Vilken rättsordning avgörandet har grundats på är

över huvud taget inte relevant för frågan om avgörandet skall erkännas här i

Sverige. Att den utländska domstolen kan ha tillämpat en viss lag fel eller

gjort en felaktig bevisvärdering skall normalt inte leda till ett underkännande

av det utländska avgörandet. Om bristerna vid en helhetsbedömning anses så

allvarliga att ett erkännande skulle strida mot s.k. ordre public, skall dock

avgörandet inte erkännas (se 20 §).

Ett utländskt avgörande som rör sambors förmögenhetsförhållanden behöver inte

vara grundat på några särskilda regler om sambor i den utländska lagen för att

kunna erkännas. Det kan baseras på t.ex. allmänna avtalsrättsliga bestämmelser.

Vissa gränsdragningsfrågor kan uppstå vid bedömning av om det utländska

avgörandet avser sambornas förmögenhetsförhållanden eller en vanlig köprättslig

eller avtalsrättslig tvist angående t.ex. samäganderätt. Dessa frågor har

lämnats åt rättstillämpningen.

Bestämmelsen i punkt 1 innebär att vissa utländska avgöranden kan komma att

erkännas i Sverige trots att anknytningen till den utländska stat där avgörandet

 har meddelats inte motsvarat vad som krävs för svensk domsrätt. Så kan t.ex.

ett avgörande komma att gälla här trots att ingen av makarna eller samborna hade

 hemvist i den andra staten, vare sig vid tidpunkten för avgörandet eller när

förfarandet inleddes, och trots att inte heller någon av de övriga

domsrättsgrunderna i 2 § var tillämplig.

Enligt punkt 2 gäller det utländska avgörandet om svaranden hade hemvist i den

stat där avgörandet har meddelats.

Om tvisten är föranledd av ett statusmål är inte partsställningen i det målet

utslagsgivande, utan avgörande är vem som är svarande i den

förmögenhetsrättsliga tvisten. Det processuella samspelet mellan statusmål och

avgöranden i ekonomiska frågor varierar länder emellan. I Sverige initieras en

bodelningstvist normalt genom att rätten på begäran av en av makarna eller

samborna utser en bodelningsförrättare. Då finns ingen svarande i den mening som

 i svensk rätt normalt läggs i uttrycket. Begreppet svarande är avsett att här

inte ha samma snäva innebörd som det har i rättegångsbalken. Vid tillämpningen

av punkt 2 bör sålunda den vars motpart tar initiativet till en bodelning eller

något annat motsvarande förfarande utomlands anses som svarande oavsett hur

tvisten handläggs processuellt. Både hemvistet då förfarandet inleddes och

hemvistet vid tidpunkten för avgörandet bör kunna beaktas.

14 § Det utländska avgörandet gäller dock inte i Sverige, om

1. avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som

inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara

 i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra

 sin talan i det utländska förfarandet,

2. avgörandet strider mot ett svenskt avgörande,

3. avgörandet strider mot ett här i landet gällande utländskt avgörande i ett

förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet,

4. det i Sverige pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande eller

5. det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska

förfarandet och kan antas leda till ett här i landet gällande avgörande.

(Jfr 4 kap. 13 § i SOU 1987:18 och 12 § i Ds 1997:60.)

Paragrafen anger de omständigheter som medför att ett utländskt avgörande inte

gäller i Sverige trots att förutsättningarna enligt 13 § är uppfyllda.

Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.3.

Punkt 1 tar sikte på vissa grova brister i det utländska avgörandet. Avgörandet

skall inte erkännas, om en part inte har fått rimliga möjligheter att föra sin

talan i det utländska förfarandet. Så kan vara fallet när svaranden inte har

fått kännedom om förfarandet eller fått rimlig tid att ingå i svaromål.

Familjelagssakkunniga anger ytterligare situationer där en tillämpning kan bli

aktuell, se SOU 1987:18 s. 248.

Enligt punkt 2 skall avgörandet inte erkännas när det strider mot ett svenskt

avgörande. Det spelar ingen roll om det svenska avgörandet har meddelats före

eller efter det utländska avgörandet eller vilket förfarande som började först.

I konflikter mellan två motstridiga utländska avgöranden skall enligt punkt 3

företräde ges åt det avgörande som har meddelats i det förfarande som började

först. Vid vilken tidpunkt ett förfarande skall anses inlett får normalt

bestämmas enligt lagen i den stat där förfarandet har ägt rum.

Enligt punkt 4 skall det utländska avgörandet inte erkännas när det i Sverige

pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande.

Den utländska domstolen behöver inte grunda sitt avgörande på särskilda

samboregler för att en relevant motstridighet skall föreligga i förhållande till

 ett svenskt avgörande rörande en sambofråga. Det räcker med att både det

svenska och det utländska förfarandet faktiskt har avsett eller avser sambornas

förmögenhetsförhållanden.

