Regeringens proposition

1997/98:153

Vissa kommunala frågor

Prop.

1997/98:153

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 april 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Inrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting och

mervärdesskattelagen (1994:200). Ändringarna syftar dels till att

förtydliga i vilka fall rätt till ersättning föreligger när det gäller olika

typer av s.k. omsorgsboende, dels att upprätthålla

konkurrensneutraliteten mellan verksamhet som bedrivs i kommunal

regi och verksamhet som upphandlas. Ändringarna föreslås träda i kraft

den 1 juli 1998.

I propositionen föreslås vidare att det genom en ny lag införs vissa

möjligheter för landstinget och kommunerna i Skåne respektive Västra

Götalands län att i utjämningssyfte lämna bidrag till en annan kommun.

Bestämmelserna syftar till att möjliggöra en utjämning av de relativt

stora skillnader som finns mellan de nuvarande landstingen i respektive

län så att indelningsändringarna inte skall föranleda några väsentliga

ökningar i det kommunala skatteuttaget eller väsentliga minskningar av

verksamheten för invånarna i dessa län. Lagen föreslås träda i kraft den 1

januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting 4

2.2 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 6

2.3 Förslag till lag om rätt för landstinget och kommunerna i

Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag till

annan kommun 7

3 Ärendet och dess beredning 8

4 Förändringar i det kommunala systemet för ersättning för viss

mervärdesskatt 9

4.1 Bakgrund 9

4.2 Ersättning för ingående mervärdesskatt som avser vissa

boendeformer 9

4.3 Rätt till särskild ersättning vid hyra av omsorgsbostä-

 der 13

4.4 Slopad uttagsbeskattning i vissa fall 15

4.5 Ekonomiska konsekvenser 16

5 Bidrag i utjämningssyfte i Skåne och Västra Götalands län 16

5.1 Bakgrund 16

5.2 Förslag till möjlighet för landstinget och kommunerna i

Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag till

annan kommun 17

5.3 Effekterna på utjämningssystemet med anledning av

indelningsändringarna i Skåne län och Västra Götalands län

 20

6 Författningskommentar 22

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting 22

6.2 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 22

6.3 Förslaget till lag om rätt för landstinget och kommuner-

 na i Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag

till annan kommun 23

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Ersättning för viss

mervärdesskatt till kommuner och landsting, Ds 1997:74 24

Bilaga 2 Betänkandets lagförslag 27

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 31

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 april 1998 32

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1995:1518) om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting,

2. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

3. lag om rätt för landstinget och kommunerna i Skåne län och Västra

Götalands län att lämna bidrag till annan kommun.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

Härigenom föreskrivs att 6 och 7 §§ lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §

Vid utbetalning av ersättning

enligt 5 § tillämpas

bestämmelserna i 8 kap. 9, 10, 15

och 16 §§ mervärdesskattelagen

(1994:200).

Vid utbetalning av ersättning

enligt 5 § tillämpas

bestämmelserna i 8 kap. 9, 10, 15

och 16 §§ mervärdesskattelagen

(1994:200). Bestämmelsen i 8

kap. 9 § första stycket 1

mervärdesskattelagen skall dock

inte tillämpas i fråga om sådana

boendeformer som anges i 20 §

andra stycket och 21 § tredje

stycket socialtjänstlagen

(1980:620) samt 9 § 8 och 9 lagen

(1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade.

7 §

Kommuner och landsting har

efter ansökan rätt till ersättning

från kontona för de ökade

kostnader som till följd av

bestämmelserna om

mervärdesskatt uppkommer vid

upphandling avseende verksamhet

inom sjukvård, tandvård, social

omsorg och utbildning. Rätt till

ersättning föreligger också när

kommunen och landstinget lämnar

bidrag till näringsidkare för dennes

verksamhet inom nämnda områden.

Kommuner och landsting har

efter ansökan rätt till ersättning

från kontona för de ökade

kostnader som till följd av

bestämmelserna om

mervärdesskatt uppkommer vid

upphandling av verksamhet inom

sjukvård, tandvård, social omsorg

och utbildning samt vid hyra av

lokal för sådana boendeformer

som avses i 6 §. Rätt till ersättning

föreligger också när kommunen

och landstinget lämnar bidrag till

näringsidkare för dennes

verksamhet inom nämnda områden.

Ersättning enligt första stycket utgår även till

1. kommunalförbund,

2. sådant beställarförbund som bedriver försöksverksamhet enligt

lagen (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell

samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och

socialtjänst, och

3. sådant regionförbund som avses i lagen (1996:1415) om

försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och Skåne län.

Storleken av ersättningar som avses i denna paragraf beräknas enligt

schablon. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

meddelar föreskrifter om schablonberäkningen.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 29 § mervärdesskattelagen

(1994:200) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

29 §1

Från skatteplikt undantas

kommunernas uttag av varor och

tjänster för eget behov.

Undantaget omfattar inte en

kommuns uttag av tjänster när det

gäller arbeten på stadigvarande

bostad i sådana fall som avses i 2

kap. 8 §.

Från skatteplikt undantas

kommunernas uttag av varor och

tjänster för eget behov.

Undantaget omfattar inte en

kommuns uttag av tjänster när det

gäller arbeten på stadigvarande

bostad i sådana fall som avses i 2

kap. 8 §. Undantaget gäller dock

för kommunernas uttag av

tjänster i fråga om sådana

boendeformer som avses i 6 §

lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kom-

muner och landsting.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.3 Förslag till lag om rätt för landstinget och kommunerna

i Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag

till annan kommun

Härigenom föreskrivs följande.

Med anledning av bildandet av Skåne läns landsting och Västra

Götalands läns landsting får

1. Skåne läns landsting lämna bidrag till en eller flera kommuner i

Skåne län och Västra Götalands läns landsting lämna bidrag till

Göteborgs kommun, om det behövs för att främja skatteutjämning, och

2. kommunerna i Skåne län respektive kommunerna i Västra Götalands

län lämna bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning

mellan kommunerna till följd av överlåtelse av uppgifter mellan

landstinget och kommunerna.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Chefen för Inrikesdepartementet beslutade den 19 juni 1997 att tillsätta

en arbetsgrupp med uppdrag att analysera behovet av förändringar i

systemet för ersättning av viss mervärdesskatt till kommuner och

landsting, i fortsättningen benämnt kommunkontosystemet. Bakgrunden

till uppdraget var bl.a. effekterna i kommunkontosystemet av

mervärdesskattelagens avdragsförbud för stadigvarande bostad.

Arbetsgruppen skulle om det behövdes redovisa tänkbara förslag till

förändringar.

I oktober 1997 redovisade arbetsgruppen i promemorian Ersättning

för viss mervärdesskatt till kommuner och landsting (Ds 1997:74) olika

alternativ till förändringar för att förenkla tillämpningen av systemet.

Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian

finns i bilaga 1 och dess lagförslag i bilaga 2. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Inrikesdepartementet (dnr In

97/2853).

Framställningar har gjorts till regeringen med begäran om att

möjligheter skapas för att övergångsvis göra vissa omfördelningar av

skattemedel i Skåne län och Västra Götalands län med anledning av den

nya landstingsindelningen. Sådana framställningar har kommit in till

regeringen från sammanläggningsdelegerade för Skåne läns landsting

och Västra Götalands läns landsting samt Kommunförbundet Skåne,

Kommunförbundet Göteborgs och Bohus län, Älvsborgs

Kommunförbund och Kommunförbundet Skaraborg.

Inom Regeringskansliet har utarbetats ett förslag till lag om rätt för

landstinget och kommunerna i Skåne län och Västra Götalands län att

lämna bidrag till annan kommun mot bakgrund av de framställningar som

har gjorts. Förslaget har beretts med representanter för

sammanläggningsdelegerade för Skåne läns landsting och Västra

Götalands läns landsting samt Landstingsförbundet och Svenska

Kommunförbundet.

