Regeringens skrivelse

1995/96:181

Konsumentpolitiken i EU - mål och inriktning

för det svenska arbetet

Skr.

1995/96:181

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 7 mars 1996

Lena Hjelm-Wallén

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Civildepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehållI skrivelsen redogör regeringen för de mål och

den inriktning Sverige bör ha vid sitt arbete med konsumentfrågor i EU. Det

övergripande målet skall vara att ge konsumenterna en stark ställning på

marknaden och främja konsumenternas intressen och inflytande i ett integrerat

Europa. Samtidigt är det viktigt att kunna bibehålla och utveckla nivån på

svensk konsumentpolitik.

 Regeringen tar i skrivelsen vidare upp formerna för EU:s arbete med

konsumentpolitiken samt de konsumentfrågor som prioriteras i det pågående och

kommande arbetet. Avslutningsvis behandlas vägar till inflytande i EU på

konsumentområdet samt metoder och former för en ökad samverkan med

konsumentorganisationer och näringsliv i Sverige om EU:s konsumentpolitik.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning................................. 4

2 Den svenska konsumentpolitiken............................. 4

3 Europeiska unionens konsumentpolitik....................... 6

 3.1 Utveckling och organisation......................... 6

 3.2 Konsumentpolitiken.................................. 7

 3.2.1 Den rättsliga grunden......................... 7

 3.2.2 Konsumentprogrammen........................... 8

 3.2.3 Aktuella konsumentpolitiska frågor............ 11

4 Mål för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU....... 15

 4.1 Det övergripande målet.............................. 15

 4.2 Subsidiaritetsprincipen............................. 17

 4.3 Konkurrens.......................................... 18

 4.4 Stöd till utveckling av konsumentpolitik i andra länder 20

5 Behov av ändringar i Romfördraget.......................... 21

6 Formerna för EU:s arbete med konsumentpolitiken............ 23

 6.1 Öppenhet och enkelhet............................... 23

 6.2 Målstyrning och uppföljning......................... 25

 6.3 Övervakning av EG-reglernas efterlevnad............. 26

 6.4 Konsumentinflytandet i EU........................... 27

7 Prioriterade sakfrågor..................................... 30

 7.1 Grunderna för prioriteringar........................ 30

 7.2 Skydd för hälsa och säkerhet........................ 31

 7.2.1 Samordnade och långsiktiga insatser för bättre produkt-

 säkerhet...................................... 31

 7.2.2 Skadeförebyggande arbete...................... 32

 7.2.3 Säkerhet för barn och ungdomar................ 33

 7.2.4 Konsumentsäkerhet............................. 34

 7.2.5 Livsmedel..................................... 36

 7.3 Ekonomiskt och rättsligt skydd...................... 37

 7.3.1 Finansiella tjänster.......................... 37

 7.3.2 Marknadsföring och information................ 43

 7.3.3 Köprättsliga frågor........................... 47

 7.3.4 Tvistlösning.................................. 48

 7.3.5 Konsumentskydd och allmännyttiga tjänster..... 51

 7.4 Information och utbildning.......................... 52

 7.4.1 Konsumentinformation och utbildning........... 52

 7.4.2 Informations- och servicesystem............... 54

 7.5 Miljö och konsumtion................................ 55

 7.6 Forskning........................................... 57

8 Vägar till inflytande i EU................................. 58

 8.1 Inflytande i EU:s institutioner..................... 58

 8.2 Nordisk samverkan och kontakter med andra medlemsländer 61

 8.3 Nationell samverkan................................. 62

9 Finansiella konsekvenser................................... 64

Bilaga 1 Sammanfattning av rapporten Svensk konsumentpolitik

 i EU-perspektiv (Ds 1995:32) ........................65

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser ....................68

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996..... 69

1 Ärendet och dess beredning

Sveriges inträde i Europeiska unionen (EU) ändrar förutsättningarna för den

svenska konsumentpolitiken. Den är inte längre enbart en nationell fråga. EU-

medlemskapet ger oss möjligheter att påverka unionens konsumentpolitik men

förutsätter också att vi respekterar de beslut som fattas inom EU och anpassar

våra svenska konsumentskyddsregler därefter. För att på bästa sätt kunna påverka

konsumentskyddet och konsumentinflytandet i EU och värna om den svenska

konsumentpolitiken anser regeringen det viktigt att mål för och inriktning av

det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU läggs fast.

 Chefen för Civildepartementet tillkallade den 27 mars 1995 en arbetsgrupp med

uppgift att utarbeta en svensk strategi för det fortsatta arbetet med

konsumentfrågor inom EU. Arbetsgruppen har i rapporten Svensk konsumentpolitik i

ett EU-perspektiv (Ds 1995:32) lämnat förslag till hur Sverige bör arbeta med

konsumentfrågor i EU. En sammanfattning av arbetsgruppens rapport finns i bilaga

1. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Civilde-

partementet (dnr C95/796).

 I denna skrivelse redogör regeringen för de mål och den inriktning Sverige bör

ha vid sitt arbete med konsumentfrågor i EU.

2 Den svenska konsumentpolitiken

Sverige har i dag en väl utvecklad konsumentpolitik. Målen för och inriktningen

av den har kontinuerligt anpassats efter de förändringar i vårt samhälle och

omvärlden som påverkar konsumenternas situation.

 I propositionen Aktiv konsumentpolitik (prop. 1994/95:140) som riksdagen antog

i juni 1995 (bet. 1994/95:LU32, rskr. 1994/95:438) anges målen för och

inriktningen av den konsumentpolitik som behövs framöver för att möta de

förändringar som sker och stärka konsumenternas ställning.

 Målen för konsumentpolitiken är

 - att konsumenterna skall ha en stark ställning på marknaden,

 - att konsumenterna skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska

 och andra resurser effektivt,

 - att konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas, och

 - att sådana konsumtions- och produktionsmönster utvecklas som minskar

 påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar

 utveckling.

 Regeringen uppmärksammar i propositionen särskilt några förändringar som

insatserna på det konsumentpolitiska området måste kunna möta. Det gäller den

ökade handeln över nationsgränserna främst till följd av EU-medlemskapet, de

förändringar som skett på marknaden till följd av avregleringar och att

offentlig verksamhet utsatts för konkurrens, den nya informationsteknikens

snabba utveckling som förändrar marknadsföring, distribution,

informationskanaler m.m. samt att det blir allt mer uppenbart att hushållens

konsumtion innebär en stor belastning för miljön.

 Att hjälpa hushållen att använda sina pengar, sin tid och sina kunskaper

effektivt och att stärka konsumenternas ställning på marknaden är konsumentpoli-

tiska mål som är väl förankrade och som har gällt under många år.

 När det gäller de hushållsekonomiska frågorna har arbetet med budgetrådgivning

och skuldsanering liksom tidigare hög prioritet. Frågor om prisutveckling,

prisinformation m.m. har allt mer kommit i fokus. Konsumenternas behov av

information gäller inte bara priser utan också kvalitet, sortiment och service

m.m. Konsumenternas behov av information är särskilt stort när det gäller

livsmedel. För att konsumenterna skall få ut så mycket som möjligt av sina

resurser är det viktigt med en effektiv konkurrens på marknaden.

 För att stärka konsumenternas ställning på marknaden förbereds flera reformer

som skall förbättra det rättsliga skyddet. Det är bl.a. aktuellt med

förstärkningar av konsumentköplagen (1990:932) och konsumenttjänstlagen

(1985:716). En skärpt marknadsföringslag (1995:450) trädde i kraft den 1 januari

1996. Flera förbättringar av konsumentskyddet är aktuella när det gäller finan-

siella tjänster. En lag om insättningsgaranti (1995:1571) infördes den 1 januari

1996. Konsumentverket har fått förstärkta resurser för att ta tillvara konsumen-

ternas intressen bättre när det gäller finansiella tjänster. Verket skall bl.a.

se över och verka för att avtalsvillkoren på detta område blir bättre för konsu-

menterna. För att förstärka de tvistlösningsmöjligheter som finns för närvarande

och för att kunna påskynda framväxten av rättspraxis på för konsumenterna

betydelsefulla områden övervägs både möjligheter att införa grupptalan och att

ge Konsumentombudsmannen rätt att föra en enskild konsuments talan vid Allmänna

reklamationsnämnden och allmän domstol.

 Att se till att konsumenternas hälsa och säkerhet skyddas har genom 1995 års

riksdagsbeslut blivit ett uttryckligt mål för konsumentpolitiken, medan det i

praktiken har varit ett centralt område för konsumentpolitiska insatser under

många år. Arbetet med produktsäkerhetsfrågorna har ökat i omfattning och

betydelse under senare år, främst till följd av EES-avtalet och EU-medlemskapet.

Medverkan i det europeiska standardiseringsarbetet har blivit avgörande för att

vi skall kunna hävda svenska säkerhetskrav. Det fria flödet av varor och

tjänster ställer vidare ökade krav på marknadsbevakningen om vi skall kunna

upptäcka och stoppa farliga varor som kommer in på den svenska marknaden. EES-

avtalet innebar att Sverige införde vissa lagar som gäller produktsäkerhet och

som stärkte konsumenternas rättsliga skydd. I några avseenden har vi dock gått

längre än EU när det gäller säkerhetsfrågorna. Som exempel kan nämnas att

produktsäkerhetslagen (1988:1604) gäller både varor och tjänster och att

regeringen nyligen föreslagit i en proposition att den skall utvidgas till att

också gälla varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet (prop. 1995/96:123).

 Miljömålet för konsumentpolitiken är nytt. Det svarar mot många krav och behov

som redan finns hos konsumenterna. Medvetenheten om sambandet mellan miljö och

konsumtion har stadigt ökat och människor är i dag villiga att ta ett större

ansvar för miljön. Det är dock inte alltid lätt för konsumenterna att leva

miljövänligt. En viktig uppgift för konsumentpolitiken är därför att se till att

konsumenterna får underlag för att bedöma de miljömässiga konsekvenserna av sitt

levnadssätt och sin konsumtion samt praktiska förutsättningar att spela en

aktivare roll för att belastningen på miljön skall minska. En särskild utredare

har tillkallats för att utarbeta förslag till en handlingsplan för hur dessa

ambitioner skall förverkligas (dir. 1995:46).

 Vissa områden skall enligt riktlinjerna prioriteras. Dit hör hushållens bas-

konsumtion, stöd till konsumenter som är ekonomiskt eller socialt utsatta eller

som av andra skäl har behov av särskilt stöd samt att främja konsumentintressena

i det internationella arbetet.

 Ungdomar lyfts också fram som en viktig målgrupp för den svenska kon-

sumentpolitiken. På otraditionella vägar skall olika ungdomsgrupper nås med

kunskap och information.

 I propositionen framhålls också vikten av en lokal förankring av konsument-

frågorna liksom av att konsumentinflytandet breddas. Frivilliga organisationer

som tar tillvara konsumenternas intressen utgör ett viktigt komplement till den

statliga och kommunala verksamheten.

 Regeringen ser konsumentpolitiken som en del av välfärdspolitiken som bl.a.

bidrar till en rättvis fördelning av resurserna i samhället. Den har också stor

betydelse för att konkurrensen på marknaden skall fungera.

 Det konsumentskydd som genom många års ansträngningar och satsningar har

uppnåtts, de nyligen fastställda målen och prioriteringarna, det pågående

reformarbetet och den svenska modellen för fördelning av ansvar mellan

offentliga organ, konsumenterna och företagen är utgångspunkter för regeringens

ställningstagande till vilken strategi Sverige skall ha för sitt arbete med

konsumentfrågor i EU.

3 Europeiska unionens konsumentpolitik

3.1 Utveckling och organisation

Konsumentpolitiken inom EU har på gemenskapsnivå ännu inte samma bredd, djup,

tradition och betydelse som den har i Sverige. Många av EU:s medlemsländer har

dock under lång tid nationellt satsat på konsumentfrågorna och har byggt upp ett

starkt konsumentskydd.

 Till en början handlade samarbetet inom gemenskapen främst om att uppnå de

ekonomiska målen och att förbättra medborgarnas arbets- och levnadsvillkor. I

detta låg också att konsumenterna skulle gynnas genom bl.a. den ökade

konkurrensen mellan företagen som blev möjlig på den gemensamma marknaden.

Större utbud, lägre priser och andra positiva effekter förväntades för

konsumenternas del. Uttryckliga konsumentpolitiska mål tillfördes först genom

Maastrichtfördraget år 1993.

 När Danmark, Irland och Storbritannien inträdde i gemenskapen år 1973 inrätta-

des en oberoende byrå för miljö- och konsumentfrågor (environment and consumer

policy service) med en funktion liknande ett generaldirektorats. Denna byrå

omvandlades år 1981 till ett generaldirektorat (DG XI) med ansvar för miljö-,

konsumentskydd och atomsäkerhet. Konsumentfrågorna överfördes år 1989 till en

självständig enhet inom kommissionen benämnd Consumer Policy Service. Denna

omvandlades den 29 mars 1995 till ett generaldirektorat, DG XXIV. Här behandlas

frågor som rör t.ex. generell produktsäkerhet, leksakers och kemiska produkters

säkerhet, konsumentkrediter, elektroniska betalningsmedel, vilseledande reklam

och prismärkning.

 Frågor som har stor betydelse för konsumenterna handläggs även inom andra

generaldirektorat, t.ex. i DG III (teknisk provning och kontroll,

standardisering, produktansvar m.m.), DG IV (konkurrens), DG VI

(jordbruksfrågor), DG VII (transport), DG XI (miljöfrågor, däribland

miljömärkning) samt DG XV (bank- och försäkringsfrågor).

 Kommissionen har bland ett stort antal rådgivande kommittéer en nyligen

ombildad konsumentkommitté (Consumer Committee). Konsumentfrågor behandlas också

i Ekonomiska och sociala kommittén (ESK).

 Ministerrådets arbete förbereds i ett stort antal arbetsgrupper som var och en

handhar en eller flera särskilda frågor. Flertalet av de konsumentpolitiska

frågorna bereds för närvarande i arbetsgruppen för konsumentskydd och

information, som vanligen sammanträder tre gånger i månaden.

3.2 Konsumentpolitiken

3.2.1 Den rättsliga grunden

Enligt artikel 129a punkt 1 i Romfördraget skall gemenskapen bidra till att en

hög konsumentskyddsnivå uppnås genom a) åtgärder som beslutas enligt

artikel 100a inom ramen för förverkligandet av den inre marknaden ochb)

särskilda insatser som understöder och kompletterar medlemsstaternas

politik för att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen

och ge god konsumentupplysning.

 Vidare anges vissa regler för förfarandet enligt punkt 1b samt att insatser

enligt den punkten inte skall hindra någon medlemsstat att upprätthålla eller

införa strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste dock vara förenliga med

fördraget i övrigt. De får alltså bl.a. inte utgöra förtäckta handelshinder.

 Det har ifrågasatts om denna artikel utgör självständigt stöd för antagande av

direktiv för att bidra till en hög konsumentskyddsnivå och ännu har inget

direktiv antagits med stöd av artikeln.

 Åtgärder i syfte att bidra till en hög konsumentskyddsnivå kan emellertid

också vidtas med stöd av artikel 100a. Men en tillämpning av artikel 100a kräver

att en åtgärd på konsumentområdet har betydelse för genomförandet av den inre

marknaden. Detta har lett till att beslut om konsumentskyddsinsatser enligt

denna artikel bara har tagits när sådana insatser reellt har bidragit till att

genomföra den inre marknaden.

3.2.2 Konsumentprogrammen

Konsumentprogrammen 1975-1995

Fyra särskilda konsumentprogram har antagits inom den europeiska gemenskapen

åren 1975, 1981, 1990 och 1993, varav de två senaste av kommissionen. Även om de

första programmen var ambitiösa ledde de till få konkreta resultat. Med beslutet

om den europeiska enhetsakten som trädde i kraft år 1987 infördes bl.a.

möjligheten att med majoritet inom rådet besluta om direktiv för att genomföra

den inre marknaden. Därigenom ökade möjligheterna att genomföra åtgärder för ett

bättre konsumentskydd. En annan faktor av stor betydelse för den gemensamma kon-

sumentpolitiken var antagandet av den nya harmoniseringsmetoden (New Approach)

som innebär att direktiv som rör människors liv, hälsa och säkerhet inte längre

skall lösa alla detaljfrågor utan endast fastställa de väsentliga säkerhetskrav

en produkt skall uppfylla för att få säljas fritt. De mer detaljerade tekniska

specifikationerna fastställs i stället i standarder som utarbetas i de

europeiska standardiseringsorganen.

 När treårsprogrammet för 1990-1992 antogs, inleddes det med en uppmaning till

medlemsländerna att se till att de konsumentpolitiska beslut som EG redan hade

fattat också genomfördes. I programmet nämns bl.a. att förverkligandet av den

inre marknaden ger konsumentpolitiken en ny dimension. Denna politik skulle i

framtiden vara en viktig kompletterande politik, som skulle se till att

konsumenterna får tillgång till en större och mer varierad marknad för varor och

tjänster.

 I juli 1993 antog kommissionen sitt andra konsumentpolitiska treårsprogram. I

programmet anför kommissionen att en realistisk hållning kräver att ambitionerna

begränsas till vissa prioriterade områden. Handlingsprogrammets prioriteringar

omfattar konsumentinformation, förbättrat samråd med EU:s konsumentkommitté,

tvistlösning i konsumentförhållanden samt finansiella tjänster. Programmet pekar

också på att det finns ett nära samband mellan konsumentpolitik och miljöpolitik

och fäster stort avseende vid produkt- och miljömärkning. Åter betonas sambandet

mellan konsumentintresset och beslut inom andra politikområden. Kommissionen

ansåg att konsumenterna i sitt dagliga liv måste kunna dra nytta av den inre

marknaden. Endast på så sätt skulle den inre marknaden kunna vinna deras

förtroende och bli framgångsrik.

 Kommissionen publicerar årligen en förteckning över gällande regler på

konsumentområdet. Den senaste är från år 1996 (Inventory of Community Acts

relating to Consumer Affairs). Den ger en bild av vilken lagstiftning som

hittills har införts på gemenskapsnivå till skydd för konsumenterna.

Kommissionens konsumentpolitiska prioriteringar för åren 1996-1998

Kommissionen antog den 31 oktober 1995 ett nytt konsumentpolitiskt program för

perioden 1996-1998 (KOM [95] 519 slutlig). Kommissionen konstaterar där att det

finns konsumentintressen att ta hänsyn till inom i princip alla EU:s

verksamhetsområden. Till skillnad från tidigare handlingsprogram, som i huvudsak

har inriktats på den inre marknaden, vill nu kommissionen bredda perspektivet.

Med denna utgångspunkt presenteras tio prioriterade områden som skall att vara

vägledande för kommissionens arbete med konsumentfrågor fram till år 1999.

Kommissionens prioriteringar och motiveringar är i korthet följande.

- Att göra en kraftinsats för att förbättra konsumentupplysning och informa-

 tion

Otillräcklig information är källan till många konsumentproblem. Om lämplig

information presenteras kan därför många problem lösas. Detta skall genomföras

genom bl.a. utnyttjande av den informationsteknologi som står till buds och

genom målinriktad konsumentupplysning som påbörjas i tidig skolålder.

Kommissionen avser att komplettera och stödja medlemsstaternas arbete med

konsumentupplysningen.

- Att komplettera, se över och kontinuerligt uppdatera den ram som behövs för

 att säkerställa att konsumenternas intressen till fullo beaktas på den inre

 marknaden

Kommissionen skall se till att gemenskapsregler genomförs i medlemsländernas

nationella regelverk, samt med beaktande av subsidiaritetsprincipen se över och

justera denna lagstiftning. För att den inre marknaden skall få avsedd funktion

för konsumenterna avser kommissionen att med utgångspunkt i grönboken om

tvistlösning och garantier överväga lämpliga åtgärder.

- Att behandla de konsumentproblem som finns i samband med köp av finansiella

 tjänster

Kommissionen konstaterar att den inre marknaden för finansiella tjänster skapar

ökad konkurrens och därigenom större valmöjligheter för konsumenterna men att

den också har lett till ökade klagomål från konsumenterna i fråga om bl.a.

otillräcklig information och bristande möjligheter att få objektiva råd. Det

förhållandet att rådet uteslöt finansiella tjänster från räckvidden i direktivet

om distansförsäljning vållar enligt kommissionen oro och måste rättas till.

Kommissionen avser också bl.a. att med utgångspunkt från rapporten om

konsumentkrediter (rådets direktiv 87/102/EEG) arbeta vidare med frågor om

konsumentkreditmarknadens funktion och framför allt kreditförmedlarnas roll.

Vidare skall konsumenternas användning av betalningsmedel beaktas, särskilt vad

avser priser och andra villkor för användning av betalkort. En annan viktig

fråga är konsumentaspekterna i samband med förberedelserna inför övergången till

en gemensam valuta. För att få konsumenternas förtroende i denna process är det

mycket viktigt att konsumentorganisationerna får ett stort inflytande i alla

stadier av processen.

- Att skydda konsumenterna vid tillhandahållande av grundläggande allmän-

 nyttiga tjänster

Också här vill kommissionen uppnå ökad konkurrens i syfte att öka effektiviteten

och sänka priserna. Kommissionen anger vidare att det är viktigt att förbättra

tjänsternas kvalitet, framför allt för de utsatta grupper som har ett starkt

behov av sådana tjänster. Kommissionen avser att presentera en grönbok,

"Medborgarnas nätverk", som behandlar frågor om transporter och allmänna

kommunikationer.

- Att vidta åtgärder för att konsumenter skall kunna dra nytta av de möjlighe-

 ter som informationssamhället erbjuder

Kommissionen uppmärksammar några särskilt viktiga frågor:

- tillgång till systemen, så att informationsmöjligheterna kan komma alla

 konsumenter till godo,

- behov av utbildningsinsatser,

- riktlinjer för elektronikbaserad handel, t.ex. handel via Internet o.d.

 Kommissionen anger att den fortsatt bör undersöka verkliga och möjliga konse-

kvenser av informationssamhället för den inre marknaden och främja lämpliga

åtgärder med beaktande av konsumenternas behov och konsekvenserna för

världsmarknaden. Kommissionen framhåller vidare att särskilt stöd kan behövas

för att uppmuntra konsumentorganisationerna att förändras för att dra fördel av

informationssamhället och att nya former av samarbete på global nivå mellan

konsumentorganisationer bör främjas så att stödet för konsumenterna garanterat

finns med från början.

- Att vidta åtgärder för att stärka konsumenternas förtroende för livsmedel

Kommissionen kommer att undersöka vilka åtgärder som behövs för att bl.a.

förbättra kontrollsystemet och konsumenternas förtroende för livsmedel på

marknaden. Vidare skall kommissionen se över märkningssystemet och det regelverk

som finns, i syfte att förenkla befintlig lagstiftning på de områden där det

befinns nödvändigt.

- Att främja ett praktiskt förhållningssätt till utvecklingen av från

 miljösynpunkt hållbara konsumtionsmönster

Kommissionen anser att gemenskapens konsumentpolitik, från att ha varit inriktad

på främst utbudssidan, nu även måste inriktas på åtgärder som möjliggör en

långsiktigt hållbar utveckling. Kommissionen vill underlätta för konsumenterna

att göra välinformerade och rationella val genom utbildning och information samt

märkning av produkter och tjänster. Kommissionen anger vidare att EG-miljömärket

(rådets förordning ([EEG] nr 880/92) utgår från metoder för livscykelanalys och

att gemensamt fastställda system för livscykelanalyser bör utvecklas

ytterligare. Andra märken, t.ex. gemenskapens energimärke, syftar till att ge

konsumenterna harmoniserad information som gör det lättare att bedöma och välja

bland produkter. Kommissionen anför att behovet av att utveckla sådana märken

och system är uppenbart.

