Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas vissa förslag till ändringar i de

regler som gäller för rättegången i arbetstvister. Förslagen

läggs fram mot bakgrund av den svåra arbetssituation som

arbetsdomstolen under en rad år befunnit sig i. De syftar

främst till att förenkla domstolens målhantering och att

anpassa reglerna för rättegången i arbetstvister till vad som

enligt rättegångsbalken numera gäller för tvister i

allmänhet.

Förslagen innebär i huvudsak följande. Ordförandens

behörighet att ensam på arbetsdomstolens vägnar vidta

åtgärder vidgas. Rätten att delegera viss handläggning

under förberedelsen till annan lagfaren tjänsteman vid

domstolen utsträcks. Vissa hyresmål och s.k. uppfinnarmål

förs bort från arbetstvistlagens område. Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO) får rätt att

föreslå en ledamot i arbetsdomstolen, liksom ersättare för

denne.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 och 3 §§, 3 kap. 1, 3

och 7-9 §§ samt 4 kap. 3, 8 -- 10 och 14 §§ lagen (1974:371)

om rättegången i arbetstvister1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap. 1 §

Arbetsdomstolen skall som Arbetsdomstolen skall som

första domstol upptaga och första domstol uppta och

avgöra tvist som väckes avgöra tvist som väcks

av arbetsgivar- eller av arbetsgivar- eller

arbetstagarorganisation eller arbetstagarorganisation eller

av arbetsgivare som själv av arbetsgivare som själv

slutit kollektivavtal, om slutit kollektivavtal, om

målet gäller målet gäller

1. tvist om kollektivavtal 1. tvist om kollektivavtal

eller annan arbetstvist som eller annan arbetstvist som

avses i lagen (1976:580) om avses i lagen (1976:580) om

medbestämmande i medbestämmande i

arbetslivet, arbetslivet,

2. arbetstvist i övrigt 2. arbetstvist i övrigt

under förutsättning att under förutsättning att

kollektivavtal gäller kollektivavtal gäller

mellan parterna eller att mellan parterna eller att

enskild arbetstagare som enskild arbetstagare som

beröres av tvisten berörs av tvisten

sysselsättes i arbete som sysselsätts i arbete som

avses med kollektivavtal avses med kollektivavtal

vilket arbetsgivaren är vilket arbetsgivaren är

bunden av. bunden av.

 Arbetsdomstolen är

Arbetsdomstolen är

behörig domstol enligt behörig domstol enligt

första stycket även första stycket även

när kollektivavtal när kollektivavtal

tillfälligt icke gäller. tillfälligt inte gäller.

 Gemensamt med arbetstvist

Gemensamt med arbetstvist

enligt första eller andra enligt första eller andra

stycket får handläggas stycket får handläggas

även annan arbetstvist även annan arbetstvist

mellan samma eller olika mellan samma eller olika

parter, om domstolen med parter, om domstolen med

hänsyn till utredningen och hänsyn till utredningen och

övriga omständigheter övriga omständigheter

finner sådan finner sådan

handläggning lämplig. handläggning lämplig.

När skäl därtill När det föreligger

föreligger, kan domstolen skäl, kan domstolen åter

åter särskilja målen. särskilja målen.

 Arbetsdomstolen är alltid

 behörig att som första

 domstol uppta och avgöra

 tvist om stridsåtgärd

 som avses i 41 § lagen

 (1976:580) om

 medbestämmande i

 arbetslivet.

 3 §2

Arbetsdomstolen är Arbetsdomstolen är

överrätt i mål som överrätt i mål som

enligt 2 § upptagits vid enligt 2 § upptagits vid

tingsrätt och tingsrätt och

därifrån fullföljes. därifrån fullföljs.

 Att i arbetsdomstolen talan i

Att i arbetsdomstolen talan i

visst fall kan föras mot visst fall kan föras mot

beslut, som meddelats av annan beslut, som meddelats av

annan

myndighet än tingsrätt, myndighet än tingsrätt,

föreskrivs i 12 kap. 70 och föreskrivs i lagen

71 §§ jordabalken och i (1969:93) om begränsning av

lagen (1969:93) om samhällsstöd vid

begränsning av arbetskonflikt.

samhällsstöd vid

arbetskonflikt.

 Arbetsdomstolen prövar besvär över domvilla i fråga

om tingsrätts avgörande i mål som avses i 2 § och i fråga om

de avgöranden av annan myndighet som avses i andra

stycket. Frågor om resning och återställande av försutten tid

beträffande sådana avgöranden prövas av högsta

domstolen.

3 kap.

1 §3

Arbetsdomstolen består av Arbetsdomstolen består av

högst tre ordförande, högst tre ordförande,

högst fyra vice högst fyra vice

ordförande samt sexton ordförande samt sjutton

andra ledamöter. andra ledamöter.

 Ledamot skall vara svensk medborgare och får ej vara

underårig eller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken. Innan ledamot tar säte i

arbetsdomstolen, skall han ha avlagt domared.

För annan ledamot än ordförande skall finnas högst tre

ersättare. Vad i denna lag sägs om ledamot gäller även

ersättare, om ej annat särskilt anges.

Ledamöter och ersättare förordnas av regeringen för tre

år.

3 §

Av övriga tretton Av övriga fjorton

ledamöter utses fyra efter ledamöter utses fyra efter

förslag av Svenska förslag av Svenska

arbetsgivareföreningen, en arbetsgivareföreningen, en

efter förslag av Svenska efter förslag av Svenska

kommunförbundet, en efter kommunförbundet, en efter

förslag av förslag av

Landstingsförbundet, en Landstingsförbundet, en

såsom representant för såsom representant för

staten som arbetsgivare, fyra staten som arbetsgivare, fyra

efter förslag av efter förslag av

Landsorganisationen i Sverige, Landsorganisationen i

 Sverige,

två efter förslag av två efter förslag av

Tjänstemännens Tjänstemännens

Centralorganisation. centralorganisation och en

 efter förslag av Sveriges

 Akademikers

 Centralorganisation.

 Vad i första stycket

Vad som i första stycket

sägs om utseende av ledamot sägs om utseende av ledamot

äger motsvarande äger motsvarande

tillämpning på utseende tillämpning på utseende

av ersättare för av ersättare för

sådan ledamot. Av sådan ledamot.

ersättarna för de

ledamöter som utses efter

förslag av

Tjänstemännens

centralorganisation skall dock

två utses efter förslag

av Centralorganisationen

SACO/SR.

 Förslag till ledamöter

Förslag till ledamöter

och ersättare skall upptaga och ersättare skall uppta

minst dubbelt så många minst dubbelt så många

personer som de som skall personer som de som skall

utses med ledning av utses med ledning av

förslaget. Har sådant förslaget. Har sådant

förslag ej avgetts, förslag ej avgetts,

förordnar regeringen förordnar regeringen

ändå ledamöter och ändå ledamöter och

ersättare till ersättare till

föreskrivet antal. föreskrivet antal.

7 §4

Ordförande får ensam Ordförande får ensam

på arbetsdomstolens på arbetsdomstolens

vägnar företaga vägnar företa

förberedande åtgärd förberedande åtgärder

samt meddela beslut om samt

avskrivning av mål.

 1. meddela beslut om

 avskrivning,

 2. pröva yrkande om

 kvarstad,

 3. meddela beslut om

 avvisande

 av mål, om det är

 uppenbart att

 rättegångshinder

 föreligger,

 4. avvisa bevisning enligt 35

 kap. 7 §

 rättegångsbalken,

 5. avvisa ny omständighet

 eller nytt bevis enligt 50

 kap. 25 § tredje stycket

 rättegångsbalken,

 6. hänvisa mål till

 behörig tingsrätt enligt

 2 kap. 6 § första

 stycket,

 7. meddela tredskodom,

 8. meddela dom över yrkande

 som har medgivits eller

 eftergivits,

 9. stadfästa förlikning,

 10. utdöma vite som har

 förelagts part eller

 någon annan i

 rättegång.

Under förberedelse som

avses i 4 kap. 9 § får

ordföranden även

1. pröva yrkande om

kvarstad,

2. meddela beslut om avvisande

av mål, om det är

uppenbart att

rättegångshinder

föreligger,

3. meddela tredskodom,

4. meddela dom över yrkande

som har medgivits eller

eftergivits,

5. stadfästa förlikning.

 8 §

Handläggning som avses i 7 Förberedande åtgärder

§ första stycket kan och sådan handläggning

enligt ordförandes uppdrag som avses i 7 § 1 kan

också ombesörjas av enligt ordförandes uppdrag

annan lagfaren tjänsteman också utföras av annan

vid domstolen, vilken lagfaren tjänsteman vid

förordnats därtill av domstolen, vilken

domstolen. förordnats därtill av

 domstolen.

 Därutöver kan även

 handläggning som avses i 7

 § 6- 10 enligt

 ordförandes uppdrag

 utföras av sådan annan

 lagfaren tjänsteman vid

 domstolen, som efter att ha

 vunnit tillräcklig

 erfarenhet förordnats

 därtill av domstolen.

9 §

Finner arbetsdomstolen vid överläggning till dom eller

beslut den rådande meningen avvika från rättsgrundsats

eller lagtolkning som den senast antagit, kan domstolen i

den sammansättning som föreskrives i 6 § första stycket

förordna att målet eller viss i målet uppkommen rättsfråga

skall avgöras av domstolen i dess helhet.

När mål eller viss När mål eller viss

däri uppkommen fråga däri uppkommen fråga

avgöres av arbetsdomstolen avgörs av arbetsdomstolen i

i dess helhet, skall alla dess helhet, skall alla

ledamöter eller ledamöter eller

ersättare för dem ersättare för dem delta

deltaga i avgörandet. Av de i avgörandet.

ledamöter eller

ersättare som har utsetts

efter förslag av Svenska

kommunförbundet och

Landstingsförbundet

deltager dock endast en.

 Avgörande som avses i andra stycket kan fattas utan

huvudförhandling.

4 kap.

3 §

Dom får grundas endast Dom skall meddelas så snart

på vad som förekommit det kan ske. Den skall

vid huvudförhandling underskrivas av dem som

inför arbetsdomstolen och deltagit i avgörandet.

vad handlingarna i målet Kopia av domen skall

innehåller. Avgöres utsändas till parterna

mål utan samma dag som domen meddelas.

huvudförhandling, grundas

domen på vad handlingarna

innehåller och vad som

eljest har förekommit i

målet.

 Dom skall meddelas så snart

det kan ske. Den skall

underskrivas av dem som

deltagit i avgörandet.

Avskrift av domen skall

utsändas till parterna

samma dag som domen meddelas.

 Vad som i första och andra

Vad som i första stycket

styckena föreskrivits om föreskrivits om dom

dom äger motsvarande gäller också slutligt

tillämpning på slutligt beslut.

beslut.

 8 §

Den som vill väcka talan vid arbetsdomstolen skall hos

domstolen göra skriftlig ansökan om stämning på

motparten.

I stämningsansökan skall Förekommer inte anledning

käranden uppge vad han att avvisa ansökan, skall

yrkar samt de domstolen utfärda

omständigheter som han stämning på svaranden

åberopar till stöd att svara på

för yrkandet. Käranden käromålet. Svaranden

skall även uppge de får föreläggas att

skriftliga bevis som han skriftligen avge svaromål

åberopar. Av ansökan enligt 42 kap. 7 §

skall framgå de rättegångsbalken vid

omständigheter som gör påföljd att tredskodom

domstolen behörig. annars kan komma att meddelas

Ansökan bör mot honom.

åtföljas av de

skriftliga bevis som 9 §

käranden innehar.

Ansökan skall vara

undertecknad av käranden

eller hans ombud.

 Förekommer ej anledning att

avvisa ansökan, skall

domstolen utfärda

stämning på svaranden

att svara på

käromålet.

Utfärdas stämning, skall Utfärdas stämning, skall

förberedelse i målet förberedelse i målet

äga rum. Arbetsdomstolen äga rum.

bestämmer efter

omständigheterna, i vilken

mån förberedelsen skall

vara muntlig eller skriftlig.

Till muntlig förberedelse Uteblir båda parterna eller

skall part och en av dem från

ställföreträdare sammanträde för muntlig

för part kallas att infinna förberedelse eller

sig personligen, om det kan underlåter svaranden att

antagas att förberedelsen följa föreläggande

därigenom främjas. Skall att skriftligen avge

personlig inställelse ske, svaromål vid påföljd

kan domstolen förelägga att tredskodom annars kan

vite. komma att meddelas mot honom

 gäller vad som

Uteblir båda parterna eller föreskrivs i 44 kap. 1, 2

en av dem från och 7 a §§

sammanträde för muntlig rättegångsbalken. Finner

förberedelse gäller vad domstolen med hänsyn till

som föreskrives i 44 kap. 1 tvistens art eller andra

och 2 §§ omständigheter i målet

rättegångsbalken. Finner att yrkande om tredskodom

 inte

domstolen med hänsyn till bör meddelas, skall

tvistens art eller andra domstolen om den andre parten

omständigheter i målet yrkar det i stället vidta

att yrkande om tredskodom ej åtgärder för fortsatt

bör bifallas, skall förberedelse, om detta kan

domstolen på den antas vara till gagn för

tillstädeskomne partens utredningen, eller sätta ut

yrkande i stället vidtaga målet till

åtgärder för fortsatt huvudförhandling.

förberedelse, om detta kan Framställs inte sådant

antagas vara till gagn för yrkande av parten, skall

utredningen, eller utsätta målet avskrivas.

målet till

huvudförhandling.

Framställes ej sådant

yrkande av parten, skall

målet avskrivas. Erinran om

att målet kan avgöras

genom tredskodom skall intagas

i kallelsen till

sammanträdet, om domstolen

finner att sådan

påföljd för utevaro

kan komma i fråga.

 Underlåter svaranden vid

Underlåter svaranden vid

skriftlig förberedelse att skriftlig förberedelse att

inkomma med svaromål, komma in med svaromål, och

utsättes målet till har inte föreläggande

huvudförhandling, om icke som avses i andra stycket

fortsatt förberedelse kan meddelats honom, sätts

antagas vara till gagn för målet ut till

målets utredning. huvudförhandling, om inte

 fortsatt förberedelse kan

 antas vara till gagn för

 målets utredning.

10 §

Sedan förberedelsen Sedan förberedelsen

avslutats, skall avslutats, skall

arbetsdomstolen företaga arbetsdomstolen företa

målet till avgörande målet till avgörande

så snart det kan ske. så snart det kan ske.

 Mål avgöres efter

Mål avgörs efter

huvudförhandling. Domstolen huvudförhandling. Domstolen

får dock avskriva eller får dock avskriva eller

avvisa mål, meddela avvisa mål, meddela

tredskodom och dom över tredskodom och dom över

yrkande, som medgivits eller yrkande, som medgivits eller

eftergivits, samt stadfästa eftergivits, samt stadfästa

förlikning utan att förlikning utan att

hålla huvudförhandling. hålla huvudförhandling.

 Domstolen får även i

Domstolen får även i

annat fall än som avses i annat fall än som avses i

andra stycket företaga andra stycket företa mål

mål till avgörande utan till avgörande utan

huvudförhandling, om part huvudförhandling, om part

begär det och domstolen med begär det och domstolen med

hänsyn till tvistens art hänsyn till tvistens art

och övriga och övriga

omständigheter finner det omständigheter finner det

lämpligt. Mot parts lämpligt. Mot parts

bestridande får mål dock bestridande får mål dock

icke utan synnerliga skäl inte avgöras i denna

avgöras i denna ordning. ordning.

14 §

Avvisas ej den fullföljda Har tingsrätten avslagit

talan, förordnar yrkande om förordnande

arbetsdomstolen om de för tiden intill dess

åtgärder som behövs lagakraftägande dom eller

för målets beredande. beslut föreligger i

 målet, kan arbetsdomstolen

I mål som fullföljes omedelbart meddela sådant

genom vad skall vadesvaranden förordnande att gälla

föreläggas att inkomma till dess annorlunda

med skriftligt genmäle. I förordnas. Har

mål som fullföljes genom tingsrätten bifallit

besvär skall motparten, om yrkande som nu sagts, kan

anledning finns att höra arbetsdomstolen omedelbart

honom över besvären, förordna att

föreläggas att inkomma tingsrättens förordnande

med skriftlig förklaring. inte längre skall gälla.

Utan att motparten lämnats

tillfälle att förklara

sig får ändring ej

göras i tingsrättens

beslut, såvitt angår

hans rätt.

