Regeringens proposition

1994/95:137

Stöd för nyanställningar

Prop.

1994/95:137

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 januari 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att ett nytt anställningsstöd införs för nyanställ-

ningar inom näringslivet. Stödet är utformat som ett avdrag, som motsvarar hela

arbetsgivaravgiften, dock högst 6 000 kr per månad och person, för tillsvidare-

anställningar som omfattar minst 17 timmar per vecka och som påbörjas under

tiden den 1 januari - den 15 maj 1995. Avdraget medges vid anställning av per-

soner som varit registrerat arbetslösa eller deltagit i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder under minst fyra veckor under perioden november - december 1994. Stödet

lämnas under högst tolv månader.

 Stödet föreslås reglerat i en särskild lag. Förslaget medför en följdändring i

lagen (1981:691) om socialavgifter.

 Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 mars 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Lagtext.................................. 4

 2.1 Förslag till lag om anställningsstöd. 4

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1981:691) om socialavgifter......... 6

3 Ärendet och dess beredning............... 7

4 En ändrad inriktning..................... 8

 4.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden ..... 8

 4.2 Den ekonomiska politiken ............ 9

 4.3 Arbetsmarknadspolitiken.............. 9

 4.4 Hur skapar vi en bättre arbetsmarknad?10

5 Olika typer av anställningsstöd.......... 11

 5.1 Rekryteringsstödet................... 11

 5.2 Det generella anställningsstödet..... 11

 5.3 Behovet av ytterligare stödformer.... 12

6 Utformningen av det nya anställningsstödet13

 6.1 Utformningen......................... 13

 6.2 Hur skall stödet hanteras rent prak-

 tiskt?............................... 18

 6.3 Omfattningen och kostnaderna......... 19

 6.4 EU:s regelverk....................... 19

7 Författningskommentarer.................. 20

 7.1 Förslag till lag om anställningsstöd. 20

 7.2 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1981:691) om socialavgifter......... 21

Bilaga 1 Närvarande vid remissmötet den 12

 januari 1995......................... 23

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 19 januari 1995........................... 24

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om anställningsstöd,

 2. lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om anställningsstöd

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Arbetsgivare har enligt bestämmelserna i denna lag rätt till ett anställ-

ningsstöd.

 Lagen gäller inte följande arbetsgivare:

 1. riksdagen och dess myndigheter,

 2. myndigheterna under regeringen, förutom affärsverken,

 3. kyrkomötet och dess myndigheter,

 4. de allmänna försäkringskassorna,

 5. kommuner, landsting, kommunalförbund, församlingar och kyrkliga

 samfälligheter.

2 § En arbetsgivare får för en nyanställd person, om nedanstående kriterier är

uppfyllda, göra ett avdrag enligt 4 § från de arbetsgivaravgifter som arbetsgi-

varen skall betala enligt 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter. Av-

draget får göras om personen enligt intyg från länsarbetsnämnden under minst

fyra veckor under perioden november - december 1994 antingen har varit registre-

rad som arbetslös hos den offentliga arbetsförmedlingen eller har deltagit i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder som beslutats av länsarbetsnämnden.

3 § Med nyanställd person avses en arbetstagare som under perioden den 1 januari

- den 15 maj 1995 påbörjat en tillsvidareanställning som omfattar minst 17

timmar per vecka.

4 § Avdrag får för varje månad göras med ett belopp som motsvarar de

arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter som

hänför sig till den nyanställda personen, dock högst 6 000 kr. Avdrag för

arbetsgivaravgifter får tidigast göras för lönekostnader som avser mars månad

1995.

 Avdrag får göras under högst tolv månader för varje nyanställd person och

endast så länge denna anställning varar.

5 § Denna lag tillämpas inom ramen för förfarandet enligt lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare.

 I fråga om affärsverken gäller dock föreskrifter som meddelas av regeringen.

6 § Vid fördelningen av influtna arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. 6 § lagen

(1981:691) om socialavgifter skall de avdrag som görs enligt denna lag minska

det belopp som förs till staten enligt 4 kap. 7 § lagen om socialavgifter.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1995 och gäller till utgången av juni 1996.

Lagen gäller dock även därefter i fråga om avdrag från arbetsgivaravgifter som

avser tid före den 1 juli 1996.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §[1]

I denna lag ges bestämmelser om avgifter för finansiering av den allmänna

försäkringen och vissa andra sociala ändamål.

 Att denna lag tillämpas även i fråga om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster framgår av lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

 Om nedsättning av Om nedsättning av

socialavgifter som socialavgifter som

regionalpolitiskt stöd regionalpolitiskt stöd

finns särskilda finns särskilda

bestämmelser. För- bestämmelser. Före-

eskrifter om avdrag skrifter om avdrag vid

vid beräkning av beräkning av

arbetsgivaravgifter arbetsgivaravgifter

finns i lagen finns i lagen

(1993:1503) om (1995:000) om anställ-

generellt ningsstöd och i lagen

anställningsstöd och i (1994:196) om

lagen (1994:196) om tillfällig avvikelse

tillfällig avvikelse från lagen (1981:691)

från lagen (1981:691) om socialavgifter.

om socialavgifter.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1994:1923.

3 Ärendet och dess beredning

Genom förslagen i den ekonomisk-politiska propositionen i november 1994 (prop.

1994/95:25) tog regeringen de första stegen mot en ny ekonomisk politik. Den

innefattade bl.a. åtgärder för att stärka statsfinanserna och åtgärder för att

stärka de arbetslösas ställning på arbetsmarknaden samt vissa stimulanser till

näringslivet. Riktlinjerna för den nya politiken vidareutvecklas i 1995 års

budgetproposition (prop. 1994/95:100). Den här propositionen är ett led i

genomförandet av den nya politiken.

