Regeringens proposition

1999/2000:41

Marktjänster på flygplatser

Prop.

1999/2000:41

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 januari 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till genomförande i den svenska lagstift-

ningen av rådets direktiv 96/67/EG av den 16 oktober 1996 om tillträde

till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen.

Genomförandet föreslås ske genom en ny lag om marktjänster på flyg-

platser. För att slita vissa tvister m.m. föreslås att en ny myndighet, Flyg-

platsnämnden, tillskapas. Enligt förslaget skall tillträdet till marknaden

för marktjänster till tredje man och egenhantering i princip vara fritt på

de största flygplatserna. I lagen ges möjlighet för Flygplatsnämnden att

tillåta begränsningar av marknaden när sakliga skäl motiverar det. De

skäl som åsyftas är att hänföra till säkerhet, kapacitet eller tillgången på

utrymme på flygplatsen.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 maj 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

3 Ärendet och dess beredning 14

3.1 Bakgrund och tidigare åtgärder 14

3.2 Departementspromemorian (Ds 1999:59) Marktjänster

 på flygplatser 14

4 Justeringar med anledning av Amsterdamfördraget 15

5 Marktjänstdirektivets huvudsakliga innehåll 16

5.1 Allmänt 16

5.2 Särskilda bestämmelser om bokföring m.m. 17

5.3 Medlemsstaternas rätt att begränsa tillhandahållandet av

marktjänster och egenhantering m.m. 18

5.3.1 Inledning 18

5.3.2 Marktjänster till tredje man 18

5.3.3 Egenhantering 18

5.3.4 Tillträde till anläggningar 19

5.3.5 Särskilda godkännanden 19

5.4 Användarkommittéer m.m. 19

5.5 Överprövning 19

6 Gällande svensk reglering 20

6.1 Inledning 20

6.2 Luftfartsverkets policy angående marktjänsthantering 21

6.3 Dagens situation på svenska flygplatser 21

7 Konkurrensrättsliga frågor 22

7.1 Sammanfattning av avsnittet 22

7.2 EG:s konkurrenslagstiftning 22

7.2.1 EG:s konkurrensregler 22

7.2.2 Konkurrensreglernas tillämpning på

transportområdet 23

7.2.3 Artikel 90 i EG-fördraget 23

7.2.4 Marktjänstdirektivet och EG:s konkurrens-

 regler 25

7.2.5 Marktjänstdirektivet och konkurrenslagen

(1993:20) 27

8 Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling 28

9 Förslag till lag om marktjänster på flygplatser 29

9.1 Val av författningsform 29

9.2 Lagens tillämpningsområde 29

9.2.1 Allmän bedömning 29

9.2.2 Närmare om lagens tillämpningsområde 30

9.3 Behovet av en fristående myndighet 31

9.3.1 Luftfartsverkets olika roller 31

9.3.2 Inrättande av Flygplatsnämnden 32

9.4 Begränsningar och urval av leverantörer av marktjänster

samt av användare som skall få utöva egenhantering 33

9.5 Särskilda bestämmelser om bokföring m.m. 34

9.6 Överprövning av beslut 37

9.6.1 Direktivets krav på rätt att överklaga 37

9.6.2 Val av domstol för överprövning 37

10 Författningskommentar 38

11 Genomförande av marktjänstdirektivet artikel för artikel 49

Bilaga 1 Rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om

 tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna

 inom gemenskapen 52

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser för departements

 promemorian (Ds 1999:59) Marktjänster på flygplatser 71

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 72

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 81

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 2000. 84

Rättsdatablad 85

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

lag om marktjänster på flygplatser.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Lag om marktjänster på flygplatser

Härigenom föreskrivs följande1.

Inledande bestämmelse

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om tillträde till marknaden för

marktjänster på flygplatser som står öppna för kommersiell lufttrafik.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

flygplats: varje markområde som är särskilt inrättat för landning, start

och manövrar av luftfartyg, samt de närliggande byggnader och anlägg-

ningar som kan behövas för luftfartygens markrörelser och för service till

luftfartygen och byggnader som behövs för de kommersiella luftfarts-

tjänsterna,

flygplatssystem: två eller flera flygplatser som förts samman eftersom

de betjänar samma ort eller orter, enligt vad som framgår av bilaga II i

rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-luft-

trafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen2, ändrad genom

anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige,

ledningsenhet: den som tillsammans med eller självständigt från annan

verksamhet och i kraft av lagar och andra författningar har i uppdrag att

administrera flygplatsens infrastrukturer och samordna och kontrollera

den verksamhet som aktörer som befinner sig på berörd flygplats eller

berört flygplatssystem bedriver,

användare av en flygplats: varje fysisk eller juridisk person som med

flyg transporterar passagerare, post eller gods från eller till den berörda

flygplatsen,

marktjänst: en tjänst som utförs på en flygplats åt en användare av en

flygplats och finns upptagen i bilagan till denna lag,

egenhantering: en situation där en användare av en flygplats skaffar

sig en eller flera typer av marktjänster utan att ingå något som helst

kontrakt om detta med tredje man. Användare anses dock inte som tredje

man, i förhållande till varandra, om den ena innehar majoritet i den

andra, eller samma enhet innehar majoriteten i var och en av dem,

leverantör av marktjänster: varje fysisk eller juridisk person som till-

handahåller tredje man en eller flera typer av marktjänster.

3 § När ledningen och driften av en flygplats eller av ett flygplatssystem

sköts av flera olika enheter skall var och en av dessa anses utgöra en del

av ledningsenheten när det gäller tillämpningen av bestämmelserna i

denna lag.

Om endast en ledningsenhet har upprättats för flera flygplatser eller

flygplatssystem, skall var och en av dessa flygplatser eller flygplats-

system betraktas var för sig när det gäller tillämpningen av denna lag.

Flygplatsnämnden

4 § För att pröva vissa frågor enligt denna lag skall det finnas en särskild

nämnd, Flygplatsnämnden.

Flygplatsnämnden skall bestå av en ordförande och två andra leda-

möter. Nämndens ledamöter förordnas för viss tid av regeringen. Ord-

föranden och eventuell ersättare för honom eller henne skall vara jurist

och ha domarerfarenhet.

Kostnaderna för Flygplatsnämndens verksamhet skall tas ut av de be-

rörda flygplatserna och användarna av dessa flygplatser.

Regeringen meddelar föreskrifter om avgifterna för

Flygplatsnämndens verksamhet.

Användarkommittéer

5 § Ledningsenheten skall se till att det upprättas en användarkommitté

på flygplatsen.

Kommittén skall bestå av företrädare för användarna av flygplatsen.

Alla användare av en flygplats skall ha rätt att ingå i denna kommitté

eller låta sig företrädas av en organisation som han eller hon anförtror

detta uppdrag.

Begränsningar i vissa bestämmelsers tillämpningsområde

6 § Bestämmelserna i denna lag om marktjänster till tredje man skall

tillämpas på flygplatser med en årstrafik som är större än eller lika med

två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods.

Bestämmelserna i denna lag om egenhantering av sådana tjänster som

räknas upp i 12 § tillämpas på flygplatser med en årstrafik som är större

än eller lika med en miljon passagerarrörelser eller 25 000 ton gods. Be-

stämmelserna i denna lag om egenhantering av andra tjänster skall till-

lämpas på alla flygplatser som står öppna för kommersiell lufttrafik.

Om årstrafiken på en flygplats uppgår till det tröskelvärde för gods

som anges i första eller andra stycket utan att samtidigt nå motsvarande

tröskelvärde för passagerare skall bestämmelserna som anges i denna

paragraf inte tillämpas på de slag av marktjänster som endast avser

passagerare.

Vissa allmänna regler

7 § Tillträdet till marknaden för marktjänster skall vara fritt. Trots detta

får tillträdet begränsas enligt 8, 9, 12 och 13 §§, dock endast i den ut-

sträckning som säkerheten, kapaciteten eller utrymmet på flygplatsen

kräver det.

Vid tillämpningen av denna lag skall, med undantag för ärenden som

skall prövas med stöd av 23 §, beslut fattas och villkor uppställas utifrån

skäl som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskrimine-

rande.

Begränsning av marknaden för marktjänster till tredje man

8 § På ansökan av en ledningsenhet får Flygplatsnämnden begränsa

antalet leverantörer av marktjänster som tillåts tillhandahålla

 bagagehantering,

 ramptjänster,

 påfyllning av bränsle och olja,

 gods- och posthantering såväl vid ankomst och avgång som i transit,

när det gäller den fysiska hanteringen av gods och post mellan terminal-

anläggningen och luftfartyget.

Antalet leverantörer får dock inte begränsas till färre än två för varje

typ av tjänst. Minst en av dessa leverantörer får inte stå under direkt eller

indirekt kontroll vare sig av flygplatsens ledningsenhet, av en användare

som har transporterat mer än 25 procent av passagerarna eller av det

registrerade godset på flygplatsen under det år som föregår det år då ur-

valet av tjänsteleverantörer sker, eller av någon som kontrollerar eller

direkt eller indirekt kontrolleras av denna ledningsenhet eller av sådan

användare.

9 § Om särskilda utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar medför att det

är omöjligt att öppna marknaden i enlighet med vad som i övrigt före-

skrivs i denna lag, får Flygplatsnämnden på ansökan av en ledningsenhet

 för en tid av högst tre år begränsa antalet leverantörer som tillåts till-

handahålla andra tjänster än som avses i 8 § första stycket på hela eller

delar av flygplatsen, varvid 8 § andra stycket skall tillämpas, eller

 för en tid av högst två år reservera en eller flera typer av tjänster som

anges i 8 § första stycket för en enda leverantör av marktjänster.

I beslut enligt första stycket skall det anges vilka tjänster som avses

med beslutet, de specifika utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar som

utgör skälen för beslutet samt de åtgärder som skall vidtas för att komma

till rätta med begränsningarna.

Val av leverantörer av marktjänster till tredje man

10 § Om antalet tjänsteleverantörer är begränsat enligt 8 eller 9 § skall

leverantörerna väljas efter en anbudsinfordran.

Beslut om urval av leverantörer av marktjänster fattas av ledningsen-

heten efter samråd med användarkommittén om ledningsenheten inte till-

handahåller liknande marktjänster, inte direkt eller indirekt kontrollerar

något företag som tillhandahåller sådana tjänster, och inte på annat sätt

har anknytning till ett sådant företag. I andra fall beslutar Flygplats-

nämnden efter samråd med användarkommittén och ledningsenheten om

urval av leverantörer.

Den som får fatta beslut om urval av leverantörer av marktjänster skall

upprätta en anbudsinfordran och se till att denna offentliggörs i Euro-

peiska gemenskapernas officiella tidning.

Beslut om urval får fattas för en tid av högst sju år.

Ledningsenheten skall informera användarkommittén om de beslut

som fattas enligt denna paragraf.

11 § Om antalet leverantörer av tjänster är begränsat enligt 8 eller 9 § får

ledningsenheten själv tillhandahålla marktjänster utan att vara under-

kastat det urvalsförfarande som föreskrivs i 10 §. Ledningsenheten får

också utan urvalsförfarande ge ett företag tillstånd att tillhandahålla

marktjänster på flygplatsen om enheten direkt eller indirekt kontrollerar

företaget eller om företaget direkt eller indirekt kontrollerar enheten.

Ledningsenheten skall informera användarkommittén om de beslut

som fattas enligt denna paragraf.

Begränsning av marknaden för egenhantering

12 § Flygplatsnämnden får på ansökan av en ledningsenhet begränsa

rätten till egenhantering för minst två användare i fråga om

 bagagehantering,

 ramptjänster,

 påfyllning av bränsle eller olja, samt

 gods- och posthantering såväl vid ankomst och avgång som i transit,

när det gäller den fysiska hanteringen av gods och post mellan terminal-

anläggningen och luftfartyget.

13 § Om särskilda utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar medför att

det är omöjligt att öppna marknaden i enlighet med vad som föreskrivs i

denna lag, får Flygplatsnämnden på ansökan av en ledningsenhet för en

tid av högst tre år begränsa antalet användare som får utöva egenhante-

ring för andra typer av tjänster än som anges i 12 §, eller för en tid av

högst tre år förbjuda egenhantering eller begränsa den till en enda använ-

dare för de typer av tjänster som anges i 12 §.

I beslutet skall det anges vilka tjänster som avses med beslutet, de

specifika utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar som utgör skälen för

beslutet samt de åtgärder som skall vidtas för att komma till rätta med

begränsningarna.

Urval av användare som får utöva egenhantering

14 § Om antalet användare som får utöva egenhantering på en flygplats

är begränsat enligt 12 eller 13 § fattar Flygplatsnämnden beslut om urval

av användare.

Kontraktsvillkor och tekniska specifikationer

15 § När ledningsenheten avser att uppställa kontraktsvillkor eller tek-

niska specifikationer som måste uppfyllas av leverantörer av

marktjänster eller av dem som önskar utöva egenhantering, skall dessa

villkor eller specifikationer fastställas efter samråd med

användarkommittén på flygplatsen. Villkoren eller specifikationerna

skall fastställas i särskilda beslut.

Övriga tillstånd

16 § Ett beslut att någon får utföra marktjänster till tredje man eller som

egenhantering befriar inte denne från skyldigheten att inneha sådana till-

stånd som föreskrivs med stöd av annan lagstiftning.

Återkallelse av rätten att utföra marktjänster

17 § När en leverantör av marktjänster eller ett företag som utför egen-

hantering inte längre utnyttjar sin rätt att bedriva verksamheten får denna

rätt återkallas av Flygplatsnämnden. Rätten att utföra marktjänster får

också återkallas från den som saknar nödvändiga tillstånd, eller från den

som på ett icke ringa sätt åsidosätter regler i denna lag eller andra be-

stämmelser, som syftar till att en flygplats skall fungera tillfredsställande.

Ledningsenheten vid berörd flygplats får hos Flygplatsnämnden

ansöka om återkallelse enligt första stycket.

Särskilda bestämmelser om bokföring m.m.

18 § När en ledningsenhet på en flygplats, en användare eller en leve-

rantör av marktjänster tillhandahåller marktjänster skall en strikt uppdel-

ning i bokföringen göras mellan den verksamhet som är knuten till till-

handahållandet av dessa tjänster och övrig verksamhet.

En flygplats får inte subventionera sin marktjänstverksamhet med in-

komster som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet.

19 § En myndighet eller ett företag på vilket 18 § är tillämplig skall

årligen upprätta en redogörelse om hur man gjort den föreskrivna upp-

delningen i bokföringen. Myndigheten eller företaget skall till Flygplats-

nämnden sända in ett intyg från den som reviderar myndigheten eller

företaget. Av intyget skall det framgå om bestämmelserna i 18 § har

följts.

Om anläggningar för marktjänster och om tillträde till dessa

20 § Leverantörer av marktjänster och användare som utövar egenhante-

ring skall ges tillträde till anläggningar i sådan omfattning och på sådant

sätt som är nödvändigt för att de skall kunna tillhandahålla tjänster till

tredje man eller utöva egenhantering.

Om det behövs för att bättre och effektivare kunna utnyttja tillgängliga

utrymmen och liknande, eller för att kunna bereda plats för tillkommande

leverantörer av marktjänster och användare som utövar egenhantering får

ledningsenheten efter att ha hört användarkommittén besluta om jämk-

ningar eller omfördelningar av utrymmen och liknande mellan alla som

utför eller står i begrepp att börja utföra marktjänster på flygplatsen.

Den som innehar anläggningar som används av leverantörer av

marktjänster eller användare som utövar egenhantering får ta ut en ersätt-

ning för utnyttjandet.

21 § Ledningsenheten får besluta att leverantörer av marktjänster och

användare som utövar egenhantering skall använda sig av centraliserade

anläggningar för bagagesortering, avisning, vattenrening, bränsledistri-

bution och liknande, om anläggningarna av tekniska, miljömässiga eller

lönsamhetsmässiga skäl är svåra att dela upp eller utöka.

Samråd

22 § Ledningsenheten skall minst en gång om året samråda med använ-

darkommittén och de företag som tillhandahåller marktjänster på flyg-

platsen om tillämpningen av denna lag och föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen.

Bristande ömsesidighet i förhållande till tredje land

23 § Regeringen får besluta att bestämmelserna i denna lag om rätt till

marknadstillträde helt eller delvis inte skall tillämpas för leverantörer av

marktjänster och användare från ett land som inte är medlem i

Europeiska unionen om detta land

 rättsligt eller faktiskt inte behandlar leverantörer eller användare som

bedriver egenhantering på ett sätt som är jämförbart med medlemsstater-

nas behandling av leverantörer eller användare som bedriver egenhante-

ring, eller

 rättsligt eller faktiskt inte behandlar leverantörer av marktjänster eller

användare som bedriver egenhantering från en medlemsstat enligt landets

bestämmelser, eller

 behandlar leverantörer eller användare som bedriver egenhantering och

som kommer från ett land som inte är medlem i Europeiska unionen mer

förmånligt än leverantörer av marktjänster eller användare som bedriver

egenhantering och som kommer från en medlemsstat.

Vid tillämpningen av detta lagrum avses med uttrycken Europeiska

unionen och medlemsstat förutom Europeiska unionen och dess med-

lemsstater även annan stat som omfattas av bestämmelserna i rådets

direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för

marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen genom avtal som är

bindande för Sverige.

Europeiska gemenskapernas kommission skall underrättas om varje

beslut enligt första stycket.

Överklagande

24 § Flygplatsnämndens eller ledningsenhetens beslut enligt 8 15 och

17 §§, 20 § första och andra styckena och 21 § samt beslut om avgifter

enligt 4 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill-

stånd krävs vid överklagande till kammarrätt.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2000.

Bilaga

FÖRTECKNING ÖVER MARKTJÄNSTER SOM DET HÄNVISAS

TILL I 2 §

1. Administrativa marktjänster och övervakning omfattar

1.1 tjänster i samband med ställföreträdarskap och samverkan med de

lokala myndigheterna eller med varje annan person, utlägg gjorda för

användarens räkning och tillhandahållande av lokaler åt dennes före-

trädare,

1.2 kontroll av lastning, meddelanden och telekommunikationer,

1.3 behandling, förvaring, hantering och administration av lastenheterna,

1.4 varje annan övervakningstjänst före, under eller efter flygning, och

varje annan administrativ tjänst som begärs av användaren.

2. Passagerartjänster omfattar varje form av tjänst till passagerarna vid

avfärd, ankomst, transitering, i anslutning till eller utanför flygplatsen,

inbegripet kontroll av biljetter, resehandlingar, incheckning av bagage

och transport av bagage ända fram till sorteringssystemen.

3. Bagagehantering omfattar behandling av bagage i sorteringshallen,

sortering av bagage, förberedelse av bagage inför avfärden, lastning och

avlastning av bagage i de system som är avsedda att föra bagaget från

flygplanet till sorteringshallen och omvänt.

4. Fraktgods och posthantering omfattar

4.1 för fraktgods, både vid export och import eller transitering, den

fysiska hantering av fraktgodset, den handläggning av tillhörande doku-

ment, de tullformaliteter och andra skyddsåtgärder som överenskommits

mellan parterna eller som omständigheterna kräver,

4.2 för posten, både vid ankomst och avfärd, den fysiska hantering av

posten, den hantering av tillhörande dokument och andra skyddsåtgärder

som överenskommits mellan parterna eller som omständigheterna kräver.

5. Ramptjänster omfattar

5.1 lotsning av flygplanet vid ankomst och avgång, om dessa tjänster inte

utförs av flygtrafiktjänsten,

5.2 tjänster i samband med parkering av flygplanet och tillhandahållande

av lämpliga hjälpmedel, om dessa tjänster inte utförs av flygtrafik-

tjänsten,

5.3 upprättande av kommunikationer mellan marken och förarkabinen,

om dessa tjänster inte utförs av flygtrafiktjänsten,

5.4 lastning och avlastning av flygplanet och tillhandahållande av nöd-

vändiga hjälpmedel samt transport av besättning och passagerare mellan

flygplanet och flygterminalen,

5.5 tjänster i samband med start av flygplanet och tillhandahållande av

nödvändiga hjälpmedel,

5.6 förflyttning av flygplanet, både vid avgång och ankomst, tillhanda-

hållande och insättning av nödvändiga hjälpmedel,

5.7 transport av samt inlastning i och avlastning ur flygplanet av mat och

dryck.

6. Rengöring och skötsel av flygplanet omfattar

6.1 yttre och inre rengöring av flygplanet, skötsel av toaletter och vatten-

system,

6.2 luftkonditionering och uppvärmning av kabinen, borttagning av snö

och is från flygplanet, avisning av flygplanet,

6.3 inredning av kabinen med kabinutrustningar, förvaring av dessa ut-

rustningar.

7. Bränsle- och oljepåfyllning omfattar

7.1 organisering och verkställande av tankning och tömning av bränsle,

inbegripet lagring av bränslet, kontroll av levererad kvalitet och

kvantitet,

7.2 påfyllning av olja och andra vätskor.

8. Normalt underhåll omfattar

8.1 de sedvanliga operationer som utförs före flygningen,

8.2 de särskilda operationer som användaren kräver,

8.3 tillhandahållande och administration av det material som krävs för

underhåll och av reservdelar,

8.4 tillhandahållande av parkeringsplats eller en hangar för att utföra

underhållet.

9. Flygoperationer och administration av besättningar omfattar

9.1 förberedelse av flygning vid avgångsflygplatsen eller vid varje annan

plats,

9.2 tjänster under flygning, i förekommande fall ändring av resvägen

under flygningen,

9.3 tjänster efter flygningen,

9.4 administration av besättningen.

10. Transport på marken omfattar

10.1 organisation och utförande av transport av passagerare, besättning,

bagage, gods och post mellan olika flygterminaler inom samma flygplats,

dock med undantag av alla transporter mellan flygplan och andra platser,

10.2 varje specialtransport som begärs av användaren.

11. Catering omfattar

11.1 samverkan med tjänsteleverantörer och med ledningsenheten,

11.2 lagring av mat, drycker och de tillbehör som krävs för beredningen,

11.3 rengöring av tillbehör,

11.4 beredning och leverans av material och livsmedel.

3 Ärendet och dess beredning

3.1 Bakgrund och tidigare åtgärder

Den 15 oktober 1996 antogs rådets direktiv 96/67/EG om tillträde till

marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen, i fort-

sättningen kallat marktjänstdirektivet. Medlemsstaterna skulle ha satt i

kraft de författningar som krävs för genomförandet senast den 25 oktober

1997. Sverige har inte lyckats göra detta. Den 29 april 1998 anmälde

dock Sverige till kommissionen att direktivet delvis har genomförts

genom Luftfartsverkets policybeslut, jfr avsnitt 6.2.

Under våren 1997 tog dåvarande Kommunikationsdepartementet kon-

takt med Luftfartsverket. Departementet önskade synpunkter på vilka

åtgärder direktivet kunde föranleda.

I anledning av departementets förfrågan utarbetades inom Luftfarts-

verket en promemoria. I promemorian lämnades förslag om hur

direktivet borde kunna genomföras i den svenska lagstiftningen. Någon

mera djupgående analys av alla olika aspekter som direktivet kan ge

upphov till gjordes dock inte i promemorian.

Under våren 1998 sändes Luftfartsverkets promemoria ut på remiss.

Flera remissinstanser efterlyste närmare analyser av olika frågor och an-

såg inte att promemorian kunde bilda underlag för lagstiftning.

Ärendet har därefter genomgått ytterligare genomarbetning inom

Regeringskansliet.

Vid arbetet med genomförandet av direktivet har noterats att den

svenska versionen av direktivet innehåller flera felaktigheter, och rådet

har den 24 augusti 1999 efter påpekande från Näringsdepartementet pub-

licerat rättelser av de mest flagranta felen i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning1.

En konsoliderad version av direktivet har gjorts inom Näringsdeparte-

mentet och finns med som bilaga 1 till denna proposition. Därvid skall

dock påpekas att det inte har varit möjligt att i denna version iaktta alla

former av grafiska anpassningar i form av spalter, indrag m.m. som

karakteriserar sedvanliga EG-rättsakter.

Behandling i EU-nämnden

Inför antagandet av marktjänstdirektivet har detta varit föremål för be-

handling i riksdagens EU-nämnd vid flera tillfällen, bl.a. inför transport-

ministrarnas möte den 7 och 8 december 1995.