 Har tingsrätten avslagit

yrkande om förordnande

för tiden intill dess

lagakraftägande dom eller

beslut föreligger i

målet, kan arbetsdomstolen

omedelbart meddela sådant

förordnande att gälla

till dess annorlunda

förordnas. Har

tingsrätten bifallit

yrkande som nu sagts, kan

arbetsdomstolen omedelbart

förordna att

tingsrättens förordnande

ej längre skall gälla.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 3 kap. 1, 3 och 9 §§

den 1 juli 1992, och i övrigt den 1 april 1992.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1949:345) om

rätten till arbetstagares uppfinningar skall införas en ny

paragraf, 9 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

 I mål om tillämpningen

 av denna lag är Stockholms

 tingsrätt behörig

 domstol. Vid prövningen av

 sådant mål skall

 tingsrätten och, om talan

 fullföljs, hovrätten ha

 den sammansättning som

 anges i 66 och 67 §§

 patentlagen (1967:837).

Denna lag träder i kraft den 1 april 1992. Mål som före

ikraftträdandet kommit in till arbetsdomstolen men ännu

inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter.

Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken1

dels att 12 kap. 72 § skall upphöra att gälla,

dels att 12 kap. 71 och 73 §§ skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 kap.

71 §2

Hyrestvister som inte enligt Ett överklagande som avses

69 § skall prövas av i 70 § tas upp av

hyresnämnden skall, om de bostadsdomstolen.

rörkollektivavtal eller Besvärshandlingen skall ges

tillämpning av ett in till hyresnämnden.

sådant avtal i fall som

avses i 67 § andra stycket,

tas upp av arbetsdomstolen

eller en tingsrätt enligt

vad som föreskrivs i lagen

(1974:371) om

rättegången i

arbetstvister.

 Ett överklagande som avses

i 70 § tas upp av

arbetsdomstolen, om saken

rör kollektivavtal eller

tillämpning av ett

sådant avtal i fall som

avses i 67 § andra stycket,

och i annat fall av

bostadsdomstolen.

Besvärshandlingen skall ges

in till hyresnämnden.

 73§3

I hyrestvister som avses i 49, I hyrestvister som avses i

49,

54 eller 55 b § och i 54 eller 55 b § och i

mål om mål om

åtgärdsföreläggande åtgärdsföreläggande

enligt 16 § andra stycket enligt 16 § andra stycket

eller om utdömande av vite eller om utdömande av vite

enligt 62 § skall vardera enligt 62 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad i

bostadsdomstolen eller bostadsdomstolen, om inte

arbetsdomstolen, om inte annat annat följer av 18 kap. 6

följer av 18 kap. 6 § § rättegångsbalken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1992. Mål som före

ikraftträdandet kommit in till arbetsdomstolen men ännu

inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19

december 1991.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister m.m.

1 Bakgrund

Rättegångsordningen för arbetstvister regleras sedan

1974 i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

(arbetstvistlagen eller LRA). Genom en hänvisning i denna

lag gäller i tillämpliga delar rättegångsbalkens regler om

rättegången i tvistemål, vari förlikning om saken är tillåten,

i allt varom inte är särskilt föreskrivet i arbetstvistlagen.

Utvecklingen av måltillströmningen till arbetsdomstolen

(AD) har under en följd av år varit sådan att domstolens

resurser blivit synnerligen hårt ansträngda. Regeringen

beslöt därför den 19 februari 1987 att tillkalla en särskild

utredare för att se över rättegångsordningen för

arbetstvister. Syftet med översynen var i första hand att

undersöka hur arbetsdomstolens befattning med principiellt

mindre viktiga mål kunde minskas och den särskilda

sakkunskap som finns i domstolen i motsvarande mån

bättre tas till vara. Utredaren skulle även i övrigt föreslå

åtgärder som kunde underlätta och förenkla

arbetsdomstolens arbete. Utredaren avgav i juni 1988

betänkandet (SOU 1988:30) Arbetsdomstolen. En

sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i

detta regeringsärende som bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

de remissinstanser som avgett yttrande över betänkandet

har upprättats och bör fogas till protokollet som bilaga

2. Remissyttrandena finns att tillgå i

arbetsmarknadsdepartementet (dnr R 3679/88).

AD-utredningen övervägde frågan om någon

målkategori lämpligen kunde föras över till prövning i

tingsrätt. Utredningen fann att den grupp av mål som skulle

kunna vara av intresse i ett sådant sammanhang var

anställningsskyddsmålen. Andra grupper av mål som skulle

kunna ge effekt på arbetsdomstolens arbetsbörda var

kollektivavtalstvister och tvister rörande tillämpningen av

medbestämmandelagen. Dessa senare målgrupper ansåg

emellertid utredningen det uteslutet att kunna föra över för

prövning i tingsrätt eftersom de är av så centralt intresse för

arbetsmarknadens organisationer och har principiellt

arbetsrättsligt intresse. Utredningen fann dock under sitt

arbete att inte heller anställningsskyddsmålen borde

särbehandlas på detta sätt. Det främsta skälet för detta var

att arbetsmarknadens organisationer och deras medlemmar

ansåg det närmast självklart att en för den enskilde så

betydelsefull tvist som en anställningsskyddstvist borde

kunna hänskjutas direkt till arbetsdomstolen när den inte

kunnat lösas genom förhandlingar.

Vid sidan av främst vissa här ej berörda förslag i syfte

att minska arbetsdomstolens arbetsbörda blev utredningens

huvudförslag att domstolen borde förstärkas med

ytterligare en ordförande. Allmänt kan sägas att

utredningens förslag fått stöd av en majoritet bland

remissinstanserna. Arbetsdomstolen förordade dock i

stället en ordning enligt vilken domstolen skulle vara första

och enda domstol på den kollektiva arbetsrättens område,

men enbart överinstans för tvister som gäller det enskilda

anställningsavtalets rätt.

Det kan här anmärkas att AD-utredningen i januari 1988

lagt fram ett förslag till en provisorisk förstärkning av

arbetsdomstolen i form av en heltidsanställd vice

ordförande. En sådan förstärkning har också vidtagits. En

vice ordförande tjänstgör alltså på heltid i arbetsdomstolen.

Denne avlastar ordförandena genom att handlägga mål som

tilldelas honom efter beslut av domstolens administrative

chef. I sådana mål går vice ordföranden in i ordförandens

ställe dels i förekommande fall vid muntlig förberedelse,

dels vid huvudförhandling.

Med anledning främst av arbetsdomstolens

remissyttrande har arbetsmarknadsdepartementet med

arbetsmarknadens parter tagit upp frågan om överförande

av tvister om det enskilda anställningsavtalet till prövning i

tingsrätt som första instans. Det har vid överläggningar med

parterna visat sig att det finns ett starkt motstånd mot en

sådan förändring.

Arbetsdomstolen har också kommit in med en

promemoria med förslag till vissa åtgärder som enligt

domstolens mening bör vidtas i avvaktan på att den större

frågan om mer ingripande åtgärder för att minska

domstolens arbetsbörda får sin lösning. Förslagen innebär

bl.a. viss ökad behörighet för ordförandena att ensamma

fatta beslut på domstolens vägnar samt ökat utrymme för

sekreterarna att hantera förberedelse i målen.

Promemorian har behandlats vid ett möte med

arbetsmarknadens parter. Företrädare för statens

arbetsgivarverk, Svenska arbetsgivareföreningen,

Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet,

Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens

centralorganisation och Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO) tillstyrkte då

arbetsdomstolens förslag.

Mot denna bakgrund anser jag att frågan om en

förstärkning av arbetsdomstolen och om vilka

målkategorier som bör kunna prövas av domstolen som

första instans bör övervägas ytterligare. Jag är alltså inte nu

beredd att ta ställning till AD-utredningens förslag i dessa

delar, men avser att återkomma till dessa frågor i ett senare

sammanhang. Redan nu bör emellertid vissa andra åtgärder

i syfte att underlätta arbetsdomstolens målhantering vidtas.

Jag avser då AD-utredningens övriga förslag och de

åtgärder arbetsdomstolen själv tagit upp i den nämnda

promemorian. Ett av dessa förslag bör emellertid också

övervägas närmare och kommer alltså inte att tas upp här.

Det gäller AD-utredningens förslag avseende handläggning

av interimistiska yrkanden rörande parts bundenhet av

fredsplikt.

Dessutom bör i detta sammanhang behandlas en fråga

som Sveriges Akademikers Centralorganisation tidigare har

väckt. SACO har i en skrivelse föreslagit att organisationen

skall få rätt att föreslå en ledamot i arbetsdomstolen.

Förslaget har föranlett ett författningsförslag som

upprättats inom arbetsmarknadsdepartementet.

Författningsförslaget, som har remissbehandlats, bör fogas

till protokollet som bilaga 3. En förteckning över de

remissinstanser som avgett yttrande över förslaget har

upprättats och bör fogas till protokollet som bilaga 4.

Remissyttrandena finns att tillgå i

arbetsmarknadsdepartementet (dnr R 1464/82).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 december 1991 att inhämta

lagrådets yttrande över förslag till ändringar i lagen

(1974:371) om rättegången i arbetstvister, lagen (1949:345)

om rätten till arbetstagares uppfinningar och jordabalken.

Förslagen har upprättats i arbetsmarknadsdepartementet.

De förslag som har remitterats till lagrådet bör fogas till

protokollet som bilaga 5.

Lagrådet har beträffande den i 3 kap. 7 § punkt 10

föreslagna bestämmelsen föreslagit lydelsen: ''''''''utdöma vite

som har förelagts part eller någon annan i rättegång''''''''. I

övrigt har lagrådet godtagit de föreslagna ändringarna.

Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet som bilaga

6. Jag behandlar lagrådets synpunkter under

avsnitt 2.2 och i specialmotiveringen till 3 kap. 7 §

arbetstvistlagen (avsnitt 5.1). Lagrådets synpunkter har

också medfört vissa redaktionella ändringar.

2 Allmän motivering

2.1 Inledning

Handläggningen av målen i den dömande verksamheten

sker i praktiken på tre ''''''''avdelningar'''''''', var och en ledd av en

ordförande. Till sin hjälp skall varje ordförande i princip ha

tre sekreterare. Vidare finns vid varje ''''''''avdelning'''''''' en

byråassistent som sköter den praktiska hanteringen av

akterna i målen, utfärdar kallelser och expedierar

handlingar m.m.

Måltillströmningen till arbetsdomstolen visar sedan

länge en långsiktig tendens att stadigt öka. Räknat per den

1 december 1991 hade antalet under året inkomna mål

redan med stor marginal passerat antalet under år 1990

inkomna mål. Årets siffra torde bli den högsta sedan

arbetstvistlagen trädde i kraft.

Ordförandena i domstolen (inklusive den

heltidsanställde vice ordföranden) svarar i dag för praktiskt

taget allt sådant förberedande av målen till slutligt

avgörande, som äger rum vid sammanträde med parterna.

Ett icke obetydligt antal mål är av mindre komplicerad

beskaffenhet, men kan ändå kräva en avsevärd tidsinsats

från ordförandenas sida bl.a. i samband med sammanträde

för muntlig förberedelse. Ett sätt att förbättra domstolens

arbetssituation vore att avlasta ordförandena en del av

arbetet med sådana icke alltför komplicerade mål. Detta

kan ske genom att sekreterarnas behörighet att handlägga

mål utvidgas så att de i lämplig omfattning kan från

ordförandena överta uppgiften att förbereda mindre

komplicerade mål för slutligt avgörande. En sådan

utvidgning ställer givetvis krav på sekreterarnas kompetens.

Domstolen har på senare år haft svårigheter att

rekrytera sekreterare. Mestadels har ordförandena inte haft

vardera tre sekreterare till sin hjälp utan endast två eller en

och en halv. Därtill kommer att den nya domarkarriären har

lett till att sekreterarna, som hittills i regel varit

hovrättsfiskaler, numera ofta kommit att tjänstgöra hos

domstolen under en mycket kort tid. I fortsättningen måste

domstolen söka rekrytera assessorer i hovrätt eller

kammarrätt till sekreterartjänsterna. Det kan emellertid

befaras att assessorer finner sekreterarnas nuvarande

arbetsuppgifter alltför osjälvständiga i jämförelse med de

domaruppgifter som de annars kan ägna sig åt.

Ett sätt att underlätta rekryteringen av goda jurister till

sekreterartjänsterna är därför att ge dessa tjänster ett mera

självständigt innehåll. Sekreterarna får därmed

intressantare arbetsuppgifter och deras kompetens som

jurister kan utnyttjas bättre. Samtidigt kan belastningen på

ordförandena minska så att dessa kan ägna mera tid åt de

krävande målen.

Det finns alltså goda skäl för att nu i lämplig omfattning

utvidga sekreterarnas behörighet. Därigenom skapas inte

bara underlag för en bättre personalrekrytering utan också

för ett effektivare utnyttjande av all personal vid

domstolen. I samband med dessa förändringar bör

samtidigt genomföras en del ändringar eller förtydliganden

beträffande ordförandenas behörighet att ensamma besluta

i vissa frågor samt vissa ändringar av mer teknisk art, främst

i syfte att anpassa reglerna för rättegången i arbetstvister till

de numera gällande allmänna reglerna i rättegångsbalken.

2.2 Ordförandenas behörighet

Mitt förslag: Bestämmelserna i arbetstvistlagen om

ordförandens behörighet att ensam vidta åtgärder bör

ändras så

-- att behörigheten blir enhetlig för mål som domstolen

prövar som första instans och mål som domstolen prövar

som fullföljdsinstans,

-- att ordföranden ensam får avvisa bevisning enligt 35 kap.

7 § rättegångsbalken,

-- att ordföranden ensam får hänvisa mål till behörig

tingsrätt enligt 2 kap. 6 § första stycket arbetstvistlagen,

-- att ordföranden ensam får utdöma vite som förelagts part

eller någon annan i rättegång,

-- att ordföranden ensam får avvisa nya omständigheter

eller bevis enligt 50 kap. 25 § tredje stycket

rättegångsbalken.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med

mitt förslag.

Remissinstanserna: Utredningens förslag får

genomgående stöd av remissinstanserna.

Skälen för mitt förslag: I den ansträngda situation

arbetsdomstolen sedan länge befinner sig bör alla

möjligheter till arbetsbesparingar som kan genomföras tas

till vara. Ett sätt är att förenkla domstolens handläggning av

inkomna mål. En sådan förenkling är att utvidga

ordförandens behörighet att ensam vidta åtgärder.

Därigenom avlastas övriga ledamöter och domstolens kansli

arbete varjämte föredragnings- och förhandlingstid sparas

in. En sådan utvidgning bör därför enligt min mening

genomföras.

Till en början bör bestämmelserna utformas så att

ordförandens behörighet att ensam fatta beslut blir enhetlig

för mål som arbetsdomstolen prövar som första och enda

instans och mål som domstolen prövar som

fullföljdsinstans.

Vidare bör ordföranden ensam få fatta beslut om vilken

bevisning som skall tillåtas. Det innebär att ordföranden

själv bör kunna fatta beslut om att avvisa bevisning. AD-

utredningen ansåg att ordföranden inte borde ges

behörighet att avvisa ny bevisning som åberopas i mål som

fullföljts till arbetsdomstolen. Den bedömningen grundade

utredningen främst på att de kriterier som gäller vad avser

att tillåta ny bevisning i överrätt är mycket snäva.

Rättegångsbalkens regler om vad som krävs för att nya

omständigheter eller nya bevis skall få åberopas i

överinstans har därefter skärpts ytterligare. Dessa regler

gäller också i överklagade mål i arbetsdomstolen.

Arbetsdomstolen har i sin promemoria anfört att det skulle

kunna spara mycket tid och arbete om ordföranden ensam

fick fatta beslut även i denna fråga. Jag delar

arbetsdomstolens uppfattning och anser alltså att

ordföranden ensam bör få besluta om tillåtligheten av

bevisning såväl enligt 35 kap. 7 § som enligt 50 kap. 25 §

tredje stycket rättegångsbalken samt om tillåtligheten av

nya omständigheter enligt sistnämnda lagrum.

Slutligen bör ordföranden ensam få besluta i frågor om

att hänvisa mål till behörig tingsrätt enligt reglerna i 2 kap.

6 § första stycket arbetstvistlagen samt kunna döma ut vite

som förelagts part eller någon annan i rättegång.

I det till lagrådet remitterade förslaget föreslogs att

ordföranden borde få behörighet att ensam utdöma vite

som förelagts part eller vittne i rättegång. Lagrådet

har påpekat att vite i rättegång kan föreläggas även andra

personer än parter och vittnen. Enligt lagrådets mening

borde även sådana fall omfattas av ordförandens behörighet

att utdöma vite.

Jag delar lagrådets synpunkter och har därför formulerat

förslaget i enlighet därmed.