 Regeringen bemyndigade den 17 november 1994 chefen för Arbetsmarknadsdeparte-

mentet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå konkreta

åtgärder för att främja nyanställningar.

 Utredningsarbetet redovisades den 15 december 1994 i betänkandet Åtgärder för

att främja nyanställningar (SOU 1994:152).

 Synpunkter på betänkandet har hämtats in vid ett av Arbetsmarknadsdepartementet

anordnat remissmöte den 12 januari 1995. Vid detta deltog företrädare för

närmast berörda myndigheter samt parter på arbetsmarknaden. En förteckning över

de närvarande finns i bilaga 1. De skriftliga synpunkter som lämnades vid

remissmötet finns tillgängliga i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A94/2554/A).

 Förslaget som presenteras i denna proposition föranleder att en lag om anställ-

ningsstöd måste upprättas. Lagen bör gälla från och med den 1 mars 1995 till och

med juni 1996. Förslaget föranleder vidare en ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter. Lagförslag har upprättats inom Arbetsmarknadsdepartementet.

Lagrådet

Lagförslaget om anställningsstöd liknar till sin utformning lagen (1993:1503) om

generellt anställningsstöd (GAS). Riksdagen inhämtade Lagrådets synpunkter på

det lagförslaget. Med hänsyn till det kan den nu föreslagna lagen anses vara av

enkel beskaffenhet. Härtill kommer ärendets brådskande natur. Läget på arbets-

marknaden är sådant att det är av största vikt att omgående främja tillkomsten

av nya anställningar. Avsevärt men skulle uppkomma om lagstiftningsfrågans be-

handling fördröjdes. Regeringen anser därför att Lagrådets hörande kan undvaras.

4 En ändrad inriktning

4.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden

Det totala antalet sysselsatta har under de senaste fyra åren minskat med 550

000 personer. Den totala arbetslösheten (inkl. personer i åtgärder) har ökat med

425 000 personer, och den öppna arbetslösheten med 260 000 personer.

 Lågkonjunkturen började vända för ungefär två år sedan, år 1993. Exporten har

sedan dess ökat kraftigt och lönsamheten i näringslivet förbättras nu påtagligt.

Industrin ökar sina investeringar och industriproduktionen passerade under år

1994 toppnoteringen år 1989.

 Antalet lediga platser har samtidigt ökat, främst inom industrin, men inte i

den omfattning som krävs. Industriproduktionen sysselsatte ca 220 000 personer

färre år 1994 än år 1989.

 Den kraftiga produktivitetsökningen har tillsammans med det ökade

övertidsuttaget minskat sysselsättningen inom industrin. Övertidsuttaget är nu

större än under högkonjunkturen under slutet av 1980-talet.

 Den ökning av sysselsättningen som skett har endast pressat ner den totala

arbetslösheten med ca en procentenhet sedan kulmen i slutet av år 1993. Det

beror delvis på att arbetskraftsutbudet ökar i takt med ett ökat antal

sysselsättningstillfällen. I december 1994 var fortfarande 315 000 personer

arbetslösa. Cirka 34 % av dem var långtidsarbetslösa.

 Samtidigt har de anställningar som har kommit till stånd i ökad omfattning

blivit tidsbegränsade. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar (AKU) 1994

omfattade hela nettotillskottet av sysselsättningstillfällen tidsbegränsade

anställningar. Det kan naturligtvis vara fråga om ett förändrat

anställningsmönster på marknaden, men kan i många fall också vara uttryck för en

rädsla att fastanställa arbetskraft.

 Den öppna arbetslösheten förväntas enligt 1995 års finansplan (prop.

1994/95:100 bil. 1) minska från 7,9 % år 1994 till 6,5 % år 1996. I slutet av

mandatperioden beräknas arbetslösheten ha pressats ner till omkring 6 %. Den

totala arbetslösheten, som år 1994 uppgick till 13 %, väntas gå ner till 11 % år

1996. Sysselsättningen beräknas under de närmaste åren stiga med ca 2 % per år.

 Regeringens ambition är att ytterligare ta ner arbetslösheten under

mandatperioden. Förutsättningarna är goda för en tillväxt över 2,5 % fram till

år 1998, och därmed för en lägre arbetslöshet. Regeringen kommer att pröva alla

möjligheter att ytterligare minska arbetslösheten. Parterna på arbetsmarknaden

kan verksamt bidra till detta genom en ansvarsfull avtalsrörelse.

4.2 Den ekonomiska politiken

Regeringen lägger nu grunden för en tillväxtorienterad ekonomisk politik som

syftar till att föra Sverige ur den djupa kris som har präglat landet de senaste

fyra åren.

 De senaste årens internationella lågkonjunktur har orsakat ekonomiska problem i

de flesta industriländer. Aldrig tidigare i modern svensk historia har de

offentliga finanserna försämrats så mycket som under de senaste tre åren.

 Arbetslösheten har samtidigt ökat kraftigt. Var åttonde person i arbetskraften

står utanför den ordinarie arbetsmarknaden. De ekonomiska och sociala

konsekvenserna av arbetslösheten hotar att underminera hela välfärdssamhället.

 Många av de förlorade arbetstillfällena har försvunnit för överskådlig framtid.

Lågkonjunkturen har tvingat fram ökade rationaliseringar i företagen och

sjukfrånvaron har minskat. Sverige står nu inför problemet att skapa ungefär en

halv miljon nya arbetstillfällen för att kunna komma tillbaka till en fullgod

arbetsmarknad.

 Den centrala uppgiften är att få till stånd en stabil och uthållig tillväxt,

framför allt i näringslivet, och att få tillbaka en hög sysselsättning och en

låg arbetslöshet. Uppgången får då inte brytas i förtid på grund av

bristsituationer, flaskhalsar och överhettningseffekter som innebär acce-

lererande löner och priser. Det kraftiga övertidsuttaget måste omvandlas till

nya anställningar. Därför inriktas politiken nu på att stödja och underlätta

expansion och förnyelse.

