Regeringens proposition

1999/2000:72

Ny naturgaslag

Prop.

1999/2000:72

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 30 mars 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en ny lagstiftning införs på naturgasområdet.

Bestämmelserna i lagen (1978:160) om vissa rörledningar föreslås över-

föras till en ny naturgaslag som är avsedd att genomföra Europaparla-

mentets och rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 om gemen-

samma regler för den inre marknaden för naturgas

(gasmarknadsdirektivet).

Den nya naturgaslagen föreslås i huvudsak reglera verksamheter av-

seende koncession, ledningsägares skyldigheter, särredovisning och till-

syn.

De föreslagna bestämmelserna innebär att innehavare av naturgasled-

ningar blir skyldiga att, på skäliga villkor, ansluta naturgasföretag och

berättigade kunder till sina ledningar och att för naturgasföretags och

berättigade kunders räkning transportera naturgas.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 augusti 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till naturgaslag 5

2.2 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 15

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa

rörledningar 17

2.4 Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857) 18

3 Ärendet och dess beredning 20

4 Huvuddragen i EG:s naturgasmarknadsdirektiv 20

4.1 Direktivets ingress 20

4.2 Direktivets sakinnehåll 21

4.2.1 Kapitel I 21

4.2.2 Kapitel II 22

4.2.3 Kapitel III 23

4.2.4 Kapitel IV 23

4.2.5 Kapitel V 23

4.2.6 Kapitel VI 24

4.2.7 Kapitel VII 27

5 En ny naturgaslagstiftning 28

5.1 Behovet av en ny lagstiftning 28

5.2 Lagstiftningens omfattning och huvudsakliga innehåll 28

6 Bestämmelser om koncession 30

6.1 Koncessionsplikt 30

6.2 Undantag från koncession 30

6.3 Förutsättningar för koncession 32

6.4 Villkor för koncession 34

6.5 Tidsbegränsad koncession eller koncession tills vidare 35

6.6 Förlängning av giltighetstid 36

6.7 Naturgasledning inom trafikled 37

6.8 Överlåtelse av koncession 38

6.9 Upphörande av koncession 39

6.10 Borttagande av naturgasledning, återställning m.m. 40

7 Ledningsägarens skyldigheter 42

7.1 Utgångspunkter 42

7.2 Tillträde till naturgasledning 43

7.3 Anslutning till naturgasledningar 44

7.4 Transport av naturgas för annans räkning 46

7.5 Berättigade kunder 47

7.6 Undantag 51

7.6.1 Geografiskt avgränsat område 51

7.6.2 Take or pay-kontrakt 52

7.6.3 Reciprocitet 53

7.7 Transporttariffer 55

7.7.1 Allmänt om transporttariffer 55

7.7.2 Offentliggörande av tariffer 57

7.7.3 Mätning och avläsning 58

8 Ekonomisk redovisning 58

8.1 Särredovisning 58

8.2 Revision 60

9 Kommunala naturgasföretag 61

9.1 Lokaliseringsprincipen 61

9.2 Likställighets- och självkostnadsprinciperna 62

10 Tillsyn m.m. 63

10.1 Tillsyn 63

10.2 Förseningsavgift 65

10.3 Finansiering 66

10.4 Organisation av myndigheten 68

11 Övriga frågor 71

11.1 Systemansvar ansvar för att teknisk balans upprätthålls i

landets naturgassystem 71

11.2 Allmännyttiga tjänster 73

11.3 Företagens behandling av kommersiellt känsliga uppgifter 74

12 Övriga bestämmelser 76

12.1 Ansvar 76

12.2 Överklagande m.m. 76

12.3 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 77

13 Författningskommentar 77

13.1 Förslaget till naturgaslag 77

13.2 Förslaget till lag om ändring i ellagen (1997:857) 113

Bilaga 1 Sammanställning av remissyttranden över Värme- och

gasmarknadsutredningens slutbetänkande Handel med gas i

konkurrens (SOU 1999:115) 114

Bilaga 2 Sammanfattning av slutbetänkandet Handel med gas i

konkurrens (SOU 1999:115) 128

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 144

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 159

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 2000. 164

Rättsdatablad 165

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. naturgaslag

2. lag om ändring i miljöbalken

3. lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar

4. lag om ändring i ellagen (1997:857)

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till naturgaslag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

Lagens tillämpningsområde

1 § I denna lag ges föreskrifter om naturgasledningar och naturgaslager

samt om handel med naturgas i vissa fall.

Definitioner

2 § Med naturgasledning avses rörledning, mät- och reglerstation, linje-

ventilstation, rensdonsstation och kompressorstation.

3 § Med överföring av naturgas avses överföring genom såväl över-

föringsledningar som distributionsledningar till naturgasföretag eller för-

brukare av naturgas.

4 § Med naturgasföretag avses den som överför eller säljer naturgas

samt den som lagrar naturgas för annans räkning.

5 § Med berättigad kund avses

1. förbrukare som har naturgaseldad kraftproduktion, och

2. övriga förbrukare som enligt ingångna inköpsavtal kommer att för-

bruka mer än 25 miljoner kubikmeter naturgas per år på minst ett för-

brukningsställe.

6 § Med transport av naturgas avses överföring av naturgas till anslut-

ningspunkten hos ett naturgasföretag eller en berättigad kund som inne-

havaren av en naturgasledning gör för ett annat naturgasföretags räkning.

7 § Med transporttariff avses avgifter och övriga villkor för transport av

naturgas.

8 § Med anslutning av en naturgasledning avses också återinkoppling av

en befintlig naturgasledning, ändring av den avtalade kapaciteten i an-

slutningspunkten samt ändring av tidpunkt för överföringen.

2 kap. Koncession

Allmänt om koncession

1 § En naturgasledning får inte byggas eller användas utan tillstånd

(koncession) av regeringen. Åtgärder för att bereda plats för en natur-

gasledning, såsom sprängning, schaktning, skogsavverkning, markbered-

ning eller liknande åtgärder, får inte vidtas innan koncession har med-

delats.

Koncession krävs inte för en naturgasledning som

1. är belägen efter en mät- och reglerstation, eller

2. uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde.

Regeringen får föreskriva undantag från kravet på koncession enligt

första stycket i fråga om vissa slag av naturgasledningar eller vissa slag

av åtgärder med naturgasledningar.

2 § Ett naturgaslager får inte byggas eller användas utan tillstånd

(koncession) av regeringen.

Koncession krävs inte för ett naturgaslager som skall anslutas till en

naturgasledning för vilken det inte krävs koncession.

3 § Om regeringen har meddelat koncession för en naturgasledning eller

ett naturgaslager får förbud inte meddelas med stöd av miljöbalken mot

att bygga och använda naturgasledningen eller naturgaslagret.

Förutsättningar för meddelande av koncession

4 § Koncession får meddelas endast om anläggningen är lämplig från

allmän synpunkt.

5 § Koncession får inte strida mot en detaljplan eller mot områdesbe-

stämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas,

får dock mindre avvikelser göras.

6 § Vid prövning av frågor om meddelande av koncession skall be-

stämmelserna i 2 4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken till-

lämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om konces-

sion. När det gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskriv-

ningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Vad som där sägs om tillståndsmyndighet skall gälla regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

7 § En koncession får beviljas endast den som från allmän synpunkt är

lämplig att utöva den verksamhet som avses med koncessionen. Härvid

skall särskilt beaktas om sökanden kan antas ha vilja och förmåga att dels

utöva den verksamhet som avses med koncessionen, dels utöva verksam-

heten enligt de föreskrifter och villkor som kommer att gälla för verk-

samheten.

Koncessionsvillkor

8 § En koncession för en naturgasledning skall ange rörledningens

huvudsakliga sträckning.

En koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager skall för-

enas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och

enskild rätt. Den skall också förenas med de villkor för anläggningens

utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl eller som behövs

för att i övrigt skydda människors hälsa och miljön mot skador och

olägenheter och främja en långsiktigt god hushållning med mark och

vatten och andra resurser eller som av annat skäl behövs från allmän syn-

punkt.

Det får anges som villkor för en koncession att naturgasledningen eller

naturgaslagret skall vara färdigställt inom en viss tid. Om det finns sär-

skilda skäl kan den angivna tiden förlängas. Ansökan om förlängning

skall göras före utgången av den angivna tiden.

9 § En koncession får för sin giltighet göras beroende av att den som

innehar koncessionen ställer säkerhet för kostnaderna för att ta bort

naturgasledningen eller naturgaslagret och att vidta andra åtgärder för

återställning. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund

behöver inte ställa säkerhet.

Om det kan antas att den ställda säkerheten inte längre är tillräcklig, får

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om

ytterligare säkerhet.

I fråga om säkerhetens beskaffenhet gäller 2 kap. 25 § utsöknings-

balken. Säkerheten skall prövas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer och förvaras av länsstyrelsen i det län där verk-

samheten bedrivs.

Koncessionens giltighetstid

10 § En koncession skall meddelas för fyrtio år. Om det finns särskilda

skäl eller om sökanden begär det, får dock kortare tid bestämmas.

Förlängning av giltighetstiden

11 § Koncessionens giltighetstid får på ansökan av koncessionshavaren

förlängas med fyrtio år i taget. Om det finns särskilda skäl eller om

sökanden begär det, får dock kortare tid bestämmas.

I ett ärende om förlängning av giltighetstiden skall 4 8 §§ tillämpas.

Ansökan om förlängning av giltighetstiden bör göras senast två år före

koncessionstidens utgång. Koncessionen gäller till dess att ansökningen

har prövats slutligt.

Överlåtelse av koncession

12 § En koncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer. Vid prövning av en ansökan

om överlåtelse av koncession skall 7 § tillämpas.

Återkallelse av koncession

13 § En koncession får återkallas helt eller delvis

1. om en naturgasledning eller ett naturgaslager inte har använts under

tre år i följd och inte längre behövs för en säker energiförsörjning, eller

2. om koncessionshavaren i väsentlig mån inte fullgör sina skyldig-

heter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av

lagen, enligt villkoren i koncessionen eller enligt de säkerhetsföreskrifter

som gäller för naturgasledningens eller naturgaslagrets drift.

Frågor om återkallelse av koncession prövas av regeringen.

Återställning

14 § Om en koncession upphör att gälla, är den som senast haft kon-

cessionen skyldig att ta bort naturgasledningen eller naturgaslagret samt

vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller

enskild synpunkt.

I samband med att koncessionen upphör skall regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer fastställa koncessionshavarens

skyldigheter enligt första stycket.

Om den som senast har haft koncessionen inte fullgör sina skyldig-

heter enligt första stycket, får den myndighet som regeringen bestämmer

förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åt-

gärderna skall vidtas på hans bekostnad. Ett beslut om att åtgärderna

skall vidtas på den tidigare koncessionshavarens bekostnad får

verkställas.

15 § Om en naturgasledning eller ett naturgaslager har byggts utan kon-

cession där sådan behövs, får den myndighet som regeringen bestämmer

förelägga ledningens eller lagrets innehavare att ta bort anläggningen och

att vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller

enskild synpunkt.

Om naturgasledningens eller naturgaslagrets innehavare inte fullgör

sina skyldigheter enligt första stycket, får den myndighet som regeringen

bestämmer förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller be-

sluta att åtgärderna skall vidtas på hans bekostnad. Ett beslut om att åt-

gärderna skall vidtas på innehavarens bekostnad får verkställas.

16 § Om någon annans mark behöver tas i anspråk för återställning får

den myndighet som regeringen bestämmer besluta att tillträde till marken

skall lämnas under viss tid.

Återställningen skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas.

Byggnader får uppföras eller vägar byggas endast om markens ägare och

den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtyckt till det

eller om den myndighet som regeringen bestämmer lämnat tillstånd till

åtgärden. Tillstånd får lämnas endast om åtgärden är oundgängligen nöd-

vändig för att återställningen skall kunna utföras.

Om återställningen föranleder skada eller intrång, skall ersättning för

detta lämnas. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom

vars område marken eller större delen av denna ligger.

Naturgasledning inom område för trafikled

17 § Innehavaren av en naturgasledning som har byggts inom området

för en befintlig allmän väg, enskild väg som hålls öppen för trafik, järn-

väg, tunnelbana eller spårväg eller kanal eller annan sådan vattentrafikled

(trafikled), är skyldig att, om trafikleden skall ändras, vidta och bekosta

de åtgärder med naturgasledningen som behövs för att ändringen skall

kunna genomföras.

Om åtgärden vidtas med en naturgasledning där denna korsar en

trafikled skall dock den som förvaltar trafikleden ersätta innehavaren av

ledningen för kostnaden för åtgärden.

18 § Om en naturgasledning som har byggts inom området för en befint-

lig trafikled medför ökade kostnader för trafikledens underhåll, skall

innehavaren av ledningen ersätta dessa ökade kostnader.

19 § Om arbete på en naturgasledning, som har byggts inom området för

någon annan trafikled än allmän väg, kan inverka på trafiksäkerheten

eller om arbetet medför större ingrepp i trafikleden, skall det utföras efter

anvisningar av den som förvaltar trafikleden eller genom hans försorg.

Innehavaren av ledningen skall svara för kostnaden för arbetet.

Om en naturgasledning blivit skadad och dröjsmål med reparationen

skulle orsaka avsevärd olägenhet får ledningsinnehavaren påbörja repa-

rationen även om han inte hunnit anmäla skadan till trafikledens för-

valtare. Ledningsinnehavaren skall dock snarast underrätta trafikledens

förvaltare om det påbörjade arbetet.

I fråga om arbete med naturgasledning inom område för allmän väg

gäller 44 § väglagen (1971:948).

3 kap. Skyldigheter för den som innehar en naturgasledning

Anslutning av naturgasledning

1 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor

ansluta en annan naturgasledning som innehas av ett naturgasföretag eller

en berättigad kund till sin naturgasledning.

Skyldighet föreligger inte om ledningen saknar kapacitet för den be-

gärda anslutningen eller om det annars finns särskilda skäl.

Skyldigheten gäller inte den som innehar en sådan naturgasledning

som uteslutande används inom hamn- eller industriområde.

Transport av naturgas

2 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor

transportera naturgas.

Skyldigheten gäller inte den som innehar en sådan naturgasledning

som uteslutande används inom hamn- eller industriområde.

3 § Innehavaren av en naturgasledning som har gjort inköpsåtaganden i

avtal om köp av naturgas får, efter ansökan, av regeringen beviljas ett

tillfälligt undantag från skyldigheten enligt 2 § första stycket. Ett sådant

undantag får beviljas bara om ledningsinnehavaren får eller kan antas få

allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter till följd av skyldig-

heten enligt 2 § första stycket.

Ett undantag skall avse transporten av en viss mängd naturgas under

viss angiven tid från en viss angiven leverantör till en eller flera angivna

förbrukare.

Ansökan skall göras utan dröjsmål om ledningsinnehavaren redan har

vägrat att utföra en viss transport.

Om ett tillfälligt undantag medges skall det i beslutet anges att det kan

komma att ändras eller upphävas.

Ett beviljat undantag skall av regeringen utan dröjsmål anmälas till

Europeiska gemenskapernas kommission.

Mätning av transporterad naturgas

4 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att utföra mätning av

transporterad naturgas och att rapportera resultaten av dessa mätningar i

enlighet med de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

Kostnaden för den mätning och rapportering som avser transporterad

naturgas skall av ledningsinnehavaren debiteras den som mottar natur-

gasen.

Anslutningsavgifter

5 § Avgifter och övriga villkor för anslutning av ett naturgasföretag eller

en berättigad kund till en naturgasledning skall vara skäliga och ut-

formade på sakliga grunder. Vid bedömningen av en avgifts skälighet

skall det beaktas att ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av

verksamheten.

Den som innehar en naturgasledning skall vid begäran om ny anslut-

ning inom skälig tid lämna skriftlig uppgift om avgiften och övriga vill-

kor för anslutningen.

Transporttariffer

6 § Transporttariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga

grunder. Vid bedömningen av en tariffs skälighet skall det beaktas att

ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av verksamheten.

Transporttariffer skall utformas så, att den avgift ett naturgasföretag

eller en berättigad kund betalar för transporten till sin anslutningspunkt

innefattar avgift för transporten i samtliga rörledningar, genom vilka

transporten sker.

7 § Den som innehar en naturgasledning skall offentliggöra sin trans-

porttariff samt på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om ta-

riffen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med-

dela närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariff.

4 kap. Redovisning och revision

Redovisning av överföring och lagring av naturgas

1 § Verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas

för annans räkning skall ekonomiskt redovisas var för sig och skilt från

annan verksamhet.

Redovisning av överföringsverksamhet som omfattas av samma trans-

porttariff skall ske samlat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med-

dela ytterligare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör över-

föring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning samt om

skyldighet att ge in redovisningshandlingar till den myndighet som rege-

ringen bestämmer.

Revision

2 § Revisor i ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas

eller lagring av naturgas för annans räkning skall göra en särskild

granskning av redovisningen av denna verksamhet.

Revisorn skall årligen i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om

redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmelser.

Företaget skall lämna in intyget till den myndighet som regeringen be-

stämmer.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen.

5 kap. Kommunala naturgasföretag

1 § Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 §

kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess med-

lemmar, utanför kommunens område bedriva

1. handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet,

eller

2. överföring av naturgas i geografisk närhet till företagets över-

föringsverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig

överföringsverksamhet.

2 § Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) bedriver handel med naturgas samt därmed sam-

manhängande verksamhet, skall verksamheten drivas på affärsmässig

grund och redovisas särskilt. Om företaget även bedriver sådan verksam-

het som avses i 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) får företaget redovisa båda

verksamheterna tillsammans.

6 kap. Tillsyn m.m.

Tillsyn

1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller

villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet

som regeringen bestämmer.

2 § Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och

ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas

med vite.

3 § Tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden som behövs för

att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av

tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite.

Avgifter

4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med-

dela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter en myndighet

har enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd

av lagen.

Förseningsavgift

5 § Om ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas eller

lagring av naturgas för annans räkning inte lämnar in de handlingar som

krävs enligt föreskrifter meddelade med stöd av 4 kap. 1 § tredje stycket

skall företaget betala förseningsavgift till staten enligt 6 §. Detsamma

gäller om ett sådant naturgasföretag inte lämnar in ett revisorsintyg enligt

föreskrifter meddelade med stöd av 4 kap. 2 § tredje stycket.

Beslut om förseningsavgift fattas av den myndighet som regeringen

bestämmer.