2.3 Sekreterarnas behörighet

Mitt förslag: Bestämmelserna i arbetstvistlagen bör

ändras så att arbetsdomstolen skall kunna ge sekreterare

med tillräcklig erfarenhet generellt förordnande att enligt

ordförandens uppdrag hålla muntlig förberedelse, meddela

tredskodom, meddela dom över yrkande som medgivits

eller eftergivits, stadfästa förlikning, hänvisa ett mål till

behörig tingsrätt samt utdöma vite som har förelagts part

eller någon annan i rättegång.

Utredningens förslag: Utredningen föreslog en

utvidgning av sekreterarnas behörighet såvitt avser att

under förberedelse även meddela tredskodom och stadfästa

förlikning.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har lämnats

utan erinran av remissinstanserna. Domstolsverket

ansåg att det borde övervägas att utvidga behörigheten även

till att meddela dom över yrkande som medgivits eller

eftergivits.

Skälen för mitt förslag: En sekreterare erhåller i

samband med anställningen regelmässigt ett förordnande

enligt 3 kap. 8 § arbetstvistlagen. Detta innebär enligt 15 §

första stycket instruktionen för arbetsdomstolen att

sekreteraren efter uppdrag av ordförande svarar för

beredning och föredragning av mål som har tilldelats

sekreteraren samt i övrigt hjälper till med målens

handläggning enligt de riktlinjer och i den omfattning som

ordföranden eller, om en vice ordförande har tilldelats

målet, vice ordföranden bestämmer.

Enligt 15 § andra stycket instruktionen för

arbetsdomstolen får en sekreterare dock inte

-- avvisa ombud eller biträden,

-- döma ut viten eller andra påföljder för underlåtenhet att

iaktta förelägganden,

-- avvisa utredning,

-- besluta om syn,

-- förordna om ersättning för någons medverkan i mål,

-- avslå ansökningar om allmän rättshjälp eller besluta i

frågor om byte av biträde enligt rättshjälpslagen.

Enligt 16 § instruktionen för arbetsdomstolen får en

sekreterare endast efter förordnande av ordföranden i det

särskilda målet (eller av vice ordförande som tilldelats

målet) hålla muntlig förberedelse, förhör med part eller

annan eller uppta bevis utom huvudförhandling. Denna

möjlighet att låta en sekreterare bl.a. hålla muntlig

förberedelse har hittills utnyttjats i mycket ringa

omfattning. En orsak till detta är att en sekreterare enligt

nuvarande bestämmelser saknar behörighet bl.a. att

meddela tredskodom, att meddela dom över yrkande som

medgivits eller eftergivits och att stadfästa en mellan

parterna träffad förlikning. Behov av sådana åtgärder

uppkommer ofta i de enklare mål som kan komma i fråga

för muntlig förberedelse under ledning av en sekreterare.

Sekreterarnas arbetsuppgifter består därför i praktiken

till största delen av dels s.k. målhantering under

överinseende av ordförandena (åtgärder i samband med att

mål kommer in, kommunicering av inlagor, beviljande av

anstånd m.m.), dels föredragning av mål, dels förberedande

av och protokollföring vid muntliga förberedelser och

huvudförhandlingar, dels upprättande av förslag till domar

och beslut. Sekreterarna fattar sällan beslut självständigt.

Sekreterarnas funktioner påminner i praktiken starkt om

dem som fullgörs av fiskaler och fiskalsaspiranter i

hovrätterna.

En förändring av tjänsten som sekreterare hos

domstolen, så att tjänsten blir mer attraktiv för assessorer

och så att sekretararna kan avlasta ordförandena en del av

befattningen med mindre komplicerade mål bör därför

enligt min mening göras. Förändringen bör framför allt gå

ut på att skapa författningsmässiga förutsättningar för

sekreterarna att på samma sätt som en ordförande

genomföra förberedelsen av ett mål. Detta bör då också

innefatta att sekreterarna ges behörighet att fatta i vart fall

sådana beslut som ofta aktualiseras under förberedelsen.

Det nu sagda medför till en början att ändringar bör

göras i 3 kap. 8 § arbetstvistlagen, som anknyter till 3 kap.

7 § samma lag. Bestämmelsen bör ändras så att det framgår

att sekreterare kan av domstolen erhålla generellt

förordnande att enligt ordförandes uppdrag hålla muntlig

förberedelse, meddela tredskodom, meddela dom över

yrkande som medgetts eller eftergetts, stadfästa en mellan

parterna träffad förlikning samt utdöma vite som har

förelagts part eller någon annan i rättegång.

Sådana beslut som en sekreterare inte får fatta enligt 15 §

andra stycket instruktionen för arbetsdomstolen i dess

nuvarande lydelse kan undantagsvis aktualiseras vid

sammanträde för muntlig förberedelse i mindre

komplicerade mål. En sekreterare som erhållit förordnande

och uppdrag enligt vad som nu föreslagits bör därför ges

behörighet att avvisa ombud eller biträde, döma ut vite för

underlåtenhet att iaktta förelägganden, förordna om

ersättning för någons medverkan i mål, avslå ansökningar

om allmän rättshjälp och besluta i frågor om byte av biträde

enligt rättshjälpslagen. Dessa förändringar föranleder

ändringar i arbetsdomstolens instruktion. Det ankommer

på regeringen att vidta dessa ändringar.

Det bör kanske framhållas att det i dessa hänseenden i

praktiken rör sig om att ge sekreteraren en formell

behörighet som kan utnyttjas när beslut i frågan inte kan

anstå. Beslut om att avslå en ansökan om allmän rättshjälp

eller om byte av biträde enligt rättshjälpslagen fattas

vanligen inte ens av en ordförande ensam, utan sådana

frågor brukar hänskjutas till avgörande av en

treledamotssammansättning. Övriga beslut som nämns i

15 § andra stycket instruktionen för arbetsdomstolen,

nämligen beslut om att avvisa utredning och beslut om syn,

bör däremot inte ankomma på sekreterare eftersom de har

alltför stor betydelse för den fortsatta handläggningen av

målet.

Förordnande och uppdrag enligt vad som nu föreslagits

bör däremot innefatta behörighet för en sekreterare att

fatta beslut även om att hänvisa ett mål till behörig tingsrätt

enligt 2 kap. 6 § första stycket arbetstvistlagen. Frågan

härom är i det stora flertalet fall helt okomplicerad och

beslut kan väl fattas av sekreterare efter uppdrag av

ordförande.

Sådana i förhållande till nuläget utvidgade förordnanden

och uppdrag enligt 3 kap. 8 § arbetstvistlagen som nu har

berörts bör naturligtvis ges endast till sekreterare som

genom en tids tjänstgöring i arbetsdomstolen har vunnit

tillräcklig erfarenhet av arbetsrätt och av domstolens

verksamhet. Det torde kunna överlämnas åt domstolen att

med ledning av en sådan allmänt hållen regel själv avgöra,

när en sekreterare lämpligen kan meddelas ett förordnande

av detta slag. Det synes inte påkallat att begränsa

möjligheten att meddela sådant förordnande till att avse

endast sekreterare som är assessorer i hovrätt eller

kammarrätt.

Möjligheten att meddela förordnanden med samma

begränsning av behörigheten för en sekreterare som den

som gäller i dag bör behållas.

2.4 Överförande av vissa mål till annan domstol

Mitt förslag: Mål som rör tillämpningen av lagen om

rätten till arbetstagares uppfinningar och mål om

hyresvillkor vilka reglerats i kollektivavtal undantas från

arbetstvistlagens tillämpningsområde.

Utredningens förslag: Utredningens förslag

överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har

tillstyrkt eller godtagit utredningens förslag rörande

uppfinnar- och hyresmålen. Dit hör

arbetsdomstolen, domstolsverket,

hovrätten för Övre Norrland, Göteborgs

tingsrätt, TCO och Sveriges

advokatsamfund. Bostadsdomstolen,

domstolsverket och Gävle tingsrätt har

godtagit förslaget om hyresmålen.

Skälen för mitt förslag: AD-utredningen undersökte om

det finns någon eller några ytterligare grupper av

arbetstvister än de som redan är undantagna från

arbetstvistlagens tillämpningsområde där det skulle vara

motiverat att prövningen sker i annan ordning än enligt

rättegångsordningen för arbetstvister. Utredningen fann två

kategorier av mål där inslaget av arbetsrättslig fråga i tvisten

oftast är av underordnad betydelse och där huvudfrågan i

målet är sådan att domstolen lämpligen bör ha en annan

sammansättning. Detta gäller mål som rör tillämpningen av

lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar och mål om

hyresvillkor vilka reglerats i kollektivavtal. I den första

gruppen av tvister är oftast de tekniska frågorna och

värderingsfrågor dominerande medan i den senare gruppen

de hyresrättsliga frågorna är mest framträdande. Dessa två

typer av tvister förekommer också mycket sällan i

arbetsdomstolen. Det är fråga om färre än ett mål om året,

vilket innebär att domstolen inte förvärvar någon större

erfarenhet av de tekniska respektive hyresrättsliga frågor

som är uppe till prövning.

Lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar reglerar

under vilka omständigheter och i vilken utsträckning en

arbetsgivare äger rätt till uppfinningar, som en arbetstagare

gör i samband med anställning hos honom. Lagen avser

endast här i Sverige patenterbara uppfinningar av

arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. I lagen finns

bestämmelser om arbetstagarens rätt till ersättning för vad

han avstår till arbetsgivaren och om vad arbetstagare och

arbetsgivare har att iaktta gentemot varandra, då lagen är

tillämplig. Det finns i lagen även bestämmelser om en statlig

nämnd, statens nämnd för arbetstagares uppfinningar.

Nämndens ledamöter, som är sju till antalet, utses av

regeringen. Tre av ledamöterna utses bland personer som

inte företräder partsintressen, medan av de fyra återstående

ledamöterna två skall representera arbetsgivarsidan och två

arbetstagarsidan. Ordförande och vice ordförande skall

vara lagkunniga och ha domarerfarenhet. Den tredje

opartiske ledamoten skall ha särskild insikt i och erfarenhet

av patenträttsliga och därmed förbundna frågor. Nämnden

har i uppgift att avge utlåtanden i frågor som rör lagens

tillämpning, vilka dock inte är bindande för parterna. De

flesta reglerna i lagen är dispositiva.

Arbetsmarknadsorganisationerna har på

privattjänstemannaområdet genom kollektivavtal reglerat

hithörande frågor på annat sätt än som föreskrivs i lagen.

De kollektivavtal som finns inom området föreskriver också

att om enighet inte kan nås mellan parterna tvisten får

hänskjutas till skiljenämnd.

Mål som gäller tillämpning av lagen om rätten till

arbetstagares uppfinningar förekommer ytterst sällan i

arbetsdomstolen eller i tingsrätt, som i vissa fall har att

pröva sådan tvist som första domstol. Detta har naturligtvis

delvis sin grund i att arbetsmarknadens organisationer för

en del av arbetsmarknaden valt att träffa avtal som reglerar

motsvarande frågor. Genom att dessa avtal innehåller

skiljeklausul undandras tvisterna från arbetsdomstolen. De

få mål som domstolen får upp till prövning innebär oftast ett

stort arbete, vilket har sin grund i att det är fråga om svåra

tekniska överväganden vilka har betydelse för

bedömningen om vad som skall anses vara skälig ersättning

för uppfinningen. I arbetsdomstolens sammansättning ingår

ingen teknisk sakkunskap. Mot denna bakgrund ansluter

jag mig till AD-utredningens bedömning att det är

lämpligare att låta dessa mål prövas i en annan ordning där

behovet av en teknisk sakkunskap kan tillgodoses.

I vissa specificerade mål som gäller tillämpningen av

patentlagen (1967:837) är Stockholms tingsrätt behörig

domstol. Tingsrätten är i sådant mål domför med fyra

ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna och två tekniskt

sakkunniga. Överrätt är hovrätt som i sådant mål är domför

med tre lagfarna och två tekniskt sakkunniga ledamöter.

Med hänsyn till det tekniska inslaget och även till att lagens

tillämpning anknyter till huruvida uppfinningen är

patentbar i Sverige är det enligt min mening en lämplig

ordning för prövning av tvister som gäller tillämpning av

lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar att dessa mål

handläggs av Stockholms tingsrätt i den sammansättning

som angetts i patentlagen. På samma sätt som gäller för mål

som handläggs enligt denna ordning skall hovrätt vara

överinstans med den i patentlagen angivna särskilda

sammansättningen. Den nu föreslagna nya ordningen för

prövning av tvister enligt lagen om rätten till arbetstagares

uppfinningar innebär ingen ändring i arbetsdomstolens

behörighet att pröva tvister som gäller tillämpningen eller

tolkningen av bestämmelse i kollektivavtal inom samma

område som lagen reglerar. Inte heller avses någon

begränsning av arbetsdomstolens behörighet att pröva

sådan tvist som grundar sig på vad som kan ha

överenskommits i dylika frågor i ett enskilt

anställningsavtal.

Genom en sådan ordning som föreslås uppnår man en

mer ändamålsenlig domstolssammansättning för dessa

särskilda s.k. uppfinnarmål. Däremot påverkas inte

arbetsdomstolens arbetssituation annat än ytterst

marginellt. Reformen är i stället huvudsakligen motiverad

av att arbetsdomstolen endast skall pröva tvister där dess

särskilda sakkunskap fyller en väsentlig funktion.

Den andra gruppen av tvister jag tänkte ta upp i detta

sammanhang är mål angående hyresvillkor vilka reglerats i

kollektivavtal. I dessa mål är det hyresrättsliga inslaget

framträdande.

Enligt arbetstvistlagens huvudregel i 1 kap. 2 §, som

reglerar vilka målkategorier som undantagits från lagens

tillämpningsområde, skall tvister som handläggs av viss

tingsrätt eller av tingsrätt i särskild sammansättning inte

prövas enligt rättegångsordningen för arbetstvister även om

de rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare.

Beträffande hyrestvister har emellertid på grund av en

särskild reglering i medbestämmandelagen och i

jordabalken gjorts undantag från huvudregeln. Enligt

bestämmelserna i medbestämmandelagen och jordabalken

kan nämligen vissa frågor som behandlas i jordabalken

regleras genom kollektivavtal som på arbetstagarsidan

godkänts av central arbetstagarorganisation. Sådana

hyresvillkor får även under vissa i jordabalken angivna

förutsättningar tillämpas på hyresgäst/arbetstagare som

sysselsätts i arbete som avses med kollektivavtalet.

Möjligheten att genom kollektivavtal ersätta jordabalkens

bestämmelser gäller främst frågor om hyressättning och

hyresgästs besittningsskydd. Enligt jordabalkens

bestämmelser och arbetstvistlagen skall tvist som rör sådana

bestämmelser i kollektivavtal prövas enligt

rättegångsordningen för arbetstvister i stället för, som gäller

beträffande andra hyrestvister, av tingsrätt eller, i de fall det

är fråga om besvär över hyresnämnds beslut, av

bostadsdomstolen.

Enligt min mening är det hyresrättsliga inslaget klart

dominerande i dessa tvister även om frågorna reglerats

genom kollektivavtal. Det förhållandet att hyresvillkoret

reglerats genom kollektivavtal väger inte så tungt att det

motiverar en särskild prövning enligt rättegångsordningen

för arbetstvister.

En reform avseende dessa hyrestvister är på samma sätt

som gäller de s.k. uppfinnarmålen främst motiverad av att

arbetsdomstolens särskilda sammansättning inte fyller en

funktion på grund av att tvisten huvudsakligen rör ett annat

särskilt rättsområde för vilket det finns prövningsinstanser

med särskild sakkunskap.

2.5 Arbetsdomstolens sammansättning

Mitt förslag: Reglerna om arbetsdomstolens

sammansättning bör ändras så att antalet ledamöter i

domstolen utökas med en som utses efter förslag av SACO.

Ändringen medför också att SACO får ge förslag till tre

ersättare för denna ledamot.

Det remitterade förslaget: Överensstämmer med mitt

förslag.

Remissinstanserna: Det övervägande antalet

remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

erinran. Till dessa remissinstanser hör bl.a.

arbetsdomstolen, Sveriges advokatsamfund,

Svenska kommunförbundet och

Landstingsförbundet. LO och TCO

avstyrker förslaget främst av två skäl. För det första anser

de att SACO har så få medlemmar att det inte är motiverat

att genomföra den föreslagna ändringen. För det andra

anser de att den föreslagna utökningen av arbetsdomstolen

kan komma att aktualisera frågan om även andra

organisationer bör beredas plats i arbetsdomstolen.