- Att stärka och öka konsumentrepresentationen

Endast en liten andel av konsumenterna i Europa tillhör någon konsument-

organisation. De flesta konsumentorganisationerna finns i norra Europa och

kommissionen vill därför stödja utvecklandet av en konsumentrörelse i södra

Europa och ge sådant finansiellt stöd att konsumentrörelsen där kan garanteras

på kort och medellång sikt. Kommissionen vill vidare stödja

konsumentrepresentationen på de många tjänsteområden som kommer att uppstå i

informationssamhället. Genom den nya organet för samråd med

konsumentorganisationerna (Consumer Committee) hoppas kommissionen att snabbt

kunna samla in synpunkter från konsumenterna. Detta förfarande kommer i ökad

utsträckning att kompletteras med opinionsundersökningar och studier avseende

konsumenternas vanor i hela gemenskapen. Kommissionen hoppas att på så sätt

kunna åstadkomma en bättre jämvikt vid beslutsfattandet. Kommissionen kommer

vidare att löpande övervaka och stödja konsumenternas medverkan genom European

Association for the Coordination of Consumer Representation in Standardization

(ANEC) i de europeiska standardiseringskommittéerna. ANEC är den europeiska

organisationen för samordning av konsumentdeltagande i standardisering. I orga-

nisationen, som får finansiellt stöd från EU, ingår företrädare för konsument-

organisationer och konsumentmyndigheter. ANEC har en samordningsfunktion med en

samordningsgrupp och sex arbetsgrupper.

- Att hjälpa länder i Central- och Östeuropa att utveckla konsumentpolitiska

 åtgärder

Kommissionen vill bl.a. bidra med hjälp på tekniska och rättsliga områden för

att kunna medverka till att länderna i Central- och Östeuropa kan utarbeta och

genomföra en effektiv konsumentpolitik. Denna fråga behandlas särskilt i en

vitbok som publicerades den 1 maj 1995.

- Att vidta konsumentpolitiska åtgärder i länder i tredje världen

Parlamentet har i budgetarbetet år 1995 röstat för att medel skall avsättas för

konsumentpolitiska åtgärder i utvecklingsländerna. Vid genomförandet av olika

program och projekt i dessa länder, särskilt inom den sociala sektorn (hälsa,

utbildning, miljö, kampen mot fattigdom och undernäring) kommer kommissionen att

beakta lämpliga konsumentpolitiska aspekter och söka förbättra kvaliteten på de

insatser som görs för att stödja dessa sårbara länder.

3.2.3 Aktuella konsumentpolitiska frågor

För närvarande är en rad direktivförslag som direkt rör konsumentområdet under

beredning och utarbetande inom EU. Vidare har ett flertal resolutioner antagits

av Ministerrådet. I det följande redovisas viktiga konsumentpolitiska frågor som

är aktuella inom EU. Redovisningen gör inte anspråk på att vara heltäckande.

Marknadsföring m.m.

Ett viktigt direktivförslag rör prisinformation till konsumenter. Förslaget

finns publicerat i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT nr C 260,

5.10.1995, s. 5). Krav på att ange försäljningspris på livsmedel har funnits

sedan år 1979 och när det gäller andra varor än livsmedel sedan år 1988.

Utgångspunkten har tidigare varit att jämförpriser och standardiserade förpack-

ningsstorlekar är jämbördiga ifråga om att ge konsumenter informationsunderlag

för prisjämförelser. Syftet med det nya direktivförslaget är att

försäljningspris och jämförpris skall anges på alla varor som erbjuds konsu-

menter, för att därigenom underlätta prisjämförelser. Förslaget har en större

överensstämmelse med de svenska reglerna än nu gällande EG-direktiv, vilket

betyder att det svenska jämförprissystemet kan behållas. Ambitionen är att EU:s

konsumentministrar skall nå en gemensam ståndpunkt under första halvåret 1996.

 Direktivet om gränslösa TV-sändningar (89/552/EEG) är under översyn.

Direktivet avser att åstadkomma den nödvändiga harmoniseringen för att möjlig-

göra fri rörlighet av TV-sändningar över gränserna. Utgångspunkten är att det är

det sändande landet som har att kontrollera att direktivets varsamhetsregler

efterlevs. Det mottagande landet har små möjligheter att hindra sändningar som

är lagliga i sändarlandet. De direktivändringar som kommissionen föreslagit (EGT

nr C 185, 19.7.1995, s. 5) innebär i huvudsak att direktivets regler om

ländernas jurisdiktion över programföretagen förtydligas, att reglerna om hur

ofta och under hur lång tid reklam får sändas stramas upp samt att kraven på

sanktioner vid överträdelser av direktivet skärps. Dessutom görs möjligheterna

för ett mottagarland att ingripa mot vålds- och porrsändningar större.

 Sverige har under arbetet med översynen av TV-direktivet verkat för ett förbud

mot reklam riktad till barn, i enlighet med svensk lagstiftning. Detta har lett

till att kommissionen skall genomföra en studie om reklamens effekter på barn.

Vid sidan av kravet på förbud mot TV-sänd reklam riktad till barn har Sverige

också drivit att TV-direktivet skall förtydligas när det gäller rätten för

medlemsländerna att ingripa mot annonsörer, som genom att vända sig till ett

utländskt programbolag kringgår det egna landets lagstiftning. Kommissionen och

rådet har därför beslutat att anta en deklaration som förtydligar medlemsländer-

nas rätt att hävda nationell lagstiftning gentemot sina annonsörer.

 Parlamentet har nyligen yttrat sig över direktivförslaget och bl.a. föreslagit

skärpta regler för reklam riktad till barn. Behandlingen av de olika förslagen

kommer att fortsätta i rådet under våren och det är därför ännu oklart i vilken

utsträckning parlamentets synpunkter kommer att beaktas.

 I syfte att undanröja handelshinder och skydda konsumenter och näringsidkare

behandlas för närvarande ett förslag till direktiv om reklam som innehåller

jämförelser med exempelvis konkurrenter eller produkter (EGT nr C 136,

19.5.1994, s. 4). Enligt förslaget skall jämförelser som sådana i reklamen som

huvudregel vara tillåtna. Med hänsyn till intresset av en väl fungerande

konkurrens har förslagets bestämmelser utformats som en totalharmonisering på

området. Detta innebär att medlemsländerna inte tillåts införa nationella

bestämmelser som är mer långtgående än de som direktivet uppställer.

Direktivförslaget skall överlämnas till parlamentet under våren 1996.

 Vid ministerrådsmötet den 9 november 1995 antogs en resolution om "mira-

kelprodukter", dvs. produkter som utan belägg sägs förbättra hälsotillståndet. I

resolutionen uppmanas kommissionen att i ett nära samarbete med medlemsstaterna

utreda marknadsföringsmetoderna i handeln med mirakelprodukter i

medlemsstaterna, samt hur befintliga mekanismer för att skydda konsumenterna mot

otillbörliga metoder fungerar på gemenskapsnivå och nationell nivå. Kommissionen

skall redovisa sina slutsatser i en rapport senast den 1 november 1996.

Resolutionen bygger bl.a. på material inhämtat vid ett seminarium som ägde rum i

Sverige den 12 juni 1995 - "International Marketing Supervision Network Confe-

rence".

Produktmärkning

Två direktivförslag om produktmärkning är föremål för behandling. Det ena rör

förslag (EGT nr C 122, 14.5.1992, s. 7 och nr C 118, 29.4.1994, s. 3) till

ändring i direktivet (79/112/EEG) om märkning av livsmedel och innehåller bl.a.

regler om mängddeklarationer av vissa ingredienser i livsmedel. Efter att

parlamentet i december 1995 avgivit sitt yttrande har ett förlikningsförfarande

inletts.

 Det andra förslaget rör märkning av ädelmetaller (EGT nr C 218, 12.8.1993, s.

6 och nr C 209, 29.7.1994, s. 4) och syftar till att harmonisera medlemsländer-

nas märkningssystem för att bl.a. förbättra informationen till konsumenterna.

Under hösten 1995 har dock flera länder signalerat ett tydligt motstånd mot för-

slaget, bl.a. eftersom man inte anser att det ligger i konsumenternas intresse

att få en detaljreglering på området.

Köprättsliga frågor

Ett direktivförslag rör distansavtal (EGT nr C 156, 23.7.1992, s. 14 och nr C

308, 15.11.1993, s. 18). Förslaget syftar till att stärka konsumentskyddet vid

köp av varor och tjänster i fall då säljare och köpare inte träffar varandra när

avtalet ingås, t.ex. vid teleshopping, postorderförsäljning och

telefonförsäljning. Det innehåller bl.a. bestämmelser om ångervecka, krav på

skriftlig information, maximitid för leverans, rätt för konsumentorganisationer

att agera för konsumentens räkning samt en bestämmelse som skyddar konsumenter

mot lagvalsklausuler som är till deras nackdel. Utformningen av förslaget gör

att det passar dåligt på vissa typer av avtal. Finansiella tjänster (bl.a.

krediter och försäkringar) täcks därför inte. Inte heller köp i varuautomater,

avtal om fast egendom eller köp vid auktion omfattas. Parlamentet lämnade i

december 1995 sitt yttrande över direktivförslaget. I yttrandet föreslås bl.a.

att direktivet skall omfatta fast egendom, att ångerveckan skall utökas från sju

dagar till sju arbetsdagar samt att säljare som bedriver försäljning via telefon

i inledningen av telefonsamtalet skall uppge sin identitet och sitt syfte.

Parlamentets förslag kommer troligen att leda till att ett förlikningsförfarande

inleds under våren 1996. Ett sådant förfarande innebär att parlamentet och rådet

genom en särskild förlikningskommitté gemensamt försöker förhandla fram en slut-

lig direktivtext.

 Vidare förbereds ett kommissionsförslag om garantier för konsumentvaror m.m.

Till grund för arbetet ligger en s.k. grönbok om garantier för konsumentvaror

och service efter köpet som publicerades år 1994. Med garantier avses inte bara

avtalade garantier utan också vad som kallas legala garantier, dvs. det skydd

som lagen ger konsumenten när det är fel på varan. I grönboken sägs bl.a. att

konsumentskyddet på dessa områden skiljer sig mycket åt inom unionen och att

skyddet åtminstone i vissa länder behöver förbättras. Som ett skäl för att

harmonisera reglerna pekar man på handeln över gränserna, som också på

konsumentområdet blir alltmer utbredd. Även om kommissionen ännu inte har pre-

senterat något officiellt förslag till direktiv, finns det skäl att tro att ett

sådant kommer att innehålla förhållandevis detaljerade regler. Skulle arbetet

utmynna i ett direktiv med sådana gemensamma regler, medför det sannolikt behov

av en omfattande omarbetning av den svenska konsumentköplagen, särskilt dess

systematik och terminologi.

Finansiella tjänster

Ett förslag till direktiv om gränsöverskridande betalningar (EGT nr C 360,

17.12.1994, s. 13 och nr C 199, 3.8.1995, s. 16) har antagits av rådet och i

december 1995 överlämnats till parlamentet för en andra läsning. Syftet är att

förbättra kvaliteten på betalningar över gränserna samt att öka

förutsättningarna för en väl fungerande inre marknad. Förslaget innehåller bl.a.

förbud mot avgiftsuttag från mer än en av de inblandade bankerna (dubbla

avgiftsuttag) och krav på förbättrad information till kunden. För att förkorta

tiden för en betalningsförmedling finns en dispositiv bestämmelse om maximitid.

Vidare finns en regel om strikt ansvar för banken att betala tillbaka pengarna

till beställaren om betalningsförmedlingen av någon anledning inte genomförs.

Rådet har nått en gemensam ståndpunkt innebärande att direktivets omfattning

skall begränsas till betalningar om högst 25.000 ecu (30.000 ecu efter en

övergångstid om två år) samt att bankens återbetalningsskyldighet begränsats

till 10.000 ecu. Parlamentet väntas avge sitt yttrande över förslaget under

våren 1996.

 Vid ministerrådsmötet den 9 november 1995 antogs en resolution om konsument-

krediter. Kommissionen uppmanas där att på grundval av sin rapport om tillämp-

ningen av konsumentkreditdirektivet 87/102/EEG fortsätta sin undersökning av de

områden som rapporten pekar ut samt lämna lämpliga förslag till åtgärder på

gemenskapsnivå.

Tvistlösning

När det gäller frågan om tvistlösning vid gränsöverskridande köp har kommis-

sionen i sitt handlingsprogram för konsumentskydd för de närmaste tre åren

angett att den kommer att överväga lämpliga åtgärder på detta område. Arbetet

utgår från vad som redovisas i en grönbok om tillgång till rättslig prövning och

garantier från år 1993. I korthet kan sägas att det konsumentprocessrättsliga

arbetet inom gemenskapen syftar bl.a. till att nå en bättre överensstämmelse

mellan konsumentens civilrättsliga skydd och det processrättsliga skyddet, dvs.

ge konsumenten möjlighet att få rätt när han har rätt. Detta skall uppnås genom

att konsumenterna ges tillgång till ett snabbare, enklare och billigare

tvistlösningsförfarande. Kommissionen har vidare på det marknadsrättsliga

området nyligen presenterat ett direktivförslag (KOM[95] 712, dokumentet har

ännu inte publicerats i EGT) som syftar till att göra det möjligt för nationella

konsumentorganisationer och näringslivsorganisationer eller andra organ att

vidta åtgärder mot förfaranden som skadar konsumenternas intressen och strider

mot vissa särskilt angivna direktiv (t.ex. direktivet om vilseledande reklam),

när förfarandena har sitt ursprung i ett medlemsland, men får verkan i ett

annat.

Utbildning m.m.

En resolution om konsumentutbildning och konsumentupplysning antogs vid

ministerrådsmötet den 9 november 1995. Där uppmanas kommissionen att inom ramen

för tillgängliga ekonomiska medel utarbeta förslag till initiativ som skall

stödja och komplettera medlemsstaternas åtgärder för att öka utbildningsnivån

och informationsutbytet för konsumenter. Kommissionen skall därvid ta särskild

hänsyn till modern teknik och moderna metoder för kommunikation.

4 Mål för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU

4.1 Det övergripande målet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Det övergripande målet för Sveriges arbete|

| med konsumentfrågor i EU skall vara att ge konsumenterna en |

| stark ställning på marknaden, att främja konsumenternas intressen|

| och inflytande i ett integrerat Europa och att samtidigt kunna |

| bibehålla och utveckla nivån på svensk konsumentpolitik. Utgångs-|

| punkten för de svenska insatserna skall vara de mål som gäller för|

| den svenska konsumentpolitiken. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna stödjer de förslag till mål för

arbetet som lämnas av arbetsgruppen. Sveriges Industriförbund riktar dock kritik

mot den av arbetsgruppen presenterade strategin och anför att det är oklart

vilka mål man vill uppnå och att det är svårt att utröna sambandet mellan de

områden som särskilt prioriterats och överordnade sakpolitiska mål.

 Skälen för regeringens bedömning: EU-medlemskapet underlättar en ökad handel

över gränserna. Det ger förutsättningar för en ökad konkurrens som förväntas

leda till pressade priser och att konsumenterna får mer att välja på. Men

medlemskapet ställer också konsumenterna inför nya svårigheter. Genom att

marknaden vidgas blir det svårare för konsumenterna att överblicka vilka varor

som finns, vilken kvalitet de har och vad de kostar.Risken för att dåliga och

farliga varor kommer in på den svenska marknaden blir också större.

Marknadsföringen över gränserna väntas öka. Till detta kommer att det är svårt

att göra reklamationer för konsumenter som köper en vara eller en tjänst av ett

företag i ett annat EU-land. Språkliga skillnader kan härvid medföra att kon-

sumenter kan komma i underläge när de behöver bevaka sina intressen gentemot

näringsidkarna. Med ökande avstånd mellan näringsidkare och konsumenter ökar

givetvis också svårigheterna att få tvister lösta.

 Den svenska konsumentpolitiken är inte längre enbart en nationell fråga. En

gemensam marknad, med fritt flöde av varor, tjänster och kapital, förutsätter i

hög grad gemensamma regler. Redan genom EES-avtalet förband sig Sverige att

införliva stora delar av de regler som gäller inom EU i den svenska

rättsordningen. Medlemskapet ger oss möjligheter att påverka unionens

konsumentpolitik men förutsätter också att vi respekterar de beslut som fattas

inom EU och anpassar våra svenska konsumentskyddsregler därefter.

Konsumentskyddet i Sverige ligger på en hög nivå och har stor bredd.

Konsumentpolitiken på gemenskapsnivå har inte samma tradition och omfattning som

den i Sverige.

 En grundläggande uppgift för Sverige har därmed blivit att försöka påverka

konsumentpolitiken inom EU i sådan riktning att det svenska skyddet kan

bibehållas och stärkas och att konsumenternas ställning på marknaden, deras

inflytande samt deras intressen i övrigt i ett integrerat Europa kan stärkas. I

regeringsförklaringen i oktober 1994 sägs också att Sverige skall bidra till en

förstärkning av konsumenternas ställning i Europa vad gäller varors och

tjänsters pris, kvalitet och säkerhet. Även i regeringsförklaringen för

innevarande riksmöte framhålls att konsumenterna måste få en starkare ställning

och mer inflytande i EU. Regeringen överlämnade en skrivelse (skr. 1995/96:30)

till riksdagen den 30 november 1995 om EU:s regeringskonferens 1996. I denna

framhåller regeringen att en central utmaning för regeringskonferensen är att

inrikta EU-samarbetet mer på människors behov och problem i vardagen och att EU-

arbetet för många ter sig avlägset och abstrakt. För att EU-arbetet skall ge

konkreta resultat som ökar medborgarnas förtroende för unionen måste EU göra mer

för att stärka konsumenternas ställning.

 En förutsättning för att Sverige skall kunna nå dessa mål är att vi har en god

nationell framförhållning i de frågor som kommer upp till beredning och beslut

inom EU och att vi löpande tar egna initiativ så att viktiga konsumentfrågor

kommer upp på dagordningen inom EU.

 När det gäller räckvidden av EU:s konsumentpolitik måste man ha i minnet att

konsumenternas intressen måste tas till vara på både nationell nivå och på

gemenskapsnivå. Viktiga utgångspunkter för samarbetet inom EU är principerna om

proportionalitet och subsidiaritet. Dessa kan förenklat sägas innebära att

gemenskapen inte skall vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt

för att uppnå målen i Romfördraget, och att frågor skall hanteras på

gemenskapsnivå endast i den mån målen för den planerade åtgärden inte i

tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna. Beslut skall således så

långt det är möjligt fattas på en nivå där närhet till medborgarna kan uppnås.

 En annan infallsvinkel på räckvidden av EU:s konsumentpolitik är att

konsumenternas intressen måste bevakas och beaktas på många politikområden.

Konkurrenspolitiken, jordbrukspolitiken, miljöpolitiken och frågor som rör de

finansiella marknaderna och andra inre marknadsfrågor har stor betydelse för

konsumenterna. Inom ramen för konsumentpolitiken kan det å andra sidan vara så

att målen för andra politikområden främjas, exempelvis miljöpolitiken.

 I det följande behandlas några konsumentpolitiska frågor som är särskilt

viktiga just nu. Det bör dock understrykas att det givetvis finns frågor inom

andra politikområden som också måste bevakas från konsumentsynpunkt.

4.2 Subsidiaritetsprincipen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Subsidiaritetsprincipen bör tillämpas så |

| att medlemsstaterna har frihet att ge konsumenterna ett |

| starkare skydd än som följer av gemenskapsreglerna så länge detta|

| inte leder till hinder för den fria rörligheten för varor, |

| tjänster och kapital. Tillämpningen får å andra sidan inte leda |

| till att konsumentskyddet på gemenskapsnivå blir så lågt att |

| konsumenterna inte kan känna förtroende för den inre marknaden. |

| Sverige kommer att verka för att gemenskapens |

| konsumentpolitik får denna inriktning. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppen föreslår att Sverige skall verka för att

subsidiaritetsprincipen tillämpas på ett sådant sätt att den inte åberopas som

grund för att inte vidta åtgärder på gemenskapsnivå när så behövs.

 Remissinstanserna: Konsumentverket understryker vikten av att medlemsländerna

så långt som möjligt skall ha möjlighet att inte bara behålla, utan även

tillskapa nationella strängare regler till skydd för konsumenterna. Kooperativa

förbundet efterlyser ett förtydligande av vad arbetsgruppen har avsett med sitt

förslag.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringens utgångspunkt är att EU också i

fortsättningen kommer att utvecklas som en sammanslutning av självständiga

stater till vilken medlemsstaterna i vissa fall överför beslutsbefogenheter för

att lättare uppnå gemensamma mål. Principerna om subsidiaritet och

proportionalitet innebär att medlemsstaterna har stor frihet att själva utforma

sin konsumentpolitik. Gemenskapen skall endast agera om en målsättning bättre

kan uppnås genom åtgärder på gemenskapsnivå. En väl avvägd tillämpning av

subsidiaritetsprincipen, även kallad närhetsprincipen, leder till ett

effektivare unionssamarbete genom att beslut fattas på den nivå där de hör

hemma. Vissa frågor behöver hanteras på det europeiska planet, medan andra bäst

hanteras på nationell eller eventuellt på regional nivå.

 Det är väsentligt att gemenskapsregleringen - på grundval av subsidiaritets-

principen - utformas så att den ger medlemsstaterna frihet att så långt möjligt

själva utforma sin konsumentpolitik. Gemensamma åtgärder på konsumentområdet bör

begränsas till vad som är nödvändigt för att konsumenterna skall känna

förtroende för den inre marknaden. Å andra sidan måste risken för att subsidia-

ritetsprincipen används som en ursäkt för att inte ge konsumenterna erforderligt

minimiskydd uppmärksammas. Det är angeläget att skillnaderna mellan de

nationella grundläggande konsumentskyddsreglerna inte är så stora att

konsumenterna inte vågar utnyttja de möjligheter som den inre marknaden

erbjuder.

 Regeringen kommer att aktivt verka för att det görs tydligt hur

subsidiaritetsprincipen bör tillämpas på konsumentområdet för att Europas

konsumenter skall kunna gynnas av gemenskapssamarbetet.

4.3 Konkurrens

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: En effektiv konkurrens på den inre |

| marknaden är i konsumenternas intresse. En översyn av EU:s |

| reglering på jordbruksområdet liksom en handelspolitik som är |

| frihandelsvänlig är angeläget från konsumentsynpunkt. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen har inte närmare behandlat dessa frågor.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Konsumentberedningen,

Tjänstemännens Centralorganisation och Kooperativa Förbundet, har framhållit att

en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken borde vara en av de mest

prioriterade konsumentfrågorna. Det har särskilt framhållits att

jordbrukspolitiken tar omkring hälften av EU:s budget i anspråk och att

konsumenterna får betala kostnaderna för jordbrukspolitiken både genom skatter

och höga livsmedelspriser.

 Skälen för regeringens bedömning: En av grundtankarna med den inre marknaden

är att få till stånd en ökad konkurrens och därmed en snabbare ekonomisk

utveckling i medlemsländerna. Konkurrensen håller priser och kostnader nere och

sätter press på företagen, som hela tiden tvingas till nytänkande för att

förutse konsumenternas krav och kommande behov. Konkurrensen kan inte

upprätthållas av sig själv. Både inom EU och medlemsländerna finns därför

konkurrenslagstiftning och myndigheter som övervakar att konkurrensreglerna

följs. Det finns flera orsaker till att man behöver en konkurrenspolitik. I

vissa fall finns det inte naturliga förutsättningar för konkurrens vilket kan

leda till monopol. I andra fall har företagen själva helt eller delvis satt

konkurrensen ur spel genom olika typer av konkurrensbegränsande överenskommelser

eller missbruk av dominerade ställning. Sverige medverkar aktivt i EU:s

konkurrenspolitik.