Fråga om remiss till Lagrådet

Bestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200) tillhör det område

som normalt bör granskas av Lagrådet. Den ändring som föreslås i denna

lag följer som en konsekvens av ändringarna i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting och är av så enkel

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från

Lagrådet har därför inte inhämtats.

4 Förändringar i det kommunala systemet för

ersättning för viss mervärdesskatt

4.1 Bakgrund

För kommuner och landsting finns sedan år 1996 ett särskilt system för

ersättning för viss mervärdesskatt, kommunkontosystemet, (lag

[1995:1518] om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

och förordning [1995:1647] om ersättning för mervärdesskatt enligt

lagen [1995:1518] om mervärdesskattekonton för kommuner och

landsting, prop. 1995/96:64, bet. 1995/96:FiU5, rskr. 1995/96:116).

Syftet med systemet är att ur mervärdesskattesynpunkt åstadkomma

konkurrensneutralitet mellan verksamhet som drivs i kommunal regi och

sådan som upphandlas från externa näringsidkare.

Kommunerna och landstingen får från ett särskilt konto för respektive

kollektiv ansöka om ersättning för mervärdesskatt som inte har dragits

av enligt mervärdesskattelagen (1994:200), ML. Ersättning medges

dock inte för bl.a. sådana kostnader som omfattas av avdragsförbudet i 8

kap. 9 § första stycket 1 ML avseende ingående mervärdesskatt

hänförlig till stadigvarande bostad. Motivet till detta är att det är fråga

om privata levnadsomkostnader som inte bör undantas från beskattning.

Tolkningen av begreppet stadigvarande bostad har inneburit problem

beträffande rätten till ersättning när det gäller sådana boendeformer som

innefattar ett visst mått av omsorg.

Möjlighet till ersättning från kontona föreligger även i de fall

kommunen eller landstinget upphandlar verksamhet inom sjukvård,

tandvård, social omsorg och utbildning. Denna ersättning skall

kompensera för de ökade kostnader som till följd av bestämmelserna

om mervärdesskatt uppkommer vid sådan upphandling.

4.2 Ersättning för ingående mervärdesskatt som avser

vissa boendeformer

Regeringens förslag: Från och med den 1 juli 1998 får kommuner

och landsting rätt till ersättning från kommunkontosystemet för

ingående mervärdesskatt som avser sådana boendeformer som

regleras i 20 och 21 §§ socialtjänstlagen samt 9 § 8 och 9 lagen om

stöd och service till vissa funktionshindrade.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag

förutom att arbetsgruppen föreslår ikraftträdande den 1 januari 1999.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna anser att det finns

ett behov av att förändra regelverket när det gäller kommunernas

möjlighet att få ersättning från kommunkontosystemet. Merparten av

remissinstanserna förordar att reglerna ändras så att det i

kommunkontosystemet finns en hänvisning till de särskilda

boendeformer som regleras i socialtjänstlagen (1980:620), SoL, och

lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS.

Boverket anser att arbetsgruppens argument mot alternativet med en

koppling till regelverket kring de statliga

bostadsbyggnadssubventionerna inte har någon avgörande betydelse. Å

andra sidan har Boverket funnit två andra problem med detta alternativ,

nämligen att det i enstaka fall kan förekomma långa handläggningstider

på framför allt länsstyrelsernas bostadsenheter och det faktum att det

inte finns någon tidsgräns för när bidragsansökan kan lämnas in. Ett

annat problem som berörs av Boverket och Byggentreprenörerna är att

en sorts jävsituation kan uppstå eftersom det är kommunerna själva som

prövar om det är fråga om s.k. omsorgsboende.

Svenska Kommunförbundet och några enskilda kommuner

understryker vikten av att de nya bestämmelserna blir tillämpliga på i

vart fall kommunala investeringar som görs under år 1998 även om de

nya bestämmelserna träder i kraft först den 1 januari 1999. I annat fall är

risken stor att planerade investeringar i olika omsorgsboenden inte

kommer till stånd under år 1998 utan genomförs först år 1999 eller att

andra oönskade effekter i form av anpassningar uppstår.

Kammarrätten i Stockholm väcker i sitt remissvar frågan om

arbetsgruppen anser att hem för vård eller boende (s.k. HVB-hem) inte

är stadigvarande bostad och därmed inte berörs av den aktuella

diskussionen.

Skälen för regeringens förslag: Hänvisningen i lagen om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting till avdragsförbudet

i mervärdesskattelagen (ML) för ingående mervärdesskatt avseende

stadigvarande bostad innebär att ersättning för ingående mervärdesskatt

inte medges i de fall den avser stadigvarande bostad. Kommunens

kostnader för lokaler för vård och omsorg berättigar däremot till

ersättning för ingående mervärdesskatt från kommunkontosystemet. Det

har därför stor betydelse för kommunerna om en lokal är att hänföra till

stadigvarande bostad eller till vård och omsorg. Vad som ryms i

begreppet stadigvarande bostad har visat sig vara svårtolkat när det gäller

kommunens tillhandahållande av bostäder som innefattar ett visst mått av

omsorg.

Kommunernas ansvar för att tillhandahålla olika boendeformer för

äldre och funktionshindrade regleras i SoL och LSS. I dessa lagar

regleras särskilda boendeformer och bostäder med särskild service. Det

kan exempelvis röra sig om servicehus, gruppbostäder, ålderdomshem

och sjukhem.

Tillämpningen av avdragsförbudet för ingående mervärdesskatt för

stadigvarande bostad skapar också problem när det gäller uppdelningen

av den ingående mervärdesskatten mellan ersättningsberättigade delar

och icke ersättningsberättigade delar avseende gemensamma ytor,

exempelvis dagrum, korridorer, trapphus, hissar m.m. och gemensamma

kostnader för el, vatten och avlopp, renhållning m.m.

Enligt regeringens mening är det angeläget att reglerna för

kommunkontosystemet är entydiga och att det klart framgår i vilka fall

som rätt till ersättning för mervärdesskatt föreligger. Gränsdragningen

mellan lokaler för stadigvarande bostad och lokaler för vård och omsorg

är ofta svår att göra och det är vidare komplicerat för kommunerna att

göra korrekta uppskattningar av hur stora ytor för t.ex. äldreboende som

används för vård och omsorg och hur stora ytor som används för

stadigvarande boende. Det bör därför i dessa fall komma till klarare

uttryck när rätt till ersättning från kommunkontosystemet föreligger.

Förtydligandet bör ske genom att det i reglerna för i vilka fall

mervärdesskatt ersätts från kommunkontosystemet införs en

bestämmelse som anger vilka boendeformer som skall berättiga till

ersättning för ingående mervärdesskatt. En sådan regel är ändamålsenlig

och enkel att tillämpa. Regeringens förslag innebär att en koppling görs

till de boendeformer som regleras i 20 och 21 §§ SoL och 9 § 8 och 9

LSS. För dessa boendeformer bör rätt till ersättning från

kommunkontosystemet föreligga oavsett om de är att betrakta som

social omsorg eller som stadigvarande bostad. Någon prövning av om

det är fråga om stadigvarande boende eller inte behöver således inte

göras i dessa fall.

De oklarheter som i dag finns beträffande gränsdragningen mellan

stadigvarande bostad och vård eller omsorg för servicehus,

gruppbostäder, ålderdomshem och sjukhem som regleras i SoL skulle

därmed försvinna i kommunkontosystemet. I samtliga nämnda

boendeformer finns ett visst inslag av vård eller omsorg och det är inte

fruktbart att försöka precisera en viss andel som skall berättiga till

ersättning.

Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter i sitt remissvar om de s.k.