 Förutsättningarna för att klara välfärd och sysselsättning är goda trots de

omfattande problemen. Sverige kan erbjuda gynnsamma betingelser för en avancerad

produktion tack vare den välutbildade arbetskraften, den höga kvaliteten på

infrastruktur och offentliga tjänster, den starka flexibiliteten och kronans

låga värde.

4.3 Arbetsmarknadspolitiken

Den viktigaste uppgiften är att skapa förutsättningar för näringslivet att

expandera. En uthållig ekonomisk tillväxt och full sysselsättning är det

överordnade målet.

 I den ekonomisk-politiska propositionen (prop. 1994/95:25) som presenterades i

november lämnades förslag till arbetsmarknadspolitiska åtgärder som lade grunden

för denna inriktning. Insatserna bestod av arbetsmarknadspolitiska åtgärder,

utbildningsinsatser samt stöd till investeringar. Det var ett första steg med

akuta åtgärder för att komma till rätta med obalanserna på arbetsmarknaden.

 I budgetpropositionen (prop. 1994/95:100) redovisar regeringen, i ett andra

steg, ytterligare förslag till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa innebär

såväl kort- som långsiktiga insatser. De tar sikte på att ändra arbetsmark-

nadspolitiken till mer av aktivitet, flexibilitet och kompetenshöjning för att

understödja tillväxten och samtidigt ge utrymme för ökat stöd till de grupper

som har särskilt svårt att få arbete. I den här propositionen redovisas ytter-

ligare ett steg genom att ett nytt anställningsstöd för näringslivet föreslås.

Sammantaget blir det ett kraftfullt handlingsprogram för att stärka tillväxten,

öka sysselsättningen och ta ner arbetslösheten.

 Inom arbetsmarknadspolitiken läggs ökad vikt vid åtgärder för att dels stärka

och förbättra utbudet av arbetskraft, dels underlätta företagens

nyrekryteringar. Sysselsättningen på den reguljära arbetsmarknaden måste nu stå

i centrum för politiken. Åtgärder som syftar till att skapa arbetstillfällen vid

sidan av den ordinarie arbetsmarknaden måste begränsas till insatser för dem som

är eller riskerar att bli långtidsarbetslösa och andra utsatta grupper. De

ekonomiska resurserna måste omdisponeras från långvariga kontantstöd till

tillfälliga stimulanser för expansion och nyanställning i näringslivet och till

en allmän kompetenshöjning.

4.4 Hur skapar vi en bättre arbetsmarknad?

Skadorna på arbetsmarknaden är djupare än vad som vanligtvis framställs. Det

kommer att ta lång tid att reparera dem och det kommer inte att räcka med en

konjunkturuppgång med en tillväxt på 2 - 3 % per år.

 Därför är det viktigt att alla aktörer på arbetsmarknaden verkar omgående för

att komma tillrätta med arbetslösheten. Regeringen strävar efter att skapa

förutsättningar för ett bättre företagsklimat och ökade möjligheter att

anställa. Arbetsgivarna måste ta sitt ansvar att inventera sina behov av

arbetskraft för att möta konjunkturuppgången och skapa möjligheter för de många

arbetslösa att kunna få en anställning. De fackliga organisationerna måste

medverka till en löneutveckling som är förenlig med samhällsekonomisk balans,

att motverka flaskhalsar, aktivera arbetslösa och tillsammans med arbetsgivarna

verka för att lediga platser tillsätts så snabbt som möjligt.

 Förslaget i denna proposition om ett nytt anställningsstöd skall skapa

ytterligare förutsättningar för arbetsgivarna att kunna anställa. De åtgärder

som den tidigare regeringen vidtog har inte varit tillräckligt kraftfulla för

att ge en rejäl ökning av efterfrågan på arbetskraft. Åtgärderna måste dessutom

ytterligare styras in mot den ordinarie arbetsmarknaden, framför allt inom

näringslivet där expansionen sker. En kraftig ökning av reguljära anställningar

på arbetsmarknaden stärker arbetslinjen, och minskar risken för permanent

utslagning från arbetsmarknaden som nu finns för utsatta grupper. Det gäller

bl.a. långtidsarbetslösa, äldre som förlorat arbetet och utomnordiska

invandrare.

 Ett nytt tillfälligt anställningsstöd bör därför införas. Till skillnad mot det

tidigare generella anställningsstödet (GAS) bör det nya stödet inriktas på

registrerat arbetslösa. Det bör verka under begränsad tid med en kraftig

subvention. Stödet bör i första hand riktas till näringslivet där behovet av att

expandera är störst. Den offentliga sektorn bör inte omfattas av stödet. Även

för det nya anställningsstödet bör avdragsmodellen väljas.

5 Olika typer av anställningsstöd

Redan nu finns det ett antal arbetsmarknadspolitiska åtgärder som syftar till

att stimulera nyanställningar. De främsta av dem är rekryteringsstödet och, fram

till den 31 december 1994, det generella anställningsstödet (prop. 1993/94:66,

bet. 1993/94:AU5 och AU23, rskr. 1993/94:102 och 293). Här lämnas en kort

redovisning av konstruktionen av dessa stödformer.

5.1 Rekryteringsstödet

Rekryteringsstödet lämnas till arbetsgivare som anställer registrerat arbetslösa

när arbetsförmedlingen inte kan hitta någon annan lösning för att få tillbaka

dem till arbetsmarknaden. Stödet kan lämnas med högst 65 % av lönekostnaden,

dock högst 14 300 kr per månad, under högst sex månader. För äldre arbetslösa

och för flyktingar och invandrare kan stödet under vissa förutsättningar

utsträckas till tolv månader.

