Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som tagits upp

i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 5 december 1991.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ändring av den centrala

myndighetsstrukturen för högskoleutbildning och forskning. En

förändring föreslås också av organisationen inom

studiestödsområdet.

 En ny organisation skapas som är anpassad till de krav som en

från staten mer fristående högskola ställer. Ansvaret för

utvärderingen av högskolan ges en fast form, medan själva

utförandet av utvärderingen sprids till flera organ.

 Förslaget innebär att universitets- och högskoleämbetet (UHä),

utrustningsnämnden för universitet och högskolor (UUH) och

forskningsrådsnämnden (FRN) läggs ner.

 Två nya myndigheter bildas i stället, ett verk som har

huvudsakligen serviceinriktade funktioner gentemot universitet

och högskolor och ett sekretariat med huvudansvar för

utvärderingen av universitetens och högskolornas utbildning och

forskning. Genomförandet av utvärderingen skall emellertid

spridas på många olika institutioner. Avsikten är bl. a. att

engagera Vetenskapsakademien, Vitterhetsakademien och

Ingenjörsvetenskapsakademien för kontinuerliga och långsiktiga

utvärderingsuppgifter.

 Den nuvarande besvärsnämnden för högskoleutbildning får

utvidgade uppgifter.

 Förändringarna av arbetsuppgifter inom den centrala

myndighetsnivån genomförs till vissa delar successivt.

 Organisationen inom studiestödsområdet föreslås bli ändrad

genom att nuvarande studiemedelsnämnder och

vuxenutbildningsnämnder läggs ned och därmed upphör som

självständiga myndigheter den 1 juli 1992. Centrala

studiestödsnämnden (CSN) övertar myndighetsuppgifterna.

Nuvarande kanslipersonal föreslås ingå i CSN:s

kansliorganisation. CSN bör få inrätta samrådsgrupper.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 december

1991Å

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LaurÂen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa förändringar av myndighetsstrukturen inom

högskole- och studiestödsområdena, m.m.

Nya myndigheter för vissa uppgifter inom högre utbildning och

forskning m. m.

1 Ett utvärderingssekretariat och en service-myndighet

 Skälen för mitt förslag:

1.1 Bakgrund

Inom området högre utbildning och forskning finns idag flera

centrala myndigheter och organ; universitets- och

högskoleämbetet, utrustningsnämnden för universitet och

högskolor, besvärsnämnden för högskoleutbildning. även delar av

forskningsrådsorganisationen, främst forskningsrådsnämnden, samt

byggnadsstyrelsen har i viss mån uppgifter av motsvarande slag.

 Sett i relation till verksamhetens omfattning är de resurser

som avsätts för central verksamhet begränsade. Kostnaderna

uppgår till mindre än en procent av den ekonomiska omslutningen

inom högskolan. Det är självfallet viktigt att resurserna kan

användas på effektivast möjliga sätt, så att de centrala

insatserna är till nytta såväl för regering och riksdag som för

verksamheten inom universitet och högskolor. I nuvarande ordning

är resurserna splittrade. En förenkling av den centrala

myndighetsstrukturen kan bidra till ett effektivare utnyttjande

av resurserna.

 Regeringens strävan är att så långt möjligt skapa

förutsättningar för en längre gående decentralisering av

beslutsfattande såväl inom högskolan som inom

forskningsrådsorganisationen.

 I kompletteringspropositionen för budgetåret 1991/92 angavs att

det nuvarande centralt fastställda lin?jesystemet skall upphöra.

En ökad fokusering på prestationer och examina skall ske på

bekostnad av detaljerad styrning. Organisationen av utbildningen

skall fortsättningsvis helt och hållet vara en lokal fråga.

Vidare angavs att tjänster som professor fr.o.m. den 1 juli 1993

skall inrättas och tillsättas lokalt inom högskolan. (Prop.

1990/91:150 Bil. II:7 s. 71 ff., UbU 21, rskr. 389).

 Det nya anslagssystem, som skall tillämpas för högre utbildning

och forskning fr.o.m. budgetåret 1993/94, kommer att innebära

ökad frihet för universitet, högskolor och forskningsråd både

när det gäller valet av resursinsatser och när det gäller

fördelningen i tiden av medelsanvändningen.

 De förändringar, som högre utbildning och forskning nu står

inför, motiverar också förändringar i den centrala

myndighetsorganisationen. Behovet av centrala instanser styrda

från regering och riksdag minskar. I stället bör det kunna

lämnas utrymme för högskoleenheter och forskningsråd att själva

bestämma behovet av att anlita gemensamma inrättningar. Huruvida

en gemensam funktion skall finnas blir därmed beroende av om den

uppfattas som nyttig och ekonomiskt försvarbar av brukarna.