 Inom EU finns vissa regleringar vars uttryckliga syfte är att hindra kon-

kurrens. Ett sådant exempel är EU:s reglering på jordbruksområdet. Den gemen-

samma jordbrukspolitiken är den ekonomiskt och administrativt tyngsta delen i

EU. Den svararade år 1995 för ca 47 procent av budgeten och nästan hälften av

lagstiftningen. Kostnaderna betalas av medborgarna i medlemsländerna via skatter

och höga matpriser. Sverige har under det första medlemsåret i EU tydligt

markerat behovet av att den gemensamma jordbrukspolitiken revideras. Behovet

blir än mer accentuerat vid en eventuell utvidgning av unionen till länder i

Öst- och Centraleuropa. I regeringens skrivelse till riksdagen om EU:s

regeringskonferens 1996 (skr. 1995/96:30) nämns att EU under de närmaste åren

står inför flera viktiga beslut som inte direkt kommer att diskuteras vid

regeringskonferensen, men som ändå är centrala för EU-samarbetets fortsatta

utveckling. Bland dessa frågor nämns en reformering av den gemensamma jordbruks-

politiken. Det är enligt regeringens bedömning en viktig konsumentfråga att

kostnaderna för jordbruksstödet i EU snabbt sänks och att subventionerna i

största möjliga mån avskaffas. Regeringen har därför tillsatt en utredning med

uppgift att från svensk utgångspunkt utarbeta ett samlat förslag till reformer

av EU:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP) och en strategi för reformernas

genomförande (dir. 1995:109). Syftet med reformerna skall vara att

marknadsorientera, avreglera och miljöanpassa CAP.

 Sverige har under de senaste tio åren liberaliserat flera marknader som tidi-

gare varit reglerade. Det gäller bl.a. inom transport-, kommunikations- och

energiområdena. Inom EU är avregleringar inom dessa områden aktuella.

Utvecklingen är i flera avseenden positiv främst för näringslivet men även för

konsumenterna. Svenska erfarenheter visar dock att avregleringarna kan medföra

även negativa konsekvenser för konsumenterna, och att det behövs ett förbättrat

konsumentskydd på dessa områden.

 Handelshinder av olika slag är en vanlig orsak till att importkonkurrensen är

svag. Sverige har av tradition haft en frihandelsvänlig inställning. Det har

bidragit till att konkurrensen på den svenska marknaden ökat och konsumenternas

intressen gynnats. Inträdet i EU har i dessa avseenden inneburit vissa problem.

Medlemskapet i unionen har gett oss restriktioner i förhållande till tredje

land. Bl.a. priserna på textilprodukter och bananer har ökat till följd av

gränsskydd i form av kvoter inom unionen. Andra för konsumenterna betydelsefulla

varuområden som påverkas är hemelektronik och bilreservdelar. Regeringen kommer

att verka för att EU:s gemensamma handelspolitik såväl bilateralt som inom

Världshandelsorganisationen (World Trade Organisation, WTO) inriktas mot ökad

frihandel.

 En effektiv konkurrens ligger i konsumenternas intresse eftersom dessa ytterst

drabbas om marknaden inte fungerar. De åtgärder för ökad konkurrens som Sverige

driver inom EU är således till nytta för konsumenterna, men kan inte sägas

tillhöra den egentliga konsumentpolitiken.

4.4 Stöd till utveckling av konsumentpolitik i andra länder

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige bör stödja EU:s insatser för att |

| främja ett bättre konsumentskydd i Öst- och Centraleuropa samt i|

| utvecklingsländer. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppen har föreslagit att olika EU-program, t.ex. PHARE,

bör utnyttjas för att förmedla svenska konsumentpolitiska erfarenheter till stöd

för de central- och östeuropeiska ländernas utformning av konsumentpolitik och

regelverk.

 Remissinstanserna har inte särskilt kommenterat dessa frågor.

 Skälen för regeringens bedömning: Stöd till andra länder och då särskilt till

utvecklingsländer för att de skall kunna förbättra villkoren för konsumenterna

har under alla år varit ett inslag i svensk konsumentpolitik. Utvecklingen i

Öst- och Centraleuropa har medfört nya behov av stöd till länder i vårt

närområde som vill bygga upp fungerande marknadsekonomier.

 När det gäller hjälp till länder i Öst- och Centraleuropa för att utveckla en

konsumentpolitik anger kommissionen i sitt handlingsprogram för de närmaste tre

åren att man avser att bidra med hjälp på tekniska och rättsliga områden.

Handlingsprogrammet hänvisar till en vitbok från maj 1995. I vitboken

presenteras de åtgärder som bör vidtas för att stödja länder som är associerade

till EU med anpassningen till den inre marknaden. Denna anpassning förväntas

förstärka det ekonomiska reformarbetet och omstruktureringen av industrin samt

stimulera handel och varuutbyte, vilket beräknas få positiva konsekvenser för

bl.a. konsumenterna.

 Inom ramen för EU:s konsumentpolitik har behov av stöd till länder i tredje

världen uppmärksammats under senare tid. Parlamentet har i budgetarbetet för år

1995 röstat för att medel skall avsättas för konsumentpolitiska insatser i

utvecklingsländerna. Vid genomförandet av olika program och projekt i dessa

länder, särskilt inom den sociala sektorn, kommer kommissionen att beakta

lämpliga konsumentpolitiska åtgärder.

 Det är naturligt för Sverige att stödja utvecklingen av ett bättre

konsumentskydd i Öst- och Centraleuropa och i utvecklingsländer. I det senare

fallet bör, som arbetsgruppen tar upp, svenska konsumentpolitiska erfarenheter

kanaliseras genom olika EU-program, exempelvis PHARE. Detta bör kombineras med

samarbete inom Norden, EFTA och OECD.

5 Behov av ändringar i Romfördraget

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att Romfördraget |

| förstärks och förtydligas så att konsumentfrågorna får en ökad tyngd|

| och konsumenterna ett större inflytande inom EU. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort med

regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar den bedömning som görs av

arbetsgruppen. Konsumenter i samverkan - Underverket anser dock att

arbetsgruppens förslag bör skärpas och att Sverige bör verka för att fördraget

förtydligas i syfte att genomgripande införa konsumentinflytande på alla

områden. Sveriges Konsumentråd föreslår, utöver ändringar i artikel 129a, att

Sverige även bör verka för att artiklarna 92 och 100a förtydligas och förstärks

i syfte att stärka konsumentskyddet. Kooperativa förbundet påpekar att

konsumentintresset inte stärks bara genom att en fördragsändring kommer till

stånd utan att det praktiska arbetet med att utveckla konsumentpolitiken är nog

så viktigt. Även Sveriges Industriförbund menar att en fördragsändring inte är

nödvändig för att de konsumentpolitiska målen skall kunna formuleras bättre. Av

större betydelse är i stället att söka genomföra en fördragsändring för att

uppnå en effektivare implementering, eftersom dagens brister i implementeringen

skapar ojämlika konkurrensförutsättningar i de olika medlemsländerna.

 Skälen för regeringens bedömning: Ändringar i Romfördraget kan nästa gång

göras vid regeringskonferensen som påbörjas i slutet av mars i år. Regeringen

har i sin skrivelse till riksdagen om regeringskonferensen 1996 redovisat

uppläggningen av förberedelsearbetet inför konferensen samt tagit upp vissa mer

principiella ställningstaganden i de frågor som konferensen kommer att behandla.

När det gäller om konsumenternas intressen anförde regeringen i huvudsak

följande.

 Den gemensamma marknaden ger förutsättningar för ökad handel över gränserna

och därmed också för en skärpt konkurrens mellan företagen. Den fria rörligheten

för varor, tjänster och kapital bör ge konsumenterna ett billigare och mer

varierat utbud. Medlemskapet bör således ha huvudsakligen positiva konsekvenser

för konsumenterna. Men när handeln blir gränsöverskridande finns det också

risker för konsumenterna som vi redan har nämnt när det gäller produktsäkerhet,

avtalsvillkor, möjligheter att lösa tvister m.m.

 En väl fungerande europeisk konsumentpolitik och ett högt utvecklat

konsumentskydd ökar konsumenternas förtroende för EU-samarbetet.

 Även om åtgärder har vidtagits inom den europeiska gemenskapen som innebär att

konsumenternas ställning har stärkts måste det konstateras att frågor som avser

den inre marknaden har varit dominerande som grund för åtgärder på områden som

rör konsumentintresset. Stärkt konsumentskydd har därför sällan kunnat

genomföras om åtgärden inte samtidigt har syftat till att förbättra den inre

marknadens funktion. Målen för konsumentpolitiken inom EU har inte heller haft

önskvärd precisering i Romfördraget. Ett uttryckligt konsumentpolitiskt mål

tillfördes först genom Maastrichtfördraget. Detta har sammantaget inneburit att

gemenskapsreglering inte har kunnat genomföras på för konsumenterna

betydelsefulla områden som t.ex. tvistlösning. På andra områden har de initiativ

som tagits mött starkt motstånd under beslutsprocessen.

 Den rättsliga grunden för en gemensam europeisk konsumentpolitik behöver

enligt regeringens mening förstärkas. Det bör klart framgå att det är ett mål

för unionen att främja konsumentintresset. Ett sådant mål måste också antas leda

till att marknadens funktion förstärks. Vidare bör konsumentintresset på ett

klarare sätt integreras vid utformningen av gemenskapspolitik på andra områden

än de som har konsumentskyddsfrågor som direkt utgångspunkt.

 Det bör vidare klart framgå av fördraget att konsumenterna - utöver att

tillförsäkras skydd för hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt en god

konsumentupplysning - skall ges skydd för sina rättsliga intressen och beredas

möjlighet till inflytande. Det bör dessutom vara ett uttryckligt mål för

gemenskapens konsumentpolitik att utveckla sådana produktions- och

konsumtionsmönster som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en

långsiktigt hållbar utveckling.

 Lagutskottet har på begäran av utrikesutskottet yttrat sig över skrivelsen och

därvid bl.a. anfört följande beträffande avsnittet om konsumenternas intressen

(1995/96:LU2y).

 Vad regeringen anfört i skrivelsen ligger väl i linje med det av riksdagen i

 december 1994 beslutade tillkännagivandet i samband med godkännandet av

 fördraget om Sveriges anslutning till EU (prop.1994/95:19, bet. UU5, rskr.

 63). I sitt yttrande till utrikesutskottet anförde lagutskottet (yttr.

 1994/95:LU1y) att ett svenskt EU-medlemskap innebär att Sverige fullt ut och

 aktivt kan medverka i och påverka utvecklingen av konsumentpolitiken inom

 gemenskapen och de gemenskapsregler som är av betydelse från

 konsumentskyddssynpunkt. Att Sverige som EU-medlem bör arbeta för att uppnå

 Romfördragets viljeinriktning att uppnå en hög konsumentskyddsnivå framstår,

 anförde utskottet, som odiskutabelt. Enligt utskottets mening tillhör

 konsumentskyddet ett av de områden som bör prioriteras från svensk sida inom

 ramen för EU-samarbetet - - - Vad lagutskottet sålunda anförde gav riksdagen

 som sin mening till känna. Utskottet anser att vad riksdagen sålunda uttalade

 hösten 1994 bör stå fast.

Utskottet avstyrkte mot denna bakgrund motionerna 1995/96:U23 och U19, i vilka

bland annat anförts att regeringen bör avstå från att driva konsumentpolitik på

regeringskonferensen.

 Regeringen avser att vid regeringskonferensen driva de angivna frågorna för

att ge konsumentpolitiken ökad tyngd i fördraget. Särskilt viktigt är det enligt

regeringens bedömning att det klargörs att en stark ställning för konsumenterna

är ett mål för EU samt att åtgärder för ett förbättrat konsumentskydd inte

endast kan vara bihang till åtgärder som samtidigt förbättrar den inre

marknadens funktion.

 Beredningsarbetet inom regeringen med konsumentfrågorna före och under

regeringskonferensen kommer till betydande del att handläggas inom en nyinrättad

arbetsgrupp med företrädare från de berörda departementen.

6 Formerna för EU:s arbete med konsumentpolitiken

6.1 Öppenhet och enkelhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att det konsu- |

| mentpolitiska arbetet inom EU präglas av öppenhet och enkelhet så|

| att möjligheten att påverka arbetet blir en påtaglig demokratisk|

| realitet. |

| Sverige skall verka för att EG:s regelverk på konsumentområdet|

| systematiseras och görs mera överblickbart. Lagspråket i och den|

| systematiska uppbyggnaden av direktiven bör också förbättras. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens.

 Remissinstanserna: Styrelsen för teknisk ackreditering och Dagligvaru-

leverantörernas Förbund ställer sig bakom de förslag som arbetsgruppen framfört.

Sveriges Konsumentråd förespråkar en förenkling av EU:s regelverk, men

understryker att en sådan inte får gå ut över konsumentskyddet.

Skälen för regeringens bedömning

Öppenhet och insyn

I regeringens skrivelse 1995/96:30 till riksdagen om EU:s regeringskonferens

1996 tas Sveriges syn på öppenhet och insyn upp. De ställningstaganden som

regeringen gör i dessa frågor har stor betydelse för arbetet med konsumentfrågor

i EU. Att tillgodose medborgarnas växande och berättigade krav på öppenhet och

insyn är ett starkt svenskt intresse. Regeringen anser att EU måste bli öppnare.

En offentlighetsprincip lik vår svenska bör gälla även för institutionerna inom

EU. Regeringen kommer vid regeringskonferensen att verka för att grundläggade

principer om offentlighet skrivs in i EG:s grundfördrag.

 Kopplingen mellan öppenhet och påverkans möjligheter bör tydliggöras. Öppenhet

och insyn är därför viktiga förutsättningar för att få till stånd en konstruktiv

dialog mellan olika konsumentpolitiska aktörer. Det nuvarande systemet öppnar

goda möjligheter till ett inte obetydligt inflytande för den som har en stark

egen organisation eller råd att anställa många och skickliga lobbyister. Det

säger sig självt att näringslivet mot den bakgrunden har goda möjligheter till

medinflytande medan det är svårt för företrädare för konsumenterna att få

inflytande i tillräcklig utsträckning. Här kan exempelvis nämnas att bankerna

med kraft och framgång motarbetade ett förslag om direktiv rörande elektronisk

betalning, att industrin motarbetat förslag om produktansvar som inkluderar

utvecklingsskador m.m., att annonsörer och mediaföretag med stor kraft

motarbetat nya regler om barnreklam i TV-direktivet och att frågan om

skadeståndsansvar för farliga tjänster mötts av sådant motstånd att

lagstiftningsåtgärder såvitt är känt inte vidare planeras. Ett system med dessa

förutsättningar har svårigheter att få demokratisk legitimitet och vinna

medborgarnas förtroende.

 Om konsumenterna skall kunna känna förtroende för EU:s arbete är det av

central betydelse att arbetsformerna är sådana att det är lätt att följa med i

en frågas behandling och beredning. Det är också nödvändigt att EU-organens

utredningar, rapporter och förslag till åtgärder redan på beredningsstadiet blir

föremål för en öppen dialog med företrädare för alla intressenter och att

färdigställda s.k. grönböcker och vitböcker, rapporter och utredningar m.m.

remitteras brett och med rimliga svarstider innan slutliga förslag förs vidare

för beslut. Insyn för konsumenterna i EU:s konsumentpolitiska arbete främjar

delaktighet och dialogen stärker ytterst konsumenternas ställning.

Regelverkens utformning

EG-fördraget är oöverskådligt och svårbegripligt. Fördraget bör göras enklare

och lättare att förstå. Regeringen kommer att verka för detta på

regeringskonferensen. Beslutsprocedurerna i rådet och parlamentet är i dag många

och utomordentligt komplicerade. Detta är ett demokratiskt problem som även

hämmar effektiviteten i beslutsfattandet. Regeringen avser även att under

regeringskonferensen verka för färre och enklare beslutsprocedurer.

 Det gemenskapsrättsliga regelverket på konsumentområdet är splittrat på ett

stort antal direktiv. Det är angeläget att dessa samlas och görs tillgängliga på

ett systematiserat sätt för att underlätta överblicken över regleringen.

Lagspråket i och den systematiska uppbyggnaden av direktiven behöver också

förbättras och göras lättare att förstå.

 Ett exempel på en positiv förenkling är de förändringar av direktivet om

prisinformation som är aktuella. Det är emellertid utomordentligt viktigt att

arbetet med förenkling inte får en sådan inriktning att åtgärder vidtas som

försvagar konsumenternas ställning. Som exempel kan nämnas att kommissionen i

sitt nya handlingsprogram nämner att reglerna om innehållsdeklarationer för

livsmedel kan behöva förenklas, eftersom det endast är ett litet antal

konsumenter som kan tillgodogöra sig den komplicerade information som många

gånger finns. Ett sådant resonemang har väsentliga brister. Även om det inte är

en majoritet av konsumenterna som är känsliga för tillsatser eller vissa

födoämnen, är denna grupp i snabbt växande. Oavsett hur det förhåller sig med

detta är det emellertid tillräckligt allvarligt att en mindre andel av

konsumenterna kan råka ut för mycket allvarliga eller t.o.m. livshotande

tillstånd om de av misstag äter livsmedel med innehåll som de är överkänsliga

mot. Det är därför inte acceptabelt att kraven på fullständiga innehålls-

deklarationer "förenklas", så att konsumenterna inte kan avgöra vilka ämnen

livsmedlen innehåller. Synpunkter av detta slag måste alltid hållas i minnet vid

överväganden om önskvärda förenklingar.

6.2 Målstyrning och uppföljning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att de mål som |

| ställs upp för EU:s arbete med konsumentfrågor är realistiska, |

| tydliga och möjliga att följa upp. En uppföljning bör göras |

| fortlöpande. |

| En grönbok med analys av de mer angelägna åtgärderna på |

| konsumentområdet bör tas fram. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som särskilt kommenterat denna del är i

huvudsak positiva till arbetsgruppens bedömning. Folkhälsoinstitutet anser att

en grönbok om de viktigaste konsumentfrågorna inte bara behöver ta hänsyn till

de sociala aspekterna, utan även de hälsomässiga. Kemikalieinspektionen menar

att arbetet med en grönbok inom konsumentområdet med fördel bör kunna ske

samordnat med och gärna som en del av ett större arbete med en motsvarande

grönbok om kemiska risker och kemikaliekontroll.

 Skälen för regeringens bedömning: Verksamhetsmålen för konsumentpolitiken inom

EU utformas - med undantag för vad som är fastlagt i Romfördraget - löpande av

kommissionen, främst genom antagande av handlingsplaner eller program. Det är

väsentligt att dessa dokument utformas på ett sådant sätt att det också är

möjligt att följa upp genomförandet och resultaten på ett rättvisande sätt.

 Det är inte alltid enkelt att förstå vilka överväganden gemenskapens

inriktning av arbetet med konsumentpolitiken grundas på. Utvalda frågor ter sig

inte alltid som resultatet av en noggrant genomförd analys av de mest angelägna

behoven. En inventering och analys skulle vara av stort värde för gemenskapens

fortsatta arbete med konsumentfrågorna och borde också leda till en bättre

samordning av insatserna inom olika EU-organ. Man skulle få en tydlig

verksamhetsplanering. Frågan om en grönbok på konsumentområdet med det innehåll

som nu har beskrivits initierades av parlamentet redan år 1993 men någon

utredning har, såvitt är känt, ännu inte påbörjats. Det är angeläget att så sker

och det är också viktigt att den remitteras brett till olika europeiska

intresseorganisationer. Arbetet med en grönbok på konsumentområdet bör inte

heller bli en engångsföreteelse utan det bör redan vid utarbetandet av en sådan

göras en planering för uppföljning och revisioner med lämpliga intervall.

6.3 Övervakning av EG-reglernas efterlevnad

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att övervakningen|

| av genomförandet av EG:s regelverk intensifieras. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del är positiva

till arbetsgruppens bedömningar. Styrelsen för teknisk ackreditering påpekar att

liknande tankegångar även har framförts i den s.k. Sutherlandrapporten, som

bl.a. betonar att det är angeläget att gemenskapslagstiftningen förstås och

genomförs på ett likartat sätt i medlemsstaterna. Även Dagligvaruleverantörernas

Förbund understryker vikten av en utökad utvärdering av hur regler på

gemenskapsnivå följs av medlemsländerna. För att garantera likabehandling av

både konsumenter och producenter är det angeläget att regler och krav i de olika

medlemsländerna är lika, inte bara i teorin utan även i praktiken.

 Skälen för regeringens bedömning: Sverige har ett starkt intresse av att det

gemensamma regelverket tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt.

 I kommissionens tolfte årsrapport, avgiven i september 1995 och publicerad i

Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT nr C 254, 29.9.1995, s.33), om

övervakning av gemenskapsrättens tillämpning konstateras att genomförandet och

tillämpningen av konsumentlagstiftningen har halkat efter sedan föregående år.

Där kan också utläsas att den anmälda genomförandegraden av de 50 direktiv om

konsumentpolitik och produktsäkerhet som var tillämpliga den 31 december 1994

bland medlemsstaterna i genomsnitt låg på omkring 86 procent. De av länderna som

hade den bästa genomförandegraden låg på 92 procent medan de sämsta hade en

genomförandegrad av 80 procent.

 Kommissionen har inlett rättsliga förfaranden mot många av de felande

staterna. Detta har emellertid inte lett till omedelbar rättelse. Inte ens EG-

domstolens avgöranden har alltid tillräcklig effekt. Rapporten pekar exempelvis

på ett medlemsland som inte har ändrat sin genomförandelag om införlivande av

ett direktiv trots att domstolen meddelade dom mot landet år 1993.

 Det är av avgörande betydelse för konsumenternas förtroende för den inre

marknaden och för att konkurrensen inte skall snedvridas, att den

gemenskapsrättsligt beslutade konsumentlagstiftningen också verkligen införs och

att efterlevnaden kontrolleras i medlemsstaterna. Övervakningen av genomförandet

behöver därför intensifieras. Mot denna bakgrund är det angeläget att

kommissionens resurser för övervakning av införandet av gemenskapens

lagstiftning och för överträdelseförfaranden förstärks. Möjligheterna att beivra

överträdelser av den konsumenträttsliga gemenskapslagstiftningen är också

viktiga.

 En annan betydelsefull åtgärd för att säkerställa att gemenskapsregleringen

efterlevs är att företagens och branschorganisationernas egenreglering får stöd

och uppmuntras av EU. Företagens egna, frivilliga åtgärder för att komma

tillrätta med konsumentproblem har länge varit ett viktigt inslag i den svenska

konsumentpolitiken. Vårt marknadsekonomiska system bygger på att företag som

konkurrerar med varandra har ett naturligt, långsiktigt intresse av att ha nöjda

kunder. Företagen har huvudansvaret för sin reklam, sina produkter och

säljvillkor m.m. Det gäller att förebygga att problem uppstår mellan köpare och

säljare. Lagstiftningen på konsumentområdet i Sverige bygger i hög grad på ett

samspel mellan näringslivet och de statliga myndigheter som ansvarar för

tillsynen av lagarna. De frivilliga konsumentorganisationerna har också en

viktig roll att spela i detta sammanhang. Vad som skall anses vara god sed vid

tillämpningen av marknadsföringslagen får delvis sin praktiska innebörd genom

näringslivets egenåtgärder. Även andra lagar på konsumentområdet kompletteras

ofta av egenåtgärder av olika slag som t.ex. standardiserade köpekontrakt och

rutiner för hantering av klagomål från konsumenterna. Egenåtgärder har också

stor betydelse på områden där lagregler saknas, t.ex. beträffande köns-

diskriminerande reklam.

6.4 Konsumentinflytandet i EU

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att konsumenterna|

| och deras organisationer får ökade möjligheter till inflytande i|

| EU och för ett ökat konsumentinflytande och ett breddat konsu- |

| mentdeltagande i standardiseringsarbetet. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Konsumenter i samverkan - Underverket anser att regeringen

och myndigheter i första hand bör verka för att organisationerna blir officiellt

erkända. Ett sätt att skapa "legitimation" åt organisationerna vore att bilda

ett gemensamt EU-kansli för alla Sveriges konsumentorganisationer, som dessutom

på ett effektivt sätt skulle kunna bidra till ett ökat inflytande inom EU.