 Stödet kan lämnas för både tillfälliga anställningar och tillsvidarean-

ställningar. Det viktiga är att individen får en möjlighet att få in en fot på

arbetsmarknaden. Stöd får inte lämnas för statligt reglerade anställningar.

 Arbetsgivare kan också under vissa förutsättningar få ett rekryteringsstöd för

högskoleutbildade (prop. 1993/94:150 bil. 10, bet. 1993/94:FiU20, rskr.

1993/94:457). Stödet infördes för att höja kompetensnivån i de små företagen,

som ofta saknar högskoleutbildade. Stödet, som kan lämnas under högst tolv

månader, är avsett för småföretagare som anställer personer med minst 120

högskolepoäng och med en kompetens som företaget saknar. Stödet kan lämnas med

högst 50 % av lönekostnaderna.

5.2 Det generella anställningsstödet

Det generella anställningsstödet (GAS) infördes som ett tillfälligt stöd under

år 1994. Avdrag för GAS kunde göras för de anställningar som tillkommit efter

september månad 1993 och som innebar att företaget i fråga ökade antalet

anställda (stödet kunde alltså inte lämnas för ersättningsrekryteringar). Stödet

innebar ett avdrag från arbetsgivaravgiften som motsvarade 15 % av den

nyanställdes bruttolön. GAS gällde arbetsgivare i kommuner, landsting och pri-

vata sektorn. Anställningen skulle omfatta minst sex månader och minst 17

timmars arbete per vecka. Stödet upphörde den 31 december 1994.

 GAS kunde kombineras med rekryteringsstöd.

 Uppskattningsvis har ungefär 70 000 personer per månad fått del av stödet under

år 1994, vilket beräknades när stödet infördes (prop. 1993/94:66). Av dessa

uppskattades i samma proposition ca 20 000 av de 70 000 stöden leda till

anställningar som tidigarelagts eller annars inte skulle ha kommit till stånd.

 Enligt tidigare beslut skall GAS-avdraget utvärderas av Expertgruppen för

arbetsmarknadspolitiska utvärderingsstudier (EFA). Denna utvärdering blir färdig

först hösten 1995.

5.3 Behovet av ytterligare stödformer

Trots den satsning som har gjorts på rekryteringsåtgärder och den ökande efter-

frågan på arbetskraft, var 315 000 personer arbetslösa i december 1994, varav

108 000 var långtidsarbetslösa. Regeringens bedömning är att ytterligare

kraftfulla insatser behöver göras för att ge de arbetslösa ökade möjligheter att

åter komma in på arbetsmarknaden.

 Rekryteringsstödet är en effektiv åtgärd för att hjälpa arbetssökande att komma

in på arbetsmarknaden. Stödet är dock relativt kostsamt. Skulle stödet lämnas

för att rent generellt uppmuntra anställningar, riskerar det att snedvrida

konkurrensen på arbetsmarknaden. Stödet kräver också en hel del administrativa

insatser från arbetsförmedlingens sida. Genom att stödet främst är avsett för

att få in svårplacerade grupper på arbetsmarknaden ställs det inte något krav på

tillsvidareanställning.

 Enligt regeringens bedömning har GAS-avdraget inte haft en tillräckligt

attraktiv utformning för att stimulera till mer permanenta anställningar. Det

har heller inte varit inriktat på de arbetslösa. Kontrollmöjligheter har i stort

sett saknats för stödet. Systemet bör därför inte förlängas utan ersättas med

ett nytt och mer riktat anställningsstöd.

 Rekryteringsstödet bör samtidigt finnas kvar men främst riktas till dem som är

eller riskerar att bli långtidsarbetslösa. Rekryteringsstödet bör även kunna

kombineras med det nya anställningsstödet för att bli ett effektivt medel mot

långtidsarbetslöshet.

6 Utformningen av det nya anställningsstödet

6.1 Utformningen

Regeringens förslag: Ett nytt anställningsstöd in-

förs för att stimulera nyanställningar i närings-

livet. Stödet utformas som ett avdrag, som mot-

svarar hela arbetsgivaravgiften, dock högst 6 000

kr per månad och person, för nyanställningar som

görs under tiden den 1 januari - den 15 maj 1995.

Avdrag medges vid tillsvidareanställning som om-

fattar minst 17 timmar per vecka av personer som

varit arbetslösa eller deltagit i arbetsmarknads-

politiska åtgärder under minst fyra veckor under

perioden november - december 1994. Avdraget får

göras under högst tolv månader och tidigast avse

lönekostnader för mars månad 1995.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Synpunkter vid remissmötet: Av dem som deltog vid remissmötet var knappt hälf-

ten positiva eller något positiva till förslaget. TCO framförde en i stort sett

genomgående positiv kritik, SAF och SACO en mer avvaktande, men positiv

hållning. AMS, RSV, Arbetsgivarverket, LO och Företagarnas riksorganisation var

övervägande kritiskt inställda till förslaget. Landstingsförbundet och Svenska

kommunförbundet ställde sig neutrala till förslaget som helhet eftersom det inte

omfattar deras medlemmar. De lämnade inga skriftliga synpunkter. RFV lämnade

endast kommentarer av teknisk karaktär.

 AMS, RSV och RFV hade synpunkter på ikraftträdandet av förslaget. Myndigheterna

menade att en retroaktiv lagstiftning - som skulle omfatta nyanställningar från

och med den 1 januari 1995 - skulle medföra både tekniska och administrativa

problem.

 SACO och TCO framförde synpunkter på kvalificeringstiden för stödet. SACO

förespråkade att stödet skulle riktas till personer som vid

anställningstillfället är arbetslösa och som har en arbetslöshetsperiod om

förslagsvis tre månader bakom sig. TCO ansåg att personen i fråga borde ha varit

arbetslös under minst fyra veckor inom en ramtid av två månader.

