Bilaga 5

Utvecklingen på lång sikt

Bilaga 5

Utvecklingen på lång sikt

Innehållsförteckning

1 Inledning 5

2 Långtidsutredningens slutsatser i sammanfattning 5

3 Ställningstagande 8

3.1 En stark välfärd kräver starka offentliga finanser 8

3.1.1 Mål för saldot i de offentliga finanserna 9

3.1.2 Svenska skatter i en internationell ekonomi 10

3.2 En politik för arbete och sysselsättning 11

3.2.1 Sysselsättningsmålet skall uppnås 11

3.2.2 Utbildning för arbetslivet 12

3.3 En politik för effektivare användning av de gemensamma

 resurserna 13

3.4 Regeringens politik för en ekologiskt hållbar utveckling 14

4 Remissinstansernas synpunkter 14

Appendix: Svarande remissinstanser för Långtidsutredningen 1999 2000

 (SOU 2000:7) 19

1 Inledning

Svensk ekonomi är stark. Tillväxten beräknas bli

3,9 procent i år och även de kommande åren

kommer tillväxten att vara god. Sysselsättningen

fortsätter att öka starkt och därigenom kan också

den öppna arbetslösheten minska och den

beräknas uppgå till cirka 4 procent i slutet av året

för att sedan sjunka ytterligare. Genom den

omfattande budgetsaneringen har underskott

vänts till överskott. Utvecklingen förstärks nu av

den starka tillväxten och den ökande sysselsätt-

ningen.

En stark välfärd förutsätter starka offentliga

finanser. En fortsatt stark ekonomi är därför av

avgörande betydelse för att klara de långsiktiga

utmaningar som följer av den ökande andelen

äldre i befolkningen. Politiken måste inriktas på

att Sverige även i framtiden har väl fungerande

välfärdssystem som omfattar alla invånare. I

Långtidsutredningen (SOU 2000:7) analyseras

förutsättningarna för att uppnå detta. I det

följande avsnittet sammanfattas

Långtidsutredningens analys och slutsatser.

Därefter beskrivs inriktningen på regeringens

politik för att möta de framtida utmaningarna för

svensk ekonomi och svenska välfärdssystem.

Avslutningsvis presenteras en kort

sammanfattning av remiss-instansernas

synpunkter på Långtidsutred-

ningens huvudbetänkande.

2 Långtidsutredningens slutsatser i

sammanfattning

Ett centralt tema i Långtidsutredningen är

möjligheterna att i framtiden bibehålla ett väl

utbyggt offentligt finansierat välfärdssystem mot

bakgrund av tre framträdande utmaningar som

svensk ekonomi står inför; den demografiska

utvecklingen med en åldrande befolkning, den

fortsatta internationaliseringen av ekonomin,

samt viljan att uppnå högt ställda miljömål.

Befolkningsförändringarna får stora effekter för

ekonomi och välfärd i framtiden

De framtida befolkningsförändringarna innebär

att antalet personer i arbetskraften minskar och

att deras andel av befolkningen sjunker. Färre

personer i arbetsför ålder skall således försörja

allt fler äldre; försörjningsbördan ökar. Färre i

arbetskraften, som dessutom blir allt äldre i

genomsnitt, innebär enligt Långtidsutredningen

att arbetsutbudet i ekonomin sjunker redan

några år in på det nya seklet, vilket i sin tur

påverkar tillväxten i negativ riktning. Efter år

2008 är tillväxten i det basscenario som

utredningen presenterar i genomsnitt bara 1,3

procent per år.

Fler äldre i befolkningen kommer att leda till

en ökad efterfrågan på offentligt finansierade

välfärdstjänster särskilt inom äldreomsorg och

sjukvård. Långtidsutredningen pekar dock på

möjligheten att befolkningen inte bara blir äldre

utan också friskare, vilket skulle tala för att

kostnaderna för vård och omsorg inte ökar i

samma takt som antalet äldre. De

befolkningsförändringar som kommer att äga

rum de närmaste

decennierna kommer dock att sätta press på

finansieringen av de svenska välfärdssystemen.