3.2 Departementspromemorian (Ds 1999:59)

Marktjänster på flygplatser

I oktober 1999 förelåg promemorian (Ds 1999:59) Marktjänster på flyg-

platser. I promemorian föreslogs en lag som skulle gå längre än

marktjänstdirektivets minimikrav och som skulle bli tillämplig på de

flesta flygplatserna här i landet. Den sändes ut på remiss till ett antal

remissinstanser som bereddes tillfälle att lämna synpunkter på förslagen i

promemorian vid ett remissmöte den 3 november 1999 eller inkomma

med skriftligt yttrande senast samma dag. En förteckning över remissin-

stanserna finns i bilaga 2. En kortfattad sammanställning av remissytt-

randena och ett protokoll från remissmötet finns tillgängliga i Närings-

departementet (dnr N1999/10725/RS).

I stark sammanfattning kan utfallet av remissen av departements-

promemorian beskrivas på följande sätt. De flesta remissinstanserna,

däribland Hovrätten för Västra Sverige, Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Stockholms län, Riksrevisionsverket, Juridiska fakulteten vid

Lunds universitet, Luftfartsverket, Konkurrensverket, Scandinavian Ai-

rlines System (SAS), Servisair AB, Svenska Transportarbetareförbundet

och Svenska Flygföretagens Riksförbund är positiva till förslaget i

huvudsak. Luftfartsverket och Svenska Kommunförbundet har dock

principiella invändningar mot att lagen föreslås bli tillämplig på alla

flygplatser som är öppna för kommersiell lufttrafik, och vill i stället att

lagen skall få en tillämpning motsvarande marktjänstdirektivets minimi-

krav. Några remissinstanser har lämnat förslag till språkliga justeringar

och i vissa fall också smärre justeringar i sak. Flera instanser, däribland

Föreningen Svenskt Flyg, är missnöjda med att kostnaderna för Flyg-

platsnämndens verksamhet föreslås läggas på parterna och önskar i stället

att samhället står för dessa. Några andra instanser saknar en mera djup-

gående analys av vissa aspekter.

Under remisstiden har för marktjänstdirektivet ansvarig tjänsteman på

generaldirektoratet för transport inom kommissionen besökts av tjänste-

man från Näringsdepartementet. Vissa noteringar från detta besök åter-

finns i författningskommentarerna.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 december 1999 att inhämta Lagrådets ytt-

rande över det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 4. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentarerna

under respektive lagrum. I propositionens lagförslag har också vissa

redaktionella ändringar gjorts.

4 Justeringar med anledning av Amsterdam-

fördraget

Den 1 maj 1999 trädde Amsterdamfördraget i kraft. Detta innebar bl.a.

att ett antal obsoleta artiklar utmönstrades ur EG-fördraget och att hela

fördraget omnumrerades. I marktjänstdirektivet görs vissa hänvisningar

till EG-fördraget i dess gamla lydelse. I denna proposition har därför

valts att i texten bara återge den gamla beteckningen av artikeln.

För korrekthetens skull lämnas här en jämförelsetabell över de artiklar

som omnämns och deras beteckning enligt Amsterdamfördraget.

Gammal beteckning

Ny beteckning

3

3

5

10

7a

14

59

49

61

51

84

80

85

81

86

82

87

83

88

84

89

85

90

86

189c

252

5 Marktjänstdirektivets huvudsakliga innehåll

5.1 Allmänt

Marktjänstdirektivet innehåller bestämmelser om tillhandahållande av

marktjänster till tredje man och om egenhantering på flygplatser. Direk-

tivet syftar till att avveckla inskränkningar i friheten att tillhandahålla

marktjänster inom gemenskapen.

Med marktjänster på flygplatser avses det system av åtgärder och

tjänster som behövs för mottagande av ett luftfartyg efter en flygning

samt för rustande av det inför följande färd. Utöver själva luftfartyget

och dess utrustning gäller åtgärderna och tjänsterna också

flygpassagerarna samt hanteringen av bagage och fraktgods. De

marktjänster som omfattas av direktivet räknas upp i en bilaga till

direktivet.

Leverantör av marktjänster är varje fysisk eller juridisk person som

tillhandahåller tredje man en eller flera typer av marktjänster. Med egen-

hantering menas en situation där en användare själv ordnar mark-

tjänsterna eller en del av dem för eget bruk. En användare av en flygplats

är varje fysisk eller juridisk person som med flyg transporterar passa-

gerare, post eller gods från eller till den berörda flygplatsen.

Direktivet är inte lättillgängligt för läsaren. Det beror till stor del på att

direktivets huvudprinciper återfinns i artiklarna 6.1 och 7.1 medan resten

av direktivet till största delen består av regler om undantag från dessa

huvudprinciper.

Utbudet av konkurrerande marktjänster och möjligheterna till egen-

hantering ansågs begränsat i Europa. Begränsningar av marktjänsterna

och egenhanteringen har motiverats med att verksamheten ställer sär-

skilda krav på yrkeskunskap och därför kräver tillsyn, att den landtrafik

som rör sig inom rampområdet måste hållas nere och övervakas effektivt

samt att de utrymmen och anordningar som reserverats för

marktjänsterna är begränsade. Begränsningarna har också motiverats med

sociala synpunkter, såsom att användningen av billig utländsk arbetskraft

måste förhindras och de anställdas lönenivå och sociala förmåner

tryggas.

Flygtrafikanterna och flygbolagen har å sin sida fäst uppmärksamhet

på att den avsaknad av konkurrens som begränsningarna medför leder till

en hög prisnivå som utgör en belastning för flygtrafiken och snedvrider

konkurrensen mellan trafikidkarna, särskilt på internationella rutter.

Marknaden för marktjänster inom EU skall enligt marktjänstdirektivet

öppnas och tillträdet till marknaden bli fritt. I fråga om marktjänster till

tredje man trädde bestämmelserna i direktivet i kraft vid ingången av år

1999 på flygplatser som har en årstrafik på minst tre miljoner passagerar-

rörelser eller 75 000 ton gods eller vars trafik under ett halvår överskrider

två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods. Från och med den

1 januari 2001 utsträcks tillämpningen av bestämmelserna gällande

marktjänster till tredje man till att omfatta varje flygplats inom gemen-

skapen som står öppen för kommersiell lufttrafik och som har en årstrafik

som uppgår till minst två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton

gods.

Även utförandet av egenhantering skall tillåtas. Bestämmelserna i

direktivet om frisläppande av egenhanteringen trädde i kraft från och

med ingången av 1998. För tjänsterna bagagehantering, ramptjänster,

bränsle- och oljepåfyllning samt hanteringen av gods och post mellan

terminalanläggningen och luftfartyget i samband med flygningarna (s.k.

airside-tjänster) tillämpas direktivets bestämmelser emellertid endast på

flygplatser som har en årstrafik som uppgår till minst en miljon

passagerarrörelser eller 25 000 ton gods. (I andra sammanhang har

begreppet airside-tjänster översatts med ramptjänster i Sverige, men

direktivet har en annan, något begränsad tolkning av ordet ramptjänster.)

Det sägs inte rakt ut i direktivet men dess regler innebär bl.a. att all

form av egenhantering måste bli fri på alla flygplatser inom

gemenskapen med möjlighet till undantag för ovan nämnda airside-

tjänster.

Ytterligare en fråga bör nämnas i detta sammanhang. Begreppet tredje

man används i direktivet på ett sätt som inte alltid överensstämmer med

den tradition som brukar tillämpas i den svenska juridiken. I direktivet

används begreppet generellt för varje enskild eller juridisk person som är

fristående från den som tillhandahåller marktjänster.

5.2 Särskilda bestämmelser om bokföring m.m.

Den som tillhandahåller marktjänster till tredje man skall i sin bokföring

särskilja marktjänsthanteringen från övrig verksamhet (artikel 4). Led-

ningsenheten för en flygplats får inte subventionera sitt eget tillhanda-

hållande av marktjänster med medel som anvisats för myndighetsverk-

samhet eller som inflyter från denna. Med ledningsenhet menas den som

administrerar flygplatsens infrastrukturer samt samordnar och kontrolle-

rar den verksamhet som olika aktörer bedriver på flygplatsen.

En oberoende kontrollant skall övervaka att bokföringen hålls åtskild.

Denne skall också kontrollera att det inte förekommer någon överföring

av medel mellan den verksamhet som ledningsenheten på en flygplats

bedriver i egenskap av flygplatsmyndighet och den verksamhet som den

bedriver i fråga om marktjänster.

5.3 Medlemsstaternas rätt att begränsa tillhandahållandet

av marktjänster och egenhantering m.m.

5.3.1 Inledning

Enligt marktjänstdirektivet kan både tillträdet till marktjänster och utöv-

andet av egenhantering möta restriktioner vad gäller säkerheten,

kapaciteten och tillgången till utrymme. Antalet leverantörer som tillåts

utföra dessa tjänster respektive användare som får utöva egenhantering

skall därför kunna begränsas. Kriterierna för sådana begränsningar måste

i så fall vara relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskrimine-

rande.

5.3.2 Marktjänster till tredje man

Direktivet innehåller bestämmelser som gör det möjligt att begränsa

marknaden för marktjänster till tredje man. Medlemsstaterna får begränsa

antalet tjänsteleverantörer som tillåts tillhandahålla s.k. airside-tjänster

(artikel 6). Med airside-tjänster menas sådana tjänster som utförs på

 flygsidan av flygplatsen såsom bagagehantering, ramptjänster, påfyll-

ning av bränsle och olja samt gods- och posthantering såväl vid ankomst

och avgång som i transit när det gäller den fysiska hanteringen av gods

och postgång mellan flygplatsterminalen och luftfartyget. Medlems-

staterna får dock inte begränsa antalet tjänsteleverantörer till färre än två

för varje typ av tjänst. En av tjänsteleverantörerna måste dessutom vara

oberoende från flygplatsens ledningsenhet.

Om begränsningar införs skall leverantörerna väljas ut efter en offent-

lig anbudsinfordran (artikel 11). Urvalet skall ske efter relevanta, objek-

tiva, genomblickbara och icke-diskriminerande kriterier.

Under särskilda omständigheter får ytterligare, tidsbegränsade be-

gränsningar införas (artikel 9). Sådana begränsningar skall bli föremål

för särskild prövning av kommissionen.

5.3.3 Egenhantering

Också utövandet av egenhantering får, när det gäller airside-tjänster, be-

gränsas till minst två användare (artikel 7).

Om utövandet av egenhantering begränsas, skall urvalet av användare

som får utöva egenhantering ske enligt relevanta, objektiva, genomblick-

bara och icke-diskriminerande kriterier. Något särskilt urvalsförfarande

liknande det som skall tillämpas för tjänsteleverantörer föreskrivs inte i

direktivet.

Under särskilda omständigheter får ytterligare, tidsbegränsade be-

gränsningar införas också när det gäller egenhantering (artikel 9).

5.3.4 Tillträde till anläggningar

Leverantörer av marktjänster och användare som bedriver egenhantering

skall garanteras tillträde till flygplatsanläggningarna i den omfattning

som är nödvändig för att de skall kunna utöva den verksamhet de har till-

låtits bedriva (artikel 16). Om tillträdet till anläggningarna förenas med

avgifter eller andra villkor, skall avgifterna och övriga villkor bestämmas

på grunder som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskri-

minerande.

De disponibla utrymmena skall fördelas mellan dem som utför

marktjänster, och när så erfordras måste tjänsteleverantörer och använ-

dare som bedriver egenhantering vara beredda på att avstå delar av tidi-

gare tilldelade utrymmen för att bereda plats åt tillkommande operatörer

eller att utrymmena får disponeras på annat sätt.

5.3.5 Särskilda godkännanden

Medlemsstaterna kan kräva att den verksamhet som utövas på en flyg-

plats av en tjänsteleverantör eller en användare som utövar egenhantering

skall vara godkänd av en i förhållande till ledningsenheten fristående

myndighet (artikel 14). Ett godkännande skall grundas på kriterier som

avser ett sunt finansiellt läge och ett tillräckligt försäkringsskydd, an-

läggningarnas, luftfartygens, utrustningens och människornas säkerhet

samt skyddet av miljön och relevant sociallagstiftning.

5.4 Användarkommittéer m.m.

En användarkommitté skall inrättas på varje flygplats som står öppen för

kommersiell trafik (artikel 5). Kommittén skall bestå av företrädare för

användarna eller av organisationer som företräder dessa användare. Alla

användare av flygplatsen, och även tillfälliga sådana, har rätt att ingå

eller låta sig företrädas i kommittén. Kommittén har inte någon beslutan-

derätt vad gäller marktjänstverksamhetens organisation och drift, utan

endast en samrådande roll.

Tillämpningen av direktivets bestämmelser skall bli föremål för obli-

gatoriskt samrådsförfarande mellan ledningsenheten, användarkommittén

och de företag som tillhandahåller tjänster (artikel 13). Samråd skall ske

minst en gång om året.

5.5 Överprövning

Den som har ett legitimt intresse skall kunna föra talan mot beslut och

åtgärder som har fattats eller vidtagits med stöd av vissa bestämmelser i

direktivet (artikel 21). De beslut och åtgärder som avses är bl.a.

 beslut och åtgärder i samband med att egenhantering av airside-tjänster

begränsas,

 beslut och åtgärder som rör val av tjänsteleverantörer i de fall dessa

begränsats,

 beslut och åtgärder i strid mot bestämmelsen om samråd mellan led-

ningsenheten, användarkommittén och de företag som tillhandahåller

tjänster,

 beslut och åtgärder i fråga om särskilda godkännanden av tjänsteleve-

rantörer och egenhanterare,

 beslut och åtgärder i anledning av tillträde till anläggningarna på flyg-

platsen.

Om en aktör inte följer uppställda regler kan en tjänsteleverantör eller

en användare förbjudas att utföra sin tjänst respektive bedriva egenhante-

ring (artikel 15). Även sådant beslut skall kunna överklagas.

6 Gällande svensk reglering

6.1 Inledning

Om man bortser från flygsäkerhetsaspekten saknas särskild reglering om

rätten att etablera marktjänstverksamhet på flygplatser i Sverige. Rätten

att tillåta etablering anses tillkomma flygplatsen. Denna rätt framgår

emellertid inte direkt vare sig av luftfartslagen (1957:297) eller av luft-

fartsförordningen (1986:171). Enligt 55 och 57 §§ luftfartsförordningen

meddelar Luftfartsverket föreskrifter om underhåll och drift av allmänna

flygplatser respektive om tillträde till och upprätthållande av ordningen

där. Enligt 61 § jämförd med 57 § luftfartsförordningen gäller bemyn-

digandet att meddela föreskrifter om tillträde till och upprätthållande av

ordning på flygplatser även godkända enskilda flygplatser.

I Lufträttsutredningens slutbetänkande (SOU 1999:42) Ny luftfartslag,

som har remissbehandlats och för närvarande är under beredning i Rege-

ringskansliet, föreslås bl.a. att begreppen allmänna och enskilda flygplat-

ser utmönstras. Där lämnas inga förslag som på allvarligt sätt påverkar

frågan om tillträdet till marknaden för marktjänster.

Enligt Luftfartsverkets föreskrifter Bestämmelser för civil luftfart

(BCL) är det flygplatsens innehavare som ansvarar för att stationstjänst

(marktjänst) organiseras på alla godkända flygplatser öppna för trafik

med flygplan vars högsta tillåtna startmassa är 10 000 kg eller högre eller

vars godkända kabinkonfiguration är inrättad för en befordran av 20 eller

fler passagerare. Stationstjänsten bedrivs antingen av flygplatsens inne-

havare eller av annan efter det att flygplatsens innehavare har överlåtit

delar av eller hela stationstjänsten till ett eller flera flygföretag eller

entreprenörer. För att tillgodose grundläggande krav på ordning och

säkerhet skall stationstjänstorganisationen vara operativt godkänd av

Luftfartsinspektionen. Utöver vad som betingas av flygsäkerheten saknas

alltså offentlig reglering om marktjänsthantering i luftfartslagstiftningen.

På Luftfartsverkets flygplatser regleras tillträdet till marknaden för

marktjänster i stället i avtal med marktjänstleverantörer och egenhante-

rare, s.k. verksamhetsavtal. Verksamhetsavtalen innehåller bl.a. bestäm-

melser till undvikande av konkurrensbegränsande samarbete, om miljö-

hänsyn och om ansvarsförhållanden. De innehåller också bestämmelser

om avtalstider och uppsägning. Operatörernas rätt att nyttja lokaler, mark

och anläggningar regleras dock inte i verksamhetsavtalen, utan i särskilda

avtal med Luftfartsverket.

6.2 Luftfartsverkets policy angående marktjänsthantering

Inom Luftfartsverket finns en policy för verkets hantering av frågor om

etableringsrätten på de flygplatser som drivs av verket. Policyn ansluter

till de regler som antagits i marktjänstdirektivet.

Enligt policyn bör på flygplatser med en årlig trafikvolym som inte

understiger två miljoner passagerare eller 50 000 ton gods möjlighet till

konkurrens säkerställas genom att

 ramptjänst (toalett- och vattenservice, bagagesortering, last-

ning/lossning, uppställning, transporter, bogsering/pushback, startledare

och motorstart, hantering och lagring av bagagecontainrar för större flyg-

plan, säkerhetsåtgärder och posthantering) bedrivs av minst två operatö-

rer, och

 expeditionstjänst (cateringsamband, besättningsadministration, flight

preparation, incheckning, lastkontroll, meddelandeservice, lost and

found, flight operations, besättningstransporter, dokumentkontroll och

tjänster i samband med ombordstigning) bedrivs av minst två operatörer.

För varje kategori av tjänst bör minst en operatör vara oberoende, dvs.

stå fri från väsentligt inflytande från Luftfartsverket, varje flygföretag

som trafikerar flygplatsen eller organ som direkt eller indirekt kontrolle-

rar eller kontrolleras av Luftfartsverket eller flygföretag som trafikerar

flygplatsen.

Enligt policyn bör vidare varje flygföretag som så önskar, om de

fysiska förutsättningarna medger det, erbjudas möjlighet att utföra expe-

ditionstjänst för egen räkning (egenhantering). Policyn definierar här inte

särskilt vad det rör sig om för typ av tjänster, men enligt BCL F 3.5

menas med expeditionstjänst sammanfattningsvis

 att expediera passagerare och bagage,

 att expediera utgående och inkommande frakt och post,

 att expediera fartygshandlingar,

 att omhänderta kommunikation, och

 att handlägga frågor angående felsänt eller förlorat bagage.

Policybeslutet för egenhantering är inte begränsad till flygplatser av

viss storlek.

6.3 Dagens situation på svenska flygplatser

I dag (juli 1999) finns det tre företag som tillhandahåller marktjänster till

tredje man på Stockholm-Arlanda och Göteborg-Landvetters flygplatser.

Det är Novia Sweden AB, som är delägt av Luftfartsverket, Servisair AB

och SAS. Dessa utför all ramptjänst och den mesta expeditionstjänsten.

De flygbolag som så önskar har rätt att utföra egen expeditionstjänst.

På Malmö-Sturups flygplats svarar Luftfartsverket för all ramphante-

ring och expeditionstjänsterna handhas av SAS, Braathens Malmö Avia-

tion samt Luftfartsverket.

På de flesta andra flygplatserna som drivs av Luftfartsverket svarar

verket för ramptjänsterna och bolagen själva för expeditionstjänsterna.

En slutsats man kan dra av denna redogörelse är att det inte är särskilt

många som berörs av EG:s reglering av marktjänster här i landet.

7 Konkurrensrättsliga frågor

7.1 Sammanfattning av avsnittet

EG:s generella konkurrensregler gäller också inom lufttransportområdet.

Marktjänstdirektivets förhållande till EG:s konkurrensrätt, såväl primär

som sekundär, torde vara att direktivet är avsett att existera vid sidan av

EG:s konkurrensrätt och att särskild uppmärksamhet bör riktas på om-

råden där särskilda eller exklusiva rättigheter att bedriva marktjänstverk-

samhet beviljas offentliga eller andra företag.

Den svenska konkurrenslagstiftningen bör gälla fullt ut vid sidan av en

ny lag om marktjänster på flygplatser.

7.2 EG:s konkurrenslagstiftning

7.2.1 EG:s konkurrensregler

Enligt marktjänstdirektivets ingress, punkt 28, påverkar direktivet inte

tillämpningen av bestämmelserna i EG-fördraget. Där sägs också att

kommissionen även i fortsättningen kommer att övervaka att bestämmel-

serna följs genom att vid behov använda sig av samtliga de befogenheter

som artikel 90 i fördraget tillerkänner den.

EG:s konkurrensregler har två huvudmålsättningar, dels ett integra-

tionsfrämjande syfte, dels ett konkurrensfrämjande syfte.

EG:s konkurrensrätt är en integrerad del av EG-rätten som helhet.

Konkurrensrätten syftar till att säkerställa effekten av de övriga bestäm-

melserna i fördraget. Dessa bestämmelser har som mål att integrera de

nationella marknaderna genom upprättandet av en marknad med drag av

en nationell marknad för att skapa en djupare integrering mellan med-

lemsstaterna.

Det konkurrensfrämjande syftet kommer till uttryck främst i kon-

kurrensreglerna. Artiklarna 85 och 86 i fördraget syftar till att reglera

begränsningar i företags handlande.

EG:s konkurrensregler i EG-fördraget i riktar sig enligt kapitlets rubrik

till företag. De innehåller ett förbud mot konkurrensbegränsande avtal

mellan företag (artikel 85), ett förbud mot missbruk av dominerande

ställning (artikel 86) samt vissa regler för statliga företag (artikel 90).

Artikel 90.1 riktar sig dock till medlemsstaterna.

7.2.2 Konkurrensreglernas tillämpning på transportområdet

Förordning nr 17 Första förordningen om tillämpning av fördragets

artiklar 85 och 862 syftar till att ge stadga och substans åt tillämpningen

av dessa artiklar. Kommissionens kompetens att i begränsad omfattning

enligt fördragets artikel 89 tillämpa konkurrensreglerna ansågs otillräck-

lig. I och med ikraftträdandet av förordning nr 17 och andra tillämp-

ningsförordningar antagna med stöd av artikel 87 i fördraget förlorade

artiklarna 88 och 89 i betydelse. Artiklarna har dock kvar sitt värde inom

de områden som faller utanför tillämpningsförordningarna.

Genom rådets förordning 141 om undantag från tillämpning av rådets

förordning nr 17 för transportområdet3 undantogs vissa sektorer på

transportområdet från den senare förordningens tillämpningsområde. En-

ligt förordning nr 141 skall förordning nr 17 inte tillämpas på avtal, be-

slut och samordnande förfaranden inom transportområdet som har till

syfte eller resultat att fastställa transporttaxor, och -villkor, begränsa eller

kontrollera transportutbudet eller dela upp transportmarknader. Förord-

ning nr 141 anger särskilt att undantag från förordning nr 17 är motiverat

endast för sådana avtal, beslut och samordnande förfaranden som direkt

berör tillhandahållandet av transporttjänster. Det torde betyda att

marktjänster, som inte är transporttjänster i egentlig mening, inte om-

fattas av undantaget i förordning nr 141, vad gäller fördragets artikel 85,

utan i stället ligger kvar i tillämpningsområdet för förordning nr 17.

Förordning nr 17 skall heller inte tillämpas på sådant missbruk av en

dominerande ställning, som avses i fördragets artikel 86, inom transport-

marknaden. På de områden som omfattas av förordning nr 141 regleras

konkurrensbestämmelserna genom särskilda tillämpningsförordningar.

År 1987 utfärdade rådet förordning (EEG) nr 3975/87 av den 14

december 1987 om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på

företag inom luftfartssektorn4. Den förordningen liknar i stora delar

rådets förordning nr 17.

Oavsett under vilken förordning marktjänstverksamheten faller, vad

gäller tillämpning av artiklarna 85 och 86 i fördraget, kan konstateras att

konkurrensreglerna i princip är tillämpliga, antingen med stöd av förord-

ning nr 17 eller med stöd av förordning (EEG) nr 3975/87. Det anges i

ingressen till sistnämnda förordning att förordningen inte inskränker till-

lämpningen av artikel 90 i fördraget.

Artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget behandlas inte närmare i sak här.

Det bör dock pekas på att konkurrenslagen (1993:20) knyter nära an till

innehållet i dessa artiklar.

7.2.3 Artikel 90 i EG-fördraget

I artikel 90 föreskrivs att företag som av en medlemsstat har erhållit ett

legalt monopol att bedriva en viss verksamhet eller beviljats särskilda

rättigheter ändå måste följa konkurrensreglerna. Det gäller oavsett om

företaget är offentligt eller privat. Huvudregeln är alltså att fördragets

konkurrensregler gäller för samtliga företag.