 Den svenska högskolan har i dag en betydande omfattning. Den

ekonomiska omslutningen uppgick budgetåret 1989/90 till i det

närmaste 14 miljarder kronor. Antalet årsstudieplatser inom den

grundläggande högskoleutbildningen överstiger 150 000 och kommer

att öka stadigt under de närmaste åren. Inom forskarutbildningen

finns ca 12 500 aktiva studerande. Personalstyrkan överstiger 40

000 personer.

 Verksamheten bedrivs på högskoleorter över hela landet från

Luleå i norr till[REDACTED_EFTERNAMN] i söder inom högskoleenheter av mycket

varierande storlek.

1.2 Utvärderingsarbete

Den högre utbildningens och forskningens kvalitet är en

självklar fokuseringspunkt för såväl det interna engagemanget

inom högskolan som för det omgivande samhällets intresse.

 Den stora lokala frihet i resursanvändning för både forskning

och grundutbildning som nu efter hand införs ställer stora krav

på en kontinuerligt bedriven utvärdering av hög kvalitet både

lokalt och på nationell nivå.

 Det ankommer på regering och riksdag att ange former för denna

verksamhet på nationell nivå. Tre faktorer bör därvid tillmätas

avgörande vikt.

 Ansvaret för genomförandet av utvärderingen bör spridas på

många olika organ, några av dem bör ha egen initiativrätt.

Därigenom garanteras kvaliteten genom mångfalden.

 De organ m. fl. som ansvarar för genomförandet bör ha en sådan

vetenskaplig auktoritet att de av de inom högskolan verksamma

uppfattas som legitima granskare av deras arbete.

 Resultatet av utvärderingen måste göras tillgängligt för

allmänhet, studenter och beslutsfattare. Genom ett

offentliggörande av skillnader i kvalitet hos t. ex. likartad

utbildning inom flera högskolor kommer de ansvariga att sporras

ytterligare i sina ansträngningar att åstadkomma bästa möjliga

verksamhet.

 Dessa överväganden har lett mig till följande ståndpunkter.

 Ansvaret för utvärderingen av högskolan på nationell nivå bör

anförtros åt ett sekretariat bestående av ett antal framstående

akademiker. Till sekretariatets förfogande skall stå ett litet

men synnerligen kvalificerat kansli. Sekretariatet bör disponera

medel för beställning av utvärderingsinsatser m. m.

 Ansvaret för genomförandet av utvärderingen bör läggas på många

instanser och ad hoc inrättade grupper. En särskild roll bör ges

de tre akademierna, Ingenjörsvetenskapsakademien,

Vetenskapsakademien och Vitterhetsakademien, vilka även bör

engageras att utföra utvärdering på eget initiativ.

 Regeringen kan naturligtvis också fatta beslut om genomförande

av utvärderingar i särskild ordning.

1.3 Uppgifter för en servicemyndighet

I en organisation av nämnd omfattning kommer det även med

ytterligare decentralisering att finnas en rad funktioner, som

av ekonomiska eller kvalitativa skäl med fördel kan behandlas

gemensamt. Det gäller t.ex. administrativ utveckling,

övergripande nationell information om högre utbildning och

forskning, juridisk service, försöksdjursfrågor,

personalutbildning och vissa internationella frågor men också

konkreta frågor som upphandling av utrustning.

 Genomgående gäller för de områden som jag nu har nämnt att de

behov av stöd och nationellt samordnade resurser som föreligger

från högskolans sida ligger på en mycket kvalificerad nivå.

 En central basorganisation för sådana frågor, som har

karaktären av gemensam service och expertstöd till högskolan,

bör således finnas. Det är viktigt för slagkraften att

verksamhetsidÂen för en sådan organisation så långt möjligt

renodlas. Därigenom stimuleras effektivitet och flexibilitet.

 I princip borde en sådan organisation kunna finansieras av

universitet och högskolor och inte över ett eget

statsbudgetanslag. Det kontinuerliga behovet av insatser och

behovet av stöd till små myndigheter talar dock för att en viss

miniminivå finansieras via ett anslag på statsbudgeten direkt

till en sådan servicemyndighet. Uppgifter därutöver, som

universitet och högskolor finner bör utföras gemensamt av ett

centralt organ, finansieras däremot direkt av högskoleenheterna.

En servicemyndighet för högskolan bör inrättas den 1 juli 1992.

Jag återkommer senare till benämningen av denna organisation.