 Flera myndigheter och organisationer hade synpunkter på stödets utformning.

AMS, Arbetsgivarverket, LO och SACO ansåg att stödet skulle ha utformats mer

selektivt för att riktas till de svaga grupperna. Företagarnas riksorganisation,

å sin sida, tyckte att stödet borde vara mindre selektivt än den föreslagna

utformningen.

 Flera yttrade sig om tidpunkten för när stödet föreslås införas. Företagarnas

riksorganisation hävdade att ett selektivt stöd borde ha införts i början av

konjunkturuppgången, dvs. under hösten 1993 och våren 1994. Därefter kunde mer

generella stöd lämnas, såsom låga arbetsgivaravgifter. AMS framförde att stödet

kommer för sent i konjunkturuppgången. Arbetsgivarverket uppgav att ett allmänt

rekryteringsstöd vid tillsvidareanställningar inte är den självklara åtgärden

för att minska arbetslösheten. SAF ansåg att stödet kan bidra till att

tidigarelägga anställningar i detta konjunkturläge, men inte öka dem.

 Vid remissmötet fördes också diskussioner om huruvida stödet riktar sig till

sektorer som ändå skulle ha anställt. Flertalet instanser (AMS, LO, TCO, SACO,

Arbetsgivarverket, Företagarnas riksorganisation och SAF) hävdade att det

föreslagna stödet framför allt kommer att gå till anställningar som ändå skulle

ha kommit till stånd.

 Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet och TCO ansåg att den offentliga

sektorn inte borde uteslutas från stödet. De menade att konkurrensen skulle

snedvridas vid upphandlingsförfaranden som berör både offentliga och privata

anordnare. Därtill skulle t.ex. friskolor gynnas gentemot offentliga skolor,

privata daghem gynnas mot offentliga. Dessutom skulle stödet leda till begrän-

sade effekter för kvinnor, eftersom de är kraftigt överrepresenterade inom de

sektorer som föreslås inte kunna nyttja stödet.

 Allmänt fördes också en diskussion om stödet är lönedrivande och leder till

konkurrenssnedvridning. LO, Arbetsgivarverket och Företagarnas riksorganisation

framhöll att stödet har en viss lönedrivande effekt genom att företagen får

minskade lönekostnader. En stor del av stöden kommer att gå till exportsektorn,

som ändå är lönsam och som har möjlighet att driva upp lönerna. LO ansåg dock

att löneglidningen å andra sidan skulle kunna minska eftersom företagen inte

uppmuntras att rekrytera från varandra, vilket annars skulle kunna driva upp

lönekraven. SAF hävdade å sin sida att det finns så många arbetslösa att detta i

sig håller nere löneläget. SAF, Företagarnas riksorganisation och Landstingsför-

bundet ansåg att stödet leder till konkurrenssnedvridning.

 Flera instanser (AMS, SAF, SACO och TCO) var tveksamma till omfattningen av

stödet. De menade att stödet inte kommer att nå upp till en omfattning på cirka

110 000 personer.

 Skälen till regeringens förslag: Arbetsmarknadspolitiken har under de senaste

åren fått bära en alltför tung börda i kampen mot arbetslösheten. Även om

konjunkturuppgången nu är stark på vissa delar av arbetsmarknaden, framför allt

exportindustrin, så räcker inte den allmänna efterfrågan till för att åstadkomma

en kraftig nedpressning av arbetslösheten. Utan aktiva insatser för att öka

sysselsättningen och underlätta för de arbetslösa att komma in på den ordinarie

arbetsmarknaden riskerar Sverige att drabbas av samma höga och bestående arbets-

löshet som en rad länder i Europa drabbades av på 1980-talet. Enligt regeringens

uppfattning krävs det därför både allmänna anställningsfrämjande åtgärder och

selektiva insatser för att stärka varje arbetssökandes framtida möjligheter.

Regeringen kan således inte dela den uppfattning som kommit till uttryck i

remissbehandlingen att efterfrågan på arbetskraft redan är stor och att den

därför inte ytterligare behöver stimuleras. Ambitionerna i kampen mot

arbetslösheten måste höjas.

 Ett nytt anställningsstöd bör därför införas tillsammans med en rad andra

åtgärder för att skapa en väl fungerande arbetsmarknad. Anställningsstödet

syftar till att i det enskilda fallet kunna uppfylla ett eller flera av följande

mål:

 a) att öka antalet arbetstillfällen i näringslivet och främja ekonomisk

tillväxt,

 b) att stimulera företagen att begränsa övertidsuttaget till förmån för

nyanställning och att därmed fördela den totala arbetstiden på ett mer

rationellt sätt,

 c) att stimulera företagen att vid rekrytering till lediga platser anställa

personer som är arbetslösa i stället för att rekrytera bland redan anställda i

andra företag,

 d) att sänka kostnaden för expansion och därmed motverka tendenser till

inflation.

 Stödet har således mål och utformning som i viktiga avseenden skiljer det från

hittills tillämpade former av anställningsstöd (rekryteringsstöd och generellt

anställningsstöd). Det skall således ses inte bara i ett arbetsmarknadspolitiskt

perspektiv utan i ett brett samhällsekonomiskt perspektiv. Det skall också ses

som en viktig del i en bred arsenal av insatser inom ramen för närings-,

utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken.

 Det är regeringens uppfattning att företagen är beroende inte bara av den

allmänna efterfrågan utan också av tillgången på kompetens, och kostnaderna för

att få arbetet utfört. Under den nu pågående uppgången, främst i industrin, har

företagen valt att kraftigt öka övertidsuttaget framför att nyanställa. Det har

betytt att sysselsättningsökningen till en stor del tillkommit dem som redan har

ett arbete. Det kan vara ett tecken på att företagen har känt osäkerhet om

varaktigheten i uppgången eller att de velat undvika de kostnader som är

förenade med nyanställning och introduktion.