6 § Ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas eller lagring

av naturgas för annans räkning skall betala en förseningsavgift om de

handlingar som anges i 5 § inte har kommit in till den myndighet som

regeringen bestämmer inom sju månader från räkenskapsårets utgång.

Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 §

aktiebolagslagen (1975:1385) eller om fortsatt föreningsstämma enligt

7 kap. 4 § tredje stycket lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

skall dock företaget betala förseningsavgift först om handlingarna inte

har kommit in inom nio månader från räkenskapsårets utgång. Avgiften

skall uppgå till 10 000 kr.

Om de handlingar som anges i 5 § inte har kommit in inom två måna-

der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för-

seningsavgift enligt första stycket, skall företaget betala en ny

förseningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till 10 000 kr.

Om de handlingar som anges i 5 § inte har kommit in inom två måna-

der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för-

seningsavgift enligt andra stycket, skall företaget betala en ny försenings-

avgift. Den nya avgiften skall uppgå till 20 000 kr.

7 § Om registrering har skett av ett beslut om att företaget försatts i

konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte med-

delas.

8 § Har företaget inom föreskriven tid lämnat in de handlingar som

anges i 5 §, men har handlingarna någon brist som lätt kan avhjälpas, får

myndigheten meddela beslut om förseningsavgift endast om företaget har

underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort

det inom den tid som angetts i underrättelsen. En sådan underrättelse får

sändas med posten till den postadress som företaget senast har anmält

hos myndigheten.

9 § En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenheten att ge in

handlingen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som

företaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det

framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den.

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om

detta inte har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i

ärendet.

10 § Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsupp-

maning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva

att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök-

ningsbalken ske.

11 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har

vunnit laga kraft.

Om ett företag har rätt att få tillbaka betald förseningsavgift på grund

av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalda försenings-

avgiften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades

in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans

storlek tillämpas 19 kap. 14 § skattebetalningslagen (1997:483).

7 kap. Övriga bestämmelser

Ansvarsbestämmelser

1 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som uppsåtligen eller

av oaktsamhet

1. bryter mot 2 kap. 1 eller 2 §, eller

2. bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 8 § andra

stycket.

I ringa fall döms inte till ansvar.

2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med

straff enligt brottsbalken.

3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet.

Överklagande

4 § Beslut av en myndighet enligt 2 kap. 14 och 15 §§ samt 6 kap. 3, 6

och 9 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill-

stånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

2. Denna lag tillämpas även på koncessioner som har meddelats enligt

lagen (1978:160) om vissa rörledningar och som avser rörledning för

transport av naturgas eller produkt av naturgas med följande undantag.

a) 1 § andra stycket 1 lagen om vissa rörledningar tillämpas alltjämt på

ledningar som har börjat byggas före ikraftträdandet.

b) Ett undantag som har medgivits med stöd av 1 § tredje stycket lagen

om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

c) Bestämmelsen om giltighetstid i en koncession som har meddelats

enligt lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

d) Ett villkor för en koncession som har meddelats enligt 6 § andra

stycket lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

e) 14 § lagen om vissa rörledningar tillämpas på anmälningar som

gjorts före ikraftträdandet.

3. Föreskrifterna i 4 kap. 1 och 2 §§ tillämpas första gången för det

första räkenskapsår som påbörjas efter den 31 juli 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 7 §§ samt 11 kap. 23 § miljöbalken

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Bestämmelserna i 3 och 4 kap.

skall tillämpas endast vid prövning

av frågor enligt 7 kap., till-

ståndsprövning av sådan verksam-

het som är tillståndspliktig enligt

9, 11 och 12 kap. och vid rege-

ringens tillåtlighetsprövning enligt

17 kap. samt enligt vad som är

föreskrivet i luftfartslagen

(1957:297), lagen (1966:314) om

kontinentalsockeln, väglagen

(1971:948), lagen (1978:160) om

vissa rörledningar, lagen

(1983:293) om inrättande, utvidg-

ning och avlysning av allmän far-

led och allmän hamn, lagen

(1985:620) om vissa torvfyndig-

heter, plan- och bygglagen

(1987:10), minerallagen

(1991:45), lagen (1992:1140) om

Sveriges ekonomiska zon, lagen

(1995:1649) om byggande av

järnväg och ellagen (1997:857).

Bestämmelserna i 3 och 4 kap.

skall tillämpas endast vid prövning

av frågor enligt 7 kap., till-

ståndsprövning av sådan verksam-

het som är tillståndspliktig enligt

9, 11 och 12 kap. och vid rege-

ringens tillåtlighetsprövning enligt

17 kap. samt enligt vad som är

föreskrivet i luftfartslagen

(1957:297), lagen (1966:314) om

kontinentalsockeln, väglagen

(1971:948), lagen (1978:160) om

vissa rörledningar, lagen

(1983:293) om inrättande, utvidg-

ning och avlysning av allmän far-

led och allmän hamn, lagen

(1985:620) om vissa torvfyndig-

heter, plan- och bygglagen

(1987:10), minerallagen

(1991:45), lagen (1992:1140) om

Sveriges ekonomiska zon, lagen

(1995:1649) om byggande av

järnväg, ellagen (1997:857) och

naturgaslagen (2000:000).

7 §

I fråga om renhållning inom vissa vägområden och angränsande om-

råden gäller 26 § väglagen (1971:948).

I fråga om framförande av luftfartyg i överljudsfart och luftfartygs

miljövärdighet gäller 1 kap. 2 a § och 3 kap. 1 § luftfartslagen

(1957:297).

I fråga om framdragande och

begagnande av rörledning gäller i

vissa fall 23 § lagen (1978:160)

om vissa rörledningar.

I fråga om framdragande och

begagnande av rörledning gäller i

vissa fall 23 § lagen (1978:160)

om vissa rörledningar. I fråga om

byggande av naturgasledning

gäller 2 kap. 3 § naturgaslagen

(2000:000).

11 kap.

23 §

Tillstånd skall lämnas till föl-

jande vattenverksamhet, om inte

något annat följer av 2 kap. 9 §:

1. vattenverksamhet som vid

prövning av annan verksamhet

enligt 17 kap. 1 eller 3 §§ har

angetts som ett villkor för verk-

samhetens utövande,

2. anläggande av broar och

annan vattenverksamhet för väg,

järnväg, tunnelbana eller spårväg

vars anläggande har prövats i sär-

skild ordning,

3. anläggande av rörledningar i

vatten som koncession har med-

delats för enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar,

4. verksamhet som bearbet-

ningskoncession har meddelats för

enligt lagen (1985:620) om vissa

torvfyndigheter.

Tillstånd skall lämnas till föl-

jande vattenverksamhet, om inte

något annat följer av 2 kap. 9 §:

1. vattenverksamhet som vid

prövning av annan verksamhet

enligt 17 kap. 1 eller 3 § har

angetts som ett villkor för verk-

samhetens utövande,

2. anläggande av broar och

annan vattenverksamhet för väg,

järnväg, tunnelbana eller spårväg

vars anläggande har prövats i sär-

skild ordning,

3. anläggande av rörledningar i

vatten som koncession har med-

delats för enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar,

4. verksamhet som bearbet-

ningskoncession har meddelats för

enligt lagen (1985:620) om vissa

torvfyndigheter,

5. anläggande av naturgasled-

ningar i vatten som koncession har

meddelats för enligt naturgaslagen

(2000:000).

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:160) om

vissa rörledningar

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Rörledning för transport av

fjärrvärme eller av råolja, naturgas

eller produkt av råolja eller natur-

gas eller av annan vätska eller gas

som är ägnad att användas som

bränsle får ej utan särskilt tillstånd

(koncession) framdragas eller be-

gagnas.

Rörledning för transport av

fjärrvärme eller av råolja eller pro-

dukt av råolja eller av annan

vätska eller gas som är ägnad att

användas som bränsle får ej utan

särskilt tillstånd (koncession)

framdragas eller begagnas. Be-

stämmelser om naturgasledningar

finns i naturgaslagen (2000:000).

Koncession krävs icke för ledning som

1. har eller avses få en längd av högst 20 kilometer,

2. huvudsakligen skall nyttjas för tillgodoseende av enskilda hushålls

behov eller

3. uteslutande skall nyttjas inom hamn eller industriområde.

Regeringen får i visst fall medge undantag från koncessionsplikt.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 §, 9 kap. 2 § och 10 kap. 1 § ellagen

(1997:857) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

2 §

Om ett sådant kommunalt före-

tag som avses i 3 kap. 16 18 §§

kommunallagen (1991:900) be-

driver sådan verksamhet som

avses i 1 § 1 eller distribution av

fjärrvärme eller naturgas, skall

verksamheten drivas på affärs-

mässig grund och redovisas sär-

skilt. Detta gäller dock inte före-

tag som bedriver distribution av

fjärrvärme eller naturgas i ett om-

råde där nätmyndigheten har

meddelat ett förbud enligt punkten

4 i övergångsbestämmelserna till

lagen (1994:617) om ändring i

lagen (1902:71 s. 1), innefattande

vissa bestämmelser om elektriska

anläggningar i deras lydelse enligt

lagen (1994:1801) om ändring i

nämnda lag.

Om ett sådant kommunalt före-

tag som avses i 3 kap. 16 18 §§

kommunallagen (1991:900) be-

driver sådan verksamhet som

avses i 1 § 1 eller distribution av

fjärrvärme, skall verksamheten

drivas på affärsmässig grund och

redovisas särskilt.

9 kap.

2 §

Om en elektrisk anläggning genom inverkan på en redan befintlig

sådan anläggning kan vålla person- eller sakskada eller störning i driften,

svarar innehavaren av den förstnämnda anläggningen för de åtgärder som

behövs vid hans anläggning för att förebygga sådan skada eller störning.

Vad som sägs i första stycket

gäller också då en elektrisk an-

läggning kan vålla sakskada

genom inverkan på en redan be-

fintlig rörledning för transport av

naturgas, för vilken det krävs kon-

cession enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar.

Vad som sägs i första stycket

gäller också då en elektrisk an-

läggning kan vålla sakskada

genom inverkan på en redan be-

fintlig naturgasledning, för vilken

det krävs koncession enligt natur-

gaslagen (2000:000).

10 kap.

1 §

Har någon tillfogats person- eller sakskada genom inverkan av el från

en starkströmsanläggning, skall skadan, även om det inte följer av

allmänna skadeståndsbestämmelser, ersättas av innehavaren av den

starkströmsanläggning från vilken elen senast kommit.

Ansvar enligt första stycket

gäller inte

1. den som innehar en stark-

strömsanläggning för produktion

av el där generatorn har en mär-

keffekt om högst 50 kilovolt-

ampere,

2. den som innehar en stark-

strömsanläggning som är avsedd

för användning av el och som till-

förs el med en spänning av högst

250 volt mellan en ledare och jord

eller, vid icke direkt jordat system,

mellan två ledare,

3. om skadan skett på en annan

elektrisk anläggning eller en rör-

ledning för transport av naturgas,

för vilken det krävs koncession

enligt lagen (1978:160) om vissa

rörledningar, eller

4. om den elektriska anlägg-

ningen utgörs av en inrättning för

godsbefordran eller är avsedd för

en sådan inrättnings behov och

skada uppkommit på egendom

som har blivit mottagen för sådan

befordran.

Ansvar enligt första stycket

gäller inte

1. den som innehar en stark-

strömsanläggning för produktion

av el där generatorn har en märk-

effekt om högst 50

kilovoltampere,

2. den som innehar en stark-

strömsanläggning som är avsedd

för användning av el och som till-

förs el med en spänning av högst

250 volt mellan en ledare och jord

eller, vid icke direkt jordat system,

mellan två ledare,

3. om skadan skett på en annan

elektrisk anläggning eller en

naturgasledning, för vilken det

krävs koncession enligt natur-

gaslagen (2000:000), eller

4. om den elektriska anlägg-

ningen utgörs av en inrättning för

godsbefordran eller är avsedd för

en sådan inrättnings behov och

skada uppkommit på egendom

som har blivit mottagen för sådan

befordran.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Den 22 juni 1998 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv

98/30/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas.

Direktivet syftar till att öka konkurrensen på gasmarknaden och skapa en

inre marknad för naturgas. För att uppnå detta innehåller direktivet bl.a.

bestämmelser om att ägare av gasnät skall göra det möjligt för andra

aktörer att utnyttja dessa. Direktivet är betydligt mer långtgående och

omfattande än den nuvarande svenska lagstiftningen på naturgasområdet.

Regeringen beslutade i juni 1998 att tillkalla en utredare, f.d. riksdags-

ledamoten Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN], med uppgift att se över den lagstiftning

som reglerar handel, transporter och distribution av naturgas och annan

rörbunden energi (dir. 1998:41) och lämna ett förslag till naturgaslag-

stiftning som tillgodoser det nya direktivets krav. Utredningen antog

namnet Värme- och gasmarknadsutredningen. I januari 1999 redovisade

utredningen sitt delbetänkande Effektiva värme- och miljölösningar

(SOU 1999:5). Betänkandet har remissbehandlats. Regeringen avser att

senare ta ställning i de frågor som behandlats i delbetänkandet. I oktober

1999 redovisade Värme- och gasmarknadsutredningen sitt

slutbetänkande Handel med gas i konkurrens (SOU 1999:115).

Utredningens slutbetänkande har remissbehandlats. En sammanställning

av remissyttrandena finns i bilaga 1. En sammanfattning av

slutbetänkandet finns i bilaga 2.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 mars 2000 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Regeringen har i huvudsak följt

Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i

lagtexten

4 Huvuddragen i EG:s naturgasmarknads-

direktiv

4.1 Direktivets ingress

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998

om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas

(gasmarknadsdirektivet) anger i ingressen ett antal mål, däribland

följande.

Upprättandet av en konkurrensutsatt marknad för naturgas är ett viktigt

inslag i fullbordandet av den inre marknaden för energi (punkt 3).

Den inre marknaden för naturgas måste upprättas gradvis för att in-

dustrin på ett flexibelt och planerat sätt skall kunna anpassa sig till sin

nya miljö och för att beakta att marknadsstrukturerna skiljer sig åt mellan

medlemsstaterna (punkt 7).

Ett visst antal gemensamma regler bör fastställas för naturgassektorns

organisation och funktion. I enlighet med subsidiaritetsprincipen är dessa

regler endast allmänna principer som anger ramarna, medan det närmare

genomförandet av dem bör överlåtas på medlemsstaterna, vilket ger varje

medlemsstat möjlighet att behålla eller välja den ordning som bäst mot-

svarar en viss situation, särskilt med avseende på tillståndsgivning och

övervakning av leveransavtal (punkt 9).

Grundläggande kriterier och förfaranden bör fastställas för de tillstånd

som medlemsstaterna får bevilja för uppförande eller drift av berörda

anläggningar enligt de nationella systemen. Dessa bestämmelser bör inte

påverka tillämpliga regler i den nationella lagstiftningen som uppställer

krav på tillstånd för uppförande och drift av berörda anläggningar. Ett

sådant krav bör emellertid inte medföra att konkurrensen mellan före-

tagen i sektorn begränsas (punkt 17).

Grundläggande regler måste fastställas i fråga om överförings-, lag-

rings- och kondenserad naturgasföretag samt distributionsföretag och

leverantörer (punkt 20).

Det är nödvändigt att ge de behöriga myndigheterna tillgång till före-

tagens interna bokföring med vederbörlig hänsyn till konfidentialiteten

(punkt 21).

Tillträdet till systemet måste vara öppet, i enlighet med detta direktiv

och detta måste leda till en tillräcklig, och där så är lämpligt, jämförbar

grad av öppnande av marknaderna i de olika medlemsstaterna. samtidigt

får inte öppnandet av marknaderna leda till onödig obalans i företagens

konkurrenssituation i olika medlemsstater (punkt 23).

Till följd av de strukturella olikheterna och systemens speciella egen-

skaper i medlemsstaterna bör det finnas olika förfaranden för tillträde till

systemen som används i enlighet med objektiva, klara och tydliga samt

icke diskriminerande kriterier (punkt 24).

Eftersom vissa medlemsstater riskerar särskilda svårigheter vid an-

passningen av sina system, bör bestämmelser om tillfälliga undantag ut-

formas (punkt 29).

4.2 Direktivets sakinnehåll

4.2.1 Kapitel I

Kapitel I Räckvidd och definitioner innehåller två artiklar.

Artikel 1 anger direktivets räckvidd. Där sägs att det i direktivet fast-

ställs gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lag-

ring av naturgas. Vidare fastställs regler om naturgassektorns organisa-

tion och funktion, inbegripet kondenserad naturgas (LNG), tillträde till

marknaden, drift av systemen samt de kriterier och förfaranden som skall

tillämpas vid beviljande av tillstånd för överföring, distribution, leverans

och lagring av naturgas.

Artikel 2 innehåller definitioner.

4.2.2 Kapitel II

Kapitel II Allmänna regler för sektorns organisering innehåller artiklarna

3 5.

Artikel 3 innehåller i första punkten de grundläggande bestämmelserna

att medlemsstaterna skall säkerställa att naturgasföretag drivs enligt prin-

ciperna i direktivet så att en konkurrensutsatt naturgasmarknad kan upp-

nås och att medlemsstaterna inte får diskriminera naturgasföretag då det

gäller rättigheter och skyldigheter.

Artikelns andra punkt innehåller en av de viktigare bestämmelserna i

direktivet. Enligt denna punkt kan medlemsstaterna i det allmänna eko-

nomiska intresset ålägga naturgasföretag att tillhandahålla allmännyttiga

tjänster. Sådana tjänster kan avse säkerhet inbegripet försörj-

ningstrygghet regelbundna leveranser, kvalitet och pris på leveranser

samt miljöskydd. Om naturgasföretag åläggs sådana tjänster måste det

ske med fullt beaktande av EG fördragets bestämmelser, särskilt artikel

86 (f.d. artikel 90). Allmännyttiga tjänster skall anmälas till Europeiska

kommissionen.

Enligt artikelns tredje punkt får en medlemsstat besluta att inte

tillämpa bestämmelserna i artikel 4 i direktivet i fråga om distribution i

den utsträckning som tillämpningen av dessa bestämmelser rättsligt eller

i praktiken skulle hindra naturgasföretagen från att fullgöra de allmän-

nyttiga tjänster som de har blivit ålagda.