 Ett uppdrag för servicemyndigheten direkt från statsmakterna

bör vara att svara för information om verksamheten inom

högskolan. I uppdraget bör även ingå att svara för övergripande

internationell information.Forskningens och den högre

utbildningens fundamentala roll i samhällsutvecklingen gör det

angeläget med en kvalificerad informationsfunktion för dessa

båda verksamheter på nationell nivå. Forskningsinformation och

information om samspelet mellan forskning och högre utbildning,

rekryteringsbefrämjande information och allmän information om

högskolan och dess verksamhet till allmänhet, näringsliv och

myndigheter bör ges en slagkraftig resurs inom ramen för

servicemyndigheten.

 Servicemyndigheten bör även svara för en besläktad uppgift,

nämligen en samlad redovisning av verksamheten inom högskolan

genom årliga verksamhetsberättelser och på annat sätt. Detta

arbete måste självfallet bedrivas i nära samarbete med

universitet och högskolor och med andra myndigheter, inte minst

statistiska centralbyrån. Det är värt att notera att viktiga

resurser i detta avseende även finns inom den centrala

studiestödsnämnden, CSN.

 Högskolans omfattning och komplexa natur gör det angeläget att

kvalificerat administrativt utvecklingsarbete bedrivs

kontinuerligt. Väsentliga insatser utförs - och måste utföras -

på lokal nivå. Erfarenheten visar dock på ett behov av stöd,

stimulans och viss samordning på nationell nivå. Det gäller t.

ex. formulering av nyckeltal för verksamhetsuppföljning och

utveckling av informationssystem som båda ger väsentligt stöd

lokalt och relevant information för den nationella planeringen.

Servicemyndigheten bör därför ha ett uppdrag från statsmakterna

inom området administrativ utveckling. Avvägningen mellan

insatser av egen kvalificerad personal och genom köp av tjänster

bör ske fortlöpande grundat på samråd med högskoleenheterna.

 Ledningsutveckling och viss kvalificerad personalutbildning i

övrigt, t.ex. kurser för personal som sysslar med försöksdjur,

är likaså väsentlig verksamhet som med fördel bedrivs med ett

mått av samordning och initiativ från nationell nivå. Ansvaret

för en sådan verksamhet bör knytas till servicemyndigheten.

 Till de uppgifter som också bör finansieras genom

statsbudgetanslag till servicemyndigheten hör juridisk service

till universitet och högskolor. även om statsmakternas reglering

genom högskolelag och högskoleförordning fortsättningsvis kommer

att vara starkt begränsad i jämförelse med dagsläget finns en

rad andra författningar, som har tillämplighet inom

högskoleområdet. Regleringen av anställningsförhållanden m.m. är

därtill givetvis av stor betydelse för verksamheten inom

högskolan. Det är väsentligt för universitet och högskolor att

ha tillgång till juridisk expertis med möjlighet att ge råd om

tillämpningen av olika typer av bestämmelser just med avseende

verksamheten inom högskolan. Det föreligger även ett behov av

expertis för rådgivning inom det civilrättsliga området.

 Servicemyndigheten bör vidare svara för vissa frågor, som

gäller internationellt samarbete inom högskoleområdet. Det

gäller framför allt utbildningssamarbetet inom EG. Här behövs en

central instans med förmedlande och koordinerande uppgifter för

bl.a. utbildningssamarbetet inom programmen COMETT och ERASMUS.

I ERASMUS-programmet ingår bl.a. att deltagarländerna skall utse

ett speciellt organ för erkännandefrågor, NARIC ( National

Academic Recognition and Information Centre). Denna uppgift bör

också fullgöras av det nya verket. På forskningssidan är

EG-samarbetet nära förknippat med arbetet inom

forskningsprojekt. Det är därför naturligt att forskningsråden

här liksom hittills har huvudansvaret. Den nya myndigheten bör

dock - om så bedöms lämpligt - tillsammans med forskningsråden

kunna svara för t.ex. informationsinsatser avseende också

forskningsprogrammen.

 En viktig serviceuppgift, som lämpligen bör fullgöras av en

central instans inom högskoleområdet är bedömningen av utländska

högskoleutbildningar. Den nya servicemyndigheten bör svara för

denna uppgift.

 Det bör också vara möjligt att vid servicemyndigheten kunna

fullgöra uppgifter inom området för planering och upphandling av

vetenskaplig utrustning. Betydande fördelar kan uppnås genom

lämplig samordning av upphandling i lönsamhetssyfte, utbildning

för berörd personal och kompetens inom avtalsjuridik m.m. Vidare

kommer den europeiska integrationen att ställa nya krav på

upphandlingsresurserna eftersom det vid upphandling över vissa

beloppsgränser blir nödvändigt att utsträcka anbudsförfarandet

över hela integrationsområdet. Det framstår därför som viktigt

att servicemyndigheten kan ge service till universitet och

högskolor inom dessa områden. För att inte på grund av

övergångsproblem förlora de möjligheter till fördelar som ett

samordnat uppträdande på marknaden inom lämpliga områden kan ge

bör servicemyndighetens verksamhet inom utrustningsområdet till

att börja med vara anslagsfinansierad som nu. Mot slutet av den

första treårsperioden bör den dock till största delen kunna

finansieras på uppdragsbas.