 Det är viktigt att nu lägga grunden för en period av uthållig tillväxt, som gör

att företagen kan etablera ett långsiktigt personalpolitiskt perspektiv. Alla

åtgärder bör nu riktas in på att få till stånd en ökning av sysselsättningen i

näringslivet, vilket är en förutsättning för att på en och samma gång få ner

arbetslösheten och budgetunderskottet. Den viktigaste faktorn för en sådan

expansion är och förblir en hög efterfrågan på varor och tjänster, baserad på en

god konkurrenskraft för det svenska näringslivet.

 De närmaste åren kommer efterfrågan att växa, men inom denna ram är det viktigt

att skapa incitament för att få maximala effekter på arbetslösheten. Det kan ske

i form av att företagen tidigarelägger en planerad expansion, men det kan också

ske i form av att företagen väljer att nyanställa i stället för att öka

övertiden eller att de rekryterar bland de arbetslösa i stället för att

rekrytera bland redan anställda i andra företag.

 Det är således viktigt att påverka inte bara den totala sysselsättningsvolymen

utan lika viktigt att påverka hur arbetstiden fördelas mellan övertid och

nyanställning. Det föreslagna anställningsstödet har alltså ett sådant bredare

syfte.

 Det har i remissbehandlingen gjorts invändningar mot att den nu föreslagna

stimulansen skulle lämnas till anställningar som ändå skulle ha kommit till

stånd. Gentemot detta kan först sägas att det skulle vara utomordentligt svårt

att utforma en stimulans som avgränsas enbart till arbeten som inte annars

skulle ha kommit till stånd. Ett stöd med en sådan inriktning skulle lätt leda

till snedvridningar mellan företagen. Det är bland annat av det skälet som

anställningsstödet har fått den bredare utformning som anges i målbeskrivningen

ovan. I den mån som det handlar om ett arbete som ändå skulle ha utförts, ger

anställningsstödet för det första en stimulans att nyanställa i stället för att

öka övertiden och för det andra en stimulans att anställa en arbetslös i stället

för att anställa en ombytessökande. Anställningsstödet är således inte villkors-

löst.

 Det har också sagts att stödet kan bidra till att tidigarelägga anställningar,

men inte öka dem. Gentemot detta kan sägas att tidigareläggningar av planerade

nyanställningar i varje fall ger en tillfälligt ökad sysselsättningsvolym med

därav följande gynnsamma effekter på arbetslöshet och offentliga finanser. Men

all erfarenhet säger också att en på så sätt ökad sysselsättningsvolym har en

mera allmän effekt för framtidstro och inköpsplaner och tillväxt, vilket

påverkar den totala sysselsättningen också på litet längre sikt.

 Det har i den offentliga debatten hävdats att stödet i stället för ett

nyanställningsstöd borde utformas som ett stöd för långtidsarbetslösa att komma

i arbete. Enligt regeringens uppfattning är det ytterst angeläget att bekämpa

långtidsarbetslöshet och social utslagning. De långtidsarbetslösa utgör nu en

stor grupp på arbetsmarknaden. För dem är det viktigt att den allmänna

efterfrågan på arbetskraft stimuleras; det är vid en ökande sysselsättning som

långtidsarbetslösheten kan bekämpas mest effektivt. Samtidigt behövs det

särskilda insatser för dem som är långtidsarbetslösa. Nyanställningsstödet bör

därför kunna kombineras med rekryteringsstöd för dem som är eller riskerar att

bli långtidsarbetslösa. Detta bör ge ett starkt incitament till företagen att

medverka i kampen mot långtidsarbetslösheten.

 Det skall slutligen tilläggas att avdraget har utformats som en viktig del i

regeringens politik för en prisstabilitet på god europeisk nivå. Genom avdraget

sänks arbetskraftens marginalkostnad vilket bidrar till att motverka tendenser

till inflation. Genom avdragets konstruktion stimuleras företagen att rekrytera

bland de arbetslösa framför att rekrytera bland dem som redan har ett arbete,

vilket bör kunna bidra till att undvika löneglidning.

 Regeringen har således med denna motivering funnit anledning att i huvudsak

ansluta sig till utredarens förslag.

 Stödet bör få en generös utformning vad avser både kompensationsnivå och

stödtid så att det kompenserar för introduktions- och nyanställningskostnader.

Det måste ge en snabb och kraftfull effekt på arbetskraftsefterfrågan. Det

främjar nyanställningar och minskar övertidsuttaget.

 Stödet föreslås innebära att hela arbetsgivaravgiften, dock högst 6 000 kr per

månad, får dras av för den nyanställde. Det motsvarar en reduktion av hela

avgiften för en heltidsanställd med en månadslön upp till ca 18 000 kr.

 Avdraget bör få göras för anställningar som kommer till stånd under perioden

den 1 januari - den 15 maj 1995. Därigenom uppmuntras arbetsgivarna att

tidigarelägga sina nyanställningar. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen om eventuell förlängning av perioden. Här måste regeringen noga

överväga att stödet totalt sett inte kostar mer än 7 miljarder kronor.

 Förslaget om giltighethetstiden av stödet har främst kritiserats av RSV. Av

administrativa skäl är det enligt RSV svårt att tillämpa en retroaktiv ordning

på det sätt som utredaren har föreslagit. Regeringen instämmer i denna bedömning

och föreslår att avdrag från socialavgifterna bör få avse avgifter först från

och med mars 1995. Praktiskt torde detta sakna betydelse för arbetsgivaren

eftersom det skall gälla tillsvidareanställningar och dessa skall ha påbörjats

under tiden den 1 januari - den 15 maj 1995. Arbetgivaren kan fortfarande göra

avdrag under en maximal avdragsperiod eftersom lagen gäller till utgången av

juni 1996.