En förutsättning för att en medlemsstat skall få använda denna möjlig-

het är att handelns utveckling inte påverkas i en sådan utsträckning att det

strider mot gemenskapens intressen, vartill räknas bl.a. konkurrens när

det gäller berättigade kunder, dvs. de kunder som får utnyttja den fria

naturgasmarknaden, samt artikel 86 (f.d. artikel 90) i EG fördraget.

Artikel 4 reglerar frågor om tillstånd att uppföra eller driva naturgas-

anläggningar.

I första punkten anges att om en medlemsstat uppställer krav på till-

stånd för att uppföra och/eller driva naturgasanläggningar skall sådant

tillstånd beviljas i enlighet med punkterna 2 4 i artikeln.

I andra punkten anges att, om en medlemsstat uppställer krav på till-

stånd för att uppföra och/eller driva naturgasanläggningar, medlemsstaten

skall fastställa och offentliggöra objektiva och icke diskriminerande

kriterier som skall tillämpas vid tillståndsprövningen.

I tredje punkten anges bl.a. att en sökande som fått avslag på sin an-

sökan skall underrättas om skälen för avslaget, vilka skall vara objektiva

och icke diskriminerande, samt ha möjlighet att överklaga och att kom-

missionen skall informeras om skälen för ett avslag.

Fjärde punkten innehåller en möjlighet för en medlemsstat att avslå an-

sökningar om tillstånd att fä anlägga nya distributionsledningar inom ett

visst område som redan har eller som föreslås få viss kapacitet vad gäller

rörledningar för distribution. Syftet med denna möjlighet är dels att om-

råden som just har börjat bli försörjda med naturgas skall kunna utveck-

las, dels en effektiv drift i allmänhet.

Artikel 5 föreskriver att medlemsstaterna skall säkerställa att tekniska

föreskrifter utarbetas och offentliggörs och som anger lägsta tekniska

konstruktions- och driftkrav för anslutning till systemet av LNG anlägg-

ningar, lagringsanläggningar, andra överförings- eller distributionssystem

och direktledningar. Kraven skall anmälas till kommissionen.

4.2.3 Kapitel III

Kapitel III Överföring, lagring och LNG innehåller artiklarna 6 8.

I artikel 6 anges att medlemsstaterna skall säkerställa att vissa angivna

naturgasföretag, nämligen överförings-, lagrings- och LNG företag

handlar i enlighet med artiklarna 7 och 8.

I artikel 7 anges bl.a att berörda företag skall se till att deras anlägg-

ningar är säkra, tillförlitliga och effektiva och att de drivs med vederbör-

lig hänsyn till miljön, att företagen inte får diskriminera mellan olika

systemanvändare eller mellan olika kategorier av systemanvändare och

att företagen skall förse varandra med sådan information som krävs för

en säker och effektiv drift av det sammankopplade systemet.

Artikel 8 innehåller bestämmelser om skyldighet för berörda företag att

behandla kommersiellt känsliga uppgifter som de erhållit från andra

företag konfidentiellt och att inte missbruka sådana uppgifter.

4.2.4 Kapitel IV

Kapitel IV Distribution och Försörjning innehåller artiklarna 9 11.

I artikel 9 anges bl.a. att medlemsstaterna skall säkerställa att distribu-

tionsföretag handlar i enlighet med artiklarna 10 och 11.

I artikel 10 anges bl.a att distributionsföretag skall se till att deras an-

läggningar är säkra, tillförlitliga och effektiva och att de drivs med

vederbörlig hänsyn till miljön, att företagen inte får diskriminera mellan

olika systemanvändare eller mellan olika kategorier av systemanvändare

och att företagen skall förse andra naturgasföretag med sådan

information som krävs för en säker och effektiv drift av det

sammankopplade systemet.

Artikel 11 innehåller bestämmelser om skyldighet för distributions-

företag att behandla kommersiellt känsliga uppgifter som de erhållit från

andra företag konfidentiellt och att inte missbruka sådana uppgifter.

4.2.5 Kapitel V

Kapitel V Särredovisning samt insyn och öppenhet i bokföringen inne-

håller artiklarna 12 och 13.

I artikel 12 anges att medlemsstaterna, eller de behöriga myndigheter

de utser, däribland de tvistlösningsmyndigheter som avses i artiklarna

21.2 och 23.3, skall ha tillgång till naturgasföretagens bokföring enligt

artikel 13 i den omfattning de behöver för att kunna utföra sina uppgifter.

Vidare sägs att medlemsstaterna och de utsedda behöriga myndigheterna

skall behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Medlems-

staterna får dock medge undantag från principen om konfidentialitet om

det är nödvändigt för att de behöriga myndigheterna skall kunna utföra

sina uppgifter.

Artikel 13 anger i första punkten att medlemsstaterna skall vidta nöd-

vändiga åtgärder för att säkerställa att naturgasföretagens bokföring sker

i enlighet med punkterna 2 5 i artikeln.

I andra punkten föreskrivs att naturgasföretag, oberoende av ägartyp

eller juridisk form, skall upprätta, låta revidera och offentliggöra sina

årsredovisningar enligt de bestämmelser i nationell rätt som avser års-

räkenskaper i aktiebolag och som har fastställts i enlighet med rådets

fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978, grundat på artikel 54.3 g

i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag. Företag som inte enligt

lag är skyldiga att offentliggöra sin årsredovisning skall hålla en kopia av

denna tillgänglig för allmänheten.

Tredje punkten föreskriver att integrerade naturgasföretag skall sär-

redovisa verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lagring av

naturgas. Där artikel 16 (reglerat tillträde till systemet) skall tillämpas

och tillträde till systemet lämnas mot betalning av ett enda belopp för

både överföring och distribution, kan dock bokföringen för överföring

och distribution kombineras.

Enligt fjärde punkten skall företagen i sin interna bokföring ange de

regler för fördelningen av tillgångar och skulder, utgifter och inkomster

samt för avskrivningar som de följer vid upprättandet av särredovis-

ningen. Detta skall ske utan att nationellt tillämpliga bestämmelser om

bokföring åsidosätts.

I femte punkten föreskrivs att vissa transaktioner med vissa anknutna

företag skall anges i noter till årsredovisningen.

4.2.6 Kapitel VI

Kapitel VI Tillträde till systemet innehåller artiklarna 14 23.

I artikel 14 föreskrivs att då medlemsstaterna skall organisera tillträde

till systemet kan de välja mellan två olika förfaranden, vilka regleras i

artiklarna 15 och 16. Man kan också kombinera de två förfarandena.

Artikel 15 reglerar det första förfarandet, förhandlat tillträde . För-

farandet beskrivs i första punkten. Det innebär i korthet att naturgasföre-

tag och berättigade kunder skall kunna förhandla om tillträde till

systemet med avsikt att ingå leveransavtal med varandra.

Artikel 16 reglerar det andra förfarandet, reglerat tillträde . Detta

förfarande ger naturgasföretag och berättigade kunder rätt till tillträde till

systemet på grundval av offentliggjorda tariffer och/eller andra villkor

och skyldigheter för att utnyttja systemet.

Artikel 17 reglerar rätten för naturgasföretag att vägra tillträde till sys-

temet. Denna rätt föreligger, enligt första punkten, om det föreligger

bristande kapacitet, om tillträde till systemet skulle hindra naturgasföre-

taget att utföra de allmännyttiga tjänster som har ålagts företaget enligt

artikel 3.2 eller om naturgasföretaget drabbas av allvarliga ekonomiska

och finansiella problem till följd av take or pay avtal som företaget har

ingått.

I andra punkten sägs att medlemsstaterna får vidta nödvändiga åtgärder

för att säkerställa att ett naturgasföretag, som vägrar tillträde till systemet

på grund av bristande kapacitet eller otillräcklig anslutning, genomför

nödvändiga förbättringar av systemet. Naturgasföretaget är dock bara

skyldig att genomföra sådana förbättringar så långt det är ekonomiskt

försvarbart eller då en potentiell kund är villig att betala för förbättrings-

åtgärderna.

I artikel 18 ges föreskrifter om en viss minsta del av en medlemsstats

naturgasmarknad som måste öppnas enligt förfarandena i artiklarna 15

och 16.

Öppningen av marknaden sker, enligt första punkten, genom att en

medlemsstat anger vilka kunder som skall komma i åtnjutande av de

rättigheter som anges i artiklarna 15 och 16. Dessa kunder benämns be-

rättigade kunder. Därvid måste vissa kundkategorier anges som berätti-

gade kunder. Dessa kundkategorier anges i andra punkten.

I andra punkten anges sålunda två kundkategorier. Den första är

kunder som har gaseldad kraftproduktion, oavsett årlig förbrukningsnivå

och den andra är övriga slutförbrukare som förbrukar mer än 25 miljoner

kubikmeter gas per år per förbrukningsställe.

I tredje punkten anges att medlemsstaterna skall se till att ange så

många berättigade kunder enligt bestämmelsen i första punkten att mark-

nadsöppningen motsvarar minst 20 procent av den totala årliga gasför-

brukningen på den nationella gasmarknaden.

Fjärde punkten innehåller bestämmelser om ytterligare marknadsöpp-

ningar i framtiden. Där stadgas att minsta marknadsöppningen skall ökas

från 20 till 28 procent av den totala årliga gasförbrukningen på den

nationella gasmarknaden fem år efter det att direktivet har trätt i kraft,

dvs. den 10 augusti 2003, och till 33 procent tio år efter det att direktivet

har trätt i kraft, dvs. den 10 augusti 2008.

I femte punkten finns en bestämmelse som ger medlemsstaterna rätt att

i en viss situation sänka graden av marknadsöppning. Bestämmelsen blir

aktuell om angivandet av berättigade kunder leder till en marknadsöpp-

ning som överstiger 30 procent av den totala årliga gasförbrukningen på

den nationella gasmarknaden. Den situationen kan uppstå om de kund-

kategorier som nämns i andra punkten och som alltid måste anges som

berättigade kunder har en stor sammanlagd förbrukning. Om den situa-

tionen uppstår får medlemsstaten anpassa angivandet av berättigade

kunder så att marknadsöppningen sänks till lägst 30 procent av den totala

årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden.

Sjätte punkten innehåller en bestämmelse som skall garantera att öpp-

ningsnivån hos medlemsstaternas gasmarknader ökar under en tioårs-

period. Enligt bestämmelsen skall, fem år efter det att direktivet har trätt i

kraft, dvs. den 10 augusti 2003, dels tröskelvärdet i andra punkten för

andra slutförbrukare än de som har gaseldad kraftproduktion sänkas från

25 miljoner till 15 miljoner kubikmeter per år och förbrukningsställe,

dels tröskelvärdet i femte punkten höjas från 30 till 38 procent av den

totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden.

Vidare skall tio år efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs. den

10 augusti 2008, dels tröskelvärdet i andra punkten för andra slutför-

brukare än de som har gaseldad kraftproduktion sänkas från 15 miljoner

till 5 miljoner kubikmeter per år och förbrukningsställe, dels tröskel-

värdet i femte punkten höjas från 38 till 43 procent av den totala årliga

gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden.

Sjunde punkten ger vissa bestämmelser om s.k. framväxande mark-

nader. Sverige uppfyller dock inte kriterierna för att anses som en fram-

växande marknad.

Åttonde punkten reglerar den situationen att distributionsföretag inte

anses som berättigade kunder.

Kriterierna för definitionen av berättigade kunder skall, enligt nionde

punkten, offentliggöras. Kommissionen skall ha del av informationen.

Även övrig information som visar att marknaden har öppnats skall läm-

nas till kommissionen. Kommissionen kan, under vissa förutsättningar,

begära att en medlemsstat ändrar angivelserna om dessa hindrar att

direktivet tillämpas korrekt. Åtföljs inte begäran inom viss tid skall

kommissionen fatta ett slutligt beslut.

Artikel 19 innehåller den s.k. reciprocitetsklausulen. Syftet med denna

är att undvika bristande jämvikt i öppnandet av naturgasmarknaderna

under de första tio åren efter direktivets ikraftträdande. Klausulen är in-

delad i två punkter, a och b. I punkt a anges att leveransavtal med en be-

rättigad kund inom en annan medlemsstats system inte får förbjudas om

kunden anses som berättigad i båda medlemsstaterna. Av punkt b

framgår att om en transaktion vägras på grund av att kunden endast anses

berättigad i det ena av de två systemen så kan kommissionen, under vissa

förutsättningar, ålägga den vägrande parten att verkställa den begärda

gasleveransen. Ett agerade från kommissionens sida förutsätter dock att

den berättigade kundens medlemsstat begär det.

Artikel 20 innehåller bestämmelser om s.k. direktledning. Med detta

avses, enligt definitionen i artikel 2 punkten 14, en naturgasrörledning

som kompletterar det sammankopplade systemet.

Artikel 21 anger i första punkten att medlemsstaterna skall säkerställa

att parterna förhandlar om tillträde till systemet i god anda och att ingen

av dem missbrukar sin förhandlingsposition till att förhindra ett fram-

gångsrikt resultat av sådana förhandlingar.

I andra punkten anges att medlemsstaterna skall utse en behörig myn-

dighet för lösning av tvister i samband med de förhandlingar som nämns

i första punkten. Myndigheten skall särskilt lösa tvister om förhandlingar

och vägrat tillträde inom direktivets ram. Myndigheten skall meddela

beslut utan dröjsmål eller, om möjligt, inom tolv veckor från det tvisten

anhänggjordes hos myndigheten. Tvister skall kunna anhänggöras hos

myndigheten utan att det påverkar rätten att överklaga enligt gemen-

skapsrätten.

I tredje punkten anges att vid gränsöverskridande tvister skall rätt

tvistlösningsmyndighet vara den myndighet som täcker systemet för det

naturgasföretag som vägrar användning av eller tillträde till systemet.

Artikel 22 anger att medlemsstaterna skall skapa instrument för tillsyn

av gasmarknaden.

Artikel 23 behandlar tidigare led i rörledningssystemet . Med detta

avses, enligt definitionen i artikel 2 punkten 2, en rörledning eller ett nät

av rörledningar, vilka antingen byggs och/eller drivs som en del av en

anläggning för olje- eller gasproduktion eller som används för att över-

föra naturgas från en eller flera sådana produktionsanläggningar till en

behandlingsanläggning eller terminal eller slutlig landningsterminal vid

kusten. Enligt bestämmelserna i artikeln skall naturgasföretag och be-

rättigade kunder på visst angivet sätt få tillträde till tidigare led i rörled-

ningssystemet.

4.2.7 Kapitel VII

Kapitel VII Slutbestämmelser innehåller artiklarna 24 31.

Artikel 24 reglerar rätten att vidta skyddsåtgärder vid vissa angivna

krissituationer. Vilka åtgärder som vidtagits skall anmälas till övriga

medlemsstater och kommissionen.

I artikel 25 regleras frågan om tillfälliga undantag från artikel 15

och/eller artikel 16.

Enligt första punkten kan ett naturgasföretag som, på grund av s.k. ta-

ke or pay åtaganden, råkat i allvarliga ekonomiska och finansiella svå-

righeter av medlemsstaten medges tillfälligt undantag från krav på tillträ-

de till systemet.

Av andra punkten framgår att ett beslut om undantag skall anmälas till

kommissionen. Kommissionen kan begära att beslutet om undantag skall

ändras eller upphävas. Kommersiellt känsliga uppgifter skall behandlas

konfidentiellt.

I tredje punkten anges de kriterier som skall beaktas vid prövning av

en begäran om undantag.

I fjärde punkten föreskrivs att de naturgasföretag som inte har be-

viljats undantag enligt första punkten inte skall kunna vägra tillträde till

systemet på grund av take-or-pay-åtaganden som har godkänts i ett avtal

om köp av gas.

I artikel 26 finns bestämmelser som gör det möjligt för en medlemsstat

att få undantag från vissa av direktivets bestämmelser.

I första punkten finns en sådan undantagsbestämmelse som gäller de

medlemsstater som inte är direkt anslutna till det sammankopplade sys-

temet i någon annan medlemsstat och som endast har en extern huvud-

leverantör. Sverige är direkt anslutet till det sammankopplade systemet i

Danmark varför bestämmelsen inte är tillämplig på Sverige.

I andra punkten finns en undantagsbestämmelse som gäller de med-

lemsstater som uppfyller villkoren för att betecknas som en framväxande

marknad. En framväxande marknad är, enligt definitionen i artikel 2.24,

en medlemsstat i vilken den första kommersiella leveransen enligt det

första långsiktiga avtalet för naturgasleveranser genomfördes för inte mer

än tio år sedan.

Till Sverige skedde den angivna leveransen för mer än tio år sedan,

varför bestämmelsen inte är tillämplig på Sverige.

I tredje femte punkterna regleras framväxande regioner. Om genom-

förandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geo-

grafiskt område kan, enligt tredje punkten, medlemsstaterna ansöka om

tillfälligt undantag från vissa regler hos kommissionen. Fjärde punkten

anger de kriterier som skall beaktas då kommissionen prövar en begäran

om undantag. Femte punkten riktar sig till kommissionen.

Artiklarna 27 och 28 riktar sig till kommissionen och gäller viss ut-

värdering och rapportering.

Artiklarna 29 31 innehåller främst ordningsfrågor, däribland bestäm-

melsen att de lagar och andra författningar som krävs för att genomföra

direktivet skall träda i kraft senast den 10 augusti 2000.

5 En ny naturgaslagstiftning

5.1 Behovet av en ny lagstiftning

Regeringens förslag: En ny naturgaslag skall införas för att genom-

föra EG:s direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 om gemensamma

regler för den inre marknaden för naturgas.

Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans ifrågasätter utredningens för-

slag.

Skälen för regeringens förslag: Lagstiftningen inom naturgasområdet

berör främst framdragande och drift av gasledningar. Särskilda bestäm-

melser för framdragande och begagnande av rörledningar för bl.a. natur-

gas finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen).

Rörledningslagen innehåller i huvudsak bestämmelser om koncession för

att dra fram eller använda rörledningar för transport av naturgas. Utöver

denna lag måste den som vill dra fram och använda en rörledning även ta

hänsyn till en rad andra lagar, såsom plan- och bygglagen (1987:10),

lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. och miljöbalken.