 Organisationen och formerna såvitt gäller utrustningsfrågor

blir i hög grad beroende av de ställningstaganden som kommer att

göras i samband med övergången till ett nytt planerings- och

budgetsystem för högskolan inför treårsbudgetperioden 1993/94 -

1995/96. Vidare kommer uppgifterna att påverkas av det nya

systemet för statlig lokalförsörjning. Jag avser att återkomma

till hithörande frågor i budgetpropositionen 1993.

 Till servicemyndigheten bör vidare administrativt knytas ett

råd för forskning om högskolan. Ledamöterna i rådet, vilka bör

rekryteras efter samma principer som tidigare, bör utses av

regeringen. Rådet svarar för fördelningen av medel för forskning

och utvecklingsarbete rörande verksamheten inom högskolan.

 Vidare bör till myndigheten tills vidare knytas det

grundutbildningsråd, som f.n. är försöksvis inrättat. Beslut om

den fortsatta verksamheten kommer här att fattas i samband med

besluten inför den kommande treåriga planeringsperioden för

högskoleutbildning.

 Servicemyndigheten bör t.o.m. antagningen inför vårterminen

1993 svara för antagningen av studerande till grundläggande

högskoleutbildning. Antagningen bör därefter bedrivas i de

former som universitet och högskolor själva finner lämpliga.

Resurser motsvarande den nuvarande centrala antagningen förs då

över till högskoleenheterna. Ansvaret för högskoleprovet bör

även överföras till servicemyndigheten.

 Servicemyndigheten bör ledas av en generaldirektör.

 Servicemyndighetens verksamhet bör, som har framgått av vad jag

nyss har anfört, till viss del vara anslagsfinansierad och

därutöver uppdragsfinansierad. Jag avser att återkomma till de

anslagstekniska konsekvenserna i budgetpropositionen 1992.

2 Besvärsnämnd

 Skälen för mitt förslag: Enligt det förslag till

högskoleförordning, som läggs fram våren 1992, kommer det att

vara möjligt att anföra besvär över vissa beslut som fattas av

lokala högskoleorgan. Framför allt gäller detta

tjänstetillsättningar. Fr.o.m. den 1 juli 1993 kommer tjänster

som professor att tillsättas genom lokala beslut inom högskolan.

Besvärsnämnden bör då också svara för besvär som avser samtliga

tjänster som professor.

 Besvärsärenden har inget naturligt samband med de funktioner,

som servicemyndigheten skall svara för. Servicemyndigheten bör

således inte vara besvärsinstans. I stället bör det finnas en

besvärsnämnd för högskolan. Denna bör svara för samtliga

besvärsärenden inom högskolan. Det innebär bl.a. att besvär över

kommande beslut av lokala högskoleorgan att tillsätta tjänster

som professor behandlas av besvärsnämnden.

 Den nuvarande besvärsnämnden för högskoleutbildning har till

uppgift att avgöra besvär över antagningsbeslut. Det mest

praktiska är att ombilda denna nämnd och att utvidga dess

ansvarsområde till att omfatta alla typer av besvär inom

högskolan.

 Ombildningen av besvärsnämnden bör ske den 1 juli 1992. Det

beslutande organet bör bestå av en ordförande och sex andra

ledamöter. Samtliga bör utses av regeringen. Ordföranden, liksom

dennes ersättare, bör vara eller ha varit ordinarie domare och

av ledamöterna i övrigt bör också minst hälften vara jurister.

Vid nämnden bör finnas en kanslichef och erforderliga

sekretariatsresurser i övrigt. Jag avser att återkomma till de

anslagsmässiga konsekvenserna i budgetpropositionen 1992.

3 Särskilda förändringar inom forskningsrådsorganisationen m. m.

 Skälen för mitt förslag: Forskningsrådsnämnden, FRN, tillkom

1977 med uppgift i första hand att fördela medel till

tvärvetenskaplig forskning som gäller forskningsområden med

samhällelig relevans, dyrbar vetenskaplig utrustning samt att

bedriva och finansiera forskningsinformation.

FRN:s arbete inleddes vid en tidpunkt då vare sig forskning av

nyss nämnt slag eller forskningsinformation hade en

tillfredsställande förankring inom andra forskningsfinansierande

organ respektive inom högskolan.