Om en myndighet erbjuder varor och tjänster mot ersättning, föreligger

ett offentligt företag. Det är inte nödvändigt att verksamheten bedrivs

från en från myndigheten självständig enhet. Om kommersiell verksam-

het bedrivs inom en myndighet, betraktas myndigheten som offentligt

företag i dessa sammanhang.

När Luftfartsverket bedriver marktjänstverksamhet är det ett offentligt

företag i stadgandets mening.

Den andra gruppen av företag som vid sidan om offentliga företag

nämns i artikel 90.1 är företag som beviljats särskilda eller exklusiva

rättigheter. Dessa företag kan vara både offentliga och privata. Offentliga

företag som beviljats särskilda eller exklusiva rättigheter faller dock

inom artikelns tillämpningsområde redan genom att vara offentliga.

I artikel 90.3 stadgas att kommissionen skall övervaka att bestämmel-

serna i artikeln tillämpas och i mån av behov utfärda lämpliga direktiv

eller beslut till medlemsstaterna.

Artikel 90 har på senare år fått ökad uppmärksamhet, dels därför att

EG-domstolen har satt gränser för medlemsstaternas möjligheter att be-

vilja företag legala monopol, dels därför att artikel 90.3 har visat sig vara

ett effektivt verktyg i kommissionens händer för att tvinga fram avregle-

ring av tidigare reglerade branscher.

Med statlig intervention avses bl.a. att medlemsstaterna reglerar mark-

nadsförhållanden på ett sätt som gör att de allmänna konkurrensreglerna

inte längre råder på den aktuella marknaden. Medlemsstaterna intervene-

rar på marknader dels genom utfärdandet av generella regler om t.ex.

prissättning, produktionskvoter och liknande, dels genom skapandet av

legala monopol.

Artikel 90 specificerar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller

offentliga företag för att hindra att medlemsstaterna gör dessa till redskap

för en mer nationellt inriktad ekonomisk politik, där förverkligandet av

den gemensamma marknaden kommer i skymundan.

Domstolens tolkningar av fördragets artiklar 3 g, 5, 85 och 86, vad

gäller generella marknadsregleringar, och en kombination av artiklarna

86 och 90.1 i fördraget, vad gäller legala monopol, har visat att medlems-

staternas rätt att reglera marknadsförhållandena är mer begränsad än vad

som tidigare antagits vara fallet. EG-domstolen har slagit fast att med-

lemsstaterna i sitt beslutsfattande om vilka regler som skall gälla för

näringsverksamhet på olika marknader inte får vidta åtgärder som be-

gränsar konkurrensreglernas effektivitet eller gör det möjligt för företag

att undkomma den inskränkning av företagens handlingsfrihet som för-

dragets konkurrensregler innebär.

Ett första syfte med artikel 90.1 är att säkerställa lika

konkurrensvillkor för privata och offentliga företag. EU:s medlemsstater

får inte gynna offentligt ägda eller på annat sätt offentligt kontrollerade

företag på ett sätt som skulle strida mot andra artiklar i fördraget.

Medlemsstaterna får alltså inte blanda ihop sina roller som å ena sidan

marknadsreglerare och å andra sidan marknadsaktör. Så länge

medlemsstaterna inte beter sig otillbörligt gynnande mot de offentliga

företagen lägger fördraget dock inga hinder i vägen för att en viss

verksamhet organiseras offentligt i en medlemsstat.

Enligt artikel 90.1 får medlemsstaterna inte vidta eller bibehålla någon

åtgärd som strider mot fördraget. Fram till mål C-202/88 Frankrike mot

kommissionen5 angående kommissionens terminaldirektiv var den all-

männa uppfattningen att åtgärd inte syftade på den konstituerande åt-

gärden att bevilja företagen särskilda eller exklusiva rättigheter. Däremot

skulle alla senare åtgärder från medlemsstaternas sida gentemot de före-

tag som beviljats särskilda eller exklusiva rättigheter omfattas av artikel

90.1. I målet fastslog EG-domstolen att varje åtgärd att bevilja exklusiva

eller särskilda rättigheter inte nödvändigtvis är förenlig med fördraget.

Domstolens uttalande innebär att medlemsstaterna inte har oinskränkt rätt

att bevilja exklusiva eller särskilda rättigheter till företag.

Under 1990-talet kan man säga att rättsläget klarnat något. När det

gäller medlemsstaternas befogenheter att bevilja företag exklusiva rättig-

heter måste man skilja ut de företag som utför en verksamhet utifrån ett

allmänt ekonomisk intresse. Statliga konkurrensbegränsningar på mark-

nader där sådana företag opererar skall bedömas enligt artikel 90.2. Om

företaget beviljats en exklusiv rättighet, men verksamheten inte är att

kvalificera som ett allmänt ekonomiskt intresse enligt artikel 90.2, skall

medlemsstatens ansvar för företagets eventuella brott mot konkurrens-

reglerna bedömas enligt artiklarna 90.1 och 86. Utgångspunkten är hela

tiden att företag som beviljats särskilda rättigheter av en medlemsstat,

men som inte är klassificerat som företag som omfattas av artikel 90.2,

inte får bryta mot fördragets konkurrensregler. Kombinationen av artik-

larna 86 och 90.1 har betydelse endast för medlemsstatens ansvar.

Sammanfattningsvis kan följande sägas om medlemsstaternas möjlig-

heter att bevilja företag exklusiva rättigheter. Själva beviljandet av exklu-

siva rättigheter i enlighet med artikel 90.1, som medför att företag kom-

mer att inneha en dominerande ställning, är inte i sig oförenlig med

artikel 86. En konflikt med fördraget föreligger om medlemsstaten med-

verkar till att företaget missbrukar sin dominerande ställning, t.ex. genom

att fastställa företagets prissättning. En konflikt föreligger också om den

exklusiva rättigheten för företaget är konstruerad på ett sådant sätt att

företaget inte kan undvika att bryta mot artikel 86.

7.2.4 Marktjänstdirektivet och EG:s konkurrensregler

Marktjänstdirektivet är inte utfärdat med stöd av någon konkurrensbe-

stämmelse utan med stöd av artikel 84.2 i EG-fördraget; en bestämmelse

som återfinns under avdelningen IV Transporter . Kommissionen har

emellertid i anslutning till ett möte den 3 juni 1997 angående marktjänst-

direktivets genomförande hänvisat till konkurrensreglerna på ett par

ställen i ett dokument som togs fram till mötet. Dokumentet på engelska

återfinns som en bilaga i departementspromemorian (Ds 1999:59)

Marktjänster på flygplatser.

Vidare anför kommissionen i anslutning till artikel 6 i direktivet om

begränsning av tjänster till tredje man och det faktum att direktivet inte

ställer upp några särskilda villkor under vilka begränsning får ske, att

begränsningar av marknaden måste ske efter kriterier som inte är diskri-

minerande samt ses i ljuset av artikel 11 om urvalsförfarandet och av

konkurrensreglerna.

Uttalandena talar för att konkurrensreglerna skall tillämpas fullt ut på

förfaranden inom marktjänstdirektivets tillämpningsområde. Direktivet

kan inte anses modifiera tillämpningen av EG:s konkurrensregler på

något sätt. Det betyder för företagens del, inklusive Luftfartsverket i

egenskap av offentligt företag, att artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget

gäller även inom direktivets verksamhetsområde.

Direktivet öppnar en möjlighet att begränsa marknaden till en enda ut-

övare, vilket torde vara att bevilja en exklusiv rättighet. Detta innebär en

särskild skadlig åtgärd från EG-rättslig konkurrenssynpunkt. Direktivet

sanktionerar medlemsländernas rätt till sådana åtgärder på marktjänstom-

rådet under förutsättning att allmänna konkurrensfrämjande principer

som saklighet, opartiskhet, genomblickbarhet och icke-diskriminering

tillämpas. Sådana begränsningsbeslut skall dock vara begränsade i tiden,

och kommissionen har dessutom ett särskilt inflytande vid beviljandet av

sådana exklusiva rättigheter (jfr artikel 9 i marktjänstdirektivet).

Hänvisningen i direktivet till artikel 90 i EG-fördraget torde främst

syfta till att erinra om kommissionens möjligheter att ingripa vid be-

viljandet av exklusiva eller särskilda rättigheter eller vid andra åtgärder i

samband med sådana beviljanden samt vid medlemsländernas behandling

av offentliga företag, om åtgärderna innefattar brott mot t.ex. konkurrens-

reglerna.

I sammanhanget bör noteras att Frankfurts flygplats den 14 januari

19986 fälldes för överträdelse av fördragets artikel 86 för missbruk av

dominerande ställning. Flygplatsen tillät varken flygbolag att utöva

egenhantering eller andra företag att bedriva tredjepartshantering. I be-

slutet fastslog kommissionen att direktiv 96/67/EG inte påverkar till-

lämpningen av bestämmelserna i fördraget, särskilt inte det faktum att

kommissionen även i fortsättningen kommer att övervaka att bestämmel-

serna följs genom att vid behov använda sig av samtliga de befogenheter

som artikel 90 i fördraget tillerkänner den .

Om Sverige skulle tillämpa begränsningsmöjligheterna enligt direkti-

vet och på så sätt skapa en mer begränsad marknad än vad som gäller i

dag, torde kommissionen kunna ingripa med stöd av artikel 90 om åt-

gärderna innefattar brott mot konkurrensreglerna.

Jämför i detta sammanhang också artiklarna 59 och 61 i EG-fördraget,

till vilka det hänvisas i direktivet. Syftet med direktivet är att avveckla

inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen.

Om marktjänster till tredje man och egenhantering begränsas på flyg-

platser som inte omfattas av direktivets tillämpningsområde gäller EG:s

konkurrensrättsliga regler på motsvarande sätt.

Eftersom direktivet genomsyras av principerna om saklighet, opartisk-

het, genomblickbarhet och icke-diskriminering till förmån för de enskilda

leverantörerna och användarna, är det svårt att förutse några andra för-

faranden enligt marktjänstdirektivet, vars genomförande av medlems-

staten skulle kunna innebära att medlemsstaten överträder EG:s

konkurrensregler.

Särskilda godkännanden enligt marktjänstdirektivets artikel 14 kan an-

ses innebära brott mot EG:s konkurrensregler om de leder till kon-

kurrenssnedvridande följder. I stadgandet betonas därför att sådana god-

kännanden inte får rubba konkurrensen eller syftet med direktivet.

Marktjänstdirektivets förhållande till EG:s konkurrensrätt, såväl primär

som sekundär, torde sammanfattningsvis vara att direktivet är avsett att

existera vid sidan av EG:s konkurrensrätt och att särskild uppmärksamhet

bör riktas på områden där särskilda eller exklusiva rättigheter att bedriva

marktjänstverksamhet beviljas offentliga eller andra företag.

7.2.5 Marktjänstdirektivet och konkurrenslagen (1993:20)

I förgående avsnitt har konstaterats att gemenskapens konkurrensregler

är tillämpliga när Luftfartsverket och andra företag bedriver verksamhet

på marktjänstmarknaden. Det gäller även förfaranden som rör verksam-

hetsavtal för sådana tjänster.

Konkurrenslagen överensstämmer materiellt sett mycket nära med

EG:s konkurrensregler i artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget. Kon-

kurrenslagens bestämmelser tar sikte på företags agerande i form av kon-

kurrensbegränsande avtal, beslut och samordnande förfaranden samt

företags missbruk av dominerande ställning. Marktjänstdirektivet

reglerar inte primärt företagens agerande, utan sätter upp ramarna för

marktjänstverksamheten genom angivande bl.a. av miniminivå för

konkurrensutsättning och av de krav som får ställas på företagen.

Andra allmänna intressen än rent konkurrenspolitiska skall inte beaktas

vid tillämpningen av konkurrenslagen (jfr prop.1992/93:56 Ny kon-

kurrenslagstiftning, s. 70). Tillämpningen av lagen kan uteslutas genom

offentlig reglering i lagform som har beslutats av riksdagen. Om riks-

dagen efter avvägning mellan olika allmänna intressen genom lag be-

slutat om offentliga regleringar som medför konkurrenshämmande verk-

ningar kan den situationen alltså uppkomma att konkurrenslagen inte

skall tillämpas. Företagen kan då vara rättsligt förpliktade att handla på

visst sätt. Konkurrensbegränsande avtal eller avtalsvillkor vilka sålunda

inte ger uttryck för den fria partsviljan, utan är en direkt och avsedd

effekt av lagstiftningen eller en ofrånkomlig följd av denna, kan således

inte angripas med stöd av konkurrenslagen. Ett företag kan dock bli

föremål för granskning och åtgärder enligt konkurrenslagen om ett före-

tags agerande är ett uttryck för företagets fria vilja och inte en ofrånkom-

lig följd av den offentliga reglering som den nu föreslagna lagen utgör.

Det kan gälla exempelvis trohetsrabatter vid prissättning av tjänster till

tredje man och liknande.

Marktjänstdirektivets mål är att marknaden för egenhantering och

tjänster till tredje man skall öppnas. Marknaden kan dock begränsas av

skäl som har med säkerhet, kapacitet eller tillgång till utrymme att göra,

jfr ingressen punkt 11. Syftet är inte att åstadkomma någon konkurrens-

hämmande effekt, vare sig genom agerande av medlemsstaten eller av

något företag. Syftet är inte att sätta konkurrensreglerna ur spel. I

punkten 28 i direktivets ingress påpekas att de fortfarande skall gälla och

hänvisning sker uttryckligen till artikel 90.

Det sagda innebär att den svenska konkurrenslagen bör gälla fullt ut

vid sidan av en ny lag om marktjänsthantering.

8 Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling

I marktjänstdirektivet finns bestämmelser som för tanken till reglerna om

offentlig upphandling, se till exempel artikel 11. Trots detta torde inte

bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling vara direkt tillämpliga

på förfarandet att välja ut leverantörer för marktjänstverksamhet till

tredje man.

I 1 kap. 4 § lagen om offentlig upphandling anges att upphandling skall

göras med utnyttjande av de konkurrensmöjligheter som finns och även i

övrigt genomföras affärsmässigt. Anbudsgivare, anbudssökande och an-

bud skall behandlas utan ovidkommande hänsyn. I lagen ges bestämmel-

ser om bl.a. tidpunkter och former för annonsering av upphandlingar,

former för anbud och ansökningar om deltagande i anbudsgivning,

mottagande och öppnande av anbud samt prövning av anbud. I övrigt ges

särskilda bestämmelser för varuupphandling, byggentreprenader, upp-

handling inom de s.k. försörjningssektorerna och tjänster. De särskilda

reglerna omfattar bl.a. bestämmelser om s.k. tröskelvärden, annonsering,

val av upphandlingsförfarande och tidsfrister.

Marktjänstdirektivet syftar visserligen, i likhet med lagen om offentlig

upphandling, till att åstadkomma en öppen och konkurrensutsatt marknad

baserad på icke-diskriminering och objektivitet. Lagen om offentlig upp-

handling innehåller emellertid detaljerade bestämmelser av formell

karaktär om upphandlingens olika skeden, något som direktivet inte alls

berör. Direktivet föreskriver endast att ett urvalsförfarande skall inrättas

samt anger vissa grundläggande förutsättningar och formregler för detta.

Bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling gäller när en offent-

lig enhet är kund. En ledningsenhet skall enligt marktjänstdirektivet in-

fordra anbud avseende marktjänster från leverantörer av sådana. Av defi-

nitionen av leverantör framgår att en sådan anskaffning måste ske för

tredje persons räkning för att direktivet skall bli tillämpligt och alltså inte

för ledningsenhetens räkning. Lagen om offentlig upphandling är därför

inte direkt tillämplig.

Länsrätten i Stockholms län har i sitt remissvar på Luftfartsverkets

första promemoria sagt sig vara av den uppfattningen att det s.k. upp-

handlingsdirektivet7 kan komma att bli tillämpligt på förfaranden som

avses i marktjänstdirektivet. Länsrätten anser därför att det finns skäl att

göra en upphandlingsbedömning och ha ämnet i beredskap inför en

framtida anpassning.

EG-kommissionen anser inte att de EG-rättsliga bestämmelserna om

offentlig upphandling är tillämpliga vid anbudsförfarandet (jfr s. 6 i

bilaga 2 i departementspromemorian Ds 1999:59). Om någon ändring i

detta synsätt avses bör initiativ till det i första hand tas på gemenskaps-

nivå.

På grund av det anförda är det enligt promemorians bedömning inte

lämpligt att i detta sammanhang utvidga tillämpningsområdet för lagen

om offentlig upphandling till att omfatta förfarandet att välja ut leveran-

törer som får bedriva marktjänstverksamhet till tredje man.

9 Förslag till lag om marktjänster på flygplatser

9.1 Val av författningsform

Regeringens förslag: Direktivet genomförs huvudsakligen i lagform.

I Luftfartsverkets promemoria föreslogs att direktivet skulle kunna

genomföras i en förordning. Detta skulle delvis låta sig göras, eftersom

reglerna i direktivet till att börja med mest blir tillämpliga på de flygplat-

ser som drivs av staten genom Luftfartsverket. Men reglerna som är neu-

trala i förhållande till ägaren/brukaren av en flygplats kan i framtiden bli

tillämpliga i större utsträckning också på flygplatser som ägs eller drivs

av annan än Luftfartsverket. Det rör sig således om regler om ekono-

miska förhållanden för enskild. Detta gör att direktivet, med hänvisning

till 8 kap. 3 § regeringsformen, huvudsakligen måste genomföras i lag-

form.

9.2 Lagens tillämpningsområde

9.2.1 Allmän bedömning

Regeringens förslag: Lagens regler skall vara tvingande endast för de

flygplatser som faller inom marktjänstdirektivets tillämpningsområde.

Departementspromemorians förslag: Regeringens förslag utgår till

skillnad från promemorians förslag från marktjänstdirektivets

minimikrav när det gäller på vilka flygplatser som reglerna skall bli

tvingande.

Remissinstanserna: Konkurrensverket, SAS, Servisair AB, Svenska

Transportarbetareförbundet och Svenska Flygföretagens Riksförbund är

positiva till ett regelverk som utgår från principen om en öppen marknad.

Luftfartsverket och Svenska Kommunförbundet är däremot kritiska och

vill att lagens regler inte skall gå längre än marktjänstdirektivets minimi-

krav. Man är rädd för att en allt för öppen marknad på de mindre flyg-

platserna skulle äventyra de ekonomiska förutsättningarna för flygplat-

sernas drift. Det är effektivare och mera ekonomiskt om man kan an-

vända samma personal för åtskilliga olika arbetsuppgifter som förekom-

mer på en mindre flygplats. Medan de flesta remissinstanserna anför att

de fria marknadskrafterna är den bästa regulatorn för att motverka en

oskälig överprissättning, dålig effektivitet m.m. anför Luftfartsverket att

konkurrenslagstiftningen innehåller erforderliga regler för att komma till

rätta med eventuella missförhållanden.

Skälen för regeringens förslag: De mindre flygplatserna omfattas

inte av marktjänstdirektivets bestämmelser i alla delar. Marknaden för

marktjänster till tredje man skall öppnas i första hand på de större flyg-

platserna, medan egenhantering skall tillåtas på alla flygplatser med

undantag för vissa s.k. airside-tjänster.

Det vore möjligt för Sverige att öppna marknaden för alla typer av

marktjänster på alla flygplatser inklusive de mindre flygplatser som inte

helt omfattas av direktivets tillämpningsbestämmelser. Samtidigt kan

man inte bortse från de synpunkter som förts fram av Luftfartsverket och

Svenska Kommunförbundet. Det är ju också dessa instanser som repre-

senterar flygplatshållarna och som får ta de ekonomiska konsekvenserna

av den mindre rationella ordning med exempelvis ineffektivt utnyttjande

av viss personal, som skulle kunna uppkomma om marktjänstverksam-

heten på små flygplatser delades upp på flera aktörer. Någon grundlig

utredning av de ekonomiska konsekvenserna av det förslag som presente-

rades i departementspromemorian föreligger inte, vilket också påtalats av

Svenska Kommunförbundet. En tvingande lagreglering bör mot bakgrund

av det nu sagda bara genomföras i den utsträckning som följer av

marktjänstdirektivet.

Lagen blir tvingande framför allt för de största flygplatserna här i lan-

det. Detta innebär inte att Luftfartsverket eller andra flygplatshavare

måste använda sig av de möjligheter till begränsningar som lagen med-

ger. En generösare tillämpning är alltid möjlig på frivillighetens grund.

9.2.2 Närmare om lagens tillämpningsområde

Enligt marktjänstdirektivets artikel 1 gäller inte bestämmelserna om

egenhantering av airside-tjänster på flygplatser med en årstrafik som

understiger en miljon passagerarrörelser eller 25 000 ton gods. Däremot

gäller alla andra bestämmelser om egenhantering på alla flygplatser som

är öppna för kommersiell lufttrafik.

När det gäller marktjänster till tredje man innebär direktivets tillämp-

ningsbestämmelser att reglerna inte tillämpas alls på flygplatser med års-

trafik som understiger två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton

gods. Det innebär att det endast är Arlanda och Landvetter som i dag be-

rörs av direktivets bestämmelser om marktjänster till tredje man. Även

Sturup skulle, enligt Luftfartsverkets bedömning, inom överskådlig tid

kunna komma att passera tvåmiljonersgränsen, men knappast någon

annan flygplats.

Förslaget i Luftfartsverkets promemoria innebar att man undantog de

mindre flygplatserna från bestämmelsernas tillämpningsområde. Flera

remissinstanser kritiserade förslaget i denna del och menade att även

mindre flygplatser borde omfattas av principen om fritt tillträde till

marknaden för marktjänster. Ett genomförande av direktivet med de

möjligheter till begränsningar som ges i direktivet skulle innebära en be-

gränsning av rätten till egenhantering i jämförelse med vad som gäller i

dag. Detta har behandlats närmare i föregående avsnitt.

Direktivet är avsett att reglera miniminivån för konkurrensutsättning

på marknaden för marktjänster. Inget hindrar därför en flygplats från att

öppna marknaden för all form av hantering av alla typer av tjänster om

man så önskar.

Användarkommittéer skall enligt direktivet inrättas också på mindre

flygplatser. Leverantörer och användare där kommer därmed att få ökad

insyn i frågor som rör flygplatsernas marktjänstverksamhet. Redan detta

förhållande kan förväntas sätta press på flygplatserna och leda till att

möjligheterna till marktjänstverksamhet och egenhantering på mindre

flygplatser ökar eller i varje fall inte försämras.

9.3 Behovet av en fristående myndighet

Regeringens förslag: En självständig nämnd, Flygplatsnämnden, in-

rättas för att behandla ett flertal ärenden som rör tillämpningen av

denna lag. Kostnaderna för Flygplatsnämnden skall inte belasta stats-

budgeten.

9.3.1 Luftfartsverkets olika roller

Luftfartsverkets olika roller aktualiseras vid genomförandet av

marktjänstdirektivet, särskilt rollerna som utövare av myndighetsfunktio-

ner och som kommersiell aktör i egenskap av innehavare och driftansva-

rig för flygplatser. Luftfartsverket utför också marktjänster åt tredje man

genom ett aktiebolag i vilket verket har ett betydande ägarinflytande.

Jävsliknande situationer kan uppstå om Luftfartsverket anförtros någon

eller några av de myndighetsroller som nämns i direktivet samtidigt som

Luftfartsverket har en roll som flygplatshållare. Om dessutom något

verksanknutet bolag bedriver marktjänstverksamhet på flygplatsen blir

problematiken ännu tydligare.

Direktivet placerar rättigheter och skyldigheter på flygplatsens led-

ningsenhet. Med ledningsenhet menas, som tidigare nämnts, en enhet

som tillsammans med eller självständigt från annan verksamhet och i

kraft av nationella lagar och författningar har i uppdrag att administrera

flygplatsernas infrastrukturer, samt samordna och kontrollera den verk-

samhet som aktörer som befinner sig på berörd flygplats eller berört flyg-

platssystem bedriver. På de flygplatser som drivs av Luftfartsverket kan

alltså en del av Luftfartsverket utgöra ledningsenhet samtidigt som en

annan del av verket får en myndighetsroll.

För att göra sina roller tydligare har Luftfartsverket samlat sina upp-

gifter i olika avdelningar. Luftfartsverket är ändå medvetet om att roll-

konflikter kan uppstå och att de kan medföra negativa effekter från kon-

kurrenssynpunkt. Verket har emellertid i den promemoria som man upp-

rättade föreslagit att verket skall hantera ärenden enligt marktjänstdirek-

tivet. Flera remissinstanser har noterat problematiken. Verket anser att en

del av olägenheterna bör kunna motverkas genom organisatoriska åt-

gärder inom verket. Flera remissinstanser anser emellertid inte att sådana

åtgärder är tillräckliga för att säkerställa konkurrensneutralitet.