Enligt punkt 5 skall avgörandet inte gälla om det utomlands pågår ett förfarande

 som kan leda till ett motstridigt avgörande, såvida det förfarandet började

tidigare än det andra utländska förfarandet. En förutsättning är dock att det

pågående utländska förfarandet kan antas leda till ett i Sverige gällande

avgörande. Det räcker att domstolen konstaterar att det finns en risk för ett

motstridigt avgörande för att avgörandet inte skall gälla i Sverige (jfr prop.

1984/85:124 s. 64 och 76).

Erkännande kan vägras också på grund av s.k. ordre public (se 20 §).

Konkurrerande förfaranden

15 § Framställs ett yrkande om makars förmögenhetsförhållanden vid en svensk

domstol, när det redan pågår ett förfarande utomlands som kan leda till ett

motstridigt avgörande, skall talan avvisas om det kan antas att avgörandet i det

 utländska förfarandet blir gällande här i landet. I stället för att talan

avvisas får målet eller ärendet förklaras vilande i avvaktan på ett

lagakraftvunnet avgörande i det utländska förfarandet. Talan får prövas om det

finns särskilda skäl.

(Jfr 4 kap. 16 § i SOU 1987:18 och 14 § i Ds 1997:60.)

Paragrafen innehåller en regel om s.k. litispendens. Bestämmelsen, som har

behandlats i avsnitt 6.4, är tillämplig också på avgöranden om sambors

förmögenhetsförhållanden (se 1 §).

En svensk domstol skall avvisa en talan om makars eller sambors

förmögenhetsförhållanden eller förklara ett mål eller ett ärende vilande, om det

 redan pågår ett förfarande utomlands. En förutsättning för att domstolen skall

göra detta är att de båda förfarandena kan leda till motstridiga avgöranden.

För att kunna bedöma om talan skall avvisas eller förfarandet förklaras vilande

måste den svenska domstolen pröva dels om den anknytning parterna har till den

stat där förfarandet pågår är tillräcklig för att ett avgörande därifrån skall

erkännas i Sverige, dels om något hinder för erkännande finns. Talan skall

avvisas eller förfarandet förklaras vilande, om domstolen vid en sådan prövning

finner att det kan antas att det utländska avgörandet blir gällande i Sverige.

Vid valet mellan att avvisa talan eller förklara förfarandet vilande lär

vilandeförklaring ofta vara att föredra med hänsyn till risken att det kommande

utländska avgörandet inte uppfyller villkoren för erkännande.

Frågan när en talan skall anses väckt skall i princip bedömas på grundval av den

 främmande statens lag. Det torde t.ex. inte kunna anses tillräckligt att - i

ett mål mellan makar - någon av makarna har väckt talan om äktenskaplig status,

utan avgörande bör som regel vara när en av makarna påkallar en rättslig

prövning av en bodelning eller någon annan motsvarande form av uppgörelse mellan

 makarna. Det saknar betydelse om denna begäran framställs i ett särskilt mål

eller ärende eller om den framställs som en särskild fråga i ett statusmål.

Som undantag från huvudregeln gäller att talan här i landet får prövas om det

finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara att det finns en påtaglig risk att

det utländska förfarandet drar ut på tiden och att detta orsakar parterna eller

någon av dem allvarliga olägenheter. Sambandet med ett statusmål kan inverka på

bedömningen av om särskilda skäl föreligger, t.ex. när ett mål om

äktenskapsskillnad har påbörjats i Sverige men en av makarna därefter väcker

talan om detta även utomlands och samtidigt påkallar bodelning där. Det

förhållandet att ett förfarande om äktenskapsskillnad har påbörjats i Sverige

kan då tala för att det finns tillräckliga skäl att pröva även bodelningsfrågor

här trots att detta påkallas senare. Vid bedömningen av om särskilda skäl

föreligger kan det också ha betydelse var makarnas eller sambornas egendom

finns. Om de har all sin egendom eller merparten av denna i Sverige, finns det

normalt starkare skäl för att en bodelning skall handläggas här i landet än om

egendomen finns i det land där det konkurrerande förfarandet pågår. Frågan

huruvida särskilda skäl föreligger skall dock avgöras mot bakgrund av samtliga

föreliggande omständigheter.

Att en part åberopar bestämmelser som till förmån för svensk rätt begränsar

tillämpningen av utländsk rätt (se 6-10 §§) torde i sig inte utgöra särskilda

skäl för att svensk domstol skall vara behörig att pröva talan trots att det

pågår ett förfarande vid utländsk domstol.

Verkställighet

16 § Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och

som gäller i Sverige får verkställas, om avgörandet har förklarats verkställbart

 här.

 Svea hovrätt prövar en ansökan om verkställbarhetsförklaring.

Till ansökningen skall bifogas avgörandet i original eller av behörig myndighet

bestyrkt kopia och de ytterligare handlingar som hovrätten behöver för sin

prövning. Innan hovrätten prövar ansökningen skall sökandens motpart få

tillfälle att yttra sig över den.

(Jfr 4 kap. 15 § och 6 kap. 8 § i SOU 1987:18 samt 13 § i Ds 1997:60.)

Paragrafen reglerar förutsättningar för verkställighet av utländska avgöranden

om makars eller sambors förmögenhetsförhållanden. Bestämmelserna har behandlats

i avsnitt 6.5.