HVB-hemmen berörs av den aktuella diskussionen. De s.k. HVB-

hemmen har hittills av skattemyndigheterna inte ansetts utgöra

stadigvarande bostad utan har hänförts till institutionsvård och därmed

har återbetalning av ingående mervärdesskatt medgivits. Kommunernas

korttidsinsatser enligt SoL, s.k. korttidshem och hem för öppen

verksamhet, har inte heller föranlett några gränsdragningsproblem utan

har hänförts till vårdverksamhet. Såvitt framkommit har inga

tolkningsproblem uppstått beträffande dessa boendeformer.

Även i de boendeformer som kommunen är skyldig att tillhandahålla

enligt LSS ingår vård och omsorg och de bör därför också berättiga till

ersättning för ingående mervärdesskatt. Det boende för vilket

kommunen kan ha kostnader för ingående mervärdesskatt enligt LSS är

dels bostad med särskild service för barn eller ungdomar som behöver

bo utanför föräldrahemmet, dels bostad med särskild service för vuxna

eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. Det bör noteras att i 9 § 8

LSS anges även boende i familjehem. Några kostnader för ingående

mervärdesskatt för kommunen kan dock inte uppkomma för sådant

boende.

I övriga punkter i 9 § LSS anges också andra insatser, exempelvis

korttidsvistelser utanför det egna hemmet. Dessa insatser har liksom

korttidsinsatserna enligt SoL inte heller gett upphov till

tolkningsproblem utan har hänförts till vårdinsatser och därmed

berättigat till ersättning för ingående mervärdesskatt.

Förslaget innebär att en klar åtskillnad görs gentemot hyreslägenheter

som inte är inrättade enligt SoL eller LSS. I flera kommuner finns s.k.

äldreköer där lägenheter förmedlas till äldre bostadssökande. De

lägenheter som förmedlas på detta sätt är inte inrättade som särskilda

boendeformer. Det gäller även om det ingår en viss service, t.ex.

trygghetslarm, i kontrakten eller om den boende har beviljats hemtjänst.

Dessa lägenheter bör inte omfattas av den föreslagna förändringen

eftersom det inte finns något åliggande för kommunen att tillhandahålla

dessa tillsammans med en viss grad av omsorg eller vård på det sätt som

det gör när det gäller lägenheter som är inrättade enligt SoL eller LSS.

För de lägenheter som inte är inrättade som särskilda boendeformer

kvarstår skälet till avdragsförbudet för stadigvarande bostad, dvs. att det

är fråga om privata levnadsomkostnader som inte bör undantas från

beskattning.

Det avgörande för rätten till återbetalning är enligt förslaget om

mervärdesskatten avser ett sådant boende som anges i SoL eller LSS.

Kommunen bör vid behov kunna styrka detta genom att uppvisa ett beslut

att inrätta en sådan särskild boendeform som anges i någon av lagarna

eller ett beslut om att tillhandahålla en sådan boendeform.

I arbetsgruppens rapport redovisas tre andra alternativa sätt att hantera

ersättningen för ingående mervärdesskatt från kommunkontosystemet.

Det första alternativet är att rätten till ersättning knyts till möjligheten

för pensionärer att söka bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om

bostadstillägg till pensionärer. Med en sådan koppling skulle dock nya

gränsdragningsproblem riskera att uppstå för s.k. gemensamma ytor i

sjukhem. Vidare skulle rätten till ersättning komma att bli beroende av

antalet bäddar i rummen.

 Det andra alternativet innebär att rätten till ersättning kopplas till

möjligheterna för fastighetsägaren att erhålla statlig

bostadsbyggnadssubvention i form av periodiskt bidrag för ny- eller

ombyggnad av bostäder enligt förordningen (1992:986) om statlig

bostadsbyggnadssubvention. Enligt Boverkets remissynpunkter skulle

det vara möjligt att genomföra detta alternativ, dock skulle det eventuellt

kunna uppstå problem med långa handläggningstider på länsstyrelserna

eller Boverket.

Det tredje alternativet i utredningen är att reglerna för ersättning knyts

till fastighetstaxeringslagens (1979:1152) bostadsbegrepp. Detta

alternativ skulle leda till att olika regler tillämpas för sjukhem och

ålderdomshem respektive servicehus och gruppbostäder och därmed

medföra en risk att kommunerna av mervärdesskatteskäl underlåter att

renovera och rusta upp ålderdomshem och sjukhem till

servicelägenheter.

Regeringens bedömning är att inget av de nu redovisade alternativen

leder till att gränsdragningsproblematiken blir lättare att hantera.

Sammanfattningsvis anser regeringen att alternativet med en koppling

till SoL och LSS är att föredra. Ett sådant regelverk är jämförelsevis

enkelt att hantera och man undviker de nuvarande

gränsdragningsproblemen mellan stadigvarande bostad och lokaler för

vård eller omsorg när det gäller rätten till ersättning från

kommunkontosystemet. Detta stöds också av en majoritet av

remissinstanserna.

Regeringen har viss förståelse för synpunkten att kommunfullmäktige

eller socialnämnden själva avgör upplåtelseformerna och att

kommunerna därmed kan påverka ersättningsmöjligheterna. Risken för

att kommunerna skulle missbruka systemet måste dock anses vara

obetydlig. För det första har kommunerna inte möjlighet att klassificera

en institution som omsorgsboende utan att det finns beslut om

inrättande av eller tillhandahållande av omsorgsboende. För det andra

medför ett sådant beslut ett visst hälso- och sjukvårdsansvar samt att

särskilda regler för om- och tillbyggnad av fastigheterna blir tillämpliga.

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Ikraftträdandetidpunkten innebär ett tidigareläggande i förhållande till

arbetsgruppens förslag. Skälet är den risk som kan finnas för att

kommunerna av mervärdesskatteskäl avvaktar med t.ex. nybyggnationer

till år 1999. Svenska Kommunförbundet liksom ett antal kommuner

framför i sina remissvar att det är angeläget med en retroaktiv

tillämpning så att ingående mervärdesskatt avseende investeringar under

år 1998 kan tas med i kommunernas ansökningar under år 1999. En

sådan bestämmelse skulle dock innebära vissa problem bl.a. vid

gränsdragningen av vilka investeringar som skall omfattas av

retroaktiviteten. Det skulle vidare vad avser uttagsbeskattningen kunna

innebära att tidigare beslut om mervärdesskatt för år 1998 omprövas.

Bortsett från de administrativa problem som kan uppkomma kan också

ifrågasättas varför retroaktiviteten skall avse just år 1998. Vid en

avvägning av risken för fördröjning av nybyggnationer,

gränsdragningsproblem samt en hantering med omprövning av

skattebeslut och ersättningsbeslut för år 1998 föreslår regeringen i

stället att reglerna träder i kraft så tidigt som möjligt.

4.3 Rätt till särskild ersättning vid hyra av omsorgsbostäder

Regeringens förslag: En rätt till särskild ersättning vid hyra av

sådana bostäder som anges i 20 och 21 §§ socialtjänstlagen och 9 § 8

och 9 lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade införs i

kommunkontosystemet.

Arbetsgruppens förslag: Ett av arbetsgruppens två alternativa förslag

överensstämmer med regeringens förslag. Det andra alternativet innebär

att fastighetsägare som hyr ut omsorgsbostäder till kommuner ges en

rätt att begära frivillig skattskyldighet för mervärdesskatt vid uthyrning

av fastighet och därmed får avdragsrätt för ingående mervärdesskatt

avseende kostnader för lokalerna. Den mervärdesskatt som

fastighetsägaren i så fall debiterar på hyran kan kommunen få ersättning

för från kommunkontosystemet.

Remissinstanserna: Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF),

Industriförbundet, Sveriges Fastighetsägareförbund,

Byggentreprenörerna, SABO och ca en femtedel av kommunerna är

positiva till att uthyrning av omsorgsbostäder till en kommun medför

rätt att ansöka om frivillig skattskyldighet. Vissa av de kommuner som

är positiva är dock tveksamma till att det i nuläget läggs fram ett sådant

förslag, eftersom arbetsgruppen inte redovisar hur den ekonomiska

regleringen gentemot kommuner och landsting skulle göras och att en

särskild utredare har tillsatts för att se över regelverket för frivillig

skattskyldighet. Även Konkurrensverket anser att ett ställningstagande

till att införa förslaget bör anstå tills dess att utredningen är klar.