Skälen för mitt förslag: Arbetsdomstolen består i dag av

tre ordförande, fyra vice ordförande (varav en är

heltidsanställd) och 16 andra ledamöter. Totalt finns alltså

23 ledamöter. För varje ledamot utom ordförandena finns

högst tre ersättare. Ledamöter och ersättare utses av

regeringen för högst tre år.

Ordförandena, vice ordförandena och tre andra

ledamöter är de s.k. ämbetsmannaledamöterna. Av de

övriga 13 ledamöterna utses tolv efter förslag av

arbetsmarknadens parter och en såsom representant för

staten som arbetsgivare.

På arbetsgivarsidan föreslår SAF fyra ledamöter,

Svenska kommunförbundet en och Landstingsförbundet

en, varjämte en ledamot utses såsom representant för staten

som arbetsgivare.

På arbetstagarsidan föreslår LO fyra och TCO två

ledamöter.

Ersättare för de 13 nu berörda ledamöterna utses på

samma sätt som dessa ledamöter, dock att två av de sex

ersättarna för TCO-ledamöterna utses efter förslag av

SACO. Den ene av dessa skall anses som förste ersättare för

TCO-ledamöterna.

SACO har till stöd för sitt förslag att organisationen skall

få rätt att föreslå en ledamot i arbetsdomstolen anfört bl.a.

att arbetstagarsidan därigenom får en fullvärdig

representation i domstolen och att det totala antalet

ledamöter och ersättare därigenom blir lika stort på båda

partssidorna.

Utformningen av reglerna om parternas representation i

arbetsdomstolen har hittills byggt på ståndpunkten att vid

sidan av staten endast de tongivande organisationerna på

arbetsmarknaden bör beredas sådan representation.

Ledamöterna från arbetsgivar- och arbetstagarsidan skall

bidra med sakkunskap om förhållandena på

arbetsmarknaden och de rättsuppfattningar som har

utbildats där. De bör utses på ett sätt som garanterar bredd

och kontinuitet i dömandet. Den nu rådande ordningen att

LO och TCO föreslår ledamöter för arbetstagarsidan

infördes efter framställning från TCO i samband med 1974

års lag om rättegången i arbetstvister. Den utredning som

låg till grund för denna lagstiftning ansåg att LO, TCO och

SACO på arbetstagarsidan framstod som klart

dominerande jämfört med andra organisationer på

arbetsmarknaden. Mot bakgrund av den allt större

utjämningen av tidigare föreliggande skillnader mellan

olika arbetstagargrupper är tiden enligt min mening nu

mogen att låta SACO föreslå en ledamot i arbetsdomstolen.

Detta ligger också väl i linje med att SACO i andra

sammanhang betraktas som en av de tre

huvudorganisationerna på arbetstagarsidan.

Ändringen bör genomföras på det sättet att antalet

ledamöter utökas med en, som tillsätts efter förslag av

SACO. Ersättare för denna ledamot bör utses i den ordning

som gäller för övriga ersättare. Detta innebär också att den

nuvarande specialregeln i 3 kap. 3 § andra stycket

arbetstvistlagen om att SACO får föreslå två av ersättarna

för de av TCO föreslagna ledamöterna kan utgå. Dessutom

kan den speciella regeln i 3 kap. 9 § andra stycket

arbetstvistlagen om de av Svenska kommunförbundet och

Landstingsförbundet föreslagna ledamöterna vid

sammanträde i plenum tas bort. Ändringen för också med

sig följdändringar i arbetsdomstolens instruktion. Jag avser

att senare återkomma till regeringen med förslag till sådana

ändringar.

2.6 Övrigt

Mitt förslag: Reglerna i arbetstvistlagen bör ändras så att

de i högre grad överensstämmer med rättegångsbalkens

allmänna regler för rättegången i dispositiva tvistemål. Det

gäller dels vad som får läggas till grund för arbetsdomstolen

dom eller beslut, dels arbetsdomstolens möjlighet att som

fullföljdsinstans avgöra ett mål utan att utfärda

föreläggande om genmäle om det är uppenbart att

klagandens talan är ogrundad, dels kraven på vad en

ansökan om stämning skall innehålla. Vidare bör i

arbetstvistlagen införas en regel som ger arbetsdomstolen

möjlighet att förelägga en svarande att inkomma med

skriftligt svaromål vid påföljd av att tredskodom annars kan

meddelas.

Dessutom bör arbetstvistlagens regler om avgörande av

mål på handlingarna anpassas till Europeiska konventionen

den 4 november 1950 angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna. Slutligen

bör även den ändringen göras att tvist om stridsåtgärd,

oavsett partsställningen, alltid skall prövas av

arbetsdomstolen som första instans.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt

förslag.

Remissinstanserna: Förslagen har genomgående fått

stöd av remissinstanserna. TCO, som i och för sig

anser anpassningen av arbetstvistlagen till rättegångsbalken

naturlig, har dock anfört att det av informationsskäl är

olyckligt att bestämmelsen om vilka krav som ställs på en

stämningsansökan får utgå ur arbetstvistlagen. TCO anser

också att kravet på att all bevisning skall anges och att det

skall anges vad som skall styrkas med varje särskilt bevis

kan skapa svårigheter vid handläggningen av bl.a.

anställningsskyddsmålen på grund av de korta tidsfrister

som där gäller för talans väckande.

Skälen för mitt förslag: Arbetstvistlagen reglerar

rättegången i arbetstvister i såväl tingsrätt som

arbetsdomstolen. Genom hänvisning i arbetstvistlagen till

rättegångsbalken eller annan författning om rättegången i

dispositiva tvistemål kompletteras arbetstvistlagens

reglering av bl.a. rättegångsbalkens regler.

För rättegången i tingsrätt innehåller arbetstvistlagen

endast ett fåtal särskilda regler varför tingsrätternas

handläggning av arbetstvister i huvudsak följer samma

processuella regler som gäller för dispositiva tvistemål i

allmänhet.

För rättegången i arbetsdomstolen innehåller

arbetstvistlagen emellertid ett större antal särskilda

bestämmelser som reglerar rättegången såväl när domstolen

handlägger mål som första domstol som när den är

fullföljdsinstans. För det fall rättegångsbalken eller annan

författning för dispositiva tvistemål är att tillämpa för

rättegången i arbetsdomstolen gäller att vad som är

föreskrivet för rättegången i tingsrätt är tillämpligt

beträffande rättegången i arbetsdomstolen som första

domstol och vad som föreskrivits för rättegången i hovrätt

är tillämpligt för rättegången i arbetsdomstolen som

fullföljdsinstans.

Sedan arbetstvistlagens tillkomst 1974 har

rättegångsförfarandet vid allmän domstol varit föremål för

en översyn, vilket bl.a. lett till väsentliga ändringar av de

bestämmelser som reglerar rättegången i dispositiva

tvistemål i tingsrätt och hovrätt. De ändringar som

genomförts har främst haft till syfte att göra det möjligt att

i högre grad än tidigare anpassa rättegången till vad det

enskilda målet kräver och därigenom göra det möjligt för de

allmänna domstolarna att driva verksamheten snabbare och

billigare.

Genom hänvisningen i arbetstvistlagen till reglerna i

rättegångsbalken gäller redan en del av de nya

bestämmelserna där för rättegången i arbetstvister. Vid

reformerna av rättegångsbalken har emellertid endast ett

par mindre ändringar vidtagits i arbetstvistlagen för att i

nödvändiga delar anpassa lagens regler till ändringarna i

rättegångsbalken. Några överväganden i övrigt har inte

gjorts avseende i vad mån de nya reglerna för rättegången i

dispositiva tvistemål bör påverka rättegångsordningen i

arbetstvister.

AD-utredningen har övervägt huruvida de nya

bestämmelserna i rättegångsbalken medför att några

ändringar bör vidtas i arbetstvistlagen i syfte att undvika

dels dubbelreglering, dels en rättegångsordning för

arbetstvister som är mindre lämplig. Utredningen har

vidare övervägt om det finns skäl att ändra de bestämmelser

i arbetstvistlagen som särskilt styr rättegången i

arbetstvister så att rättegångsförfarandet för arbetstvister

anpassas till vad som gäller för handläggningen av

dispositiva tvistemål i allmänhet. Dessa överväganden har

utredningen gjort med beaktande av de särskilda

förutsättningar som gäller för rättegången i arbetstvister.

Det förhållandet att många arbetstvister är av intresse inte

bara för parterna i målet och att arbetsdomstolen är

prejudikatdomstol medför att delvis andra kriterier gäller

för hur rättegångsreglerna bör utformas. Även den

särskilda partsställning som föreligger i flertalet

arbetstvister innebär att inte samma bevekelsegrunder gör

sig gällande för att införa vissa bestämmelser som reglerar

rättegången i allmän domstol.

Reformen för de dispositiva tvistemålen i allmän

domstol har bl.a. inneburit att tingsrätterna fått en

möjlighet att på ett enkelt sätt avgöra mål utan att stämning

på svaranden dessförinnan utfärdats när det är uppenbart

att kärandens talan är ogrundad. Motsvarande möjlighet

har även införts för överrätterna att avgöra mål utan att

utfärda föreläggande om genmäle om det är uppenbart att

klagandens talan är ogrundad. Vidare har tingsrätterna fått

större valfrihet mellan muntlig och skriftlig handläggning

under förberedelsen. I huvudförhandlingsmål har också de

s.k. omedelbarhets- och koncentrationsprinciperna

mjukats upp bl.a. genom att möjligheten att ta upp

bevisning utom huvudförhanding vidgats samt genom att

rätten under vissa förutsättningar har fått möjlighet att

sedan huvudförhandlingen avslutats inhämta ytterligare

utredning. Det ställs numera också större krav på innehållet

i en ansökan om stämning och i ett svaromål. Det har också

införts en möjlighet att förelägga svaranden att inkomma

med ett motiverat skriftligt svaromål vid påföljd av att

tredskodom annars kan komma att meddelas mot honom.

Genom att arbetstvistlagen endast innehåller ett fåtal

särskilda regler för rättegången i arbetstvister i tingsrätt

gäller de nu redovisade bestämmelserna redan för

rättegången där. Enligt AD-utredningens uppfattning

föreligger det inte heller några skäl som motiverar att andra

regler, utöver det fåtal särskilda bestämmelser som redan

nu finns i arbetstvistlagen, gäller för rättegången i

arbetstvister i tingsrätt. Jag delar denna uppfattning.

För rättegången i arbetsdomstolen finns vissa

gemensamma bestämmelser som gäller oavsett om

domstolen handlägger en tvist som första domstol eller som

fullföljdsinstans. Dessa bestämmelser reglerar bl.a. hur

omröstningen till dom eller beslut skall gå till samt vad som

får läggas till grund för domstolens dom eller beslut.

Innebörden av den sistnämnda regeln har ansetts vara att

man vid huvudförhandling i arbetsdomstolen inte

nödvändigtvis måste läsa upp all skriftlig bevisning. Detta

kan särskilt i de till arbetsdomstolen överklagade målen

vara av värde. Denna regel och den praxis som utvecklats

för rättegången i arbetsdomstolen innebär en uppmjukning

av de s.k. omedelbarhets- och koncentrationsprinciperna

som är i linje med de reformer som genomförts för

rättegången i de allmänna domstolarna. Genom de nya

reglerna i 43 kap. 8 § tredje stycket rättegångsbalken gäller

för de allmänna domstolarna att rätten får förordna om att

skriftliga bevis skall anses upptagna vid huvudförhandling

utan att de läses upp vid denna. Enligt min mening bör de

särskilda bestämmelserna som finns i arbetstvistlagen

kunna upphävas, varigenom rättegångsbalkens regler blir

direkt tillämpliga för rättegången i arbetsdomstolen.

Vad gäller rättegången i arbetsdomstolen som

fullföljdsinstans bör införas den enligt rättegångsbalken

befintliga möjligheten att utan att utfärda föreläggande om

genmäle avgöra ett mål om det är uppenbart att klagandens

talan är ogrundad. Med hänsyn till att tingsrätt har en

motsvarande möjlighet att, utan att utfärda stämning på

svaranden, avgöra ett mål om kärandens talan är uppenbart

ogrundad, ter det sig logiskt att arbetsdomstolen har samma

möjlighet att om part klagar mot tingsrättens dom avgöra

målet utan att ett föreläggande om att inkomma med

genmäle utfärdas. Arbetsdomstolens praxis har också varit

att man i detta avseende tillämpat rättegångsbalkens

bestämmelser framför arbetstvistlagens särskilda regel om

att svaranden alltid skall föreläggas att inkomma med

genmäle.

För rättegången i arbetsdomstolen som första domstol

innehåller arbetstvistlagen ett större antal särskilda

bestämmelser. Således innehåller arbetstvistlagen bl.a.

särskilda bestämmelser för vad en ansökan om stämning

skall innehålla samt hur förberedelsen av målet skall gå till.

Därutöver innehåller arbetstvistlagen särskilda regler om

hur part och ställföreträdare för part skall kallas till

sammanträde för muntlig förberedelse eller

huvudförhandling samt när part kan kallas till sammanträde

och huvudförhandling vid påföljd att tredskodom annars

kan komma att meddelas mot honom. Utöver de reformer

i rättegångsbalken, som redan på grund av hänvisningen i

arbetstvistlagen är tillämpliga för rättegången i

arbetsdomstolen som första domstol, bör enligt min

uppfattning vissa ändringar vidtas i arbetstvistlagen för att

anpassa dess regler efter vad som gäller för rättegången i

dispositiva tvistemål i allmänhet. Bestämmelserna om vad

en ansökan om stämning skall innehålla bör enligt min

uppfattning anpassas efter vad som gäller för tvistemål i

allmänhet. Detta innebär att större krav ställs på vad en

ansökan om stämning skall innehålla genom att all

bevisning, även muntlig, som part känner till, skall anges i

ansökan. Vidare skall i ansökan även anges vad som skall

styrkas med varje särskilt bevis. Härigenom uppnår man en

effektivare förberedelse och att det för part på ett tidigt

stadium blir möjligt att ta ställning till vilket behov av

bevisning som föreligger. Enligt min uppfattning bör även

den i rättegångsbalken givna möjligheten att förelägga

svaranden att inkomma med ett motiverat skriftligt

svaromål vid påföljd av att tredskodom annars kan komma

att meddelas införas för rättegången i arbetsdomstolen.

Därigenom skulle det inte längre vara nödvändigt att kalla

till muntlig förberedelse för att tredskodom skall kunna

meddelas. Detta skulle göra handläggningen av vissa mål

effektivare samtidigt som kärandeparten skulle besparas

olägenheten att inställa sig till en förhandling. Att märka är

att införandet av en sådan bestämmelse inte avser att ändra

de förhållanden under vilka domstolen trots föreläggande

med påföljd om tredskodom ändå kan välja att vidta

åtgärder för fortsatt förberedelse eller sätta ut målet till

huvudförhandling. De nu angivna ändringarna bör delvis

kunna genomföras genom att man upphäver

arbetstvistlagens särskilda bestämmelser som reglerar

förfarandet, varvid på grund av lagens

hänvisningsbestämmelser rättegångsbalkens regler blir

direkt tillämpliga även för rättegången i arbetsdomstolen.

Arbetstvistlagen innehåller i 4 kap. 10 § bestämmelser

om under vilka förutsättningar ett mål, som prövas av

arbetsdomstolen som första domstol, får avgöras på

handlingarna. AD-utredningen har anfört att en ändring

bör vidtas i dessa bestämmelser med hänsyn till innehållet i

artikel 6 i den Europeiska konventionen den 4 november

1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna. Enligt arbetstvistlagens regler

kan nämligen domstolen även mot parts bestridande avgöra

ett mål på handlingarna om det föreligger synnerliga skäl.

Detta strider enligt utredningen mot konventionens regler.

Enligt dessa skall envar när det gäller att pröva hans civila

rättigheter och skyldigheter eller anklagelse mot honom för

brott vara berättigad till opartisk och offentlig rättegång.

Konventionens föreskrift om offentlig rättegång anses

innefatta ett dubbelt krav. För det första skall parterna få

framträda direkt inför domstolen för att muntligt framlägga

sin sak. För det andra skall förfarandet vara offentligt, dvs.

tillgängligt för allmänheten. Enligt utredningens mening,

som jag ansluter mig till, bör därför arbetstvistlagens regler

ändras så att ett mål som arbetsdomstolen prövar som första

domstol inte kan avgöras på handlingarna om part

motsätter sig en sådan handläggning.