Möjligheterna att få verkställighet är begränsade till avgöranden som har

meddelats av domstol. En make eller sambo som vill få till stånd verkställighet

av ett avgörande av en annan utländsk myndighet än en domstol eller av en

bodelningsförrättare måste skaffa sig en exekutionstitel vid svensk domstol med

det utländska avgörandet som grund. I likhet med vad som gäller enligt bl.a.

Brysselkonventionen (artikel 31) har uttryckligen angetts att domstolsavgörandet

 måste vara verkställbart i domstolslandet.

Avgörandets verkställbarhet skall prövas av Svea hovrätt innan det får

verkställas. Prövningen avser frågan om avgörandet får verkställas i Sverige.

Grund för avslag är i första hand att avgörandet inte skall erkännas enligt 13

och 14 §§. Hovrätten skall även bevaka att avgörandet är meddelat av en domstol

och att det är verkställbart i domstolslandet.

De handlingar som det kan bli aktuellt att bifoga till en ansökan om hovrättens

verkställbarhetsförklaring är främst bevis om att avgörandet har vunnit laga

kraft. Men även de andra handlingar som behövs för hovrättens prövning skall ges

 in tillsammans med ansökningen. I övrigt är förfarandet i hovrätten detsamma

som i andra fall när en ansökan om exekvatur prövas av Svea hovrätt (jfr bl.a.

prop. 1991/92:128 s. 141 f. och 226 samt prop. 1997/98:102 s. 46).

Hovrättens beslut får i vanlig ordning överklagas till Högsta domstolen.

17 § Har hovrätten förklarat ett avgörande verkställbart, får avgörandet

verkställas på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande som har vunnit

laga kraft, om inte Högsta domstolen efter överklagande beslutar om annat.

Föreskrifter om tvångsmedel i det utländska avgörandet skall inte tillämpas.

(Jfr 6 kap. 9 § i SOU 1987:18.)

Om Svea hovrätt har förklarat det utländska avgörandet verkställbart, får

avgörandet verkställas i Sverige på det sätt som gäller för verkställigheten av

ett motsvarande svenskt avgörande som har laga kraft. En förutsättning är att

Högsta domstolen inte beslutar om något annat. Utsökningsbalken är tillämplig på

 verkställigheten.

Ordre public

20 § En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett utländskt

avgörande gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med

grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa bestämmelsen eller att

erkänna avgörandet.

(Jfr 6 kap. 10 § i SOU 1987:18.)

Paragrafen innehåller ett förbehåll om s.k. ordre public. Den har ändrats så att

 den gäller inte bara tillämpning av utländsk lag utan också erkännande av

utländska avgöranden. Förbehållet är tillämpligt endast då det utländska

avgörandet uppenbart strider mot grundläggande svensk rättsuppfattning och är

liksom tidigare tänkt att tillämpas restriktivt.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 2002.

2. Bestämmelserna medför inte att svensk domstols behörighet går förlorad

beträffande en talan rörande sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts

före ikraftträdandet.

3. Äldre rätt gäller fortfarande i fråga om tillämplig lag för en talan rörande

sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts före ikraftträdandet.

4. Har en för bodelning mellan sambor avgörande tidpunkt inträtt före

ikraftträdandet, tillämpas de nya bestämmelserna vid bodelningen bara på frågor

om bodelningens form och frågor som avses i 6 §.

5. En giltig rättshandling mellan sambor som företogs före ikraftträdandet

förlorar inte sin giltighet genom den nya lagen.

6. Bestämmelserna i 13, 14, 16 och 17 §§ tillämpas inte på avgöranden som har

meddelats före ikraftträdandet.

(Jfr övergångsbestämmelser i SOU 1987:18 och Ds 1997:60.)

Lagen träder i kraft den 1 februari 2002, och bestämmelserna kommer som

huvudregel att bli tillämpliga även när det gäller mål och ärenden rörande

sambors förmögenhetsförhållanden som har anhängiggjorts vid en domstol före

ikraftträdandet. Det innebär att en eventuellt bristande domsrätt kan läkas

genom de nya bestämmelserna. Punkt 2 behandlar den motsatta situationen. Om en

svensk domstol har tagit upp en fråga som väckts vid domstolen före den nya

lagens ikraftträdande, går domstolens behörighet inte förlorad genom de nya

bestämmelserna.

Som framgår av punkterna 3 och 4 gäller äldre rätt i fråga om tillämplig lag

dels om talan har väckts vid en domstol före ikraftträdandet, dels om en för

bodelningen avgörande tidpunkt har inträtt då. En sådan avgörande tidpunkt kan

vara att samboförhållandet har upphört eller att en sambo har avlidit. Några

äldre direkt tillämpliga internationellt privat- eller processrättsliga

lagregler om sambors förmögenhetsförhållanden finns inte. Att äldre rätt skall

tillämpas innebär i stället att frågor om lagval skall bedömas på det sätt

domstolarna bedömer sådana frågor före ikraftträdandet, vilket kan innebära att

bestämmelser om makar tillämpas analogt.