 Den maximala avdragsperioden bör sättas till tolv månader. Det är endast när

anställningen upphör innan den har varat i tolv månader som stödperioden kan bli

kortare än den maximala stödperioden. Arbetsgivarna får därmed en förhållandevis

lång period av minskade arbetskraftskostnader. När stödet upphör bör konjunk-

turläget ytterligare ha förbättrats. Företagen bör då till fullo kunna bära sina

arbetskraftskostnader.

 Den som anställs bör ha varit registrerat arbetslös hos den offentliga

arbetsförmedlingen eller deltagit i arbetsmarknadspolitisk åtgärd som har be-

slutats av länsarbetsnämnden under minst fyra veckor under perioden november -

december 1994. Genom att personen skall ha varit arbetslös eller deltagit i

någon arbetsmarknadspolitisk åtgärd under en viss tidsperiod inbjuder inte

stödet till olika former av kringgående av regelverket.

 Vidare bör avdrag få medges endast om anställningen är tills vidare. Avdrag bör

inte kunna göras för anställningar som avser mindre arbete än 17 timmar per

vecka.

 Anställningarna bör endast avse arbete i näringslivet (inkl. offentligt ägda

bolag och affärsverk). Därmed gynnas den sektor där tillväxten framför allt bör

ske.

 Företrädarna för de kommunala och landstingskommunala sektorerna har framfört

önskemål om att stödet skall gälla även inom dessa sektorer, som står inför

betydande nedskärningar. Anställningsstödet skulle kunna underlätta denna

omställningsprocess. Dessutom, uppger dessa företrädare, är inte den kommunala

och landstingskommunala verksamheten begränsad till traditionell kommunal

organisationsform utan den bedrivs många gånger i bolagsform. De kommuner som

har valt verksamhet i den sistnämnda organisationsformen skulle gynnas framför

kommuner utan sådana bolag.

 Som en grund för regeringens hela handlingsplan för att komma till rätta med

obalanserna i ekonomin och på arbetsmarknaden ligger primärt att stimulera och

utveckla näringslivet. De tillgängliga resurserna måste satsas där. Kommunerna

och landstingen bär en stor börda för att bekämpa arbetslösheten. Utan denna

insats vore det svårt att bedriva en aktiv arbetsmarknadspolitik. Kommuner och

landsting är emellertid väl försedda med möjligheter till

arbetsmarknadspolitiska stöd genom den övriga arbetsmarknadspolitiska arsenalen

i form av bl.a. beredskapsarbeten, utbildningsvikariat och företagsutbildning.

Behoven torde enligt regeringens mening kunna tillgodoses inom ramen för dessa

åtgärder.

 Regeringen har förståelse för synpunkterna när det gäller konflikten mellan

kommunala bolag och annan kommunal verksamhet. Regeringen har emellertid gjort

en avvägning mellan detta rättvisekrav och behovet av ett administrativt

lätthanterligt stöd och bedömt det senare som mest angeläget. Kommunala bolag

bör således kunna få del av stödet.

 De långtidsarbetslösa, dvs. de med mer än fyra resp. sex månaders arbetslöshet,

utgör nu en stor grupp på arbetsmarknaden. Nyanställningsstödet bör därför kunna

kombineras med rekryteringsstödet. Storleken på den bidragsgrundande

lönekostnaden för rekryteringsstödet kommer dock att minska eftersom

arbetsgivare som nyttjar avdraget inte betalar några sociala avgifter.

Rekryteringsstödet kan för dessa alltså bara baseras på kontant bruttolön inkl.

sjuklön och semesterersättning.

6.2 Hur skall stödet hanteras rent praktiskt?

Stödet bör vara administrativt enkelt. För arbetsförmedlingens del bör stödet

innebära att den skall utfärda ett intyg på att personen i fråga har varit

registrerad hos arbetsförmedlingen på sätt som krävs för rätt till avdrag och

hos vilken arbetsgivare detta gäller. Intyget lämnas sedan till arbetsgivaren

och till skattemyndigheten.

 Arbetsgivaren beräknar därefter nedsättningen för den anställde och drar av

beloppet vid de månatliga inbetalningarna av arbetsgivaravgifter.

Skattemyndigheten kan därefter genom stickprov kontrollera att reglerna följs.

Dessutom sker en kontroll vid den årliga genomgången av företagens egna

revisorer.

6.3 Omfattningen och kostnaderna

Antalet sysselsatta i näringslivet uppgår för närvarande till ca 2,5 miljoner

personer. Beroende på konjunkturläge byter ungefär 10 - 20 % av dessa arbete

externt per år.

 Långt ifrån alla dessa anställningar går via den offentliga arbetsförmedlingen.

Om avdraget stimulerar till att anställa relativt tidigt under år 1995, skulle

överslagsmässigt drygt 110 000 personer kunna beröras av åtgärden.

 Vid denna omfattning beräknas stödet medföra ca 7 miljarder kronor i minskade

intäkter för staten i form av arbetsgivaravgifter. Den faktiska kostnaden är

betydligt lägre eftersom satsningen innebär både minskade utgifter och ökade

inkomster för samhället. Inkomstbortfallet bör ses som en investering i det

svenska näringslivet som kommer att ge ökad produktivitet och god avkastning för

framtiden. Därtill kommer minskade offentliga utgifter och ökade skatteinkomster

i samband med att åtgärden ger färre arbetslösa och fler syssel-

sättningstillfällen. De offentliga utgifterna för arbetslöshetsersättning och

för olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskar. Stat och kommun får ökade

intäkter i form av skatter och avgifter.

 Kostnaderna för stödet har alltså beräknats till 7 miljarder kronor. Med hänsyn

till det statsfinansiella läget är det viktigt att kostnaden inte blir högre.