Det finns ingen lagstiftning i Sverige som reglerar t.ex. handel och

transport av naturgas. Av rörledningslagen framgår endast att konces-

sionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom

ledningen åt annan, om det kan ske utan väsentligt förfång för konces-

sionshavaren. EG:s direktiv ger naturgasföretag och berättigade kunder

en rätt att transportera gas i andras rörledningar. Direktivet är således

betydligt mer långtgående och omfattande än den gällande svenska lag-

stiftningen på området. Mot denna bakgrund bör det införas en ny lag-

stiftning på naturgasområdet. Lagen har utarbetats med ellagen

(1997:857) och rörledningslagen (1978:160) som förebilder. Den nya

lagstiftningen tillgodoser enligt regeringens bedömning naturgasmark-

nadsdirektivets krav.

5.2 Lagstiftningens omfattning och huvudsakliga inne-

håll

Regeringens förslag: En ny naturgaslag införs. Den nya lagen regle-

rar bl.a. koncession, ledningsägarens skyldigheter, särredovisning och

tillsyn.

Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens

förslag att införa en ny naturgaslag. Hovrätten för västra Sverige ifråga-

sätter om det finns någon vinst med att flytta över bestämmelserna om

koncession i rörledningslagen till den nya lagen. Risken är då att regle-

ringarna av rörledningar splittras i två parallella system och där både

systemen kommer att vara tillämpliga på rörledningar för transport av

naturgas.

Skälen för regeringens förslag: I rörledningslagen (1978:160) före-

skrivs att en rörledning för transport av naturgas inte får dras fram och

användas utan koncession. Övriga bestämmelser handlar nästan ute-

slutande om beviljande av koncession och om villkor för samt överlåtelse

och upphörande av koncession. Huvudvikten hos lagens bestämmelser

ligger alltså på anläggande och drift av själva rörledningarna. Den nu

föreslagna lagstiftningen har ett vidare syfte än rörledningslagen. Euro-

paparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG om gemensamma regler för

den inre marknaden för naturgas, som skall genomföras i svensk rätt,

innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att öppna och öka tillträdet

till systemen för naturgas och därmed öka konkurrensen. I direktivet

finns regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas.

Där fastställs regler för särredovisning samt insyn och öppenhet i bok-

föringen. Vidare finns där regler för tillträde till marknaden, graden av

marknadsöppning samt ett antal undantagsregler. Den nu föreslagna lag-

stiftningen har alltså ett vidare syfte än rörledningslagen och det har

därför bedömts ändamålsenligt att samla alla de bestämmelser som be-

hövs för att genomföra gasmarknadsirektivet i en ny lag med namnet

naturgaslag.

Naturgaslagen har disponerats i sju kapitel.

Bestämmelser om lagens tillämpningsområde m.m. finns i 1 kap.

I 2 kap. finns regler om koncession. I den nya lagen behålls i huvudsak

den ordning som gäller enligt den nuvarande rörledningslagen.

Bestämmelser om ledningsägarens skyldigheter finns i 3 kap. Där

anges de bärande principerna för att få till stånd en ökad konkurrens på

naturgasmarknaden. Det gäller framför allt centrala bestämmelser om

tillträde och anslutning till naturgasledningar samt vilka som skall anses

som s.k. berättigade kunder.

I 4 kap. finns regler om redovisning.

5 kap. innehåller bestämmelser om kommunala naturgasföretag.

6 kap. innehåller regler om tillsyn m.m. Bestämmelserna avser myn-

dighetsuppgifter, myndighetens befogenheter och frågor om finansiering.

I 7 kap. finns bestämmelser om ansvar, överklagande, m.m.

6 Bestämmelser om koncession

6.1 Koncessionsplikt

Regeringens förslag: Koncession krävs för att bygga och använda

naturgasledningar och naturgaslager. Frågan om koncession prövas av

regeringen.

Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer med utredningens

förslag eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Framdragande av en naturgasledning

och uppförande av ett naturgaslager kan komma i konflikt med andra

intressen t.ex. natur- och miljövård. En naturgasledning och ett natur-

gaslager kan även ha betydelse på andra områden t.ex. för Försvarsmak-

ten. Det är därför viktigt att uppnå en ur samhällssynpunkt ändamålsenlig

infrastruktur. Det bör exempelvis inte vara tillåtet att dra fram en natur-

gasledning där det redan finns en sådan och denna har tillräcklig kapa-

citet. Inte heller bör naturgasledningar få dras fram eller naturgaslager

byggas på ett sådant sätt att tredje man tillfogas onödigt stor skada.

Innehav och drift av en naturgasledning och ett naturgaslager medför

förpliktelser av olika slag. Det är därför viktigt att ägaren har de resurser

som krävs för att bl.a. kunna garantera en kontinuerlig drift.

Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör krävas koncession för

att dra fram och använda en naturgasledning samt för att uppföra och

använda ett naturgaslager. Regeringen bör pröva frågan om koncession,

men det är lämpligt att en annan myndighet än regeringen bereder ären-

det. Regeringen bör därför utse lämplig myndighet att bereda ärendet.

Myndigheten bör efter avslutad handläggning överlämna ärendet till

regeringen för beslut.

6.2 Undantag från koncession

Regeringens förslag: Koncession krävs inte för naturgasledning som

1. är belägen efter mät- och reglerstation, eller

2. uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde.

Regeringen får föreskriva undantag från kravet på koncession när det

gäller vissa slag av naturgasledningar eller vissa slag av åtgärder med

naturgasledningar. Koncession krävs inte heller för naturgaslager an-

slutna till sådana ledningar.

Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Helsingborgs Energi, Vattenfall Naturgas, Lunds

Energi, Göteborg Energi, Sydgas, Fortum Oil verksamheten

måste även fortsättningsvis ske i överensstämmelse med bl.a. de före-

skrifter som utfärdas av sprängämnesinspektionen. Statens jordbruksverk

samt länsstyrelserna i Hallands och Västra Götalands län anser att det

bör övervägas om regelverket även bör omfatta biogas.

Undantag

Geografiskt avgränsat område

Utredningen föreslår att om införandet av naturgaslagen skulle orsaka

allvarliga problem inom ett geografiskt begränsat område kan regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer ansöka hos Europeiska

gemenskapens kommission om ett tillfälligt undantag från reglerna om

marknadsöppning. Helsingborgs kommun, Svenska Gasföreningen,

Vattenfall Naturgas, Sydgas, Helsingborg Energi AB, Lunds Energi,

Göteborg Energi AB och Fortum Oil det aktuella rörledningsnätet har i huvudsak ingen alternativ

användning. Dessutom har rörledningar och andra delar av den aktuella

infrastrukturen en mycket lång livslängd. Kombinationen av storskalig-

het, irreversibilitet och långsiktighet gör att denna typ av investeringar i

allmänhet är förenade med en betydande ekonomisk risk. Hur stor denna

risk är beror på kapacitetsutnyttjandet och nätanvändarnas betalnings-

förmåga under anläggningens livstid. Dessa förhållanden beror i sin tur

på hur mycket naturgas slutkunderna efterfrågar och vad de är villiga att

betala för denna. De priser nätägarna kan ta ut beror också på import-

priserna och beskattningen av naturgas. Den traditionella metoden att

reducera nätägarnas ekonomiska risker har varit vertikal integration av

transport och försörjning i kombination med långsiktiga kontrakt med

kunderna.

Traditionellt har all västeuropeisk naturgasförsörjning varit baserad på

långsiktiga kontrakt. Omfattande och långa kontrakt har ansetts utgöra en

viktig förutsättning för att garantera avkastning på de stora investering-

arna i produktionen. Dessa kontrakt har också tryggat utnyttjandet av

transportnäten och ökat försörjningstryggheten. De långsiktiga avtalen är

i allmänhet uppbyggda som s.k. take or pay-avtal. Vid sådana avtal för-

binder sig kunden att mottaga en minsta volym och säljaren att leverera

en maximal volym. Kunden får betala för minimivolymen även om kun-

dens naturgasanvändning inte nått upp till den kontrakterade minimi-

nivån.

De prissättningsprinciper som tillämpas på naturgasmarknaden avviker

från de principer som tillämpas på gängse marknader. Naturgaspriset

baseras i allmänhet på kundens alternativkostnad, i normalfallet olja. På

gasmarknader som öppnats för konkurrens, t.ex. Storbritanniens, sker

prissättningen i stället mot andra leverantörers gaspris, dvs. gasen har fått

ett eget pris.

Gasmarknaden i Västeuropa har karakteriserats av starka monopolis-

tiska inslag. Kombinationen av skalfördelar i transportnätet och vertikala

integrationsvinster mellan produktion och transport, är den viktigaste

orsaken till att det i de flesta nätverksindustrier i flertalet länder under

lång tid har funnits ett dominerande, vertikalt integrerat, ofta statligt,

företag. Vanligen har det dominerande företaget också ansvarat för upp-

byggnaden av infrastrukturen. Efterfrågetillväxt och teknisk utveckling

har emellertid med tiden skapat nya förutsättningar som gör att den tradi-

tionella strukturen inte längre är den bästa för att främja effektivitet och

låga priser. Speciellt har ny teknik reducerat vinsterna av vertikal inte-

gration mellan produktion och transport. Sammantaget har denna utveck-

ling skapat förutsättningar för en branschstruktur där infrastrukturen

drivs som ett naturligt monopol, medan produktion/import och försälj-

ning till slutförbrukare sker i konkurrens och under fri prisbildning.

Under senare år har det också skett betydelsefulla förändringar för att öka

konkurrensen. Detta gäller främst Storbritannien som numera har en full-

ständigt avreglerad gasmarknad, dvs. alla kunder har rätt att välja leve-

rantör.

I kapitel 4 beskrivs den svenska naturgasmarknaden i aspekter av t.ex.

utbredning, aktörer, avtal, volymer och användning.

Sverige är en liten aktör på naturgasmarknaden och vi har varken

reserver eller någon produktion av naturgas. Vi köper sedan 1985 natur-

gas från danska fyndigheter.

Uppbyggnaden av gasnätet har skett stegvis och omfattar nu ett 25-tal

kommuner i sydligaste Sverige och på Västkusten. Överföringsledningen

sträcker sig mellan Malmö och Göteborg, och till den är kopplat grenled-

ningar och distributionsledningar. Överföringsledningen har en kapacitet

på 2 miljarder m3 naturgas per år, vilket motsvarar 22 TWh. Med kom-

pressorer kan kapaciteten öka till ca 30 TWh.

Den nationella marknaden i Sverige karakteriseras av ett fåtal aktörer

med starka inslag av monopol. All import av naturgas sker av Vattenfall

Naturgas AB. Bolaget säljer naturgas till lokala och regionala distribu-

tionsbolag, till kraft- och värmeproducenter samt till slutanvändare.

Vattenfall Naturgas AB äger och driver vidare den svenska överförings-

ledningen. På de enskilda lokala marknaderna är enskilda distributörer i

princip monopolister. Bland distributörerna är Sydgas AB störst och

levererar ca 75 procent av gasen i Sverige. I vissa områden säljer Sydgas

AB naturgas till lokala underdistributörer som byggt upp lokala distribu-

tionsnät.

Avtalen och prissättningen på den svenska naturgasmarknaden följer i

princip den uppbyggnad som redovisats i kapitel 3. Vattenfall Naturgas

AB:s kontrakt med den danske leverantören DONG Naturgas A/S är av

take or pay-karaktär och har en längd på ca 20 år. De löper ut 2003, 2006

och 2010. Avtalen med distributörerna är av liknande karaktär som im-

portavtalen.

Naturgasen står för mindre än 2 procent av den totala energitillförseln i

Sverige. I de områden där naturgas har introducerats står den dock för ca

20 procent av energitillförseln, dvs. på ungefär samma nivå som i

Europa. Naturgasen har främst ersatt olja inom industrin samt i kraft-

värme- och värmeverk. Av den totala volymen i Sverige används drygt

42 procent för kraft- och värmeproduktion, ca 40 procent inom industrin

och ca 17 procent för hushåll, fastigheter och mindre industrier. Hus-

hållens användning av naturgas för uppvärmning svarar endast för 3

4 procent av den totala konsumtionen.

Det finns, högt räknat, en total potential på ca 1,5 miljarder m3 natur-

gas i anslutning till det nuvarande ledningsnätet. En eventuell volymök-

ning är i första hand aktuell för kraftvärmeproduktion, men utbyggnaden

av kraftvärme anses dock hämmas av skattesystemets utformning och ett

lågt elpris. En mycket stor del av industrierna i befintligt område är i dag

anslutna till gassystemet. Hushållssektorn har däremot en relativt låg an-

slutningsgrad, vilket till stor del förklaras av att fjärrvärmen är väl ut-

byggd inom området.

Kapitel 5 innehåller en genomgång av naturgasfrågan i Sverige, när-

området och Europa.

Naturgas har fått en allt större betydelse för energiförsörjningen i

Östersjöregionen. Samstämmiga bedömningar tyder på att marknaden för

naturgas under de närmaste åren kommer att öka avsevärt. Finland och de

baltiska staterna (och även många östeuropeiska länder) som är anknutna

endast till det ryska försörjningsnätet strävar efter alternativa tillförsel-

vägar och leverantörer. En sammanbindning av naturgasnäten i Östersjö-

området och en koppling till det västeuropeiska gasnätet skulle innebära

att tillförselmöjligheter, försörjningstrygghet och konkurrens ökar i hela

regionen. Det innebär också en möjlighet till en starkt utökad lagrings-

kapacitet.

För konsumentländerna i Västeuropa är också nya tillförselvägar

genom Östersjöområdet av stort intresse. Fler och säkrare leveransvägar

från Ryssland ökar leveranssäkerheten och konkurrensen på den europe-

iska gasmarknaden. Eftersom importberoendet kommer att öka efter-

strävas också ökad import och nya tillförselvägar från t.ex. Norge och

Algeriet. Norge har, av naturliga skäl, ett stort intresse av fler tillförsel-

vägar till den europeiska marknaden.

I norra Europa har det ökade intresset för naturgas tagits upp i det

mellanstatliga energisamarbetet. Det är ett viktigt inslag i den omfattande

verksamhet på energiområdet som är inriktad på ett utvidgat Östersjö-

samarbete.

I Sverige antog riksdagen 1988 riktlinjer för naturgasanvändningen.

Enligt dessa skall inköp av naturgas ske efter strikt kommersiella prin-

ciper. Gasen måste av egen kraft kunna konkurrera på den svenska

energimarknaden. De kommersiella förhandlingarna skall genomföras på

företagsnivå. Den samhälleliga bedömningen av ett naturgasprojekt skall

vidare göras i samband med tillståndsprövningen enligt den s.k. rörled-

ningslagen. Tillförseln måste slutligen ske i överensstämmelse med de

energipolitiska riktlinjerna. Således måste de samhälleliga målen an-

gående leveranssäkerhet, beredskapslagring och miljö kunna nås.

Ett flertal studier avseende naturgasens utbyggnad i Sverige har gjorts

under senare tid. Studien Nordic Gas Grid undersöker möjligheten för ett

nordiskt naturgasnät, där gasen kommer från reserverna i Norge och

Ryssland. I en studie utförd av North Transgas Oy utreds möjligheten av

att anlägga en rörledning för naturgas från Ryssland till Västeuropa. Vid

en utbyggnad överförs naturgas från Ryssland, eventuellt via Finland och

Sverige, vidare till Västeuropa. En utredning planeras genomföras angå-

ende ytterligare en transportväg för naturgas mellan Tyskland, Sverige

och Danmark, den s.k. The Baltic Gas Interconnector. Avsikten med ut-

redningen är att undersöka möjligheten att via nya tillförselvägar knyta

samman de befintliga gasledningarna i södra Skandinavien med det kon-

tinentala systemet och därmed bl.a. öka konkurrens och leveranssäkerhet.

Utgångspunkter

I kapitel 6 redovisas de lagar som reglerar anläggande och drift av gas-

ledningar. Dessutom ges en kortfattad beskrivning av de möjligheter som

finns för att få tillgång till den mark som behövs för en gasledning.

Den centrala lagstiftningen återfinns i lagen (1978:160) om vissa rör-

ledningar (rörledningslagen) som främst behandlar frågor om koncession

(tillstånd). Enligt lagen krävs koncession för att dra fram eller använda

rörledning för transport av naturgas (tillstånd behövs dock inte för t.ex.

distributionsledningar). Frågan om koncession prövas av regeringen, men

ansökan ges in till Statens energimyndighet. Koncession får meddelas

endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att ledningen dras fram

och används och om sökanden anses vara lämplig att utöva verksamhet

som avses med koncessionen. Koncession får inte strida mot detaljplan

eller områdesbestämmelser. Vid koncessionsprövningen skall miljö-

balken tillämpas. Koncessionsprövningen innebär att

rörledningsföretaget blir föremål för en samlad bedömning i alla de

avseenden där samhällsintressen gör sig gällande.

Rörledningslagen (liksom annan lagstiftning inom området) saknar

detaljerade bestämmelser om handel och transport av naturgas. Det fram-

går endast att koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja

transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan väsentligt för-

fång för koncessionshavaren.

I övrigt skall ett antal andra lagar beaktas. Det gäller bl.a. plan- och

bygglagen som innehåller bestämmelser om planläggning av mark och

vatten och om byggande. I miljöbalken, som trädde i kraft den 1 januari

1999, regleras de grundläggande miljöbestämmelserna. Miljöbalkens mål

är att främja en hållbar utveckling och på så sätt tillförsäkra nuvarande

och kommande generationer en hälsosam och god livsmiljö. Andra lagar

är väglagen, lagen om kulturminnen, lagen om kontinentalsockeln och

lagen om brandfarliga och explosiva varor.

Det finns även detaljerade säkerhetsföreskrifter. Sprängämnesinspek-

tionen har bl.a. utfärdat Sprängämnesinspektionens naturgasföreskrifter

och allmänna råd till föreskrifterna. Föreskrifterna gäller utformning,

anläggande och drift av ledningssystem för naturgas.

Rätt att använda mark för gasledningar regleras genom ledningsrätts-

lagen och expropriationslagen.

Kapitel 7 innehåller en redovisning av EG:s naturgasmarknadsdirektiv.

Syftet med direktivet är främst att skapa en konkurrensutsatt marknad för

naturgas. I direktivet finns gemensamma regler för bl.a. tillträde till

systemet, överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas.

Direktivets centrala bestämmelser för att öka konkurrensen finns i

kapitel VI som reglerar tillträde till systemet. Huvudsyftet är att ge tredje

part tillträde till systemet, dvs. att ge kunden möjlighet att välja gasleve-

rantör. Direktivet medger olika förfaranden för tillträde till lednings-

näten. Det är möjligt att välja mellan förhandlat och reglerat tillträde eller

båda av dessa förfaranden. Ett reglerat tillträde innebär en laglig rätt att

mot offentliggjorda tariffer och/eller andra villkor och skyldigheter ut-

nyttja näten. Ett förhandlat tillträde däremot innebär en rätt att förhandla

om villkoren för tillträde till näten.