Samtidigt som efterfrågan på välfärdstjänster

ökar, minskar enligt Långtidsutredningen

möjligheterna att finansiera offentliga åtaganden

via höjda skatter. Den tilltagande

internationaliseringen av ekonomin bedöms sätta

gränser för hur höga skatterna kan vara.

Eftersom Sverige har en internationellt sett hög

skattekvot är förutsättningarna för att ytterligare

höja skatteuttaget begränsade. Detta gör enligt

utredningen att skatteintäkterna knappast kan

växa snabbare än ekonomin som helhet.

Svårigheter att finansiera välfärdssystemen i

framtiden

Långtidsutredningens beräkningar visar att vid

en tillväxt i enlighet med utredningens bas-

scenario kommer det runt år 2015 att bli svårt att

upprätthålla dagens nivå på välfärdssystemen.

Fram tills dess kan välfärdssystemen och den

offentliga konsumtionen upprätthållas. Även om

problemen med att finansiera välfärdssystemen

kommer längre fram, finns det enligt utred-

ningen anledning att tidigt vidta åtgärder som

kan underlätta anpassningen till den ökande

försörjningsbördan. Ju tidigare anpassningen

startar, desto lättare bedömer utredningen det

vara att möta den ekonomiska påfrestning som

befolkningsförändringarna innebär.

Utredningen anser med tanke på den framtida

förväntade utvecklingen att ett högt sparande i

ekonomin, och därigenom en amortering av

statsskulden, är att föredra framför

ambitionshöjningar i välfärdssystemen.

Ambitionshöj-ningar under de närmaste åren

skulle med nödvändighet följas av nedskärningar

i välfärdssystemen längre fram. En jämn

utveckling av systemen är att föredra.

En ambitionshöjning i utbildningssystemet i

form av förbättrad kvalitet ter sig enligt

utredningen däremot motiverad.

Utbildningssats-ningar kan på sikt bidra till ökad

tillväxt. Det demografiska trycket i

utbildningssystemet som helhet är mindre, vilket

bör göra det möjligt att långsiktigt finansiera en

höjd ambitionsnivå.

Eftersom efterfrågan på lågutbildad arbetskraft

kan förväntas sjunka i framtiden, vilket både

Långtidsutredningen och Statistiska centralbyrån

påpekar, är det viktigt att öka antalet yngre som

fullföljer gymnasiet och därigenom får möjlighet

att tillgodogöra sig den utbildning som är

nödvändig på framtidens arbetsmarknad.

Hög tillväxt och hög sysselsättningsgrad är viktigt

Långtidsutredningen konstaterar att en stark

ekonomisk tillväxt och en hög

sysselsättningsgrad underlättar anpassningen av

svensk ekonomi till de väntade

befolkningsförändringarna. En hög

sysselsättningsgrad bidrar till ökade skatte-

intäkter och minskade offentliga utgifter för

transfereringar såsom arbetslöshetsunderstöd.

Åtgärder som bidrar till en högre tillväxt och

högre sysselsättningsgrad är därför viktiga för att

ambitionsnivån i välfärdssystemen skall kunna

upprätthållas.

Ökat arbetsutbud är av central betydelse

När det gäller arbetsutbudet lyfter Långtids-

utredningen fram att det är det totala antalet

arbetade timmar i ekonomin som är det väsent-

liga, både för produktionen och för

skatteintäkterna. Ett högt arbetskraftsdeltagande

och en hög sysselsättning, även bland den äldre

delen av arbetskraften, är därför viktig. En

flexibel pensionsålder tillsammans med ett

skattesystem som är inriktat mot att stimulera

tillväxten förbättrar förutsättningarna för detta,

påpekar utredningen.