Äldre rättshandlingar rörande sambors förmögenhetsförhållanden som var giltiga

när de företogs behåller enligt punkt 5 sin giltighet även efter

ikraftträdandet. Äldre rättshandlingar som var ogiltiga när de företogs blir

däremot inte giltiga för att de står i överensstämmelse med de nya

bestämmelserna.

En regel om att erkännande- och verkställighetsbestämmelserna inte skall

tillämpas på avgöranden som meddelats före ikraftträdandet finns i punkt 6.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

I lagen har införts en hänvisning till lagen (1990:272) om internationella

frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Vad som enligt 1990

års lag gäller i fråga om sambor skall alltså tillämpas även beträffande

homosexuella sambor. Frågor som kan aktualiseras när den utländska lag som skall

 tillämpas enligt lagvalsreglerna inte erkänner homosexuella samboförhållanden

har lämnats åt rättstillämpningen (jfr avsnitt 5.2).

Sammanfattning av promemorian Vissa internationella frågor rörande sambors

förmögenhetsförhållanden (Ds 1997:60)

I promemorian behandlas vissa internationellt privaträttsliga frågor om

samboförhållanden. Promemorian ingår i ett arbete som syftar till att skapa en

svensk internationellt privaträttslig lag på familjerättens område. I den nya

lagen avses en stor del av de bestämmelser som i dag finns i olika lagar bli

samlade och moderniserade. Avsikten är att det även skall införas bestämmelser

på vissa områden där bestämmelser i dag saknas.

Till grund för arbetet med den internationellt privaträttsliga lagen ligger

flera utredningsbetänkanden, bl.a. Internationella familjerättsfrågor (SOU

1987:18). När det gäller internationella samboförhållanden finns det emellertid

inte något underlag för lagstiftning. Genom promemorian skapas ett sådant

underlag.

I promemorian föreslås att det i den kommande nya lagen skall införas

bestämmelser om domsrätt och tillämplig lag för frågor angående sambors

förmögenhetsförhållanden när det finns en anknytning till någon främmande stat.

Dessutom föreslås regler om erkännande och verkställighet av utländska

avgöranden angående sambors förmögenhetsförhållanden. För fullständighetens

skull föreslås även regler om vad som gäller vid konkurrerande rättegångar, s.k.

 litispendens, i olika länder.

I motsats till vad som gäller enligt lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem

föreslås i promemorian att de internationellt privaträttsliga reglernas

tillämpningsområde inte skall vara begränsat till sambors gemensamma bostad och

bohag. De föreslagna bestämmelserna om domsrätt och lagval motsvarar

bestämmelserna i lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars

 förmögenhetsförhållanden. Förslagen i betänkandet Internationella

familjerättsfrågor (SOU 1987:18) har tjänat som förebild vid utformningen av

bestämmelserna om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden.

Enligt förslaget skall även homosexuella samboförhållanden omfattas av

bestämmelserna. Det sker genom en hänvisning i lagen om homosexuella sambor.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till ett kapitel i lagen om internationella familjerättsfrågor

0 kap. Sambors förmögenhetsförhållanden

Tillämpningsområde

1 § Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga på frågor om sambors

förmögenhetsförhållanden när det finns anknytning till en främmande stat.

Vad som föreskrivs i detta kapitel om sambor gäller sådana samboförhållanden där

 en ogift kvinna och en ogift man bor tillsammans under äktenskapsliknande

förhållanden.

Bestämmelserna gäller inte om något annat följer av en annan lag.

Svensk domstols behörighet

2 § En fråga om sambors förmögenhetsförhållanden får tas upp av svensk domstol,

1. om svaranden har hemvist i Sverige,

2. om käranden har hemvist i Sverige och svensk lag enligt 3 eller 4 § är

tillämplig,

3. om frågan rör egendom i Sverige, eller

4. om svaranden i en uppkommen fråga har godtagit att saken prövas i Sverige

eller har gått i svaromål i saken utan invändning om domstolens behörighet.

Tillämplig lag

3 § Har sambor eller blivande sambor skriftligen avtalat att en viss stats lag

skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, skall det gälla om

1. avtalet avser lagen i en stat där någon av dem hade hemvist eller var

medborgare när avtalet ingicks, och

2. något annat inte följer av 6-9 §§.

Är den ena sambon död, får den efterlevande sambon ingå ett avtal enligt första

stycket med den avlidnes arvingar och universella testamentstagare.

4 § Har tillämplig lag inte bestämts genom avtal, gäller lagen i den stat där

samborna tog hemvist när samboförhållandet inleddes.

Om samborna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosatta där i

minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Har samborna tidigare under

samboförhållandet haft hemvist i den staten eller är båda samborna medborgare i

den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där.

5 § En rättshandling mellan sambor som avser deras förmögenhetsförhållanden är

giltig, om den stämmer överens med den lag som är tillämplig på sambornas

förmögenhetsförhållanden när rättshandlingen företas. Företas rättshandlingen

innan samboförhållandet inleds, är den giltig om den stämmer överens med den lag

 som blir tillämplig när samboförhållandet inleds.