Medlemsstaterna skall ange vilka kunder inom respektive land som

skall kunna få tillträde till systemet i avsikt att ingå avtal om eller köpa

naturgas. Definitionen av sådana s.k. berättigade kunder skall leda till en

öppning av marknaden som motsvarar 20 procent av den totala årliga

gasförbrukningen på den nationella marknaden. Denna andel skall öka

till 28 procent fem år efter det att direktivet har trätt i kraft och till 33

procent efter tio år.

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att

åtminstone kunder som har gaseldad kraftproduktion (med vissa undan-

tag) och övriga slutförbrukare som förbrukar mer än 25 miljoner m3 gas

per år och förbrukningsställe anges som berättigade kunder. För gruppen

övriga slutförbrukare skall tröskeln sänkas till 15 miljoner m3 fem år

efter det att direktivet trätt i kraft och till 5 miljoner m3 efter tio år.

Ett annat viktigt moment i direktivet är dess bestämmelser om särredo-

visning (kapitel V). Ett centralt inslag är att undvika diskriminering, kors-

subventionering och snedvridning av konkurrensen. Integrerade natur-

gasföretag skall därför i sin interna bokföring särredovisa verksamhets-

grenarna överföring, distribution och lagring av naturgas, och där så är

lämpligt, upprätta en samlad redovisning för aktiviteter utanför gas-

sektorn, på det sätt som skulle ha krävts av dem om de aktuella aktivite-

terna bedrivits i separata företag.

Andra huvudpunkter i direktivet är bl.a. kapitel II som behandlar all-

männa regler för sektorns organisering. Där framgår bl.a. att medlems-

staterna i det allmänna ekonomiska intresset kan ålägga naturgasföretag

att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Dessa kan avse säkerhet, inbe-

gripet försörjningstrygghet, regelbundna leveranser, kvalitet och pris på

leveranser samt miljöskydd. Sådana tjänster skall vara klart definierade,

öppna, icke diskriminerande och kontrollerbara. Under hänvisning till

allmännyttiga tjänster är det möjligt att avstå från att tillämpa vissa artik-

lar i direktivet. Kapitlet behandlar vidare tillstånd för att bygga eller driva

naturgasanläggningar.

Kapitel III reglerar vissa frågor rörande överförings-, lagrings-

och/eller LNG-företag. Företagen skall på ekonomiska villkor driva,

underhålla och utveckla säkra, tillförlitliga och effektiva överförings-,

lagrings- och/eller LNG-anläggningar, med vederbörlig hänsyn till mil-

jön. Företagen får inte i något fall diskriminera mellan systemanvändare

eller kategorier av systemanvändare, i synnerhet inte till förmån för sina

anknutna företag. Företagen åläggs även viss informationsskyldighet.

Om informationen är kommersiellt känslig så skall den behandlas konfi-

dentiellt. Kapitel IV innehåller i stort sett motsvarande bestämmelser för

distributionsföretag. Enda skillnaden är att medlemsstaterna kan ålägga

distributionsföretag och/eller försörjningsföretag leveransskyldighet

gentemot kunder inom ett visst område och/eller i en viss kategori.

Naturgasmarknadsdirektivet kan vidare medge olika former av undan-

tag från reglerna om bl.a. marknadsöppning och tillträde till systemet.

För svensk del är det möjligt att ansöka hos kommissionen om ett till-

fälligt undantag (högst tio år) om direktivet skulle orsaka allvarliga pro-

blem inom ett geografiskt begränsat område, i synnerhet när det gäller att

utveckla infrastrukturen för överföring, och när syftet är att uppmuntra

investeringar. Ett naturgasföretag kan vidare ansöka om ett tillfälligt un-

dantag från reglerna om tillträde till systemet om företaget råkar ut för,

eller befarar att råka ut för, allvarliga ekonomiska och finansiella svårig-

heter på grund av take or pay-åtaganden.

Reglerna i naturgasmarknadsdirektivet anger de mål som skall uppnås,

medan medlemsstaterna själva kan välja på vilket sätt de skall uppnås.

Utformningen ger således varje medlemsstat viss frihet att välja den ord-

ning som bäst motsvarar en viss situation. I kapitel 8 analyseras olika sätt

att uppnå målen och vilka effekter som kan tänkas uppstå om det ena

eller det andra alternativet väljs.

Valet av tillträdesform till gasledningsnäten, som är den centrala delen

av analysen i kapitlet, kan antas påverka gasmarknaden och dess aktörer

på olika sätt. Två viktiga områden är hur konkurrens och investeringsbe-

nägenhet påverkas. Naturgasmarknadsdirektivet syftar till att öka kon-

kurrensen på gasmarknaden, men samtidigt är en väl utbyggd infrastruk-

tur för naturgas en (av flera) förutsättning för att få en fungerande mark-

nad. Det föreligger således i viss mening en konfliktsituation mellan

målet om en effektiv konkurrens på naturgasmarknaden och de ekono-

miska incitamenten att bygga ut infrastrukturen för naturgas. Investe-

ringar i infrastruktur är i allmänhet förenade med betydande ekonomisk

risk. Den traditionella metoden att reducera nätägarnas ekonomiska

risker har varit vertikal integration av överföring och försörjning i

kombination med långsiktiga kontrakt med kunderna. Detta har i hög

grad begränsat tillträdet till näten för tredje part och reducerat

konkurrensen. Konkurrensaspekter och benägenheten att investera i

infrastruktur måste därför vägas mot varandra. En central fråga blir

därför hur de bägge tillträdesformerna påverkar

investeringsbenägenheten i infrastruktur. En konkret bedömning som

måste göras i detta sammanhang är huruvida ett reglerat tillträde

försvagar incitamenten i en sådan utsträckning att ett förhandlat tillträde

bör föredras framför ett reglerat.

Analysen pekar på att kravet på prövning och offentliggörande av

tariffer vid ett reglerat tillträde i någon utsträckning begränsar nätägarnas

handlingsutrymme jämfört med vad som är fallet vid ett förhandlat till-

träde. Ett förhandlat tillträde ger nätägare vissa möjligheter att påverka

konkurrensförhållandena i försörjningsledet. Det är därmed troligt att

incitamenten att investera i infrastruktur för naturgas är starkare vid ett

förhandlat tillträde än vid ett reglerat. De ekonomiska förutsättningarna

för utbyggnad av infrastruktur kan emellertid påverkas även med tradi-

tionella energipolitiska styrmedel som skatter och andra regler. Dessa

medel kan utformas just för att främja investeringar i infrastruktur och

kan därför vara effektivare i detta avseende än ett regelverk som främst

skall skapa konkurrens på marknaden. Kreditmarknaden har vidare änd-

rat karaktär sedan merparten av gassystemen byggdes upp, vilket medför

att behovet av långsiktiga bindningar minskar.

Det är samtidigt troligt att en ordning med förhandlat tillträde är mer

resurskrävande och innebär större osäkerhet för potentiella nyttjare av

överförings- och distributionsnät än en ordning med reglerat tillträde. Det

betyder att det vid ett förhandlat tillträde är förenat med högre kostnader

och större osäkerhet att etablera sig på naturgasmarknaden än vad som är

fallet vid reglerat tillträde, vilket begränsar konkurrensen.

I kapitlet analyseras också graden av marknadsöppning i Sverige.

Naturgasmarknadsdirektivets definition av vad som åtminstone skall be-

traktas som berättigade kunder leder till en öppning av den svenska

marknaden med ca 45 procent när direktivet genomförs. Efter fem år

ökar marknadsöppningen till 50 procent och efter tio år till ca 60 procent.

Även om marknadsöppningen blir förhållandevis stor, så är det endast

25 30 slutkunder som blir berättigade kunder. Distributionsföretag ingår

inte i direktivets bestämmelser av vad som åtminstone skall betraktas

som berättigade kunder. Studier pekar dock på att den ekonomiska

effektiviteten är låg i många europeiska distributionsföretag. En väg att

öka effektiviteten är att betrakta dessa som berättigade kunder och ge

dem tillträde till överföringsnäten.

Det går dock att diskutera hur stor andel av kunderna som i praktiken

kan få tillträde till systemen. Vattenfall Naturgas AB har transporträtten

för 2 miljarder m3 naturgas per år i det danska systemet, varför viss

osäkerhet föreligger. Ett annat osäkerhetsmoment ligger i valet av till-

trädesform i Danmark och i att den danska produktionskapaciteten

successivt minskar. Det kommer att bli viktigt att få tillgång till bl.a. det

danska transportsystemet för att kunna utnyttja andra importalternativ.

Analysen pekar också på att direktivets bestämmelser om berättigade

kunder kan komma att ge incitament till korssubventionering och för-

ändrat prisbeteende. Det är i princip enbart större kunder som kan ut-

nyttja den ökade konkurrensen för att få lägre priser, medan t.ex. hus-

hållssektorn ställs utanför. I ett sådant läge är risken för korssubventione-

ring större vid försäljning av naturgas till stora kunder än vid försäljning

till t.ex. hushållen, beroende på en betydligt hårdare konkurrens i det

förstnämnda fallet än i det sistnämnda. Detta kan också innebära en press

uppåt av priserna för de konsumentgrupper som inte i praktiken kan köpa

naturgas i konkurrens mellan olika leverantörer.

För att undvika inslag av diskriminering, korssubventionering och

snedvridning av konkurrensen innehåller naturgasmarknadsdirektivet

bestämmelser om särredovisning. Integrerade naturgasföretag skall i sin

interna bokföring särredovisa verksamhetsgrenarna överföring, distribu-

tion och lagring av naturgas. Syftet är att ekonomiska överskott från

monopolverksamheten (t.ex. överföring) inte skall användas för att sub-

ventionera konkurrensutsatt verksamhet, t.ex. handel med naturgas.

Direktivets krav är minimibestämmelser. Andra alternativ skulle kunna

vara att nätverksamhet och annan verksamhet bedrivs i skilda bolag.

Dessa skilda bolag skulle också kunna ha skilda ägare.

De analyser som presenteras i kapitlet pekar på att det kan vara relativt

komplicerat att förhindra eller försvåra korssubventionering via särredo-

visning. Även om krav ställs på att monopolverksamhet och kon-

kurrensutsatt verksamhet skall bedrivas i skilda bolag är det komplicerat

att få till stånd ett regelverk som förhindrar korssubventionering. Inom

t.ex. den svenska elmarknaden visar studier att korssubventionering kan

förekomma. Detta trots att en juridisk person som bedriver

nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. Det är

inte möjligt att i detalj ange vilka förutsättningar som skall vara

uppfyllda för att särredovisning skall fungera. För att det skall fungera

acceptabelt krävs sannolikt att de funktioner som skall tillhöra

överföringsverksamheten kan preciseras väl. Det ställs också krav på

redovisningsprinciper, kostnadsverifiering och en väl fungerande

tillsynsmyndighet. Om sådana förhållanden är uppfyllda, och givet att

nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet kan hållas isär, finns det

från konkurrenssynpunkt sannolikt ingen väsentlig skillnad mellan

gasmarknadsdirektivets krav på särredovisning och skilda bolag. Ett

annat alternativ är att ställa krav på skilda bolag som också skall ha

skilda ägare. Det finns dock en risk för att en så långtgående separation

kan vara ett hinder för utvecklingen av en naturgasmarknad.

En viktig aspekt är om Sverige skall utnyttja möjligheten att ålägga

naturgasföretag att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Begreppet all-

männyttiga tjänster är inte entydigt definierat, men för vissa kunder kan

t.ex. marknadspriserna för vissa tjänster uppfattas som oöverstigligt

höga. Ett annat exempel är att olika krav från myndigheter kan medföra

extra kostnader som inte kan övervältras på vissa kundkategorier. För att

kunna göra de aktuella tjänsterna tillgängliga för alla måste något eller

några gasföretag åläggas att tillhandahålla tjänsterna. Sådana krav måste

dock kombineras med en möjlighet för företagen att täcka de extra

kostnader som uppstår. Detta kan t.ex. ske genom att företagen skyddas

från konkurrens inom vissa marknadssegment. Huvudsyftet med EG:s

naturgasmarknadsdirektiv är dock att öka konkurrensen och på sikt

uppnå effektivitetsvinster. Det bör därför kunna visas att vinsterna av

sådana ingrepp överstiger kostnaderna, dvs. att effektivitetsförlusterna av

allmännyttiga tjänster är lägre än vinsterna av ett ökat tillträde till näten.

Det bör också analyseras om inte konventionella ekonomisk-politiska

åtgärder har en större fördelningspolitisk träffsäkerhet än en lagstiftning

på naturgasområdet.

Naturgasmarknadsdirektivet innehåller tre olika former av undantag

från reglerna om tillträde till systemen och/eller marknadsöppning. För

svensk del är det endast aktuellt med ett undantag om genomförandet av

direktivet skulle orsaka allvarliga problem inom ett geografiskt

begränsat område, i synnerhet när det gäller att utveckla infrastrukturen

för överföring, och när syftet är att uppmuntra investeringar. Ett sådant

undantag beslutas av EU-kommissionen.

Stora nya investeringar i gasinfrastruktur riskerar att inte bli lönsamma

i den typ av konkurrensutsatt marknad som kan tänkas uppstå när gas-

marknadsdirektivet genomförs. Det är mot denna bakgrund som undan-

taget har införts i direktivet, dvs. för att uppmuntra nya investeringar i

områden som inte tidigare varit försörjda med naturgas. Som framgått av

kapitel 5 analyseras ett antal sådana investeringar i Sverige.

Undantaget leder till en temporär begränsning av konkurrensen på

naturgasmarknaden och syftar till att minska den ekonomiska risken i

uppbyggnaden av infrastruktur för naturgas. Den aktuella risken kan

dock också hänga samman med osäkerhet beträffande efterfrågan på

naturgas i området i fråga. Osäkerheten om den framtida efterfrågan på

naturgas kan dock också i hög grad bero på osäkerhet om den framtida

beskattningen av naturgas jämfört med beskattningen av andra energislag

(jfr kapitel 3). Undantagsregeln kan vidare gynna vertikalt integrerade

naturgasföretag till nackdel för företag med en annan struktur på sin

verksamhet. Nätverksindustrier har traditionellt byggts upp av vertikalt

integrerade statliga företag. Det har emellertid skett under tider då

kapitalmarknaden varit betydligt mindre utvecklad än vad den är i dag.

Den välutvecklade kapitalmarknaden gör att det i dag kan finnas andra

möjligheter att bygga upp separata infrastrukturföretag. Om

undantagsregeln skulle tillämpas finns det skäl att analysera effekterna av

den. Det kan t.ex. vara motiverat att motverka kontraktsformer som gör

att många kunder efter tioårsperioden är uppbundna av mycket

långsiktiga åtaganden. Det finns annars en risk för att den tillfälliga

undantagsregeln, vid en eventuell utbyggnad, under lång tid kommer att

bestå av ett antal regionala monopolmarknader.

En annan form av undantagsregel än de som diskuterats ovan, är att ett

naturgasföretag som råkar ut för, eller befarar att råka ut för, allvarliga

ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av take or pay-åtagan-

den kan ansöka om ett tillfälligt undantag från reglerna om tillträde.

Gasföretagen på den svenska gasmarknaden är uppbundna av traditio-

nella och långsiktiga take or pay-åtaganden. Vattenfall Naturgas AB:s

importavtal med DONG Naturgas A/S löper exempelvis ut 2003, 2006

och 2010. Sådana åtaganden kan leda till stora förluster om näten öppnas

för tillträde. En analys av kontrakt och hur dessa påverkar incitaments-

strukturer indikerar att avtalstidpunkten kan ha betydelse. Om undantag

skulle kunna fås för avtal som ingåtts efter det att EG:s naturgasmark-

nadsdirektiv blivit känt kan det leda till att marknadens aktörer i prak-

tiken får en möjlighet att styra över det regelverk som reglerar markna-

den. För avtal som slöts innan EG-direktivet var känt, kan regelföränd-

ringar som i efterhand ändrar förutsättningarna för kommersiella avtal

medföra att marknadens aktörer blir ovilliga att ingå avtal med långsiktig

verkan. Det är dock viktigt att eventuella undantag som beviljas är tids-

mässigt bestämda så att marknadens aktörer ges klarhet om vilka spel-

regler som kommer att gälla.

Kapitel 9 innehåller en genomgång av hur arbetet med att införa natur-

gasmarknadsdirektivet utvecklas i våra grannländer och i länder som kan

anses ha särskild betydelse för den svenska gasmarknaden. De länder

som analyseras är Danmark, Finland, Norge, Storbritannien och Tysk-

land.

I flertalet av dessa länder har dock arbetet inte slutförts, utan det pågår

ett arbete för att anpassa lagstiftningen på naturgasområdet till direktivet.

Mot bakgrund av detta är det för närvarande i de flesta fall inte möjligt

att redovisa vilka explicita ställningstaganden som gjorts. Det är

emellertid möjligt att redovisa mer allmänna synpunkter.

I Danmark finns det mycket som tyder på att ett förhandlat tillträde

kommer att väljas. Det finns också mycket som tyder på att mark-

nadsöppningen initialt begränsas till 30 procent och att distributionsföre-

tag inte blir berättigade kunder. I Finland har en arbetsgrupp föreslagit

reglerat tillträde. Eftersom landet inte är anslutet till det europeiska sam-

mankopplade systemet saknar tillträdesformen i grund och botten be-

tydelse. Det reglerade tillträdet innebär dock viss begränsad handel

mellan större kunder. Norge har en mycket begränsad inhemsk marknad

och har ännu inte redovisat tillträdesform. Storbritannien har sedan maj

1998 en fullständigt liberaliserad gasmarknad med ett reglerat tillträde

där alla kunder fritt kan välja gasleverantör. I Tyskland pågår ett arbete

med utformningen av naturgaslagstiftningen. Tyskland är emellertid i

dagsläget inriktat på ett förhandlat tillträde samt att alla kunder skall vara

berättigade.

Överväganden och förslag

Utredningen föreslår att en ny lagstiftning införs på naturgasområdet.