Sveriges Fastighetsägarförbund anser att den tillsatta utredningen bör

få i uppdrag att pröva arbetsgruppens förslag så att det kan anpassas till

utredningens egna överväganden.

Riksskatteverket, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Konkurrensverket och drygt hälften av de

kommuner som uttalat sig om denna frågeställning tillstyrker

alternativet med en särskild ersättning vid hyra av omsorgsbostäder.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser i

mervärdesskattelagen (ML) kan en fastighetsägare i vissa fall bli

frivilligt skattskyldig. Detta gäller bl.a. om hyresgästen bedriver

verksamhet som medför skattskyldighet i fastigheten eller om

uthyrningen sker till stat eller kommun. Uthyrningen får dock inte avse

stadigvarande bostad och inte heller vidareuthyrning till en hyresgäst

som bedriver en verksamhet som inte medför skattskyldighet. Det görs

således också i detta fall en bedömning av om det är fråga om

stadigvarande bostad eller lokaler för vård och omsorg. Om en kommun

hyr lokaler hänförliga till vård eller omsorg kan fastighetsägaren begära

frivillig skattskyldighet, vilket innebär att fastighetsägaren får

avdragsrätt för ingående mervärdesskatt och att utgående mervärdesskatt

skall debiteras på hyran. Kommunen kan ansöka om ersättning för den

mervärdesskatt som har debiterats på hyran från kommunkontosystemet.

I detta fall uppstår inga problem med konkurrenssnedvridning mellan att

äga eller att hyra lokalerna eftersom kommunen har rätt att ansöka om

ersättning för mervärdesskatten från kommunkontosystemet.

Om kommunen i stället hyr lokaler som enligt ML hänförs till

stadigvarande bostad kan fastighetsägaren inte begära frivillig

skattskyldighet och därmed debiteras inte någon mervärdesskatt på

hyran. I hyran ingår dock i detta fall en kostnad för s.k. dold

mervärdesskatt som uppkommer till följd av att uthyraren har kostnader

för ingående mervärdesskatt som han inte får dra av utan som i stället

måste täckas av hyran. Efter att de förändringar som redogjorts för i

avsnitt 4.2 införts, skulle det i dessa fall uppstå en

konkurrenssnedvridning eftersom det vore mer ekonomiskt fördelaktigt

för kommunen att äga fastigheten än att hyra den från en extern

fastighetsägare. Redan i dag finns det möjlighet för kommuner och

landsting att ansöka om ersättning från kommunkontosystemet med

anledning av de högre kostnader som uppstår vid upphandling av tjänster

inom områdena sjukvård, tandvård, social omsorg och utbildning till

följd av bestämmelserna om mervärdesskatt. Denna rätt till ersättning

avser dock endast upphandling av tjänster. Rätt till ersättning föreligger

inte om det endast är en lokal som tillhandahålls.

Regeringen föreslår därför att en rätt till en särskild ersättning vid

hyra av sådana bostäder som anges i avsnitt 4.2, s.k. omsorgsbostäder,

införs i lagen om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting.

Syftet är att täcka den s.k. dolda mervärdesskatt som ingår i hyran i de

fall där fastighetsägaren inte har kunnat erhålla frivillig skattskyldighet

vid uthyrningen av de aktuella omsorgsbostäderna.

Det finns vissa fördelar med alternativet där en fastighetsägare ges

möjlighet att begära frivillig skattskyldighet vid uthyrning av

omsorgsbostäder till kommuner. Enligt regeringens mening bör dock

inte någon förändring av reglerna i ML om frivillig skattskyldighet göras

för närvarande eftersom en särskild översyn pågår av

mervärdesskattereglerna vid uthyrning av verksamhetslokaler (dir.

1997:127). Redovisning av uppdraget skall ske senast den 31 december

1998. En förändring av reglerna för den frivilliga skattskyldigheten på

detta sätt skulle vidare innebära en ekonomisk överföring av medel från

kommunerna till fastighetsägarna och därmed behov av en ekonomisk

reglering för att kompensera kommunsektorn. Finansieringen av en

sådan reglering blir komplicerad eftersom kommunernas ökade

inkomster inte motsvaras av ökade statliga inkomster.

Mot bakgrund av vad som nu sagts är det regeringens sammantagna

bedömning att frågan om konkurrensneutralitet i fallet då kommuner hyr

s.k. omsorgsbostäder bör lösas genom att en särskild ersättning för

hyreskostnader vid hyra av omsorgsbostäder införs i

kommunkontosystemet. Nivån på ersättningen avses regleras genom en

ändring i förordningen (1995:1647) om ersättning för mervärdesskatt

enligt lagen (1995:1518) om mervärdesskattekonton för kommuner och

landsting.

4.4 Slopad uttagsbeskattning i vissa fall

Regeringens förslag: Uttagsbeskattningen enligt 3 kap. 29 §

mervärdesskattelagen slopas för de boendeformer som medger rätt

till ersättning i kommunkontosystemet.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Jönköpings kommun och Stockholms läns

landsting anser att uttagsbeskattningen bör tas bort. Ingen av de övriga

remissinstanserna har yttrat sig i denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: Vid skattereformen år 1991 blev

skötsel av fastighet en skattepliktig tjänst. Av konkurrensneutralitetsskäl

infördes en uttagsbeskattning för vissa arbeten, bl.a. fastighetsskötsel,

när fastighetsägaren själv eller med egen personal utför arbeten för

skötsel av fastigheter som ingår i en skattefri verksamhet. För

kommuner avser uttagsbeskattningen bara stadigvarande bostad (3 kap.

29 § ML).

I praktiken innebär uttagsbeskattningen att fastighetsägaren betalar

mervärdesskatt till staten på arbetskostnaden för skötsel av en fastighet.

Denna är inte avdragsgill utan belastar fastighetsägaren som en kostnad.

Avsikten är att det skall bli kostnadsneutralt oavsett om tjänsterna utförs

i egen regi (med uttagsbeskattning) eller upphandlas externt (varvid

debiterad mervärdesskatt inte kan dras av).

Enligt regeringens förslag i avsnitt 4.2 skall kommunen kunna få

ersättning för ingående mervärdesskatt som är hänförlig till s.k.

omsorgsbostäder. Genom detta förslag försvinner behovet av att ha kvar

uttagsbeskattningen för dessa. Om kommunen köper en tjänst utgår

mervärdesskatt på tjänsten som kommunen kan få ersättning för från

kommunkontosystemet. Någon kostnad för mervärdesskatt uppkommer

därmed inte. Det blir därför inte dyrare ur mervärdesskattesynpunkt att

köpa tjänsterna än att utföra arbetet i egen regi.

Regeringens bedömning är därför att uttagsbeskattningen bör

avskaffas för de boendeformer som föreslås föras in i reglerna för

kommunkontosystemet.

4.5 Ekonomiska konsekvenser

Omslutningen i kommunkontosystemet beräknas, till följd av

förslagen om ersättning för vissa boendeformer, öka med ca 720

miljoner kronor per helår. Eftersom förslaget föreslås genomföras

fr.o.m. den 1 juli 1998 beräknas omslutningen i systemet öka med ca

360 miljoner kronor år 1998. Systemet är självfinansierat och påverkar

inte det statliga budgetsaldot. Den ökade omslutningen under år 1998

kommer däremot att medföra ett behov av höjda tillskott till kontona

inför år 1999. Dessa avgifter fastställs under hösten 1998.

Förslaget om den slopade uttagsbeskattningen innebär att statens

inkomster beräknas minska med ca 30 miljoner kronor per helår och 15

miljoner kronor under år 1998. Av samma skäl bedöms förslaget leda

till att kommunernas utgifter netto minskar med samma belopp. Den

ekonomiska regleringen mellan staten och kommunerna bör ske genom

att det generella statsbidraget sänks med 15 miljoner kronor för år 1998

och ytterligare 15 miljoner kronor år 1999.

