Regeringens proposition

1997/98:144

Förlängd mandattid för huvudmän i sparbank m.m.

Prop.

1997/98:144

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ändring i sparbankslagen (1987:619), som

innebär att mandattiden för huvudmän i sparbank förlängs från tre till

fyra år. Genom denna ändring kommer mandattiden för fullmäktige

enligt kommunallagen (1991:900) och mandattiden för sparbankernas

huvudmän att sammanfalla. Denna lagändring föreslås träda i kraft den

1 september 1998.

I propositionen föreslås vidare att vissa finansieringsföretag skall få

fortsätta att driva verksamhet till utgången av år 2000 utan krav på

tillstånd. Detta sker genom en ändring i övergångsbestämmelserna till

lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet. De företag som berörs är

bl.a. vissa mindre finansieringsföretag, som när lagen trädde i kraft drev

finansieringsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt äldre lag och

som inte lånar upp medel från allmänheten. Skälet till förlängningen är

att frågan om vilken slags finansieringsverksamhet som skall omfattas av

tillståndsplikt övervägs av Banklagskommittén. Lagändringen föreslås

träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 5

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Förlängd mandattid för huvudmän i sparbank 7

5 Förlängd övergångstid för vissa finansieringsföretag 8

5.1 Bakgrund 8

5.2 Förlängning av övergångstiden 10

6 Ikraftträdande 12

7 Ekonomiska konsekvenser 13

8 Författningskommentar 14

8.1 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619) 14

8.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 14

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998 15

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

2. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § sparbankslagen (1987:619) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

4 §

Huvudmännen skall utses för tre

år. Vid det första

huvudmannavalet skall

mandattiderna dock sättas kortare i

den mån det behövs för att

åstadkomma successiva nyval.

Huvudmännen skall utses för fyra

år. Vid det första

huvudmannavalet skall

mandattiderna dock sättas kortare i

den mån det behövs för att

åstadkomma successiva nyval.

Upphör huvudmans uppdrag i förtid eller uppkommer för honom

hinder enligt 2 § att vara huvudman, skall sparbankens styrelse se till att

fyllnadsval för den återstående mandattiden anställs så snart det kan ske.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att punkten 5 i övergångsbestämmelserna till lagen

(1992:1610) om finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5. Den som vid tidpunkten för

lagens ikraftträdande, den 1

januari 1994, drev

finansieringsverksamhet utan krav

på tillstånd enligt lagen (1988:606)

om finansbolag och inte anskaffar

medel för verksamheten från

allmänheten får fortsätta

verksamheten till och med den 31

december 1998 eller, om ansökan

om tillstånd getts in inom denna

tid, till dess att ansökningen har

prövats slutligt.

5. Den som vid tidpunkten för

lagens ikraftträdande, den 1

januari 1994, drev

finansieringsverksamhet utan krav

på tillstånd enligt lagen (1988:606)

om finansbolag och inte anskaffar

medel för verksamheten från

allmänheten får fortsätta

verksamheten till och med den 31

december 2000 eller, om ansökan

om tillstånd getts in inom denna

tid, till dess att ansökningen har

prövats slutligt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Inom Finansdepartementet har utarbetats två promemorior, en om

förlängd mandattid för huvudmän i sparbank och en om förlängning av

övergångstiden för vissa finansieringsföretag.

Promemoriorna har remissbehandlats.

De remissinstanser som har yttrat sig över promemorian om förlängd

mandattid för huvudmän i sparbank är Finansinspektionen, Kammar-

rätten i Sundsvall, Svenska Bankföreningen, Svenska Kommunför-

bundet, Landstingsförbundet, Fristående Sparbankers Riksförbund och

Insättningsgarantinämnden. Remissvaren finns tillgängliga på Finans-

departementet (dnr Fi95/5756).

De remissinstanser som har yttrat sig över promemorian om

förlängning av övergångstiden för vissa finansieringsföretag är Sveriges

Riksbank, Finansinspektionen, Svenska Bankföreningen, Fristående

Sparbankers Riksförbund, Sveriges Industriförbund, Företagarnas

Riksorganisation, Finansbolagens förening och Svenska

Fondhandlareföreningen. Remissvaren finns tillgängliga på

Finansdepartementet (dnr Fi98/317).

Regeringen tar i detta ärende upp de frågor som behandlats i

promemoriorna.

4 Förlängd mandattid för huvudmän i sparbank

Regeringens förslag: Mandattiden för huvudmän i sparbank förlängs

från tre till fyra år.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har

tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: I en sparbank skall det enligt 4 kap.