Motivet till detta är att EG:s naturgasmarknadsdirektiv, som skall

genomföras i svensk lagstiftning, är betydligt mer långtgående och om-

fattande än den nuvarande svenska lagstiftningen på naturgasområdet

som i huvudsak innehåller bestämmelser om koncession. Den nya natur-

gaslagen reglerar i huvudsak verksamheter avseende koncession, led-

ningsägarens skyldigheter, särredovisning och tillsyn.

Koncession

Tillkomsten av en större naturgasledning är en komplicerad process som

kan innebära avsevärd påverkan på omgivningen. Genom den nuvarande

rörledningslagen har samhället möjlighet att pröva tillkomsten och för-

läggningen av vissa rörledningar för transport av bl.a. naturgas. Enligt

vår bedömning har rörledningslagen fungerat tillfredsställande och därför

behålls huvuddragen av gällande koncessionssystem. Vårt förslag är

följande.

 Det bör krävas koncession för att dels dra fram och använda en natur-

gasledning, dels för att uppföra och använda ett naturgaslager. Rege-

ringen bör pröva frågan om koncession. Naturgasledningar som

huvudsakligen skall användas för att tillgodose enskilda hushålls och

företags behov eller uteslutande skall användas inom hamn- eller in-

dustriområde bör dock undantas från koncessionsplikt.

 Koncession får meddelas endast under vissa förutsättningar. Natur-

gasledningen skall vara lämplig ur allmän synpunkt. Sökanden skall

från allmän synpunkt vara lämplig att utöva verksamhet som avses

med koncessionen. Koncessionen får inte strida mot detaljplan eller

områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller områdesbestäm-

melsen inte motverkas får dock mindre avvikelse göras. Vid pröv-

ningen skall vissa bestämmelser i miljöbalken tillämpas. En miljökon-

sekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om koncession. Syftet med

lämplighetsprövningen är främst att hindra att samhällsekonomiskt

onödiga naturgasledningar dras fram, eller att naturgasledningar dras

fram på ett sådant sätt att de medför onödigt stort intrång till skada för

tredje man.

 Koncession skall avse naturgasledning med en i huvudsak bestämd

sträckning. En koncession får förenas med villkor för att bl.a. skydda

miljön.

 En koncession meddelas för fyrtio år. Koncessionens giltighetstid får

på ansökan av koncessionshavare förlängas med fyrtio år åt gången.

 Överlåtelse av koncession kräver särskilt tillstånd. Ny innehavares

lämplighet prövas på samma sätt som vid ansökan om ny koncession.

 Koncession får återkallas om naturgasledningen inte längre används

och inte heller behövs för att säkra energiförsörjningen, eller om kon-

cessionshavaren missköter sig.

 Om en koncession upphör att gälla är den som senast haft koncession

skyldig att ta bort naturgasledningen och vidta andra åtgärder för åter-

ställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt.

Ledningsägarens skyldigheter

I kapitlet redovisas de bärande principerna för att få till stånd en ökad

konkurrens på gasmarknaden. Enligt utredningens uppfattning är det vik-

tigt att naturgasmarknaden i Sverige öppnas för konkurrens. För att

uppnå ökad konkurrens inom naturgashandeln måste köpare och säljare

på naturgasmarknaden ges möjlighet att utnyttja naturgasledningarna.

Naturgasmarknadsdirektivets bestämmelser om tillträde till systemet är,

enligt vår uppfattning, de centrala verktygen för att åstadkomma ökad

konkurrens på naturgasmarknaden. Det är möjligt att välja förhandlat och

reglerat tillträde, eller båda dessa förfaranden.

Tillträde och anslutning

Utredningen föreslår att tillträde till naturgasledningarna skall baseras på

ett reglerat förfarande med offentliggjorda tariffer. Det främsta motivet

för vårt förslag är att ett reglerat tillträde är förenat med lägre kostnader

och mindre osäkerhet än ett förhandlat tillträde och därför medför mindre

hinder för marknadstillträde. Det har därmed de mest positiva effekterna

på konkurrensen och i förlängningen på konsumentintresset.

Det reglerade tillträdet förutsätter att säljare och köpare får tillgång till

de naturgasledningar som behövs för leveranserna. En ledningsägare

skall därmed vara skyldig att på skäliga villkor transportera naturgas för

berättigade kunder.

För att åstadkomma en naturgasmarknad i konkurrens är det inte till-

räckligt att enbart öppna ledningarna för de berättigade kunderna. En

förutsättning för att kunna leverera och ta emot naturgas är dessutom att

kunden måste vara ansluten till en naturgasledning. Vi föreslår därför att

ledningsägaren blir skyldig att ansluta berättigade kunders naturgasled-

ningar.

Skyldigheten att ansluta naturgasledningar och transportera naturgas

gäller endast mot s.k. berättigade kunder. Dessa är inledningsvis led-

ningsägare, kunder som har naturgaseldad kraftproduktion och vissa

större slutförbrukare. Från och med den 1 januari 2006 anses alla som

berättigade kunder, dvs. naturgasmarknaden öppnas fullständigt. Den

relativt snabba och kraftiga marknadsöppningen kan dock på grund av

take or pay-åtaganden leda till ekonomiska förluster för ledningsägarna.

Den myndighet som regeringen bestämmer bör därför under 2003 ana-

lysera effekterna av den föreslagna marknadsöppningen och lämna för-

slag till om öppningstakten bör förändras.

Undantag

Ett osäkerhetsmoment i vår bedömning är att Sverige har en begränsad

infrastruktur på naturgasområdet och att en utveckling av denna in-

frastruktur skulle förbättra marknadens funktionssätt. Det går inte att

bortse från att vårt förslag till reglerat tillträde kan komma att påverka

investeringsbenägenheten negativt. Det finns en risk för att stora nya in-

vesteringar i naturgasinfrastruktur inte blir lönsamma i den typ av kon-

kurrensutsatt marknad som kan tänkas uppstå när gasmarknadsdirektivet

genomförs. I direktivet och i vårt förslag till lagstiftning finns emellertid

ett undantag som införts för att uppmuntra investeringar i geografiskt

begränsade områden som inte tidigare varit försörjda med naturgas. Inne-

börden är att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

kan ansöka hos EU-kommissionen om ett tillfälligt undantag från reg-

lerna om marknadsöppning.

Ett annat osäkerhetsmoment är hur naturgasföretags lönsamhet kan

komma att påverkas genom att de är uppbundna av långsiktiga take or

pay-åtaganden. Sådana åtaganden kan leda till stora förluster om ledning-

arna öppnas för tillträde. Samtidigt har det framgått att det under vissa

premisser är möjligt att omförhandla kontrakten. Det är också sannolikt

att det växer fram andra typer av kontraktsformer vid en mer kon-

kurrensutsatt marknad. Utredningen är dock medveten om att ett tillträde

till ledningarna kan åsamka företag förluster på grund av take or pay-

åtaganden. Vi föreslår därför, i enlighet med direktivet, att naturgasföre-

tag i sådana fall, efter ansökan hos berörd myndighet, kan få ett tillfälligt

undantag från att ge tillträde till ledningarna.

Transporttariffer

Tariffer för transporter av naturgas måste utformas så att de uppfyller de

krav som ställs på en konkurrensutsatt gasmarknad med kontraktsfrihet.

Det skall vara enkelt att köpa och sälja naturgas med olika typer av kon-

trakt, och olika aktörer skall ha denna möjlighet. Det skall därför räcka

för en berättigad kund att vara ansluten till en punkt på

naturgasledningen för att man skall ha rätt att använda alla andra

ledningar som är anslutna till det svenska naturgasledningsnätet.

Det är inte en uppgift för statsmakterna att meddela detaljerade före-

skrifter om vilka tariffer som skall tillämpas av gasföretagen. Den när-

mare utformningen av tarifferna är en fråga för ledningsföretagen. Det

bör dock föreskrivas i naturgaslagen att transporttariffer skall vara

skäliga och utformas på sakliga grunder. Tillsynsmyndigheten bör få i

uppdrag att i sin tillsyn bedöma om transporttariffer och övriga villkor är

skäliga och utformade på sakliga grunder.

Ledningsägare bör, i enlighet med naturgasmarknadsdirektivet, vara

skyldiga att offentliggöra sin transporttariff och andra villkor och skyl-

digheter för att utnyttja systemet.

Särredovisning

För en effektiv reglering av ett naturligt monopol krävs att den

reglerande myndigheten kan kontrollera verksamheternas ekonomiska

resultat. Motivet till detta är bl.a. att ett monopolföretag kan försöka

hindra tillträde genom att ta ut för höga priser. Företaget kan t.ex. också

försöka påverka konkurrensen inom andra verksamhetsområden. Under

förutsättning att ett naturgasföretag bedriver såväl monopolverksamhet

som konkurrensutsatt verksamhet föreligger en uppenbar risk för kon-

kurrensproblem genom att ett ekonomiskt överskott från monopolverk-

samhet kan användas för att subventionera konkurrensutsatt verksamhet,

s.k. korssubventionering. I en sådan integrerad verksamhet är det kompli-

cerat att analysera prissättningen på de olika nyttigheterna. Det är som

regel också mycket svårt att fastställa om överskott från monopolverk-

samhet används för att subventionera den konkurrensutsatta verksam-

heten.

Genom en långtgående särredovisning ökas förutsättningarna för att

skapa en effektiv tillsyn och riskerna för t.ex. korssubventionering mins-

kar. Vi föreslår därför (med vissa undantag) att den verksamhet som be-

drivs i integrerade naturgasföretag skall särredovisas för verksamhets-

grenarna överföring, distribution och lagring av naturgas. Särredovisning

av dessa verksamheter skall ske som särskilda rörelsegrenar. Om mono-

polverksamheten och den konkurrensutsatta verksamheten kan hållas isär

finns det, enligt vår bedömning, från konkurrenssynpunkt, ingen väsent-

lig skillnad mellan krav på särredovisning i den interna bokföringen och

längre gående krav som t.ex. skilda juridiska personer. Erfarenheterna

från ellagstiftningsområdet i Sverige talar dock för att det kan krävas

detaljerade bestämmelser och kontroll. Enligt utredningens bedömning

krävs således tydliga och klara riktlinjer för redovisningarna och att

dessa redovisningar följs upp av tillsynsmyndigheten på ett aktivt sätt.

De särskilda redovisningarna för verksamheterna överföring, distribu-

tion och lagring av naturgas skall årligen sändas in till den myndighet

som regeringen bestämmer.

Revisor hos ett företag som bedriver överföring, distribution eller lag-

ring av naturgas skall granska den särskilda redovisningen av dessa verk-

samheter. Revisor skall även uttala om redovisningen skett enligt

gällande bestämmelser.

Kommunala naturgasföretag

När handel med naturgas skall ske i konkurrens uppstår frågan om nu-

varande kommunalrättsliga regler är ändamålsenliga för de kommunala

företag som agerar på naturgasmarknaden. De kommunalrättsliga regler

som i huvudsak är aktuella är lokaliseringsprincipen, likställighetsprin-

cipen och självkostnadsprincipen.

Kommunala företag som bedriver distribution av naturgas är för när-

varande undantagna från likställighets- och självkostnadsprinciperna, och

verksamheten skall därmed bedrivas på affärsmässiga grunder. Företagen

är dock inte undantagna från lokaliseringsprincipen och verksamheten

skall därför vara knuten till kommunens område eller dess innevånare.

För närvarande görs ingen skillnad i lagstiftningen mellan transport-

eller ledningsverksamhet och handelsverksamhet vad avser naturgas. Då

naturgaslagen träder i kraft kommer dock en åtskillnad att göras mellan

dessa två verksamheter.

En principiell fråga är om kommunernas möjligheter att bedriva

näringsverksamhet bör underlättas ytterligare. När det gäller naturgas

finns det, enligt vår bedömning, mycket som pekar på att ett undantag

från lokaliseringsprincipen kan vara motiverat för kommunala företag

som bedriver handel med naturgas.

Även de kommunala företag som bedriver transport av naturgas i den

egna kommunen bör få bedriva sådan verksamhet utanför kommun-

gränsen. Undantaget från kommunallagens lokaliseringsprincip gäller

dock endast om syftet är att uppnå en ändamålsenlig naturgasverksamhet.

Verksamheten får därför endast bedrivas i geografisk närhet till

företagets naturgasverksamhet i den egna kommunen.

Kommunal handelsverksamhet med naturgas är en konkurrensutsatt

verksamhet och därför bör ett kommunalt naturgasföretag kunna agera på

samma villkor som andra aktörer. Sådan verksamhet bör därför bedrivas

på affärsmässiga grunder.

För ett kommunalt naturgasföretags transportverksamhet kommer

naturgaslagens bestämmelser om skäliga villkor för kunders tillträde till

naturgasledningarna att gälla.

Tillsyn

Det är viktigt att naturgaslagens regler, och de föreskrifter och villkor

som har meddelats med stöd av denna, följs. Därför bör det finnas regler

om tillsyn. Tillsynen bör avse efterlevnaden inte bara av vad som före-

skrivits om framdragande och användande av naturgasledningar, in-

klusive olika naturgasanläggningar, utan även reglerna om återställning.

Tillsynen bör vidare omfatta kontroll av skäligheten av villkoren för

transport av naturgas för annans räkning samt för anslutning till natur-

gasledningar. I denna tillsyn ingår också att bestämma vem som inled-

ningsvis skall betraktas som en s.k. berättigad kund.

För att kunna utöva tillsynen bör tillsynsmyndigheten ha rätt att in-

fordra de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Myn-

digheten bör ha befogenhet att meddela förelägganden för att åstad-

komma rättelse av felaktiga beteenden.

I myndighetens övriga uppgifter ingår att utfärda föreskrifter och råd

samt att bereda koncessionsärenden. Därutöver bör myndigheten lämna

information och råd samt bedriva allmän uppföljnings- och bevaknings-

verksamhet.

Tillsynsmyndighetens verksamhet skall finansieras genom en årlig av-

gift, som betalas av de naturgasföretag som skall sända in särredovis-

ningar enligt naturgaslagen.

Det föreligger många likheter vad gäller tillsynen enligt ellagen och

naturgaslagen. Enligt utredningens uppfattning är det viktigt att till-

synsverksamheten enligt både naturgaslagen och ellagen har den styrka

och självständighet som krävs för att fortsätta att driva avregleringen av

naturgas- och elmarknaden på ett effektivt sätt. Vi föreslår att regeringen

låter utreda huruvida tillstånds- och tillsynsärenden samt normgivning

avseende både ellagen och naturgaslagen skall handhas av en självständig

myndighet

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till naturgaslag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

Lagens tillämpningsområde

1 § I denna lag ges föreskrifter om naturgasledningar och naturgaslager

samt om handel med naturgas i vissa fall.

Definitioner

2 § Med naturgasledning avses rörledning, mät- och reglerstation, linje-

ventilstation, rensdonsstation och kompressorstation.

3 § Med överföring av naturgas avses överföring genom såväl över-

föringsledningar som distributionsledningar till naturgasföretag eller för-

brukare av naturgas.

Till överföring av naturgas hör också projektering, byggande och

underhåll av naturgasledningar och annan verksamhet som behövs för att

överföra naturgas.

4 § Till lagring av naturgas för annans räkning hör också projektering,

byggande och underhåll av naturgaslager och annan verksamhet som be-

hövs för att lagra naturgas.

5 § Med naturgasföretag avses den som överför eller säljer naturgas

samt den som lagrar naturgas för annans räkning.

6 § Med berättigad kund avses

1. förbrukare som har naturgaseldad kraftproduktion, och

2. övriga förbrukare som enligt ingångna inköpsavtal kommer att för-

bruka mer än 25 miljoner kubikmeter naturgas per år och förbruknings-

ställe.

7 § Med transport av naturgas avses överföring av naturgas som inne-

havaren av en naturgasledning gör för ett annat naturgasföretags räkning

till ett naturgasföretag eller en berättigad kund.

8 § Med transporttariff avses avgifter och övriga villkor för transport av

naturgas samt för att ansluta naturgasföretag och berättigade kunder till

en naturgasledning.

9 § Med anslutning av en naturgasledning avses också återinkoppling av

en befintlig naturgasledning, ändring av den avtalade kapaciteten i an-

slutningspunkten samt ändring av tidpunkt för överföringen.

2 kap. Koncession

Allmänt om koncession

1 § En naturgasledning får inte byggas eller användas utan tillstånd

(koncession) av regeringen. Till byggandet av en naturgasledning räknas

också sprängning, schaktning, skogsavverkning, markberedning eller

liknande åtgärder för att bereda plats för ledningen.

Koncession krävs inte för en naturgasledning som

1. är belägen efter en mät- och reglerstation, eller

2. uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde.

Regeringen får föreskriva undantag från kravet på koncession enligt

första stycket i fråga om vissa slag av naturgasledningar eller vissa slag

av åtgärder med naturgasledningar.

2 § Ett naturgaslager får inte byggas eller användas utan tillstånd

(koncession) av regeringen.

Koncession krävs inte för ett naturgaslager som skall anslutas till en

naturgasledning för vilken det inte krävs koncession.

3 § Om regeringen har meddelat koncession för en naturgasledning eller

ett naturgaslager får förbud inte meddelas med stöd av miljöbalken mot

att

1. dra fram och använda naturgasledningen eller

2. bygga och använda naturgaslagret.

Förutsättningar för meddelande av koncession

4 § Koncession får meddelas endast om anläggningen är lämplig från

allmän synpunkt.

5 § Koncession får inte strida mot en detaljplan eller mot områdesbe-

stämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas,

får dock mindre avvikelser göras.

6 § Vid prövning av frågor om meddelande av koncession skall be-

stämmelserna i 2 4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § miljöbalken till-

lämpas.

En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om konces-

sion. När det gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskriv-

ningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. miljöbalken.

Vad som där sägs om tillståndsmyndighet skall gälla regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

7 § En koncession får beviljas endast den som från allmän synpunkt är

lämplig att utöva den verksamhet som avses med koncessionen. Härvid

skall särskilt beaktas om sökanden kan antas ha vilja och förmåga att dels

utöva den verksamhet som avses med koncessionen, dels utöva verksam-

heten enligt de föreskrifter och villkor som kommer att gälla för verk-

samheten.

Villkor för koncession

8 § En koncession för en naturgasledning skall ange rörledningens

huvudsakliga sträckning.

En koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager skall för-

enas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och

enskild rätt. Den skall också förenas med de villkor för anläggningens

utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl eller som behövs

för att i övrigt skydda människors hälsa och miljön mot skador och

olägenheter och främja en långsiktigt god hushållning med mark och

vatten och andra resurser eller som av annat skäl behövs från allmän syn-

punkt.