5 Bidrag i utjämningssyfte i Skåne och Västra

Götalands län

5.1 Bakgrund

Regeringen har beslutat att Kristianstads läns landsting och Malmöhus

läns landsting den 1 januari 1999 skall läggas samman till Skåne läns

landsting. Samma dag skall Malmö kommun träda in i Skåne läns

landsting. Regeringen har även beslutat att Göteborgs och Bohus läns

landsting, Älvsborgs läns landsting och Skaraborgs läns landsting den 1

januari 1999 skall läggas samman till Västra Götalands läns landsting.

Samma dag skall Göteborgs kommun träda in i Västra Götalands läns

landsting samt Habo och Mullsjö kommuner träda in i Jönköpings läns

landsting.

De berörda landstingen och Malmö respektive Göteborgs kommun

har till regeringen gett in förslag till preliminära ekonomiska

regleringar, vilka regeringen har fastställt.

Som en utgångspunkt för den ekonomiska regleringen inför bildandet

av Skåne läns landsting anges att den (sett ur skattebetalarnas perspektiv)

så långt det är möjligt skall vara neutral för invånarna i Skåne län oavsett

kommuntillhörighet. De olika delarna av den ekonomiska regleringen

skall således ses som en helhet, allt syftande till att Skåne läns landsting

och Malmö kommun efter indelningsändringen skall ha ekonomiska

förutsättningar som är likvärdiga med vad som gäller för andra landsting

och kommuner.

Som en utgångspunkt för den ekonomiska regleringen inför bildandet

av Västra Götalands läns landsting anges att den ekonomiska regleringen

i sig inte skall leda till några väsentliga ökningar av skatteuttag eller

avgifter eller väsentliga minskningar av verksamheten för invånarna vare

sig i det nya landstinget eller i kommunerna i regionen.

5.2 Förslag till möjlighet för landstinget och kommunerna i

Skåne län och Västra Götalands län att lämna bidrag till

annan kommun

Regeringens förslag: Med anledning av bildandet av de nya landstingen

tillåts Skåne läns landsting att lämna bidrag till en eller flera kommuner

i Skåne län och Västra Götalands läns landsting att lämna bidrag till

Göteborgs kommun, om det behövs för att främja skatteutjämning.

Kommunerna i Skåne län respektive Västra Götalands län tillåts även

lämna bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellan

kommunerna till följd av att kommunerna vid verksamhetsöverföringar

mellan kommunerna och landstinget har olika kostnader för den

verksamhet som har överlåtits.

Rätten att lämna bidrag regleras genom en särskild lag. Lagen är inte

tidsbegränsad men det fortsatta behovet av bidragsmöjligheten skall

utvärderas före utgången av år 2002.

Skälen för regeringens förslag

En utgångspunkt för arbetet med de ekonomiska regleringarna till följd

av indelningsändringarna i Skåne län och Västra Götalands län är att

landstingen respektive kommunerna skall ta ut skatt av sina invånare så

att de kan svara för den verksamhet som ålagts dem.

I de ekonomiska regleringarna har angetts som mål att effekterna av

bildandet av de nya landstingen så långt det är möjligt skall vara neutrala

för invånarna i Skåne län respektive inte skall medföra några väsentliga

ökningar i utdebitering eller väsentliga minskningar av verksamheten för

invånarna i Västra Götalands län. Det har visat sig att dessa mål inte kan

uppnås utan någon form av inomregional utjämning. Problemen beskrivs

i det följande.

Bidrag från landstinget till en kommun

Arbetet med den ekonomiska regleringen i respektive län har bl.a.

inneburit att man har gjort en för hela landstinget enhetlig gränsdragning

mellan verksamheter som landstinget respektive kommunerna skall

svara för. Med ett sådant enhetligt gränssnitt skapas förutsättningar

utifrån ett verksamhetsperspektiv för de nya landstingen att kunna ha en

enhetlig skattesats.

Efter att verksamhetsöverföringar och regleringar till följd av dessa

har gjorts för att uppnå ett enhetligt gränssnitt mellan landstinget och

kommunerna kommer det fortfarande att finnas betydande skillnader i

skattesatser (se figur 1 nedan). När en enhetlig sammanvägd skattesats

skall bestämmas för de nya landstingen kommer den att ligga över den

nivå som faktiskt skulle ha behövt tas ut för Malmö respektive

Göteborgs kommuns landstingsdel varigenom skatteutrymmet för

kommundelen minskar. Om inga åtgärder vidtas innebär detta antingen

att den kommunala verksamheten i dessa kommuner skulle behöva

minska drastiskt eller att skatten för invånarna i Malmö respektive

Göteborgs kommun skulle behöva höjas betydligt. Detta förhållande har

påtalats i framställningarna från sammanläggningsdelegerade för Skåne

respektive Västra Götalands län.

I framställningen från sammanläggningsdelegerade för Skåne läns

landsting anförs dessutom att en enhetlig landstingsskattesats också

medför att invånarna i ett av de tidigare landstingen i Skåne län får en

skattehöjning medan andra får en sänkning utan att verksamheten, i vart

fall till en början, vare sig ökat eller minskat. För att landstinget och

kommunerna successivt skall kunna anpassa skattesatsen till den

verksamhet som bedrivs utan att detta får för stora effekter för invånarna

i länet behövs någon form av utjämning även i förhållande till andra

kommuner än Malmö. Om invånarna i det nya landstinget skall få

oförändrad skatt måste vissa kommuner således sänka sin skatt när

landstingsskatten i det nya landstinget hamnar på en högre nivå än i ett av

de tidigare landstingen.

De ovan beskrivna förhållandena vid bildandet av de nya landstingen i

Skåne län och Västra Götalands län kräver under en övergångsperiod

särskilda möjligheter till omfördelning av skattemedel. Om de nya

landstingen bestämmer sin skattesats så att den ligger över den nivå som

faktiskt skulle ha behövt tas ut för att klara den landstingskommunala

verksamheten på motsvarande nivå som före sammanslagningen, så finns

ett visst utrymme för omfördelning av skattemedel till kommunerna.

En sådan omfördelning syftar till att utjämna de relativt stora

skillnader som kommer att uppstå mellan Malmö respektive Göteborgs

kommuns skattesatser avseende överförd landstingsverksamhet och

skattesatserna i de nya landstingen (se bidrag a i figur 1 nedan).

Beträffande Skåne län är syftet att även kompensera för de

skattehöjningar respektive skattesänkningar som skulle kunna bli

effekten av en enhetlig landstingsskattesats för invånarna i andra

kommuner i länet (se bidrag b i figur 1 nedan).

Regeringen föreslår att frågan löses på så sätt att Skåne läns landsting

tillåts lämna bidrag till en eller flera kommuner i Skåne län och Västra

Götalands läns landsting tillåts lämna bidrag till Göteborgs kommun.

Förslaget innebär inte någon skyldighet för landstingen att lämna bidrag

till kommunerna. Avsikten är att bidrag skall lämnas under en övergångs-

period. Hur lång denna period bör vara är svårt att nu avgöra. Avsikten är

dock inte att införa ett system där kommuner på längre sikt är beroende

av bidrag från landstinget. Parterna bör därför redan nu planera för hur

man skall kunna uppnå målsättningen att landstingen respektive

kommunerna skall ta ut skatt av sina invånare så att de kan svara för den

verksamhet som ålagts dem. Det fortsatta behovet av bidragsmöjligheten

skall utvärderas före utgången av år 2002.