AD-utredningen uppmärksammade också att

arbetstvistlagens regler är utformade så att vissa mål om

stridsåtgärd kan komma under prövning av tingsrätt som

första domstol. Som exempel anfördes det fallet att en

enskild arbetsgivare som inte själv slutit kollektivavtal

väcker talan i tvist om stridsåtgärd. Utredningen ansåg

detta vara otillfredsställande med hänsyn till att rätten att

vidta stridsåtgärder är så central inom arbetsrättens

område. Utredningen föreslog därför att

behörighetsreglerna för arbetsdomstolen borde utvidgas så

att domstolen oberoende av partsställningen alltid skall

pröva tvist om stridsåtgärd som första instans. Utredningen

framhöll att en sådan utvidgning skulle innebära ett ytterst

marginellt tillskott av mål, uppskattningsvis högst ett mål

vart femte år. Jag delar utredningens uppfattning såväl att

det i detta sammanhang är fråga om mycket sällan

förekommande fall som att tvist om stridsåtgärd alltid bör

prövas av arbetsdomstolen som första domstol.

Arbetstvistlagen bör alltså ändras även i detta avseende.

Övergångsbestämmelser

Det är angeläget att de förslag som syftar till

förenklingar av arbetsdomstolens handläggning av mål

träder i kraft så snart som möjligt. Lagändringarna föreslås

därför träda i kraft den 1 april 1992. När det gäller

ledamöter och ersättare i arbetsdomstolen löper nu

gällande förordnanden ut vid utgången av juni 1992. Den

föreslagna nya ordningen rörande SACOs representation i

arbetsdomstolen bör lämpligen gälla från och med den

treårsperiod som börjar den 1 juli 1992. Lagändringarna i

den delen bör alltså träda i kraft den 1 juli 1992. Det gäller

3 kap. 1, 3 och 9 §§ arbetstvistlagen. De mål rörande

tillämpningen av lagen om rätten till arbetstagares

uppfinningar och rörande hyresvillkor som reglerats i

kollektivavtal vilka anhängiggjorts före utgången av mars

1992 bör handläggas av arbetsdomstolen i vanlig ordning.

3 Kostnader

De föreslagna ändringarna föranleder inte några ökade

kostnader för arbetsdomstolens verksamhet. Förslagen

rörande uppfinnar- och hyresmålen innebär att de allmänna

domstolarna och bostadsdomstolen kan få pröva ett ökat

antal mål. Det är dock fråga om ett så ringa antal mål att

förslagen inte torde medföra något behov av ytterligare

resurser för de domstolar som kommer att få handlägga

målen. För staten torde förslagen totalt sett inte medföra

några ökade kostnader.

4 Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har det inom

arbetsmarknadsdepartementet upprättats förslag till

1. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

2. lag om ändring i lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar

3. lag om ändring i jordabalken.

5 Specialmotivering

5.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister

2 kap. Domstolarna i arbetstvister

1 §

Paragrafen reglerar arbetsdomstolens behörighet att

som första domstol uppta och avgöra en arbetstvist. I ett

nytt fjärde stycke har införts en bestämmelse som anger att

arbetsdomstolen alltid, oavsett partsställningen, är behörig

att uppta och avgöra tvist om stridsåtgärd. De närmare

skälen för att införa den nya bestämmelsen har behandlats

i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6). Begreppet

stridsåtgärd har här samma innebörd som i 41 §

medbestämmandelagen, dvs. lockout, strejk, blockad,

bojkott eller annan därmed jämförlig stridsåtgärd. Detta

har uttryckligen angivits i lagtexten. Utöver det nya stycket

har i paragrafen gjorts vissa språkliga ändringar.

3 §

I paragrafens andra stycke föreslås den ändring som

föranleds av att arbetsdomstolen inte bör vara

fullföljdsinstans i mål som rör hyresförhållanden vilka

reglerats i kollektivavtal. Frågan har behandlats i den

allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Ändringen består i att

hänvisningen till jordabalkens bestämmelser i 12 kap. 70

och 71 §§ har tagits bort. Därutöver har i första stycket

gjorts en språklig ändring.

3 kap. Arbetsdomstolens sammansättning m.m.

1 §

I paragrafen regleras arbetsdomstolens sammansättning.

Antalet andra ledamöter har utökats från 16 till 17. Frågan

har behandlats närmare i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.5).

3 §

I paragrafen regleras hur arbetsgivar- och

arbetstagarledamöterna i arbetsdomstolen skall utses. I

första stycket innebär ändringen att SACO får rätt att lämna

förslag till en ledamot på arbetstagarsidan. I andra stycket

innebär ändringen att det tidigare gällande undantaget, att

av de sex ersättare som skall utses för TCO-ledamöterna två

skall utses av SACO, inte längre skall gälla. I tredje stycket

har en språklig ändring gjorts.

7 §

I paragrafen regleras ordförandens behörighet att ensam

på arbetsdomstolens vägnar vidta åtgärder. Ändringen

innebär i första hand att ordförandens behörighet i detta

hänseende blir enhetlig för mål som arbetsdomstolen

prövar som första och enda domstol och mål som domstolen

prövar som fullföljdsinstans. Ordförandens behörighet

utvidgas också i fyra avseenden. Ordföranden får

behörighet att avvisa bevisning enligt 35 kap. 7 §

rättegångsbalken. Denna regel har tagits in i punkt 4. I

punkt 5 har tagits in en regel som anger att ordföranden är

behörig att själv avvisa ny omständighet eller nytt bevis

enligt 50 kap. 25 § tredje stycket rättegångsbalken. I punkt

6 har förts in en regel som anger att ordföranden är behörig

att ensam hänvisa mål till behörig tingsrätt enligt 2 kap. 6 §

första stycket. Ordförandens behörighet utvidgas vidare till

att även avse att utdöma vite som förelagts part eller någon

annan i rättegång. Denna behörighet för ordföranden har

utformats i enlighet med lagrådets förslag och har

intagits som punkt 10 i paragrafen. Det bör påpekas att vissa

av de åtgärder som finns angivna i bestämmelsen endast kan

förekomma i mål som domstolen prövar som första

domstol.

8 §

I paragrafen regleras vilka åtgärder som efter

ordförandens uppdrag kan företas av annan lagfaren

tjänsteman vid domstolen vilken förordnats därtill av

domstolen. Som framgått i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.3) bör sådant förordnande få ges till lagfaren

tjänsteman som enligt arbetsdomstolens bedömning vunnit

tillräcklig erfarenhet.

Enligt nuvarande bestämmelser kan ordföranden endast

delegera sin behörighet att vidta förberedande åtgärder och

avskriva mål. Genom en ny bestämmelse, som förts in som

ett andra stycke i paragrafen, har denna rätt att delegera till

annan lagfaren tjänsteman vid domstolen utsträckts till att

avse även förordnande att hänvisa mål till behörig tingsrätt

enligt 2 kap. 6 § första stycket, att meddela tredskodom och

dom över yrkande som medgivits eller eftergivits, att

stadfästa förlikning samt att utdöma vite som har förelagts

part eller någon annan i rättegång.

9 §

I denna paragraf regleras under vilka förutsättningar

domstolen skall avgöra mål eller viss i målet uppkommen

fråga i plenum och domstolens sammansättning vid sådant

sammanträde. I paragrafens andra stycke har

undantagsregeln att endast en av de arbetsgivarledamöter

som utses på förslag av Svenska kommunförbundet och

Landstingsförbundet får delta när domstolen sammanträder

i plenum tagits bort. Den behövs inte längre eftersom

domstolen genom att SACO fått rätt att föreslå en ledamot

fått jämvikt mellan arbetsgivar- och arbetstagarsidan. Såväl

arbetsgivar- som arbetstagarsidan får genom den ändringen

sju ledamöter.

4 kap. Rättegången i arbetsdomstolen

3 §

Av skäl som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt

2.6) bör rättegångsbalkens regler om vad som får läggas till

grund för dom eller beslut även tillämpas för rättegången i

arbetsdomstolen. På grund härav bör första stycket av

bestämmelsen upphävas. I stället blir på grund av

arbetstvistlagens hänvisningsregel i 5 kap. 3 §

rättegångsbalkens bestämmelser i 17 kap. 2 § och 43 kap.

14 § tillämpliga. På grund av att första stycket upphävs har

det också vidtagits en mindre redaktionell ändring i tredje

stycket. Dessutom har en språklig ändring gjorts i andra

stycket.

8 §

I denna bestämmelse regleras hur talan väcks i

arbetsdomstolen och vad en ansökan om stämning skall

innehålla samt domstolens inledande handläggning av ett

mål sedan en ansökan om stämning inkommit. I paragrafens

första stycke finns för närvarande angivet att talan vid

arbetsdomstolen väcks genom skriftlig ansökan om

stämning. Denna bestämmelse föreslås kvarstå oförändrad.

Av skäl som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt

2.6) bör regeln om vad en ansökan om stämning skall

innehålla anpassas till vad som gäller enligt

rättegångsbalkens motsvarande bestämmelse i 42 kap. 2 §.

I förhållande till arbetstvistlagens nuvarande regel finns i

rättegångsbalkens bestämmelse de nyheterna att en

ansökan om stämning skall innehålla uppgift om vilken

skriftlig bevisning som åberopas samt om den muntliga

bevisning som vid tidpunkten för ansökan är känd för

käranden. Käranden skall därvid lämna uppgift om vilka

bevis han åberopar och vad han vill styrka med varje bevis.

En ytterligare nyhet i 42 kap. 2 § rättegångsbalken är att

käranden i sin ansökan om stämning bör ange eventuella

önskemål om handläggningsform, såsom om svaranden bör

föreläggas att avge skriftligt svaromål eller om målet bör

sättas ut till muntlig förberedelse. Nyheterna är, med

hänsyn till vikten av en effektiv handläggning av inkomna

mål, väl lämpade att gälla även för rättegången i

arbetsdomstolen. För att undvika en dubbel reglering bör

därför andra stycket i paragrafen upphävas och i stället,

genom hänvisningsbestämmelsen i 5 kap. 3 §

arbetstvistlagen, rättegångsbalkens bestämmelse i 42 kap.

2 § bli tillämplig även för rättegången i arbetsdomstolen.

I bestämmelsens tredje stycke regleras vad som åligger

domstolen om det inte förekommer anledning att avvisa

ansökan om stämning. Genom ett tillägg i detta stycke bör

arbetsdomstolen få samma möjlighet som numera gäller

enligt rättegångsbalkens regler för dispositiva tvistemål att

förelägga svaranden att skriftligen avge svaromål vid

påföljd av att tredskodom annars kan komma att meddelas

mot honom. Vad ett skriftligt svaromål skall innehålla finns

angivet i 42 kap. 7 § rättegångsbalken som genom

hänvisningen i arbetstvistlagen även gäller för rättegången i

arbetsdomstolen. Föreläggande att inkomma med skriftligt

svaromål vid påföljd att tredskodom annars kan komma att

meddelas mot honom bör ofta kunna användas om

käranden inte angett något annat i sin ansökan om stämning

när det är fråga om ett fordringsanspråk. I detta

sammanhang skall emellertid påpekas att detta inte innebär

någon ändring av de särskilda förutsättningar som gäller

enligt 4 kap. 9 § arbetstvistlagen för att arbetsdomstolen

skall kunna meddela tredskodom om svaranden inte

efterkommer ett föreläggande vid sådan påföljd.

9 §

I denna paragraf regleras arbetsdomstolens fortsatta

handläggning sedan stämning utfärdats. I bestämmelsen

föreslås vissa ändringar för att anpassa rättegången i

arbetsdomstolen till vad som gäller för rättegången vid de

allmänna domstolarna. Till följd härav föreslås att vissa av

reglerna upphävs för att undvika en dubbelreglering.

I bestämmelsens första stycke finns nu angivet att

arbetsdomstolen efter omständigheterna bestämmer i

vilken mån förberedelsen skall vara muntlig eller skriftlig. I

rättegångsbalkens regler för dispositiva tvistemål är angivet

att förberedelse i mål sker vid sammanträde eller genom

skriftväxling eller annan handläggning. Med uttrycket

''''''''annan handläggning'''''''' avses enligt förarbetena till

rättegångsbalkens bestämmelse den

förberedelseverksamhet som inte äger rum vid

sammanträde eller genom skriftväxling utan t.ex. genom att

rätten har telefonkontakt med ena parten. I

rättegångsbalkens bestämmelse förutsätts att rätten

successivt beslutar om de olika åtgärder som behövs under

förberedelsen och efter hand avgör vilken form

förberedelsen bör ha i varje skede. I rättegångsbalkens

bestämmelse finns emellertid dels en presumtion för att

svaromålet skall avges skriftligen dels en presumtion för att

förberedelsen skall vara muntlig sedan ett skriftligt

svaromål kommit in. Denna ordning överensstämmer väl

med den praxis som arbetsdomstolen utvecklat för

handläggningen av förberedelsen i domstolen. I

rättegångsbalken finns vidare angivet att förberedelsen om

möjligt skall avslutas vid det första sammanträdet, vilket

också överensstämmer med den praxis som förekommer i

arbetsdomstolen. Rättegångsbalkens bestämmelse om

förberedelse i tvistemål bör därför gälla även för

rättegången i arbetsdomstolen. För att undvika en onödig

dubbelreglering bör i arbetstvistlagen endast behållas den

inledande och grundläggande regeln om att förberedelse i

målet skall äga rum sedan stämning utfärdats.

Bestämmelsen som reglerar förfarandet vid förberedelsen

bör upphävas.

I paragrafens andra stycke regleras hur part skall kallas

till muntlig förberedelse. Detta förfarande finns även

reglerat i rättegångsbalken. Rättegångsbalkens

bestämmelser avviker från arbetstvistlagens nuvarande

bestämmelser i det avseendet att de anger att kallelse till

muntlig förberedelse i dispositiva tvistemål alltid skall ske

vid påföljd av att tredskodom annars kan komma att

meddelas mot honom. Någon motsvarande bestämmelse

finns inte i arbetstvistlagen. Något hinder mot att kallelse

till muntlig förberedelse i arbetsdomstolen också sker vid

sådan påföljd föreligger enligt min mening inte. Att en

sådan kallelse skett innebär nämligen att de begränsningar

för under vilka förutsättningar tredskodom kan meddelas

av arbetsdomstolen ändå är tillämpliga. Detta

ställningstagande har domstolen ändå att göra. Enligt min

mening bör därför andra stycket av paragrafen upphävas.

Det medför att rättegångsbalkens bestämmelser för kallelse

till muntlig förberedelse i dispositiva tvistemål blir

tillämpliga även för rättegången i arbetsdomstolen. I detta

sammanhang bör erinras om att käranden enligt 42 kap. 2 §

rättegångsbalken har möjlighet att i sin ansökan om

stämning begära att rätten inte utfärdar kallelse till muntlig

förberedelse eller föreläggande att inkomma med svaromål

vid påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas

mot honom. Man kan utgå från att en sådan begäran skulle

komma att respekteras av domstolen.

I paragrafens nästa stycke regleras förfarandet vid båda

parternas eller ena partens utevaro från muntlig

förberedelse. I detta stycke föreslås de ändringar som följer

av att svaranden enligt 4 kap. 8 § föreslås kunna föreläggas

att skriftligen avge svaromål vid påföljd att tredskodom

annars kan komma att meddelas mot honom. I stycket har

därför införts en hänvisning till rättegångsbalkens

bestämmelse i 44 kap. 7 a § som reglerar förfarandet när

part underlåtit att följa ett föreläggande att skriftligen avge

svaromål vid sådan påföljd. I denna bestämmelse i

rättegångsbalken regleras genom dess andra stycke indirekt

när underlåtenhet att avge svaromål skall anses föreligga. I

rättegångsbalken har inte angetts något krav på uttryckligt

yrkande från käranden för att tredskodom skall kunna

meddelas när part trots föreläggande inte inkommit med

svaromål. Med hänvisning till bl.a. att käranden, såsom

tidigare redovisats, har en möjlighet att i sin ansökan om

stämning begära att rätten inte utfärdar föreläggande för

svaranden att skriftligen avge svaromål vid sådan påföljd

har regeln i rättegångsbalken utformats så att tredskodom

alltid får meddelas vid uteblivet skriftligt svaromål, så länge

käranden inte uttryckligen motsätter sig att så sker. Genom

hänvisningen till rättegångsbalkens bestämmelse i 44 kap.