Det är angeläget att långsiktigt upprätthålla

antalet arbetade timmar genom bibehållen

medelarbetstid, skriver utredningen. Den

välfärdsvinst för enskilda individer som en för-

kortad arbetstid medför måste därför vägas mot

de försämrade möjligheter att skattefinansiera

olika välfärdstjänster som färre arbetade timmar

innebär. Av de beräkningar som

Långtidsutredningen låtit göra framgår att en

mer omfattande minskning av arbetstiden

förstärker problemen med att finansiera

välfärdssystem på dagens nivå, och att problemen

uppstår redan några år in på 2000-talet.

En ytterligare möjlighet att underlätta finan-

sieringen av välfärdssystemen som Långtids-

utredningen tar upp är att bättre nyttja den

arbetskraftstillgång som representeras av

invandrare, som i dag har en svag förankring på

arbetsmarknaden. I ett längre perspektiv, när

dagens arbetskraftsreserver utnyttjats i större

utsträckning, bör också arbetskraftsinvandring

övervägas, skriver utredningen. Arbetskraftens

rörlighet underlättas genom den gemensamma

arbetsmarknaden inom EU. Långtidsutred-

ningen konstaterar dock att även andra EU-

länder står inför samma typ

avbefolkningsförändringar som Sverige, varför

det finns flera länder som kan vara i behov av

arbetskrafts-

invandring.

Utredningen påpekar att den gemensamma

arbetsmarknaden inte bara underlättar

invandringen till Sverige utan också

utvandringen från landet. Under senare år har

frågan om kompetensflykt, dvs. att högutbildade

lämnar landet, aktualiserats. Även om

nettoutflyttningen av högutbildade inte har varit

särskilt omfattande är det möjligt att den kan öka

i framtiden, påpekar utredningen. En omfattande

nettoutvandring av högutbildade skulle

naturligtvis få negativa konsekvenser för den

svenska ekonomin.

Utvecklingen av investeringar och produktivitet är

viktig

Det är också viktigt att investeringarna i

näringslivet och produktivitetstillväxten kan

hållas på en hög nivå. Ett konkurrenskraftigt

företagsklimat blir allt viktigare i takt med att

näringslivet internationaliseras allt mer.

Företagen väljer att förlägga investeringar och

produktion till länder med goda förutsättningar

för näringsverksamhet, och i den meningen finns

en internationell konkurrens mellan länder om

näringslivets investeringar och produktion,

konstaterar utredningen. För att Sverige skall

vara attraktivt för företagen är det därför viktigt

med god tillgång på väl-utbildad arbetskraft och

på riskkapital, tydliga och stabila regelverk och

en stabil makroekonomisk miljö.

Utbildningssystemens omfattning och

effektivitet är enligt Långtidsutredningen viktiga

för att det i framtiden skall finnas en god tillgång

på välutbildad arbetskraft. Tillgången på

riskkapital har ökat kraftigt de senaste åren, men

vissa problem för nya företag kvarstår bland

annat till följd av att skattesystemet minskar

incitamenten till privat förmögenhetsbildning.

Lägre skatter på företagande och privat

förmögenhetsbildning skulle sannolikt bidra till

att främja investeringar i nya företag, menar

utredningen. Samtidigt måste enligt utredningen

alla skattesänkningar vägas mot det utgiftstryck i

de offentliga välfärdssystemen som framtiden

bär med sig.

Regelsystemen som berör företagen är många

och upplevs ofta som besvärliga och

tillväxthämmande. Regelverken kan dock

knappast

sägas vara mer omfattande eller mer restriktiva i

Sverige än i övriga EU-länder, konstaterar

Långtidsutredningen, men regelverken är mer

om-fattande än i USA. För att underlätta för

näringslivet, inte minst för de mindre företagen,

anser utredningen att man bör se över hur

reglerna kan förenklas och förbättras.

Förutsättningarna för tillväxt har förbättrats under

1990-talet

Tillväxten i svensk ekonomi har varit relativt

svag under de senaste trettio åren och under

1990-talet har även sysselsättningsgraden sjunkit

kraftigt samtidigt som arbetslösheten ökat.