Regeringen bedömer att nyanställningsstödet kommer att kunna utgå till den 30

juni 1995. Lagen har begränsats till att omfatta perioden den 1 januari - den

15 maj 1995. Regeringen avser att uppdra åt AMS och RSV att noga följa utveck-

lingen. Regeringen återkommer till riksdagen för slutligt fastställande av sista

datum för vilket nyanställningar kan ske.

 Kostnaderna för avdraget bör belasta arbetsmarknadsavgiften i arbetsgivaravgif-

terna.

 Regeringen kommer att besluta om en utvärdering av stödet sedan det varit i

gång en tid.

6.4 EU:s regelverk

Ett temporärt nyanställningsstöd baserat på nedsättning av arbetsgivaravgifterna

borde inte möta några hinder ur EU-perspektiv. Tvärtom förespråkar EU att de

indirekta arbetskraftskostnaderna mycket väl kan minskas för att bekämpa

arbetslösheten.

7 Författningskommentarer

7.1 Förslag till lag om anställningsstöd

1 §

I paragrafen anges vilka arbetsgivare som kan komma i fråga för anställnings-

stödet. Det gäller privata arbetsgivare - däribland t.ex. statligt och kommunalt

ägda bolag - och de statliga affärsverken. Andra offentliga arbetsgivare har

undantagits.

 Lagen gäller en rätt att göra avdrag från arbetsgivaravgifter. Den omfattar

således de arbetsgivare som enligt 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter

är skyldiga att betala arbetsgivaravgifter.

2 §

De grundläggande förutsättningarna för anställningsstödet anges i paragrafen.

Avdrag från arbetsgivaravgifter medges bara om arbetsgivaren nyanställer en

person som under minst fyra veckor under perioden november - december 1994

antingen har varit arbetslös eller under samma tidsperiod har deltagit i arbets-

marknadspolitiska åtgärder beslutade av länsarbetsnämnden. Det sistnämnda kravet

innebär att t.ex. stöd enligt lagen (1993:1503) om generellt anställningsstöd

inte omfattas. Den angivna tidsperioden behöver inte vara sammanhängande, men

måste totalt omfatta minst fyra veckor under november och december 1994. Det

krävs inte att arbetstagaren skall ha varit arbetslös i direkt anslutning till

nyanställningen.

 Det är enligt paragrafen länsarbetsnämnden som har till uppgift att utfärda

intyg över att villkoren är uppfyllda. Intyget utgör en förutsättning för att

göra avdrag. Det är sedan skattemyndigheten som tar ställning till avdraget.

3 §

I paragrafen, som motsvarar 3 § lagen (1993:1503) om generellt anställningsstöd,

anges vad som i lagen menas med en nyanställd person. Det skall sålunda vara

fråga om en arbetstagare som under perioden den 1 januari - den 15 maj 1995

påbörjat en tillsvidareanställning som omfattar minst 17 timmar per vecka.

 Det finns inget hinder för en arbetsgivare att först provanställa en person för

att sedan, före den 15 maj 1995, låta anställningen övergå i en

tillsvidareanställning. Avdrag enligt 4 § får i ett sådant fall göras från den

tidpunkt när anställningen gäller tills vidare, dock tidigast den 1 mars 1995.

4 §

Avdrag får göras från arbetsgivaravgifterna som hänför sig till den nyanställde

personen med hela beloppet, dock högst 6 000 kr per månad. Avdragsrätten

föreligger tidigast för arbetsgivaravgifter som avser lönekostnader för mars

månad, även om arbetstagaren har anställts redan i januari. Avdraget får sedan

göras under högst tolv månader.

 Avdraget kan kombineras med andra arbetsmarknadspolitiska stödformer, t.ex.

rekryteringsstödet enligt förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd. Om

arbetsgivaren gör ett avdrag från arbetsgivaravgifterna kommer den

bidragsgrundande lönekostnaden enligt 7 § förordningen om rekryteringsstöd att

minska i motsvarande utsträckning. Rekryteringsstödet kommer alltså i en sådan

situation att minska.

5 §

Paragrafens första stycke motsvarar 5 § lagen (1993:1503) om generellt

anställningsstöd.

 I fråga om affärsverken finns föreskrifter i förordningen (1984:674) om uppbörd

av vissa arbetsgivaravgifter från staten.

6 §

De belopp som dras av enligt denna lag skall minska det belopp som förs till

staten för finansiering av arbetslöshetsförsäkringen m.m. enligt 4 kap. 7 §

lagen om socialavgifter.

Ikraftträdandebestämmelser

Lagen träder i kraft den 1 mars 1995 och gäller till och med juni 1996. Genom

att lagen gäller till och med juni månad 1996 möjliggörs för arbetsgivare som

nyanställer någon under början av maj 1995 att göra fullt avdrag.

7.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

1 kap.

1 §

Hänvisningen i paragrafens tredje stycke till lagen (1993:1503) om generellt

anställningsstöd byts ut mot en hänvisning till den nya lagen om

anställningsstöd.

 Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 1994/95:100 bil. 11) föreslagit en

ny lag om tillfällig avvikelse från lagen om socialavgifter. Eftersom den lagen

föreslås träda i kraft först den 1 juli 1995 får en ändring göras i samband

därmed.

Närvarande vid remissmötet den 12 januari 1995

Socialdepartementet

Finansdepartementet

Näringsdepartementet

Arbetsmarknadsutskottet i riksdagen

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS)

Riksskatteverket (RSV)

Riksförsäkringsverket (RFV)

Svenska arbetsgivareföreningen (SAF)

Landsorganisationen i Sverige (LO)

Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

Centralorganisationen SACO

Arbetsgivarverket

Svenska kommunförbundet

Landstingsförbundet

Företagarnas riksorganisation

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 januari 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:137 Stöd för nyanställningar.