Sveriges Konsumentråd påpekar att mycket talar för att konsumentskyddet inom EU

håller på att förskjutas från den offentliga sfären till den privata. De från

staten oberoende aktörerna på marknaden har fått en större roll än tidigare i

beslutsprocessen. Konsumentorganisationerna måste ges reella möjligheter att på

ett effektivt sätt kunna göra sin röst hörd gentemot aktörer som företräder

andra intressen. Barnombudsmannen anser att företrädare för barns och ungdomars

intressen bör beredas möjlighet att delta i standardiseringsarbetet.

Handikappförbundens samarbetsorgan påpekar att vid standardiseringsarbetet måste

tillgänglighetsaspekterna beaktas, dvs. kostnadsansvaret för att varor och

tjänster är brukbara och åtkomliga för konsumenter skall ligga på tillverkaren.

Detta gäller särskilt anpassning av produkter för funktionshindrade, som i dag

enligt många tillverkare är en social fråga och som därför skall bekostas av

staten. Styrelsen för teknisk ackreditering understryker vikten av ett ökat

konsumentinflytande i standardiseringsarbetet, inte minst p.g.a. att de

utarbetade standarderna får ett slags lagstiftningskaraktär.

Skälen för regeringens bedömning

Möjligheter till inflytande

BEUC, som är en paraplyorganisation för konsumentorganisationer i Europa, ingår

tillsammans med ett antal nationella samlingsorganisationer för konsumenter i

kommissionens nyligen ombildade konsumentkommitté, ett samrådsorgan för

konsumentfrågor. Nationella konsumentföreträdare kan också vara representerade i

Ekonomiska och sociala kommittén, som är ett viktigt rådgivande organ till

ministerrådet och kommissionen. Enligt Romfördraget måste kommittén höras i

fråga om många lagförslag som berör konsumenterna. Kommittén kan också självmant

avge yttranden i frågor den anser angelägna. Konsumentföreträdarna är emellertid

i stark minoritet i kommittén och det är inte särskilt föreskrivet i fördraget

att företrädare för konsumenterna skall ingå. Det finns vidare en samarbets-

organisation för konsumentdeltagande i det europeiska standardiseringsarbetet,

ANEC. Genom denna organisation har företrädare för konsumenterna möjlighet att

delta i det tekniska standardiseringsarbetet, genom vilket

produktsäkerhetskraven enligt den nya lagstiftningsmetoden (New Approach)

närmare utformas.

 Konsumenternas möjligheter att utöva inflytande över frågor som är viktiga

för dem är enligt regeringens bedömning inte tillräckliga för närvarande. För

att konsumenterna skall kunna påverka krävs bl.a., som framhållits under avsnitt

6.1, större öppenhet och insyn, enklare och tydligare beslutsvägar samt mer tid

för konsultationer. Konsumenterna måste vara representerade och bli

konsulterade. Det är t.ex. svårt för konsumenterna att göra sig gällande inom

livsmedelsområdet. Ett stort antal kommittéer arbetar under kommissionen med

livsmedelsfrågorna. Konsumentorganisationerna har svårt att i tillräcklig

utsträckning rekrytera till och finansiera det behövliga deltagandet i dessa

kommittéer. Ett ytterligare sätt att öka konsumenternas möjligheter att utöva

inflytande och göra sig hörda skulle vara att kommissionen anordnade årliga

"konsumentriksdagar" som en väg att få fram bredare idéunderlag och att öka

möjligheterna till erfarenhetsutbyte och uppbyggandet av nätverk mellan

nationella och internationella konsumentorganisationer och myndigheter.

Möjligheterna till kontaktverksamhet mellan myndigheter, institutioner och

konsumentorganisationer bör även i övrigt underlättas i ökad utsträckning.

 Den nyligen ändrade sammansättningen av konsumentkommittén skall enligt

kommissionen ge ökade möjligheter till ett intensivt samrådsförfarande, bl.a.

genom att administrationen och kostnaderna minskas. Samtidigt innebär emellertid

den nya organisationen att antalet konsumentorganisationer som kommer att vara

representerade i konsumentkommittén kraftigt kommer att minska. Det är därför en

angelägen uppgift för Sverige att verka för att kommissionens samråd med

konsumentorganisationer inte begränsas till enbart dem som är representerade i

EU:s konsumentkommitté.

Standardiseringen

Att standardiseringen är viktig när det gäller att fastställa säkerhetskrav inom

angelägna produktområden är uppenbart. Sedan den nya metoden (New Approach)

införts inom EU för harmonisering av lagstiftningen har standardiseringen fått

en fundamental betydelse för de regler som rör människors liv, hälsa och

säkerhet. Som nämnts tidigare innebär metoden att direktiven endast fastställer

de väsentliga säkerhetskraven produkten skall uppfylla för att få säljas fritt.

De detaljerade tekniska specifikationerna för produkten fastställs sedan i

frivilliga standarder som på uppdrag av kommissionen (s.k. mandaterade projekt)

utarbetas av de europeiska standardiseringsorganen.

 Det faktum att de europeiska standardiseringsorganen har till uppgift att

utveckla de detaljerade säkerhetskraven för olika produkter och produktgrupper

innebär att produktsäkerheten till stor del avgörs inom standardiseringsarbetet.

 Behovet av konsumentinflytande på standardiseringen har betonats av regeringen

vid flera tillfällen. I budgetpropositionen (prop. 1994/95:100 bil. 14 s. 33)

understryker regeringen att det är angeläget att standarder utformas med

utgångspunkt i brukarnas/konsumenternas intresse.

 Konsumentverket deltar aktivt i det europeiska standardiseringsarbetet. Inom

många områden har goda resultat uppnåtts genom svenska insatser. Sverige har

bl.a. genom Konsumentverket åtagit sig ett antal sekretariat inom

europastandardiseringen. Detta ger goda möjligheter att påverka det materiella

innehållet i standarder som tas fram. Det är viktigt att detta arbete fortsätter

och att det svenska engagemanget inte trappas ner. En plan för de svenska

insatserna inom olika områden bör årsvis utarbetas som en vägledning för att se

till att produktsäkerheten inom konsumentområdet drivs inom angelägna områden.

 Deltagandet i standardiseringsarbetet måste också breddas. Konsumen-

torganisationer och andra frivilliga organisationer måste ges tillräckliga möj-

ligheter att medverka i standardiseringsarbetet. Ett sätt att åstadkomma detta

är att EU rekommenderar medlemsstaterna att möjliggöra för nationella

konsumentrepresentanter att medverka i standardiseringsarbetet.Det svenska

deltagandet sker via SIS - Standardiseringen i Sverige, som tillsammans med

auktoriserade standardiseringsorgan för olika teknikområden företräder Sverige i

det internationella standardiseringsarbetet. Enligt gällande principer skall de

som deltar i det tekniska arbetet även bidra till finansieringen av standardise-

ringens administration. Inom ramen för anslaget till SIS har medel avsatts för

mandaterade standardiseringsprojekt bl.a. för konsument- och miljöområdena.

Vidare har från samma anslag särskilda medel avdelats för att genom

utbildningsinsatser och resebidrag främja deltagande av företrädare för

konsumenterna i standardiseringen.

Stöd till konsumentorganisationerna

I kommissionens nya handlingsprogram talas om en satsning på utvecklingen av

konsumentorganisationerna i södra Europa, där en tradition av organiserad

konsumentsamverkan saknas. Regeringen delar denna bedömning och kommer också att

göra kommissionen uppmärksam på att de renodlade konsumentorganisationerna, med

konsumentfrågor som bas för verksamheten, även i Sverige befinner sig i ett

uppbyggnadsskede.

7 Prioriterade sakfrågor

7.1 Grunderna för prioriteringar

En viktig grund för Sveriges prioriteringar när det gäller arbetet med

konsumentfrågor i EU är det urval av särskilt betydelsefulla områden som har

gjorts i propositionen 1994/95:140 Aktiv konsumentpolitik och som riksdagen

ställt sig bakom. En annan betydelsefull urvalsgrund är om sakfrågorna har

starka inslag av handel och transaktioner över gränserna, dvs. om det från dessa

utgångspunkter finns behov av t.ex. gemenskapslagstiftning för att komplettera

och stärka den nationella konsumentskyddslagstiftningen. Den svenska linjen är

att vi i största möjliga utsträckning skall verka för s.k. minimiregler,

varigenom medlemsländerna på nationell nivå tillåts behålla eller införa

strängare krav än vad gemenskapsreglerna föreskriver. Det har också stor

betydelse för våra prioriteringar om gemenskapsåtgärder behövs för att uppnå en

bättre total effekt som t.ex. i fråga om miljö och konsumtion.Förutom arbetet

med de sakfrågor som här presenteras kan Sverige i EU-arbetet komma att behöva

ägna mycket arbete åt frågor som inte prioriteras av Sverige, men som initieras

av kommissionen eller drivs särskilt av ett ordförandeland. De hittillsvarande

erfarenheterna av medlemskapet har visat att sedan länge väl fungerande

konsumentskyddslagstiftning i Sverige kan komma att urholkas genom

gemenskapslagstiftning som föreslås med utgångspunkt i helt andra förhållanden

för konsumenterna än de som råder i Sverige. I viss utsträckning får alltså

arbetet inriktas på att försvara redan vunnen terräng.

 De sakområden som presenteras här kan delas in i olika grupper. Den första

gruppen gäller frågor där arbetet inom gemenskapen redan kommit förhållandevis

långt, t.ex. produktsäkerhet och marknadsföring. Det som nu krävs är framför

allt en skärpt kontroll av att reglerna följs i medlemsländerna samt vissa

kompletteringar av regelverket. Andra frågor där arbetet kommit en bit på väg

gäller köprätt och tvistlösning i konsumentförhållanden. Det som i första hand

krävs där är att verka för att de åtgärder som föreslås på gemenskapsnivå inte

leder till alltför ingripande förändringar i de medlemsstaters nationella

rättsordningar där det inte är motiverat från konsumentsynpunkt.

 Den andra gruppen avser områden som kommissionen enligt sitt

konsumentpolitiska program avser att prioritera under perioden 1996-1998. Då

dessa frågor redan är eller kommer att bli föremål för behandling i

arbetsgrupper under kommissionen eller rådet vill regeringen i denna skrivelse

ge uttryck för hur Sverige ser på vikten av och målet för detta arbete.

 Den tredje gruppen rör frågor där hittills inget eller litet har skett på

gemenskapsnivå. Ett tydligt exempel är forskningen på konsumentområdet. En

samlad europeisk kunskap är angelägen för gemenskapens fortsatta arbete med

konsumentfrågor. Detta är således en fråga som regeringen anser att det är

viktigt att få upp på dagordningen.

 Ett års erfarenheter av medlemskap i EU har gett Sverige värdefulla

erfarenheter som påverkat regeringens syn på mål och inriktning för det svenska

arbetet med konsumentfrågor i EU.

7.2 Skydd för hälsa och säkerhet

7.2.1 Samordnade och långsiktiga insatser för bättre produktsäkerhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Konsumenterna måste kunna lita på att |

| varor och tjänster som tillhandahålls på den gemensamma marknaden|

| inte är farliga. |

| Sverige skall verka för ett samordnat och långsiktigt arbete |

| inom EU för bättre produktsäkerhet. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort sett med

regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna ställer sig bakom de förslag som

arbetsgruppen lämnat. Konsumenter i samverkan - Underverket anser att det är

angeläget att Sverige verkar för att arbetet med ett från konsumentsynpunkt

hållbart kvalitetsbegrepp intensifieras inom tillämpliga områden.

 Skälen för regeringens bedömning: Om konsumenterna skall kunna få förtroende

för en gemensam marknad med fri rörlighet för varor och tjänster krävs att de

kan lita på att de varor och tjänster som finns på marknaden är ofarliga.

 Produktsäkerhetsfrågorna har länge varit viktiga både i Sverige och

internationellt. År 1985 infördes i EU en ny metod (New Approach) för

harmonisering av säkerhetslagstiftningen. Enligt metoden skall regelverken

endast fastställa väsentliga säkerhetskrav som en produkt måste uppfylla för att

få säljas fritt. Detaljerade tekniska specifikationer för produkten utarbetas av

de europeiska standardiseringsorganen och fastställs i frivilliga standarder. En

produkt som tillverkats i enlighet med en sådan standard förutsätts uppfylla

direktivets säkerhetskrav och får därmed säljas fritt inom EU. För närvarande

finns 17 direktiv enligt denna metod, bland annat för leksaker, personlig

skyddsutrustning, elmateriel och maskiner.

 År 1992 fattade EU:s ministerråd beslut om ett generellt produktsäker-

hetsdirektiv. Direktivet uppvisar stora likheter med den svenska pro-

duktsäkerhetslagen. Till skillnad från produktsäkerhetslagen omfattar EG-

direktivet dock inte tjänster.

 I och med genomförandet av den inre marknaden har tidigare system med

nationella provningar för att fastställa att produkter som når marknaden

uppfyller ställda krav avskaffats. I stället har ett ökat ansvar lagts på

tillverkare och importörer genom att de själva får ansvara för att de följer

procedurer som innebär rätt till fri rörlighet för produkterna inom hela

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Statens möjlighet att säkerställa

att detta förtroende inte missbrukas är att utföra kontroll av produkterna på

marknaden, s.k. marknadskontroll.

 Den fria rörligheten av varor och tjänster på den gemensamma marknaden

förväntas ge fördelar för konsumenterna men medför också ökade risker när det

gäller produktsäkerheten. Eftersom farliga varor och tjänster inte kan

accepteras måste EU:s konsumentpolitik säkerställa att sådana inte förekommer på

marknaden. Regeringen bedömer att det krävs ytterligare insatser för att

förbättra det skadeförebyggande arbetet, få fram lagstiftning i de fall det

fortfarande finns brister samt förstärka marknadskontrollen.

7.2.2 Skadeförebyggande arbete

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att det skadeföre-|

| byggande arbetet förstärks, bl.a. genom att systemet för |

| rapportering av skador som sker i hemmet och på fritiden |

| (EHLASS) blir permanent. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort med

regeringens.

 Remissinstanserna: Marknadsdomstolen och Styrelsen för teknisk ackreditering

(SWEDAC) delar arbetsgruppens uppfattning om att EHLASS-systemet bör ges

permanent status och att alla medlemsländer bör delta i systemet. SWEDAC

understryker att det är angeläget att uppnå jämförbarhet mellan olika länders

insamlade skaderapporter och de data som där kan utläsas. Sådana data kan utgöra

en värdefull grund för riskvärdering och planering av säkerhetsarbetet.

 Skälen för regeringens bedömning: Utvecklade och användarvänliga system för

rapportering av olycksfall och skador utgör grunden för ett framgångsrikt

skadeförebyggande arbete. Skaderapportering är ett viktigt instrument vid

prioritering av olika insatser i produktsäkerhetsarbetet. Härigenom kan t.ex.

visas på områden där produktsäkerhetsforskning kan vara angelägen eller där

bättre marknadskontroll erfordras. Skaderapportering ger också möjlighet att

genomföra effektmätningar av skadeförebyggande åtgärder. Det

skaderapporteringssystem som etablerats inom EU (EHLASS) har ännu inte fått

permanent status. Det faktum att skaderapporteringssystem enligt samma principer

tillämpas i flera länder möjliggör jämförelser av skademönster i de olika

medlemsländerna vilket också främjar en gemensam riskvärdering och vidtagandet

av relevanta åtgärder inom EU. I dag deltar Sverige i EHLASS och

skaderapportering sker från fyra svenska sjukhus.

 Regeringen anser att EHLASS-systemet har stort värde för arbetet med att få

säkrare produkter och att det är angeläget att systemet får permanent status.

Det bör också övervägas om EHLASS-systemet kan utvecklas så att det täcker fler

skadetyper och på så sätt får ett bredare praktiskt tillämpningsområde.

7.2.3 Säkerhet för barn och ungdomar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Säkerheten för barn och ungdomar måste |

| prioriteras och brister i EG-lagstiftningen på dessa områden |

| undanröjas. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort med

regeringens.

 Remissinstanserna: SIS - Standardiseringen i Sverige och Marknadsdomstolen

instämmer i att det är angeläget att bestämmelser rörande barnomsorgsprodukter

snarast kommer till stånd. SIS poängterar att sådana regler bör kompletteras med

europeiska standarder utarbetade av standardiseringsorganen.

 Skälen för regeringens bedömning: Sverige och övriga nordiska länder har en

lång tradition och stor erfarenhet när det gäller barnsäkerhet. Svenska experter

har aktivt deltagit i standardiseringsarbetet beträffande leksaker och

barnomsorgsprodukter. För närvarade saknas dock direktiv om

barnomsorgsprodukter. För leksaker finns ett direktiv med fastställda krav på

säkerhet och märkning. Men många produkter för små barn gränsar till leksaker

med avseende på användning och utseende. Exempel på detta är vissa typer av

nappar och lära-gå-stolar. Från konsumentsynpunkt finns det inga skäl som

motiverar att vissa produkter för barn regleras i lag med hänvisning till

särskilda standarder medan det för andra liknande eller likartade produkter inte

finns vare sig regler, standarder med säkerhetskrav eller marknadskontroll.

Regeringen anser därför att det är angeläget att lagstiftning i form av ett

direktiv om barnomsorgsprodukter snarast utarbetas.

 Det finns vidare anledning att ägna ökad uppmärksamhet åt tjänster och

utrustning som tillhandahålls vid fritidsaktiviteter som är särskilt vanliga

bland barn och ungdomar. Förutom när det gäller tjänster som är förenade med

uppenbara risker, som t.ex brädåkning och bergsklättring, råder dock stor brist

på underlag för att kunna identifiera vilka tjänster som kan innebära risker för

ungdomars och andra konsumenters hälsa och säkerhet. En europeisk kartläggning

bör göras av risker förknippade med olika tjänster för att ge underlag för en

gemensam syn på vad som kan anses farligt och för gemensamma åtgärder mot

förekommande risker. Det är också viktigt att uppnå en gemensam syn i fråga om

vilken utbildning som bör krävas av den som tillhandahåller tjänster som kan

innebära risker.

7.2.4 Konsumentsäkerhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Kontrollen av att produktsäkerhetsregler |

| och standarder följs måste förstärkas och samordnas. |

| Olika åtgärder för att åstadkomma en bättre samordning och |

| effektivisering av konsumentsäkerhetsarbetet bör undersökas, |

| t.ex. att inom EU inrätta ett särskilt organ för detta ändamål. |

| Sverige bör verka för att en sådan undersökning görs. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort sett med

regeringens. Arbetsgruppen har dock inte föreslagit inrättande av ett särskilt

organ inom EU.

 Remissinstanserna: Styrelsen för teknisk ackreditering instämmer i

arbetsgruppens förslag om att marknadskontroll bör utgå från en gemensam grund

för alla medlemsstater. Kommerskollegium vill lyfta fram behovet av att

standardiseringsarbetet effektiviseras. Den öppna arbetsform som kännetecknar

standardiseringen tenderar att skapa blockeringar. Kooperativa förbundet anser

att en effektiv marknadskontroll i första hand är en nationell angelägenhet och

att det ur ett svenskt konsumentperspektiv är mest angeläget med en fungerande

kontroll i Sverige.

Skälen för regeringens bedömning

Förstärkt konsumentsäkerhet

Den nya säkerhetslagstiftningen måste genomföras och efterlevas av

medlemsländerna. För att efterlevnaden skall kunna garanteras krävs en

marknadskontroll i medlemsländerna som står i paritet med problemens omfattning.

Det erfordras vidare att de nationella tillsynsmyndigheterna agerar enligt samma

principer och att utövandet av tillsynen så långt som möjligt likformas. Det

finns annars risk för att produkter dumpas på den marknad där kontroll och

övervakning är mindre omfattande än på de övriga marknaderna. Stora skillnader i

kontrollen mellan medlemsländer kan också leda till bristande

konkurrensneutralitet. För konsumenterna är marknadskontrollen en

trovärdighetsfråga. Konsumenterna måste kunna lita på att produktsäkerheten

håller en likformig och hög standard inom hela den inre marknaden.

 Det kan handla om ambitionsnivå för kontrollen, typer av produkter och

produktområden som kontrolleras, kontrollfrekvens, riskbedömning samt sanktioner

vid upptäckta missförhållanden. Ett sätt att skapa en gemensam syn på detta

område kan vara att kommissionen regelbundet arrangerar samordningsmöten.

Kommissionen bör också uppmuntra medlemsstaterna att redovisa hur man arbetar

med marknadskontrollen och vilka resultat man uppnått.

 Inom ramen bör arbetet vid det svenska Marknadskontrollrådet har ett stort

antal myndigheter, konsumentorganisationer och näringslivsorganisationer tagit

fram ett förslag till ett svenskt initiativ för att förstärka marknadskontrollen

i Europa inom alla produktområden där fara för hälsa, säkerhet eller miljö kan

föreligga. Regeringen överväger hur ett sådant initiativ bör utformas.

Samordning och effektivisering

Det behövs alltså insatser för att förbättra marknadskontrollen i allmänhet på

den inre marknaden. För att tillförsäkra konsumenterna säkra varor och tjänster

behövs enligt regeringens mening därutöver särskilda insatser som syftar till

att uppnå en bättre samordning och effektivisering av produktsäkerhetsarbetet.

 Utvecklingen under senare tid avseende bl.a. de s.k. RAPEX-notifikationerna

(Rapid Information Exchange System; EG:s informationsprocedur för varor vilkas

tillhandahållande har förbjudits med stöd av nationell lagstiftning och

undantagsbestämmelser i tillämpliga produktsäkerhetsdirektiv) tyder bl.a. på att

medlemsländerna står långt ifrån varandra när det gäller tolkningen av begreppet

"immediate and serious risk", trots att kommissionen har utfärdat särskilda

tolkningsdokument. Det erfordras en löpande diskussion mellan medlemsstaterna

avseende RAPEX för att proceduren skall kunna bidra till en ökad produktsäkerhet

i Europa på det sätt som var tänkt. Syftet är att tillsynsmyndigheterna i de

olika länderna snabbt skall informeras om tillbud i andra medlemsländer. Så har

emellertid inte skett i någon nämnvärd utsträckning. Under Sveriges första

medlemsår i EU har vi mottagit ett knappt femtontal notifikationer från

kommissionen. Ändå har, enligt uppgift från konsumentmyndigheter i andra länder,

uppemot ett tusental ingripanden förekommit. Som regel har emellertid inte

kommissionen notifierats om ingripandena. Kommissionen har också mycket

begränsade resurser för att behandla de notifieringar som trots allt görs.

 Kommissionen ger visserligen varje år betydande ekonomiska bidrag till olika

säkerhetsprojekt, men det saknas en samordnad och långsiktig strategi för hur

säkerheten skall förbättras i Europa. Skaderapportering är en av grunderna för

produktsäkerhetsarbetet. De data som erhålls genom EHLASS måste analyseras för

att kunna ge en vägledning i produktsäkerhetsarbetet. Endast en begränsad del av

EU:s forskningsresurser används för produktsäkerhet. En samordnad syn och väl

utarbetad strategi för den europeiska produktsäkerheten där information både

från RAPEX och EHLASS används skulle också kunna vara styrande för europeiska

forskningsprojekt inom detta område.

 Enligt regeringens mening bör olika åtgärder för att åstadkomma en bättre

samordning och effektivisering av konsumentsäkerhetsarbetet undersökas. En

möjlighet är att inrätta ett europeiskt organ med ett övergripande ansvar för

att främja säkerheten hos konsumentvaror och konsumenttjänster. Sverige bör

verka för att en sådan undersökning görs. Ett europeisk konsumentsäkerhetsorgan

skulle kunna främja samarbete och informationsutbyte mellan medlemsländerna.

Viktiga uppgifter skulle också kunna vara att registrera, sammanställa och

utvärdera fakta om produktsäkerhet. Organet skulle vidare kunna initiera

forskning om produktsäkerhet och sprida information om forskningsresultaten.