Kritiken om Luftfartsverkets olika roller är befogad. Det torde inte

vara möjligt att låta Luftfartsverket vara den fristående myndighet som

skall hantera ärenden enligt marktjänstdirektivet.

9.3.2 Inrättande av Flygplatsnämnden

Ett genomförande av direktivet förutsätter att en mängd beslut skall tas

av en instans som är fristående från berörda parter. Till största delen be-

rörs Luftfartsverkets flygplatser av direktivets bestämmelser, och redan

av den anledningen är det olämpligt att låta någon enhet inom Luftfarts-

verket fatta beslut. Det är också tveksamt om en sådan ordning skulle stå

sig vid en närmare granskning ur EG-rättsliga aspekter. Bland de myn-

digheter som skulle kunna komma i fråga som alternativa beslutsfattare

framträder Konkurrensverket som det lämpligaste alternativet. I Danmark

har man också lagt dessa uppgifter på den danska motsvarigheten, Kon-

kurrencestyrelsen. Konkurrensverket har dock i sitt remissvar på Luft-

fartsverkets promemoria med kraft avvisat dessa tankar, då man i så fall

skulle hamna i en ohållbar eller i varje fall olämplig situation om man

både skall vara den myndighet som beslutar och utser aktörer och

därefter skall utöva kontroll att dessa aktörer och andra agerar inom

ramarna för det konkurrensrättsliga regelverket. Det är svårt att hitta

andra lämpliga kandidater i den svenska myndighetsfloran.

Det enklaste sättet att lösa denna konflikt är att inrätta en liten själv-

ständig myndighet i form av Flygplatsnämnden. En förebild till denna

nämnd kan man hitta i Stängselnämnden som i dag sammanträder någon

eller några gånger per tiotal år, och då finns till hands för att lösa vissa

tvister enligt lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m.m.

Stängselnämndens ledamöter förordnas av regeringen för viss tid. Dess

verksamhet skall bekostas till lika delar av parterna. När det inte finns

några ärenden att handlägga så kan man säga att verksamheten vilar.

Med tanke på att Sverige i dag endast har ett fåtal flygplatser med en

så pass stor trafik att lagens bestämmelser blir tillämpliga måste

prognosen för den arbetsbelastning som skall läggas på denna nya

myndighet vara att det kanske blir några enstaka ärenden under den

första tiden. Att tillskapa en helt fristående nämnd av nu skisserat slag

bör dessutom tillgodose kraven på att en självständig instans prövar de

flesta frågor enligt direktivets krav.

Det har under en tid pågått ett fortlöpande arbete med att föra bort

olika förvaltningsärenden från regeringens arbetsuppgifter, och Flyg-

platsnämnden bör utpekas att hantera de flesta av de ärenden som kan

uppkomma vid tillämpningen av den lagstiftning som direktivet ger upp-

hov till.

Kostnaderna för denna nämnds arbetsuppgifter bör läggas på dem som

betjänas av nämndens verksamhet. Ledamöterna bör erhålla ett av rege-

ringen fastställt arvode för varje sammanträdestillfälle samt ersättas för

eventuella resekostnader och liknande. I ett ärende inför nämnden kan en

part tänkas anlita biträde av en advokat eller liknande. Sådana process-

kostnader bör helt stanna på den part som anlitar biträdet. Några regler

om ersättning för rättegångskostnader tas därför inte in i detta lagför-

slag.

Innan tillräcklig erfarenhet har erhållits om hur pass omfattande verk-

samheten blir bör en myndighet utpekas i förordning att tillhandahålla det

eventuella administrativa stöd som Flygplatsnämnden kan behöva. Det

stödet bör Luftfartsverket kunna stå för, tills vidare utan särskilda

kompensationsregler. Om det efter några år skulle visa sig att nämndens

arbetsuppgifter blir mera omfattande än som skisserats här bör

regeringen kunna verka för att erforderliga justeringar görs.

Det pågår diskussioner om att bryta ut flygplatserna från Luftfarts-

verket och bolagisera flygplatsverksamheten. Beroende på hur det arbetet

framskrider och genomförs kan eventuellt Luftfartsverket kunna ta över

Flygplatsnämndens arbetsuppgifter i framtiden.

9.4 Begränsningar och urval av leverantörer av

marktjänster samt av användare som skall få utöva

egenhantering

Regeringens förslag: För de flygplatser där lagens bestämmelser om

begränsningar av marknaden och urval av leverantörer av

marktjänster samt om vilka som skall få utöva egenhantering skall

tillämpas skall de flesta beslut fattas av ledningsenheten eller

Flygplatsnämnden.

Departementspromemorians förslag: Regeringens förslag överens-

stämmer med promemorians förslag, med undantag för vissa språkliga

justeringar.

Remissinstanserna: Luftfartsverket och Svenska Kommunförbundet

anser att det i det generella fallet skall vara flygplatsens ledningsenhet

som skall fatta beslut om urval av vilka som skall få komma i fråga som

marktjänstleverantörer. Varje annat system för urval inkräktar på flyg-

platshållarens rådighet över flygplatsen.

Skälen för regeringens förslag: Enligt marktjänstdirektivets artikel

11 fattas beslut om urval av tjänsteleverantörer av ledningsenheten. I

vissa angivna jävsfall skall urvalsbesluten emellertid fattas av den

behöriga myndigheten. Genom tillskapandet av Flygplatsnämnden får

man en instans som kan göra en fristående prövning av nu aktuella

ärenden. Som verkligheten ser ut i dag, kommer jävsregeln att slå till i de

allra flesta fall och i praktiken torde samtliga ärenden att behöva

handläggas av nämnden och inte av flygplatsens ledningsenhet.

När det gäller urval av användare som skall få utöva egenhantering

säger inte direktivet vem som skall fatta besluten om urval utan här får

medlemsstaterna besluta om hur urvalsprocessen skall gå till. Här bör

paralleller kunna dras till direktivets bestämmelser om urval av tjänste-

leverantörer. Några jävsfall som är att jämställa med dem som rör urval

av tjänsteleverantörer torde inte finnas när det gäller egenhantering på de

flygplatser som drivs av Luftfartsverket eller av kommuner då dessa inte

bedriver kommersiell luftfart. På enskilt drivna flygplatser kan man dock

tänka sig att ett flygbolag kan ha eller komma att ha ekonomiska ägar-

intressen och att ledningsenheten därför inte kan behandla ett

urvalsförfarande på ett helt neutralt sätt. Det finns också en misstänksam-

het bland marknadens aktörer att andra parter inte alltid agerar på ett helt

neutralt sätt. För att motverka sådana tankar och för att även denna ur-

valsprocess bäst skall passa in i det övriga regelverket bör dock Flyg-

platsnämnden fatta också sådana beslut.

Beträffande Luftfartsverkets och Svenska Kommunförbundets invänd-

ning om att flygplatshållaren skall behålla sin rådighet över flygplatsen

kan följande anföras. Regelverket gäller bara flygplatser som är öppna

för kommersiell lufttrafik. Den som håller en privat flygplats som inte är

öppen för sådan trafik träffas inte av bestämmelserna. Däremot finns det

ett omfattande regelverk på både europeisk och svensk nivå som både ger

rättigheter, möjligheter och begränsningar till luftfartsverksamhet för

andra flygplatser. Många av bestämmelserna i det regelverket innebär

olika former av begränsningar i flygplatshållarens rådighet över flygplat-

sen. Den föreslagna lagstiftningen är snarast ett komplement till detta

regelverk, och bör kunna fördras av flygplatshållaren.

Det är sannolikt frågan om vilket eller vilka flygbolag som skall ha rätt

att utöva egenhantering som satts i fråga av Luftfartsverket och Svenska

Kommunförbundet. Därvid kan konstateras att det i dag bara är på tre

flygplatser som bolagen skall ha rätt att utföra egenhantering av airside-

tjänster. Dessa drivs alla av Luftfartsverket. Så länge det finns gott om

plats och utrymme för alla dem som vill utföra egenhantering och man

kan komma överens om villkoren, så bör man över huvud taget inte be-

höva koppla in Flygplatsnämnden. Problemen kommer först när man

börjar närma sig maximalt antal företag som rent fysiskt kan få plats att

utföra egenhantering. Det gäller då att först få ett beslut om hur många

företag som skall kunna tillåtas, och därefter besluta om vilka kriterier

som skall gälla för urvalet av vilka som skall släppas in på marknaden i

en situation där vissa begränsningar måste råda. Slutligen skall en urvals-

process ske. I det läget om det över huvud taget uppkommer är det

lämpligast att en neutral instans fattar dessa beslut. När det gäller beslut

om leverantörer av marktjänster till tredje man finns det i dag ingen icke

statlig flygplats där reglerna skall tillämpas. När och om reglerna blir

tillämpliga där är det ledningsenheten som fattar beslut om ledningsen-

heten är helt fri från inblandning i marktjänstverksamhet i övrigt. I andra

fall skall Flygplatsnämnden fatta besluten. Detta följer av obligatoriska

regler i marktjänstdirektivet.

9.5 Särskilda bestämmelser om bokföring m.m.

Regeringens förslag: All marktjänstverksamhet skall redovisas sepa-

rat av dem som bedriver sådan verksamhet. Ett uttryckligt förbud mot

korssubventionering tas in i lagen. Den som utför sedvanlig revision

av en leverantör av marktjänster skall få ett uppdrag att utfärda ett sär-

skilt intyg om lagens regler om bokföring har följts.

Departementspromemorians förslag: Regeringens förslag följer i

stort promemorians förslag, med undantag för att regeringen har beaktat

vad Riksrevisionsverket anfört.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket har i sitt yttrande pekat på att

vad som anförs i departementspromemorian i denna del delvis bygger på

ett missförstånd om vilken roll en revisor har. Man har på ett förtjänst-

fullt sätt lämnat ett förslag till hur man kan lösa problemet.

Regeringens bedömning: En ledningsenhet på en flygplats, en använ-

dare eller en leverantör som tillhandahåller marktjänster till tredje man

skall göra en bokföringsmässig uppdelning mellan den verksamhet som

är knuten till tillhandahållandet av marktjänster och övrig verksamhet.

Eftersom samma konkurrensmässiga villkor bör gälla på alla flygplatser

bör denna skyldighet omfatta alla, även mindre flygplatser där tredje-

manshantering förekommer.

En flygplats får inte subventionera sin marktjänstverksamhet med in-

komster som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet.

Enligt artikel 4.2 i marktjänstdirektivet skall medlemsstaten utse en

oberoende kontrollant som skall övervaka att den bokföringsmässiga

uppdelningen sker och att det inte förekommer någon överföring av

finansiella medel mellan den verksamhet som ledningsenheten bedriver i

egenskap av flygplatsmyndighet och den verksamhet som den bedriver i

fråga om marktjänster. Direktivet innehåller inte någon artikel som ut-

tryckligen förbjuder sådan överföring av medel, bara att kontrollanten

skall övervaka att så inte sker. I ingressen, punkt 20, sägs emellertid att

en flygplats inte får subventionera sin marktjänstverksamhet med

inkomst som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet.

Med en strikt tolkning av direktivets tillämpningsbestämmelser om-

fattar skyldigheten att hålla en bokföringsmässig åtskillnad endast flyg-

platser med en årstrafik som är högre än eller lika med två miljoner

passagerarrörelser eller 50 000 ton gods, eftersom reglerna om

marktjänster till tredje man endast omfattar dessa större flygplatser.

Luftfartsverket har emellertid i sin promemoria ansett att det finns skäl

för bokföringsmässig separering även på mindre flygplatser där tredje-

partshantering utförs av flera leverantörer. Frågan är alltså om skyldig-

heten bör utsträckas till att gälla även på de mindre flygplatserna.

Eftersom samma konkurrensmässiga villkor bör gälla alla flygplatser,

även de mindre, och det i övrigt saknas skäl att särbehandla de mindre

flygplatserna i denna del bör skyldigheten att separera bokföringen om-

fatta även mindre flygplatser där tredjemanshantering förekommer.

Ett uttryckligt förbud mot korsvis subventionering bör tas in i lagen.

Det finns flera alternativa lösningar när det gäller vem som skall vara

kontrollant. Det kan vara en revisor, en befintlig myndighet, t.ex. Kom-

merskollegium eller Konkurrensverket, eller en nyinrättad myndighet.

Både Konkurrensverket och Kommerskollegium har dock motsatt sig att

de åläggs uppgiften att vara kontrollant. Man kan också tänka sig att

någon myndighet utser en lämplig kontrollant.

I Danmark skall en statsauktoriserad revisor utses av flygplatsen och

leverantörerna. Konkurrencestyrelsen granskar på grundval av revisions-

handlingarna att räkenskapsmässig åtskillnad föreligger och huruvida

subventionering av medel har skett. Den danska lagstiftningen innehåller

inget uttryckligt förbud mot subventionering.

I Finland utser vederbörande ministerium en kontrollant som skall

granska företagens bokföring. Företagen skall till kontrollanten över-

lämna bokföringen och de uppgifter som behövs. Kontrollanten skall till

vederbörande ministerium lämna en berättelse med en redogörelse för

hur bokföringen genomförts. Berättelsen skall hemlighållas till den del

den innehåller uppgifter om affärs- eller yrkeshemligheter, om inte

samtycke lämnas till att uppgifterna offentliggörs. Vidare finns en

bestämmelse om tystnadsplikt för den som genomfört kontrollen. Det

hänvisas till bestämmelser om straffansvar för den som överträder

bestämmelser om sekretess. Kontrollanten skall enligt den finska

lagstiftningen också övervaka att inte de medel som anvisats för

myndighetsuppgifter används till att producera marktjänster eller till att

subventionera de avgifter som uppbärs för dessa. I propositionen till den

finska lagen noteras att direktivet inte innehåller någon bestämmelse om

förbud mot korsvis subventionering. I propositionen sägs också att

bestämmelsen i direktivet om övervakningsskyldighet kan anses

innehålla ett indirekt förbud mot subventionering. De tillägg i den

finska luftfartslagen som marktjänstdirektivet föranlett innehåller inget

uttryckligt förbud mot denna typ av subventionering.

För svensk del kan man finna en lösning genom att snegla på hur

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december

1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre

marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna8 , i

fortsättningen benämnt postdirektivet, har genomförts i den svenska lag-

stiftningen. I detta direktiv finns nämligen krav på hur viss redovisning

skall ske och hur kontroll av denna skall göras (artiklarna 12 15). Dessa

särskilda redovisningskrav och kontrollen därav genomfördes genom

7 a § postlagen (1993:1684) genom en direkt hänvisning till postdirek-

tivets bestämmelser. Där ansåg man att den som reviderar postföretagen

också skall kontrollera att postdirektivets bestämmelser iakttagits.

Luftfartsverkets verksamhet revideras av Riksrevisionsverket och de

andra företag som är aktuella i marktjänstdirektivets sammanhang är

nästan undantagslöst sådana juridiska personer som skall bli föremål för

revision som utförs helt eller delvis av en auktoriserad eller godkänd

revisor, vilka alla uppfyller kravet på oberoende kontrollant. Av

praktiska och ekonomiska skäl framstår det därför som lämpligt att

Sverige uppfyller direktivets krav genom att utpeka dem som utför den

sedvanliga revisionen av berörda företag att också utföra den kontroll

som marktjänstdirektivet föreskriver. För att tillgodose de synpunkter

som Riksrevisionsverket har framfört bör det i lagen införas regler om att

leverantörer av marktjänster skall till Flygplatsnämnden inkomma med

ett av revisorn utfärdat intyg över utförd granskning om leverantören av

marktjänster har följt den föreslagna lagstiftningen. Leverantören av

marktjänster bör till revisorn överlämna en redogörelse för hur man orga-

niserat sin bokföring så att kravet på åtskillnad blivit tillgodosett. Revi-

sorn skall sedan uttala sig i intyget om bokföringen uppfyller lagens

krav. Intyget skall utformas i enlighet med god redovisningssed.

Regeringen bör meddela kompletterande föreskrifter om denna

intygsverksamhet.

9.6 Överprövning av beslut

Regeringens förslag: De flesta beslut som meddelas med stöd av

lagen om marktjänster på flygplatser skall kunna överklagas hos all-

män förvaltningsdomstol.

9.6.1 Direktivets krav på rätt att överklaga

Marktjänstdirektivet anger i artikel 21 att beslut som fattats med tillämp-

ning av artikel 7.2 och artikel 11 16 skall kunna överklagas av varje part

som kan bevisa sitt legitima intresse. Vidare slås fast att sådan talan skall

kunna föras inför nationell domstol eller inför annan från flygplatsen fri-

stående myndighet. Direktivets regelverk är av typen minimikrav, och

det bör vara möjligt att låta möjligheterna att överklaga beslut även

omfatta beslut som fattats med tillämpning av andra artiklar än de

angivna. Detta gör det möjligt att låta flera beslut bli överklagbara när

detta framstår som överensstämmande med svensk förvaltningstradition.

Med detta avses här rätten för enskild att få överklaga beslut som går

honom eller henne emot. Detta stämmer i varje fall när det är det

allmänna som har fattat det negativa beslutet. När det däremot är ett

enskilt rättssubjekt som meddelar ett negativt beslut är detta inte lika

givet. Då brukar det normala vara att den missnöjde enskilde får väcka

talan i allmän domstol.

9.6.2 Val av domstol för överprövning

Enligt det lagförslag som presenteras i denna proposition skall de flesta

beslut, som kan uppfattas som negativa eller att de går enskild emot,

fattas av den nya Flygplatsnämnden. Denna nämnd blir en del av det all-

männa och då blir det rätt naturligt att dess beslut skall kunna överklagas

till allmän förvaltningsdomstol.

Remissinstansernas synpunkter på de förslag som lämnades i Luftfarts-

verkets promemoria var splittrade. Vissa ansåg att det är olämpligt att ha

flera olika instansordningar vid överprövning av beslut och åtgärder en-

ligt ett och samma direktiv. Andra kunde tänka sig en sådan lösning.

I Lufträttsutredningens slutbetänkande (SOU 1999:42) Ny luftfartslag

föreslås att alla Luftfartsverkets beslut med ett undantag skall kunna

överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Det framstår som tilltalande om man kan samla de flesta ärenden och

beslut inom luftfartssektorn i ett och samma regelverk för överprövning.

De flesta beslut som kommer att fattas med tillämpning av detta lagför-

slag bör därför kunna överklagas till en och samma instans. Som det

svenska domstolsväsendet är uppbyggt, och med beaktande av det pågå-

ende arbetet att minska antalet specialdomstolar, ligger det närmast till

hands att låta allmän förvaltningsdomstol handlägga överklaganden en-

ligt denna lag. Allmän förvaltningsdomstol har redan i dag att pröva

ärenden enligt lagen om offentlig upphandling, och eftersom det finns

inslag i marktjänstdirektivet som har påtagliga likheter med sådan upp-

handling, bör denna tillkommande ärendegrupp inte bereda de allmänna

förvaltningsdomstolarna någon alltför stor tillkommande arbetsbörda. Då

har här också beaktats den bedömning på annat håll i denna proposition

om det sannolikt låga antalet ärenden som kommer att handläggas med

tillämpning av detta lagförslag.

Som lagförslaget är utformat kommer i princip alla beslut som går en-

skild emot samt beslut om avgifter som påförs med stöd 4 § att kunna

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ett undantag från denna

princip är beslut om begränsningar av tillträdet till marknaden m.m. som

grundar sig på bristande ömsesidighet i förhållande till tredje land. Här

gäller det beslut som har påtagliga inslag av politiska bedömningar som

därför är olämpliga för sedvanlig domstolsprövning. Sådana ärenden

skall också enligt lagförslaget i denna proposition prövas av regeringen.

Lagrådet har i sitt yttrande pekat på en oklarhet i det remitterade lag-

förslaget. Det gäller ersättningar som får tas ut med tillämpning av 20 §

tredje stycket när leverantörer av marktjänster och användare som utövar

egenhantering ges tillträde till anläggningar på en flygplats. Dessa an-

läggningar är ibland privatägda, och en eventuell tvist om ersättningarnas

storlek saknar all likhet med de processer som brukar föras i allmän för-

valtningsdomstol. Det är här som regel fråga om hyresersättningar,

leasingkostnader och dylikt. Processer om sådana ersättningar förs van-

ligtvis som vanliga tvistemål i allmän domstol, eller eventuellt i special-

domstol. För att undanröja den oklarhet som Lagrådet har uppmärksam-

mat ändras den föreslagna lagens sista paragraf på så sätt att tvister om

sådana ersättningar som har sin grund i 20 § tredje stycket inte längre

omfattas av överklagandebestämmelserna. Därigenom regleras inte er-

sättningar för detta slag av upplåtelser i den nu föreslagna lagen. För

tvister om sådana ersättningar kommer därför samma regler att gälla som

för andra civila tvistemål. Den allmänna regeln i 7 § andra stycket skall

däremot gälla även vid ersättningar som tas ut i nu aktuella fall, vilket är

ett krav enligt artikel 16.3 i marktjänstdirektivet.

10 Författningskommentar

1 §

I lagen skall enligt huvudregeln tillämpas på alla flygplatser som står

öppna för kommersiell lufttrafik. Med kommersiell lufttrafik menas

trafik där luftfartstjänster erbjuds mot betalning. Det innebär att taxiflyg

och charterverksamhet omfattas av begreppet kommersiell lufttrafik, men

inte flygningar där ett företag använder sina egna flygplan för att

transportera sin personal. Rent militära flygplatser faller också utanför

tillämpningsområdet.

Definitionen av commercial air transport operation i bilaga 6 till

ICAO-konventionen är vägledande vid avgörande av vad som är att be-

trakta som kommersiell lufttrafik. Det är inte avgörande om det på flyg-

platsen vid varje tillfälle bedrivs kommersiell lufttrafik, utan om flygplat-

sen allmänt sett står öppen för sådan trafik.

I upplysningssyfte ger kommissionen årligen ut en förteckning över de

flygplatser som avses i direktivet, senast i form av ett meddelande publi-

cerat i EGT C 61, 3.3.1999, s. 4.

2 §

De uttryck som definieras i artikel 2 i marktjänstdirektivet är centrala,

och bör därför tas in i lagen.

Begreppet ledningsenhet är viktigt. Med begreppet åsyftas någon som

självständigt eller gemensamt med andra rent faktiskt fattar de beslut

som avses i direktivet, t.ex. om urval av tjänsteleverantörer eller

användare som skall få utöva egenhantering. Avsikten är inte att

Luftfartsverket som verk betraktat skall vara ledningsenhet för de

flygplatser som drivs av verket, utan t.ex. flygplatschefen eller något

annat flygplatsorgan.

Det är lämpligt att flygplatserna tydliggör vilken enhet som skall be-

traktas som flygplatsens ledningsenhet. Det saknas därvid betydelse vid

tillämpning av de materiella bestämmelserna i lagen om beslutanderätten

ligger hos någon urskiljbar juridisk person eller om den ligger hos en

eller flera fysiska personer. Denna uppgift att ange vem eller vilka som

skall betraktas som ledningsenhet på varje flygplats bör kunna tas in i en

föreskrift som utfärdas av Luftfartsverket.

Bilagan i direktivet tas in, med några språkliga justeringar efter på-

pekande från Lagrådet, som en bilaga till lagtexten. De tjänster som

nämns i bilagan är avgränsade så att de gäller endast tjänster som särskilt

ansluter till lufttrafik och flygresor. Det betyder att en stor del av de

tjänster som står till passagerarnas och den övriga allmänhetens för-

fogande på flygplatsen, såsom kioskförsäljning, cafeteria- och

restaurangverksamhet, valutaväxling, inkvartering, parkering och

marktransporter till och från flygplatsen faller utanför direktivets tillämp-

ningsområde.

Direktivets regler omfattar normalt underhåll av rutinkaraktär som ut-

förs inför varje flygning, inklusive tillhandahållande av det material som

krävs för underhåll och av reservdelar samt tillhandahållande av plats för

sådant underhåll. Reglerna omfattar däremot inte sådant omfattande eller

grundläggande underhåll av flygplanet som kräver långvariga åtgärder.

Definitionen av begreppet egenhantering skall ses mot bakgrund av

önskemålet att undvika överenskommelser som möjliggör för användare

att snedvrida konkurrensen genom att erbjuda tjänster utan att genomgå

det offentliga anbudsförfarandet som gäller vid urval av leverantörer av

tjänster till tredje man.