7 a § blir alltså samma regler tillämpliga för rättegången i

arbetsdomstolen. Emellertid följer av bestämmelsens

fortsatta lydelse att för rättegången i arbetsdomstolen gäller

att om domstolen med hänsyn till tvistens art eller andra

omständigheter i målet anser att tredskodom inte bör

meddelas, handläggningen av målet skall fortsätta eller

målet avskrivas. Denna reservation gäller även när part inte

inkommit med skriftligt svaromål trots föreläggande vid

påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas

mot honom. Med hänsyn till att, som tidigare redovisats i

specialmotiveringen till denna paragraf, rättegångsbalkens

regler för hur kallelse skall utfärdas till muntlig förberedelse

även blir tillämpliga för rättegången i arbetsdomstolen bör

sista meningen i stycket upphävas för att undvika en onödig

dubbelreglering.

Även i paragrafens sista stycke har en ändring gjorts.

Bestämmelsen reglerar handläggningen när svaranden vid

skriftlig förberedelse inte inkommer med skriftligt

svaromål. Med hänsyn till att käranden i ansökan om

stämning kan som önskemål ange att svaranden inte skall

föreläggas att inkomma med skriftligt svaromål vid påföljd

att tredskodom annars kan komma att meddelas mot

honom och till att man kan utgå från att en sådan begäran

respekteras av domstolen bör bestämmelsen kvarstå. I

förtydligande syfte bör det dock tilläggas att bestämmelsen

gäller när det inte har meddelats föreläggande om skriftligt

svaromål vid sådan påföljd.

10 §

I paragrafen anges i andra och tredje styckena i vilka fall

ett mål får avgöras utan huvudförhandling. Enligt de

nuvarande bestämmelserna i tredje stycket får avgörande

utan huvudförhandling inte ske mot parts bestridande. Ett

mål kan emellertid företas till avgörande utan

huvudförhandling även mot parts bestridande om

synnerliga skäl föreligger. Detta strider mot artikel 6 i den

Europeiska konventionen den 4 november 1950 angående

skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna. Till följd härav föreslås att bestämmelsen i andra

stycket ändras så att det i sista meningen anges att ett mål

mot parts bestridande -- även om synnerliga skäl skulle

föreligga -- inte kan avgöras utan huvudförhandling. Frågan

har behandlats närmare i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.6). Dessutom har vissa språkliga ändringar gjorts

i första och andra styckena.

14 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om fullföljda måls

beredande för avgörande. Rättegångsbalkens regler om

måls beredande kan lämpligen tillämpas även för

rättegången i arbetsdomstolen. Bestämmelserna bör därför

ändras genom att första och andra styckena upphävs.

Därigenom blir i stället rättegångsbalkens regler

tillämpliga. Vad gäller mål som fullföljts genom vad gäller

därvid enligt 50 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken att

motparten skall föreläggas inkomma med skriftligt

genmäle. I de fall klaganden anfört besvär gäller enligt 52

kap. 7 § rättegångsbalken att motparten skall föreläggas att

inkomma med skriftlig förklaring om det finns anledning att

ändra tingsrättens beslut.

Ändringarna innebär också att bestämmelsen i 50 kap.

8 § andra stycket rättegångsbalken blir direkt tillämplig för

rättegången i arbetsdomstolen som fullföljdsinstans. Den

bestämmelsen ger överrätt möjlighet att avgöra ett mål utan

att utfärda föreläggande om genmäle när det är uppenbart

att klagandens talan är ogrundad. Detta innebär en

kodifiering av gällande praxis i arbetsdomstolen.

I tredje stycket, som reglerar förfarandet när tingsrätt

avslagit yrkande om interimistiskt förordnande eller bifallit

ett sådant yrkande, har endast en språklig ändring gjorts.

5.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1949:35) om

rätten till arbetstagares uppfinningar

9 §

Enligt denna paragraf -- som är ny -- skall Stockholms

tingsrätt vara behörig domstol i mål som rör tillämpningen

av lagens bestämmelser. Tingsrätten skall vid prövningen av

sådant mål ha den sammansättning som föreskrivs i

patentlagen för prövning av patentmål. Detsamma gäller

för hovrätt i det fall talan fullföljs mot tingsrättens dom eller

beslut. Genom att i bestämmelsen ange att mål enligt denna

lag endast får upptas av Stockholms tingsrätt och med

annan sammansättning än vad som anges i rättegångsbalken

undantas dessa mål från arbetstvistlagens

tillämpningsområde. Detta följer av regeln i 1 kap. 2 §

punkt 1 i arbetstvistlagen. Vad avser skälen för att undanta

dessa mål från arbetstvistlagens tillämpningsområde

hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4).

5.3 Förslaget till lag om ändring i jordabalken

12 kap. Hyra

71 §

Av skäl som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt

2.4) bör inte hyrestvister där hyresvillkoren reglerats i

kollektivavtal eller där hyresvillkor i sådant avtal tillämpas

för hyresförhållandet omfattas av arbetstvistlagens

tillämpningsområde. Sådana hyrestvister bör i stället prövas

på samma sätt som gäller för andra hyrestvister. I

paragrafen har gjorts de ändringar som följer av att någon

särskild ordning inte längre skall gälla för prövning av

hyrestvister som grundar sig på hyresvillkor som reglerats

genom kollektivavtal.

73 §

I paragrafen har endast gjorts den ändringen att

hänsyftningen på arbetsdomstolen har tagits bort. Detta är

en följd av den ändrade rättegångsordningen för

hyrestvister som grundar sig på hyresvillkor i kollektivavtal.

6 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag

att regeringen föreslår riksdagen att

1. anta förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister

2. anta förslaget till lag om ändring i lagen (1949:345) om

rätten till arbetstagares uppfinningar

3. anta förslaget till lag om ändring i jordabalken.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta de förslag som föredraganden lagt fram.

Bilaga 1

Sammanfattning

Enligt våra direktiv skall den övergripande

målsättningen för översynen av LRAs regler vara att

minska ADs befattning med principiellt mindre viktiga mål

så att domstolens särskilda sakkunskap tas till vara på ett

ändamålsenligt sätt samt att ADs arbete underlättas och

förenklas.

Mot bakgrund av resultaten från en omfattande

kartläggning av ADs mål, handläggningsformer och

avgöranden samt tingsrätternas avgöranden, mål och

fullföljdsfrekvensen avseende arbetstvister har vi behandlat

frågan om behovet av en reform av rättegångsordningen för

arbetstvister i avsnitt 3. I denna del behandlar vi

också ADs roll som specialdomstol för arbetsmarknadens

tvister samt förutsättningarna för att domstolen skall klara

sina uppgifter och vilka utgångspunkter lagstiftaren vid

utformningen av den arbetsrättsliga lagstiftningen haft

beträffande hur AD skall bedriva sin verksamhet. Vi har

sedan vi klarlagt förutsättningarna för vårt arbete kunnat

konstatera att det är nödvändigt att förbättra ADs

arbetssituation. Vi har funnit att detta i första hand bör ske

genom att måltillströmningen begränsas. En sådan

begränsning bör främst avse domstolens befattning med mål

som från arbetsrättslig synpunkt eller av andra skäl är att

betrakta som mindre viktiga.

En begränsning av måltillströmningen

Vi har funnit att det finns tre sätt att begränsa

tillströmningen av mål till AD. Grupper av mål kan

undantas från LRAs tillämpningsområde, rätten till

överprövning i AD av mål som fullföljs från tingsrätt kan

begränsas och grupper av mål som nu handläggs av AD i

första instans kan föras över till prövning av tingsrätt med

bibehållen rätt till fullföljd till AD.

Vid övervägande av det första alternativet, som vi

avhandlat i avsnitt 4.2.2, har vi funnit två grupper av

mål vars arbetsrättsliga inslag är av underordnad betydelse,

varför prövningen kan ske i annan ordning än enligt LRAs

bestämmelser. Detta gäller mål som rör tillämpningen av

lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar, s.k.

uppfinnarmål, och mål om hyresvillkor vilka reglerats i

kollektivavtal. I den förstnämnda gruppen av mål är det

tekniska inslaget så väsentligt att dessa mål enligt vår

uppfattning lämpligare prövas i den ordning som gäller för

vissa patentmål vilka nu handläggs i en särskild

sammansättning av Stockholms tingsrätt som första

domstol. Hyresmålen har vi ansett i stället bör prövas i den

ordning som gäller för sådana mål där hyresvillkoren inte

reglerats i kollektivavtal. Den begränsning av

måltillströmningen som man uppnår härigenom är dock

marginell. Den är dock väl motiverad utifrån syftet att från

ADs prövning undanta mål som inte behöver domstolens

särskilda sakkunskap.

På grund av att en mycket hög fullföljdsfrekvens kan

konstateras under de senaste sex åren, över 70 procent, i

arbetstvister som avgjorts av tingsrätt, har vi inte funnit det

meningsfullt att endast överväga om någon grupp av mål

som AD prövar som första domstol i stället kan föras över

till prövning av tingsrätt. Först måste övervägas, om någon

åtgärd kan vidtas för att begränsa rätten till överprövning

i AD. Vi har i avsnitt 4.2.3 behandlat frågan om en

begränsning av rätten till överprövning i AD. I direktiven

har i denna del tagits upp två möjliga sätt. Nämligen

antingen att bibehålla det nuvarande tvåinstanssystemet

och införa regler om prövningstillstånd vid överklagande av

tingsrätternas avgöranden eller att genomföra ett

treinstanssystem även på arbetstvistområdet genom att

införa hovrätt som fullföljdsinstans mellan tingsrätt och AD

och krav på att prövningstillstånd beviljats för en fullständig

prövning i AD. Vi har övervägt båda alternativen och funnit

att det sistnämnda alternativet i och för sig skulle på ett

effektivt sätt minska antalet fullföljda mål som AD skulle få

pröva. Ett system med ytterligare en instans skulle

emellertid på ett inte acceptabelt sätt förlänga processtiden,

vilket inte står i överensstämmelse med att en snabb

handläggning varit en viktig förutsättning vid utformningen

av de materiella reglerna inom den arbetsrättsliga

lagstiftningen. Vi har i stället stannat för att en ordning med

ett bibehållande av den nuvarande instansordningen, men

med krav på prövningstillstånd för att få en fullständig

prövning i AD, är den lämpligaste ordningen. Vi är av den

uppfattningen att en sådan ordning om den innefattar vida

dispensgrunder, med även rätt till ändringsdispens,

uppfyller befogade krav på rättssäkerhet. Med hänsyn till

att AD, enligt vad som framkommit vid kartläggning av

domstolens avgöranden, fastställer i huvudsak mer än 80

procent av tingsrätternas domslut, bör en ordning med en

begränsning av rätten till överprövning få en god effekt på

antalet fullföljda mål som AD får pröva fullständigt.

Eftersom vi anser att det är en stor fördel om

bestämmelserna är konsekventa bör enligt vår uppfattning

reglerna om att det fordras prövningstillstånd göras så

generella som möjligt och avse alla mål även besvärsmål

som fullföljs till domstolen. Ett prövningstillstånd skall avse

domen eller beslutet i dess helhet.

Vi har, vilket vi tagit upp i avsnitt 4.2.4, sedan vi

funnit ett sätt att begränsa rätten till överprövning i AD

övervägt om någon grupp av mål som AD handlägger som

första domstol i stället kan föras över till prövning i

tingsrätt. Vi har vid dessa överväganden tagit hänsyn till att

ADs huvudfunktion består i att pröva de tvister där

arbetsmarknadens organisationer bedömer det vara av vikt

att just få ett avgörande från AD. Vi har därvid som ett led

i övervägandena diskuterat olika konkreta förslag med

företrädare för de huvudorganisationer som har förslagsrätt

vid utseende av ledamöter i AD. Vi har undersökt tre

huvudalternativ till ändring av bestämmelserna om ADs

behörighet att pröva mål som första domstol.

Vi har övervägt om någon kategori av mål lämpligen kan

föras över till prövning i tingsrätt. Den grupp av mål som vi

därvid bedömt kunna vara aktuell är

anställningsskyddsmålen eftersom andra grupper som också

skulle ge effekt, nämligen kollektivavtalstvister och tvister

rörande tillämpningen av MBL, är av ett så centralt intresse

för arbetsmarknadens organisationer och av så principiellt

arbetsrättsligt intresse att en reform avseende dessa mål är

otänkbar. Vid en närmare analys och efter diskussioner med

organisationernas ledamöter har vi emellertid kunnat

konstatera att tvister rörande arbetstagares anställning eller

rörande skadestånd som grundas på ett påstående att en

uppsägning eller ett avskedande vilat på felaktig grund

anses ofta mycket betydelsefulla, oavsett om det kan sägas

att målet rymmer någon prejudikatfråga. För

organisationerna och deras medlemmar ter det sig närmast

som en självklar sak att en anställningsskyddstvist som inte

kunnat lösas genom förhandlingar skall kunna hänskjutas

direkt till AD. Vi delar organisationernas uppfattning att

man inte bör särbehandla anställningsskyddsmål. En sådan

lösning har vi således inte funnit vara lämplig.

Vi har även övervägt att begränsa ADs behörighet som

första domstol genom att ändra reglerna för

partsställningen på så sätt att man undantar mål där enskild

arbetsgivare -- undantaget staten och kommunerna -- är

kärande eller svarande. En sådan reform skulle emellertid

få till följd att tingsrätten kunde få mål att pröva där det blir

fråga om att tolka en kollektivavtalsbestämmelse. Även mål

som gäller förhandlingsvägran eller

föreningsrättskränkning skulle vid en sådan reform kunna

komma under tingsrätts prövning. Vi har inte funnit det

acceptabelt att ändra ADs behörighetsregler på ett sätt som

kan medföra att från ADs prövning som första domstol

undantas tvister som är av den karaktären att det är av vikt

att AD direkt får avgöra tvisten.

Som ett tredje alternativ har vi övervägt att låta AD själv

avgöra om en tvist skall prövas av AD som första domstol

eller hänvisas till tingsrätt. AD skulle om man bedömde att

en tvist saknade principiellt intresse från arbetsrättslig eller

annan synpunkt överlämna målet till tingsrätt för prövning.

Vid en genomgång av ett antal inkomna mål under 1987,

varvid vi försökt uppskatta hur många mål som kunde

tänkas överlämnas till tingsrätt, har vi emellertid kunnat

konstatera att effekten av en sådan reform inte kan antas bli

särskilt stor. Om man även beaktar att prövningen av om

tvisten skall överlämnas också kräver resurser, är detta

alternativet inte effektivt ur aspekten att begränsa ADs

arbetsbörda.

Vi har således inte funnit någon ordning som effektivt

skulle begränsa ADs prövning av tvister som första domstol

och samtidigt bibehålla ett system där arbetsmarknadens

organisationer har rätt att få de tvister prövade i AD som

första domstol där organisationerna bedömer en sådan

prövning som väsentlig.

Vi har även, vilket vi tagit upp i avsnitt 4.2.5,

övervägt om vissa besvärsmål, som är utan arbetsrättsligt

inslag, kan föras över till prövning i allmän domstol. Vi har

därvid funnit att en klart avgränsbar grupp av besvärsmål

gäller överprövning av tingsrätts beslut rörande

interimistiskt förordnande inom ramen för den

arbetsrättsliga lagstiftningen. Dessa mål har ett klart

arbetsrättsligt inslag. För andra besvärsmål i AD är det

emellertid i allmänhet så att prövningen inte alls rör någon

arbetsrättslig fråga eller att bedömningar med

arbetsrättsligt inslag är av underordnad betydelse. Enligt

vår mening är överinstanserna inom det allmänna

domstolsväsendet generellt sett bättre lämpade att pröva

dessa besvärsmål. Prövningen av dessa besvärsmål bör

därför flyttas över till de allmänna domstolarna. Till AD

bör endast part kunna fullfölja talan mot beslut angående

arbetsrättsliga interimistiska förordnanden. Härigenom

begränsar man tillströmningen av besvärsmål till AD med

omkring 70 procent.

Som en ytterligare åtgärd för att minska ADs

arbetsbörda har vi, vilket behandlas i avsnitt 4.3,

övervägt om ADs arbete kan förenklas. Vi har därvid

föreslagit att ordförandens behörighet att vidta åtgärder på

domstolens vägnar bör utvidgas i några hänseenden.

Ordföranden bör själv kunna avgöra vissa bevisfrågor,

kunna hänvisa mål till tingsrätt när förutsättningar härför

föreligger enligt LRAs bestämmelser och utdöma vite när

kallelse vid sådan påföljd utfärdats. Vi har även övervägt

om ADs möjligheter att sammanträda i dess mindre

sammansättning med tre ledamöter, ordföranden och en

ledamot från vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan, kan

utvidgas men stannat för att en sådan reform inte skulle

tillgodose befogade rättssäkerhetskrav när det är fråga om

en rättegångsordning där part i vissa tvister endast har

tillgång till en rättegång. Vi har vidare ansett att en sådan

reform, med hänsyn till vårt förslag om en begränsning av

rätten till överprövning i AD, inte skulle bli nämnvärt

effektiv på grund av att flertalet mål som skulle vara

lämpade för en sådan prövning härigenom inte kommer att

prövas fullständigt av domstolen. Vi har således inte funnit

skäl att utvidga ADs domförhet i tresammansättning.