Investeringarna har varit lägre än i många andra

länder och produktivitetsutvecklingen har varit

svag, även om den förbättrats under 1990-talet,

konstaterar Långtidsutredningen. Den historiska

utvecklingen pekar på att Sverige sedan 1970-

talet haft svårt att uppnå en hög tillväxt.

Det råder fortfarande stor osäkerhet om de

obalanser som lågkonjunkturen under 1990-talet

förde med sig kommer att påverka möjligheterna

att långsiktigt upprätthålla en hög

sysselsättnings- och aktivitetsnivå i svensk

ekonomi. På senare tid har utvecklingen på

arbetsmarknaden varit gynnsam och de scenarier

som gjorts för Långtidsutredningens räkning

tyder på att Sve-

rige står inför en period av fortsatt positiv

utveckling av sysselsättning och arbetslöshet.

Under 1990-talet har också stora förändringar

skett av den ekonomiska politiken, konstaterar

utredningen, såväl vad gäller penning- och

finanspolitik som strukturella reformer på främst

varu- och tjänstemarknaderna. Dessa föränd-

ringar gör att förutsättningarna för en god

tillväxt har förbättrats. Samtidigt innebär den

demografiska utvecklingen sämre förutsättningar

för de framtida tillväxtmöjligheterna. Desto

viktigare blir det, enligt utredningen, därför att

arbetsutbudet bland dem som är i arbetsför ålder

är högt, och att investeringarna liksom

produktiviteten utvecklas väl.

Förändringar av välfärdssystemen kan underlätta

men inte lösa försörjningsproblemet

Det är möjligt att effektiviteten i produktionen

av de offentligt finansierade systemen skulle

kunna öka. Men eftersom tjänsteproduktion

inom vård, skola och omsorg i högsta grad är

personalkrävande är möjligheterna till stora

produktivitetshöjningar sannolikt begränsade,

menar utredningen. Det gäller oavsett om

produktionen sker inom offentlig sektor eller i

näringslivet. Däremot skulle, i den mån

produktionen i dag är ineffektiv, en

engångshöjning av produktiviteten vara möjlig

om exempelvis större delar av produktionen vore

föremål för

offentlig upphandling, tror utredningen.

Möjligheterna att kontinuerligt öka

produktionen av välfärdstjänster utan att nya

resurser tillförs är dock förhållandevis små,

bedömer utredningen.

Om framtida skatteinkomster inte längre kan

växa genom högre skattesatser utan endast i takt

med skattebaserna, ökar vikten av högre

effektivitet och sänkta kostnader i transfererings-

systemen. Här kan alternativa finansieringsvägar

i framtiden bli viktiga komplement, menar

Långtidsutredningen. Denna typ av förändringar

skulle enligt utredningen kunna bidra till att öka

effektiviteten i produktionen och finansieringen

av välfärdstjänster i framtiden. Men de ändrar

inte på det faktum att färre skall försörja fler och

att system för omfördelning mellan generationer

är nödvändiga, påpekar utredningen. En sådan

omfördelning ställer därför krav på solidaritet

mellan generationer, oavsett om omfördelningen

sker i offentlig eller privat regi.

Miljömålen är i stort förenliga med en hög tillväxt

Långtidsutredningen refererar studier som visar

att det på lång sikt många gånger inte finns

någon målkonflikt mellan en god miljö och

ekonomisk tillväxt, dvs. en hög tillväxt och en

hög sysselsättning är förenligt med en god miljö

och en hållbar utveckling. Tillväxt kan i stället

skapa nya teknologiska möjligheter att komma

till rätta med miljöproblem och att på sikt nå

uppställda miljömål, förutsatt att en effektiv

miljöpolitik samtidigt bedrivs. Det finns också

en över-gripande svensk målsättning om att

utvecklingen skall vara miljömässigt långsiktigt

hållbar. Beräkningar av en miljöjusterad

nettonationalprodukt som gjorts för

Långtidsutredningen, indikerar att utvecklingen i

Sverige kan bedömas vara hållbar. Den

beräknade miljöjusterade nettonational-

produkten omfattar dock inte alla miljöhot,

varför utredningen understryker att måttet

ensamt knappast kan utgöra underlag för en

bedömning av huruvida utvecklingen är hållbar.