 FRN har framgångsrikt bidragit till en positiv förändring i

detta avseende. Jag anser att tiden nu är mogen att markera

övriga forskningsråds och högskoleenheternas roll för

tvärvetenskaplig forskning respektive forskningsinformation

genom att överföra FRN:s nuvarande ansvar till dem. Redan

nuvarande resursfördelning mellan FRN och övriga berörda organ

visar att utvecklingspotentialen för de aktuella verksamheterna

främst ligger hos de stora forskningsfinansierande organen och

inom universiteten och fackhögskolorna. Min uppfattning är att

förändringarna inte får innebära att respektive verksamhet

totalt sett får minskade resurser.

 Forskningsrådsnämnden fördelar nu de särskilda medel som

anvisas för dyrbar vetenskaplig utrustning. Det nya

anslagssystem, som nu successivt införs för all statlig

verksamhet, innebär bl.a. att valet av resursinsats för att

uppnå av statsmakterna angivna mål överlåts till berörda

myndigheter. Någon kostnadsslagsstyrning bör i princip inte

förekomma från regeringens och riksdagens sida. För forskningens

del skall det nya anslagssystemet tillämpas fr.o.m. budgetåret

1993/94.

 En konsekvent tillämpning av det nya anslagssystemets

grundprinciper leder till att medel för vetenskaplig utrustning

i anslutning till forskningsrådsfinansierade projekt inte - som

för närvarande - bör anvisas separat utan ingå i de anslag som

respektive forskningsråd disponerar. Varje forskningsråd kan då

själv ansvara för alla avvägningar som är relevanta för att

forskningsprojekten inom deras respektive områden skall ges så

adekvata resurser som möjligt.

 Som tidigare nämnts fördelar forskningsrådsnämnden också vissa

medel för forskning. Den verksamhet FRN finansierar skall

framför allt vara tvärvetenskaplig och gälla forskningsområden

av samhällelig relevans. även forskningsråden svarar redan nu

för verksamhet som är tvär- och mångvetenskaplig. T. ex. stödjer

HSFR forskning inom områdena datorutveckling, individen och

samhället, stadsforskning och jämställdshetsforskning. NFR har

inrättat en arbetsgrupp för tvärvetenskap med representanter för

rådets fyra programutskott, samt andra forskningsstödjande

organ. Forskningsprogrammet inom området syftar till

vetenskaplig utveckling genom tillämpning av metoder och idÂeer

från naturvetenskapen på problem inom samhällsvetenskap och

humaniora och vice versa.

 De medel, som FRN disponerar, bör efter det att närmare

underlag för fördelningen tagits fram föras över till

forskningsråden.

 Forskningsrådsnämndens arbete med forskningsinformation har

rönt uppskattning. Arbetet med forskningsinformation och medel

härför bör i fortsättningen överföras på servicemyndigheten och

på de högskoleenheter som har fast forskningsorganisation.

 Forskningsrådsnämnden svarar i stor utsträckning för den

interna administrationen för samtliga myndigheter, som ingår i

forskningsrådsorganisationen inom utbildningsdepartementets

område (d.v.s. utöver FRN också

humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet, medicinska

forskningsrådet och naturvetenskapliga forskningsrådet).

Forskningsråden bör tillföras medel som kompensation för att

FRN:s arbetsinsatser inom detta område bortfaller. Det bör

därefter ankomma på forskningsråden att avgöra hur arbetet med

dessa frågor i fortsättningen bäst organiseras. En av

myndigheterna bör även i fortsättningen, om så bedöms lämpligt,

kunna svara för den samlade interna administrationen.

 De uppgifter för vilka forskningsrådsnämnden i dag svarar förs

således över till andra myndigheter. Underlag för den närmare

fördelningen mellan berörda myndigheter kommer att tas fram av

en särskild organisationskommittÂe. Vid fördelningen skall

särskilt beaktas att av statsmakterna gjorda prioriteringar av

tvärvetenskaplig forskning - t.ex. med avseende på kvinno- och

jämställdhetsforskning - kan fullföljas.

4 övergångsfrågor m.m

 Skälen för mitt förslag: Som jag tidigare nämnt bör den nya

servicemyndigheten svara för central antagning av studerande

till grundläggande högskoleutbildning t o m antagningen inför

vårterminen 1993. Den nuvarande centrala antagningsenheten vid

UHä bör därför föras över till servicemyndigheten den 1 juli

1992.

 Utrustningsnämnden för universitet och högskolor är redan i dag

en servicemyndighet. Det är med hänsyn till det pågående

förändringsarbete, som jag tidigare nämnt och som syftar till

förändringar inför budgetåret 1993/94 motiverat att den

nuvarande myndighetens verksamhet får ingå i det nya

servicemyndigheten under budgetåret 1992/93. Servicemyndigheten

bör under detta budgetår i allt väsentligt fullgöra de uppgifter

som utrustningsnämnden nu har. Under den därpå följande

treårsperioden bör en successiv förändring av uppgifterna ske i

enlighet med de förutsättningar jag tidigare har angivit.