Figur 1. Principskiss över regleringar mellan kommuner och landsting vid

bildandet av ett gemensamt landsting

Bidrag från en kommun till en annan

De ekonomiska regleringar som görs mellan landstinget och

kommunerna i länet i samband med de verksamhetsöverföringar som

genomförs för att skapa ett enhetligt gränssnitt innebär att den part som

lämnar ifrån sig ansvaret för en viss verksamhet kan sänka sin skattesats

så mycket som motsvarar de minskade kostnaderna. Utrymme finns då

för den part som tar över ansvaret att höja sin skattesats lika mycket. En

sådan skatteväxling måste ske med en för hela länet enhetlig skattesats.

För kommunerna kan dock de ökade eller minskade kostnaderna vara

större eller mindre än den förändring av skatten som överföringen

föranleder för landstinget. Kommunerna behöver därför kunna utjämna

dessa kostnadsskillnader sig emellan.

För att kunna utjämna kostnadsskillnader mellan kommunerna föreslår

regeringen att kommunerna får en befogenhet att lämna bidrag till

varandra om det behövs för att jämna ut kostnader mellan dem. Förslaget

innebär inte någon skyldighet för en kommun att lämna bidrag utan är

helt frivilligt. Systemet med kostnadsutjämning mellan kommunerna

förutsätter därför att kommunerna är överens om detta. Avsikten är att

även dessa bidrag skall lämnas under en övergångsperiod så att

kommunerna successivt skall kunna anpassa sig till den nya indelningen

och verksamhetsavgränsningen samt de nya ekonomiska

förutsättningarna.

Formella förutsättningar

Enligt 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen får kommuner och

landsting ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. Kommunernas

allmänna befogenheter regleras i kommunallagen (1991:900). Enligt 2

kap. 1 § kommunallagen får kommuner och landsting själva ha hand om

sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till

kommunens eller landstingets område eller deras medlemmar och som

inte skall handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting

eller någon annan.

Av dessa bestämmelser följer att ett landsting eller en kommun inte

får ta ut skatt för skötseln av en uppgift som ankommer på en annan

kommun. När ett landsting lämnar bidrag till en kommun i

utjämningssyfte bidrar landstinget till kostnaderna för skötseln av

kommunala angelägenheter. Detsamma gäller när en kommun lämnar

bidrag till en annan för kostnadsutjämning.

För att kunna genomföra förslaget bör därför Skåne läns och Västra

Götalands läns landstings kompetens vidgas så att landstingen ges

befogenheten att lämna bidrag till en kommun i länet i utjämningssyfte.

Även kommunernas kompetens bör utvidgas så att de kan lämna bidrag

till varandra för kostnadsutjämning till följd verksamhetsöverföringar.

Detta kräver lagstöd eftersom en sådan ordning annars skulle strida mot

den allmänna kompetensregeln i 2 kap. 1 § kommunallagen. En liknande

utvidgning av ett landstings kompetens att lämna bidrag till kommuner

har skett tidigare genom lagen (1982:1070) om skatteutjämning i

Stockholms läns landstingskommun och en utvidgning motsvarande den

nu föreslagna av kommunernas kompetens har skett i samband med

överföring av omsorgsverksamhet från landstingen till kommunerna (jfr

17 § lagen [1993:387] om stöd och service till vissa funktionshindrade).

Att utnyttja den vidgade kompetensen inom respektive landsting eller

kommun är frivilligt och således inte någon skyldighet. De nya

landstingen och kommunerna i länen bör på egen hand få bestämma hur

bidragen skall utformas. En förutsättning är således att samtliga

inblandade parter är överens. Enligt regeringens mening saknas det

anledning att i lagen närmare reglera förutsättningarna för när bidrag kan

lämnas. Är parterna överens bör en utjämning få ske.

Regeringen anser att bestämmelserna bör tas in i en särskild lag.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

5.3 Effekterna på utjämningssystemet med anledning av

indelningsändringarna i Skåne län och Västra Götalands

län

Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsregler i

utjämningssystemet med anledning av indelningsändringarna i Skåne län

och Västra Götalands län behövs inte.

Skälen för regeringens bedömning

Frågans behandling

Frågan om speciella övergångsregler med anledning av

indelningsändringarna i Skåne och Västra Götalands län har påtalats i en

motion (Bo305) som behandlades av finansutskottet i bet.

1997/98:FiU3 (s. 19). De delar i utjämningssystemet som förts fram

där behov av övergångsbestämmelser kan finnas är de länsvisa

skattesatserna i inkomstutjämningen och kollektivtrafiken i

kostnadsutjämningen.

Länsvisa skattesatser

Vid beräkning av tillägg och avdrag i inkomstutjämningssystemet

tillämpas reglerade, dvs. centralt fastställda, länsvisa skattesatser. Dessa

är opåverkbara för den enskilda kommunen eller landstinget och

fastställs av regeringen för varje län utifrån de för kommunerna

respektive landstingen genomsnittliga skattesatserna. Beräkningssättet

framgår av prop. 1995/96:64 Ett nytt utjämningssystem för kommuner

och landsting m.m.

Principen med enhetliga och opåverkbara skattesatser för varje län

innebär att en genomsnittlig länsvis skattesats även skall bestämmas för

kommunerna och landstingen i Skåne och Västra Götalands län.

Regeringen anser att principen med enhetliga länsvisa skattesatser bör

tillämpas även i den nya läns- och landstingsindelningen i Skåne och

Västra Götaland genom en sammanvägning av de nu gällande länsvisa

skattesatserna för de tidigare länen i Skåne och Västra Götaland. Detta

medför mycket begränsade effekter på inkomsterna för kommunerna i

tidigare Kristianstads och Malmöhus län.

Regeringen anser mot denna bakgrund att särskilda övergångsregler

avseende de länsvisa skattesatserna inte behövs och att de föreslagna

bestämmelserna som medger möjlighet till utjämning får anses

tillräckliga.

Kollektivtrafik

Samtliga delar i kostnadsutjämningen är föremål för översyn av

Kommunala utjämningsutredningen (dir. 1995:118). Utredningen har i

uppdrag att bl.a. se över utjämningsmodellen för kollektivtrafik och

skall presentera förslag i sådan tid att de kan föreläggas riksdagen och

träda i kraft år 2000. De förändringar som skett i länsindelningen

förutsätts bli beaktade i detta arbete och regeringen anser det därför

inte motiverat med några särskilda övergångsbestämmelser i modellen

för kollektivtrafik för år 1999. Hur beräkningen av standardkostnaden

för de nya landstingen och kommunerna för år 1999 skall ske kommer

att lösas i samråd med berörda parter och regleras genom en

förordningsändring.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

Förslagen har behandlats i avsnitt 4.2 och 4.3.

6 §

Enligt tillägget i paragrafen tillämpas inte avdragsförbudet i 8 kap. 9 §

första stycket 1 mervärdesskattelagen (1994:200) när det gäller sådana

boendeformer som regleras i 20 § andra stycket och 21 § tredje stycket

socialtjänstlagen (1980:620) samt 9 § 8 och 9 lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funktionshindrade. I fråga om dessa

boendeformer medges således ersättning.

Ersättning medges om kommunen har utgifter för ingående

mervärdesskatt för en boendeform som avses i de angivna lagrummen.

Det kan vara fråga om kostnader som uppkommit under byggnation, om

kommunen bygger själv, eller kostnader som uppkommit vid driften av

en sådan boendeform.

Kommunen bör vid behov utöver en faktura där mervärdesskatten

framgår kunna visa att mervärdesskatten avser en sådan boendeform som

anges i lagrummet. Det kan göras t.ex. genom att uppvisa ett beslut om

att inrätta en sådan särskild boendeform, vilket kan vara ett beslut om de

allmänna planerna och budgeten där sådana boendeformer finns

upptagna, eller ett beslut om att tillhandahålla en sådan boendeform.

7 §

Ändringen innebär att rätt till ersättning för den s.k. dolda

mervärdesskatt som kommunerna får betala medges inte bara vid

upphandling utan även vid hyra av sådana boendeformer som avses i 6 §.