Långtidsutredningen konstaterar att för vissa

miljöproblem finns risker för potentiella

målkonflikter. Ett viktigt exempel är koldioxid-

utsläpp, där egentlig reningsteknik saknas. En

stor utmaning på miljöområdet blir därför att

uppfylla den begränsning av utsläpp som Sverige

åtagit sig internationellt genom det s.k.

Kyotoprotokollet och de ytterligare åtaganden

som kan aktualiseras längre fram, påpekar

utredningen.

Klimatfrågan är ett globalt miljöproblem där

internationellt samarbete är nödvändigt för att de

globala utsläppen av koldioxid och andra

växthusgaser skall kunna minskas. Flertalet

industriländer har åtagit sig att minska sina

koldioxid-utsläpp. När och hur detta genomförs

kommer också att påverka konsekvenserna för

svensk ekonomi av att minska utsläppen av

växthusgaser i Sverige, skriver utredningen.

Utredningens analyser visar att med

internationell handel med utsläppsrätter blir

effekterna på den svenska ekonomin på lång sikt

begrän-

sade av att uppfylla Kyotoåtagandet. Om

däremot begränsningen av utsläppen av växthus-

gaser uteslutande skall ske i Sverige, sker det bäst

genom en förändrad energibeskattning i

kombination med en höjd koldioxidskatt, anser

utredningen, och påpekar att det är viktigt att

delar av näringslivet även i framtiden undantas

från koldioxidskatten för att minimera

kostnaderna för att minska koldioxidutsläppen.

Även med

undantag kommer en höjd koldioxidskatt att

påverka strukturomvandlingen i näringslivet

genom att vissa branscher, främst

petroleumraffinaderier, minskar i betydelse. För

att en inhemsk utsläppsminskning skall kunna

ske med begränsade ekonomiska konsekvenser

krävs också att ekonomin är flexibel och förmår

ställa om sig till ändrade förutsättningar utan att

några större anpassningsproblem uppstår,

påpekar utredningen. Om exempelvis

arbetsmarknaden inte förmår anpassa sig ökar

kostnaderna för att uppnå koldioxidmålet

kraftigt.

3 Ställningstagande

De kommande förändringarna i befolkningens

åldersstruktur tillsammans med en fortsatt

internationalisering av ekonomin innebär en stor

utmaning för de svenska välfärdssystemen. Det

är mycket viktigt att redan nu beakta detta vid

utformningen av politiken. Den politik som

enligt Långtidsutredningen krävs för att

underlätta

anpassningen till de ändrade förutsättningarna

ligger väl i linje med den inriktning på hållbar

tillväxt, ökad sysselsättning och sunda offentliga

finanser som utgjort centrala hörnstenar i den

ekonomiska politiken under senare år. De

förändringar Sverige står inför gör det än

viktigare än tidigare att fortsätta på den redan

inslagna

vägen. För att Sverige skall stå väl rustat inför

framtidens press på de offentliga

välfärdssystemen inriktas politiken på tre

centrala områden:

 fortsatt sunda offentliga finanser

 ett ökat arbetsutbud

 utveckling och effektivitet i de offentliga

verksamheterna

Även tillväxten är av betydelse. En snabbare

produktivitetstillväxt inom den privata sektorn

underlättar dock inte med nödvändighet finan-

sieringen av den offentliga sektorns

välfärdstjänster. Det sammanhänger med att

produktivitetsökningarna inom den privata

sektorn på sikt leder till motsvarande ökningar

av reallönerna inom såväl den privata som

offentliga sektorn. Samtidigt är

produktivitetstillväxten inom den offentliga

sektorn normalt betydligt

lägre än i den privata sektorn till följd av den

höga andelen arbetsintensiva tjänster.