1 § sparbankslagen (1987:619) finnas huvudmän som representanter för

insättarna. Av antalet huvudmän skall hälften väljas av

kommunfullmäktige eller landstingsfullmäktige inom sparbankens

verksamhetsområde. Återstoden utses av huvudmännen själva bland

insättarna i sparbanken.

Enligt 4 kap. 4 § sparbankslagen skall huvudmännen utses för tre år,

dvs. samma mandattid som tidigare gällde för fullmäktige enligt

kommunallagen (1991:900). Den 1 januari 1995 och med verkan från

valåret 1994 ändrades mandattiden i kommunallagen på så sätt att

ledamöterna och ersättarna i fullmäktige skall väljas för fyra år. Det

gjordes inte någon motsvarande ändring vad gäller mandattiden för

huvudmän i sparbank.

Mandattiden för de kommunalpolitiska organen och sparbankernas

huvudmän har dock tidigare sammanfallit. I 1955 års sparbankslag var

mandattiden fyra år. Val av huvudmän sammanföll därmed med vad som

då gällde för kommunala val i allmänhet. Mandattiden för huvudmännen

reducerades 1971 till tre år och kom därmed att ansluta till den treåriga

mandattid som år 1970 kom att gälla för de kommunala organen.

Anledningen till att mandatperioderna tidigare utformats i

överensstämmelse med varandra har varit att kommunfullmäktige och

landstingsfullmäktige måste betraktas som representativa för

sparbankernas stora insättargrupper samt att val av huvudmän från

kommunala organs sida innebär att låntagarna får ett visst medelbart

inflytande på valet. Om valperioderna inte överensstämmer uppstår

därför såväl praktiska som

representativa olägenheter. För att undanröja dessa olägenheter bör

valperioden för huvudmän i sparbank ändras så att den sammanfaller

med mandattiden för kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige.

5 Förlängd övergångstid för vissa

finansieringsföretag

5.1 Bakgrund

Lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet trädde i kraft den

1 januari 1994. I lagen finns bestämmelser som reglerar sådan

finansieringsverksamhet som drivs av finansieringsföretag utanför

banksystemet. Lagen innehåller enhetliga regler för de kreditföretag som

tidigare omfattades av lagen (1988:606) om finansbolag eller lagen

(1963:76) om kreditaktiebolag.

Genom lagen om finansieringsverksamhet har bl.a. EG:s första och

andra banksamordningsdirektiv genomförts (Rådets första direktiv av

den 12 december 1977 om samordning av lagar och andra författningar

om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut [77/780/EEG]

och Rådets andra direktiv av den 15 december 1989 om samordning av

lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i

kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG [89/646/EEG]).

Syftet med dessa direktiv är att samordna lagar och andra författningar

som reglerar rätten att starta och driva kreditinstitut. Direktiven är

sammantagna betydelsefulla, eftersom det är genom dessa den inre

marknaden för bank- och annan kreditverksamhet har etablerats. Kredit-

institut har alltså numera rätt att driva verksamhet inom hela EES-

området med stöd av sin hemlandsauktorisation, vare sig det sker genom

etablering av en filial eller genom att tjänster tillhandahålls direkt över

gränserna. Genom direktiven har också principen om hemlandstillsyn

genomförts.

Banksamordningsdirektiven behandlar i huvudsak verksamhet som

drivs av företag som är kreditinstitut. Med kreditinstitut avses enligt

definitionen i EG:s första banksamordningsdirektiv ett företag som

bedriver verksamhet som består i att ta emot insättningar eller andra

återbetalbara medel från allmänheten och att bevilja krediter för egen

räkning. För

kreditinstitut gäller att de inte får driva verksamhet utan särskilt tillstånd

(auktorisation). Vidare måste det bundna egna kapitalet uppgå till minst

fem miljoner ecu när verksamheten påbörjas. Ett lägsta kapital om en

miljon ecu kan dock tillåtas i vissa fall. Det finns vidare, både i

banksamordningsdirektiven och i andra direktiv, ytterligare

bestämmelser för den verksamhet som drivs av kreditinstitut.