Rättshandlingen skall vidare anses giltig till formen, om den uppfyller

formkraven enligt lagen i den stat där den företas eller där samborna då har

hemvist.

Särskilda bestämmelser om bodelning m.m.

6 § På begäran av en sambo eller en dödsbodelägare skall svensk lag tillämpas

på förfarandet vid bodelning, även om utländsk lag är tillämplig på sambornas

förmögenhetsförhållanden. Bestämmelserna i svensk lag om förfarandet vid

bodelning får tillämpas också när den utländska lagen föreskriver en annan form

för delning eller avräkning beträffande sambornas egendom.

7 § Vid en bodelning skall sambornas samtliga tillgångar och skulder i Sverige

och utomlands beaktas, om inte något annat följer av den lag som är tillämplig

på sambornas förmögenhetsförhållanden. Vid lottläggningen bör en sambo i första

hand tilldelas egendom som tillhör honom eller henne utomlands.

Finns det egendom i ett främmande land och kan det antas att bodelningen inte

kommer att gälla i det landet, får bodelningen begränsas till att gälla en viss

del av sambornas egendom. En sådan begränsning får dock inte göras, om någon av

samborna med rimliga skäl motsätter sig det.

8 § Om bostaden och bohaget finns i Sverige, tillämpas bestämmelserna i lagen

(1987:232) om sambors gemensamma hem

- om förfogande över sambors gemensamma bostad och bohag,

- om en sambos rätt att vid bodelning överta sådan egendom, och

- om en sambos rätt att överta den gemensamma bostaden när den inte ingår i

bodelning.

9 §Vid en bodelning som görs i Sverige får jämkning ske enligt 9 § lagen

(1987:232) om sambors gemensamma hem, även om en utländsk lag är tillämplig på

frågor om sambornas förmögenhetsförhållanden.

Reservforum

10 § Om det vid svensk domsrätt enligt detta kapitel inte finns någon behörig

domstol, skall frågan tas upp av Stockholms tingsrätt.

Erkännande och verkställighet

11 § Ett lagakraftvunnet avgörande om sambors förmögenhetsförhållanden av en

utländsk domstol eller annan myndighet eller av en bodelningsförrättare gäller i

 Sverige,

1. om det har meddelats i en stat vars lag enligt 3 eller 4 § var tillämplig på

frågor om sambornas förmögenhetsförhållanden, eller

2. om det har meddelats i den stat där svaranden hade hemvist.

12 § Det utländska avgörandet gäller dock inte i Sverige,

1. om det har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och inte har

fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken

eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin

talan i det utländska förfarandet,

2. om avgörandet strider mot ett svenskt avgörande,

3. om avgörandet strider mot ett här i landet giltigt utländskt avgörande i ett

förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet,

4. om det i Sverige pågår ett förfarande som kan utmynna i ett motstridigt

avgörande, eller

5. om det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska

förfarandet och kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande.

13 § Ett avgörande som har meddelats av domstol och som gäller här i landet får

 verkställas. Avgörandet skall prövas av Svea hovrätt innan det får verkställas.

Konkurrerande rättegångar

14 § Framställs ett yrkande om sambors förmögenhetsförhållanden vid en svensk

domstol men pågår redan utomlands ett förfarande som kan leda till ett

motstridigt avgörande, skall talan avvisas eller målet förklaras vilande i

avvaktan på ett avgörande i det utländska förfarandet som har vunnit laga kraft,

 om det kan antas att avgörandet i det utländska förfarandet blir giltigt här i

landet. Talan får dock prövas om det finns särskilda skäl.

1. Denna lag träder i kraft den ...

2. Bestämmelserna i 3 § medför inte att svensk domstols behörighet går förlorad

i en fråga som väckts vid domstolen före ikraftträdandet.

3. Har talan i ett mål eller ärende väckts vid domstol före ikraftträdandet,

tillämpas äldre rätt.

4. Har en för bodelning avgörande tidpunkt inträtt före ikraftträdandet,

tillämpas den nya lagen vid bodelningen bara på frågor om bodelningens form och

frågor som avses i 6 §.

5. En giltig rättshandling som företogs före ikraftträdandet förlorar inte sin

giltighet genom den nya lagen.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs att lagen (1987:813) om homosexuella sambor skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som

gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även

på de homosexuella samborna:

1. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

2. ärvdabalken,

3. jordabalken,

4. 10 kap. 9 § rättegångsbalken,

5. 4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

6. 19 § första stycket, punkt 1 nionde stycket och punkt 3 sjunde stycket av

anvisningarna till 31 § samt punkt 3 a av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen (1928:370),

7. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

8. bostadsrättslagen (1991:614),

9. lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer,

10. 5 kap. 18 § tredje stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

11. 10 § insiderlagen (1990:1342),

12. 14 kap. 3 §, 4 § tredje stycket och 8 § tredje stycket vallagen (1997:157),

13. 36 § första stycket lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.,

14. 4 § lagen (1997:159) om brevröstning i vissa fall,

15. lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad,

16. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 15 och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§ samt 16 kap. 7 och

 9 §§ föräldrabalken,

17. säkerhetsskyddslagen

(1996:627), samt

17. säkerhetsskyddslagen (1996:627),

18. lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

1997-2001 års taxeringar.

18. lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

1997-2001 års taxeringar, samt

19. 0 kap. lagen (000) om internationella familjerättsfrågor.

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogifta,

gäller det också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den ...

Sammanfattning av betänkandet Internationella familjerättsfrågor (SOU 1987:18) i

 aktuella delar

Familjelagssakkunniga lade i betänkandet fram ett förslag till lag om

internationella familjerättsfrågor. Förslaget innehåller bestämmelser om

äktenskaps ingående, äktenskapsmål (2 kap.), underhåll till barn och make (3

kap.), makars förmögenhetsförhållanden (4 kap.) och arv (5 kap.) samt ett

kapitel med gemensamma bestämmelser (6 kap.).

Den del av förslaget som rör makars förmögenhetsförhållanden innehåller regler

om svensk domsrätt och om lagval. (Dessa förslag har lett till lagstiftning

genom lagen 1990:272 om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden.)

Familjelagssakkunnigas förslag innehåller även regler om erkännande av utländska

 avgöranden angående makars förmögenhetsförhållanden. De sakkunniga ansåg att

ett fungerande internationellt privaträttsligt system bör möjliggöra för parter

att på ett slutgiltigt sätt lösa sina tvister i ett land där det ter sig

naturligt att de för en rättegång.

Ett avgörande om makars förmögenhetsförhållanden skall enligt de sakkunnigas

förslag erkännas endast om det har meddelats i en stat vars lag var tillämplig

på deras förmögenhetsförhållanden eller i den stat där svaranden hade hemvist.

Vissa ytterligare förutsättningar ställs upp för erkännande, såsom att det

utländska förfarandet måste ha uppfyllt rimliga krav på rättssäkerhet och

förenlighet med grundläggande svenska intressen. Det utländska avgörandet får

inte heller strida mot ett svenskt avgörande eller ett här gällande annat

utländskt avgörande.

Att ett utländskt avgörande erkänns i Sverige innebär att det i förekommande

fall skall kunna verkställas här. Familjelagssakkunniga fann att den prövning av

 det utländska avgörandet som måste föregå verkställigheten i vissa fall kunde

antas bli av tämligen kvalificerad beskaffenhet. De föreslog därför att Svea

hovrätt skall pröva ett avgörandes verkställbarhet innan det får verkställas.

Som ett komplement till bestämmelserna om utländska avgörandens giltighet i

Sverige föreslog Familjelagssakkunniga även regler om hinder för en svensk

rättegång på grund av att det redan pågår ett rättsligt förfarande utomlands.

Betänkandets lagförslag i aktuella delar

(4 kap. Makars förmögenhetsförhållanden)

Erkännande av utländska avgöranden

12 § Ett lagakraftvunnet avgörande av en utländsk domstol eller annan myndighet

 eller bodelningsförrättare som avser makars förmögenhetsförhållanden gäller i

Sverige

1. om det har meddelats i en stat vars lag enligt 2 eller 3 § var tillämplig på

makarnas förmögenhetsförhållanden, eller

2. om det har meddelats i den stat där svaranden hade hemvist.

Om erkännande av utländska avgöranden angående bodelning med anledning av en

makes död finns särskilda bestämmelser.

13 § Det utländska avgörandet gäller dock inte i Sverige,

1. om det har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte

har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i

saken eller om en part annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin

talan i det utländska förfarandet,

2. om avgörandet strider mot ett svenskt avgörande,

3. om avgörandet strider mot ett här i landet giltigt utländskt avgörande i ett

förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet,

4. om det i Sverige pågår ett förfarande som kan utmynna i ett motstridigt

avgörande, eller

5. om det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska

förfarandet och kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande.

14 § Som ett utländskt avgörande anses också ett förlikningsavtal, som har

träffats inför en domstol eller annan myndighet i en främmande stat och som kan

verkställas där.

15 § Ett av domstol meddelat utländskt avgörande, som gäller här i landet får

verkställas, Avgörandet skall prövas av Svea hovrätt innan verkställighet får

ske.

16 § Framställs ett yrkande om makars förmögenhetsförhållanden vid en svensk

domstol men pågår redan utomlands ett förfarande som kan leda till ett

motstridigt avgörande, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på

ett avgörande i det utländska förfarandet som har vunnit laga kraft, om det kan

antas att detta avgörande blir giltigt här i landet. Talan får dock prövas om

det finns särskilda skäl.

(6 kap. Gemensamma bestämmelser)

Prövning av utländska avgöranden

7 § Efter ansökan av någon av parterna prövar Svea hovrätt om ett utländskt

avgörande skall gälla här i landet.

8 § Innan hovrätten prövar frågan skall sökandens motpart få tillfälle att

yttra sig över ansökningen, [såvitt avser beslut om äktenskapsskillnad eller om

återgång eller ogiltighet av äktenskap dock endast om det kan ske.

Avser prövningen ett utländskt beslut om äktenskapsskillnad eller om återgång

eller ogiltighet av äktenskap, utgör ett av hovrätten meddelat beslut, som inte

innebär att det utländska beslutet skall gälla här, inte hinder mot att frågan

prövas på nytt.]