Det är inte att anse som egenhantering om tjänster tillhandahålls av

specialiserade dotterföretag, ens om det till 100 procent ägs av trans-

portören, om inte dotterbolaget är en användare av flygplatsen, dvs. själv

transporterar passagerare, post eller gods till eller från flygplatsen.

3 §

I stadgandet ges ytterligare tolkningsanvisningar för tillämpning av be-

greppet ledningsenhet.

4 §

Här presenteras den nya nämnd som skall inrättas för att tillgodose direk-

tivets krav på att ett flertal beslut skall fattas av en från flygplatshållare

och flygbolag fristående instans. En förebild till denna nämnd är Stäng-

selnämnden enligt lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg

m.m. Nämnden föreslås få namnet Flygplatsnämnden. Den skall bestå av

tre ledamöter. Ordföranden skall vara en jurist med domarerfarenhet.

Detta är kravet på ordföranden i till exempel Revisorsnämnden och ett

liknande krav bör vara lämpligt även för denna nämnd. Han eller hon

skall biträdas av två personer som exempelvis föreslås av Luftfartsverket

respektive av användarkommittén vid en av Sveriges större flygplatser.

Därigenom öppnas möjligheterna för att få frågor belysta från flera av

marknadens perspektiv. Detta får regleras närmare i den förordning som

skall komplettera detta lagförslag.

Tanken är vidare att kostnaderna för nämndens verksamhet inte skall

belasta statsbudgeten, utan betalas av dem som betjänas av nämnden.

Vid remissmötet diskuterades möjligheten att låta nämnden bestå av

fem ledamöter i stället för tre för att bredda basen och låta flera in-

tressenter bli representerade i nämnden. Den möjligheten väckte ingen

entusiasm bland de närvarande. SAS och Servisair AB har framfört tvivel

inför det lämpliga att en av nämndens ledamöter skall utses efter förslag

av Luftfartsverket. Bl.a. anför man att detta inte skulle vara i enlighet

med EG-fördragets konkurrensregler och man är också rädd för att denna

representant kommer att få ett alltför starkt inflytande i nämndens verk-

samhet. Till viss del liknar nämndens sammansättning en traditionell

skiljenämnd, och åtminstone inledningsvis bör båda sidorna i ärenden

enligt detta lagförslag vara representerade i nämnden.

Lagrådet har påpekat i sitt yttrande att det bemyndigande som återfinns

i sista stycket enbart behövs för avgifterna för Flygplatsnämndens verk-

samhet, och inte för dess verksamhet i övrigt. Lagrummet har därför

justerats i enlighet med Lagrådets önskemål. Av samma skäl kan 24 § i

det till Lagrådet remitterade lagförslaget utgå.

5 §

En användarkommitté skall inrättas på varje flygplats som omfattas av

lagen. Det gäller alltså även mindre flygplatser. Kommittén skall bestå av

företrädare för användare eller organisationer som företräder dessa an-

vändare. Alla användare har rätt att ingå i kommittén, även tillfälliga an-

vändare av flygplatsen. Med användare av en flygplats avses här den som

passar in på definitionen av begreppet i 2 §.

Kommittén har endast en rådgivande funktion. Att kommittén skall

rådfrågas framgår av andra stadganden, t.ex. av 10 §. Beträffande det

obligatoriska samrådsförfarandet enligt direktivets artikel 13, se nedan

under 22 §.

För att undvika att tillskapa onödig byråkrati bör det vara upp till an-

vändarkommittén vid varje enskild flygplats att utarbeta interna proce-

durer och rutiner för kommitténs sammanträden och beslutsfattande.

Den för marktjänstdirektivet ansvarige tjänstemannen vid kommissio-

nen har under hand påpekat att en leverantör av marktjänster inte är en

lämplig organisation som kan eller bör företräda användare av en flyg-

plats i detta hänseende.

6 7 §§

I 6 § anges på vilka flygplatser lagens olika bestämmelser skall tillämpas.

Även om huvudprincipen är att när lagen är tillämplig skall tillträdet till

marknaden för marktjänster vara fritt, så finns det stora möjligheter till

begränsningar av detta fria tillträde. I 7 § anges närmare de skäl som

skall föreligga för att begränsningsbeslut skall få meddelas. Det är endast

säkerhets-, kapacitets- eller utrymmesskäl som skall kunna motivera

inskränkningar i marknaderna för marktjänster till tredje man och egen-

hantering.

I andra stycket till 7 § anges en annan huvudprincip för lagens tillämp-

ning. Leverantörer och användare skall behandlas på ett affärsmässigt

sätt och beslut och liknande skall grunda sig på skäl som är relevanta,

objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande. Dessa fyra kriterier

skall i alla sammanhang vara vägledande för tillämpning av lagens

bestämmelser, t.ex. urvalsbestämmelserna. Ett undantag från denna

huvudprincip görs för beslut vid bristande ömsesidighet i förhållande till

tredje land, som regleras i 23 §. Länsrätten i Stockholms län har

ifrågasatt om man vid tillämpning av bestämmelserna i 23 § bara skall

kunna bortse från kravet på icke-diskriminering eller alla de fyra kriterier

som anges i 7 §. Troligen kommer beslut med tillämpning av 23 § att

vara så pass politiskt färgade att det kan vara svårt att klarlägga huruvida

de övriga kriterierna kan uppfyllas eller inte. Dessa politiskt färgade

beslut bör kunna tas utan allt för djupgående analys av skälen och någon

ändring av lagförslaget föreslås inte här.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 maj 2000. I marktjänstdirektivet

finns i artikel 1 tämligen invecklade övergångsregler för hur reglerna

successivt skall bli tillämpliga på olika stora flygplatser. Enligt den

senaste förteckningen över flygplatser som kommissionen har publicerat

(EGT C 61, 3.3.1999, s. 4) framgår att Landvetter och Arlanda har sådan

trafik som gör att alla regler skall tillämpas direkt från lagens ikraft-

trädande. Sturup har en årstrafik mellan 1 och 2 miljoner passagerarrörel-

ser och/eller mellan 25 000 och 50 000 ton gods, och når alltså inte upp

till de gränsvärden som enligt marktjänstdirektivet skall gälla senast från

den 1 januari 2001. För svensk del kan man därför låta lagförslaget direkt

gälla de gränsvärden som skall tillämpas nio månader efter det att lagen

föreslås träda i kraft utan att någon skall behöva lida någon skada i för-

hållande till marktjänstdirektivets regelverk.

De mindre flygplatser vars årstrafik inte uppgår till de i 6 § angivna

volymerna omfattas alltså inte av bestämmelserna om marktjänster till

tredje man i 8 11 §§ eller av bestämmelserna om egenhantering av air-

side-tjänster i 12 14 §§. På dessa flygplatser gäller dock huvudregeln i

7 § för de tjänster som skall tillåtas på dessa flygplatser.

De mindre flygplatserna omfattas av lagens övriga bestämmelser, t.ex.

dem om anläggningar för marktjänster och tillträde till dessa samt av be-

stämmelserna om användarkommittéer och samråd.

Luftfartsverket bör en gång om året upprätta en förteckning över vilka

flygplatser som når upp till en sådan årstrafik som innebär att de har

kvalificerat sig för tillämpning av lagens mer detaljerade begränsnings-

och urvalsbestämmelser. Det bör framgå av ett särskilt stadgande i den

förordning, som planeras komplettera lagförslaget.

Det är årstrafiken som avgör om en flygplats faller under tillämpnings-

området för 8 14 §§. Om en flygplats når upp till de i 6 § angivna

tröskelvärdena skall lagens bestämmelser i princip tillämpas, även om

flygplatsen inte har upptagits på den nationella listan eller den lista som

kommissionen ger ut. Det krävs emellertid viss tid för den aktuella flyg-

platsen att vidta åtgärder för att uppfylla lagens krav, t.ex. att organisera

ett urvalsförfarande vid urval av tjänsteleverantörer. Sådana åtgärder

skall enligt kommissionens uppfattning ha vidtagits före utgången av det

år då publicering skedde eller inom tolv månader från utgången av det år,

under vilket flygplatsen överskred tröskelvärdena. Detta torde vara en

rimlig tillämpning av bestämmelserna.

I 6 § tredje stycket återfinns en bestämmelse om lagens tillämplighet

på en flygplats som når upp till tröskelvärdena för gods men inte vad

gäller passagerare, jämför marktjänstdirektivets artikel 1.3. Någon

motsvarande möjlighet till begränsad tillämpning när man uppnår

tröskelvärdena för passagerare men inte gods finns inte.

8 9 §§

Bestämmelserna om begränsning av marknaden för marktjänster till

tredje man är till att börja med tillämpliga endast på flygplatser som når

upp till den i 6 § första stycket angivna årstrafiken. De reglerar förutsätt-

ningar och former för att begränsa marknaden för tredjemanshantering.

Utgångspunkten är dock att marknaden skall vara öppen så långt det är

möjligt.

8 § omfattar endast airside-tjänster. För andra typer av tjänster på de

flygplatser som uppgår till den i 6 § första stycket angivna årstrafiken

gäller den principiella huvudregeln i 7 §. Detta står i överensstämmelse

med direktivets tillämpningsbestämmelser.

I 8 § anges inte några närmare förutsättningar för att begränsningar

skall få ske. Förutsättningarna härför framgår i stället av 7 §. Det skall

röra sig om skäl som är att hänföra till säkerheten, kapaciteten och ut-

rymmet på flygplatsen. Enligt kommissionens uppfattning är det inget

som hindrar att leverantörer som kan erbjuda sina tjänster till ett stort

antal användare ges företräde.

Antalet tjänsteleverantörer får enligt stadgandet inte begränsas till färre

än två för varje typ av tjänst. För varje typ av tjänst skall användarna all-

tid ha möjlighet att välja den av de tjänsteleverantörer som har rätt att

utöva verksamhet, vars tjänster han önskar använda sig av. Denna rätt

torde inte få begränsas genom att det t.ex. bestäms att vissa tjänste-

leverantörer skall utöva sin verksamhet på vissa områden på flygplatsen,

såsom en viss terminal, så att den användare som använder terminalen

tvingas använda just denna leverantörs tjänster.

Vidare skall minst en av leverantörerna på en flygplats vara oberoende

från flygplatsens ledningsenhet och större användare av flygplatsen eller

från en enhet som kontrollerar eller kontrolleras av denna ledningsenhet

eller användare. Detta krav förhindrar uppkomsten av situationer i vilka

den som driver flygplatsen och flygplatsens största användare i syfte att

undvika konkurrens i praktiken avgör marktjänsternas prisnivå genom att

dela upp marknaden mellan sig. Vad som avses med kontroll, direkt eller

indirekt, i detta sammanhang får avgöras med hänsyn till omständig-

heterna i det enskilda fallet.

Enligt marktjänstdirektivet gäller kravet på oberoende från den 1

januari 2001 medan föreliggande lagförslag innebär att detta krav införs

den 1 maj 2000 på de största flygplatserna, dvs. de som når upp till en

årstrafik på 2 miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods.

I 9 § anges förutsättningar för att utöver vad som framgår av 8 § be-

gränsa marknaden för tredjemanshantering. I direktivet betecknas dessa

fall som undantag (jfr artikel 9). Det skall föreligga särskilda utrymmes-

eller kapacitetsskäl för att marknaden skall få begränsas enligt 9 §. Det

kan vara begränsningar, t.ex. till följd av trängsel och nyttjandegrad av

tillgängliga ytor som gör det omöjligt att öppna marknaden till den

miniminivå som anges i 8 § vad avser airside-tjänster eller i enlighet med

huvudprincipen om fritt tillträde i 7 §. Denna typ av begränsningar får

endast meddelas för vissa, i stadgandet angivna tider. För de typer av

tjänster som anges i 9 § första stycket första strecksatsen får antalet leve-

rantörer inte begränsas till färre än två. Det framgår av hänvisningen till

8 § andra stycket.

I beslut enligt 9 § skall anges vilka tjänster som avses med beslutet,

vilka skäl som motiverar begränsningen samt de åtgärder som skall

vidtas för att komma till rätta med de specifika utrymmes- eller

kapacitetsbegränsningarna.

Meddelade undantag skall anmälas till EG-kommissionen. Kom-

missionen kan med stöd av artikel 9.3 9.5 i marktjänstdirektivet motsätta

sig beslutet eller godkänna det. Kommissionens insyn och befogenheter

att påverka medlemsländernas beslut enligt artikel 9 innebär att den får

större insyn i fall där länderna beviljar företag exklusiva eller särskilda

rättigheter. Kommissionen kan i förekommande fall ingripa med stöd av

artikel 90 i EG-fördraget. Angående EG-rättsliga konkurrensregler, se

ovan under avsnitt 6.

10 11 §§

Om antalet leverantörer som skall få erbjuda tjänster till tredje man har

begränsats i enlighet med 8 eller 9 § skall urvalet av leverantörer ske

efter ett anbudsförfarande. Det är alltså endast urval av tjänsteleveran-

törer som avses, inte urval av användare som skall få utöva egenhante-

ring.

En anbudsinfordran skall göras. Den skall offentliggöras i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning, så att samtliga berörda leverantörer av

tjänster kan komma in med anbud. Leverantörerna skall väljas ut av led-

ningsenheten efter samråd med användarkommittén. Om ledningsenheten

själv tillhandahåller marktjänster eller kontrollerar en sådan tjänsteleve-

rantör eller på annat sätt har anknytning till ett sådant företag, skall Flyg-

platsnämnden utse leverantörerna. Ett påpekande från Lagrådet har be-

aktats i detta sammanhang.

Leverantörer skall vid urvalsförfarandet behandlas på ett affärsmässigt

sätt efter kriterier som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-

diskriminerande. Det framgår av 7 §.

Leverantörer av tjänster väljs ut för en tid av högst sju år. Om en leve-

rantör upphör med sin verksamhet före utgången av den period för vilken

han valts, skall en ersättare väljas enligt samma förfarande.

När antalet leverantörer är begränsat får ledningsenheten enligt 11 §

utan att iaktta urvalsförfarandet själv tillhandahålla marktjänster eller ge

ett företag tillstånd att tillhandahålla marktjänster på flygplatsen om en-

heten direkt eller indirekt kontrollerar företaget eller om företaget direkt

eller indirekt kontrollerar enheten.

Artikel 11 i direktivet gör det möjligt för medlemsstaterna att ställa

upp särskilda villkor för att en leverantör skall kunna komma i fråga för

marktjänstverksamhet till tredje man och att föreskriva om skyldighet att

tillhandahålla offentlig service (public service). Något behov av att införa

sådana villkor eller krav finns inte för närvarande.

12 14 §§

Bestämmelserna reglerar möjligheterna till begränsning av antalet an-

vändare som skall få utöva egenhantering och hur urval av sådana an-

vändare skall ske.

12 14 §§ är, som ovan nämnts, tillämpliga enbart på flygplatser som

har en årstrafik som är högre än eller lika med en miljon passagerarrörel-

ser eller 25 000 ton gods.

I 13 § ges möjlighet att besluta om mer långtgående, tidsbegränsade

begränsningar än vad som följer av 12 §. Förutsättningarna härför mot-

svarar dem som gäller vid begränsningar av marknaden för tredjemans-

hantering enligt 11 §. Liksom vid beslut enligt 9 § skall kommissionen

godkänna beslut enligt 13 § enligt det förfarande som anges i marktjänst-

direktivets artikel 9.3 9.5.

På de flygplatser som omfattas av bestämmelserna i denna del anges i

14 § att det är Flygplatsnämnden som väljer ut användare som skall få

utöva egenhantering i fall då dessa har begränsats till antalet. I stadgandet

anges inte några former för urvalsförfarandet. Av 7 §, som gäller alla

flygplatser, framgår emellertid att användare skall behandlas på ett

affärsmässigt sätt efter kriterier som är relevanta, objektiva, genomblick-

bara och icke-diskriminerande.

Från ett möte med den för marktjänstdirektivet ansvarige tjänste-

mannen i kommissionen kan noteras följande. Av erfarenheter från annat

håll inom EU kan man dra den slutsatsen att en flygplats, där man i dag

låter alla som så önskar utföra egenhantering, kan komma att uppnå en

maximal gräns för hur många som rent faktiskt kan utföra sådan verk-

samhet. Innan man har börjat närma sig denna gräns känner man kanske

inte något behov av att besluta om några begränsningar eller tidsbegränsa

möjligheterna till egenhantering. Det kan dock vara värt att notera att det

oftast är bra att redan från början tidsbegränsa sådana beslut, godkännan-

den eller liknande, så att man lättare kan vidta adekvata åtgärder när

maximigränsen börjar närma sig.

15 §

I denna paragraf anges att om ledningsenheten vill ställa upp villkor och

tekniska specifikationer som skall gälla en som vill utöva marktjänster,

så skall dessa villkor och specifikationer vara föremål för samråd med

användarkommittén innan de antas, jfr artikel 11.1 a. Även här gäller

principen om att villkoren och kraven skall vara relevanta, objektiva,

genomblickbara och icke-diskriminerande. Skälen för detta är

naturligtvis att en medlemsstat inte skall kunna begränsa sin egen

marknad genom att ställa upp en mängd ovidkommande krav. I

jämförelse med departementspromemorians förslag har den sista

meningen om att villkoren och specifikationerna skall anges i särskilda

beslut tillkommit för att det enklare och tydligare skall framgå vad som

skall kunna överklagas enligt detta lagrum.

16 §

I detta lagrum tas bara in en erinran om att det kan behövas åtskilliga

andra tillstånd för att få utöva marktjänster på en flygplats. Vissa sysslor

som utförs på flygsidan av en flygplats är säkerhetsklassade. Andra kan

kräva specialtillstånd, certifikat och liknande enligt föreskrifter i luft-

fartslagstiftningen eller i Luftfartsverkets Bestämmelser för civil luftfart.

Enligt marktjänstdirektivets artikel 14 är det möjligt att införa vissa krav

på godkännande av marktjänstutövare. Det är inte avsikten att här och nu

införa några nya former av tillstånd skall införas genom denna lag och

med stöd av detta lagrum. Utöver denna erinran bör det inte behövas

några ytterligare regler med innebörden att annan lagstiftning av arbets-

och miljörättsligt slag m.m. även skall gälla vid marktjänstverksamhet.

Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande bl.a. uttalat att man saknar en

redovisning hur lagförslaget förhåller sig till lagstiftningen om säkerhets-

skydd och om skydd för samhällsviktiga anläggningar. Det förekommer

redan i dag att utomstående utför marktjänster på flygplatser som om-

fattas av nämnda författningsbestämmelser, och enligt regeringens be-

dömning skall inga förändringar i detta hänseende göras med anledning

av detta lagförslag. Några ytterligare överväganden ur denna aspekt torde

inte behöva göras för närvarande.

17 §

Här lämnas regler om återkallande av rätten att utföra marktjänster. Så

bör få ske när marktjänstföretag har rätt att utöva sådan verksamhet men

inte gör det. Enligt direktivets artikel 15 skall man kunna förbjuda ett

marktjänstföretag att agera om det inte följer de regler som finns och som

syftar till att flygplatsen skall fungera tillfredsställande. Genom att införa

ett krav på att åsidosättandet av gällande regler skall ha skett på ett icke

ringa sätt avses att ett brott mot givna föreskrifter som beror på enstaka

slarv eller misstag inte i sig skall vara tillräckligt för en återkallelse.

Återkallelse bör också kunna komma i fråga för den som får för verk-

samheten nödvändiga tillstånd återkallade, eller att dessa upphör att gälla

av någon anledning.

När man på en flygplats inte har några formella begränsningar för ut-

övande av marktjänster kan flygplatsen och utövaren träffa erforderliga

avtal utan att koppla in Flygplatsnämnden eller liknande. På samma sätt

bör man formlöst kunna lämna marknaden på flygplatsen när de berörda

parterna är eniga. Reglerna i denna paragraf riktar mera in sig på en

situation när berörda parter inte är helt överens om vad skall inträffa

framöver.

Luftfartsverket har ifrågasatt behovet av detta lagrum. Främst åberopar

man de avtal som man träffar med berörda och som innehåller liknande

bestämmelser. Om detta är bara att säga att så länge det finns klara och

tydliga avtal om hur någon leverantör av marktjänster kan gå förlustig

denna sin rätt så bör regeln vara överflödig. Den finns mera till för den

händelse att avtalen saknar sådana regler eller att avtalen innehåller be-

stämmelser som inte är kompletta.

I andra stycket anges att det bara är ledningsenheten vid flygplatsen

som får ansöka om återkallelse. Därmed avses att minska risken för

bagatellingripande eller att mer eller mindre grundlösa processer inleds

av konkurrenter.

18 19 §§

Ledningsenheten på en flygplats, användaren eller den leverantör av

marktjänster som tillhandahåller marktjänster skall göra en strikt uppdel-

ning i bokföringen mellan den verksamhet som är knuten till tillhanda-

hållandet av dessa verksamheter och övrigt verksamhet. Bestämmelsen

gäller inte användare som utövar egenhantering. En användare som

producerat tjänster endast för eget eller ett dotterbolags bruk omfattas

alltså inte av skyldigheten, jfr definitionen av egenhantering i 2 §.

Lagen föreskriver inte närmare hur bokföringen skall ske. För svensk

del brukar god redovisningssed vara vägledande i de flesta samman-

hang, och bör kunna vara det även vid tillämpningen av denna lag. Det är

upp till respektive användare att avgöra så länge det av bokföringen

framgår vilka bokföringsåtgärder som gäller tillhandahållandet av

marktjänster till tredje man.

En flygplats får inte subventionera sin marktjänstverksamhet med in-

komster som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet. Andra

subventioneringsformer är tillåtna, så länge förfarandena inte bryter mot

andra bestämmelser, t.ex. i konkurrenslagen.

Den som skall revidera det aktuella företaget eller Luftfartsverket skall

kontrollera att den bokföringsmässiga uppdelningen sker. Denne skall

också kontrollera att det inte förekommer någon överföring av finansiella

medel mellan den verksamhet som ledningsenheten bedriver i egenskap

av flygplatsmyndighet och den verksamhet som den bedriver i fråga om

marktjänster. Lagtexten har i förhållande till departementspromemorian

justerats med hänsyn till ett påpekande från Riksrevisionsverket att revi-

sorns kontrollfunktion bör ha sin grund i att han eller hon får ett tilläggs-

uppdrag att utfärda ett särskilt intyg om bokföringen i det nu aktuella

hänseendet. Intyget utformas i enlighet med god revisionssed. Berört bo-

lag eller berörd myndighet skall själv upprätta en redogörelse i saken om

hur man följt lagens bestämmelser. Revisorns granskning skall avse tro-

värdigheten i denna redogörelse.

Enligt promemorians bedömning under avsnitt 9.5 skall skyldigheten

att hålla isär bokföringen gälla alla flygplatser där tredjemanshantering

förekommer.

20 21 §§

I förhållande till departementspromemorian har 21 § fått en justerad

lydelse för att tydliggöra att formella beslut behöver fattas för att över-

klagandereglerna lättare skall kunna tillämpas.

Bestämmelserna syftar till att garantera att de operatörer som fått till-

träde till marknaden för marktjänster till tredje man eller som får utöva

egenhantering behandlas rättvist när det gäller tillträdet till anläggning-

arna och fördelningen av dessa mellan operatörerna. Det ankommer på

ledningsenheterna att se till att leverantörer och användare får tillträde till

anläggningarna.

Av bestämmelserna följer inte några skyldigheter för ledningsenheten

att ordna nya utrymmen och anläggningar för leverantörerna av

marktjänster och utövarna av egenhantering. Den skall endast säkerställa

att de utrymmen och anläggningar som anvisats för marktjänster och

egenhantering står till allas förfogande eller fördelas mellan användarna

och leverantörerna på ett med hänsyn till konkurrensen neutralt sätt. Ett

inte oväsentligt inslag i artikel 16.2 i marktjänstdirektivet är att det också

föreskriver möjlighet att en ny tillkommande aktör kan tvinga fram om-

fördelningar och anpassningar av befintliga utrymmen.

För att flygplatserna skall fungera väl får ledningsenheterna anvisa

leverantörer och användare att använda sig av vissa centraliserade in-

frastrukturer. Gemensamt för centraliserade anläggningar är att dessa

anläggningar eller anläggningssystem tillhör flygplatsens grundstruktu-

rer, innebär ansenliga investeringar, kräver stort utrymme, placeras på

vissa ställen samt utgör enheter som kräver en relativt lång byggtid. Det

är inte möjligt att snabbt lägga till eller avlägsna sådana strukturer efter

behovet av marktjänster eller egenhantering. Utöver de anläggningar som

nämns i 21 § kan det röra sig om t.ex. passagerarterminaler eller incheck-

ningsutrymmen.