7.2.5 Livsmedel

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att livsmedels- |

| kontrollen förstärks, att en bättre märkning av livsmedlen införs|

| och att användningen av tillsatser minimeras. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort med

regeringens.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser har understrukit vikten av att genom

bättre märkning underlätta för allergiker att välja lämpliga livsmedel. Genom en

tydligare och mer fullständig varudeklaration kan allergiker lättare undvika

allergiframkallande ämnen. Dagligvaruleverantörernas Förbund betonar att

svenska företag inte skulle motsätta sig de förslag som arbetsgruppen lägger

fram. Förbundet menar att det för företag som verkar på den svenska marknaden är

naturligt att de tidigare, högre ställda kraven kan gälla framöver. Konsumenter

i samverkan - Underverket anser bl.a. att Sverige bör verka för klara regler

avseende genetiskt förändrade livsmedel samt livsmedel konserverade med

joniserande strålning. Kooperativa Förbundet menar att behovet av ytterligare

märkning bör vägas mot konsumenternas möjlighet att tolka innebörden av

densamma.

 Skälen för regeringens bedömning: Svenska konsumenter och konsument-

organisationer är starkt engagerade i livsmedels- och miljöfrågor. De lägger

stor vikt vid djurskyddsaspekterna vid uppfödningen och anser att det är viktigt

att djur inte har transporterats långa sträckor, att antibiotika inte har

använts för att få djuren att växa snabbare samt att hormoner inte har använts

vid uppfödningen.

 Förhållandena varierar mycket inom EU. Djurtransporterna är på många håll

under all kritik och tillfredsställande gemensamma regler saknas fortfarande.

Användningen av antibiotika är i många EU-länder betydligt mer omfattande än i

Sverige, där antibiotika inte får användas i tillväxtbefrämjande syfte.

 För att konsumenterna skall kunna få möjlighet att välja den mat man vill ha

på marknaden krävs relevant och så fullständig information om produkterna som

möjligt. Det kan gälla såväl ursprungsbeteckning som metoder rörande djurhåll-

ning samt använda råvaror och tillsatser.

 Sverige bör verka för att ingrediensförteckningen på livsmedel är så

fullständig som möjligt. Råvaror och tillsatser som kan ge upphov till över-

känslighetsreaktioner bör alltid anges oavsett ingående mängd. Undantag från

huvudregeln om krav på fullständig märkning bör minimeras. Sådana undantag är

t.ex. möjligheten att använda vissa kategoribeteckningar och den s.k. 25-

procentsregeln för sammansatta ingredienser. Denna fråga är av särskild

betydelse för födoämnesallergiker. Redan mycket små mängder av ett allergent

ämne i livsmedel kan ge upphov till livshotande tillstånd.

 När det gäller användningen av tillsatser bör en kontinuerlig uppföljning och

översyn av de nu gällande EG-reglerna göras. Sverige bör verka för att

användningen av tillsatser minimeras och särskilt att användningen av de s.k.

azofärgämnena begränsas.

 I detta sammanhang bör påpekas att kommissionen i redovisningen av sina

konsumentpolitiska prioriteringar för 1996-1998 nämner att reglerna om

innehållsdeklarationer för livsmedel kan behöva förenklas, eftersom det endast

är ett litet antal konsumenter som kan tillgodogöra sig den komplicerade

information som många gånger finns. Ett sådant resonemang har som vi tidigare

har framhållit i avsnitt 6.1 väsentliga brister. Det är tillräckligt allvarligt

att en mindre andel av konsumenterna kan råka ut för mycket allvarliga eller

t.o.m. livshotande tillstånd om de av misstag äter livsmedel med innehåll som de

är överkänsliga mot. Det är därför inte acceptabelt att kraven på fullständiga

innehållsdeklarationer förenklas, så att konsumenterna inte kan avgöra vilka

ämnen livsmedlen innehåller.

7.3 Ekonomiskt och rättsligt skydd

7.3.1 Finansiella tjänster

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall arbeta för ökad konkurrens |

| och ett bättre konsumentskydd på den gemensamma marknaden för |

| finansiella tjänster. Det är särskilt betydelsefullt att |

| informationen om tjänsterna är tydlig, att tjänster vars syfte är|

| rådgivning eller förmedling är tillförlitliga, att konsumenternas|

| ställning vid fel i tjänsterna förbättras och att reklamationshan-|

| teringen blir mer effektiv. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: I de delar arbetsgruppen har behandlat de nu aktuella frågorna

överensstämmer dess bedömning i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna ställer sig i allmänhet bakom

arbetsgruppens bedömning. Svenska Bankföreningen understryker i sitt yttrande

vikten av att direktivet om gränsöverskridande betalningar endast bör omfatta

konsumentbetalningar. Tjänstemännens Centralorganisation anser att arbetsgruppen

givit de i detta avsnitt behandlade frågorna för lite uppmärksamhet. Att

förenkla och förbilliga transaktionskostnaderna vid gränsöverskridande

gireringar borde anses vara en högprioriterad konsumentpolitisk uppgift. Vidare

behöver konsumenternas rättsliga ställning vid fel i finansiella transaktioner

stärkas.

Skälen för regeringens bedömning

Allmänna krav på konsumentskyddet

Företag som erbjuder finansiella tjänster har stor frihet att med stöd av hem-

landsauktorisation etablera sig i övriga medlemsländer och att erbjuda sina

tjänster till konsumenter över gränserna. Detta skapar goda förutsättningar för

en förbättrad konkurrens med lägre priser och ett ökat utbud med en större

variationsrikedom. I samband med avreglering och internationalisering har under

senare år civil- och marknadsrättslig lagstiftning införts på såväl

gemenskapsnivå som nationellt i syfte att stärka konsumentskyddet. På

försäkringsområdet har även lagvalsregler införts enligt vilka konsumentens

nationella lagstiftning som huvudregel skall gälla för avtalet. Det har dock,

särskilt i de medlemsländer där handeln över gränserna med finansiella tjänster

har störst omfattning, visat sig att konsumentskyddet fortfarande har brister.

Detta gäller bl.a. avsaknaden av tydlig information till konsumenten.

 När det gäller vissa tjänster, t.ex. olika sparformer och försäkringar, har

inte en mer ingående analys av problemens art och omfattning på gemenskapsnivå

dokumenterats. Enligt kommissionens uppfattning är dock konsumenternas problem

särskilt tydliga vid köp av finansiella tjänster på distans. Detta föranledde

kommissionen att föreslå att även finansiella tjänster skall omfattas av

distansförsäljningsdirektivet.

 De möjligheter som den utökade marknaden ger konsumenterna bör balanseras av

ett starkare konsumentskydd för att breda grupper av konsumenter i realiteten

skall kunna dra nytta av det ökade utbudet. Detta synsätt kommer till uttryck

även i den av Nordiska Ministerrådet fastställda handlingsplanen för finansiella

tjänster och i avsnittet om finansiella tjänster i kommissionens

konsumentpolitiska prioriteringar för 1996-1998.

 Regeringen anser att Sverige bör verka för att det arbete med finansiella

tjänster som äger rum på gemenskapsnivå främst inriktas på åtgärder som stärker

konsumentskyddet i samband med de tjänster som i större omfattning erbjuds över

gränserna. Den enskilde konsumenten är vid dessa transaktioner särskilt sårbar

till följd av svårigheten att hävda sin rätt enligt den nationella

lagstiftningen. Sårbarheten är särskilt accentuerad om skyddsnivån i hemlandet

är högre än enligt gemenskapslagstiftningen. Regler om informationskrav och

ångerrätt är exempel på detta. De regler om information som finns i den

näringsrättsliga lagstiftningen är inte heller heltäckande, då vissa finansiella

tjänster också erbjuds av företag som inte står under särskild tillsyn. Arbetet

bör inriktas på åtgärder som leder till att konsumenterna genom krav på tydlig

information får bättre möjligheter att jämföra pris och kvalitet på utbudet av

finansiella tjänster, att de rådgivningstjänster och den förmedling som erbjuds

rörande finansiella tjänster är tillförlitlig samt att konsumenternas

rättigheter vid fel i tjänsterna förbättras och att reklamationshanteringen blir

mer effektiv. Sverige bör dock verka för att åtgärder som föreslås i

förekommande fall föregås av en grundlig analys av konsumentproblemens art och

omfattning samt vilka fördelar eventuella åtgärder på gemenskapsnivå har från

konsumentsynpunkt.

Konsumentkrediter

Det finns i dag en skillnad mellan låntagarnas och småspararnas möjligheter att

få goda villkor på grund av olikheter i konkurrensläget. De senaste årens

utveckling har lett till större valfrihet och förbättrade villkor för den som

önskar placera pengar, inte minst till följd av etableringen av nya aktörer och

utvecklingen av nya produkter. Utvecklingen har inte varit lika positiv på

kreditsidan, även om tendensen går åt rätt håll. Under förutsättning att det kan

ske under former som är betryggande för konsumenterna, bl.a. med hänsyn till

valutarisker, skulle det från konsumentsynpunkt dock vara önskvärt med en ökad

konkurrens från kreditgivare i andra medlemsstater, inte minst från kreditgivare

i medlemsstater med lägre räntenivåer eller räntemarginaler. Den enskilde

konsumentens tveksamhet inför varje form av risktagande är dock befogad. Detta

gäller även kreditgivarnas tveksamhet inför de ökade risker och kostnader som

blir följden vid gränsöverskridande kreditgivning om t.ex. kreditprövning av

praktiska skäl inte kan ske på ett tillfredsställande sätt. Förutsättningarna

för bostadskreditgivning varierar också mellan medlemsstaterna. Det beror bl.a.

på nationella särdrag i fråga om upplåtelse- och ägandeformer samt metoder för

ställande av säkerhet.

 Regeringen anser därför att Sverige bör verka för att kommissionen gör en

analys av om det är möjligt att ytterligare stimulera konkurrensen inom detta

område och vilka ytterligare åtgärder för att upprätthålla en hög

konsumentskyddsnivå detta eventuellt kan kräva.

 Exempel på åtgärder som omnämns i kommissionens nya treårsprogram är en

undersökning av konsumentkreditmarknadens funktionssätt, en utvidgning av

konsumentkreditdirektivet till att omfatta även bostadskrediter samt en analys

av kreditförmedlarnas roll i sammanhanget. Även ministerrådet har uppmärksammat

att området behöver undersökas vidare. Vid ministerrådsmötet den 9 november 1995

antogs därför en resolution om konsumentkrediter. Kommissionen uppmanas där att,

på grundval av sin rapport om tillämpningen av konsumentkreditdirektivet

87/102/EEG, fortsätta sin undersökning av de områden som rapporten pekar ut samt

lämna lämpliga förslag till åtgärder på gemenskapsnivå.

 Mot bakgrund av vad som tidigare anförts bör Sverige aktivt stödja ett sådant

arbete och även verka för att åtgärder vidtas i syfte att öka konsumenternas

möjligheter att få överblick över marknaden. Enligt regeringens mening bör

konsumentkreditdirektivets tillämpningsområde utvidgas inte bara till att

omfatta även bostadskrediter, utan också till att omfatta alla konsumentkrediter

över 20 000 ecu. Ökad överblick bör kunna åstadkommas dels genom skärpta och

enhetliga pris- och produktinformationskrav, dels genom åtgärder som i övrigt

innebär att informations- och utbildningsinsatser förbättras. Ett konkret

exempel på förbättrad information är införande av regler i

konsumentkreditdirektivet om krav på information om kreditkostnaden vid

kreditköp av en vara eller tjänst.

Överskuldsättning

En ökning av den gränsöverskridande handeln med krediter samt en ökad rörlighet

för personer torde på sikt fordra en ökad samordning av regler och rådgivning

för att förhindra överskuldsättning och att ge bistånd med skuldsanering för

kraftigt skuldsatta hushåll. Med tanke på de problem med överskuldsättning hos

många hushåll som redan i dag existerar såväl i Sverige som i andra

medlemsländer i EU är det angeläget med ett samarbete. Detta gäller särskilt

åtgärder som branschöverenskommelser, rekommendationer eller eventuell

lagstiftning angående marknadsföring och kreditprövning. Även samarbete i fråga

om budget- och skuldrådgivning mellan kreditgivare, gäldenärer och det allmänna

bör enligt regeringens mening övervägas i detta sammanhang.

 Såväl europeiska konsumentorganisationer som European Consumer Law Group (ett

nätverk för konsumenträttsexperter inom EU), The Consumer Debt Net (ett

informellt nätverk mellan myndigheter och organisationer som arbetar med frågor

som rör budgetrådgivning och överskuldsättning) som kommissionen har också

uppfattningen att det finns ett behov av att höja konsumentskyddsnivån för att

komma till rätta med överskuldsättningsproblemen. Denna fråga tas även upp i

kommissionens konsumentpolitiska prioriteringar för åren 1996-1998. Det är

regeringens uppfattning att Sverige bör delta aktivt i detta arbete och som

hittills bidra med erfarenheter och förslag.

Sparande och investeringar

Även om erfarenheterna i Sverige av erbjudanden över gränserna när det gäller

finansiella tjänster hittills är begränsade pekar tendensen mot att de tjänster

som erbjuds i huvudsak är olika spar- och investeringsformer. En bidragande

orsak till detta torde vara att nackdelarna av att inte vara etablerad på plats

är mindre vid inlåning än vid kreditgivning. En grundläggande skillnad består

här i att det företag som erbjuder sparformer intar gäldenärsrollen i

förhållande till kunden i stället för den borgenärsroll företaget får vid

kreditgivning.

 Det finns i dag genom insättningsgarantin ett grundskydd för sedvanlig

bankinlåning. För kunders skydd vid ett värdepappersbolags obestånd förväntas

ett EG-direktiv beslutas inom en snar framtid. Vid livförsäkringssparande har

kunden enligt svenska regler en särskild förmånsrätt vid ett försäkringsbolags

obestånd. Försäkringsutredningen har föreslagit att en utredare ges i uppgift

att lämna förslag på förstärkt skydd för försäkringskunder, exempelvis genom en

garantiordning. Frågan är under prövning i regeringskansliet.

 Enligt regeringens mening är det av stor vikt att det successivt görs

utvärderingar av om dessa olika former av skydd för konsumenten vid finansiella

företags obestånd ger konsumenterna ett adekvat skydd vad gäller nivå och

omfattning. Det bör dock i detta sammanhang noteras att avvägningar behöver

göras mot andra intressen. Det är viktigt för kapitalmarknadens funktion att

placerarna, även hushållen, har anledning att göra bedömningar av sina

investeringar. De sparformer på en finansiell marknad som är förknippade med ett

högre risktagande och större möjligheter till högre avkastning är också i

allmänhet förknippade med större förlustrisker. Detta samband kan inte brytas

utan att störningar i marknadens funktion uppkommer.

 Ett särskilt konsumentproblem som kommit att uppmärksammas alltmer, bl.a. i

Danmark, är oklarheter när det gäller ansvaret för de rådgivare som arbetar med

olika sparformer och andra placeringar. Ett säkert och långsiktigt sparande med

god avkastning får ökande betydelse för allt bredare grupper i samhället. Men

det är svårt för enskilda konsumenter att bedöma förhållandet mellan möjlig

avkastning och risktagande. Marknaden för finansiell rådgivning kommer således

sannolikt att växa i Sverige. Det är därför viktigt att den information som

lämnas och den rådgivning som erbjuds uppfyller högt ställda krav på

tillförlitlighet.

 Sverige bör därför verka för att kommissionen gör en översyn av vilka

konsumentproblem som finns i medlemsländerna på detta område och lämnar förslag

till eventuella åtgärder på gemenskapsnivå som kan stärka konsumenternas

ställning. Det har exempelvis framgått att det finns behov av att införa regler

om konsumentens ångerrätt när det gäller finansiella tjänster, i synnerhet vid

fjärrköp av olika spar- och andra placeringsformer samt försäkringar. Enligt

regeringens mening är det dock väsentligt att ångerrättens utformning anpassas

speciellt till de skilda förutsättningar som gäller för olika finansiella

tjänster. Därvid bör särskilt beaktas faktorer som risker och kostnader till

följd av spekulation i värdeförändringar som sker mellan avtals- och

ångertillfället, vem som tog initiativet till avtalet - dvs. om marknadsföringen

varit påträngande - och ytterst risken för instabilitet i det finansiella

systemet.

Betaltjänster

Den ökande användningen av olika elektroniska betal- och transaktionsformer

motiverar att bl.a. den rekommendation (88/590/EEC) som finns inom EU ses över.

Enligt uppgift från kommissionen har genomförandet av rekommendationen inte

fungerat tillfredsställande. De olikartade säkerhetsrutiner m.m. som finns i

olika medlemsländer ställer dessutom mycket stora krav på hur konsumenten själv

handhar betalningsmedlet. Konsumentens och den betaltjänstansvariges ansvar bör

därför klargöras vid en översyn av rekommendationen. Vidare bör kraven på

säkerhet och användarvänlighet vid utnyttjandet av dessa tjänster höjas.

 När det gäller direktivförslaget gränsöverskridande betalningar har

ministerrådet den 4 december 1995 antagit en gemensam ståndpunkt (EGT nr C 353,

30.12.1995, s. 52). Direktivförslaget behandlas nu i parlamentet. I det arbete

som bedrivits har Sverige eftersträvat en så vid tillämpning av direktivet som

möjligt. Enligt svensk uppfattning borde direktivet göras tillämpligt på i stort

sett alla överföringar en privatperson eller ett mindre eller medelstort företag

kan tänkas göra. En beloppsgräns kan accepteras, men den bör mot den angivna

bakgrunden vara så hög som möjligt. Även en annan beloppsgräns, den för

återbetalning av förkomna medel och ersättning vid andra fel i tjänsten har

enligt regeringens uppfattning satts för lågt. Sverige kommer att verka för att

de nu berörda gränserna höjs, från föreslagna 25000/30000 ecu avseende hela

direktivet och från 10000 ecu vid återbetalning. Om detta inte kan uppnås vid

parlamentets och rådets slutliga behandling av förslaget bör Sverige verka för

att kommissionen gör en uppföljning av om de beslutade gränserna leder till

oacceptabla följder för konsumenterna.

En gemensam valuta

Ett av Romfördragets mål efter Maastricht är att det inom EU skall upprättas en

ekonomisk och monetär union. Enligt fördraget skall den tredje och sista etappen

av den ekonomiska och monetära unionen inledas den 1 januari 1999. Enligt

planerna skall senast den 1 januari 2002 sedlar och mynt i den gemensamma

valutan (euro) börja cirkulera tillsammans med nationella sedlar och mynt.

Senast sex månader därefter skall de nationella valutorna helt ha ersatts av

euro. Sverige har ännu inte tagit slutlig ställning till frågan om deltagande i

den ekonomiska och monetära unionen. Vad som med säkerhet kan sägas är att

omställningen kommer att bli stor för konsumenterna om valutaunionen kommer till

stånd. De kommer inledningsvis att få svårare att bedöma pengarnas värde. Det

blir svårare att göra prisjämförelser mellan olika varor och tjänster samt att

observera förekomsten av dolda prishöjningar. Risken för att konsumenterna

kommer att känna osäkerhet rörande sparmedel, lån, skulder, försäkringsavgifter

osv. måste undanröjas. Sverige bör verka för att prisinformationen för varor och

tjänster i samband med omläggningen blir både tydlig och ändamålsenlig. Exempel-

vis bör medlemsländerna under en övergångsperiod tillförsäkras rätten att

föreskriva att pris och jämförpris skall anges i både den gamla nationella

valutan och den nya euron. När det gäller sammansättningen, utformningen och

antalet valörer av sedlar och mynt har European Monetary Institute, EMI, fattat

vissa principbeslut och Sverige bör inför det slutliga beslutsfattandet verka

för att det tas hänsyn till de behov som allergiker och synskadade har. Arbetet

därmed bör ske i nära samarbete med företrädare för dessa grupper.

Försäkringar

Inom försäkringsområdet regleras få konsumentfrågor på gemenskapsnivå. I takt

med ökad avreglering och ett tilltagande antal gränsöverskridande erbjudanden

bör dock även konsumentskyddet ges ökad uppmärksamhet. Sverige bör verka för att

kommissionen generellt ser över behovet av gemenskapsreglering rörande

marknadsföring och information m.m. rörande försäkringar. När det gäller

skadeförsäkringar bör, i likhet med övriga finansiella tjänster, också frågan om

konsumentens ångerrätt övervägas.

7.3.2 Marknadsföring och information

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att kraven som |

| gemenskapsreglerna ställer på företagens marknadsföring blir |

| strängare. Direktivet om vilseledande reklam bör utvidgas till |

| att gälla otillbörlig marknadsföring. Det s.k. TV-direktivet bör|

| ändras så att TV-reklam riktad till barn uttryckligen förbjuds. |

| Direktivet om prisinformation bör ändras så att krav på jämförpriser|

| läggs fast. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i stort med

regeringens.

 Remissinstanserna: Konsumenter i samverkan - Underverket anser att

näringslivets egenåtgärder beträffande marknadsföring inte är tillräckliga och

förespråkar att det inrättas ett konsumenternas etiska forum för reklam.

Handikappförbundens samarbetsorgan påpekar att dagens marknadsföring inte på ett

rättvisande sätt speglar verkligheten och betonar vikten av att ha en korrekt

bild av konsumenternas förutsättningar och behov. Samarbetsorganet förespråkar

ett förbud mot diskriminerande reklam vad gäller funktionshinder.

Barnombudsmannen ställer sig bakom förslaget rörande ett europeiskt förbud mot

TV-reklam riktad till barn. Dagligvaruleverantörernas Förbund och Gros-

sistförbundet Svensk Handel är negativa till ett lagstadgat förbud och anser

istället att barn som målgrupp bör skyddas genom självreglering hos

annonsörerna. Grossistförbundet anser vidare att sändarlandsprincipen, som

enligt förbundets uppfattning är intimt förknippad med EU:s fria rörlighet för

varor och tjänster, bör få ett större utrymme och omfatta även andra

mediakanaler såsom etermedia och elektronisk media. Konsumentverket stödjer den

uppfattning som arbetsgruppen framför beträffande sändarlandsprincipen och

behovet av att utvidga direktivet om vilseledande reklam till att omfatta även

otillbörlig marknadsföring. Pensionärernas Riksorganisation tillstyrker att

Sverige bör driva frågan om jämförpriser.

Skälen för regeringens bedömning

Etiken i marknadsföringen

Den gränsöverskridande marknadsföringen blir allt mer omfattande på den

europeiska marknaden. De säljfrämjande åtgärderna sker i nya former och genom

nya kanaler. Den nya informationsteknologin gör att utvecklingen går fort.

Annonser i TV-reklam, direktreklam, fax, sponsring och andra säljfrämjande

metoder blir mer omfattande till följd av nya möjligheter att förmedla

kommersiella budskap och ökad konkurrens mellan företagen.

 Utvecklingen ger nya villkor för flera olika aktörer på marknaden och deras

intressen kan till del vara motstridiga. Företagen får nya möjligheter att skapa

efterfrågan i form av olika regler för marknadsföring i olika medlemsländer. För

konsumenterna märks utvecklingen genom att marknadsföringen många gånger blir

mer intensiv. I detta ligger fördelar genom att man får ökad kunskap om utbudet

men också risker för att marknadsföringen blir påträngande och svår att värja

sig mot.

 Utvecklingen har uppmärksammats inom EU. I november 1992 beslutade

kommissionen att se över den övergripande policy som unionen har när det gäller

säljfrämjande åtgärder ("commercial communications") och att resultatet skall

presenteras i en grönbok. Denna beräknas komma att läggas fram under hösten

1996.

 Hittills förefaller det som om kommissionen främst koncentrerat sin analys

till de hinder som nationell lagstiftning på marknadsföringsområdet kan vara för

företag som vill utnyttja den fria rörligheten för varor, tjänster och kapital

på den gemensamma marknaden. Sverige bör därför verka för att

konsumentintressena lyfts fram i det arbete som nu pågår när det gäller

säljfrämjande åtgärder.