 Jag räknar således med att servicemyndigheten den 1 juli 1992

övertar även de uppgifter som utrustningsnämnden för universitet

och högskolor nu har i förhållande till myndigheter utanför

högskoleområdet.

 Mina förslag i det föregående om förändringar av

myndighetsstrukturen inom högskoleutbildning och forskning bör

kunna leda till en besparing på berörda anslag på 10 milj kr.

Jag avser återkomma till denna fråga i samband med

budgetpropositionen 1992.

 Jag räknar med att den personal som vid nuvarande myndigheter

utför de arbetsuppgifter som i allt väsentligt utan förändring

förs över till servicemyndigheten den 1 juli 1992 anställs vid

servicemyndigheten vid denna tidpunkt. Detta gäller i första

hand den personal som vid UHä arbetar med central antagning och

personal vid UUH. Det blir därefter den nya servicemyndighetens

sak att efter hand anpassa personalens struktur och omfattning

till de nya förutsättningar som kommer att gälla även inom de

nyss nämnda områdena. I den mån forskningsråden utökar sin

personal med anledning av att de övertar uppgifter från

forskningsrådsnämnden skall rekryteringarna i första hand göras

bland de nu anställda vid nämnden.

 För att genomföra de redovisade förändringarna bör snarast

möjligt tillsättas en organisationskommittÂe för

servicemyndigheten. I uppdraget till denna kommittÂe bör även

ingå att studera möjligheter till samnyttjande av vissa resurser

mellan den nya myndigheten och CSN. De nuvarande myndigheterna

förutsätts fullfölja sina uppgifter under våren 1992. Det

innebär bl.a. att de i förekommande fall kan slutföra de uppdrag

som givits i syfte att ta fram underlag för statsmakternas

beslut inför treårsperioden 1993/94 - 1995/96. Enligt tidigare

givna direktiv skall dessa uppdrag redovisas under våren 1992, i

regel senast den 1 juni 1992.

 Enligt de myndighetsspecifika direktiv som givits till

utrustningsnämnden för universitet och högskolor skall nämnden

dock lämna en redovisning av vissa frågor senast den 1 september

1992. I den mån det inte är möjligt att lämna en redovisning

senast den 30 juni 1991 bör resterande frågor övertas av

servicemyndigheten för redovisning senast den 1 september 1992.

 För att så långt möjligt undvika praktiska problem för berörda

forskare bör forskningsrådsnämnden fatta vissa beslut även

avseende verksamheten under budgetåret 1992/93.

Forskningsrådsnämnden bör således under våren 1992 besluta om

fördelningen av medel för tvär- och mångvetenskaplig forskning

som anvisas inför budgetåret 1992/93. Nämndens beslut får dock

inte annat än i undantagsfall innebära åtaganden efter utgången

av detta budgetår. Vidare bör nämnden våren 1992 på sedvanligt

sätt bereda och besluta om fördelningen av de särskilda medlen

för dyrbar vetenskaplig utrustning.

 För avveckling av myndigheterna bör i likhet med vad som skedde

vid avvecklingen av skolöverstyrelsen och länsskolnämnderna

inrättas en särskild avvecklingsmyndighet den 1 juli 1992 med

uppgift att i erforderlig omfattning avsluta verksamheter samt

att svara för personalfrågor och andra administrativa frågor

under avvecklingsperioden. Denna myndighet avses få

arbetsgivaransvaret för övertalig personal.

5 Centrala studiestödsnämndens regionala organisation

Bakgrunden till mitt förslag: studiestödsorganisationen består,

förutom av centrala studiestödsnämnden (CSN), av sex

studiemedelsnämnder (SMN) och 24 vuxenutbildningsnämnder (VUN).

Ett kansli finns i varje län. På de sex orter där det finns både

SMN och VUN är kanslierna samordnade. Sammanlagt finns 452

tjänster vid myndigheterna, varav 212 vid CSN, 128 vid SMN och

112 vid VUN per den 30 juni 1991.

 SMN handlägger ärenden om studiehjälp och studiemedel. VUN

handhar ärenden om vuxenstudiestöd, timersättning,

utbildningsarvode och statsbidrag för uppsökande verksamhet på

arbetsplatser.

 Av VUNs nio ledamöter utses fem av regeringen efter nominering

av Landsorganisationen i Sverige (LO) och Tjänstemännens

centralorganisation (TCO). Fyra ledamöter väljs av resp.

landsting och, i vissa fall, av kommuner. Den fackliga

majoriteten har sin grund i vuxenstudiestödens inriktning mot

korttidsutbildade vuxna samt att de fackliga organisationerna

har ansvaret för den uppsökande verksamheten på arbetsplatserna.