Konsekvensen blir att de reala kostnaderna för

den offentliga sektorns verksamheter ökar även

vid oförändrad produktionsvolym. Dessutom

tenderar ökade reallöner också att leda till ökade

offentliga transfereringsutgifter. Även om

tillväxt genom höjd produktivitet inom

näringslivet är av

yttersta vikt för den allmänna levnadsstandarden

i landet och det sannolikt är lättare att dela på en

kaka som växer, underlättar tillväxten därför inte

den framtida finansieringen av de offentliga

välfärdssystemen på samma entydliga sätt som

fortsatt sunda offentliga finanser, ökat

arbetsutbud och en positiv utveckling av de

offentliga verksamheterna gör.

3.1 En stark välfärd kräver starka

offentliga finanser

En stark välfärd kräver starka offentliga finanser.

De närmaste åren kommer enligt

Långtidsutredningens bedömning att bjuda en

god ekonomisk utveckling. Antalet sysselsatta

ökar och den

offentliga sektorn visar ett överskott i sitt

sparande. Från och med år 2008 kommer dock

andelen pensionärer i befolkningen att öka

markant samtidigt som antalet personer i

arbetsför ålder minskar (se diagram 3.1). Detta

medför att skatteintäkterna ökar i långsammare

takt samtidigt som kostnaderna för

transfereringar och offentlig konsumtion i form

av vård och omsorg ökar.

Diagram 3.1 De äldres andel av den totala befolkningen

Procent

Den demografiska utvecklingen leder också till

att andelen av befolkningen över 80 år ökar

dramatiskt åren efter 2015, med cirka 50 procent

mellan 2015 och 2030. En sådan utveckling

innebär att de offentliga utgifterna i form av vård

och omsorg ökar ytterligare. För den offentliga

sektorn innebär det stora påfrestningar, både

personalmässigt och finansiellt.

Mot denna bakgrund är det viktigt att

förändringar som ökar de offentliga utgifterna

eller bidrar till att försämra finansieringen av

välfärden betraktas i ett långsiktigt perspektiv.

Det gäller inte minst de närmaste åren när den

offentliga sektorns finanser väntas bli goda, och

det därför kan komma att resas krav på mer

omfattande reformer i välfärdssystemen. Vidare

är det centralt med ett högt offentligt sparande

under ett antal år framöver, för att därigenom på

sikt minska de offentliga utgifterna för räntor.

3.1.1 Mål för saldot i de offentliga finanserna

Av Långtidsutredningens analys framgår tydligt

att, om de nuvarande välfärdssystemen bibehålls,

kommer utvecklingen mot en växande andel

äldre i befolkningen att få omfattande

konsekvenser för de offentliga budgetarna, både

på inkomst- och utgiftssidan.

Beräkningar inom Finansdepartementet

belyser den demografiska utvecklingens effekter

på välfärdssystemens finansiering. Beräkningarna

bygger på ett antagande om att den demografiska

utvecklingen tillåts slå igenom i förändrade

verksamhetsvolymer. Vidare antas att det

därutöver sker en ökning av den offentliga

konsumtionsnivån med en halv procent per år.

Dessa antaganden innebär att exempelvis

vårdkostnaden per person i olika åldersgrupper

ökar med en halv procent per år i fasta priser.

Med dessa antaganden skulle de offentliga

utgifterna (inklusive pensioner, men exklusive

räntor) minska som andel av BNP fram till

omkring 2010, för att därefter öka kraftigt och

även till andelar som ligger över dagens nivå.

Diagram 3.2 Offentliga utgifter exklusive räntor

Procent av BNP

Beräkningarna förutsätter att den starka

utvecklingen av ekonomin och de offentliga

finanserna under de närmaste åren utnyttjas till

att förbereda Sverige för de förändringar av såväl

offent-liga inkomster som ökad efterfrågan på

välfärdstjänster som ligger lite längre fram i

tiden. Beräkningsresultaten understryker vikten

av att beslut om skatter och offentliga utgifter de

närmaste åren ses mot bakgrund av utvecklingen

på längre sikt. Det mål om ett överskott i de

offentliga finanserna på 2 procent i genomsnitt

över en konjunkturcykel som beslutades om i

samband med 1997 års ekonomiska

vårproposition ligger i linje med en sådan

långsiktig politik.