En förstärkning av AD

Vi har inte med säkerhet kunnat beräkna utfallet av de

åtgärder, som vi nu redovisat. Dessa berör emellertid i

huvudsak endast de mål som AD prövar som

fullföljdsinstans, vilka endast utgör omkring 30 procent av

det totala antalet mål, och som dessutom är de mål som är

minst arbetskrävande. Vi har därför uppskattat att dessa

reformer ger en arbetsbesparing av omkring 10 procent.

Denna arbetsbesparing har vi bedömt vara otillräcklig,

varför AD, vilket vi behandlar i avsnitt 4.4, enligt vår

uppfattning även måste förstärkas. Det är emellertid om

man skall förstärka AD av vikt att domstolen inte utvidgas

så att man riskerar att det uppstår svårigheter med att

upprätthålla en enhetlig rättstillämpning eller att rekrytera

framstående ledamöter. Samtidigt är det önskvärt, på grund

av de i dag mer differentierade måltyperna och den praxis

som utvecklats inom skilda rättsområden, att AD i större

utsträckning kan anpassa sin sammansättning efter målens

tyngd och principiella betydelse än vad nuvarande

sammansättningsregler ger utrymme för.

Vi har därvid övervägt olika alternativ till att förstärka

AD men stannat för att en utvidgning av domstolen med en

fjärde ordförande i kombination med delvis ändrade

sammansättningsregler för domstolen är det sätt som bäst

uppfyller de förutsättningar som vi uppställt för en

förstärkning av AD. AD bör enligt vår uppfattning tillföras

en fjärde ordförande samtidigt som

sammansättningsreglerna ändras på följande sätt.

Domstolens sjusammansättning ges, för mål som är av

principiellt intresse på arbetsrättens område eller som

annars är av stor betydelse för arbetsmarknadens parter, en

ändrad sammansättning. I dessa mål skall i domstolen,

utöver den ordförande som har målet på sin rotel, ingå

någon av de tre andra ordförandena som då ersätter den

ledamot med särskild insikt i förhållandena på

arbetsmarknaden. I denna sammansättning skall den av de

två ordförandena vars mål är uppe till prövning upprätthålla

ordförandeskapet vid huvudförhandlingen, varigenom man

bibehåller ordförandenas i alla avseenden lika ställning i

den dömande verksamheten. Genom denna förstärkning av

AD ökar domstolens kapacitet att sköta de förberedande

åtgärderna vid måls handläggning och att avgöra mål i ADs

normala sjusammansättning och tresammansättning.

Samtidigt höjer man ADs kompetens vid prövningen av

principiellt eller i annat avseende viktiga mål och får även

en garanti för kontinuitet och en enhetlig rättstillämpning

vid prövningen av dessa tvister.

Övriga frågor

Vi har även övervägt om ADs behörighet kan utvidgas

till att avse att överpröva beslut i lönegarantiärenden, vilket

vi behandlat i avsnitt 4.5. Med hänsyn till ADs

förhållandevis lilla organisation och att vi bedömer det som

att det skulle bli fråga om ett mycket stort antal mål i

förhållande till domstolens kapacitet har vi ansett att det

saknas utrymme för en sådan ordning.

Vi har även gjort en teknisk översyn av LRA, som

behandlas i avsnitt 4.6. Denna översyn har gjorts

främst mot bakgrund av de relativt omfattande ändringar

som skett av RBs regler för rättegången i dispositiva

tvistemål. Vi har därvid utifrån de nyheter som införts i RB

delvis anpassat rättegången i AD efter dessa nya regler.

Vi har även sett över de bestämmelser som reglerar ADs

handläggning av interimistiska yrkanden vid tvist om

fredsplikt. Vi har vid dessa överväganden funnit att reglerna

i MBL och LOA i detta avseende bör göras enhetliga så att

även interimistiskt beslut i fråga om stridsåtgärds tillåtlighet

kan meddelas enligt LOAs regler.

Bilaga 2

Förteckning över instanser som har avgivit yttrande

över AD-utredningens betänkande (SOU 1988:30)

Arbetsdomstolen.

 1. Arbetsdomstolen

2. Bostadsdomstolen

3. Domstolsverket

4. Statens arbetsgivarverk

5. Svea hovrätt

6. Hovrätten för övre Norrland

7. Stockholms tingsrätt

8. Göteborgs tingsrätt

9. Gävle tingsrätt

10. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet

11. Riksdagens ombudsmän

12. Svenska kommunförbundet

13. Landstingsförbundet

14. Svenska arbetsgivareföreningen

15. Arbetsgivareföreningen SFO

16. Kooperationens förhandlingsorganisation

17. Landsorganisationen i Sverige

18. Tjänstemännens centralorganisation

19. Centralorganisationen SACO/SR

20. Sveriges advokatsamfund

21. Hyresgästernas riksförbund

22. Sveriges Fastighetsägareförbund

23. Statens nämnd för arbetstagares uppfinningar (SNAU)

Bilaga 3

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 §, 3 § och 9 § lagen

(1974:371) om rättegången i arbetstvister1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

1 §2

Arbetsdomstolen består av Arbetsdomstolen består av

högst tre ordförande, högst tre ordförande,

högst tre vice högst tre vice

ordförande samt sexton ordförande samt sjutton

andra ledamöter. andra ledamöter.

 Ledamot skall vara svensk medborgare och får ej vara

omyndig eller i konkurstillstånd. Innan ledamot tar säte i

arbetsdomstolen, skall han ha avlagt domared.

För annan ledamot än ordförande skall finnas högst tre

ersättare. Vad i denna lag sägs om ledamot gäller även

ersättare, om ej annat särskilt anges.

Ledamöter och ersättare förordnas av regeringen för tre

år.

3 §3

Av övriga tretton Av övriga fjorton

ledamöter utses fyra efter ledamöter utses fyra efter

förslag av Svenska förslag av Svenska

arbetsgivareföreningen, en arbetsgivareföreningen, en

efter förslag av Svenska efter förslag av Svenska

kommunförbundet, en efter kommunförbundet, en efter

förslag av förslag av

Landstingsförbundet, en Landstingsförbundet, en

såsom representant för såsom representant för

staten som arbetsgivare, fyra staten som arbetsgivare, fyra

efter förslag av efter förslag av

Landsorganisationen i Sverige, Landsorganisationen i

Sverige,

två efter förslag av två efter förslag av

Tjänstemännens Tjänstemännens

centralorganisation. centralorganisation och en

 efter förslag av

 Centralorganisationen

 SACO/SR.

 Vad i första stycket sägs om utseende av ledamot äger

motsvarande tillämpning på utseende av ersättare för sådan

ledamot.

Av ersättarna för de

ledamöter som utses efter

förslag av

Tjänstemännens

centralorganisation skall dock

två utses efter förslag

av Centralorganisationen

SACO/SR.

 Förslag till ledamöter och ersättare skall upptaga minst

dubbelt så många personer som de som skall utses med

ledning av förslaget. Har sådant förslag ej avgetts,

förordnar regeringen ändå ledamöter och ersättare till

föreskrivet antal.

9 §4

Finner arbetsdomstolen vid överläggning till dom eller

beslut den rådande meningen avvika från rättsgrundsats

eller lagtolkning som den senast antagit, kan domstolen i

den sammansättning som föreskrives i 6 § första stycket

förordna att målet eller viss i målet uppkommen rättsfråga

skall avgöras av domstolen i dess helhet.

När mål eller viss När mål eller viss

däri uppkommen fråga däri uppkommen fråga

avgöres av arbetsdomstolen avgörs av arbetsdomstolen i

i dess helhet, skall alla dess helhet, skall alla

ledamöter eller ledamöter eller

ersättare för dem ersättare för dem delta

deltaga i avgörandet. Av de i avgörandet.

ledamöter eller

ersättare som har utsetts

efter förslag av Svenska

kommunförbundet och

Landstingsförbundet

deltager dock endast en.

 Avgörande som avses i andra stycket kan fattas utan

huvudförhandling.

Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1974:589) med

instruktion för arbetsdomstolen

utfärdad den

Regeringen föreskriver att 6-7 §§ förordningen

(1974:589) med instruktion för arbetsdomstolen skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §1

När arbetsdomstolen När arbetsdomstolen

sammanträder med två sammanträder med två

ledamöter för vardera ledamöter för vardera

arbetsgivarsidan och arbetsgivarsidan och

arbetstagarsidan skall i arbetstagarsidan skall i

mål, som är av allmän mål, som är av allmän

betydelse för betydelse för

förhållandena på förhållandena på

arbetsmarknaden, deltaga en arbetsmarknaden, delta en

ledamot som utsetts efter ledamot som utsetts efter

förslag av Svenska förslag av Svenska

arbetsgivareföreningen, en arbetsgivareföreningen, en

ledamot som utsetts efter ledamot som utsetts efter

förslag av Svenska förslag av Svenska

kommunförbundet eller kommunförbundet eller

Landstingsförbundet eller Landstingsförbundet eller

representerar staten som representerar staten som

arbetsgivare, en ledamot som arbetsgivare, en ledamot som

utsetts efter förslag av utsetts efter förslag av

Landsorganisationen i Sverige Landsorganisationen i Sverige

och en ledamot som utsetts och en ledamot som utsetts

efter förslag av efter förslag av

Tjänstemännens Tjänstemännens

centralorganisation. centralorganisation eller

 Centralorganisationen

 SACO/SR.

 Vid huvudförhandling i mål som huvudsakligen har

betydelse endast för visst förhandlingsområde eller när

arbetsdomstolen sammanträder med endast en ledamot för

vardera arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan deltager av

sådana ledamöter de som utsetts efter förslag av

organisationer vars förhandlingsområde tvisten

huvudsakligen rör.

7 §2

Av ledamot hindrad att Är ledamot hindrad att

tjänstgöra i visst tjänstgöra i visst

mål skall, vid mål skall, vid

tillämpning av 3 kap. 4 tillämpning av 3 kap. 4

§ andra stycket lagen § andra stycket lagen

(1974:371) om (1974:371) om

rättegången i rättegången i

arbetstvister, normalt annan arbetstvister, normalt annan

ledamot kallas att ledamot kallas att

tjänstgöra eller, om tjänstgöra eller, om

även denne har även denne har

förhinder, ersättare i förhinder, ersättare i

den ordning som de blivit den ordning som de blivit

förordnade. Därvid skall förordnade.

en av de ersättare som

utsetts efter förslag av

Centralorganisationen SACO/SR

utgöra förste

ersättare för de

ledamöter som utsetts efter

förslag av

Tjänstemännens

centralorganisation.

 Om ledamot till följd av 3 kap. 6 § lagen om rättegången

i arbetstvister har att avträda från huvudförhandling i visst

mål skall iakttagas att den som förordnats till ledamot

tjänstgör framför ersättare och att tjänstgöringen i övrigt

bestämmes enligt den ordning som förordnande skett.

Bilaga 4

Förteckning över instanser som avgivit yttrande över

förslag av Sveriges Akademikers Centralorganisationen om

ändringar i reglerna om arbetsdomstolens

sammansättning

 1. Arbetsdomstolen

2. Svea hovrätt

3. Svenska kommunförbundet

4. Landstingsförbundet

5. Svenska arbetsgivareföreningen

6. Kooperationens förhandlingsorganisation

7. Arbetsgivarföreningen SFO

8. Sveriges Kooperativa och Allmännyttiga

Bostadsföretags Förhandlingsorganisation

9. Landsorganisationen i Sverige

10. Tjänstemännens Centralorganisation

11. Sveriges Akademikers Centralorganisation

12. Sveriges arbetares centralorganisation

13. Sveriges advokatsamfund

Bilaga 5

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 och 3 §§, 3 kap. 1, 3,

7, 8 och 9 §§ samt 4 kap. 3, 8 -- 10 och 14 §§ lagen (1974:371)

om rättegången i arbetstvister1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

1 §

Arbetsdomstolen skall som Arbetsdomstolen skall som

första domstol upptaga och första domstol uppta och

avgöra tvist som väckes avgöra tvist som väcks

av arbetsgivar- eller av arbetsgivar- eller

arbetstagarorganisation eller arbetstagarorganisation eller

av arbetsgivare som själv av arbetsgivare som själv

slutit kollektivavtal, om slutit kollektivavtal, om

målet gäller målet gäller

1. tvist om kollektivavtal 1. tvist om kollektivavtal

eller annan arbetstvist som eller annan arbetstvist som

avses i lagen (1976:580) om avses i lagen (1976:580) om

medbestämmande i medbestämmande i

arbetslivet, arbetslivet,

2. arbetstvist i övrigt 2. arbetstvist i övrigt

under förutsättning att under förutsättning att

kollektivavtal gäller kollektivavtal gäller

mellan parterna eller att mellan parterna eller att

enskild arbetstagare som enskild arbetstagare som

berörs av tvisten beröres av tvisten

sysselsätts i arbete som sysselsättes i arbete som

avses med kollektivavtal avses med kollektivavtal

vilket arbetsgivaren är vilket arbetsgivaren är

bunden av. bunden av.

 Arbetsdomstolen är

Arbetsdomstolen är

behörig domstol enligt behörig domstol enligt

första stycket även första stycket även

när kollektivavtal när kollektivavtal

tillfälligt icke gäller. tillfälligt inte gäller.

 Gemensamt med arbetstvist

Gemensamt med arbetstvist

enligt första eller andra enligt första eller andra

stycket får handläggas stycket får handläggas

även annan arbetstvist även annan arbetstvist

mellan samma eller olika mellan samma eller olika

parter, om domstolen med parter, om domstolen med

hänsyn till utredningen och hänsyn till utredningen och

övriga omständigheter övriga omständigheter

finner sådan finner sådan

handläggning lämplig. handläggning lämplig.

När skäl därtill När det föreligger

föreligger, kan domstolen skäl, kan domstolen åter

åter särskilja målen. särskilja målen.

 Arbetsdomstolen är alltid

 behörig att som första

 domstol uppta och avgöra

 tvist om stridsåtgärd.

3 §2

Arbetsdomstolen är Arbetsdomstolen är

överrätt i mål som överrätt i mål som

enligt 2 § upptagits vid enligt 2 § upptagits vid

tingsrätt och tingsrätt och

därifrån fullföljes. därifrån fullföljs.

 Att i arbetsdomstolen talan i

Att i arbetsdomstolen talan i

visst fall kan föras mot visst fall kan föras mot

beslut, som meddelats av annan beslut, som meddelats av

annan

myndighet än tingsrätt, myndighet än tingsrätt,

föreskrivs i 12 kap. 70 och föreskrivs i lagen

71 §§ jordabalken och i (1969:93) om begränsning av

lagen (1969:93) om samhällsstöd vid

begränsning av arbetskonflikt.

samhällsstöd vid

arbetskonflikt.

 Arbetsdomstolen prövar besvär över domvilla i fråga

om tingsrätts avgörande i mål som avses i 2 § och i fråga om

de avgöranden av annan myndighet som avses i andra

stycket. Frågor om resning och återställande av försutten tid

beträffande sådana avgöranden prövas av högsta

domstolen.

3 kap.

1 §3

Arbetsdomstolen består av Arbetsdomstolen består av

högst tre ordförande, högst tre ordförande,

högst fyra vice högst fyra vice

ordförande samt sexton ordförande samt sjutton

andra ledamöter. andra ledamöter.

 Ledamot skall vara svensk medborgare och får ej vara

underårig eller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken. Innan ledamot tar säte i

arbetsdomstolen, skall han ha avlagt domared.

För annan ledamot än ordförande skall finnas högst tre

ersättare. Vad i denna lag sägs om ledamot gäller även

ersättare, om ej annat särskilt anges.

Ledamöter och ersättare förordnas av regeringen för tre

år.

3 §

Av övriga tretton Av övriga fjorton

ledamöter utses fyra efter ledamöter utses fyra efter

förslag av Svenska förslag av Svenska

arbetsgivareföreningen, en arbetsgivareföreningen, en

efter förslag av Svenska efter förslag av Svenska

kommunförbundet, en efter kommunförbundet, en efter

förslag av förslag av

Landstingsförbundet, en Landstingsförbundet, en

såsom representant för såsom representant för

staten som arbetsgivare, fyra staten som arbetsgivare, fyra

efter förslag av efter förslag av

Landsorganisationen i Sverige, Landsorganisationen i

Sverige,

två efter förslag av två efter förslag av

Tjänstemännens Tjänstemännens

Centralorganisation. centralorganisation och en

 efter förslag av Sveriges

 Akademikers

 Centralorganisation.