 SMN med nio ledamöter, vilka samtliga utses av regeringen, har

en bredare sammansättning med personer från t.ex.

utbildningsväsende, studerandeorganisationer,

arbetsmarknadsmyndigheter, studerandehälsovården, banker samt

från LO och TCO.

 CSN bedriver sedan ett antal år tillbaka ett omfattande

utvecklingsarbete bl.a. genom decentralisering av

arbetsuppgifter. En inriktning har varit att bygga upp en

studiestödsmyndighet i varje län, där i princip alla former av

studiestöd samt återbetalningsfrågor handläggs. Detta ledde till

förslag i proposition 1989/90:100, bil. 10 om övergång till en

länsorganisation med ett kansli i varje län. Riksdagen

bemyndigade regeringen att vidta de åtgärder som behövdes för

att genomföra en omorganisation i enlighet med CSNs förslag (SfU

14, rskr. 202).

 Utbildningsdepartementet remitterade under våren 1990 ett inom

departementet utarbetat förslag till ny nämndorganisation.

Förslaget innebar att nuvarande nämnder skulle upphöra och

ersättas med en länsstudiestödsnämnd i varje län. De nya

nämnderna skulle inrättas successivt i den takt kanslierna

omorganiserades.

 CSN föreslog i sitt remissvar att CSN skulle ges ansvaret för

kansliverksamheten vid nämnderna och att nämnderna in pleno

enbart skulle ansvara för tillämpningen av studiestödsreglerna

och viktigare policyfrågor.

 I prop. 1990/91:100 bil.10 anmäldes att frågan i sin helhet

borde ytterligare beredas och prövas, innan ställning togs till

inrättande av länsstudiestödsnämnder. Avsikten var att återkomma

med närmare förslag om den regionala organisationen i samband

med behandlingen av kompletteringspropositionen för budgetåret

1991/92. Riksdagen hade ingen erinran däremot (SfU 12,

rskr.240).

 I prop.1990/91:150, kompletteringspropositionen, anmäldes att

en särskild utredare hade tillkallats för att utreda vuxnas

möjligheter att finansiera studier på grundskole- och

gymnasieskolenivå (dir. 1990:2), den s.k. Finvuxutredningen.

Enligt vad föredragande statsrådet hade erfarit skulle utredaren

överväga sådana förslag, att de kunde komma att påverka även den

regionala studiestödsorganisationen och behovet av

lekmannanämnder. Frågan om den regionala organisationen borde

därför prövas först i samband med beredningen av utredarens

förslag.

 Enligt SMNs och VUNs instruktioner (1988:1196, 1988:1197) är

det nämnden in pleno som är chef för myndigheten. Genom

delegation fattas emellertid den övervägande delen av besluten i

studiestödsärenden på kanslinivå. Det är de mer komplicerade

ärendena som behandlas vid sammanträde med nämnden. För SMN

gäller det främst när den studerande försenats i studierna av

olika skäl och fortsatt studiestöd därför kan ifrågasättas. För

VUN gäller det främst frågor om urval bland sökande till

vuxenstudiestöd samt ärenden som rör statsbidrag för uppsökande

verksamhet på arbetsplatser. Givetvis behandlas också olika

principfrågor och andra ärenden av särskild vikt vid sammanträde

med nämnden.

 När det gäller prövningen av mer svårbedömda

studiemedelsärenden förekommer idag samråd i jämförelsevis stor

utsträckning med representanter för högskolor och studerande.

Samrådet sker i särskilda samrådsgrupper, vars sammansättning

varierar beroende på vilka utbildningar som de aktuella ärendena

avser. Erfarenheterna av denna ordning är goda. I allmänhet blir

kanslipersonalen och de externa intressenterna helt överens om

ett beslut. Vid VUN är det vanligt att kollektiva ansökningar om

korttidsstudiestöd och bidrag för uppsökande verksamhet

behandlas i en beredningsgrupp innan beslut tas i nämnden.

 Den nuvarande ansvars- och beslutsordningen hos SMN och VUN

har, som nämnts, ifrågasatts av CSN. I den löpande verksamheten

krävs nämligen ofta snabba åtgärder, när det gäller t.ex.

personalfrågor och ADB-teknik. Enligt min mening ställs nu stora

krav på besparingar och rationalisering inom den offentliga

sektorn. När det gäller CSN skulle denna process underlättas

väsentligt, om myndigheten inom ramen för en enda

kansliorganisation fick ta det samlade ansvaret för

organisationsutvecklingen. Den nuvarande ordningen, som innebär

att ansvaret regionalt är splittrat på 30 självständiga

myndigheter, försvårar möjligheterna till helhetslösningar och

en mer flexibel resursanvändning.