Det får anges som villkor för en koncession att naturgasledningen eller

naturgaslagret skall vara färdigställt inom en viss tid. Om det finns sär-

skilda skäl kan den angivna tiden förlängas. Ansökan om förlängning

skall göras före utgången av den angivna tiden.

9 § En koncession får för sin giltighet göras beroende av att den som

innehar koncessionen ställer säkerhet för kostnaderna att ta bort natur-

gasledningen eller naturgaslagret och att vidta andra åtgärder för åter-

ställning. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund behöver

inte ställa säkerhet.

Om det kan antas att den ställda säkerheten inte längre är tillräcklig, får

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om

ytterligare säkerhet.

I fråga om säkerhetens beskaffenhet gäller 2 kap. 25 § utsöknings-

balken. Säkerheten skall prövas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer och förvaras av länsstyrelsen i det län där verk-

samheten bedrivs.

Koncessionens giltighetstid

10 § En koncession skall meddelas för fyrtio år. Om det finns särskilda

skäl eller om sökanden begär det, får dock kortare tid bestämmas.

Förlängning av giltighetstiden

11 § Koncessionens giltighetstid får på ansökan av koncessionshavaren

förlängas med fyrtio år i taget. Om det finns särskilda skäl eller om

sökanden begär det, får dock kortare tid bestämmas.

I ett ärende om förlängning av giltighetstiden skall 4 8 §§ tillämpas.

Ansökan om förlängning av giltighetstiden skall göras senast två år

före koncessionstidens utgång. Koncessionen gäller till dess att ansök-

ningen har prövats slutligt.

Överlåtelse och upphörande av koncession

12 § En koncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer. Vid prövning av en ansökan

om överlåtelse av koncession skall 7 § tillämpas.

13 § En koncession får återkallas helt eller delvis

1. om en naturgasledning eller ett naturgaslager inte har använts under

tre år i följd och inte längre behövs för en säker energiförsörjning, eller

2. om koncessionshavaren i väsentlig mån inte fullgör sina skyldig-

heter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av

lagen, enligt villkoren i koncessionen eller enligt de säkerhetsföreskrifter

som gäller för naturgasledningens eller naturgaslagrets drift.

Frågor om återkallelse av koncession prövas av regeringen.

Återställning

14 § Om en koncession upphör att gälla, är den som senast haft kon-

cessionen skyldig att ta bort naturgasledningen eller naturgaslagret samt

vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller

enskild synpunkt.

I samband med att koncessionen upphör skall regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer fastställa koncessionshavarens

skyldigheter enligt första stycket.

Om den som senast har haft koncessionen inte fullgör sina skyldig-

heter enligt första stycket, får den myndighet som regeringen bestämmer

förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åt-

gärderna skall vidtas på hans bekostnad. Ett beslut om att åtgärderna

skall vidtas på den tidigare koncessionshavarens bekostnad får

verkställas.

15 § Om en naturgasledning eller ett naturgaslager har byggts utan kon-

cession där sådan behövs, får den myndighet som regeringen bestämmer

förelägga ledningens eller lagrets innehavare att ta bort anläggningen och

att vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller

enskild synpunkt.

Om naturgasledningens eller naturgaslagrets innehavare inte fullgör

sina skyldigheter enligt första stycket, får den myndighet som regeringen

bestämmer förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller be-

sluta att åtgärderna skall vidtas på hans bekostnad. Ett beslut om att åt-

gärderna skall vidtas på innehavarens bekostnad får verkställas.

16 § Om någon annans mark behöver tas i anspråk för återställning får

den myndighet som regeringen bestämmer besluta att tillträde till marken

skall lämnas under viss tid.

Återställningen skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas.

Byggnader får uppföras eller vägar byggas endast om markens ägare och

den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtyckt till det

eller om den myndighet som regeringen bestämmer lämnat tillstånd till

åtgärden. Tillstånd får lämnas endast om åtgärden är oundgängligen nöd-

vändig för att återställningen skall kunna vidtas.

Om återställningen föranleder skada eller intrång, skall ersättning för

detta lämnas. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom

vars område marken eller större delen av denna ligger.

Naturgasledning inom område för trafikled

17 § Innehavaren av en naturgasledning som har dragits fram inom om-

rådet för en befintlig allmän väg, enskild väg som hålls öppen för trafik,

järnväg, tunnelbana eller spårväg eller kanal eller annan sådan vatten-

trafikled (trafikled), är skyldig att, om trafikleden skall ändras, vidta och

bekosta de åtgärder med naturgasledningen som behövs för att ändringen

skall kunna genomföras.

Om åtgärden vidtas med en naturgasledning där denna korsar en

trafikled skall dock den som förvaltar trafikleden ersätta innehavaren av

ledningen för kostnaden för åtgärden.

18 § Om en naturgasledning som har dragits fram inom området för en

befintlig trafikled medför ökade kostnader för trafikledens underhåll,

skall innehavaren av ledningen ersätta dessa ökade kostnader.

19 § Om arbete på en naturgasledning, som är belägen inom området för

någon annan trafikled än allmän väg, kan inverka på trafiksäkerheten

eller om arbetet medför större ingrepp i trafikleden, skall det utföras efter

anvisningar av den som förvaltar trafikleden eller genom hans försorg.

Innehavaren av ledningen skall svara för kostnaden för arbetet.

Om en naturgasledning blivit skadad och dröjsmål med reparationen

skulle orsaka avsevärd olägenhet får ledningsinnehavaren påbörja repa-

rationen även om han inte hunnit anmäla skadan till trafikledens för-

valtare. Ledningsinnehavaren skall dock snarast underrätta trafikledens

förvaltare om det påbörjade arbetet.

I fråga om arbete med naturgasledning inom område för allmän väg

gäller 44 § väglagen (1971:948).

3 kap. Skyldigheter för den som innehar en naturgasledning

Anslutning av naturgasledning

1 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor

ansluta en annan naturgasledning som innehas av ett naturgasföretag eller

en berättigad kund till sin naturgasledning.

Skyldighet föreligger inte om ledningen saknar kapacitet för den be-

gärda anslutningen eller om det annars finns särskilda skäl.

Skyldigheten gäller inte den som innehar en sådan naturgasledning

som uteslutande används inom hamn- eller industriområde.

Tvister om skyldigheter enligt första stycket för den som innehar en

naturgasledning prövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

Transport av naturgas

2 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor

transportera naturgas.

Skyldigheten gäller inte den som innehar en sådan naturgasledning

som uteslutande används inom hamn- eller industriområde.

Tvister om skyldigheter enligt första stycket för den som innehar en

naturgasledning prövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

3 § Innehavaren av en naturgasledning som har gjort inköpsåtaganden i

avtal om köp av naturgas får, efter ansökan, av regeringen beviljas ett

tillfälligt undantag från skyldigheten enligt 2 § första stycket. Ett sådant

undantag får beviljas bara om ledningsinnehavaren får eller kan antas få

allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter till följd av skyldig-

heten enligt 2 § första stycket.

Ett undantag skall avse transporten av en viss mängd naturgas under

viss angiven tid från en viss angiven leverantör till en eller flera angivna

förbrukare.

Ansökan skall göras utan dröjsmål om ledningsinnehavaren redan har

vägrat att utföra en viss transport.

Om ett tillfälligt undantag medges skall det i beslutet anges att det kan

komma att ändras eller upphävas.

Ett beviljat undantag skall av regeringen utan dröjsmål anmälas till

Europeiska gemenskapernas kommission.

Mätning av transporterad naturgas

4 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att utföra mätning av

transporterad naturgas och att rapportera resultaten av dessa mätningar i

enlighet med de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

Kostnaden för den mätning och rapportering som avser transporterad

naturgas skall av ledningsinnehavaren debiteras den som mottar natur-

gasen.

Tvister om skyldigheter enligt första och andra styckena för den som

innehar en naturgasledning prövas av den myndighet som regeringen

bestämmer.

Transporttariffer

5 § Transporttariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga

grunder.

Vid bedömning av en transporttariffs skälighet skall det beaktas att

ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av verksamheten.

6 § Transporttariffer för transport av naturgas skall utformas så, att den

avgift ett naturgasföretag eller en berättigad kund betalar för transporten

till sin anslutningspunkt innefattar avgift för transporten i samtliga rör-

ledningar, genom vilka transporten sker.

7 § Den som innehar en naturgasledning skall på begäran utan dröjsmål

lämna skriftlig uppgift om sin transporttariff. Uppgiften skall innehålla

en upplysning om möjligheten att begära prövning enligt sista stycket.

Vid begäran om ny anslutning skall uppgifter enligt första stycket läm-

nas inom skälig tid.

Den som innehar en naturgasledning skall offentliggöra sin trans-

porttariff till den del den avser avgifter och övriga villkor för transport av

naturgas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariff.

Tvister om skyldigheter för ledningsinnehavare enligt första och andra

styckena prövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

4 kap. Redovisning och revision

Redovisning av överföring och lagring av naturgas

1 § Verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas

för annans räkning skall ekonomiskt redovisas var för sig och skilt från

annan verksamhet.

Redovisning av överföringsverksamhet som omfattas av samma trans-

porttariff skall ske samlat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med-

dela ytterligare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör över-

föring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning samt om

skyldighet att ge in redovisningshandlingar till den myndighet som rege-

ringen bestämmer.

Revision

2 § Revisor i ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas

eller lagring av naturgas för annans räkning skall göra en särskild

granskning av redovisningen av denna verksamhet.

Revisorn skall årligen i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om

redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmelser.

Företaget skall lämna in intyget till den myndighet som regeringen be-

stämmer.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen.

5 kap. Kommunala naturgasföretag

1 § Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 §

kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess med-

lemmar, utanför kommunens område bedriva

1. handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet,

eller

2. överföring av naturgas i geografisk närhet till företagets verksamhet

inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig överföringsverk-

samhet.

2 § Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) bedriver handel med naturgas samt därmed sam-

manhängande verksamhet, skall verksamheten drivas på affärsmässig

grund och redovisas särskilt. Om företaget även bedriver sådan verksam-

het som avses i 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) får företaget redovisa båda

verksamheterna tillsammans.

6 kap. Tillsyn m.m.

Tillsyn

1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller

villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet

som regeringen bestämmer.

2 § Tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och

ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas

med vite.

3 § Tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden som behövs för

att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av

tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite.

Avgifter

4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter en myn-

dighet har enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen.

Förseningsavgift

5 § Om ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas eller

lagring av naturgas för annans räkning inte lämnar in de handlingar som

krävs enligt föreskrifter meddelade med stöd av 4 kap. 1 § tredje stycket

skall företaget betala förseningsavgift till staten enligt 6 §. Detsamma

gäller om ett sådant naturgasföretag inte lämnar in ett revisorsintyg enligt

föreskrifter meddelade med stöd av 4 kap. 2 § tredje stycket.

Beslut om förseningsavgift fattas av den myndighet som regeringen

bestämmer.

6 § Ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas eller lagring

av naturgas för annans räkning skall betala en förseningsavgift om de

handlingar som anges i 5 § inte har kommit in till den myndighet som

regeringen bestämmer inom sju månader från räkenskapsårets utgång.

Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 §

aktiebolagslagen (1975:1385) eller om fortsatt föreningsstämma enligt

7 kap. 4 § tredje stycket lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

skall dock företaget betala förseningsavgift först om handlingarna inte

har kommit in inom nio månader från räkenskapsårets utgång. Avgiften

skall uppgå till 10 000 kr.

Om de handlingar som anges i 5 § inte har kommit in inom två måna-

der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för-

seningsavgift enligt första stycket, skall företaget betala en ny

förseningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till 10 000 kr.

Om de handlingar som anges i 5 § inte har kommit in inom två måna-

der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för-

seningsavgift enligt andra stycket, skall företaget betala en ny försenings-

avgift. Den nya avgiften skall uppgå till 20 000 kr.

7 § Om registrering har skett av ett beslut om att företaget försatts i

konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte med-

delas.

8 § Har företaget inom föreskriven tid lämnat in de handlingar som an-

ges i 5 §, men har handlingarna någon brist som lätt kan avhjälpas, får

myndigheten meddela beslut om förseningsavgift endast om företaget har

underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort

det inom den tid som angetts i underrättelsen. En sådan underrättelse får

sändas med posten till den postadress som företaget senast har anmält

hos myndigheten.

9 § En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenheten att ge in

handlingen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som

företaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det

framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den.

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om

detta inte har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i

ärendet.

10 § Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsupp-

maning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva

att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök-

ningsbalken ske.

11 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har

vunnit laga kraft.

Om ett företag har rätt att få tillbaka betald förseningsavgift på grund

av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalda försenings-

avgiften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades

in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans

storlek tillämpas 19 kap. 14 § skattebetalningslagen (1997:483).

7 kap. Övriga bestämmelser

Ansvarsbestämmelser

1 § Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som uppsåtligen eller

av oaktamhet

1. bryter mot 2 kap. 1 eller 2 §, eller

2. bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 7 § andra

stycket.

I ringa fall döms inte till ansvar.

2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med

straff enligt brottsbalken.

3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar

enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet.

Överklagande

4 § Beslut av en myndighet enligt 2 kap. 13 och 14 §§, 3 kap. 1 § tredje

stycket, 2 § tredje stycket och 4 § tredje stycket samt 6 kap. 2, 3, 6 och

9 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kammarrätten.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

2. Denna lag tillämpas även på koncessioner som har meddelats enligt

lagen (1978:160) om vissa rörledningar och som avser rörledning för

transport av naturgas eller produkt av naturgas med följande undantag.

a) 1 § 1 lagen om vissa rörledningar tillämpas alltjämt på ledningar

som har börjat byggas före ikraftträdandet.

b) Ett undantag som har medgivits med stöd av 1 § tredje stycket lagen

om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

c) Bestämmelsen om giltighetstid i en koncession som har meddelats

enligt lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

d) Ett villkor för en koncession som har meddelats enligt 6 § andra

stycket lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla.

e) 14 § lagen om vissa rörledningar tillämpas på anmälningar som

gjorts före ikraftträdandet.

3. Föreskrifterna i 4 kap. 1 och 2 §§ tillämpas första gången för det

första räkenskapsår som påbörjas efter den 31 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 7 §§ samt 11 kap. 23 § miljöbalken

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Bestämmelserna i 3 och 4 kap.

skall tillämpas endast vid prövning

av frågor enligt 7 kap., till-

ståndsprövning av sådan verksam-

het som är tillståndspliktig enligt

9, 11 och 12 kap. och vid rege-

ringens tillåtlighetsprövning enligt

17 kap. samt enligt vad som är

föreskrivet i luftfartslagen

(1957:297), lagen (1966:314) om

kontinentalsockeln, väglagen

(1971:948), lagen (1978:160) om

vissa rörledningar, lagen

(1983:293) om inrättande, utvidg-

ning och avlysning av allmän far-

led och allmän hamn, lagen

(1985:620) om vissa torvfyndig-

heter, plan- och bygglagen

(1987:10), minerallagen

(1991:45), lagen (1992:1140) om

Sveriges ekonomiska zon, lagen

(1995:1649) om byggande av

järnväg och ellagen (1997:857).

Bestämmelserna i 3 och 4 kap.

skall tillämpas endast vid prövning

av frågor enligt 7 kap., till-

ståndsprövning av sådan verksam-

het som är tillståndspliktig enligt

9, 11 och 12 kap. och vid rege-

ringens tillåtlighetsprövning enligt

17 kap. samt enligt vad som är

föreskrivet i luftfartslagen

(1957:297), lagen (1966:314) om

kontinentalsockeln, väglagen

(1971:948), lagen (1978:160) om

vissa rörledningar, lagen

(1983:293) om inrättande, utvidg-

ning och avlysning av allmän far-

led och allmän hamn, lagen

(1985:620) om vissa torvfyndig-

heter, plan- och bygglagen

(1987:10), minerallagen

(1991:45), lagen (1992:1140) om

Sveriges ekonomiska zon, lagen

(1995:1649) om byggande av

järnväg, ellagen (1997:857) och

naturgaslagen (2000:000).

1 kap.

7 §

I fråga om renhållning inom vissa vägområden och angränsande områden

gäller 26 § väglagen (1971:948).

I fråga om framförande av luftfartyg i överljudsfart och luftfartygs

miljövärdighet gäller 1 kap. 2 a § och 3 kap. 1 § luftfartslagen

(1957:297).

I fråga om framdragande och

begagnande av rörledning gäller i

vissa fall 23 § lagen (1978:160)

om vissa rörledningar.

I fråga om framdragande och

begagnande av rörledning gäller i

vissa fall 23 § lagen (1978:160)

om vissa rörledningar och 2 kap.

19 § naturgaslagen (2000:000).

11 kap.

23 §

Tillstånd skall lämnas till följande

vattenverksamhet, om inte något

annat följer av 2 kap. 9 §:

1. vattenverksamhet som vid

prövning av annan verksamhet

enligt 17 kap. 1 eller 3 §§ har

angetts som ett villkor för verk-

samhetens utövande,

2. anläggande av broar och

annan vattenverksamhet för väg,

järnväg, tunnelbana eller spårväg

vars anläggande har prövats i sär-

skild ordning,

3. anläggande av rörledningar i

vatten som koncession har med-

delats för enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar,

4. verksamhet som bearbet-

ningskoncession har meddelats för

enligt lagen (1985:620) om vissa

torvfyndigheter.

Tillstånd skall lämnas till följande

vattenverksamhet, om inte något

annat följer av 2 kap. 9 §:

1. Vattenverksamhet som vid

prövning av annan verksamhet

enligt 17 kap. 1 eller 3 §§ har

angetts som ett villkor för verk-

samhetens utövande,

2. anläggande av broar och

annan vattenverksamhet för väg,

järnväg, tunnelbana eller spårväg

vars anläggande har prövats i sär-

skild ordning,

3. anläggande av rörledningar i

vatten som koncession har med-

delats för enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar,

4. verksamhet som bearbet-

ningskoncession har meddelats för

enligt lagen (1985:620) om vissa

torvfyndigheter,

5. anläggande av naturgasled-

ningar i vatten som koncession har

meddelats för enligt naturgaslagen

(2000:000).