Beräkningarna bygger på antagandet att ett

offentligt sparande på 2 procent i genomsnitt

över en konjunkturcykel upprätthålls under de

kommande 15 åren. De överskott som

ackumuleras medför att skuldsättningen och

därmed räntebördan minskar väsentligt.

Därigenom blir det möjligt att den nuvarande

välfärdsmodellen kan finansieras även under

beaktande av de påfrestningar som orsakas av

den demografiska utvecklingen. Beräkningarna

visar också att ett överskott i de offentliga

finanserna på 2 procent per år fram till 2015

lämnar ett visst utrymme för en varaktig

sänkning av skattekvoten alternativt en viss

ökning av de offentliga utgifterna utöver den

som ligger i grundkalkylen. Den fortsatta

internationaliseringen av ekonomin och dess

betydelse för möjligheterna att upprätthålla

skattekvoten måste också beaktas i detta

sammanhang, se vidare avsnitt 3.1.2.

De beräkningar som gjorts visar att efter 2015

medför de ökade utgifterna för bland annat vård

och omsorg att de offentliga finanserna

försämras. Som framgår av diagram 3.3 kommer

underskotten i de offentliga finanserna, trots

överskott och amorteringar under 15 år, att växa

till cirka 3 procent av BNP.

Diagram 3.3 Finansiellt sparande i offentlig sektor

Procent av BNP

Utvecklingen av de offentliga finanserna innebär

också att skuldkvoten ökar i samband med att de

offentliga överskotten vänds till underskott, se

diagram 3.4. Förändringarna av sparandet och

skuldkvoten ligger dock inom ramen för vad

som anges av Stabilitets- och tillväxtpakten inom

EU.

Diagram 3.4 Konsoliderad bruttoskuld

Procent av BNP

De beräkningar som gjorts visar också att om

överskottsmålet inte bibehålls kan betydande

problem uppstå för de offentliga finanserna.

Situationen kan då snabbt bli ohållbar.

Underskotten i de offentliga finanserna skulle

runt år 2020 komma att passera gränserna i

Stabilitets- och tillväxtpakten och fortsätta till

cirka 7 procent av BNP. Underskotten skulle

även innebära en kontinuerlig ökning av

skuldkvoten långt in på 2000-talet, och över

gränserna i Stabilitets- och tillväxtpakten.

Sammantaget talar beräkningarna för att ett

offentligt sparande bör upprätthållas under ett

antal år framöver. Detta skulle ge en balanserad

utveckling av de offentliga finanserna.

Utvecklingen av det offentliga sparandet och

skuldkvoten blir hanterbar samtidigt som det blir

möjligt att upprätthålla välfärdssystemen även

när andelen äldre ökar kraftigt.

3.1.2 Svenska skatter i en internationell

ekonomi

Ytterst styrs den offentliga sektorns resurser av

medborgarnas vilja att betala för välfärden i

huvudsak genom skatter. Den fortsatta

ekonomiska integrationen med omvärlden och

inte minst med EU innebär samtidigt att möjlig-

heterna för ett enskilt land att avvika vad gäller

skattesatser minskar över tiden. Kapitalet rör sig

redan i dag mycket snabbt och lätt över

nationsgränserna, och arbetskraften och

konsumtionen visar en tilltagande tendens till

rörlighet (t.ex. gränshandel och internethandel),

även om den på dessa områden är betydligt lägre.