Ett kreditinstitut i EG-rättens mening är alltså ett företag som

kombinerar upplåning från allmänheten med kreditgivning. När

banksamordningsdirektivens regler infördes i lagen om

finansieringsverksamhet frångick man emellertid

kreditinstitutsdefinitionen. I stället blev lagen tillämplig på s.k.

kreditmarknadsföretag, som enligt nämnda lag är ett företag som fått

tillstånd att bedriva finansieringsverksamhet. Med

finansieringsverksamhet i lagens mening avses näringsverksamhet vars

ändamål är att lämna kredit, ställa garanti för kredit, förmedla kredit till

konsumenter eller medverka till finansiering genom att förvärva

fordringar eller upplåta lös egendom till nyttjande. På vilket sätt denna

verksamhet finansieras saknar, såsom EG-direktivet förutsätter,

emellertid betydelse i fråga om kravet på tillstånd. Inte heller

rörelsereglerna skiljer sig åt beroende på om företaget lånar medel från

allmänheten eller inte. Den svenska regleringen har alltså ett vidare

tillämpningsområde än vad som krävs enligt EG:s

banksamordningsdirektiv. Denna skillnad har upprätthållits vid

genomförandet av andra EG-direktiv som är tillämpliga på kreditinstitut.

I lagen om finansieringsverksamhet undantas vissa former av

finansieringsverksamhet från tillståndsplikt (1 kap. 3 §). De företag som

driver tillståndspliktig finansieringsverksamhet måste dock uppfylla ett

antal förutsättningar för att beviljas auktorisation. Till dessa hör att den

planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund

verksamhet, att vissa större ägare till företaget och företagets ledning

uppfyller angivna krav och att det bundna egna kapitalet motsvarar minst

fem miljoner ecu, eller i undantagsfall en miljon ecu. I rörelsen måste

ytterligare ett antal krav iakttas, bl.a. begränsning av verksamheten och

aktieägande samt en viss minsta kapitalbas. Dessutom omfattas företaget

av lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för

kreditinstitut och värdepappersbolag.

Det har i olika sammanhang riktats kritik mot utformningen av lagen

om finansieringsverksamhet. Kritiken har koncentrerats på att lagens

tillämpningsområde gjorts onödigt brett. Kritikerna pekar ofta på att

EG:s banksamordningsdirektiv reglerar verksamhet som förenar

upplåning från allmänheten med kreditgivning, dvs. verksamhet som

drivs av kreditinstitut, medan den svenska lagen lägger fast motsvarande

regler för företag som driver finansieringsverksamhet oberoende av hur

verksamheten finansieras.

Lagen är nu föremål för översyn av Banklagskommittén (Fi 1995:09).

Kommittén inledde sitt arbete under sommaren 1995. Den skall enligt

sina direktiv (dir. 1995:86) behandla bl.a. de rörelseregler som gäller för

banker och andra kreditinstitut. För att kunna föreslå en ändamålsenlig

reglering måste kommittén studera och ta ställning till vilka slags

verksamheter reglerna skall tillämpas på. Det innebär alltså att

kommittén bl.a. har att pröva om finansieringsverksamhet som inte

finansieras

genom upplåning från allmänheten skall falla under det regelverk som

följer bl.a. av EG:s banksamordningsdirektiv. Kommittén skulle enligt

direktiven ha slutfört sitt arbete vid utgången av år 1996. Den 17 oktober

1997 beslutade regeringen emellertid att förlänga utredningstiden till

utgången av år 1997. Den 27 november 1997 förlängdes utredningstiden

ytterligare, denna gång till den 30 juni 1999.

5.2 Förlängning av övergångstiden

Regeringens förslag: Den som den 1 januari 1994 drev

finansieringsverksamhet som inte fordrar tillstånd enligt 1988 års

finansbolagslag och som inte anskaffar medel för verksamheten från

allmänheten, får fortsätta med verksamheten till och med den 31

december 2000 utan krav på tillstånd.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig har de flesta

tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Företagarnas

Riksorganisation har dock ansett att övergångstiden bör förlängas till

utgången av år 2003 för att företagen skall kunna verka på ett ekonomiskt

rationellt sätt med rimliga och normala kredittider. Finansbolagens

förening har avstyrkt förslaget med motivering att det kan medföra

konkurrenssnedvridande effekter som inte bör accepteras och att de

företag som omfattas av regleringen har haft tillräcklig tid att anpassa sin

verksamhet till de förutsättningar som gäller enligt lagen om

finansieringsverksamhet. Övriga remissinstanser som yttrat sig har

tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: För lagen om

finansieringsverksamhet gäller vissa övergångsbestämmelser. Av dessa

följer bl.a. att den som när lagen trädde i kraft den 1 januari 1994 drev

finansieringsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt 1988 års

finansbolagslag (bl.a. företag vars balansomslutning inte översteg 50

miljoner kronor och som inte riktade sin verksamhet till konsumenter)