Att användarna kan åläggas att nyttja dessa anläggningar innebär att

det inte är tillåtet att använda egna, tillfälliga arrangemang eller medföra

egna strukturer. Obligatoriet innebär naturligtvis inte att en användare är

skyldig att använda anläggningar om han inte behöver det.

Om det på en flygplats finns t.ex. endast en anläggning för bränslepå-

fyllning så kan det vara att anse som en centraliserad anläggning, för vars

drift ett enda företag ansvarar. Flygplatsens användare kan under sådana

förhållanden hänvisas att använda sig av denna anläggning i samband

med påfyllning av bränsle. Samtidigt skall andra leverantörer av bränsle

ges möjlighet att använda anläggningen och bedriva sin verksamhet till-

sammans med det ansvariga företaget på affärsmässiga villkor.

Det skall vara möjligt att ta ut nyttjandeavgifter, hyror och liknande. I

så fall skall sådana ersättningar bestämmas på grunder som är relevanta,

objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande. Som närmare redo-

visats under avsnitt 9.6.2 bör tvister om nu aktuella ersättningar föras

som vanliga civilrättsliga tvister och inte som överklaganden till allmän

förvaltningsdomstol.

22 §

Artikel 13 i direktivet innehåller bestämmelser om ett obligatoriskt sam-

rådsförfarande minst en gång per år mellan flygplatsens ledningsenhet,

användarkommittén och de företag som tillhandahåller marktjänster.

Skyldigheten att se till att samråd sker åvilar ledningsenheten. Samråd

skall enligt direktivet särskilt avse priserna på tjänster som varit föremål

för undantag enligt 9 § första stycket andra strecksatsen samt organisa-

tionen av hur dessa tjänster tillhandahålls.

Stadgandet är centralt, eftersom samrådsförfarandet är ägnat att ge

leverantörer och användare insyn i verksamheten och därigenom i någon

mån kontrollera att marktjänstverksamheten organiseras och bedrivs

under affärsmässiga former.

23 §

Enligt departementspromemorian skulle Flygplatsnämnden kunna med-

dela beslut om att reglerna i lagen inte skall tillämpas på företag från

tredje land när det visar sig att detta tredje land diskriminerar

marktjänstutövare från EU. I vissa fall skulle nämnden kunna överlämna

frågan till regeringen för avgörande. Av hänsyn till principen att kostna-

derna för nämndens verksamhet skall fördelas på parterna vid handlägg-

ning av ärenden och att det saknas sådana parter som kan eller vill betala

kostnaderna för ärenden enligt 23 §, bör regeringen vara den instans som

meddelar beslut enligt detta lagrum. Därigenom kan också den i departe-

mentspromemorian föreslagna 24 § utgå.

I andra stycket används en något omständlig förklaring om vad som

avses med Europeiska unionen och medlemsstat enligt denna paragraf.

Syftet är att täcka in dels EES-staterna, dels de stater i centrala och östra

Europa med vilka det pågår förhandlingar om ett luftfartsavtal. När ett

sådant avtal träffas är tanken att man inte skall behöva belasta riksdagen

med ett förslag till ändring av denna lag.

En remissinstans har efterlyst regler om vem som skall kunna initiera

ärenden enligt detta lagrum. Sannolikt kommer den frågan att lösas i

praktiken av sig själv, och några sådana regler föreslås inte här och nu.

24 §

Här anges vilka beslut som skall vara möjliga att överklaga till allmän

förvaltningsdomstol. En form av beslut som inte bör kunna överklagas är

sådana beslut som grundar sig på bristande ömsesidighet i förhållande till

tredje land. Sådana beslut skall också enligt förslaget meddelas av rege-

ringen. Där får nya beslut fattas när den bristande ömsesidigheten be-

döms ha upphört eller när andra omständigheter ger vid handen att en

annan bedömning är aktuell.

Vissa beslut som fattas med stöd av den föreslagna lagen riktar sig till

en större obestämd krets i stället för några väl avgränsade parter. För att

besvärstid skall börja löpa och regler om överklagande skall bli tillämp-

liga bör regeringen i förordning ange att sådana beslut skall offentlig-

göras genom att sättas upp på lämplig anslagstavla, publiceras eller lik-

nande.

Som redan behandlats ovan i avsnitt 9.6.2 regleras inte i lagförslaget

hur tvister om ersättningar för utnyttjandet av vissa anläggningar på en

flygplats skall hanteras. När sådana ersättningar som skall bestämmas

med hänsyn tagen till de allmänna reglerna i 7 § andra stycket tas ut får

eventuella tvister lösas på sedvanlig väg, sannolikt oftast i allmän dom-

stol som vanliga civila tvistemål.

Ikraftträdandebestämmelserna

Med hänsyn till att Sverige ligger efter med genomförande av direktivet,

bör lagen träda i kraft snarast möjligt, vilket beräknas kunna bli den 1

maj 2000.

Bilagan

Direktivets bilaga har i princip, med några smärre språkliga justeringar,

återgetts ordagrant i bilagan till lagen, och fordrar i sig inga närmare

kommentarer. Lagrådet har dock påtalat att några ord synes vara felaktigt

översatta, och regeringen delar uppfattningen att lagen bör justeras uti-

från vad som kan utläsas av den engelska och franska versionen av

marktjänstdirektivet.

Svenska Transportarbetareförbundet har framfört önskemål om att

förteckningen i bilagan kompletteras med fälthållning . Försvarsmakten

har särskilt begärt ett klargörande att vissa tjänster, som inte finns med i

bilagan, inte omfattas av lagens regler. Bilagans uppräkning får anses

vara komplett, och alla tjänster som inte finns med där faller utanför

lagens tillämpningsområde. Det torde inte heller vara lämpligt eller möj-

ligt att på nationell nivå införa andra tjänster i bilagan.

11 Genomförande av marktjänstdirektivet artikel

för artikel

Artikel

lag

förordning

1.1

lag 6 §

1.2

lag 6 §

1.3

lag 6 §

1.4

förordning

1.5

behövs inte

behövs inte

1.6

behövs inte

behövs inte

2

lag 2 §

3.1

lag 3 §

3.2

lag 3 §

3.3

1 kap. 1 § regerings-

formen

4.1

lag 18 §

4.2

lag 19 §

5.1

lag 5 §

5.2

lag 5 §

6.1

lag 7 §

6.2

lag 8 §

6.3

lag 8 §

6.4

behövs inte

behövs inte

7.1

lag 7 §

7.2

lag 12 §

8.1

lag 21 §

8.2

lag 7 och 21 §§

9.1

lag 9 och 13 §§

9.2

lag 9 och 13 §§

9.3

behövs inte

9.4

behövs inte

9.5

behövs inte

9.6

lag 9 och 13 §§

10.1

behövs inte

behövs inte

10.2

behövs inte

behövs inte

10.3

behövs inte

behövs inte

10.4

behövs inte

behövs inte

11.1

lag 10 och 15 §§

11.2

lag 11 §

11.3

lag 10 och 11 §§

12

Sverige avstår

Sverige avstår

13

lag 22 §

14.1

lag 16 § i den mån det

behövs

14.2

lag 17 §

15

lag 17 §

16.1

lag 7 och 20 §§

16.2

lag 7 och 20 §§

16.3

lag 7 och 20 §§

17

lag 16§

18

lag 16 §

19

lag 16 §

20.1

lag 23 §

20.2

lag 23 §

21

lag 24 §

22

kräver inte lagstiftning

23.1

fotnot 1 i lag; inget

mer krävs

fotnot i förordningen;

inget mer krävs

23.2

kräver inte lagstiftning

24

behövs inte

behövs inte

25

behövs inte

behövs inte

Bilagan

Bilagan till lagen

Konsoliderad version av marktjänstdirektivet med beaktande av rättelse

till direktivet införd i Europeiska gemenskapernas officiella tidning

L 223, 24.8.1999 s. 32. (Ändringar föranledda av rättelsen har under-

strukits här.)

RÅDETS DIREKTIV 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde

till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen-

skapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag1,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande2,

i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget3, och med beaktande

av följande:

1. I enlighet med artikel 7a i fördraget och i syfte att varaktigt främja den

ekonomiska och sociala utvecklingen har gemenskapen gradvis infört en

gemensam luftfartspolitik för att förverkliga den inre marknaden.

2. Syftet med artikel 59 i fördraget är att avveckla inskränkningar i fri-

heten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen och i enlighet med

artikel 61 i fördraget bör samma syfte uppnås inom ramen för den

gemensamma transportpolitiken.

3. Rådet har uppnått detta syfte när det gäller luftfartstjänster i egentlig

mening genom sina förordningar (EEG) nr 2407/924, (EEG) nr 2408/925

och (EEG) nr 2409/926.

4. Marktjänsterna är absolut nödvändiga för att denna slags trafik skall

fungera väl och de utgör ett väsentligt bidrag till en effektiv användning

av luftfartens infrastruktur.

5. Att ge tillträde till marknaden för marktjänster är en åtgärd som bör

bidra till lägre driftkostnader för flygbolagen och bättre service för an-

vändarna.

6. Mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen är det absolut nödvändigt att

tillträdet till marknaden för marktjänster genomförs på gemenskapsnivå

samtidigt som medlemsstaterna ges möjlighet att beakta sektorns särart.

7. Kommissionen tillkännagav i sitt meddelande Europeiska civilflyget

mot bättre horisonter i juni 1994 sin vilja att före utgången av 1994 ta

initiativ till att genomföra tillträde till marknaden för marktjänster på

flygplatserna inom gemenskapen, och rådet bekräftade i sin resolution av

den 24 oktober 1994 om situationen inom den civila luftfarten i Europa7

att det är nödvändigt att beakta de stora krav som kommer att ställas på

flygplatserna när marknaden öppnas.

8. I en resolution av den 14 februari 1995 om den civila luftfarten i

Europa8 erinrade Europaparlamentet om att det är angeläget att beakta

den inverkan på anställningsvillkor och säkerhet på flygplatserna inom

gemenskapen som följer av tillträdet till marknaden för marktjänster.

9. Fritt tillträde till marknaden för marktjänster är förenligt med väl-

fungerande flygplatser inom gemenskapen.

10. Det fria tillträdet till marknaden för marktjänster bör förverkligas

gradvis och på ett sätt som är anpassat till sektorns krav.

11. För vissa typer av tjänster kan både tillträdet till marknaden och ut-

övandet av egenhantering möta restriktioner vad gäller säkerheten, kapa-

citeten och tillgången till utrymme. Det är därför nödvändigt att antalet

godkända leverantörer som tillåts utföra dessa typer av tjänster kan be-

gränsas. På samma sätt bör utövandet av egenhantering kunna begränsas

och kriterierna för en sådan begränsning måste i så fall vara relevanta,

objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande.

12. Om antalet tjänsteleverantörer är begränsat, är det nödvändigt för en

effektiv konkurrens att på sikt minst en av tjänsteleverantörerna är obero-

ende i förhållande till både flygplatsens ledningsenhet och den domine-

rande transportören.

13. För att flygplatserna skall fungera väl är det nödvändigt att de kan

förbehålla sig ansvaret för vissa infrastrukturer som är svåra att dela upp

eller utöka av orsaker som kan hänföras till teknik, lönsamhet eller in-

verkan på miljön. Att förvaltningen centraliseras får dock inte hindra

tjänsteleverantörer och användare som tillämpar egenhantering från att

använda sig av dessa infrastrukturer.

14. I vissa fall kan restriktionerna i fråga vara av sådan omfattning att

vissa begränsningar av tillträdet till marknaden eller till utövandet av

egenhantering kan vara berättigade under förutsättning av att begräns-

ningarna är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskrimine-

rande.

15. Syftet med sådana undantag måste vara att göra det möjligt för flyg-

platsmyndigheterna att upphäva eller åtminstone mildra dessa restriktio-

ner. Undantagen måste godkännas av kommissionen under medverkan av

en samrådskommitté och beviljas för en begränsad tidsperiod.

16. För att en effektiv och lojal konkurrens skall kunna upprätthållas när

antalet tjänsteleverantörer är begränsat krävs det att urvalet av dessa sker

på ett genomblickbart och opartiskt sätt. Användarna bör rådfrågas vid

denna urvalsprocess eftersom det är de som främst berörs av kvaliteten

och priset på de tjänster som de förväntas ta i anspråk.

17. Det är därför viktigt att organisera hur användarna skall representeras

och rådfrågas vid urvalet av godkända tjänsteleverantörer genom att in-

rätta en kommitté som består av representanter för dem.

18. I samband med urvalet av tjänsteleverantörer på en flygplats är det

möjligt att under vissa omständigheter och speciella förhållanden ut-

sträcka skyldigheten att tillhandahålla service åt allmänheten till andra

flygplatser inom samma geografiska område i den berörda medlems-

staten.

19. Flygplatsens ledningsenhet kan också tillhandahålla marktjänster och

genom sina beslut utöva ett betydande inflytande på konkurrensen mellan

leverantörerna. Det är därför, för att säkerställa fortsatt lojal konkurrens,

absolut nödvändigt att flygplatserna i sin bokföring åtskiljer verksam-

heten inom förvaltning och reglering av infrastrukturerna å ena sidan och

tillhandahållandet av marktjänster å den andra.

20. En flygplats får inte subventionera sin marktjänstverksamhet med

inkomster som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet.

21. Samma krav på genomblickbarhet måste gälla för alla tjänste-

leverantörer som önskar tillhandahålla marktjänster till tredje man.

22. För att göra det möjligt för flygplatserna att fullgöra sitt uppdrag att

förvalta infrastrukturerna och garantera säkerheten inom flygplatsom-

rådet, samt i avsikt att säkerställa skyddet av miljön och den gällande

sociallagstiftningen, måste medlemsstaterna kunna kräva att en

leverantör av marktjänster först erhåller ett godkännande. Kriterierna för

detta godkännande måste vara objektiva, genomblickbara och icke-

diskriminerande.

23. Av samma skäl måste medlemsstaterna behålla rätten att utfärda och

tillämpa de regler som är nödvändiga för att flygplatsernas infrastrukturer

skall fungera väl. Dessa regler bör ha samband med det uppställda målet

och inte leda till att tillträdet till marknaden eller utövandet av egenhante-

ring i realiteten blir av mindre omfattning än vad som anges i detta

direktiv, och de måste respektera principerna om objektivitet, genom-

blickbarhet och icke-diskriminering.

24. Befogenheten att garantera socialt skydd i adekvat omfattning för

personalen i de företag som tillhandahåller marktjänster bör kvarstanna

hos medlemsstaterna.

25. Tillträdet till flygplatsernas anläggningar måste säkerställas för de

tjänsteleverantörer som har tillstånd att tillhandahålla marktjänster och de

transportörer som har tillstånd att tillämpa egenhantering i den utsträck-

ning som är nödvändig för utövandet av deras rättigheter och för en

effektiv och lojal konkurrens, men tillträdet bör ändå kunna vara förenat

med att en avgift tas ut.

26. Det är berättigat att de rättigheter som anges i detta direktiv gäller för

leverantörer av tjänster och användare med ursprung i tredje land endast

om det råder strikt ömsesidighet. Skulle det inte finnas sådan ömsesidig-

het bör medlemsstaten kunna återkalla rättigheterna för dessa tjänste-

leverantörer och användare.

27. Den 2 december 1987 i London enades Spanien och Förenade kunga-

riket om en ordning för utvidgat samarbete i fråga om utnyttjandet av

flygplatsen i Gibraltar i en gemensam förklaring av de båda ländernas

utrikesministrar. Denna ordning har ännu inte börjat tillämpas.

28. Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av bestämmelserna i för-

draget, särskilt inte det faktum att kommissionen även i fortsättningen

kommer att övervaka att bestämmelserna följs genom att vid behov an-

vända sig av samtliga de befogenheter som artikel 90 i fördraget tiller-

känner den.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Under följande förutsättningar skall detta direktiv tillämpas på varje

flygplats inom en medlemsstats territorium som lyder under fördragets

bestämmelser och som står öppen för kommersiell lufttrafik:

a) De bestämmelser i artikel 7.1 som gäller andra typer av tjänster än de

som anges i artikel 7.2 skall tillämpas på alla flygplatser oberoende av

deras trafikvolym från och med den 1 januari 1998.

b) Bestämmelserna om de typer av tjänster som anges i artikel 7.2 skall

tillämpas från och med den 1 januari 1998 när det gäller flygplatser som

har en årstrafik som är högre än eller lika med 1 miljon passagerarrörel-

ser eller 25 000 ton gods.

c) Bestämmelserna om de typer av tjänster som anges i artikel 6 skall

tillämpas från och med den 1 januari 1999 när det gäller flygplatser

- som har en årstrafik som är högre än eller lika med 3 miljoner passa-

gerarrörelser eller 75 000 ton gods, eller

- som under en sexmånadersperiod närmast före den 1 april eller den 1

oktober föregående år registrerat en trafik som var högre än eller lika

med 2 miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods.

2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i punkt 1 skall

bestämmelserna i detta direktiv tillämpas från och med den 1 januari

2001 på varje flygplats inom en medlemsstats territorium, som lyder

under fördragets bestämmelser, står öppen för kommersiell lufttransport

och som har en årstrafik som är högre än eller lika med 2 miljoner passa-

gerarrörelser eller 50 000 ton gods.

3. När en flygplats når någon av de trösklar för godstrafiken som anges i

denna artikel utan att samtidigt nå motsvarande tröskel för passagerar-

trafik, skall bestämmelserna i detta direktiv inte tillämpas på de slag av

marktjänster som endast avser passagerare.

4. Kommissionen skall i informationssyfte offentliggöra en förteckning

över de flygplatser som avses i denna artikel i Europeiska gemenskaper-

nas officiella tidning. Denna förteckning skall för första gången offent-

liggöras senast tre månader efter ikraftträdandet av detta direktiv och där-

efter en gång per år. Medlemsstaterna skall till kommissionen senast den

1 juli varje år översända de uppgifter som kommissionen behöver för att

sammanställa denna förteckning.

5. Detta direktivs tillämpning på flygplatsen i Gibraltar påverkar inte

Spaniens eller Förenade kungarikets rättsliga ställning med avseende på

tvisten om överhöghet över det territorium där flygplatsen är belägen.

6. Tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv på flygplatsen i

Gibraltar skall uppskjutas till dess att ordningen i den gemensamma för-

klaring som avgavs av Spaniens och Förenade kungarikets utrikes-

ministrar den 2 december 1987 har genomförts. När så sker, skall

Spaniens och Förenade kungarikets regeringar samma dag underrätta

rådet om detta.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här

anges:

a) flygplats: varje markområde som är särskilt inrättat för landning, start

och manövrar av luftfartyg, däribland de närliggande byggnader som kan

behövas för flygtrafiken och service till luftfartygen och byggnader som

behövs för de kommersiella luftfartstjänsterna.

b) flygplatssystem: två eller flera flygplatser som förts samman eftersom

de betjänar samma ort eller orter, som framgår av bilaga II i rådets för-

ordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags

tillträde till flyglinjer inom gemenskapen.

c) ledningsenhet: en enhet som tillsammans med eller självständigt från

annan verksamhet och i kraft av nationella lagar och författningar har i

uppdrag att administrera flygplatsernas infrastrukturer, och samordna och

kontrollera den verksamhet som aktörer som befinner sig på berörd flyg-

plats eller berört flygplatssystem bedriver.

d) användare av en flygplats: varje fysisk eller juridisk person som med

flyg transporterar passagerare, post och/eller gods, från eller till den be-

rörda flygplatsen.

e) marktjänster: de tjänster som utförs på en flygplats åt en användare

enligt beskrivningen i bilagan.

f) egenhantering: situation i samband med marktjänster, där en användare

skaffar sig en eller flera typer av marktjänster utan att ingå något som

helst kontrakt med tredje man i syfte att tillhandahålla sådana tjänster.

Enligt denna definition anses inte användare som tredje man, i för-

hållande till varandra, om

- den ena innehar en majoritet av den andra, eller

- samma enhet innehar majoriteten i var och en av dem.

g) leverantör av marktjänster: varje fysisk eller juridisk person som till-

handahåller tredje person en eller flera typer av marktjänster.

Artikel 3

Flygplatsens ledningsenhet

1. När ledningen och driften av en flygplats eller av ett flygplatssystem

inte sköts av en enda enhet utan av flera olika enheter, skall var och en av

dessa anses utgöra en del av ledningsenheten när det gäller tillämpningen

av detta direktiv.

2. Om endast en enda ledningsenhet har upprättats för flera flygplatser

eller flygplatssystem, skall var och en av dessa flygplatser eller flygplats-

system betraktas var för sig när det gäller tillämpningen av detta direktiv.

3. Om ledningsenheter är underställda en offentlig myndighets tillsyn

eller kontroll skall denna myndighet, inom ramen för sina lagstadgade

skyldigheter, se till att bestämmelserna i detta direktiv tillämpas.

Artikel 4

Uppdelning av verksamheterna

1. Ledningsenheten på en flygplats, användaren eller den leverantör av

marktjänster som tillhandahåller marktjänster skall göra en strikt bok-

föringsmässig uppdelning, enligt gällande handelspraxis, mellan den

verksamhet som är knuten till tillhandahållandet av dessa tjänster och

övrig verksamhet.

2. En oberoende kontrollant, utsedd av medlemsstaten, skall övervaka att

denna bokföringsmässiga uppdelning verkligen iakttas.

Denne skall även kontrollera att det inte förekommer någon överföring

av finansiella medel mellan den verksamhet som ledningsenheten

bedriver i egenskap av flygplatsmyndighet och den verksamhet som den

bedriver i fråga om marktjänster.

Artikel 5

Användarkommittén

1. Senast tolv månader efter ikraftträdandet av det här direktivet skall

medlemsstaterna försäkra sig om att en kommitté, som består av före-

trädare för användarna eller av organisationer som företräder dessa an-

vändare, inrättas för var och en av de angivna flygplatserna.

2. Alla användare har rätt att ingå i denna kommitté eller, om användaren

föredrar det, att låta sig företrädas av en organisation som han anförtror

detta uppdrag.

Artikel 6

Tjänster till tredje man

1. Medlemsstaterna skall i enlighet med artikel 1 vidta de åtgärder som

behövs för att garantera tredje man fritt tillträde till marknaden för

marktjänster.

Medlemsstaterna får kräva att leverantörerna av marktjänster är etable-

rade i gemenskapen.

2. Medlemsstaterna får begränsa antalet tjänsteleverantörer som tillåts

tillhandahålla följande typer av marktjänster:

- Bagagehantering.

- Ramptjänster.

- Påfyllning av bränsle och olja.

- Gods- och posthantering såväl vid ankomst och avgång som i transit när

det gäller den fysiska hanteringen av gods och postgång mellan flyg-

platsterminalen och luftfartyget.

De får dock inte begränsa detta antal till mindre än två för varje typ av

tjänst.

3. Dessutom får åtminstone en av dessa godkända leverantörer av tjänster

från och med den 1 januari 2001 inte stå under direkt eller indirekt kon-

troll varken av

- flygplatsens ledningsenhet,

- en användare som har transporterat mer än 25 % av passagerarna eller

av registrerat gods på flygplatsen under det år som föregår det år då ur-

valet av tjänsteleverantörer sker, eller av

- en enhet som kontrollerar eller direkt eller indirekt kontrolleras av

denna ledningsenhet eller av en sådan användare.

Senast den 1 juli 2000 får en medlemsstat dock begära att skyldigheten i

denna punkt skjuts upp till den 31 december 2002.

Kommissionen skall, biträdd av den kommitté som anges i artikel 10,

granska denna begäran och får med beaktande av utvecklingen inom

denna sektor och i synnerhet situationen vid flygplatser som är jämför-

bara vad beträffar trafikvolym och trafikmönster, besluta om att bevilja

ovan nämnda begäran.

4. När medlemsstaterna begränsar antalet godkända tjänsteleverantörer i

enlighet med punkt 2, får medlemsstaterna inte hindra en användare av

en flygplats - oberoende av vilken del av denna flygplats som användaren

tilldelats - att i fråga om var och en av de typer av marktjänst som kan bli

begränsade få möjlighet att göra ett verkligt val mellan åtminstone två

leverantörer av marktjänster, med de förutsättningar som anges i punk-

terna 2 och 3.