9 § Finner hovrätten att ett utländskt avgörande skall gälla här, verkställs

avgörandet på samma sätt som en svensk lagakraftägande dom, om inte högsta

domstolen efter besvär över hovrättens beslut förordnar annat. Föreskrifter om

tvångsmedel i det utländska avgörandet skall inte tillämpas.

Ordre public

10 § En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett utländskt

avgörande gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med

grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa bestämmelsen eller att

erkänna avgörandet.

1. Denna lag träder i kraft den ...

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

4. I fråga om 4 kap. iakttas följande:

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

e) Föreskrifterna i 12-15 §§ tillämpas inte på avgöranden som har meddelats före

 lagens ikraftträdande.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

Förteckning över remissinstanserna

Remissinstanser som har yttrat sig över departementspromemorian Vissa

internationella frågor rörande sambors förmögenhetsförhållanden (Ds 1997:60)

Svea hovrätt, Malmö tingsrätt, Huddinge tingsrätt, Domstolsverket,

Socialstyrelsen, Riksskatteverket, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds

universitet, Kommittén för utvärdering av sambolagen, m.m., Sveriges

advokatsamfund, Föreningen jurister vid Sveriges allmänna advokatbyråer,

Sveriges domarförbund, Svenska bankföreningen, Riksförbundet för sexuellt

likaberättigande och Föreningen för Svenskar i Världen.

Remissinstanser som har yttrat sig över betänkandet Internationella

familjerättsfrågor (SOU 1987:18)

Svea hovrätt, Hovrätten för Övre Norrland, Stockholms tingsrätt, Domstolsverket,

 Länsstyrelsen i Stockholms län, Socialstyrelsen, Riksskatteverket, Statens

invandrarverk, Kammarkollegiet, Uppsala universitets juridiska

fakultetsstyrelse, Lunds domkapitel, Statens nämnd för internationella

adoptionsfrågor, Socialnämnden i Botkyrka kommun, Socialnämnden i Södertälje

kommun, Sveriges advokatsamfund, Föreningen jurister vid Sveriges allmänna

advokatbyråer, Svenska Bankföreningen, Svenska Sparbanksföreningen,

Begravningsföreningen Fonus, Centerns kvinnoförbund, Folkpartiets kvinnoförbund,

 Moderata kvinnoförbundet, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Svenska

kvinnors vänsterförbund, Fredrika Bremer-förbundet, Riksorganisationen för

kvinnojourer i Sverige och Utlandssvenskarnas förening.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella

frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:272) om vissa internationella frågor

 rörande makars förmögenhetsförhållanden

dels att rubriken närmast före nuvarande 11 § skall utgå,

dels att nuvarande 13-15 §§ skall betecknas 18-20 §§,

dels att rubriken till lagen samt 1 § och nya 20 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 13-17 §§ samt närmast

före nya 13, 15, 16 och 20 §§ nya rubriker av följande lydelse,

dels att det i lagen närmast före 11 § samt nya 18 och 19 §§ skall införas nya

rubriker som skall lyda "Hänsyn till tredje mans intressen", "Reservforum"

respektive "Hemvist".

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag (1990:272) om vissa internationella frågor rörande makars

förmögenhetsförhållanden

Lag (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors

förmögenhetsförhållanden

1 §

Denna lag är tillämplig på frågor om makars förmögenhetsförhållanden som har

anknytning till en främmande stat.

Denna lag är tillämplig på frågor om makars och sambors förmögenhetsförhållanden

 när det finns anknytning till en främmande stat. Vad som sägs om sambor gäller

sådana samboförhållanden där en ogift kvinna och en ogift man bor tillsammans

under äktenskapsliknande förhållanden.

Bestämmelserna i 2 § första stycket 1 och andra stycket, 5 § tredje stycket, 6 §

 andra stycket och 8 § gäller inte för sambor. När lagen skall tillämpas på

samboförhållanden gäller i övrigt följande.

1. Vad som sägs i lagen om makar, blivande makar, äktenskapet och äktenskapets

ingående eller motsvarande gäller sambor, blivande sambor, samboförhållandet

respektive samboförhållandets inledande.

2. Vid tillämpningen av 9 § gäller 10-12 och 16-19 §§ lagen (1987:232) om

sambors gemensamma hem i stället för äktenskapsbalken. Vid tillämpningen av 10 §

 gäller 9 § lagen om sambors gemensamma hem i stället för 12 kap.

äktenskapsbalken.

Lagen gäller dock inte i den mån något annat följer av en annan lag.

Lagen gäller inte i den mån något annat följer av en annan lag.

Erkännande av utländska avgöranden

13 §

Ett lagakraftvunnet avgörande om makars förmögenhetsförhållanden av en utländsk

domstol eller en annan myndighet eller av en bodelningsförrättare gäller i

Sverige, om

1. det har meddelats i en stat vars lag enligt 3 eller 4 § var tillämplig på

frågor om makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2. det har meddelats i den stat där svaranden hade hemvist.