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa

rörledningar

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Rörledning för transport av

fjärrvärme eller av råolja, naturgas

eller produkt av råolja eller natur-

gas eller av annan vätska eller gas

som är ägnad att användas som

bränsle får ej utan särskilt tillstånd

(koncession) framdragas eller be-

gagnas.

Rörledning för transport av

fjärrvärme eller av råolja eller pro-

dukt av råolja eller av annan

vätska eller gas som är ägnad att

användas som bränsle får ej utan

särskilt tillstånd (koncession)

framdragas eller begagnas.

Koncession krävs icke för ledning som

1. har eller avses få en längd av högst 20 kilometer,

2. huvudsakligen skall nyttjas för tillgodoseende av enskilda hushålls

behov eller

3. uteslutande skall nyttjas inom hamn eller industriområde.

Regeringen får i visst fall medge undantag från koncessionsplikt.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

Förslag till lag om ändring i ellagen (1997:857)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 §, 9 kap. 2 § och 10 kap. 1 § ellagen

(1997:857) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

2 §

Om ett sådant kommunalt företag

som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) bedriver

sådan verksamhet som avses i 1 §

1 eller distribution av fjärrvärme

eller naturgas, skall verksamheten

drivas på affärsmässig grund och

redovisas särskilt. Detta gäller

dock inte företag som bedriver

distribution av fjärrvärme eller

naturgas i ett område där nät-

myndigheten har meddelat ett för-

bud enligt punkten 4 i övergångs-

bestämmelserna till lagen

(1994:617) om ändring i lagen

(1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska an-

läggningar i deras lydelse enligt

lagen (1994:1801) om ändring i

nämnda lag.

Om ett sådant kommunalt företag

som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom-

munallagen (1991:900) bedriver

sådan verksamhet som avses i 1 §

1 eller distribution av fjärrvärme,

skall verksamheten drivas på

affärsmässig grund och redovisas

särskilt.

9 kap.

2 §

Om en elektrisk anläggning genom inverkan på en redan befintlig sådan

anläggning kan vålla person- eller sakskada eller störning i driften, svarar

innehavaren av den förstnämnda anläggningen för de åtgärder som be-

hövs vid hans anläggning för att förebygga sådan skada eller störning.

Vad som sägs i första stycket

gäller också då en elektrisk an-

läggning kan vålla sakskada

genom inverkan på en redan be-

fintlig rörledning för transport av

naturgas, för vilken det krävs kon-

cession enligt lagen (1978:160)

om vissa rörledningar.

Vad som sägs i första stycket

gäller också då en elektrisk an-

läggning kan vålla sakskada

genom inverkan på en redan be-

fintlig naturgasledning, för vilken

det krävs koncession enligt natur-

gaslagen (2000:000).

10 kap.

1 §

Har någon tillfogats person- eller sakskada genom inverkan av el från en

starkströmsanläggning, skall skadan, även om det inte följer av allmänna

skadeståndsbestämmelser, ersättas av innehavaren av den starkströmsan-

läggning från vilken elen senast kommit.

Ansvar enligt första stycket

gäller inte

1. den som innehar en stark-

strömsanläggning för produktion

av el där generatorn har en mär-

keffekt om högst 50 kilovolt-

ampere,

2. den som innehar en stark-

strömsanläggning som är avsedd

för användning av el och som till-

förs el med en spänning av högst

250 volt mellan en ledare och jord

eller, vid icke direkt jordat system,

mellan två ledare,

3. om skadan skett på en annan

elektrisk anläggning eller en rör-

ledning för transport av naturgas,

för vilken det krävs koncession

enligt lagen (1978:160) om vissa

rörledningar, eller

4. om den elektriska anlägg-

ningen utgörs av en inrättning för

godsbefordran eller är avsedd för

en sådan inrättnings behov och

skada uppkommit på egendom

som har blivit mottagen för sådan

befordran.

Ansvar enligt första stycket

gäller inte

1. den som innehar en stark-

strömsanläggning för produktion

av el där generatorn har en märk-

effekt om högst 50

kilovoltampere,

2. den som innehar en stark-

strömsanläggning som är avsedd

för användning av el och som till-

förs el med en spänning av högst

250 volt mellan en ledare och jord

eller, vid icke direkt jordat system,

mellan två ledare,

3. om skadan skett på en annan

elektrisk anläggning eller en

naturgasledning, för vilken det

krävs koncession enligt natur-

gaslagen (2000:000), eller

4. om den elektriska anlägg-

ningen utgörs av en inrättning för

godsbefordran eller är avsedd för

en sådan inrättnings behov och

skada uppkommit på egendom

som har blivit mottagen för sådan

befordran.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 augusti 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-03-20

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 2 mars 2000 (Näringsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. naturgaslag,

2. lag om ändring i miljöbalken,

3. lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar,

4. lag om ändring i ellagen (1997:857).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Bengt Agartz.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till naturgaslag

1 kap. 3 §

I den föreslagna paragrafens andra stycke utvidgas definitionen av över-

föring av naturgas till att avse bl.a. byggande och underhåll av gasled-

ningar. Bestämningens funktion är, enligt vad som framkommit under

föredragningen inför Lagrådet, endast att ange att kostnaderna för sådan

verksamhet får beaktas när tariffers och anslutningsavgifters skälighet

skall bedömas enligt bestämmelserna i 3 kap. Utvidgningen av definitio-

nen överensstämmer inte med vanligt språkbruk och den avsedda effek-

ten torde kunna nås redan genom att ett påpekande görs i författnings-

kommentaren till 3 kap. 5 §, varvid andra stycket i förevarande paragraf

bör utgå.

1 kap. 6 §

Lagrådet vill endast anmärka att det gränsvärde, 25 miljoner kubikmeter

naturgas, som gäller för att någon skall anses som berättigad kund med

rätt till transport genom andras naturgasledningar, synes ha mindre be-

tydelse än vad man i förstone kan tro. Ett naturgasföretag har enligt vad

som följer av 3 kap. 1 och 2 §§ rätt till sådan transport oavsett vilken

mängd naturgas det är fråga om. Ett naturgasföretag kan vara den som

innehar en distributionsledning och säljer gas från denna. Intet hindrar

naturgasföretaget att träffa avtal med slutkunder om gasleverans, även

om den samfällda förbrukningen hos slutkunderna vida understiger det i

lagtexten angivna gränsvärdet.

1 kap. 8 §

Definitionen av transporttariff avses omfatta även avgifter för anslutning

av naturgasföretag och kunder till en naturgasledning. Dessa avgifter

skall, enligt vad som framgår av författningskommentaren till 3 kap. 5 §,

bestämmas från fall till fall beroende på den varierande kostnaden för

den enskilda anslutningen. Redan härigenom ter det sig inte naturligt att

beteckna anslutningsavgiften som en tariff, och Lagrådet förordar att

orden samt för att ansluta naturgasföretag och berättigade kunder till en

naturgasledning får utgå. Förslaget föranleder följdändringar i 3 kap.

2 kap. 1 §

Enligt första stycket andra meningen räknas till byggandet av en natur-

gasledning också sprängning, schaktning, skogsavverkning, markbered-

ning eller liknande åtgärder för att bereda plats för ledningen. Detta synes

mindre väl förenligt med vanligt språkbruk. I stället bör det föreskrivas

förbud mot sådana åtgärder innan koncession meddelats. Lagrådet före-

slår att meningen ges följande lydelse: Åtgärder för att bereda plats för

en naturgasledning, såsom sprängning, schaktning, skogsavverkning eller

markberedning, får inte vidtas innan koncession meddelats.

2 kap. 11 §

I sista stycket sägs att ansökan om förlängning av giltighetstiden skall

göras senast två år före koncessionstidens utgång. Användandet av ordet

 skall ger intrycket att endast ansökningar som gjorts senast vid den

angivna tidpunkten kommer att tas upp till saklig prövning. Av den all-

männa motiveringen framgår emellertid att vad som avses är att ansök-

ningen bör göras inom den angivna tiden. Ordet skall bör därför bytas

ut mot bör .

3 kap. 1 §

Enligt sista stycket skall tvister om skyldigheter enligt paragrafen för

den som innehar en naturgasledning prövas av den myndighet som rege-

ringen bestämmer. Ordet tvister för närmast tankarna till att det skulle

vara fråga om sådana tvistemål som i normala fall handläggs av allmän

domstol. Mot bakgrund av den övriga regleringen i lagen torde rättsför-

hållandet dock i själva verket vara förvaltningsrättsligt med den skillna-

den att här talas om tvister, vilket inte tillhör vanligheten inom förvalt-

ningsförfarandet.

Om innehavaren av en naturgasledning och den som vill få sin ledning

ansluten inte kommer överens, kan den sistnämnde anmäla den andre hos

tillsynsmyndigheten, dvs. den tvistelösande myndigheten, med på-

stående om att denne inte fullgör sina skyldigheter enligt paragrafen.

Förhållanden av denna art finns på många ställen i förvaltningsrätten.

Om t.ex. en hyresvärd och en hyresgäst inte kommer överens i en fråga

om hyresvärdens skyldighet att avhjälpa påstådda sanitära brister i lägen-

heten, kan hyresgästen hos den kommunala nämnd som handhar hälso-

vårdsfrågor påkalla ingripande för avhjälpande av olägenheterna. Likaså

kan en fastighetsägare med åberopande av plan- och bygglagen begära att

en byggnadsnämnd ingriper mot byggnadsåtgärder på en grannfastighet

och meddelar beslut i saken.

Det framgår inte av lagrådsremissen vilket slags rättsmedel som skall

användas för att göra tillsynsmyndigheten uppmärksam på den

uppkomna tvisten . Utan uttryckliga regler kommer, liksom i fråga om

hälsoskydds- eller byggnadsärenden, en anmälan att bli det naturliga

medlet. Tidigare har inom förvaltningsrätten en anmälare inte ansetts

förvärva partsställning i ärendet hos tillsynsmyndigheten; ärendet har

nämligen ansetts angå endast en fråga mellan myndigheten och den som

anmälts. Utvecklingen har emellertid gått dithän att partsställning numera

tillerkänns en anmälare i allt större utsträckning, vilket särskilt kunnat

märkas på byggnadsrättens område. Se t.ex. rättsfallen RÅ 1963 ref. 20

och 1966 ref. 17 samt uttalanden i SOU 1968:27 s. 86 och JO 1980/81 s.

468, 1990/91 s. 337. Den som med stöd av paragrafen begär ingripande

av tillsynsmyndigheten bör därför kunna räkna med att få partsställning

hos myndigheten.

Den myndighet som avses i sista stycket kommer att intaga den ställ-

ning som tillsynsmyndigheten brukar i förvaltningsrättslig lagstiftning.

Den kommer att kunna vidtaga åtgärder med anledning av enskilds an-

mälan eller ex officio. Vidare kommer den med stöd av bestämmelserna i

6 kap. 3 § att kunna meddela förelägganden mot tredskande innehavare

av naturgasledningar. Tillsynsmyndigheten blir med andra ord en normal

förvaltningsmyndighet, vars beslut i vanlig ordning är överklagbara hos

allmän förvaltningsdomstol.

Vad nu sagts hade också blivit resultatet om sista stycket över huvud

taget inte funnits. De regler om myndighetens tillsynsbefogenheter som

föreslås skola tas in i 6 kap. 1 3 §§ är i princip tillräckliga för att tillgo-

dose enskilds intressen i det ifrågavarande fallet. Enligt Lagrådets

mening kan sista stycket således utgå. En anledning av helt och hållet

formell art till att behålla sista stycket skulle möjligen vara att det i den

svenska versionen av EU:s direktiv (artikel 21.2) talas om tvister och

en behörig myndighet för att lösa dessa.

3 kap. 2 §

Vad ovan sagts om sista stycket i 3 kap. 1 § har motsvarande tillämpning

på sista stycket här.

3 kap. 4 §

Vad ovan sagts om sista stycket i 3 kap. 1 § har motsvarande tillämpning

på sista stycket här.

3 kap. 5 7 §§

Godtas Lagrådets förslag avseende definitionen av transporttariff i 1 kap.

8 §, bör bestämmelserna i 3 kap. 5 7 §§ disponeras om med hänsyn här-

till. Förslagsvis behandlas anslutningsavgifter i 5 § och transporttariffer i

6 och 7 §§. Godtas Lagrådets förslag avseende definitionen av överföring

av naturgas i 1 kap. 3 §, bör författningskommentaren till 5 och 6 §§

kompletteras med vad som i remissen föreslagits bli reglerat i andra

stycket av 1 kap. 3 §.

3 kap. 7 §

I första och andra styckena föreskrivs sådana åligganden för innehavaren

av naturgasledning, som bäst skulle kunna utkrävas genom

förelägganden inom ramen för myndighetens tillsynsverksamhet. Av

denna anledning bör sista stycket utgå, liksom andra meningen i första

stycket.

Lagtexten i 3 kap. 5 7 §§ skulle därmed kunna ges följande lydelse:

 Anslutningsavgifter

5 § Avgifter och övriga villkor för anslutning av ett naturgasföretag eller

en berättigad kund till en naturgasledning skall vara skäliga och ut-

formade på sakliga grunder. Vid bedömningen av en avgifts skälighet

skall det beaktas att ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av

verksamheten.

Den som innehar en naturgasledning skall vid begäran om ny anslut-

ning inom skälig tid lämna skriftlig uppgift om avgiften och övriga vill-

kor för anslutningen.

Transporttariffer

6 § Transporttariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga

grunder. Vid bedömningen av en tariffs skälighet skall det beaktas att

ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av verksamheten.

Transporttariffer skall utformas så, att den avgift ett naturgasföretag

eller en berättigad kund betalar för transporten till sin anslutningspunkt

innefattar avgift för transporten i samtliga rörledningar genom vilka

transporten sker.

7 § Den som innehar en naturgasledning skall offentliggöra sin trans-

porttariff samt på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om

tariffen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariff.

4 kap. 1 §

Enligt första stycket i paragrafen skall redovisning ske separat för över-

föring av naturgas och lagring av naturgas. Enligt artikel 13.3 i natur-

gasmarknadsdirektivet däremot skall verksamhetsgrenarna överföring,

 distribution och lagring av naturgas särredovisas. Med överföring

avses i direktivet (något förkortat) transport av naturgas genom ett nät av

högtrycksledningar, medan med distribution avses transport av naturgas

genom lokala eller regionala rörledningsnät för leverans till kunder. Be-

greppet överföring i lagförslaget omfattar enligt 1 kap. 3 § båda dess

kategorier av tjänster. En sådan uppdelning mellan överföring och distri-

bution som föreskrivs i direktivet synes vara av betydelse för att för-

hindra korssubventionering mellan transport av naturgas för annans räk-

ning och försäljning av naturgas till slutkunder. Syftet att undvika kors-

subventionering anges i direktivet som ett motiv för den föreskrivna sär-

redovisningen. Såvitt Lagrådet förstår skall särredovisningen enligt det

remitterade förslaget till skillnad från direktivet (artikel 13.3) ingå i

företagets årsredovisning och blir därmed offentlig, medan sådan redo-

visning som sker till tillsynsmyndigheten kan bli föremål för sekretess

enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen och bilagan till sekretessförordningen.

Lagrådet inser svårigheterna att särredovisa kostnader för transport

respektive distribution av naturgas men måste konstatera att den före-

slagna lagtexten inte överensstämmer med direktivet. Möjligen kan be-

stämmelsen i andra stycket, att redovisning av överföringsverksamhet

som omfattas av samma transporttariff skall ske samlat i förening med

det förhållandet att tarifferna är offentliga, bidra till att problemet inte

blir så stort.

6 kap. 3 §

Med stöd av denna paragraf kommer tillsynsmyndigheten att få meddela

de vitesförelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de

föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Något undantag görs

inte för det fall att förseningsavgift enligt 6 kap. 5 § kan tas ut för den

ifrågavarande förseelsen. Om avsikten är att båda påföljderna skall kunna

tillämpas på en och samma förseelse bör detta klargöras, åtminstone i

motiveringen. Annars bör en uttrycklig regel som motverkar kumulation

av påföljderna tas in i paragrafen. Förutsättningen att föreläggandet skall

vara behövligt för att få meddelas är i detta hänseende inte tillräckligt.

6 kap. 4 §

Enligt paragrafen får regeringen eller den myndighet som regeringen be-

stämmer meddela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter

en myndighet har enligt lagen och enligt föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen. Lagrådet har inte tagit del av något förslag till före-

skrifter men förutsätter att avgifterna grundas på myndigheternas själv-

kostnader för verksamheten; i annat fall utgör avgifterna skatt och kan

inte meddelas annat än genom lag. Lagrådet inser svårigheterna att för-

dela kostnaderna på enskilda företag och kan godta att fördelningen så-

som förutskickas i motiveringen sker med hänsyn till verksamheternas

omslutning i de delar som skall särredovisas.

7 kap. 4 §

Enligt 2 kap. 12 § får en koncession inte överlåtas utan tillstånd av rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om en av rege-

ringen utsedd myndighet skulle avslå en tillståndsansökan, bör beslutet

kunna överklagas hos regeringen. Vid föredragningen inför Lagrådet

upplystes att detta också var avsikten men att själva regeln härom skulle

tas in i en kommande förordning. Enligt Lagrådets mening bör det av

förevarande paragraf framgå att överklaganderegler också kan finnas på

annat ställe i de berörda författningarna. Efter förebild av 13 kap. 5 §

andra stycket ellagen kan ett nytt andra stycke ges följande lydelse:

 Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av

lagen.

Om Lagrådets förslag under 3 kap. 1, 2 och 4 §§ godtas, bör hänvis-

ningarna till nämnda paragrafer utgå ur förevarande paragraf.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 30 mars 2000.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:72 Ny naturgaslag.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivningsbe-

myndigande

Celexnummer för bak-

omliggande EG-regler

Naturgaslagen

(2000:000)

2 kap. 1 §, 3 kap. 4 och

7 §§, 4 kap. 1 och 2 §§,

6 kap. 4 och 10 §§,

7 kap. 4 §

398L0030

Prop. 1999/2000:72

4

1

164

164

Prop. 1999/2000:72

19

164

164

164

Prop. 1999/2000:72

113

76

Prop. 1999/2000:72

Prop. 1999/2000:72

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 1

127

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 1

164

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 2

143

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 2

164

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 3

158

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 3

164

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 4

163

164

Prop. 1999/2000:72

Bilaga 4

164

164

Prop. 1999/2000:72

164

164

Prop. 1999/2000:72

164

164

165

164

166

164