 Från såväl konsument- som näringslivssynpunkt är det viktigt att det finns

fasta spelregler för företagens marknadsföring inom gemenskapen. Det måste

vidare vara en strävan att skyddet för konsumenterna i medlemsländernas

lagstiftning på marknadsföringsområdet inte skiljer sig alltför mycket åt.

Samtidigt är det angeläget att gemenskapsreglerna föreskriver en hög etisk nivå

för företagens marknadsföring eftersom det är en av förutsättningarna för att

konsumenterna skall kunna ha förtroende för den gemensamma marknaden.

Marknadsföring får inte vara vilseledande eller otillbörlig på annat sätt och

den måste vara särskilt varlig när den vänder sig till grupper som av olika skäl

har svårt att kritiskt granska det kommersiella budskapet. Marknadsföringen

måste också innehålla information som underlättar konsumenternas val.

 De skillnader som finns mellan medlemsländernas regler för marknadsföring har

inte enbart sin grund i olika ambitioner i konsumentpolitiken utan beror också

på nationella kulturella skillnader som gör att synen på vad som är oetiskt och

otillbörligt kan variera. För Sverige är det viktigt att regleringar på

gemenskapsnivå som rör marknadsföring föreskriver vilket minsta konsumentskydd

som skall finnas och att det även i fortsättningen finns utrymme för

medlemsländerna att ha ett starkare konsumentskydd om man anser det påkallat.

 Utifrån de utgångspunkter som vi nu har redovisat bör Sverige verka för att

gemenskapsreglerna när det gäller marknadsföring läggs på en högre etisk nivå än

vad som gäller för närvarande. Sverige bör aktivt verka för att flera direktiv

skärps. Sverige bör också vara positivt till nya regler som värnar om utsatta

grupper. Ett exempel är det arbete som påbörjats när det gäller s.k.

mirakelprodukter, dvs. produkter som påstås ha föryngrande och hälsobringande

effekter.

 Det är vidare angeläget att det utvecklas ett samarbete på gemenskapsnivå när

det gäller tillsynen av att marknadsföringsreglerna följs.

Otillbörlig marknadsföring

Direktivet 84/450/EEG om vilseledande marknadsföring syftar till att skydda

såväl konsumenter som näringsidkare mot vilseledande reklam. Enligt direktivet

skall bedömningen av om marknadsföring är vilseledande ske med beaktande av alla

inslag i reklamen. Som vägledning finns en lista på typfall på vilseledande

uppgifter. Bevisbördan för att uppgifterna är vederhäftiga ligger på

näringsidkaren.

 Direktivet, som är ett minimidirektiv vilket ger medlemsländerna rätt att

införa strängare regler, fick en begränsad räckvidd på grund av att det fanns

mycket stora skillnader mellan medlemsländernas lagstiftning på området. Den

svenska uppfattningen, som vi fört fram i olika sammanhang, är att direktivet

inte är tillräckligt långtgående. Den svenska marknadsföringslagens regler går

längre än EG:s regler och omfattar också otillbörlig marknadsföring. De

mångåriga erfarenheter som finns i Sverige av denna lagstiftning visar att det

inte räcker att ha regler som enbart fångar in vilseledande reklam eftersom

marknadsföring kan vara otillbörlig mot konsumenter också av många andra skäl.

Sverige bör därför verka för att direktivet om vilseledande reklam utvidgas till

att även avse otillbörlig ("unfair") marknadsföring. Detta får särskild

betydelse i ljuset av den s.k. sändarlandsprincipen som gäller enligt TV-

direktivet, vilket närmare redovisas i det följande. Om det sändande landets lag

skall tillämpas är det nödvändigt att den ger ett fullgott konsumentskydd mot

oönskade former av marknadsföring.

Förbud mot TV-reklam riktad till barn

Inom EU regleras TV-sändningar av direktivet 89/552/EEG om utförandet av

sändningsverksamhet för television (TV-direktivet). Direktivet syftar till att

skapa förutsättningar för fri rörlighet av TV-sändningar inom EU enligt den

grundläggande sändarlandsprincipen. Denna princip går ut på att det är det land

varifrån programbolaget sänder, som har att iaktta att de varsamhetskrav som

direktivet uppställer efterlevs av det sändande bolaget. Det mottagande landet

får som huvudregel inte förhindra vidareutsändning av program som uppfyller

dessa varsamhetskrav, även om sändningen står i strid med mottagarlandets

lagstiftning. Direktivet är för närvarande under revision efter ändringsförslag

från kommissionen (EGT nr C 185, 19.7.1995, s. 5).

 TV-direktivet innehåller bestämmelser om reklam. Bland annat uppställs vissa

varsamhetskriterier när det gäller reklam riktad till barn. Reklamen får t.ex.

inte direkt uppmana minderåriga att köpa en produkt eller tjänst genom att

utnyttja deras oerfarenhet eller godtrogenhet. Inte heller får den direkt

uppmuntra minderåriga att övertala sina föräldrar eller andra att köpa de

utannonserade varorna eller tjänsterna.

 Sverige har under arbetet med revideringen av direktivet aktivt verkat för ett

förbud mot TV-reklam riktad till barn under 12 år, i enlighet med den

lagstiftning som vi har i Sverige. Barnen är i regel oerfarna och godtrogna i

kommersiella sammanhang och utgör därför en särskilt utsatt grupp. TV-reklam

till barn kan ses från såväl konsument- som barnkultursynpunkt. Argumenten mot

att kommersiella aktörer skall tillåtas locka barn till köp via det suggestiva

TV-mediet är väl underbyggda. Sverige bör därför även fortsättningsvis i

enlighet med de mål som uppställs i 1995 års regeringsförklaring verka för att

TV-direktivet ändras så att TV-reklam riktad till barn uttryckligen förbjuds.

Det vi hittills har uppnått i denna del är utfästelser från kommissionens sida

att medverka till att studier görs av reklamens effekter på barn.

 Vid sidan av kravet på förbud mot TV-reklam riktad till barn har Sverige också

drivit att TV-direktivet skall förtydligas när det gäller rätten för

medlemsländerna att ingripa mot annonsörer som genom att vända sig till ett

utländskt programbolag kringgår det mottagande landets lagstiftning.

Ministerrådet och kommissionen har efter svenska insatser kommit överens om att

anta en deklaration som ger vissa klarlägganden när det gäller medlemsländernas

möjligheter att hävda sin lagstiftning i förhållande till annonsörer som går via

utländska programbolag. Detta kan innebära att medlemsländerna lättare kan värna

om nationell lagstiftning som har en högre skyddsnivå än vad TV-direktivet före-

skriver. Frågan huruvida annonsörer omfattas av TV-direktivet och dess

sändarlandsprincip är föremål för EG-domstolens prövning efter hänvändelse dit

från Marknadsdomstolen.

 Parlamentet har nyligen yttrat sig över direktivförslaget och bl.a. föreslagit

skärpta regler för reklam riktad till barn. Behandlingen av de olika förslagen

kommer att fortsätta i rådet under våren.

Jämförpriser

Riktig och ändamålsenlig prisinformation är en förutsättning för att

konsumenterna skall kunna använda sin tid och sina pengar på ett så effektivt

sätt som möjligt. Det bästa sättet för konsumenterna att kunna jämföra priser,

särskilt på livsmedel, är genom jämförprismärkning. Prismärkning av livsmedel

och andra varor regleras inom EU i två direktiv från år 1979 respektive år 1988.

Direktiven har som utgångspunkt att jämförpriser och standardiserade förpack-

ningsstorlekar skall ge konsumenterna ett likvärdigt informationsunderlag när

det gäller prisjämförelser, vilket har inneburit att en mängd produkter

undantagits från märkning.

 Vid EES-överenskommelsen var Sverige av den uppfattningen att prisinfor-

mationsdirektiven medger medlemsländerna en långtgående nationell frihet att

fastställa hur informationen kan utformas i praktiken. Sverige gjorde därför

ingen reservation mot direktivens giltighet för svensk del. En närmare analys av

reglerna har dock visat att ett medlemsland inte kan ställa krav på jämförpris

på en vara som har en standardiserad förpackningsstorlek. Därmed har det

förelegat en risk för att det svenska prisinformationssystemet väsentligen kan

komma att urholkas.

 På svenskt initiativ bildades en nordisk arbetsgrupp under Nordiska

Ministerrådets ämbetsmannakommitté för konsumentfrågor för att söka formulera en

gemensam nordisk hållning i prisinformationsfrågan. Slutresultatet av

arbetsgruppens arbete presenterades i rapporten Enhetspris/jämförpris (TemaNord

1994:571), vilken har tillställts kommissionen.

 Vid bl.a. EU:s ministerrådsmöten i december 1994 och mars 1995 framhöll

Sverige uppfattningen att länken mellan jämförpris och standardiserade storlekar

borde brytas, eftersom det stora antalet tillåtna storlekar för olika

produktgrupper urholkar möjligheten att kunna jämföra priser mellan olika

märken.

 En översyn av direktiven har visat att systemet med standardiserade förpack-

ningsstorlekar inte ger tillräckligt informationsunderlag för att göra pris-

jämförelser. Kommissionen presenterade därför i juni 1995 ett förslag till

förenklat direktiv om prisinformation (EGT nr C 260, 5.10.1995, s. 5).I

förslaget har kopplingen mellan jämförpriser och standardiserade förpack-

ningsstorlekar tagits bort. Istället föreslås att försäljningspris och

jämförpris som huvudregel skall anges för alla varor som säljs till konsumenter,

för att därigenom underlätta prisjämförelser. Förslaget har en större

överensstämmelse med de svenska reglerna om prisinformation än nu gällande

direktiv, vilket skulle betyda att det svenska jämförprissystemet kan behållas.

 Arbetet med direktivförslaget har emellertid försvårats bl.a. av att ett

flertal medlemsländer har opponerat sig mot att direktivet skall omfatta

småbutiker. Vidare är det flera länder som för närvarande i sin nationella lag-

stiftning har en koppling mellan standardförpackningar och jämförpriser. Även

frågan om tidpunkten för direktivets ikraftträdande är föremål för diskussion.

Dessa problem behöver få en snabb lösning. Det är därför viktigt att Sverige

även fortsättningsvis aktivt arbetar för jämförpriser samt verkar för att en

gemensam ståndpunkt angående direktivförslaget kan nås så snart som möjligt.

7.3.3 Köprättsliga frågor

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige bör stödja arbetet för att höja |

| konsumentskyddsnivåer när det gäller garantier och tjänster efter|

| köpet. Det är angeläget att gemenskapsreglerna utformas på ett |

| sådant sätt att konsumentintressena värnas så effektivt som möjligt|

| utan onödiga ingrepp i de nationella rättsordningarna. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot arbetsgruppens bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: Kommissionen publicerade i januari 1994 en

s.k. grönbok om garantier för konsumentvaror och service efter köpet. Med

garantier avses inte bara avtalade garantier utan också vad som kallas legala

garantier, dvs. det skydd som lagen ger konsumenten när det är fel på varan. I

grönboken sägs bl.a. att konsumentskyddet på dessa områden skiljer sig mycket

inom unionen och att skyddet åtminstone i vissa länder behöver förbättras. Som

ett skäl för att harmonisera reglerna pekar man i grönboken på handeln över

gränserna, som också på konsumentområdet blir alltmer utbredd. Grönboken

lämnades ut för synpunkter, varefter kommissionen drog slutsatser om hur arbetet

borde gå vidare. Kommissionen tillsatte därvid en arbetsgrupp med fristående

experter, dvs. personer som inte representerar sina länder. Enligt uttalanden

som gjordes från kommissionen studerade gruppen särskilt behovet av ett

förstärkt konsumentskydd vad gäller det legala felansvaret för näringsidkarna.

Enligt uppgift var arbetet i kommissionen inriktat på att arbetsgruppen skulle

presentera ett direktivförslag före sommaren 1995. Arbetet var brett upplagt och

synes ha syftat till något som närmast liknar en europeisk konsumentköplag.

 Kommissionen väntas inom kort lämna ett direktivförslag. Det är inte känt vad

förslaget kommer att innehålla. Att det blir ett direktivförslag synes dock

klart. Som sagts nyss var arbetet i kommissionens arbetsgrupp brett upplagt och

texterna liknade närmast en europeisk konsumentköplag med inriktning särskilt på

påföljder vid fel. Det finns skäl att tro att direktivförslaget kommer att

innehålla ganska detaljerade sådana regler.

 Regeringen anser att Sverige bör stödja arbetet för att höja konsu-

mentskyddsnivån när det gäller garantier och tjänster efter köpet. Men det är

samtidigt mycket viktigt att utformningen av gemensamma regler på området

övervägs noga. Det är angeläget att gemenskapsregler inom konsumenträtten

utformas på ett sådant sätt att konsumentintressena värnas så effektivt som

möjligt utan onödiga ingrepp i de nationella rättsordningarna.

 Det är knappast lämpligt att försöka harmonisera staternas civilrättsliga

regler om konsumentköp. På ett så centralt område, där de flesta länderna redan

har detaljerade lagregler, stöter ett sådant arbete på stora svårigheter.

Länderna har vitt skilda utgångspunkter och en harmonisering i detaljer innebär

att inarbetade system får överges. Det medför ett omfattande arbete, kräver

stora resurser och tar lång tid. Det är viktigt att inom rimlig tid kunna

förbättra konsumentskyddet inom unionen när det gäller garantier och tjänster

efter köpet. Konsumenterna är inte betjänta av att länderna gör om sina

rättssystem. Däremot ligger det i konsumenternas intresse att det läggs fast en

hög miniminivå för konsumentskyddet och att de viktiga problemen blir lösta på

ett tillfredsställande sätt. Arbetet på det här området bör därför inriktas på

ett direktiv som anger vilka problem som de nationella lagarna skall reglera och

vilket skydd konsumenterna lägst skall ha.

7.3.4 Tvistlösning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för åtgärder och |

| samarbete på gemenskapsnivå som gör att konsumenterna snabbt, |

| enkelt, billigt och rättssäkert kan hävda sin rätt vid handel över|

| gränserna. Åtgärder för ömsesidigt erkännande av organisationers och|

| offentliga organs talerätt vid otillbörliga förfaranden bör också|

| stödjas. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är i huvudsak positiva till arbets-

gruppens bedömning. Allmänna reklamationsnämnden pekar dock på problemet med att

dess beslut är rekommendationer och att företagen inte kan tvingas följa dem.

Att nämndens beslut ändå följs beror på ett stort förtroende hos konsumenter och

näringsidkare samt deras olika branschorganisationer. Det är osäkert hur en

sådan verksamhet skulle fungera i länder där sådana organisationer saknas.

Svenska Bankföreningen har inget att invända mot att Sverige driver frågan om

konsumenters rätt och möjligheter till tvistlösning. Bankföreningen framhåller

dock att systemet med grupptalan lämpar sig illa för det kontinentala

rättssystemet, varför denna fråga inte bör drivas i EU.

 Skälen för regeringens bedömning: Med växande gränsöverskridande handel ökar

också svårigheterna för konsumenterna att hävda sin rätt när företagen inte

lever upp till sina åtaganden. Det kan handla om bl.a. brister i företagens

marknadsföring, deras sätt att följa de avtal som upprättas eller fel i själva

varan eller tjänsten i sig.

 Problemen för konsumenterna att hävda sin rätt på den gemensamma marknaden har

uppmärksammats inom unionen. Ett arbete har därför påbörjats för att uppnå en

bättre överensstämmelse mellan konsumenternas civilrättsliga skydd och deras

processrättsliga, dvs. att ge konsumenterna möjlighet att få rätt när de har

rätt enligt de regler som gäller gemensamt inom EU, men också nationellt.

 Arbetet går ut på att underlätta för konsumenter att få sin rätt prövad men

också att man skall få bort långdragna och dyra förfaranden. Det kräver att

konsumenterna har tillgång till de organ som kan hjälpa dem att få sina tvister

lösta samt att de beslut som fattas i realiteten får genomslag. Övervägandena

inom EU om vad man kan göra för att förbättra det processrättsliga systemet för

konsumenterna omfattar inte bara rättsliga aspekter. Det handlar också om att

hitta system för att följa upp vilka klagomål som är vanliga, öka samarbetet

mellan tvistlösningsorgan, främja att näringslivet antar uppförandekoder samt

stötta konsumentorganisationernas insatser.

 Kommissionen har utvecklat sin syn på hur man bör gå vidare i arbetet med

tvistlösning i den grönbok som lades fram år 1993. I kommissionens konsu-

mentpolitiska prioriteringar för åren 1996-1998 aviserar kommissionen att man

avser att överväga lämpliga åtgärder på detta område. Även ordförandeskapen har

under åren 1995 och 1996 prioriterat frågan. Som en uppföljning av grönboken har

kommissionen nyligen lagt fram en skrivelse med en handlingsplan angående

tvistlösning på den gemensamma marknaden (COM [96] 13 final).

 I handlingsplanen beskrivs de initiativ kommissionen har tagit eller avser att

ta för att komma till rätta med de problem som finns. Nyligen har ett

direktivförslag presenterats om åtgärder mot vissa otillbörliga förfaranden

riktade mot konsumenter och om ömsesidigt erkännande av organisationers och

offentliga organs rätt att föra talan i sådana fall. Kommissionen avser vidare

att behandla frågan om tvistlösning utanför domstol och i en rekommendation ange

de minimikrav som bör ställas på ett sådant förfarande. Den tredje delen i

kommissionens handlingsplan rör tvistlösning i domstol. Det handlar om att

förbättra möjligheterna att lösa gränsöverskridande tvister om små värden. Ett

för gemenskapen gemensamt formulär skall utarbetas, där anspråk och förslag till

lösning av tvisten m.m. kan anges på det egna språket. Kommissionen planerar en

försöksverksamhet i några områden där gränsöverskridande tvister är vanliga.

 I Sverige lägger vi stor vikt vid att konsumenterna skall ha goda möjligheter

att hävda sin rätt. Vid sidan av de allmänna domstolarna finns sedan lång tid

mer informella förfaranden till stöd för konsumenterna genom den lokala medling

i tvister som den kommunala konsumentverksamheten ger och genom Allmänna

reklamationsnämndens arbete. För att ytterligare effektivisera tvistlösningen

och stärka konsumenternas ställning har sedan år 1991 försök bedrivits med

möjligheter för Konsumentombudsmannen (KO) att föra en grupp konsumenters talan

inför nämnden. För närvarande utreds om KO också skall kunna föra enskild

konsuments talan vid allmän domstol. Frågan om att införa en generell möjlighet

att föra grupptalan bereds också i regeringskansliet.

 Sverige bör vara positivt till det arbete som påbörjats på gemenskapsnivå när

det gäller tvistlösning. Vi har goda erfarenheter av vårt system och bör utifrån

dessa verka för regler och samarbete på gemenskapsnivå som gör att konsumenterna

enkelt, snabbt, billigt och rättssäkert kan hävda sin rätt vid handel över grän-

serna.

 De tankar som finns inom kommissionen om utökat samarbete mellan tvistlösande

myndigheter och en strävan att få näringslivet att vidta egenåtgärder bl.a.

genom att anta uppförandekoder är positivt och bör utvecklas ytterligare i det

fortsatta arbetet.

 Även språket kan utgöra ett problem för konsumenten i samband med gräns-

överskridande tvister. Frågan om vilka åtgärder som här kan vidtas för att

konsumenten på bästa sätt skall kunna hävda sina rättigheter bör därför också

noggrant övervägas.

 Vid sidan av varje konsuments individuella rätt och intresse av att få tvister

lösta finns konsumentkollektivets krav på att de regler som gäller till skydd

för konsumenterna inom gemenskapen verkligen följs. Kommissionen har som

tidigare nämnts nyligen lagt fram ett förslag till ett direktiv (KOM [95] 712,

dokumentet har ännu inte publicerats i EGT) som skall göra det möjligt att komma

åt överträdelser av bl.a. direktiven om vilseledande reklam, hemförsäljning,

konsumentkrediter och oskäliga avtalsvillkor, när överträdelserna skadar

konsumenternas intressen. Överträdelserna skall kunna beivras oavsett i vilket

medlemsland de fått konsekvenser. Offentliga organ eller konsumentorganisationer

skall enligt förslaget ges behörighet att ansöka om förbudsföreläggande vid

domstol eller annan behörig juridisk instans i det land där det förbjudna för-

farandet ägt rum. Ansökningarna skall behandlas skyndsamt.

 Sverige stödjer ambitionen att hitta en lösning på de problem som uppstår när

otillbörliga förfaranden i ett medlemsland riktas mot konsumenter i andra

medlemsländer. Sverige stödjer också förslaget om ömsesidigt erkännande av

organisationers och offentliga organs talerätt.

7.3.5 Konsumentskydd och allmännyttiga tjänster

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att kommissionen |

| utreder vilka problem konsumenterna möter på områden där tidigare|

| monopoliserade marknader avreglerats samt redovisar vilka |

| skyddsbehov som bör tillgodoses. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Handikappförbundens samarbetsorgan tillstyrker att en

utredning tillsätts. Svenska Kommunförbundet avstyrker att en utredning

tillsätts. Om sådan behövs bör den ske på nationell nivå. Pensionärernas

Riksorganisation betonar att om en utredning skall tillsättas så måste det

klarläggas vilka avreglerade tjänster som skall betraktas som konsumentfrågor

och vilka som skall betraktas som medborgerliga rättigheter.

 Skälen för regeringens bedömning: En grundläggande idé bakom EU-samarbetet är

att den ekonomiska utvecklingen stimuleras genom ökad konkurrens. I många länder

avregleras för närvarande tidigare monopoliserade marknader. Exempel är

avregleringen på kommunikationsområdet när det gäller tele, post, flyg och i

viss mån järnväg. Verksamheter har bolagiserats eller privatiserats.

Borttagandet av tidigare legala begränsningar samt nya lagar om offentlig

upphandling och konkurrens har medfört att intresset för konkurrensutsättning

har ökat.

 Regeringen anser att det är av största vikt att konsumenternas behov av

information, kvalitetskontroll, juridiskt stöd m.m. kan tillgodoses när det

gäller tjänster på tidigare monopoliserade marknader som avreglerats.

Konsumenterna måste ha information och kunskaper för att kunna jämföra olika

alternativ och avgöra om de har fått den kvalitet på tjänsten som de har betalt

för eller har rätt att kräva. Det måste också finnas kanaler för att föra fram

synpunkter på tjänsterna samt få rättelse snabbt, enkelt och billigt om

konsumenterna har blivit felaktigt behandlade.

 I detta sammanhang kan nämnas den europeiska debatt som har börjat om hur

konsumentintresset skall kunna tas tillvara i tider av avreglering och

privatisering. Kommissionen prioriterar i sitt treårsprogram för

konsumentpolitiken bl.a. skyddet för konsumenternas intressen när det gäller

s.k. nödvändighetstjänster som t.ex. el, vatten, gas och telefon.

 Kommissionen pekar på de stora ansträngningar som gjorts för att påskynda en

liberalisering av dessa tjänster. Enligt kommissionen kommer införandet av

konkurrens på dessa områden att få positiva effekter för konsumenterna, men det

är angeläget att sörja för att det finns tillräckliga garantier för att socialt

utsatta grupper kan få nödvändig tillgång till dessa tjänster även om

produktionen privatiseras. Kommissionen anger att man kommer att försäkra sig om

att lämpliga åtgärder vidtas för att detta uppnås och att man kommer att verka

för en fortsatt liberalisering för att öka effektiviteten och sänka priserna

till nytta för konsumenterna. Samtidigt kommer man att försäkra sig om en

förbättrad kvalitet på tjänsterna särskilt för utsatta konsumentgrupper som är

beroende av sådana tjänster.