 Vad i första stycket

Vad som i första stycket

sägs om utseende av ledamot sägs om utseende av ledamot

äger motsvarande äger motsvarande

tillämpning på utseende tillämpning på utseende

av ersättare för av ersättare för

sådan ledamot. Av sådan ledamot.

ersättarna för de

ledamöter som utses efter

förslag av

Tjänstemännens

centralorganisation skall dock

två utses efter förslag

av Centralorganisationen

SACO/SR.

 Förslag till ledamöter

Förslag till ledamöter

och ersättare skall upptaga och ersättare skall uppta

minst dubbelt så många minst dubbelt så många

personer som de som skall personer som de som skall

utses med ledning av utses med ledning av

förslaget. Har sådant förslaget. Har sådant

förslag ej avgetts, förslag ej avgetts,

förordnar regeringen förordnar regeringen

ändå ledamöter och ändå ledamöter och

ersättare till ersättare till

föreskrivet antal. föreskrivet antal.

7 §4

Ordförande får ensam Ordförande får ensam

på arbetsdomstolens på arbetsdomstolens

vägnar företaga vägnar företa

förberedande åtgärd förberedande åtgärder

samt meddela beslut om samt 1. meddela beslut om

avskrivning av mål. avskrivning, 2. pröva

 yrkande om kvarstad, 3.

 meddela beslut om avvisande

av

 mål, om det är uppenbart

 att rättegångshinder

 föreligger, 4. avvisa

 bevisning enligt 35 kap. 7

 § rättegångsbalken,

 5. avvisa ny omständighet

 eller nytt bevis enligt 50

 kap. 25 § tredje stycket

 rättegångsbalken, 6.

 hänvisa mål till

 behörig tingsrätt enligt

 2 kap. 6 § första

 stycket, 7. meddela

 tredskodom, 8. meddela dom

 över yrkande som har

 medgivits eller eftergivits,

 9. stadfästa förlikning,

 10. utdöma vite som har

 förelagts part eller vittne

 i rättegång.

Under förberedelse som

avses i 4 kap. 9 § får

ordföranden även 1.

pröva yrkande om kvarstad,

2. meddela beslut om avvisande

av mål, om det är

uppenbart att

rättegångshinder

föreligger, 3. meddela

tredskodom, 4. meddela dom

över yrkande som har

medgivits eller eftergivits,

5. stadfästa förlikning.

 8§

Handläggning som avses i 7 Förberedande åtgärder

§ första stycket kan och sådan handläggning

enligt ordförandes uppdrag som avses i 7 § 1 kan

också ombesörjas av enligt ordförandes uppdrag

annan lagfaren tjänsteman också utföras av annan

vid domstolen, vilken lagfaren tjänsteman vid

förordnats därtill av domstolen, vilken

domstolen. förordnats därtill av

 domstolen.

 Därutöver kan även

 handläggning som avses i 7

 § 6-10 enligt

 ordförandes uppdrag

 utföras av sådan annan

 lagfaren tjänsteman vid

 domstolen, som efter att ha

 vunnit tillräcklig

 erfarenhet förordnats

 därtill av domstolen.

 9 §

Finner arbetsdomstolen vid överläggning till dom eller

beslut den rådande meningen avvika från rättsgrundsats

eller lagtolkning som den senast antagit, kan domstolen i

den sammansättning som föreskrives i 6 § första stycket

förordna att målet eller viss i målet uppkommen rättsfråga

skall avgöras av domstolen i dess helhet.

När mål eller viss När mål eller viss

däri uppkommen fråga däri uppkommen fråga

avgöres av arbetsdomstolen avgörs av arbetsdomstolen i

i dess helhet, skall alla dess helhet, skall alla

ledamöter eller ledamöter eller

ersättare för dem ersättare för dem delta

deltaga i avgörandet. Av de i avgörandet.

ledamöter eller

ersättare som har utsetts

efter förslag av Svenska

kommunförbundet och

Landstingsförbundet

deltager dock endast en.

 Avgörande som avses i andra stycket kan fattas utan

huvudförhandling.

4 kap.

3 §

Dom får grundas endast Dom skall meddelas så snart

på vad som förekommit det kan ske. Den skall

vid huvudförhandling underskrivas av dem som

inför arbetsdomstolen och deltagit i avgörandet.

vad handlingarna i målet Kopia av domen skall

innehåller. Avgöres utsändas till parterna

mål utan samma dag som domen meddelas.

huvudförhandling, grundas

domen på vad handlingarna

innehåller och vad som

eljest har förekommit i

målet.

 Dom skall meddelas så snart

det kan ske. Den skall

underskrivas av dem som

deltagit i avgörandet.

Avskrift av domen skall

utsändas till parterna

samma dag som domen meddelas.

 Vad som i första och andra

Vad som i första stycket

styckena föreskrivits om föreskrivits om dom

dom äger motsvarande gäller också slutligt

tillämpning på slutligt beslut.

beslut.

 8 §

Den som vill väcka talan vid arbetsdomstolen skall hos

domstolen göra skriftlig ansökan om stämning på

motparten.

I stämningsansökan skall Förekommer inte anledning

käranden uppge vad han att avvisa ansökan, skall

yrkar samt de domstolen utfärda

omständigheter som han stämning på svaranden

åberopar till stöd att svara på

för yrkandet. Käranden käromålet. Svaranden

skall även uppge de får föreläggas att

skriftliga bevis som han skriftligen avge svaromål

åberopar. Av ansökan enligt 42 kap. 7 §

skall framgå de rättegångsbalken vid

omständigheter som gör påföljd att tredskodom

domstolen behörig. annars kan komma att meddelas

Ansökan bör mot honom.

åtföljas av de

skriftliga bevis som

käranden innehar.

Ansökan skall vara

undertecknad av käranden

eller hans ombud.

Förekommer ej anledning att

avvisa ansökan, skall

domstolen utfärda

stämning på svaranden

att svara på

käromålet.

 9§

Utfärdas stämning, skall Utfärdas stämning, skall

förberedelse i målet förberedelse i målet

äga rum. Arbetsdomstolen äga rum.

bestämmer efter

omständigheterna, i vilken

mån förberedelsen skall

vara muntlig eller skriftlig.

 Till muntlig förberedelse Uteblir båda parterna eller

skall part och en av dem från

ställföreträdare sammanträde för muntlig

för part kallas att infinna förberedelse eller

sig personligen, om det kan underlåter svaranden att

antagas att förberedelsen följa föreläggande

därigenom främjas. Skall att skriftligen avge

personlig inställelse ske, svaromål vid påföljd

kan domstolen förelägga att tredskodom annars kan

vite. komma att meddelas mot honom

 gäller vad som

Uteblir båda parterna eller föreskrivs i 44 kap. 1, 2

en av dem från och 7 a §§

sammanträde för muntlig rättegångsbalken. Finner

förberedelse gäller vad domstolen med hänsyn till

som föreskrives i 44 kap. 1 tvistens art eller andra

och 2 §§ omständigheter i målet

rättegångsbalken. Finner att yrkande om tredskodom

 inte

domstolen med hänsyn till bör meddelas, skall

tvistens art eller andra domstolen om den andre parten

omständigheter i målet yrkar det i stället vidta

att yrkande om tredskodom ej åtgärder för fortsatt

bör bifallas, skall förberedelse, om detta kan

domstolen på den antas vara till gagn för

tillstädeskomne partens utredningen, eller sätta ut

yrkande i stället vidtaga målet till

åtgärder för fortsatt huvudförhandling.

förberedelse, om detta kan Framställs inte sådant

antagas vara till gagn för yrkande av parten, skall

utredningen, eller utsätta målet avskrivas.

målet till

huvudförhandling.

Framställes ej sådant

yrkande av parten, skall

målet avskrivas. Erinran om

att målet kan avgöras

genom tredskodom skall intagas

i kallelsen till

sammanträdet, om domstolen

finner att sådan

påföljd för utevaro

kan komma i fråga.

 Underlåter svaranden vid

Underlåter svaranden vid

skriftlig förberedelse att skriftlig förberedelse att

inkomma med svaromål, komma in med svaromål, och

utsättes målet till har inte föreläggande

huvudförhandling, om icke som avses i andra stycket

fortsatt förberedelse kan meddelats honom, sätts

antagas vara till gagn för målet ut till

målets utredning. huvudförhandling, om inte

 fortsatt förberedelse kan

 antas vara till gagn för

 målets utredning.

10 §

Sedan förberedelsen Sedan förberedelsen

avslutats, skall avslutats, skall

arbetsdomstolen företaga arbetsdomstolen företa

målet till avgörande målet till avgörande

så snart det kan ske. så snart det kan ske.

 Mål avgöres efter

Mål avgörs efter

huvudförhandling. Domstolen huvudförhandling. Domstolen

får dock avskriva eller får dock avskriva eller

avvisa mål, meddela avvisa mål, meddela

tredskodom och dom över tredskodom och dom över

yrkande, som medgivits eller yrkande, som medgivits eller

eftergivits, samt stadfästa eftergivits, samt stadfästa

förlikning utan att förlikning utan att

hålla huvudförhandling. hålla huvudförhandling.

 Domstolen får även i

Domstolen får även i

annat fall än som avses i annat fall än som avses i

andra stycket företaga andra stycket företa mål

mål till avgörande utan till avgörande utan

huvudförhandling, om part huvudförhandling, om part

begär det och domstolen med begär det och domstolen med

hänsyn till tvistens art hänsyn till tvistens art

och övriga och övriga

omständigheter finner det omständigheter finner det

lämpligt. Mot parts lämpligt. Mot parts

bestridande får mål dock bestridande får mål dock

icke utan synnerliga skäl inte avgöras i denna

avgöras i denna ordning. ordning.

14 §

Avvisas ej den fullföljda Har tingsrätten avslagit

talan, förordnar yrkande om förordnande

arbetsdomstolen om de för tiden intill dess

åtgärder som behövs lagakraftägande dom eller

för målets beredande. beslut föreligger i

 målet, kan arbetsdomstolen

I mål som fullföljes omedelbart meddela sådant

genom vad skall skall förordnande att gälla

vadesvaranden föreläggas till dess annorlunda

att inkomma med skriftligt förordnas. Har

genmäle. I mål som tingsrätten bifallit

fullföljes genom besvär yrkande som nu sagts, kan

skall motparten, om anledning arbetsdomstolen omedelbart

finns att höra honom förordna att

över besvären, tingsrättens förordnande

föreläggas att inkomma inte längre skall gälla.

med skriftlig förklaring.

Utan att motparten lämnats

tillfälle att förklara

sig får ändring ej

göras i tingsrättens

beslut, såvitt angår

hans rätt.

 Har tingsrätten avslagit

yrkande om förordnande

för tiden intill dess

lagakraftägande dom eller

beslut föreligger i

målet, kan arbetsdomstolen

omedelbart meddela sådant

förordnande att gälla

till dess annorlunda

förordnas. Har

tingsrätten bifallit

yrkande som nu sagts, kan

arbetsdomstolen omedelbart

förordna att

tingsrättens förordnande

ej längre skall gälla.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 3 kap. 1, 3 och 9 §§

den 1 juli 1992, och i övrigt den 1 april 1992.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar

 Härigenom föreskrivs att det i lagen (1949:345) om

rätten till arbetstagares uppfinningar skall införas en ny

paragraf, 9 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

 I mål om tillämpningen

 av denna lag är Stockholms

 tingsrätt behörig

 domstol. Vid prövningen av

 sådant mål skall

 tingsrätten och hovrätt

 ha den sammansättning som

 anges i 66 och 67 §§

 patentlagen (1967:837).

Denna lag träder i kraft den 1 april 1992. Mål som före

ikraftträdandet kommit in till arbetsdomstolen men ännu

inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter.

Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken1

dels att 12 kap. 72 § skall upphöra att gälla,

dels att 12 kap. 71 och 73 §§ skall ha följande

lydelse.

 Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

 12 kap.

71 §2

Hyrestvister som inte enligt Hyrestvister som inte enligt

69 § skall prövas av 69 § skall prövas av

hyresnämnden skall tas upp hyresnämnden skall tas upp

av den fastighetsdomstol inom av den fastighetsdomstol inom

vars område fastigheten vars område fastigheten

är belägen. Rör är belägen.

tvisten kollektivavtal eller

tillämpning av ett

sådant avtal i fall som

avses i 67 § andra stycket

skall den dock tas upp av

arbetsdomstolen eller en

tingsrätt enligt vad som

föreskrivs i lagen

(1974:371) om

rättegången i

arbetstvister.

 Om laga domstol i tvister med anledning av tillfällig

upplåtelse av hus eller del av hus för uppställning av fordon

finns bestämmelse i 10 kap. 10 § rättegångsbalken.

Beträffande laga domstol i hyrestvister som skall prövas

enligt lagsökningslagen (1946:808) eller

handräckningslagen (1981:847) finns bestämmelser i dessa

lagar.

Ett överklagande som avses Ett överklagande som avses

i 70 § tas upp av i 70 § tas upp av

arbetsdomstolen, om saken bostadsdomstolen.

rör kollektivavtal eller Besvärshandlingen skall ges

tillämpning av ett in till hyresnämnden.

sådant avtal i fall som

avses i 67 § andra stycket,

och i annat fall av

bostadsdomstolen.

Besvärshandlingen skall ges

in till hyresnämnden.

 73§3

I hyrestvister som avses i 49, I hyrestvister som avses i

 49,

54 eller 55 b § och i 54 eller 55 b § och i

mål om mål om

åtgärdsföreläggande åtgärdsföreläggande

enligt 16 § andra stycket enligt 16 § andra stycket

eller om utdömande av vite eller om utdömande av vite

enligt 62 § skall vardera enligt 62 § skall vardera

parten svara för sin parten svara för sin

rättegångskostnad i rättegångskostnad i

bostadsdomstolen eller bostadsdomstolen, om inte

arbetsdomstolen, om inte annat annat följer av 18 kap. 6

följer av 18 kap. 6 § § rättegångsbalken.

rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1992. Mål som före

ikraftträdandet kommit in till arbetsdomstolen men ännu

inte avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter.

Bilaga 6

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-12-12

Närvarande: justitierådet Bengt Rydin, regeringsrådet Stig

von Bahr, justitierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 5

december 1991 har regeringen på hemställan av statsrådet
[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag

till

1. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister,

2. lag om ändring i lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar och

3. lag om ändring i jordabalken.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av

hovrättsassessorn Lars Johan[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av

lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister

3 kap.

7 §

Enligt punkt 10 i den föreslagna lydelsen får en

ordförande ensam på arbetsdomstolens vägnar utdöma vite

som har förelagts part eller vittne i rättegång. Mot en sådan

utvidgning av ordförandens behörighet finns i och för sig

inget att invända. Vite kan emellertid i rättegång föreläggas

även andra än parter och vittnen. Sålunda kan vite

föreläggas den som skall förete skriftligt bevis (38 kap. 5 §

rättegångsbalken) eller tillhandahålla föremål för syn (39

kap. 5 §) eller den som är sakkunnig (40 kap. 12 och 14 §§).

Även om sådana fall är mindre vanliga bör de också

omfattas av ordförandens behörighet att utdöma vite.

I enlighet med det anförda föreslår lagrådet att punkt 10

i förevarande paragraf ges denna lydelse: ''''''''utdöma vite som

har förelagts part eller någon annan i rättegång.''''''''

Lagrådet vill samtidigt erinra om att grundläggande

bestämmelser om utdömande av vite finns i lagen

(1985:206) om viten.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

1 Lagen omtryckt 1977:530.

2 Senaste lydelse 1988:1456.

3 Senaste lydelse 1988:1289.

4 Senaste lydelse 1981:831.

1 Balken omtryckt 1971:1209, 12 kap. omtryckt

1984:694.

2 Senaste lydelse 1990:1127. Ändringen innebär bl.a.

att första stycket upphävs.

3 Senaste lydelse 1988:408.

1 Lagen omtryckt 1977:540.

2 Senaste lydelse 1975:1294.

3 Senaste lydelse 1976:581.

4 Senaste lydelse 1977:530.

1 Senaste lydelse 1977:568.

2 Senaste lydelse 1977:568.

1 Lagen omtryckt 1977:530.

2 Senaste lydelse 1988:1456.

3 Senaste lydelse 1988:1289.

4 Senaste lydelse 1981:831.

1 12 kap. omtryckt 1984:694.

2 Senaste lydelse 1987:242.

3 Senaste lydelse 1988:408.