fick fortsätta med verksamheten till utgången av år 1994. Enligt punkt 6 i

övergångsbestämmelserna kan ett sådant företag som avses i punkt 5

beviljas tillstånd även om det inte uppfyller det krav på startkapital som

ställs upp i lagen. Detta förutsätter emellertid att företagets kapitalbas

inte har gått ned under en viss nivå. Dessutom är den sistnämnda

övergångsbestämmelsen så konstruerad att den gynnsamma behandlingen

upphör i samband med ägarskiften. Det innebär t.ex. att vid ett

generationsskifte i ett sådant företag kapitalbasen måste höjas till den i

lagen angivna nivån, dvs. motsvarande en eller fem miljoner ecu. Utöver

vad som nu har sagts gäller dock samma rörelseregler för dessa

kreditmarknadsföretag som för andra kreditmarknadsföretag.

På initiativ av Näringsutskottet förlängdes den ursprungliga

övergångstiden i punkt 5 i övergångsbestämmelserna till 30 juni 1996

(bet. 1994/95:NU29, rskr. 1994/95:446). I betänkandet (s. 3) anförde

utskottet bl.a. att det kan finnas skäl att ändra området för

tillståndspliktig

finansieringsverksamhet i Sverige eller modifiera reglerna för vissa slag

av sådan verksamhet .

Därefter har övergångstiden förlängts vid ytterligare två tillfällen, först

till den 31 december 1996 (prop. 1995/96:173, bet. 1995/96:NU23, rskr.

1995/96:285) och därefter till den 31 december 1998 (prop.1995/96:214,

bet. 1996/97:NU3, rskr. 1996/97:9). I samband med dessa förlängningar

har det konstaterats att det finns flera anledningar att se över reglerna om

finansieringsverksamhet och att den omprövningen, som naturligen faller

under det uppdrag Banklagskommittén har, bör genomföras utan att det

får genomgripande konsekvenser för vissa företag som ännu inte kommit

att föras in under lagen om finansieringsverksamhet. Vid den senaste

förlängningen begränsades dock möjligheten att fortsätta verksamheten

med stöd av övergångsbestämmelsen till att gälla de finansieringsföretag

som inte anskaffar medel för verksamheten från allmänheten.

Som har nämnts i det föregående har regeringen beslutat att förlänga

Banklagskommitténs utredningstid till den 30 juni 1999. Med hänsyn

härtill måste frågan om förlängning av övergångstiden för vissa

finansieringsföretag nu övervägas på nytt.

De skäl som anfördes vid den senast förlängningen av övergångstiden

gäller alltjämt. Att nu föregripa Banklagskommitténs översyn framstår

som mindre lämpligt. Den aktuella övergångsbestämmelsen bör därför

förlängas ytterligare.

Med hänsyn till de ingående överväganden som utredningens förslag

sannolikt kommer att ge upphov till kan en ny lagstiftning, grundad på

kommitténs förslag, knappast träda i kraft före årsskiftet 2000/2001.

Övergångsbestämmelsen bör därför förlängas till denna tidpunkt.

6 Ikraftträdande

Lagförslaget om förlängning av mandattiden för huvudmän i sparbank

bör träda i kraft den 1 september 1998 så att det kan tillämpas på val av

huvudmän som sker i samband med de val till kommunfullmäktige och

landstingsfullmäktige som sker i september 1998.

Den föreslagna ändringen i övergångsbestämmelserna till lagen om

finansieringsverksamhet föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

7 Ekonomiska konsekvenser

Förslaget om förändring i sparbankslagen förväntas inte medföra några

ytterligare kostnader för staten.

Den föreslagna förlängningen av övergångsbestämmelserna till lagen

om finansieringsverksamhet innebär att Finansinspektionen får en

oförändrad tillsynsbörda. Detta följer av att ett antal finansieringsföretag,

åtminstone tills vidare, inte kommer att omfattas av inspektionens

kontroll. Regeringen gör bedömningen att ytterligare resurser till

Finansinspektionen inte behöver skjutas till.

8 Författningskommentar

8.1 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

4 §

Ändringen innebär att mandattiden för huvudmän i sparbank förlängs

från tre till fyra år.

8.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Övergångsbestämmelserna till punkt 5

Ändringen innebär en förlängning av den tid som vissa finansierings-

företag får bedriva verksamhet med stöd av äldre lag. Verksamheten får

bedrivas till och med den 31 december 2000, eller om ansökan om

tillstånd har getts in senast detta datum, till dess ansökningen har prövats

slutligt

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Förlängd mandattid för huvudmän i

sparbank m.m.

 Lagen omtryckt 1996:1005.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

Prop. 1997/98:144

3

1

Prop. 1997/98:144