6.2 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Förslaget har behandlats i avsnitt 4.4.

3 kap.

29 §

Genom hänvisningen i paragrafen till 6 § lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting omfattar undantaget

i första stycket kommunernas uttag av tjänster som hänför sig till sådana

boendeformer som regleras i 20 § andra stycket och 21 § tredje stycket

socialtjänstlagen (1980:620) samt 9 § 8 och 9 lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funktionshindrade. Uttag av sådana tjänster

beskattas således inte.

6.3 Förslaget till lag om rätt för landstinget och

kommunerna i Skåne län och Västra Götalands län att

lämna bidrag till annan kommun

Förslaget har behandlats i avsnitt 5.2.

Sammanfattning av betänkandet Ersättning för viss

mervärdesskatt till kommuner och landsting,

Ds 1997:74

Kommuner har rätt till ersättning för ingående mervärdesskatt som inte

dragits av enligt mervärdesskattelagen (1994:200), ML, från ett särskilt

egenfinansierat kommunalt system. De har också rätt att erhålla en 6-

procentig ersättning vid upphandling eller bidragsgivning avseende

sjukvård, tandvård, social omsorg eller utbildning. Syftet med

ersättningen är att täcka de merkostnader som följer av att en

entreprenör inom dessa områden inte har samma rätt till återbetalning av

ingående mervärdesskatt som kommunerna.

När det gäller ersättningen för ingående mervärdesskatt medges inte

rätt till ersättning för ingående mervärdesskatt i de fall den avser

stadigvarande bostad. Skattemyndigheterna och kommunerna har i ett

antal fall haft olika syn på hur begreppet stadigvarande bostad skall

tolkas och f.n. finns ett flertal fall för prövning hos skattemyndigheterna

rörande denna tolkning.

Ett särskilt problem uppstår då en entreprenör skall genomföra en

investering för att exempelvis bygga ett daghem. Vid en extern

upphandling från en entreprenör som både tillhandahåller lokal och

barnomsorg erhåller kommunen en 6-procentig ersättning på det bidrag

man lämnar. I de fall då lokalkostnaden är hög jämfört med kostnaden

för tjänsten/omsorgen blir denna ersättning inte tillräcklig för att

åstadkomma konkurrensneutralitet. I genomsnittsfallet är dock

ersättningen inte för låg.

Arbetsgruppens uppdrag har främst varit att analysera de ovan nämnda

frågeställningarna och om den bedömer det lämpligt presentera förslag

till hantering av dem. I samband med detta arbete har även andra

frågeställningar uppmärksammats. Bl.a. har kontrollen i

kommunkontosystemet diskuterats.

Beträffande frågan om tolkningen av begreppet stadigvarande bostad

redovisar arbetsgruppen ett förslag om att en koppling till de

boendeformer som anges i socialtjänstlagen (1980:620), SoL, samt

lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS,

förs in i kommunkontosystemet. På detta sätt anges de fall då

kommunerna har rätt till ersättning för den ingående mervärdesskatten

från kommunkontosystemet.

Arbetsgruppen redovisar vidare två alternativa lösningar till hur denna

avgränsning kan reglera kommunernas rätt till ersättning för ingående

mervärdesskatt från systemet. Om kommunerna äger de aktuella

bostäderna har de i båda fallen rätt till ersättning från

kommunkontosystemet. Skillnaden mellan de båda alternativen avser det

fall då kommunen hyr bostäderna och vidareuthyr dessa till

omsorgstagarna.

Enligt det första alternativet föreslås fastighetsägarna kunna begära att

bli s.k. frivilligt skattskyldiga vid uthyrning av omsorgsbostäder till en

kommun, vilket innebär att utgående mervärdesskatt kan tas ut på hyran

och att avdragsrätt medges för ingående mervärdesskatt.

En fördel med detta alternativ är att lagstiftningen om frivilligt inträde

är känd och kan hanteras av såväl fastighetsägare som kommuner och

skattemyndigheter. En annan fördel är att kommunerna får en öppet

debiterad mervärdesskatt på hyran som utgör underlag för ansökan om

ersättning för mervärdesskatt från kommunkontosystemet. En nackdel

med alternativet är att det leder till en utökning av det redan omfattande

regelverket i mervärdesskattelagen (1994:200), ML.

I det andra alternativet behålls reglerna för frivillig skattskyldighet

oförändrade. I stället föreslås att hyreskostnader berättigar till

ersättning från kommunkontosystemet och en ny ersättningsnivå om 18

procent införs på kommunens hyreskostnad för omsorgsbostäder. Detta

medför att det blir färre ändringar i ML jämfört med det första

alternativet. Riskerna för felredovisning av mervärdesskatt minskar och

skattemyndigheternas kontrollverksamhet påverkas inte av dessa regler.

Förslaget innebär att det behöver införas ytterligare en ersättningsnivå i

kommunkontosystemet, vilket i sin tur kan ställa krav på att

kontrollfunktionen i systemet behöver stärkas.

De ekonomiska konsekvenserna av det första alternativet är att

omsättningen i kommunkontosystemet beräknas öka med ca 850

miljoner kronor och kommunernas utgifter förväntas öka med ca 350

miljoner kronor. Statens inkomster bedöms minska med ca 50 miljoner

kronor under det första året och därefter öka med ca 250 miljoner

kronor per år. En ekonomisk reglering mellan staten och kommunerna

blir inte neutral eftersom statens inkomster inte ökar i samma

omfattning som kommunernas utgifter ökar.

Det andra alternativet beräknas innebära att omsättningen i

kommunkontosystemet ökar med ca 720 miljoner kronor.

Kommunernas utgifter bedöms minska med ca 30 miljoner kronor och

statens inkomster minskar i samma omfattning. En ekonomisk reglering

skulle kunna ske genom att det generella statsbidraget till kommunerna

sänks med 30 miljoner kronor.

Beträffande frågan om konkurrensneutralitet och 6-procentsbidraget

kan en lösning övervägas där kommunen i det fall den handlar upp vård

eller omsorgsverksamhet från en entreprenör som tillhandahåller

verksamheten i egen eller förhyrd lokal ges möjlighet att ansöka om

särskild ersättning från kommunkontosystemet. På lokaldelen skulle

kommunen kunna söka särskild ersättning med 18 procent på kostnaden

och på vård/omsorgsdelen ersättning med 5 procent av kostnaden. I det

fall entreprenören inte delar upp sin kostnad/ersättning skulle

kommunen kunna få ersättning med 6 procent enligt nuvarande

regelverk.

Detta förslag innebär att konkurrensneutraliteten mellan privata

entreprenörer och kommunal verksamhet inom de skattefria områdena

förbättras. En nackdel är att det kommer att finnas tre olika

ersättningsnivåer i kommunkontosystemet, vilket som nämndes ovan kan

behöva kombineras med en ökad kontroll av ansökningarna. Enligt

arbetsgruppen bör frågan om en stärkt kontroll i systemet övervägas

närmare.

Vidare redovisar arbetsgruppen förslag om att regelverket

kompletteras med formella regler så att möjlighet ges att rätta felaktiga

rekvisitioner från systemet. Dessutom presenteras två alternativa förslag

till hur återbetalning av mervärdesskatt till systemet kan ske vid

avyttring av fastighet.

Betänkandets lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting;

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Vid utbetalning av ersättning

enligt 5 § tillämpas bestämmel-

serna i 8 kap. 9, 10, 15 och 16 §§

mervärdesskattelagen (1994:200).

Vid utbetalning av ersättning

enligt 5 § tillämpas bestämmel-

serna i 8 kap. 9, 10, 15 och 16 §§

mervärdesskattelagen (1994:200).

Ersättning medges dock för

ingående mervärdesskatt som är

hän-förlig till sådana

boendeformer som regleras i 20

§ andra stycket och 21 § tredje

stycket socialtjänstlagen

(1980:620) samt 9 § 8 och 9

lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa

funktionshindrade och

tillhandahålls enligt 6 §

socialtjänstlagen (1980:620)

eller 7 § lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funk-

tionshindrade.