Artikel 7

Egenhantering

1. Medlemsstaterna skall, i enlighet med bestämmelserna i artikel 1, vidta

de åtgärder som behövs för att säkerställa att egenhanteringen kan utövas

fritt.

2. Emellertid kan medlemsstaterna, vad gäller tjänsterna

- bagagehantering,

- ramptjänster,

- påfyllning av bränsle och olja,

- gods- och posthantering såväl vid landning och start som i transit när

det gäller den fysiska hanteringen av gods och post mellan terminalan-

läggningen och luftfartyget,

reservera utövandet av egenhantering för åtminstone två användare,

under förutsättning att dessa väljs efter relevanta, objektiva, genomblick-

bara och icke-diskriminerande kriterier.

Artikel 8

Centraliserade infrastrukturer

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 6 och 7 får medlems-

staterna för ledningsenheten eller för en annan enhet reservera den tek-

niska administrationen av centraliserade infrastrukturer såsom bagage-

sortering, avisning, vattenrening och bränsledistribution. De kan ålägga

leverantörerna av marktjänster och de användare som tillämpar egenhan-

tering att använda sig av dessa infrastrukturer.

2. Medlemsstaterna skall se till att administrationen av de infrastrukturer

som avses i punkt 1 säkerställs på ett genomblickbart, objektivt och icke-

diskriminerande sätt, särskilt så att den inte hindrar leverantörerna av

tjänster och de användare som tillämpar egenhantering att använda sig av

infrastrukturerna inom de gränser som fastställs i detta direktiv.

Artikel 9

Undantag

1. När specifika utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar (särskilt sådana

som beror på trängsel och nyttjandegrad av tillgängliga ytor) vilket gör

det omöjligt att öppna marknaden och/eller utföra egenhantering i den

omfattning som föreskrivs genom detta direktiv, får den berörda med-

lemsstaten besluta följande:

a) Att begränsa antalet leverantörer av tjänster för en eller flera andra

typer av marktjänster än dem som avses i artikel 6.2 på hela eller delar av

flygplatsen; i detta fall skall bestämmelserna i artikel 6.2 och 6.3 gälla.

b) Att reservera en eller flera typer av sådana tjänster som avses i artikel

6.2 för en enda leverantör av tjänster.

c) Att reservera utövandet av egenhanteringen för ett begränsat antal an-

vändare när det gäller andra typer av marktjänster än dem som avses i

artikel 7.2, på villkor att dessa användare väljs ut på relevanta, objektiva,

genomblickbara och icke-diskriminerande grunder.

d) Att förbjuda utövandet av egenhantering eller begränsa den till en enda

användare för de typer av marktjänster som avses i artikel 7.2.

2. I varje beslut om undantag enligt punkt 1 skall

a) anges den eller de tjänstetyper för vilka undantag beviljas samt de

specifika utrymmes- och kapacitetsbegränsningar som berättigar till

undantag,

b) en plan bifogas för åtgärder som syftar till att komma till rätta med

dessa begränsningar. Vidare skall ett undantag inte

i) otillbörligen inverka menligt på syftet med detta direktiv,

ii) snedvrida konkurrensen mellan leverantörer av marktjänster och/eller

användare som tillämpar egenhantering,

iii) vara av större omfattning än nödvändigt.

3. Medlemsstaterna skall minst tre månader före ikraftträdandet anmäla

till kommissionen varje undantag som beviljats på grundval av punkt 1

samt de skäl som berättigar till undantaget.

Kommissionen skall offentliggöra en sammanfattning i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning av de beslut som anmälts och anmoda

berörda parter att yttra sig.

4. Kommissionen skall ingående granska det beslut om undantag som

lämnats in av medlemsstaten. En detaljerad analys av situationen och ut-

redning av de åtgärder som medlemsstaten anser lämpliga ger kom-

missionen möjlighet att för ändamålet verifiera om de begränsningar som

åberopas föreligger och om det är omöjligt att bereda tillträde till mark-

naden och/eller utöva egenhantering i den omfattning som föreskrivs

genom direktiv.

5. Kommissionen kan efter utförd undersökning och samråd med den

berörda medlemsstaten antingen godkänna medlemsstatens beslut eller

motsätta sig det, om de åberopade begränsningarna inte anses föreligga

eller inte anses vara av sådan omfattning att de berättigar till undantag.

Efter samråd med den berörda medlemsstaten kan kommissionen också

kräva att medlemsstaten ändrar undantagets räckvidd eller begränsar det

till enbart vissa delar av en flygplats eller ett flygplatssystem där de åbe-

ropade begränsningarna verkligen kan påvisas.

Kommissionens beslut skall föreligga senast tre månader efter anmälan

från medlemsstaten och offentliggöras i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning.

6. De undantag som beviljas av medlemsstaterna enligt punkt 1 får inte

beviljas för längre tid än tre år, utom för undantag som beviljas enligt

punkt 1 b. Senast tre månader före utgången av denna period skall med-

lemsstaten fatta ett nytt beslut beträffande ansökan om undantag, vilken

också skall prövas i enlighet med det förfarande som föreskrivs i denna

artikel.

Undantag enligt punkt 1 b får inte beviljas för längre tid än två år. En

medlemsstat får dock på grundval av bestämmelserna i punkt 1 begära att

denna period en enda gång förlängs med ytterligare två år. Kommissio-

nen skall, biträdd av den kommitté som anges i artikel 10, besluta om en

sådan begäran.

Artikel 10

Rådgivande kommitté

1. Kommissionen skall biträdas av en rådgivande kommitté som skall

bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha kommissionens före-

trädare som ordförande.

2. Kommittén skall bistå kommissionen med råd beträffande tillämp-

ningen av artikel 9.

3. Dessutom kan kommittén rådfrågas av kommissionen beträffande

samtliga frågor som rör tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv.

4. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.

Artikel 11

Val av tjänsteleverantörer

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att ordna ett ur-

valsförfarande för de leverantörer av tjänster som har tillstånd att till-

handahålla marktjänster på en flygplats, när deras antal är begränsat så

som avses i artikel 6.2 eller i artikel 9. Detta förfarande skall ta hänsyn

till följande principer:

a) När medlemsstaterna avser att uppställa kontraktsvillkor eller tekniska

specifikationer som måste uppfyllas av dessa tjänsteleverantörer, skall

dessa villkor eller specifikationer fastställas efter förberedande samråd

med användarkommittén. De urvalskriterier som föreskrivs i dessa kon-

traktsvillkor eller de tekniska specifikationerna skall vara relevanta, ob-

jektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande.

Efter att ha underrättat kommissionen får den berörda medlemsstaten i

standardvillkoren eller i de tekniska specifikationer som tjänsteleveran-

törerna har att rätta sig efter, skriva in skyldigheten att tillhandahålla

offentlig service för de flygplatser som betjänar perifera områden eller

utvecklingsregioner som ingår i medlemsstatens territorium, vilka saknar

kommersiellt intresse men som är av stor betydelse för den berörda med-

lemsstaten.

b) En anbudsinfordran skall göras, som skall offentliggöras i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning, så att samtliga berörda leverantörer av

tjänster kan komma in med anbud.

c) Leverantörer av tjänster skall väljas ut

i) av ledningsenheten efter samråd med användarkommittén, om den

förra

- inte tillhandahåller liknande marktjänster,

- inte direkt eller indirekt kontrollerar något företag som tillhandahåller

sådana tjänster, och - inte är delägare i sådant företag;

ii) i övriga fall av medlemsstaternas behöriga myndigheter som är fristå-

ende från ledningsenheterna, men efter samråd med användarkommittén

och ledningsenheterna.

d) Leverantörerna av tjänster skall väljs ut för en tid av högst sju år.

e) När en leverantör av tjänster upphör med sin verksamhet före

utgången av den period för vilken han valts ut, skall en ersättare väljas ut

enligt samma förfarande.

2. När antalet leverantörer av tjänster är begränsat enligt artikel 6.2 eller

artikel 9, får ledningsenheten själv tillhandahålla marktjänster utan att

iaktta det urvalsförfarande som föreskrivs i punkt 1. Utan att iaktta

nämnda förfarande får ledningsenheten också ge ett företag som till-

handahåller tjänster tillstånd att tillhandahålla marktjänster på flygplatsen

i fråga,

- om enheten direkt eller indirekt kontrollerar företaget, eller

- om företaget direkt eller indirekt kontrollerar enheten.

3. Ledningsenheten skall informera användarkommittén om de beslut

som fattas enligt denna artikel.

Artikel 12

Flygplatser belägna på öar

I samband med valet av tjänsteleverantörer till en flygplats så som anges

i artikel 11, får en medlemsstat utvidga skyldigheten att tillhandahålla

offentlig service till att omfatta också andra flygplatser i medlemsstaten,

under förutsättning - att flygplatserna ligger på öar i samma geografiska

region,

- att dessa flygplatser har en trafikvolym som inte understiger 100 000

passagerarrörelser per år, och

- att en sådan utvidgning godkänns av kommissionen, biträdd av den

kommitté som avses i artikel 10.

Artikel 13

Samråd

Medlemsstaterna skall se till att tillämpningen av dessa bestämmelser blir

föremål för ett obligatoriskt samrådsförfarande mellan ledningsenheten,

användarkommittén och de företag som tillhandahåller tjänster. Samrådet

skall särskilt avse priserna på de tjänster som varit föremål för undantag i

enlighet med artikel 9.1 b samt organisationen av hur dessa tjänster till-

handahållits. Samråd skall äga rum minst en gång om året.

Artikel 14

Godkännande

1. Medlemsstaterna kan fordra att den verksamhet som på en flygplats

utövas av en tjänsteleverantör eller en användare som bedriver egen-

hantering, skall vara godkänd av en i förhållande till flygplatsens led-

ningsenhet fristående myndighet.

Detta godkännande skall grundas på kriterier som avser ett sunt finan-

siellt läge och ett tillräckligt försäkringsskydd, anläggningarnas, luft-

fartygens, utrustningens och människornas säkerhet samt skyddet av

miljön och relevant sociallagstiftning.

Kriterierna skall beakta följande principer:

a) Tillämpas på de olika leverantörerna och användarna på ett icke-

diskriminerande sätt.

b) Ha samband med det uppställda målet.

c) Får inte leda till att tillträdet till marknaden eller utövandet av egen-

hantering i realiteten blir mindre omfattande än vad som föreskrivs i

detta direktiv.

Dessa kriterier skall offentliggöras, och tjänsteleverantören eller använ-

daren som bedriver egenhantering skall i förväg informeras om förfaran-

det för godkännande.

2. Godkännande får vägras eller återkallas endast om tjänsteleverantören

eller användaren som bedriver egenhantering, på grund av faktorer som

kan hänföras till honom, inte uppfyller de kriterier som anges i punkt 1.

Orsakerna till att godkännande vägrats eller återkallats skall delges den

berörda leverantören eller användaren och ledningsenheten.

Artikel 15

Förhållningsregler

På förslag från ledningsenheten kan en medlemsstat i förekommande fall

- förbjuda en tjänsteleverantör eller en användare att utföra sin tjänst

respektive bedriva egenhantering, om denne leverantör eller användare

inte följer de regler medlemsstaten föreskrivit och som syftar till att

garantera att flygplatsen fungerar tillfredsställande; dessa regler skall be-

akta principerna att

a) de skall tillämpas på de olika leverantörerna och användarna på ett

icke-diskriminerande sätt,

b) de skall ha samband med det uppställda målet,

c) de får inte leda till att tillträdet till marknaden eller utövandet av egen-

hantering i realiteten blir av mindre omfattning än vad som föreskrivs i

detta direktiv;

- ålägga i synnerhet de leverantörer som tillhandahåller marktjänster på

flygplatsen att på ett rättvist och icke-diskriminerande sätt medverka till

att uppfylla den skyldighet att utföra offentlig service som föreskrivs i

nationella lagar och förordningar, särskilt skyldigheten att säkerställa

tjänsternas kontinuitet.

Artikel 16

Tillträde till anläggningarna

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att tjänste-

leverantörerna respektive användarna som önskar tillämpa egenhantering

skall garanteras tillträde till flygplatsanläggningarna, i den mån tillträde

är nödvändigt för utövandet av deras verksamheter. Om flygplatsens led-

ningsenhet eller i förekommande fall den statliga myndigheten eller

annan kontrollmyndighet uppställer villkor för tillträdet, skall dessa vara

relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande.

2. De disponibla utrymmena för marktjänster på flygplatsen skall

fördelas mellan de olika leverantörerna av tjänster och mellan alla

användare som tillämpar egenhantering, inklusive nytillkomna, alltefter

vad som behövs för att bedriva verksamheten samt lämna utrymme för

effektiv och lojal konkurrens grundad på regler och kriterier som är

relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande.

3. När tillträdet till flygplatsens anläggningar är förenat med att en avgift

tas ut, skall avgiften bestämmas på grunder som är relevanta, objektiva,

genomblickbara och icke-diskriminerande.

Artikel 17

Säkerhet

Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte i något avseende medlems-

staternas rättigheter och skyldigheter i fråga om allmän ordning och

säkerhet på flygplatserna.

Artikel 18

Socialt skyddsnät och miljövård

Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv

och med beaktande av gemenskapsrättens övriga bestämmelser kan

medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de an-

ställdas rättigheter skyddas samt att hänsyn tas till miljön.

Artikel 19

Hänsyn till nationella bestämmelser

En leverantör som i en medlemsstat bedriver marktjänstverksamheter på

en flygplats är skyldig att rätta sig efter de nationella föreskrifter som är

förenliga med gemenskapslagstiftningen.

Artikel 20

Ömsesidighet

1. Utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens internationella

åtaganden, kan, vad gäller tillträde till marktjänster eller egenhantering,

när det visar sig att ett tredje land

a) rättsligt eller faktiskt inte behandlar leverantörer och användare som

bedriver egenhantering på ett sätt som är jämförbart med medlemsstater-

nas behandling av leverantörer och användare som bedriver egenhante-

ring, eller

b) rättsligt eller faktisk inte behandlar leverantörer av tjänster och använ-

dare från en medlemsstat som bedriver egenhantering enligt landets be-

stämmelser, eller

c) behandlar leverantörer och användare som bedriver egen hantering

vilka kommer från ett annat tredje land mer förmångligt än leverantörer

och användare som bedriver egenhantering vilka kommer från en med-

lemsstat,

en medlemsstat helt eller delvis upphäva de skyldigheter som följer av

detta direktiv för de leverantörer och användare från ifrågavarande tredje

land, i enlighet med gemenskapsrätten.

2. Medlemsstaten skall underrätta kommissionen om varje upphävande

eller tillbakadragande av rättigheter eller skyldigheter.

Artikel 21

Rätt att överklaga

Medlemsstaterna eller i förekommande fall ledningsenheterna, skall se

till att varje part som kan bevisa sitt legitima intresse kan föra talan mot

de beslut eller enskilda åtgärder som kommit till genom tillämpning av

artikel 7.2 och artikel 11-16.

Talan skall kunna föras inför en nationell domstol eller inför en annan

statlig myndighet än den berörda flygplatsens ledningsenhet och som, vid

behov, skall var fristående från den statliga myndighet som kontrollerar

flygplatsens ledningsenhet.

Artikel 22

Informations- och översynsrapport

Medlemsstaterna skall till kommissionen lämna den information som är

nödvändig för att upprätta kommissionens rapport om tillämpningen av

bestämmelserna i detta direktiv.

Rapporten, som skall åtföljas av eventuella förslag till översyn av direk-

tivet, skall upprättas senast den 31 december 2001.

Artikel 23

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar

som är nödvändiga för att detta direktiv skall kunna följas senast ett år

efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning och skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hän-

visning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de

offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall

varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till

centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det om-

råde som omfattas av detta direktiv.

Artikel 24

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har

offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 25

Mottagare

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Luxemburg den 15 oktober 1996.

På rådets vägnar

B. HOWLIN

Ordförande

BILAGA

FÖRTECKNING ÖVER MARKTJÄNSTER

1. Administrativa marktjänster och övervakning omfattar

1.1 tjänster i samband med representation och samverkan med de lokala

myndigheterna eller med varje annan person, utlägg gjorda för använda-

rens räkning och tillhandahållande av lokaler åt dennes företrädare,

1.2 kontroll av lastning, meddelanden och telekommunikationer,

1.3 behandling, förvaring, hantering och administration av lastenheterna,

1.4 varje annan övervakningstjänst före, under eller efter flygning, och

varje annan administrativ tjänst som begärs av användaren.

2. Passagerartjänster omfattar varje form av tjänst till passagerarna vid

avfärd, ankomst, transitering, i anslutning till eller utanför flygplatsen,

inbegripet kontroll av biljetter, resehandlingar, incheckning av bagage

och transport av bagage ända fram till sorteringssystemen.

3. Bagagehantering omfattar behandling av bagage i sorteringshallen,

sortering av bagage, förberedelse av bagage inför avfärden, lastning och

avlastning av bagage i de system som är avsedda att föra bagaget från

flygplanet till sorteringshallen och omvänt.

4. Fraktgods och posthantering omfattar

4.1 för fraktgods, både vid export och import eller transitering, den

fysiska hantering av fraktgodset, den handläggning av tillhörande doku-

ment, de tullformaliteter och andra skyddsåtgärder som överenskommits

mellan parterna eller som omständigheterna kräver,

4.2 för posten, både vid ankomst och avfärd, den fysiska hantering av

posten, den hantering av tillhörande dokument och andra skyddsåtgärder

som överenskommits mellan parterna eller som omständigheterna kräver.

5. Ramptjänster omfattar

5.1 lotsning av flygplanet vid ankomst och avgång (1*),

5.2 tjänster i samband med parkering av flygplanet och tillhandahållande

av lämpliga hjälpmedel (2*),

5.3 upprättande av kommunikationer mellan marken och förarkabinen

(3*),

5.4 lastning och avlastning av flygplanet och tillhandahållande av nöd-

vändiga hjälpmedel samt transport av besättning och passagerare mellan

flygplanet och flygterminalen,

5.5 tjänster i samband med start av flygplanet och tillhandahållande av

nödvändiga hjälpmedel,

5.6 förflyttning av flygplanet, både vid avgång och ankomst, tillhanda-

hållande och insättning av nödvändiga hjälpmedel,

5.7 förflyttning av flygplanet, in- och avlastning av mat och dryck.

6. Rengöring och skötsel av flygplanet omfattar

6.1 yttre och inre rengöring av flygplanet, skötsel av toaletter och vatten-

system,

6.2 luftkonditionering och uppvärmning av kabinen, borttagning av snö

och is från flygplanet, avisning av flygplanet,

6.3 inredning av kabinen med kabinutrustningar, förvaring av dessa ut-

rustningar.

7. Bränsle- och oljepåfyllning omfattar

7.1 organisering och verkställande av tankning och tömning av bränsle,

inbegripet lagring av bränslet, kontroll av levererad kvalitet och

kvantitet,

7.2 påfyllning av olja och andra vätskor.

8. Normalt underhåll omfattar

8.1 de sedvanliga operationer som utförs före flygningen,

8.2 de särskilda operationer som användaren kräver,

8.3 tillhandahållande och administration av det material som krävs för

underhåll och av reservdelar,

8.4 tillhandahållande av parkeringsplats och/eller en hangar för att utföra

underhållet.

9. Flygoperationer och administration av besättningar omfattar

9.1 förberedelse av flygning vid avgångsflygplatsen eller vid varje annan

plats,

9.2 tjänster under flygning, i förekommande fall, ändring av resvägen

under flygningen,

9.3 tjänster efter flygningen,

9.4 administration av besättningen.

10. Transport på marken omfattar

10.1 organisation och utförande av transport av passagerare, besättning,

bagage, gods och post mellan olika flygterminaler inom samma flygplats,

dock med undantag av alla transporter mellan flygplan och andra platser,

10.2 varje specialtransport som begärs av användaren.

11. Catering omfattar

11.1 samverkan med tjänsteleverantörer och med ledningsenheten,

11.2 lagring av mat, drycker och de tillbehör som krävs för beredningen,

11.3 rengöring av tillbehör,

11.4 beredning och leverans av material och livsmedel.

(1*) Om dessa tjänster inte utförs av flygtrafiktjänsten.

Förteckning över remissinstanser för

departementspromemorian (Ds 1999:59) Marktjänster

på flygplatser

Hovrätten för Västra Sverige

Kammarrätten i Stockholm

Länsrätten i Stockholms län

Rikspolisstyrelsen

Revisorsnämnden

Chefen för Försvarsmakten

Riksrevisionsverket

Lunds universitet, juridiska fakulteten

Luftfartsverket

Konkurrensverket

Svenska Kommunförbundet

Föreningen Auktoriserade Revisorer

Svenska Revisorsamfundet

Braathens Malmö Aviation

Scandinavian Airlines System

Föreningen Svenskt Flyg

Novia Sweden AB

Servisair AB

Flygarbetsgivarna

Svenska Transportarbetareförbundet

Utöver remissinstanserna har yttrande inkommit från

Svenska Flygföretagens Riksförbund

Lagrådsremissens lagförslag

Lag om marktjänster på flygplatser

Härigenom föreskrivs följande1.

Inledande bestämmelse

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om tillträde till marknaden för

marktjänster på flygplatser som står öppna för kommersiell lufttrafik.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

flygplats: varje markområde som är särskilt inrättat för landning, start

och manövrar av luftfartyg, samt de närliggande byggnader och anlägg-

ningar som kan behövas för luftfartygens markrörelser och för service till

luftfartygen och byggnader som behövs för de kommersiella luftfarts-

tjänsterna,

flygplatssystem: två eller flera flygplatser som förts samman eftersom

de betjänar samma ort eller orter, enligt vad som framgår av bilaga II i

rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-luft-

trafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen2, ändrad genom

anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige,

ledningsenhet: en enhet som tillsammans med eller självständigt från

annan verksamhet och i kraft av lagar och andra författningar har i upp-

drag att administrera flygplatsens infrastrukturer och samordna och kon-

trollera den verksamhet som aktörer som befinner sig på berörd flygplats

eller berört flygplatssystem bedriver,

användare av en flygplats: varje fysisk eller juridisk person som med

flyg transporterar passagerare, post eller gods, från eller till den berörda

flygplatsen,

marktjänst: en tjänst som utförs på en flygplats åt en användare av en

flygplats och finns upptagen i bilagan till denna lag,

egenhantering: en situation där en användare av en flygplats skaffar

sig en eller flera typer av marktjänster utan att ingå något som helst

kontrakt om detta med tredje man. Användare anses dock inte som tredje

man, i förhållande till varandra, om den ena innehar majoritet i den

andra, eller samma enhet innehar majoriteten i var och en av dem,

leverantör av marktjänster: varje fysisk eller juridisk person som till-

handahåller tredje man en eller flera typer av marktjänster.

3 § När ledningen och driften av en flygplats eller av ett flygplatssystem

sköts av flera olika enheter skall var och en av dessa anses utgöra en del

av ledningsenheten när det gäller tillämpningen av bestämmelserna i

denna lag.

Om endast en ledningsenhet har upprättats för flera flygplatser eller

flygplatssystem, skall var och en av dessa flygplatser eller flygplats-

system betraktas var för sig när det gäller tillämpningen av denna lag.

Flygplatsnämnden

4 § För att hantera vissa frågor enligt denna lag skall det finnas en sär-

skild nämnd, Flygplatsnämnden.

Flygplatsnämnden skall bestå av en ordförande och två andra leda-

möter. Nämndens ledamöter förordnas för viss tid av regeringen. Ord-

föranden och eventuell ersättare för honom eller henne skall vara jurist

och ha domarerfarenhet.

Kostnaderna för Flygplatsnämndens verksamhet skall tas ut av de be-

rörda flygplatserna och användarna av dessa flygplatser.

Regeringen meddelar närmare föreskrifter om Flygplatsnämnden, och

om avgifterna för dess verksamhet.

Användarkommittéer

5 § Ledningsenheten skall se till att det upprättas en användarkommitté

på flygplatsen.

Kommittén skall bestå av företrädare för användarna av flygplatsen.

Alla användare av en flygplats skall ha rätt att ingå i denna kommitté

eller låta sig företrädas av en organisation som han eller hon anförtror

detta uppdrag.

Begränsningar i vissa bestämmelsers tillämpningsområde

6 § Bestämmelserna i denna lag om marktjänster till tredje man skall

tillämpas på flygplatser med en årstrafik som är större än eller lika med

två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods.