14 §

Det utländska avgörandet gäller dock inte i Sverige, om

1. det har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har

fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken

eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin

talan i det utländska förfarandet,

2. avgörandet strider mot ett svenskt avgörande,

3. avgörandet strider mot ett här i landet gällande utländskt avgörande i ett

förfarande som började tidigare än det andra utländska förfarandet,

4. det i Sverige pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande eller

5. det utomlands pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt

avgörande, såvida det förfarandet har börjat tidigare än det andra utländska

förfarandet och kan antas leda till ett här i landet gällande avgörande.

Konkurrerande förfaranden

15 §

Framställs ett yrkande om makars förmögenhetsförhållanden vid en svensk domstol,

 när det redan pågår ett förfarande utomlands som kan leda till ett motstridigt

avgörande, skall talan avvisas om det kan antas att avgörandet i det utländska

förfarandet blir gällande här i landet. I stället för att talan avvisas får

målet förklaras vilande i avvaktan på ett avgörande i det utländska förfarandet

som har vunnit laga kraft. Talan får prövas om det finns särskilda skäl.

Verkställighet

16 §

Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och som

gäller i Sverige får verkställas, om avgörandet har förklarats verkställbart

här.

Svea hovrätt prövar en ansökan om verkställbarhetsförklaring.

Till ansökningen skall bifogas avgörandet i original eller av behörig myndighet

bestyrkt kopia och de ytterligare handlingar som hovrätten behöver för sin

prövning. Innan hovrätten prövar ansökningen skall sökandens motpart få

tillfälle att yttra sig över den.

17 §

Har hovrätten förklarat ett avgörande verkställbart, får avgörandet verkställas

på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande som har vunnit laga kraft,

om inte Högsta domstolen efter överklagande beslutar om annat. Föreskrifter om

tvångsmedel i det utländska avgörandet skall inte tillämpas.

Ordre public

15 §

20 §

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas, om det skulle vara

uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa

bestämmelsen.

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett utländskt avgörande

gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för

 den svenska rättsordningen att tillämpa bestämmelsen eller att erkänna

avgörandet.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2. Bestämmelserna medför inte att svensk domstols behörighet går förlorad

beträffande en talan rörande sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts

före ikraftträdandet.

3. Äldre rätt gäller fortfarande i fråga om tillämplig lag för en talan rörande

 sambors förmögenhetsförhållanden som har väckts före ikraftträdandet.

4. Har en för bodelning mellan sambor avgörande tidpunkt inträtt före

ikraftträdandet, tillämpas de nya bestämmelserna vid bodelningen bara på frågor

om bodelningens form och frågor som avses i 6 §.

5. En giltig rättshandling mellan sambor som företogs före ikraftträdandet

förlorar inte sin giltighet genom den nya lagen.

6. Bestämmelserna i 13, 14, 16 och 17 §§ tillämpas inte på avgöranden som har

meddelats före ikraftträdandet.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:813) om homosexuella sambor

dels att punkterna 21 och 22 skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny punkt, punkt 23, av följande lydelse.

Lydelse enligt bet. 2000/01:SoU18

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som

gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även

på de homosexuella samborna:

1. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

2. ärvdabalken,

3. jordabalken,

4. 10 kap. 9 § rättegångsbalken,

5. 4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

6. inkomstskattelagen (1999:1229)

7. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

8. bostadsrättslagen (1991:614),

9. lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer,

10. 5 kap. 18 § tredje stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

11. 5 och 12 §§ lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av

finansiella instrument,

12. 14 kap. 3 §, 4 § tredje stycket och 8 § tredje stycket vallagen (1997:157),

13. 36 § första stycket lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.,

14. 4 § lagen (1997:159) om brevröstning i vissa fall,

15. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 15 och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§ samt 16 kap. 7 och

 9 §§ föräldrabalken,

16. säkerhetsskyddslagen (1996:627),

17. lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

1997-2001 års taxeringar,

18. lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

19. 8 kap. 2 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:000),

20. 26 § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:762),

21. 2 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529), samt

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap.

21. 2 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529),

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap,

23. lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors

förmögenhetsförhållanden.

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogifta,

gäller det också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-06-15

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 14 juni 2001 (Justitiedepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1990:272) om vissa internationella frågor rörande

makars förmögenhetsförhållanden och

2. lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ulrika Beergrehn.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 juli 2001

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:148 Internationella frågor om makars och

 sambors förmögenhetsförhållanden.

1 SFS 2001:463.

Prop. 2000/01:148

58

1

Prop. 2000/01:148

Bilaga 1

Prop. 2000/01:148

Bilaga 2

Prop. 2000/01:148

Bilaga 2

Prop. 2000/01:148

Bilaga 3

Prop. 2000/01:148

Bilaga 4

Prop. 2000/01:148

Bilaga 4

Prop. 2000/01:148

Bilaga 5

Prop. 2000/01:148

Bilaga 6

Prop. 2000/01:148

Bilaga 6

Prop. 2000/01:148

Bilaga 6

Prop. 2000/01:148

Bilaga 7

Prop. 2000/01:148