2 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200);

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 3 och 29 §§ samt 8 kap. 10 §

mervärdesskattelagen (1994:200) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §1

Undantaget enligt 2 § omfattar inte

1. upplåtelse eller överlåtelse av verksamhetstillbehör utom i fall som

avses i 2 § andra stycket,

2. omsättning av växande skog, odling och annan växtlighet utan

samband med överlåtelse av marken,

3. upplåtelse eller överlåtelse av rätt till jordbruksarrende,

avverkningsrätt och annan jämförlig rättighet, rätt att ta jord, sten eller

andra naturprodukter samt rätt till jakt, fiske eller bete,

4. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt

upplåtelse av campingsplatser och motsvarande i campingverksamhet,

5. upplåtelse av parkeringsplatser i parkeringsverksamhet,

6. upplåtelse för fartyg av hamnar eller för luftfartyg av flygplatser,

7. upplåtelse av förvaringsboxar,

8. upplåtelse av utrymmen för reklam eller annonsering på fastigheter,

9. upplåtelse för djur av byggnader eller mark, och

10. upplåtelse för trafik av väg, bro eller tunnel samt upplåtelse av

spåranläggning för järnvägstrafik.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare för

stadigvarande användning i en

verksamhet som medför

skattskyldighet eller som medför

rätt till återbetalning enligt 10

kap. 9, 11 eller 12 § helt eller

delvis hyr ut en sådan byggnad

eller annan anläggning, som utgör

fastighet. Uthyrning till staten

eller en kommun är skattepliktig

även om uthyrningen sker för en

verksamhet som inte medför

sådan skyldighet eller rätt.

Skatteplikt föreligger dock inte

för uthyrning till en kommun, om

fastigheten vidareuthyrs av

kommunen för användning i en

verksamhet som inte medför

skattskyldighet eller rätt till

återbetalning enligt 10 kap. 9, 11

eller 12 § eller om uthyrningen

avser stadigvarande bostad. Vad

som har sagts om uthyrning gäller

även för upp-låtelse av bostadsrätt.

Undantaget enligt 2 § gäller inte

heller när en fastighetsägare för

stadigvarande användning i en

verksamhet som medför

skattskyldighet eller som medför

rätt till återbetalning enligt 10

kap. 9, 11 eller 12 § helt eller

delvis hyr ut en sådan byggnad

eller annan anläggning, som utgör

fastighet. Uthyrning till staten

eller en kommun är skattepliktig

även om uthyrningen sker för en

verksamhet som inte medför

sådan skyldighet eller rätt.

Skatteplikt föreligger dock inte

för uthyrning till en kommun, om

fastigheten vidareuthyrs av

kommunen för användning i en

verksamhet som inte medför

skattskyldighet eller rätt till

återbetalning enligt 10 kap. 9, 11

eller 12 § eller om uthyrningen

avser stadigvarande bostad. Till

stadigvarande bostad hänförs

inte sådana bo-endeformer som

anges i 6 § lagen (1995:1518)

om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting. Vad

som har sagts om uthyrning gäller

även för upplåtelse av bostadsrätt.

Andra stycket tillämpas också vid uthyrning i andra hand och vid

bostadsrättsinnehavares upplåtelse av nyttjanderätt till fastighet som

innehas med bostadsrätt.

I 9 kap. finns särskilda bestämmelser om skattskyldighet för sådan

uthyrning, bostadsrättsupplåtelse och upplåtelse av nyttjanderätt som

anges i andra och tredje styckena.

29 §2

Från skatteplikt undantas

kommunernas uttag av varor och

tjänster för eget behov.

Undantaget omfattar inte en

kommuns uttag av tjänster när det

gäller arbeten på stadigvarande

bostad i sådana fall som avses i 2

kap. 8 §.

Från skatteplikt undantas

kommunernas uttag av varor och

tjänster för eget behov.

Undantaget omfattar inte en

kommuns uttag av tjänster när det

gäller arbeten på stadigvarande

bostad i sådana fall som avses i 2

kap. 8 §. Till stadig-varande

bostad hänförs inte sådana

boendeformer som anges i 6 §

lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting.

8 kap.

10 §3

Avdragsförbudet i 9 § 1 gäller

inte om den ingående skatten

hänför sig till förvärv eller import

för utförande av sådana tjänster

som avses i 2 kap. 7 eller 8 § och

för vilka uttagsbeskattning skall

ske med stöd av bestämmelserna i

2 kap. Avdrag får också göras för

ingående skatt som hänför sig till

ett jordbruksarrende även till den

del arrendet omfattar bostad.

Avdragsförbudet i 9 § 1 gäller

inte om den ingående skatten

hänför sig till förvärv eller import

för utförande av sådana tjänster

som avses i 2 kap. 7 eller 8 § och

för vilka uttagsbeskattning skall

ske med stöd av bestämmelserna i

2 kap. Avdrag får också göras för

ingående skatt som hänför sig till

ett jordbruksarrende även till den

del arrendet omfattar bostad.

Fastighetsägare som är

skattskyldig för uthyrning av

sådana boendeformer som anges

i 6 § lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting har

avdragsrätt för ingående skatt

avseende dessa.

I 15 § och 16 § första stycket 2 finns särskilda begränsningar av rätten

till avdrag för ingående skatt som hänför sig till förvärv eller hyra av

personbilar eller motorcyklar.

Förteckning över remissinstanserna

Kammarrätten i Stockholm, Socialstyrelsen, Statskontoret,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Skattemyndigheten i Dalarnas

län, Statens skolverk, Konkurrensverket, Boverket, Kommittén för

uppföljning av resursfördelning till fristående skolor (U 1997:10),

Askersunds kommun, Bergs kommun, Bodens kommun, Bollnäs

kommun, Borlänge kommun, Gotlands kommun, Gällivare kommun,

Göteborgs kommun, Helsingborgs kommun, Höganäs kommun,

Jönköpings kommun, Kalmar kommun, Karlshamns kommun, Karlstads

kommun, Kils kommun, Kungsbacka kommun, Linköpings kommun,

Luleå kommun, Malmö kommun, Markaryds kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun,

Nacka kommun, Nyköpings kommun, Skellefteå kommun, Skövde

kommun, Stockholms kommun, Sundsvalls kommun, Svenljunga

kommun, Uddevalla kommun, Valdemarsviks kommun, Vellinge

kommun, Västerås kommun, Östersunds kommun, Östra Göinge

kommun, Bohuslandstinget, Malmöhus läns landsting, Stockholms läns

landsting, Södermanlands läns landsting, Jönköpings läns landsting,

Byggentreprenörerna, Sveriges Fastighetsägareförbund, Friskolornas

riksförbund, HSB Riksförbund, Sveriges Industriförbund,

Landstingsförbundet, Riksbyggen, Riksförbundet för enskild vård,

SABO, Sveriges Arbetsgivareförening, Företagarnas Riksorganisation,

Svenska Kommunförbundet, Tjänsteförbundet, Föreningen

Auktoriserade Revisorer (FAR), Svenska Revisorsamfundet (SRS),

Komrev, Föreningen Sveriges Kommunalekonomer, Sveriges

Tandläkarförbund och Sveriges Privattandläkarförening.

Inrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 april 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist

Föredragande: Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:153 Vissa kommunala

frågor.

 Senaste lydelse 1997:1256.

1 Senaste lydelse 1994:1798.

1 Senaste lydelse 1994:1798.

2 Senaste lydelse 1994:1798.

3 Senaste lydelse 1994:1798.

Prop 1997/98:153

26

1

Prop 1997/8:153

Bilaga 1

Prop 1997/98:153

Bilaga 1

Prop 1997/8:153

Bilaga 2

Prop 1997/98:153

Bilaga 2

Prop 1997/8:153

Prop 1997/98:153

Bilaga 3