Bestämmelserna i denna lag om egenhantering av sådana tjänster som

räknas upp i 12 § tillämpas på flygplatser med en årstrafik som är större

än eller lika med en miljon passagerarrörelser eller 25 000 ton gods. Be-

stämmelserna i denna lag om egenhantering av andra tjänster skall till-

lämpas på alla flygplatser som står öppna för kommersiell lufttrafik.

Om årstrafiken på en flygplats uppgår till det tröskelvärde för gods

som anges i första eller andra stycket utan att samtidigt nå motsvarande

tröskelvärde för passagerare skall bestämmelserna som anges i denna

paragraf inte tillämpas på de slag av marktjänster som endast avser

passagerare.

Vissa allmänna regler

7 § Tillträdet till marknaden för marktjänster skall vara fritt. Trots detta

får tillträdet begränsas enligt 8, 9, 12 och 13 §§, dock endast i den ut-

sträckning som säkerheten, kapaciteten eller utrymmet på flygplatsen

kräver det.

Vid tillämpningen av denna lag skall, med undantag för ärenden som

skall prövas med stöd av 23 §, beslut fattas och villkor uppställas utifrån

skäl som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskrimine-

rande.

Begränsning av marknaden för marktjänster till tredje man

8 § På ansökan av en ledningsenhet får Flygplatsnämnden begränsa

antalet leverantörer av marktjänster som tillåts tillhandahålla

 bagagehantering,

 ramptjänster,

 påfyllning av bränsle och olja,

 gods- och posthantering såväl vid ankomst och avgång som i transit,

när det gäller den fysiska hanteringen av gods och post mellan terminal-

anläggningen och luftfartyget.

Antalet leverantörer får dock inte begränsas till färre än två för varje

typ av tjänst. Minst en av dessa leverantörer får inte stå under direkt eller

indirekt kontroll vare sig av flygplatsens ledningsenhet, en användare

som har transporterat mer än 25 procent av passagerarna eller av det

registrerade godset på flygplatsen under det år som föregår det år då ur-

valet av tjänsteleverantörer sker, eller av en enhet som kontrollerar eller

direkt eller indirekt kontrolleras av denna ledningsenhet eller av sådan

användare.

9 § Om särskilda utrymmes- eller kapacitetsskäl medför att det är omöj-

ligt att öppna marknaden i enlighet med vad som i övrigt föreskrivs i

denna lag, får Flygplatsnämnden på ansökan av en ledningsenhet

 för en tid av högst tre år begränsa antalet leverantörer som tillåts till-

handahålla andra tjänster än som avses i 8 § första stycket på hela eller

delar av flygplatsen, varvid 8 § andra stycket skall tillämpas, eller

 för en tid av högst två år reservera en eller flera typer av tjänster som

anges i 8 § första stycket för en enda leverantör av marktjänster.

I beslut enligt första stycket skall det anges vilka tjänster som avses

med beslutet, de specifika utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar som

utgör skälen för beslutet samt de åtgärder som skall vidtas för att komma

till rätta med begränsningarna.

Val av leverantörer av marktjänster till tredje man

10 § Om antalet tjänsteleverantörer är begränsat enligt 8 eller 9 § skall

leverantörerna väljas efter en anbudsinfordran.

Beslut om urval av leverantörer av marktjänster fattas av ledningsen-

heten efter samråd med användarkommittén om ledningsenheten inte till-

handahåller liknande marktjänster, inte direkt eller indirekt kontrollerar

något företag som tillhandahåller sådana tjänster, och inte är delägare i

sådant företag. I andra fall beslutar Flygplatsnämnden efter samråd med

användarkommittén och ledningsenheten om urval av leverantörer.

Den som får fatta beslut om urval av leverantörer av marktjänster skall

upprätta en anbudsinfordran och se till att denna offentliggörs i Euro-

peiska gemenskapernas officiella tidning.

Beslut om urval får fattas för en tid av högst sju år.

Ledningsenheten skall informera användarkommittén om de beslut

som fattas enligt denna paragraf.

11 § Om antalet leverantörer av tjänster är begränsat enligt 8 eller 9 § får

ledningsenheten själv tillhandahålla marktjänster utan det urvalsförfaran-

de som föreskrivs i 10 §. Ledningsenheten får också ge ett företag till-

stånd att tillhandahålla marktjänster på flygplatsen om enheten direkt

eller indirekt kontrollerar företaget eller om företaget direkt eller indirekt

kontrollerar enheten.

Ledningsenheten skall informera användarkommittén om de beslut

som fattas enligt denna paragraf.

Begränsning av marknaden för egenhantering

12 § Flygplatsnämnden får på ansökan av en ledningsenhet reservera

marknaden för egenhantering för minst två användare för

 bagagehantering,

 ramptjänster,

 påfyllning av bränsle eller olja, samt

 gods- och posthantering såväl vid ankomst och avgång som i transit,

när det gäller den fysiska hanteringen av gods och post mellan terminal-

anläggningen och luftfartyget.

13 § Om särskilda utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar medför att

det är omöjligt att öppna marknaden i enlighet med vad som föreskrivs i

denna lag, får Flygplatsnämnden på ansökan av en ledningsenhet för en

tid av högst tre år begränsa antalet användare som får utöva egenhante-

ring för andra typer av tjänster än som anges i 12 §, eller för en tid av

högst tre år förbjuda egenhantering eller begränsa den till en enda använ-

dare för de typer av tjänster som anges i 12 §.

I beslutet skall det anges vilka tjänster som avses med beslutet, de

specifika utrymmes- eller kapacitetsbegränsningar som utgör skälen för

beslutet samt de åtgärder som skall vidtas för att komma till rätta med

begränsningarna.

Urval av användare som får utöva egenhantering

14 § Om antalet användare som får utöva egenhantering på en flygplats

är begränsat enligt 12 eller 13 § fattar Flygplatsnämnden beslut om urval

av användare.

Kontraktsvillkor och tekniska specifikationer

15 § När den som driver en flygplats avser att uppställa kontraktsvillkor

eller tekniska specifikationer som måste uppfyllas av leverantörer av

marktjänster eller av dem som önskar utöva egenhantering, skall dessa

villkor eller specifikationer fastställas efter samråd med användarkom-

mittén på flygplatsen. Villkoren eller specifikationerna skall fastställas i

särskilda beslut.

Övriga tillstånd

16 § Ett beslut att någon får utföra marktjänster till tredje man eller som

egenhantering befriar inte denne från skyldigheten att inneha sådana till-

stånd som föreskrivs med stöd av annan lagstiftning.

Återkallelse av rätten att utföra marktjänster

17 § När en leverantör av marktjänster eller ett företag som utför egen-

hantering inte längre utnyttjar sin rätt att bedriva verksamheten får denna

rätt återkallas av Flygplatsnämnden. Rätten att utföra marktjänster får

också återkallas från den som saknar andra nödvändiga tillstånd, eller

från den som på ett icke ringa sätt åsidosätter regler i denna lag eller

andra bestämmelser, som syftar till att en flygplats skall fungera tillfreds-

ställande.

Ledningsenheten vid berörd flygplats får hos Flygplatsnämnden

ansöka om återkallelse enligt första stycket.

Särskilda bestämmelser om bokföring m.m.

18 § Ledningsenheten på en flygplats, användaren eller den leverantör

som tillhandahåller marktjänster skall göra en strikt uppdelning i bok-

föringen mellan den verksamhet som är knuten till tillhandahållandet av

dessa tjänster och övrig verksamhet.

En flygplats får inte subventionera sin marktjänstverksamhet med in-

komster som härrör från dess uppdrag som flygplatsmyndighet.

19 § En myndighet eller ett företag på vilket 18 § är tillämplig skall

årligen upprätta en redogörelse om hur man gjort den föreskrivna upp-

delningen i bokföringen. Myndigheten eller företaget skall till Flygplats-

nämnden sända in ett intyg från den som reviderar myndigheten eller

företaget. Av intyget skall det framgå om bestämmelserna i 17 § har

följts.

Om anläggningar för marktjänster och om tillträde till dessa

20 § Leverantörer av marktjänster och användare som utövar egenhante-

ring skall ges tillträde till anläggningar i sådan omfattning och på sådant

sätt som är nödvändigt för att de skall kunna tillhandahålla tjänster till

tredje man eller utöva egenhantering.

Om det behövs för att bättre och effektivare kunna utnyttja tillgängliga

utrymmen och liknande, eller för att kunna bereda plats för tillkommande

leverantörer av marktjänster och användare som utövar egenhantering får

ledningsenheten efter att ha hört användarkommittén besluta om jämk-

ningar eller omfördelningar av utrymmen och liknande mellan alla som

utför eller står i begrepp att börja utföra marktjänster på flygplatsen.

Den som innehar anläggningar som används av leverantörer av

marktjänster eller användare som utövar egenhantering får ta ut en avgift

för utnyttjandet.

21 § Ledningsenheten får besluta att leverantörer av marktjänster och

användare som utövar egenhantering skall använda sig av centraliserade

anläggningar för bagagesortering, avisning, vattenrening, bränsledistri-

bution och liknande om anläggningarna av tekniska, miljömässiga eller

lönsamhetsmässiga skäl är svåra att dela upp eller utöka.

Samråd

22 § Ledningsenheten skall minst en gång om året samråda med använ-

darkommittén och de företag som tillhandahåller marktjänster på flyg-

platsen om tillämpningen av denna lag och föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen.

Bristande ömsesidighet i förhållande till tredje land

23 § Regeringen får besluta att bestämmelserna i denna lag om rätt till

marknadstillträde helt eller delvis inte skall tillämpas för leverantörer av

marktjänster och användare från ett land som inte är medlem i

Europeiska unionen om detta land

 rättsligt eller faktiskt inte behandlar leverantörer eller användare som

bedriver egenhantering på ett sätt som är jämförbart med medlemsstater-

nas behandling av leverantörer eller användare som bedriver egenhante-

ring, eller

 rättsligt eller faktiskt inte behandlar leverantörer av marktjänster eller

användare som bedriver egenhantering från en medlemsstat enligt landets

bestämmelser, eller

 behandlar leverantörer eller användare som bedriver egenhantering och

som kommer från ett land som inte är medlem i Europeiska unionen mer

förmånligt än leverantörer av marktjänster eller användare som bedriver

egenhantering och som kommer från en medlemsstat.

Vid tillämpningen av detta lagrum avses med uttrycken Europeiska

unionen och medlemsstat förutom Europeiska unionen och dess med-

lemsstater även annan stat som omfattas av bestämmelserna i rådets

direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för

marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen genom avtal som är

bindande för Sverige.

Europeiska gemenskapernas kommission skall underrättas om varje

beslut enligt första stycket.

Bemyndigande

24 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskrifter för tillämpningen av denna lag.

Överklagande

25 § Flygplatsnämndens eller ledningsenhetens beslut enligt 8 15, 17,

20 och 21 §§ samt beslut om avgifter som tas ut med stöd av denna lag

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs

vid överklagande till kammarrätt.

Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000.

FÖRTECKNING ÖVER MARKTJÄNSTER SOM DET HÄNVISAS

TILL I 2 §

1. Administrativa marktjänster och övervakning omfattar

1.1 tjänster i samband med representation och samverkan med de lokala

myndigheterna eller med varje annan person, utlägg gjorda för använda-

rens räkning och tillhandahållande av lokaler åt dennes företrädare,

1.2 kontroll av lastning, meddelanden och telekommunikationer,

1.3 behandling, förvaring, hantering och administration av lastenheterna,

1.4 varje annan övervakningstjänst före, under eller efter flygning, och

varje annan administrativ tjänst som begärs av användaren.

2. Passagerartjänster omfattar varje form av tjänst till passagerarna vid

avfärd, ankomst, transitering, i anslutning till eller utanför flygplatsen,

inbegripet kontroll av biljetter, resehandlingar, incheckning av bagage

och transport av bagage ända fram till sorteringssystemen.

3. Bagagehantering omfattar behandling av bagage i sorteringshallen,

sortering av bagage, förberedelse av bagage inför avfärden, lastning och

avlastning av bagage i de system som är avsedda att föra bagaget från

flygplanet till sorteringshallen och omvänt.

4. Fraktgods och posthantering omfattar

4.1 för fraktgods, både vid export och import eller transitering, den

fysiska hantering av fraktgodset, den handläggning av tillhörande doku-

ment, de tullformaliteter och andra skyddsåtgärder som överenskommits

mellan parterna eller som omständigheterna kräver,

4.2 för posten, både vid ankomst och avfärd, den fysiska hantering av

posten, den hantering av tillhörande dokument och andra skyddsåtgärder

som överenskommits mellan parterna eller som omständigheterna kräver.

5. Ramptjänster omfattar

5.1 lotsning av flygplanet vid ankomst och avgång, om dessa tjänster inte

utförs av flygtrafiktjänsten

5.2 tjänster i samband med parkering av flygplanet och tillhandahållande

av lämpliga hjälpmedel, om dessa tjänster inte utförs av flygtrafiktjänsten

5.3 upprättande av kommunikationer mellan marken och förarkabinen,

om dessa tjänster inte utförs av flygtrafiktjänsten

5.4 lastning och avlastning av flygplanet och tillhandahållande av nöd-

vändiga hjälpmedel samt transport av besättning och passagerare mellan

flygplanet och flygterminalen,

5.5 tjänster i samband med start av flygplanet och tillhandahållande av

nödvändiga hjälpmedel,

5.6 förflyttning av flygplanet, både vid avgång och ankomst, tillhanda-

hållande och insättning av nödvändiga hjälpmedel,

5.7 förflyttning av flygplanet, in- och avlastning av mat och dryck.

6. Rengöring och skötsel av flygplanet omfattar

6.1 yttre och inre rengöring av flygplanet, skötsel av toaletter och vatten-

system,

6.2 luftkonditionering och uppvärmning av kabinen, borttagning av snö

och is från flygplanet, avisning av flygplanet,

6.3 inredning av kabinen med kabinutrustningar, förvaring av dessa ut-

rustningar.

7. Bränsle- och oljepåfyllning omfattar

7.1 organisering och verkställande av tankning och tömning av bränsle,

inbegripet lagring av bränslet, kontroll av levererad kvalitet och

kvantitet,

7.2 påfyllning av olja och andra vätskor.

8. Normalt underhåll omfattar

8.1 de sedvanliga operationer som utförs före flygningen,

8.2 de särskilda operationer som användaren kräver,

8.3 tillhandahållande och administration av det material som krävs för

underhåll och av reservdelar,

8.4 tillhandahållande av parkeringsplats och/eller en hangar för att utföra

underhållet.

9. Flygoperationer och administration av besättningar omfattar

9.1 förberedelse av flygning vid avgångsflygplatsen eller vid varje annan

plats,

9.2 tjänster under flygning, i förekommande fall, ändring av resvägen

under flygningen,

9.3 tjänster efter flygningen,

9.4 administration av besättningen.

10. Transport på marken omfattar

10.1 organisation och utförande av transport av passagerare, besättning,

bagage, gods och post mellan olika flygterminaler inom samma flygplats,

dock med undantag av alla transporter mellan flygplan och andra platser,

10.2 varje specialtransport som begärs av användaren.

11. Catering omfattar

11.1 samverkan med tjänsteleverantörer och med ledningsenheten,

11.2 lagring av mat, drycker och de tillbehör som krävs för beredningen,

11.3 rengöring av tillbehör,

11.4 beredning och leverans av material och livsmedel.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-12-13

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 2 december 1999 (Näringsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

marktjänster på flygplatser.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

4 §

I sista stycket föreslås ett bemyndigande för regeringen att meddela när-

mare föreskrifter om Flygplatsnämnden och om avgifterna för dess verk-

samhet. Föreskrifter om Flygplatsnämnden kan hänföras till föreskrifter

av sådan intern organisatorisk natur att de kan meddelas av regeringen

med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen (den s.k. rest-

kompetensen). Ett bemyndigande i lagen i detta ämne framstår därför

som överflödigt. De avgifter som avses i den föreslagna regeln har där-

emot sådan tvångskaraktär att ett bemyndigande är erforderligt enligt

8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen. Ett bemyndigande i sista

stycket av den föreslagna paragrafen kan förslagsvis ges följande lydelse:

 Regeringen meddelar föreskrifter om avgifterna för Flygplatsnämndens

verksamhet.

10 §

Enligt andra stycket fattas efter en anbudsinfordran beslut om urval av

leverantörer av marktjänster till tredje man av ledningsenheten efter sam-

råd med användarkommittén, om ledningsenheten inte tillhandahåller

liknande marktjänster, inte direkt eller indirekt kontrollerar något företag

som tillhandahåller sådana tjänster och inte är delägare i sådant företag. I

andra fall fattas beslutet av Flygplatsnämnden efter visst samråd.

En ledningsenhet kan exempelvis vara en flygplatschef som är anställd

i Luftfartsverket (jfr definitionen i 2 §). Ett av Luftfartsverket delägt

företag tillhandahåller marktjänster till tredje man på de flygplatser där

sådana tjänster regleras av lagen. Det synes inte böra komma i fråga att

det är en anställd hos Luftfartsverket som avgör urvalet vid konkurrens

mellan ett av Luftfartsverket delägt företag och andra företag.

Det synes endast med svårighet kunna göras gällande att en flygplats-

chef som är anställd hos Luftfartsverket indirekt kontrollerar ett av verket

delägt dotterföretag. Vad angår uttrycket och inte är delägare i sådant

företag används i de engelska och franska texterna orden has no in-

volvement in any such undertaking respektive ne détient aucune parti-

cipation dans une telle entreprise . I vart fall det engelska uttrycket synes

kunna avse även andra förbindelser mellan ledningsenheten och företaget

i fråga än ett delägarskap och vara ägnat att träffa sådana jävssituationer

som här antytts. Hur långt de angivna begränsningarna sträcker sig

undandrar sig emellertid Lagrådets bedömning. Frågan torde få över-

vägas under det fortsatta beredningsarbetet i Regeringskansliet.

20 §

I sista stycket föreslås en regel med följande lydelse: Den som innehar

anläggningar som används av leverantörer av marktjänster eller använ-

dare som utövar egenhantering får ta ut en avgift för utnyttjandet. Av

författningskommentaren framgår att avgiften kan vara nyttjandeavgift,

hyra eller liknande . Det ligger nära till hands att anta att vad som åsyftas

är upplåtelser mot ersättning i ett privaträttsligt förhållande. Den som

innehar anläggningen kan också vara annan än Luftfartsverket, t.ex. ett

enskilt företag. Innehavaren, oavsett om det är Luftfartsverket eller

någon annan, kommer enligt den föreslagna regeln att bestämma den

avgift som skall tas ut för utnyttjandet. Om avgiften skulle vara att anse

som privaträttslig, bör en tvist om avgiftens storlek m.m. kunna

hänskjutas till allmän domstols prövning.

Beslut om avgifter som tas ut med stöd av den föreslagna lagen skall

emellertid få överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (förslagets

25 §). Denna regel tyder på att det slags avgift som avses i 20 § sista

stycket skulle vara av offentligrättslig art. Regeln i 20§ sista stycket

skulle då få den vidare betydelsen att en förvaltningsuppgift, som inne-

fattar myndighetsutövning, överlämnas till privaträttsliga subjekt

(11 kap. 6 § sista stycket regeringsformen). Några regler om

handläggningen av de ifrågavarande avgiftsärendena finns inte i

lagförslaget. Förvaltningslagen gäller inte för enskilda subjekt, inte ens

om myndighetsutövning anförtrotts åt dem.

Lagrådet anser att det bör klargöras huruvida det slags avgift som

avses i sista stycket skall vara privaträttslig eller offentligrättslig. Om

avgiften skall vara offentligrättslig, bör vidare övervägas om inte

ytterligare regler är erforderliga, t.ex. om beräkningen av avgifternas

storlek och avgiftsärendenas handläggning.

24 §

Det föreslagna bemyndigandet omfattar rätten att meddela ytterligare

föreskrifter för tillämpningen av denna lag. I författningskommentaren

sägs visserligen att det skulle vara fråga om kompletterande föreskrif-

ter, men den föreslagna lagtexten, vilket vid föredragningen inför Lag-

rådet också bekräftades vara avsikten med regeln, gäller föreskrifter om

lagens verkställighet. Regeringen får emellertid med stöd av 8 kap. 13 §

första stycket 1 regeringsformen genom förordning besluta föreskrifter

om verkställighet av lag, och vidare får regeringen i en sådan förordning

överlåta åt myndighet under regeringen att meddela bestämmelser i äm-

net (8 kap. 13 § tredje stycket). Eftersom regeringen redan enligt rege-

ringsformen har rätt att meddela verkställighetsföreskrifter och att inom

ramen för denna rätt besluta subdelegation till underordnad myndighet,

kan den föreslagna paragrafen utgå såsom överflödig.

Bilagan

I den svenska språkversionen av direktivet innehåller bilagan åtminstone

två punkter som är missvisande.

Som punkt 1.1 upptas tjänster i samband med representation och sam-

verkan med de lokala myndigheterna . I den engelska versionen talas om

 representation and liaison services with local authorities , i den franska

om les services de représentation et de liaison avec les autorités

locales . I allmänt svenskt språkbruk för ordet representation tankarna

till annat än vad som här synes vara avsett, nämligen ställföreträdarskap,

ombudsuppdrag eller liknande.

I punkterna 5.6 och 5.7 omtalas förflyttning av flygplanet , i punkten

5.7 följt av in- och avlastning av mat och dryck . I den engelska versio-

nen avser punkten 5.7 emellertid the transport, loading on to and

unloading from the aircraft of food and beverages , i den franska le

transport, le chargement dans l''''avion et le déchargement de l''''avion de la

nourriture et des boissons . Vad som synes vara avsett torde på svenska

bättre återges som transport av samt inlastning och avlastning av mat

och dryck eller transport av samt inlastning i och avlastning ur flyg-

planet av mat och dryck .

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 2000.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:41 Marktjänster på flyg-

platser

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om marktjänster på

flygplatser

4 §

396L0067

1 Jfr rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till

marknaden för

marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (EGT L 272, 25.10.1996, s. 36,

Celex

396L0067) med rättelse (EGT L 223, 24.8.1999, s. 32).

2 EGT L 240, 24.8.1992, s. 8 (Celex 392R2408).

1 EGT L 223, 24.8.1999, s. 32.

2 EGT 13, 21.2.1962, s. 204, Celex 362R0017, med senare ändringar.

3 EGT 124, 28.11.1962, s. 2751, Celex 362R0141.

4 EGT L 374, 31.12.1987, s. 1, Celex 387R3975.

5 Mål C-202/88 Frankrike mot kommissionen, REG I 1991, s. 1223.

6 Kommissionens beslut 98/1890/EG av den 14 januari 1998 om ett förfarande för

tillämpning av artikel 86 i EG-fördraget (IV/34.801 FAG Flughafen

Frankfurt/Main AG),

EGT L 72, 11.3.1998, s. 30, Celex 398D0190.

7 Jfr rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av

upphandlingsförfarandet för enheter som

har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och

telekommunikationssektorerna, EGT L 199, 9.8.1993, s. 84,

Celex 393L0038, senast ändrat genom direktiv 98/4/EG, EGT L 101, 1.4.1998, s. 1,

 Celex 398L0004.

8 EGT L 15, 21.1.1998, s. 14, Celex 397R0067.

1 EGT nr C 142, 8.6.1995, s. 7, EGT nr C 124, 27.4.1996, s. 19.

2 EGT nr C 301, 13.11.1995, s. 28.

3 Europaparlamentets yttrande av den 16 november 1995 (EGT nr C 323, 4.12.1995,

s.

106), rådets gemensamma ståndpunkt av den 28 mars 1996 (EGT nr C 134, 6.5.1996,

s.

30) och Europaparlamentets beslut av den 16 juli 1996 (EGT nr C 261, 9.9.1996).

4 EGT nr L 240, 24.8.1992, s. 1.

5 EGT nr L 240, 24.8.1992, s. 8. Förordningen ändrad genom anslutningsakten av

år 1994.

6 EGT nr L 240, 24.8.1992, s. 15.

7 EGT nr C 309, 5.11.1994, s. 2.

8 EGT nr C 56, 6.3.1995, s. 28.

1 Jfr rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till

marknaden för

marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (EGT L 272, 25.10.1996, s. 36,

Celex

396L0067) med rättelse (EGT L 223, 24.8.1999, s. 32).

2 EGT L 240, 24.8.1992, s. 8 (Celex 392R2408).

Prop. 1999/2000:41

51

1

Prop. 1999/2000:41

51

1

70

85

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 1

71

85

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 2

78

85

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 3

80

85

80

84

83

85

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:41

Bilaga 4

84

84

Prop. 1999/2000:41

Prop. 1999/2000:41

85

85

86

84