 Sverige har under de senaste tio åren liberaliserat flera marknader som tidi-

gare varit reglerade. Det gäller bl.a. inom transport-, kommunikations- och

energiområdena. Inom EU är avregleringar inom dessa områden aktuella.

Utvecklingen är i flera avseenden positiv främst för näringslivet men även för

konsumenterna. Svenska erfarenheter visar dock att avregleringarna medför även

negativa konsekvenser för konsumenterna, vilka måste åtgärdas med ett förbättrat

konsumentskydd.

 Från svensk sida bör det vara värdefullt att behovet av konsumentskydd när det

gäller avreglerade tjänster uppmärksammas. Även om ansvaret för dessa frågor i

första hand ligger på nationell nivå är behovet av konsumentskydd likartade i

alla länder. Sverige kommer därför att aktivt verka för att kommissionen tar

fram grönböcker rörande vilka problem konsumenterna möter och behovet av konsu-

mentskydd på de aktuella områdena.

7.4 Information och utbildning

7.4.1 Konsumentinformation och utbildning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för insatser inom EU |

| som bidrar till att konsumenterna blir välutbildade och |

| kritiska som en motvikt till det allt hårdare kommersiella |

| tryck som konsumenterna, och bland dem särskilt ungdomar, i dag |

| utsätts för. |

| Åtgärder på gemenskapsnivå bör stödja och komplettera medlems-|

| ländernas åtgärder för att förbättra konsumentinformationen och |

| utbildningen. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i denna del är i

huvudsak positiva till arbetsgruppens bedömning. Ungdomsstyrelsen understryker

att ungdomsarbetslösheten är mycket hög och att en stor grupp ungdomar behöver

stöd, inte minst när det gäller information och råd i konsumentfrågor.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle föreslår att konsumentundervisning införs

som ett obligatoriskt ämne i gymnasieskolan.

 Skälen för regeringens bedömning: Den gemensamma marknaden kan bara fungera

tillfredsställande om konsumenterna i sitt dagliga liv känner att de kan ha

förtroende för och dra nytta av den. Om konsumenterna skall kunna utnyttja

marknadens möjligheter måste de vara välinformerade och välutbildade. Ett

växande gränsöverskridande utbud av varor och tjänster och en alltmer intensiv

marknadsföring gör det svårare för konsumenterna att överblicka marknaden,

kritiskt granska företagens utbud och göra genomtänkta val. Många konsumenter

känner sig också främmande inför den nya informationstekniken som allt oftare

används vid förmedlingen av information.

 Det är mot denna bakgrund angeläget att konsumenterna inom unionen är

välinformerade och välutbildade. Det ger en motvikt mot det hårdare kommersiella

tryck som konsumenterna och bland dem särskilt ungdomarna utsätts för. Kunniga

och kritiska konsumenter utgör också en kraft på marknaden för att driva fram

nya produkter och tjänster, vilket är särskilt positivt när det gäller att få en

konsumtion som belastar miljön så lite som möjligt.

 Sverige har vid ett beslut i ministerrådet under hösten 1995 ställt sig bakom

en resolution som uppmanar kommissionen att före utgången av år 1996 noga

undersöka möjligheterna till initiativ på gemenskapsnivå vad gäller samarbetet

på området konsumentutbildning och utbyte av information. Utgångspunkterna för

kommissionens arbete skall vara att hänsyn tas till moderna

kommunikationsmetoder och ny teknik. De initiativ på gemenskapsnivå som kan bli

aktuella skall stödja och komplettera medlemsstaternas åtgärder för att

förbättra konsumentutbildning och konsumentupplysning.

 Sverige har således ställt sig bakom att information till och utbildning av

konsumenter är viktiga samarbetsområden i EU:s konsumentpolitiska arbete. Det

måste dock framhållas att dessa medel inte kan ersätta konsumentskyddslagstift-

ning för att ge konsumenterna en stark ställning på marknaden. Detta bör tydligt

markeras från svensk sida i det fortsatta arbetet.

 För att få en effektiv resursanvändning bör Sverige verka för att insatserna

på gemenskapsnivå koncentreras till tydligt utpekade områden. Hushållsekonomiska

frågor samt konsumtion och miljö är exempel på områden som bör prioriteras. När

det gäller målgrupperna bör ungdomarna sättas i första rummet.

 I proposition 1994/95:140 understryks att kraven på ungdomar som konsumenter

blir allt större. Under en relativt kort tid i livet skall beslut fattas och en

rad investeringar göras som får stora konsekvenser och påverkar livssituationen

under en lång tid.

 Det är därför viktigt att elever när de lämnar skolan skall kunna

 - hushålla med sina resurser och hantera sin vardagsekonomi,

 - hantera den kommersiella påverkan de utsätts för,

 - bedöma den egna konsumtionens betydelse för miljön, och

 - använda sina rättigheter och även vara medvetna om sina skyldigheter som

 konsumenter.

 Sverige har tillsammans med de övriga nordiska länderna stor erfarenhet av

utbildning i konsumentfrågor. Nordiska ministerrådet antog nyligen en

handlingsplan för konsumentutbildning i skolan 1996-1999. Denna utgör en bra

utgångspunkt för diskussionen om lämpliga kompletteringar på gemenskapsnivå inom

EU.

 Den kommunala konsumentverksamheten utgör basen för kunskapsspridning enligt

den svenska konsumentpolitiska modellen. Konsumentverket svarar för utbildning

av de kommunala konsumentvägledarna som för kunskap vidare till skolor,

arbetsplatser och enskilda konsumenter. Verket svarar också för produktion av

läromedel samt utbildning av lärare i konsumentfrågor. Massmedier är också

viktiga i informationsförmedlingen. Även inom de frivilliga

konsumentorganisationerna sker en omfattande utbildningsverksamhet.

 Både när det gäller konsumentinformation och utbildning måste åtgärder på

gemenskapsnivå ta hänsyn till förhållanden i medlemsländerna och vara ett stöd

och komplement till dessa. En viktig uppgift för kommissionen bör därför vara

att dokumentera hur olika länder arbetar med dessa frågor och vilka erfarenheter

man har. Kommissionen bör vidare stödja uppbyggnaden av olika nätverk för

erfarenhetsutbyte mellan dem i medlemsländerna som arbetar med vägledning,

information och utbildning på konsumentområdet.

7.4.2 Informations- och servicesystem

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall stödja en utveckling inom |

| EU som innebär att konsumentpolitiken uppmärksammar de krav som |

| bör ställas på olika service- och informationssystem för att alla|

| konsumenter skall kunna nyttja dem. Kraven måste vara tydliga |

| och uppmuntra till användarvänliga lösningar. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen har inte närmare behandlat denna fråga.

 Remissinstanserna: Handikappinstitutet och Finansinspektionen pekar på att

allt fler teknikstyrda servicesystem tas i bruk och att det är viktigt att

tekniken blir tillgänglig för och kan användas av alla.

 Skälen för regeringens bedömning: Konsumenterna konfronteras dagligen med en

mängd service- och informationssystem. Nya förutsättningar skapas för resande,

bank och betalning, försäljning och distribution m.m. Man kan sköta bankaffärer

hemifrån, köpa teaterbiljetter på posten etc. Detta underlättar tillvaron för

många konsumenter. Men det kan också skapa problem för många, bl.a. för

handikappade och äldre. Dessa frågor har uppmärksammats av Konsumentverket och

Handikappinstitutet i rapporten Service på lika villkor.

 Det är viktigt att dessa frågor uppmärksammas i såväl Sverige som i EU. Inom

EU har frågan om Europas väg till informationssamhället en hög prioritet. En rad

projektområden har pekats ut i den s.k. Bangemannrapporten och har sedan

beslutats i rådet. Ett område som särskilt rör konsumenterna gäller nätverk för

cityinformation. Det syftar till att etablera nätverk som förser hushållen med

ett system och metoder för att kunna använda multimediatjänster i

direktförbindelser ("on-line"). Exempel är "video-on-demand", banktjänster och

"homeshopping".

 Informationstekniken har en stor potential för att förbättra distributionen av

varor och tjänster och därigenom öka tillgängligheten och sänka priserna för

konsumenterna. En viktig uppgift för konsumentpolitiken både i Sverige och inom

EU är att ge stöd så att dessa möjligheter kan tas till vara.

 I det sammanhanget kan, såsom påpekas i kommissionens konsumentpolitiska

prioriteringar för åren 1996-1998, särskilda insatser behöva göras för att

uppmuntra konsumentorganisationerna att förändra sina arbetsformer och därmed

kunna tillgodogöra sig fördelarna med den nya informationstekniken. Ett av de

prioriterade områdena i handlingsprogrammet är åtgärder för att möjliggöra för

konsumenterna att dra nytta av informationssamhället. Intensifierade åtgärder

som innefattar utbildning och upplärning så att konsumenterna tillfullo skall

kunna utnyttja informationssamhällets möjligheter föreslås. Sverige kommer att

aktivt stödja och delta i detta arbete.

 Det pågår också flera projekt både i Sverige och i andra länder för att göra

informationen till medborgare och konsumenter lättare tillgänglig.

Erfarenheterna från dessa projekt kan bidra till att kraven på olika service-

och informationssystem kan preciseras.

 Sedan våren 1992 pågår ett utvecklingsarbete om medborgarkontor och

medborgarinformation inom Civildepartementet. En av uppgifterna i

utvecklingsarbetet är att stimulera utvecklingen av offentliga databaser som kan

användas vid medborgarkontor. Detta kommer att vara en central punkt i det

fortsatta utvecklingsarbetet.

7.5 Miljö och konsumtion

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige skall verka för att kommissionen |

| utarbetar en strategi på konsumentområdet för att utveckla sådana|

| produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningen på|

| miljön och bidrar till en långsiktig hållbar utveckling. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har uttalat sig i denna del

är positiva till arbetsgruppens bedömning. Statens naturvårdsverk understryker

vikten av miljöinformation till barn och ungdomar, då den enskildes livsstil och

dennes roll i arbetet med att lösa miljöproblemen kommer att bli alltmer

betydelsefull framöver. Dagligvaruleverantörernas Förbund påpekar att

miljöområdet är komplicerat, bl.a. på grund av att vedertagna rön ständigt

ändras i och med att forskningen gör nya upptäckter. Därför måste man i

miljöarbetet vara mycket tydlig med vad som avses med "produktions- och

konsumtionsmönster". Statistiska centralbyrån anser att en europeisk

handlingsplan för miljömässigt hållbara konsumtions- och produktionsmönster bör

innehålla ett statistiksystem för att följa utvecklingen. Konsumenter i

samverkan anser att arbetsgruppens förslag behöver förtydligas och förstärkas.

 Skälen för regeringens bedömning: Miljömålet för konsumentpolitiken i Sverige

är nytt. Det svarar mot krav och behov som finns hos konsumenterna.

Medvetenheten om sambandet mellan miljö och konsumtion har stadigt ökat och

människor är i dag villiga att ta ett större ansvar för miljön än tidigare.

Detta gäller inte bara konsumenter i Sverige, utan undersökningar visar att

denna inställning råder hos stora konsumentgrupper i Europa.

 Men det är inte alltid lätt för konsumenterna att i sitt praktiska liv agera

och leva miljövänligt. En viktig uppgift för konsumentpolitiken är därför att se

till att konsumenterna får underlag för att bedöma de miljömässiga

konsekvenserna av sin konsumtion och också ges praktiska förutsättningar att

spela en aktivare roll för att belastningen på miljön skall minska.

 Det finns styrmedel, såväl informativa och administrativa som ekonomiska, som

kan påverka konsumtion och produktion i en miljöanpassad riktning. Exempel på

styrmedel inom främst konsumentområdet är miljömärkning och

miljövarudeklarationer. Dessa används redan i dag i viss utsträckning men bör

utvecklas vidare också i det internationella samarbetet. Vid produktutveckling

och produktion bör arbetet med internationell standardisering, livscykelanalyser

och miljörevisioner främjas. Miljöskatter, t.ex. skatten på koldioxid, är

exempel på viktiga ekonomiska styrmedel.

 I kommissionens andra konsumentpolitiska program som antogs år 1993 framhölls

det nära sambandet mellan konsumentpolitik och miljöpolitik. I kommissionens

konsumentpolitiska prioriteringar som gäller för perioden 1996-1998 har kommis-

sionen gått längre. Ett av de prioriterade områdena är främjandet av ett

praktiskt förhållningssätt till utveckling av hållbara konsumtionsmönster.

Kommissionen framhåller vikten av utbildning och information som medel att

förstärka konsumenternas medvetenhet. En förutsättning för att konsumenter skall

kunna göra rationella konsumtionsval är ju att de har tillgång till relevant,

begriplig och neutral information både i fråga om miljö- och funktionsaspekter

på produkter.

 Kommissionen framhåller att konsumenterna ofta har svårigheter att bedöma en

produkts miljöpåverkan i jämförelse med en annan. Det är därför viktigt att

system som bygger på livscykelanalyser vidareutvecklas för att en jämförelse av

produkters påverkan på miljön i produktions- och användningsfasen samt vid

kvittblivning kan göras.

 EG:s miljömärkningssystem infördes år 1992 (rådets förordning [EEG] nr

880/92). Arbetet med att utarbeta kriterier har gått långsammare än beräknat. I

dag har kriterier för åtta produktgrupper fastställts, bl.a. för tvättmedel,

hushålls- och toalettpapper samt tvätt-och diskmaskiner. Endast ett fåtal licen-

ser har beviljats. De enda produkter som är märkta med EG-blomman och som finns

på den europeiska marknaden är tvättmaskiner och hushållspapper.

 Enligt artikel 18 i förordningen skall systemet utvärderas och förordningen

revideras år 1997. På miljöministerrådsmötet i december 1995 rådde stor enighet

om vikten av att medlemsstaterna aktivt bör ges möjlighet att delta i

revideringen. Kommissionen har inlett revideringsarbetet och hållit ett möte med

experter från medlemsstaterna.

 Sverige kommer att aktivt medverka och lämna synpunkter och förslag till

förändringar i systemet med utgångspunkt i erfarenheterna av det nordiska

miljömärkningssystemet.

 För att ett miljömärkningssystem skall bli framgångsrikt krävs att systemet

uppnår hög trovärdighet både hos konsumenter och tillverkare. Detta i sin tur

förutsätter att kriterierna har höga miljö- och kvalitetskrav samt att testning

och kontroll görs av oberoende organ. Detta synsätt är grunden för den svenska

hållningen.

 Utöver EG:s miljömärkningssystem finns också EG:s energideklarationssystem som

en vägledning för konsumenterna i deras val av hushållsapparater.

Energieffektiviteten anges på en skala utformad så att den stimulerar

framställning av mer effektiva produkter utan att ge avkall på de viktigaste

funktionsegenskaperna.

 I kommissionens handlingsprogram framhålls behovet av att dessa och andra

märkningssystem vidareutvecklas. Regeringen stödjer dessa strävanden och anser

att kommissionen bör utveckla en tydlig strategi för att uppnå långsiktigt

hållbara produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningarna på

miljön. Det är viktigt att den strategi som utarbetas tar hänsyn till såväl

miljöintressena som företagens behov av enkla och lätthanterliga regler. För att

uppnå detta syfte kan som tidigare nämnts olika styrmedel användas.

7.6 Forskning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige bör aktivt delta i arbetet för en|

| bred och samlad konsumentforskning inom EU. Regeringen avser |

| att verka för att konsumentforskningen skall ingå i EU:s femte |

| ramprogram för forskning. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppen anser att Sverige bör verka för att EU-medel

ställs till förfogande för att en samlad bild av den konsumentforskning som

bedrivs i medlemsländerna skall kunna ställas samman. Målet bör vara att få till

stånd ett framtida forskningssamarbete samt ett utbyte av forskarrön mellan

länderna.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allmänhet inte lämnat några

särskilda synpunkter i denna del. Konsumenter i samverkan - Underverket anser

dock att Sverige bör verka för en utökad forskning kring livsmedels lämplighet

från hälso- och näringssynpunkt.

 Skälen för regeringens bedömning: Forskning är ett betydelsefullt instrument

för en resultatinriktad konsumentpolitik. Genom forskningsinsatser kan olika

problem för konsumenterna kartläggas och orsaker analyseras. Forskningen kan ge

ökad kunskap om konsumenternas förhållanden och om hur dessa kan förbättras.

 I betänkandet Forskning för vår vardag (SOU 1996:10) har en särskild utredare

presenterat ett förslag till konsumentpolitiskt forskningsprogram. Det skall

ligga till grund för regeringens ställningstagande i den forskningspolitiska

proposition som regeringen avser att lägga fram hösten 1996. I utredarens

uppdrag har bl.a. ingått att kartlägga den konsumentpolitiska forskningen i

Sverige med utblick mot de nordiska länderna och EU.

 Regeringen bedömer att det i dag knappast finns en uttalad policy inom EU-

kommissionen när det gäller konsumentforskning och forskningens roll i det

konsumentpolitiska arbetet. Regeringen avser mot denna bakgrund att verka för

att konsumentforskningen skall ingå i EU:s kommande 5:e ramprogram för

forskning.

 Det bör vara en självklar målsättning att svenska forskare deltar i EU:s

forskningsprogram. Normalt krävs att man ingår i ett konsortium med forskare

från olika länder. Särskilda resurser finns inom EU/FoU-rådet som kan sökas för

forskargrupper som vill delta med konsumentforskning inom EU:s ramprogram.

 Det nordiska samarbetet på konsumentområdet utgör en viktig bas för respektive

nordiskt lands agerande i olika konsumentfrågor inom EU. Det bör självfallet

också gälla för konsumentforskningen. Ett övergripande mål i det

nordiska konsumentpolitiska handlingsprogrammet är att utöka och bredda

konsumentforskningen. Nordiska Ministerrådet har uttalat en vilja att aktivt

arbeta för ökad konsumentforskning på det nordiska och det internationella

planet. I detta sammanhanget har Nordiska Ministerrådet

fastställt ett program för konsumentforskning samt förordnat en koordinator för

att främja det nordiska konsumentforskningsarbetet. Erfarenheterna av detta

initiativ kan ge vidare vägledning även för respektive nordiskt lands agerande

för konsumentforskningen inom EU.

8 Vägar till inflytande i EU

8.1 Inflytande i EU:s institutioner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Inflytande i EU:s institutioner kräver |

| att Sverige, genom formella och informella kanaler, verkar för |

| svenska ståndpunkter. Detta kan ske genom att Sverige lägger |

| fram reformförslag, medverkar med experter, bygger allianser |

| och informerar om svenska uppfattningar. Arbetet bör präglas av |

| framförhållning, förankring och flexibilitet. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig särskilt i denna

fråga är positiva till arbetsgruppens bedömning. Allmänna reklamationsnämnden

framhåller att möjligheterna att påverka kommissionen måste ställas i centrum

och att den lobbying som bedrivs av mer eller mindre enskilda intressen

självfallet inte bör få dominera lobbyverksamheten. Nämnden anför vidare att det

förefaller lämpligt att i vidare utsträckning än vad som nu är fallet låta

nationella experter arbeta hos kommissionen ett par år, men att myndigheter med

begränsade resurser inte har råd att avlöna en vikarie för den som sänds ut som

nationell expert och som under den tiden fortfarande avlönas av sin myndighet.

Det bör därför enligt nämndens mening övervägas att skapa förutsättningar också

för myndigheter av Allmänna reklamationsnämndens storlek att medverka med

nationella experter, t.ex. i den nu i EU-arbetet aktuella frågan om tvistlösning

(access to justice). Tjänstemännens Centralorganisation påpekar att rapporten

nästan enbart diskuterar möjligheten till inflytande i generaldirektoratet för

konsumentfrågor (DG XXIV) men att det är lika viktigt att nå exempelvis DG IV

(konkurrens), DG VI (jordbruk) och DG XV (finansiella frågor) med konsumentkrav.

Konsumentberedningen vill framför allt lyfta fram förslaget att engagera en

tjänsteman på heltid för att bevaka konsumentfrågorna. Denne kan spela en viktig

roll exempelvis när det gäller att fånga upp synpunkter från de svenska

konsumentföreträdarna. Kooperativa förbundet delar uppfattningen att det är

angeläget att söka allianspartners bland övriga medlemsländer. Dagligvaru-

leverantörernas Förbund påpekar att de föreslagna åtgärderna bör kompletteras

med kontakter med den regionala kommittén inom EU, vilken i sammanhanget enligt

förbundet torde vara minst lika viktig som ESK.

Skälen för regeringens bedömning

Framförhållning, förankring och flexibilitet

En förutsättning för att få gehör för svenska intressen på konsumentområdet

såväl som på andra områden är att det svenska EU-arbetet präglas av god

framförhållning. Redan i ett tidigt skede i EU:s beslutsprocess på

kommissionsnivå och i rådsarbetsgrupper måste Sverige verka för svenska

ståndpunkter. Det är viktigt att tidigt veta vad som bör uppnås och finna

lämpliga strategier för att nå dit.

 En annan viktig förutsättning för svenska framgångar i förhandlingsarbetet är

en tidig politisk förankring hos berörda myndigheter och hos

konsumentorganisationer och andra intresseorganisationer. I detta syfte är det

bl.a. nödvändigt att ha beredningsorgan för EU-frågor för konsumentpolitiska

intressenter.

 En tredje förutsättning för att svenska intressen skall få genomslag är att vi

kan visa flexibilitet i förhandlingssituationer genom tydlig målangivelse men

med flexibla vägval till målet. Svenska ståndpunkter på konsumentområdet skall

på kommissionsnivå, på rådsnivå och i våra kontakter med parlamentet präglas av

dessa synsätt.

Kommissionen

Det är i princip kommissionen ensam som har rätten att ta initiativ till

lagstiftning och andra reformer. De enskilda medlemsländerna har inte rätt till

medbestämmande när det gäller vilka frågor som skall tas upp utan

prioriteringarna är beroende av vad kommissionen finner väsentligt och angeläget

inom olika politikområden. Men detta innebär inte att kommissionen är isolerad i

sitt arbete. Kommissionen är en öppen organisation som inbjuder till samarbete

på olika sätt.

 Det finns därför flera olika vägar att påverka kommissionens arbete. Ett sätt

är att verka för att svenska experter kommer med i arbetsgrupper som tar fram

underlag för reformer. Det är därför viktigt att kommissionen får kännedom om

vilka svenska experter som finns på konsumentområdet. Ett annat sätt att påverka

är att föra fram svenska erfarenheter och synpunkter via informella kanaler till

ansvariga tjänstemän inom kommissionen gärna stöttat av övertygande

dokumentation översatt till olika språk. Bl.a. danska erfarenheter visar att det

är mycket värdefullt att ha goda personliga kontakter med berörda tjänstemän.

Möjligheten att ha nationella experter i kommissionen bör också utnyttjas i

största möjliga utsträckning. För att öka kunskapen om och intresset för den

svenska konsumentpolitiken bör ledande tjänstemän inom kommissionen som arbetar

med konsumentfrågor bjudas in till Sverige. Kontakterna bör inte begränsas till

det direktorat som har hand om konsumentfrågorna (DG XXIV) utan omfatta alla

enheter som har frågor som berör konsumenterna.

Rådet

Direkt påverkan på rådets arbete kan ske på tre nivåer, nämligen i rådets

arbetsgrupper, i de ständiga representanternas kommitté (COREPER) och vid möten

i konsumentministerrådet.

 Erfarenheterna av ett års medlemskap i EU visar att det gäller att ha mycket

god framförhållning i arbetet om man skall kunna påverka förslag som bereds.

Ordförandelandet har mycket starkt inflytande över vilka av de frågor som

kommissionen aktualiserar som skall tas upp till behandling i ministerrådet. Ett

sätt att påverka är därför att så tidigt som möjligt ha kontakt med det

tillträdande ordförandelandet och markera vilka frågor Sverige anser är viktiga

föra upp på den konsumentpolitiska dagordningen.

 För att få genomslag för svenska intressen måste ståndpunkterna vara väl

förankrade. Ofta måste man bilda allianser med andra medlemsländer.