 Nämnderna har under årens lopp gjort en värdefull insats när

det gäller utformning av praxis för studiestödsbeviljningen.

Tjänstemännens handläggning av ärenden bygger således på en

solid kunskaps- och erfarenhetsgrund och kan därför anses fylla

högt ställda kvalitetskrav. CSN som central myndighet har till

uppgift att verka för en enhetlig tillämpning av bestämmelserna

om studiestöd. Myndigheten utfärdar föreskrifter och allmänna

råd och bedriver en omfattande utbildnings- och

tillsynsverksamhet.

 Mot bakgrund av vad jag här har anfört, bedömer jag att

studiemedelsnämnderna och vuxenutbildningsnämnderna kan läggas

ned och att kanslierna inordnas i CSNs organisation.

 Den möjlighet att inrätta samrådsgrupper som nu finns vid SMN

bör behållas i den nya organisationen. Förfarandet bör dessutom

kunna utvidgas till att gälla ärenden om vuxenstudiestöd. Det

bör ankomma på CSN att besluta om hur samrådet skall gå till i

de olika slagen av ärenden.

 Den direkta besparingen i form av arvoden m.m. till följd av

nämndernas avskaffande kan uppskattas till 1,5 milj.kr. övriga

besparingar, i första hand för personal kan för 1992/93 beräknas

till 3,5 milj.kr. Man torde också kunna räkna med ytterligare

besparingsmöjligheter under de därefter närmast kommande åren.

CSN förutsätts redovisa sina beräkningar i det avseendet i

kommande anslagsframställningar. Jag återkommer till dessa

frågor i budgetpropositionen.

 SMNs beslut i studiestödsärenden kan överklagas hos CSN. VUNs

beslut om särskilt vuxenstudiestöd kan däremot inte överklagas,

utom när det gäller återkrav av stöd. Beslut om

korttidsstudiestöd, internatbidrag och statsbidrag för

uppsökande verksamhet kan överklagas.

 Mitt förslag i det föregående innebär att beslut som fattas på

regional nivå i fortsättningen formellt blir beslut av CSN.

Detta aktualiserar frågan om det även framgent skall finnas

någon överprövningsmöjlighet i nämnda ärenden.

 CSNs hittillsvarande prövning av överklaganden har inte enbart

betydelse för den enskilde. Den innebär också att praxis mellan

olika nämnder blir mera enhetlig. Dessutom har ärendena utgjort

en signal till CSN om var oklarheter i tillämpningen föreligger

och vilka slag av beslut som oftast ifrågasätts.

 Enligt förvaltningslagen (1986:223) skall en myndighet ompröva

ett beslut, som visar sig vara uppenbart oriktigt. Av

förvaltningsrättsliga principer följer att myndigheterna

därutöver har möjlighet att ompröva sina beslut i betydande

omfattning. Enligt min mening kan det vara lämpligt att CSN får

skyldighet att ompröva sina beslut, om den som beslutet rör

begär det. Det bör emellertid ankomma på regeringen att utforma

närmare bestämmelser om möjligheterna till omprövning hos CSN.

 Jag avser att i samband med beredningen av 1992 års

budgetproposition återkomma till regeringen med förslag till

lagändringar.

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

 1. godkänna de riktlinjer för utvärdering av högskolan som jag

har förordat (avsnitt 1.2),

 2. godkänna att ett sekretariat för utvärderingsfrågor inrättas

den 1 juli 1992,

 3. godkänna att en servicemyndighet för högskoleutbildning och

forskning m m inrättas den 1 juli 1992,

 4. godkänna de riktlinjer för besvärsnämnden för högskolan som

jag har förordat (avsnitt 2),

 5. godkänna att uppgifter förs över från forskningsrådsnämnden

till forskningsråden i enlighet med vad jag har förordat,

 6. godkänna att universitets- och högskoleämbetet,

utrustningsnämnden för universitet- och högskolor och

forskningsrådsnämnden läggs ned den 1 juli 1992,

 7. godkänna de organisationsförändringar inom

studiestödsområdet som jag har förordat (avsnitt 5.2).

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 5 december 1991 3

Proposition om vissa förändringar av myndighets-

strukturen inom högskole- och studiestödsområdena, m.m.

3

1 Ett utvärderingssekretariat och en servicemyndighet

3

 1.1 Bakgrund 4

 1.2. Utvärderingsarbete 6

 1.3 Uppgifter för en servicemyndighet

6

2 Besvärsnämnd 10

3 Särskilda förändringar inom forskningsråds-

 organisationen m.m. 11

4 övergångsfrågor m.m. 13

5 Centrala studiestödsnämndens regionala organisation

15

6 Hemställan 18