 Det är vidare viktigt att aktivt bidra med expertkunnande, erfarenheter, ut-

redningar m.m. i rådsarbetsgrupperna. Flexibilitet i arbetssättet är också

nödvändigt för att nå goda resultat.

Parlamentet

Genom Maastrichtfördraget har parlamentets ställning stärkts. När det gäller

konsumentskydd och frågor som rör den inre marknaden gäller den s.k.

medbeslutandeproceduren. Den innebär att om parlamentet och rådet inte kan komma

överens används ett förlikningsförfarande för att nå fram till ett beslut. Om

inte parlamentet godtar förlikningsförslaget med absolut majoritet anses

rättsakten icke antagen.

 Det är viktigt att så tidigt som möjligt via svenska EU-parlamentariker eller

genom andra kanaler fånga upp vilka synpunkter parlamentarikerna har på olika

reformer samt bevaka vilka ändrings- och tilläggsförslag som läggs fram i

parlamentet. Det är också viktigt att EU-parlamentarikerna, särskilt de som är

ledamöter och s.k. rapportörer i utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor,

hålls informerade om svenska erfarenheter, synpunkter och initiativ på

konsumentområdet.

Kommittéerna

Konsumentkommittén (Consumer Committee, CC), Ekonomiska och sociala kommittén

(ESK) och Regionkommittén är viktiga organ för konsumentinflytande i EU.

 Konsumentkommittén kom till år 1995 genom att kommissionen omstrukturerade en

kommitté som funnits ett antal år. Tanken är att den nya kommittén skall vara

mer flexibel, effektiv och förankrad nationellt än den som tidigare funnits.

Kommittén består av femton nationella konsumentorganisationer och fem europeiska

organisationer. Den skall ge kommissionen råd när det gäller olika

konsumentpolitiska frågor.

 I ESK finns många olika intressenter företrädda. Medlemsstaterna har möjlighet

att till ledamöter föreslå bl.a. företrädare för konsumenterna. I

Maastrichtfördraget stärktes ESK:s roll när det gäller att förbereda lagförslag.

Kommittén har också rätt att på eget initiativ ge sin syn på olika frågor.

 Regionkommittén inrättades genom Maastrichtfördraget och avger rådgivande

yttranden till rådet och kommissionen.

 Dessa tre kommittéer är intressanta fora för Sverige när det gäller

erfarenhetsutbyte om konsumentfrågor samt för att sprida information om svenska

kunskaper och ståndpunkter på konsumentområdet.

8.2 Nordisk samverkan och kontakter med andra medlemsländer

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Nordiskt samarbete ger en viktig grund |

| för att påverka EU:s konsumentpolitik. |

| Erfarenhetsutbyte med andra EU-länder är också angeläget för att|

| öka intresset för konsumentfrågorna och hitta lösningar på det |

| problem som konsumenterna möter på den gemensamma marknaden. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga sakliga invändningar mot

arbetsgruppens bedömning i denna del. Konsumentverket påpekar att man löpande

har en mängd informella kontakter med personer och organ, som på olika sätt har

betydelse för utvecklingen inom europeisk konsumentpolitik, t.ex.

systermyndigheter, standardiseringsorgan och konsumentorganisationer i andra

länder.

Skälen för regeringens bedömning

Nordisk samverkan

För att nå framgång i strävan att stärka konsumenternas intressen och inflytande

i EU krävs inte bara insatser i EU:s institutioner utan också kontakter med

andra länder i Europa.

 I rapporten Nordiskt samarbete i en ny tid, från Nordiska Rådets och Nordiska

Ministerrådets gemensamma arbetsgrupp år 1995, behandlas det nordiska samarbetet

i ljuset av folkomröstningarna om EU-medlemskap för Finland, Norge och Sverige.

I rapporten understryks bl.a. att det nordiska samarbetet bygger på genuin

värdegemenskap mellan de nordiska länderna. Samarbetet är en del av ett bredare

nordiskt samarbete. Det nordiska samarbetet bör, sägs det, användas för att på

ett tidigt stadium diskutera långsiktiga EU/EES-frågor som har nordiska

dimensioner. Bland prioriterade områden nämns konsumentpolitiken.

 Det är mot den här bakgrunden en huvuduppgift för det nordiska

konsumentpolitiska arbetet att utöva största möjliga inflytande på utvecklingen

av EU:s konsumentpolitik. Från nordisk sida bör olika medel för påverkan

utnyttjas. Inflytande kan nås genom debatt, dialog, seminarier, utredningar m.m.

Nordiska rapporter bör översättas till åtminstone engelska och spridas till

berörda EU-institutioner. Det nordiska samarbetet inom Nordiska Ministerrådet

och Nordiska ämbetsmannakommittén för konsumentfrågor (ÄK- Konsument) är således

angeläget.

Kontakter med andra EU-länder

Ett aktivt erfarenhetsutbyte med andra EU-länder är viktigt för att öka

intresset för konsumentfrågorna och hitta konstruktiva lösningar på de problem

som konsumenterna ställs inför på den gemensamma marknaden. Genom att Sverige i

många avseenden anses som ett föregångsland när det gäller konsumentpolitiken

borde det finnas goda möjligheter att förankra svenska konsumentpolitiska

ståndpunkter.

 Sedan länge har t.ex. Konsumentverket goda kontakter med myndigheter och

konsumentorganisationer i andra länder. Danmark, Finland, England, Nederländerna

och Frankrike samt BEUC bör nämnas särskilt i detta sammanhang. Det är angeläget

att fortsatt utveckla ett gott samarbete med dessa länder och organisationer

liksom att försöka få förståelse för det svenska synsättet även hos andra

medlemsländer.

 Det finns flera europeiska nätverk som arbetar med konsumentfrågor bl.a.

European Consumer Law Group, PROSAFE och The Consumer Debt Net. Arbetet i dessa

nätverk har visat sig mycket värdefullt och det är naturligt för svenska

konsumentföreträdare att delta i arbetet.

8.3 Nationell samverkan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Informations- och erfarenhetsutbytet |

| mellan regeringen och konsument- och näringslivsorganisationer |

| när det gäller konsumentfrågor i EU bör förbättras. Bl.a. kommer EU-|

| arbets- och referensgrupperna att ses över. |

| Inom ramen för de rutiner som gäller för beredningen av EU- |

| frågor inom förvaltningen kommer samverkan mellan regerings- |

| kansliet och myndigheterna på konsumentområdet att stärkas. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer väsentligen med

regeringens.

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som kommenterat frågan är de flesta

positiva till den bedömning som görs av arbetsgruppen. Dagligvaruleverantörernas

Förbund betonar vikten av att ytterligare utveckla och förstärka dialogen mellan

näringslivet och konsumentföreträdare. Husmodersförbundet Hem och Samhälle påpe-

kar att frivilligorganisationer generellt har ett stort behov av utökade

resurser och efterlyser också någon form av brevlåda för informationsutbyte.

Denna remissinstans, liksom Sveriges Pensionärsförbund, understryker vikten av

tidig information. Detsamma gäller Pensionärernas Riksorganisation, som påpekar

att man redan tidigare framhållit att kanaler måste skapas mellan

departement/myndigheter å ena sidan och folkrörelser å den andra, så att

organisationerna på ett så tidigt stadium som möjligt kan ta del av information

om EU. Sveriges Konsumentråd föreslår att samordningen mellan olika intressenter

organiseras i ett partnerskap, för vilket Konsumentrådet är berett att vara

huvudman under förutsättning att finansieringen kan lösas. Kommerskollegium

anser att insatser i första hand behövs för att stärka

konsumentorganisationernas ställning i Sverige och Europa och anser att

arbetsgruppen presenterat för få förslag i denna del.

 Skälen för regeringens bedömning: Genom EU-medlemskapet har Sverige

möjligheter till inflytande på alla frågor som behandlas inom unionen. Mängden

frågor som hanteras inom regeringskansliet har ökat påtagligt i och med

medlemskapet. Samtidigt har kraven på snabba ställningstaganden ökat.

Utvecklingen kräver en effektiv samordning och ändamålsenlig organisation.

 Formaliserade rutiner har lagts fast för beredningen inom riksdagen och

regeringskansliet när det gäller ståndpunkter som Sverige för fram inom EU.

Riksdagens EU-nämnd, fackutskotten i riksdagen, fackdepartementen, EU-

beredningen i regeringskansliet, EU-sekretariatet i Utrikesdepartementet och

svenska representationen vid EU i Bryssel deltar i olika skeden i arbetet.

 Regeringskansliet samarbetar nära med myndigheterna i EU-arbetet. När det

gäller att stärka konsumenternas ställning och inflytande i EU är de svenska

konsumentmyndigheternas insatser viktiga. I synnerhet Konsumentverkets

specialister ger viktiga bidrag när det gäller att förbereda nationella

ståndpunkter och argumentera för dessa i kommissionen och rådsarbetsgrupperna.

Samarbetet mellan regeringskansliet och konsumentmyndigheterna i frågor som rör

EU:s konsumentpolitik kommer att stärkas ytterligare.

 Särskilda EG-arbetsgrupper och referensgrupper inrättades inför

förhandlingarna om EES-avtalet för att effektivisera den gemensamma beredningen

av frågor som rör den gemensamma marknaden samt för att få ett forum för samråd

och informationsutbyte med intresseorganisationerna. Sådana grupper finns på

konsumentområdet.

 Konsumentinflytande ingår som en viktig grundsten i den svenska

konsumentpolitiska modellen. Samverkan med konsumentorganisationer är därför

naturligt och av stor betydelse för att svenska ståndpunkter i EU skall kunna

förankras och utvecklas. Men också samverkan med svenska

näringslivsorganisationer är angelägen. Att det finns fasta spelregler och ett

gott konsumentskydd ligger i det seriösa näringslivets intresse. Både konsument-

och näringslivsorganisationer har goda kunskaper i konsumentfrågor och är ofta

genom sina europeiska organ tidigt informerade om reformer som är på väg inom

EU. Regeringen och organisationerna har således ett ömsesidigt intresse av

informations- och erfarenhetsutbyte. Regeringens ambition är att ytterligare

förbättra detta utbyte. Utgångspunkten skall vara största möjliga öppenhet. Det

kan t.ex. handla om att så tidigt som möjligt remittera förslag som kommer från

EU, informera om svenska konsumentpolitiska initiativ och ståndpunkter och åter-

rapportera resultatet av svenska insatser i EU. Arbets- och referens-

gruppsorganisationen kommer att ses över i syfte att utveckla och effektivisera

arbetsformerna för att bättre uppfylla regeringens krav på framförhållning,

flexibilitet och förankring i EU-arbetet.

9 Finansiella konsekvenser

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: En utgångspunkt för det svenska arbetet |

| med konsumentfrågor i EU skall vara att det drivs på ett sådant |

| sätt att det inte föranleder utgiftsökningar varken på den svenska|

| statsbudgeten eller på EG-budgeten. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: Det konsumentpolitiska området är mycket

vittomfattande. Som har konstaterats tidgare finns det konsumentintressen att ta

hänsyn till inom i princip alla EU:s verksamhetsområden. Därför har också

kommissionen presenterat ett antal prioriterade områden som skall vara

vägledande för arbetet med konsumentfrågor framöver. I det perspektivet ser

regeringen det som angeläget att presentera målen för och inriktningen av det

svenska arbetet med konsumentfrågor i EU. Syftet är i hög grad att göra arbetet

mera målinriktat och kostnadseffektivt. Detta gäller både det nationella arbetet

och arbetet på gemenskapsnivå.

 För att uppnå detta fordras det en mycket god framförhållning i förhållande

till de förslag som kommer fram inom gemenskapen och en väl genomtänkt

prioritering av olika frågor. Först då finns det förutsättningar att leva upp

till kraven på statsfinansiellt neutrala lösningar och kostnadsbesparingar.

Detta blir enligt regeringens mening möjligt att uppnå med den inriktning som vi

har redovisat i skrivelsen samtidigt som man kan stärka konsumenternas ställning

och därmed öka deras förtroende för den inre marknaden. Det förutsätts att

arbetet drivs på ett sådant sätt att det inte föranleder utgiftsökningar varken

på den svenska statsbudgeten eller på EG-budgeten.

Sammanfattning av rapporten Svensk konsumentpolitik i EU-perspektiv (Ds 1995:32)

Arbetsgruppen har haft till uppgift att ta fram en svensk strategi för Sveriges

fortsatta arbete med konsumentfrågorna inom EU. I uppdraget har bl a ingått att

kartlägga vilka konsumentfrågor som är aktuella inom EU samt föreslå vilka

frågor som Sverige bör prioritera samt vilka nya konsumentfrågor av större vikt

som bör aktualiseras och drivas inom EU, särskilt inför EU:s regeringskonferens

1996. Vidare har gruppen haft att överväga hur samverkan bör ske nationellt

mellan olika aktörer för att få bästa möjliga genomslag för svenska ståndpunkter

på det konsumentpolitiska området, föreslå hur en löpande uppföljning ska ske av

konsekvenserna för konsumenterna i Sverige av olika åtgärder inom EU, bedöma

behovet av åtgärder för att stärka konsumentorganisationernas inflytande inom EU

och föreslå hur den svenska debatten och dialogen kan stimuleras om

medlemskapets konsekvenser för konsumenterna samt hur konsumenternas inflytande

kan ökas.

 Gruppen anser det är viktigt att följa utvecklingen av priser, säkerhet och

kvalitet även efter medlemskapet. Eftersom en priskommission tillsatts efter det

gruppen fick sitt uppdrag lägger gruppen inget förslag om hur medlemskapets

konsekvenser på prisutvecklingen ska följas. När det gäller säkerhet

understryker gruppen betydelsen av marknadskontroll. Resurser härför bör

reserveras hos kontrollmyndigheterna. Särskilda kvalitetsmätningar och

attitydundersökningar med klart konsumentpolitiskt syfte bör fortlöpande göras

på olika varu- och tjänsteområden.

 Sverige ska sträva efter att behålla sin breda och höga nivå på

konsumentskyddet och att stärka skyddet inom EU. Närhetsprincipen bör tillämpas

på ett sådant sätt att den inte åberopas som grund för att inte vidta åtgärder

på gemenskapsnivå för konsumenterna när så behövs. EU bör se över hela

konsumentpolitiken och presentera en grönbok med förslag till breddning som

också tar hänsyn till de sociala aspekterna i konsumentpolitiken, en fråga som

initierades av EFTA-parlamentarikerna i april 1993. Sverige ska verka för att en

europeisk handlingsplan utarbetas för att stimulera till sådan konsumtion och

produktion som innebär en miljömässigt hållbar utveckling.

 Utifrån den företagna kartläggningen föreslår gruppen att Sverige aktivt

verkar för att artikel 129a, Maastrichtfördraget, förstärks och förtydligas i

syfte att stärka konsumentintresset. Bl.a. bör konsumenterna tillförsäkras rätt

till skydd för rättsliga intressen och till utveckling av sådana produktions-

och konsumtionsmönster som leder till en hållbar utveckling på miljöområdet.

 Gruppen presenterar en bred översikt över olika tänkbara initiativ som kan

övervägas bl.a. i samband med att ett nytt treårsprogram 1996-1998 på

konsumentområdet ska upprättas av kommissionen under hösten 1995. Sverige bör

aktivt arbeta för en ökad utvärdering av hur EU:s regler på konsumentområdet

följs av medlemsländerna samt medverka till att existerande och tillkommande

regler formuleras enkelt och begripligt. Det kräver ökat samarbete mellan

kommissionen och nationella organ på konsumentområdet. Sverige bör även sträva

efter ett öppnare, enklare och mer effektivt EU-samarbete.

 Det är också, som framhålls i prop 1994/95:140, Aktiv konsumentpolitik,

viktigt att prioritera arbete som leder till bra konsumentskyddslösningar

beträffande prisinformation, tvistlösning, finansiella tjänster och

gränsöverskridande handel. Gruppen anser det angeläget att få fram ett direktiv

med säkerhetskrav för barnomsorgsprodukter i förening med standardiseringsmandat

till CEN. Sverige bör verka för att marknadskontrollen på den inre marknaden

utvecklas likartat så att konsumenterna kan lita på att varorna uppfyller de

krav som ställts på dem. Det är även angeläget att verka för att underlätta för

konsumentintresset att medverka i den europeiska standardiseringen.

 Sverige bör aktivt verka för ett europeiskt förbud mot TV-reklam till barn.

Direktivet för vilseledande reklam måste utvidgas till att avse även otillbörlig

marknadsföring.

 Fullständiga innehållsdeklarationer på livsmedel är också prioriterade frågor.

Insatser bör göras när det gäller utbildning av barn och ungdomar i

konsumentfrågor.

 Utöver dessa prioriterade frågor nämner gruppen en rad andra. Det gäller t ex

att ta tillvara konsumenternas intressen på EU-nivå vad gäller personlig

skyddsutrustning genom att definiera vilka konsumentprodukter som omfattas och

få medlemsländerna att aktivt kontrollera sådana från säkerhetssynpunkt.Vidare

gäller det att verka för att risker i samband med tjänster kartläggs och att

skaderapportsystemet EHLASS får permanent status i EU.

 Sverige bör även verka för bildandet av ett nätverk som underlättar lokal

rådgivning beträffande gränsöverskridande handel. Egenåtgärder bör bli ett

strategiskt inslag i EU:s konsumentpolitik som komplement till regler och

information. Det gäller också att förbättra konsumentskyddet inom EU beträffande

garantier för konsumentvaror och att verka för samarbete mellan medlemsländerna

när det gäller metoder för rådgivning, material och hjälpmedel till hushållen

när det gäller att planera sin ekonomi. En EU-utredning bör ske om problem av

gemenskapsintresse som konsumenterna möter i samband med avreglering av

offentliga tjänster och EU-medel ställas till förfogande för att en samlad bild

av den konsumentforskning som bedrivs i medlemsländerna ska kunna ställas

samman.

 Gruppen diskuterar och föreslår olika åtgärder för att öka inflytandet i EU på

konsumentområdet genom att utnyttja olika kanaler. Det är t.ex. angeläget att en

person på den svenska ständiga representationen i Bryssel kontinuerligt bevakar

konsumentfrågorna. Att tidigt påverka kommissionen liksom betydelsen av att

bygga upp personliga kontakter, göra studiebesök, bjuda in kommissionstjänstemän

till Sverige m.m. understryks. Sverige måste framför allt i EU:s ministerråd

söka gemensamma lösningar med andra länder som har likartade synpunkter på en

konsumentpolitisk fråga.

 Det bedöms också angeläget att hålla kontakt med EU-parlamentariker och

ömsesidigt byta ut information liksom med ledamöter i t.ex. ekonomiska och

sociala kommittén. EU-samarbetet gör det än viktigare att upprätthålla och

utveckla det nordiska samarbetet. Det kan ske genom en livaktig nordisk debatt,

seminarier, gemensamma policyuttalanden/ståndpunkter och samling kring EU-frågor

i ett tidigt skede. Svenska positioner kan förankras i andra länder genom

bilaterala kontakter, besök samt genom aktivt deltagande i förekommande nätverk

m.m. Gruppen framhåller att berörda departement och myndigheter bör underlätta

för svenska konsumentorganisationer att få inflytande inom EU genom att

informera och bidra med resurser.

 Gruppen understryker vikten av att säkerställa en god kompetens hos de

personer som företräder Sverige i förhållande till EU. Det gäller utbildning i

förhandlingsteknik, språk och kunnighet i EG-rätt och andra EU-frågor.

Möjligheter att söka resebidrag, expert- och utbytestjänstgöring i andra länder

måste utnyttjas. För att få inflytande är det även angeläget att svenska

experter på konsumentfrågor får anställning på hög nivå i det nya

generaldirektoratet (DG XXIV) för konsumentfrågor.

 För att kunna påverka utvecklingen inom EU på konsumentområdet krävs också ett

nära samarbete mellan departement, myndigheter och intresseorganisationer. Inför

förhandlingar måste förberedelserna vara omsorgsfulla och förhandlingsmandaten

preciserade. Efter möten måste rapporter snabbt lämnas till

Utrikesdepartementet, berörda departement och myndigheter - helst inom 24

timmar. Olika intressenter måste kontinuerligt i olika former delges information

om vad som pågår, dels lämna synpunkter på konsumentpolitiska frågor i EU och

bidra med synpunkter när de svenska ställningstagandena arbetas fram. Former för

samverkan mellan departement, myndigheter och intresseorganisationer finns men

bör ses över på konsumentområdet.

 Debatt och dialog angående medlemskapets betydelse för konsumenter och hushåll

måste stimuleras. Det kan ske genom att undersöka konsumenters kunskap om och

inställning i olika frågor av betydelse för konsumenterna på inre marknaden.

Seminarier och överläggningar med berörda intressentgrupper bör arrangeras.

Civildepartementet bör ge ut ett särskilt nyhetsblad rörande svenska initiativ

och insatser vad gäller EU:s konsumentpolitik.

 Avslutningsvis framhåller gruppen att det för att genomföra förslagen kan

komma att krävas ytterligare resurser men att även möjligheten till

omprioritering av befintlig verksamhet måste prövas. Gruppen har dock inte haft

möjlighet att närmare beräkna detta. Det krävs emellertid resurser för att

upprätthålla aktiv kontaktverksamhet i förhållande till EU och för samarbetet

med bl.a. intresseorganisationer. Därtill kommer utbildning i olika ämnen och

behov av personal och medel för att effektivt bevaka och driva konsumentfrågorna

inom EU. Intervjuundersökningar kan kosta ca 1 miljon kronor per år och ett

nyhetsblad med upplaga på 10 000 exemplar och åtta sidor med fyra utgåvor per år

ca 300 000.

Förteckning över remissinstanserYttranden över rapporten Svensk konsumentpolitik

i EU-perspektiv (Ds 1995:32) har avgetts av Kommerskollegium, Socialstyrelsen,

Folkhälsoinstitutet, Handikappombudsmannen, Handikappinstitutet, Barnom-

budsmannen, Statistiska centralbyrån, Finansinspektionen, Riksrevisionsverket,

Statens skolverk, Lärarhögskolan i Stockholm, Chalmers tekniska högskola -

institutet för konsumentpolitik, Handelshögskolan i Göteborg - institutet för

rättsvetenskap, Statens livsmedelsverk, Närings- och teknikutvecklingsverket

(NUTEK), Konkurrensverket, Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC),

Marknadsdomstolen, Konsumentverket, Allmänna reklamationsnämnden,

Ungdomsstyrelsen, Statens naturvårdsverk, Kemikalieinspektionen,

Konsumentberedningen, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Arbetarnas Bildningsförbund (ABF), Bankernas

konsumentbyrå, Dagligvaruleverantörernas Förbund, De handikappades

riksorganisation, Företagarnas riksorganisation, Grossistförbundet Svensk

Handel, Handikappförbundens samarbetsorgan, Husmodersförbundet Hem och Samhälle,

Hushållningssällskapens förbund, Konsumenternas försäkringsbyrå, Konsument-

Forum, Konsumenter i samverkan - Underverket, Konsumentgillesförbundet,

Konsumentvägledarnas förening, Kooperativa Förbundet (KF), Kooperativa

institutet, Svenska Kommunförbundet, Naturskyddsföreningen, Näringslivets

Delegation för Marknadsrätt, Pensionärernas Riksorganisation, Riksförbundet Hem

och Samhälle, SIS - Standardiseringen i Sverige, Svenska Bankföreningen, Svenska

Konsumenters Riksförbund, Svenska Bankkunders Riksförbund, Sveriges Industri-

förbund, Sveriges Konsumentråd, Sveriges Köpmannaförbund och Sveriges

Pensionärsförbund.

CIVILDEPARTEMENTET

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 7 mars 1996

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1995/96:181 Konsumentpolitiken i EU - mål och

inriktning för det svenska arbetet.

Bilaga 1 Sammanfattning av rapporten Svensk konsumentpolitik

 i EU-perspektiv (Ds 1995:32) ...........................69

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser .......................72