Sverige bedriver tillsammans med många

andra länder ett arbete inom bland annat EU och

OECD för att åstadkomma ett gemensamt

handlingsprogram för beskattning på områden

som är särskilt känsliga för internationell

rörlighet. Motståndet hos en del andra länder gör

dock att arbetet går långsamt. Det är därför

angeläget att upprätthålla en beredskap att vidta

åtgärder inom de områden som är särskilt

känsliga för rörlighet över gränserna, samtidigt

som det är viktigt att upprätthålla skatteuttaget

på de skattebaser som inte uppvisar samma

rörlighet. Som ett led i det arbetet har regeringen

nyligen tillsatt en särskild utredare för att se över

hur internationaliseringen kommer att påverka

möjlig-

heterna att ta ut skatt på olika skattebaser.

3.2 En politik för arbete och

sysselsättning

Ett högt arbetsutbud, dvs. det antal timmar som

arbetskraften totalt kan tänka sig arbeta, är

viktigt för såväl den framtida tillväxten som

möjligheterna att finansiera välfärdssystemen.

För att främja ett högt arbetsutbud är åtgärder

inom flera områden nödvändiga.

För det första är det centralt att politiken även

fortsättningsvis inriktas på att uppnå

sysselsättningsmålet. Sysselsättningsutvecklingen

har varit mycket god de senaste åren, men för att

det skall vara möjligt att nå full sysselsättning

kan ytterligare insatser behövas. Det rör sig om

att minska utslagningen av äldre i arbetskraften,

att förbättra invandrarnas möjligheter på

arbetsmarknaden, att minska marginaleffekterna

i skatte- och bidragssystemen, att förbättra

arbetsmiljön för att minska antalet

långtidssjukskrivna samt att förbättra

matchningen på arbetsmarknaden. Det är också

viktigt att bryta den könsuppdelade

arbetsmarknaden. Så många som möjligt skall ha

möjlighet att delta i arbetslivet.

För det andra måste utbildningssystemet vara

anpassat så att det också främjar arbetsutbudet

och tillgodoser såväl de sökandes som

arbetsmarknadens behov av utbildning inom

olika utbildningsområden. De som är i

yrkesverksam ålder måste ha den utbildning och

kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden.

3.2.1 Sysselsättningsmålet skall uppnås

Närmare två tredjedelar av den offentliga

sektorns skatteinkomster kommer från

beskattning av arbete i olika former, framför allt

kommunal och statlig inkomstskatt samt sociala

avgifter. I takt med att antalet personer i

yrkesverksam ålder minskar efter år 2008, både

som andel av befolkningen och i absoluta tal, är

det centralt för välfärdssystemens framtid att

arbetsmarknaden fungerar på ett

tillfredsställande sätt. Att uppnå regeringens mål

om en sysselsättningsgrad på 80 procent bland

personer mellan 20 och 64 år senast år 2004 är

mot den bakgrunden mycket viktigt.

Sysselsättningen har också ökat kraftigt de

senaste åren och det är viktigt att denna

utveckling fortsätter. För att full sysselsättning

skall kunna uppnås kan ytterligare åtgärder inom

en rad olika områden behöva vidtas för att

förbättra arbetsmarknadens sätt att fungera.

Ohälsan måste minska och de äldres möjligheter på

arbetsmarknaden stärkas

För att alla som vill fullt ut skall kunna delta i

arbetslivet är det är viktigt att arbetsmiljön

förbättras, så att sjukfrånvaro och ohälsa

minskar. Regeringen har tillsatt en arbetsgrupp

som skall ta fram strategier för att minska

ohälsan i arbetslivet. Arbetet omfattar en

översyn av bland annat sjukpenning,

rehabiliteringspenning, arbetsskadeförsäkring,

tillsyn av arbetsmiljön och förtidspension.

Aktiva åtgärder skall genomföras för att

sjukskrivna och förtidspensionerade skall kunna

återgå till ett arbetsliv som inte ger skador eller

sjukdomar och inte sliter ut människor.

Vidare har en arbetsgrupp inom

regeringskansliet tillsatts med uppgift att

analysera den stora ökningen av arbetsbetingad

ohälsa och sociala faktorer. Arbetsgruppen skall

ta fram en handlingsplan som anger en strategi

för att komma till rätta med utvecklingen av den

arbetsbetingade ohälsan och för att åstadkomma

en förnyelse av arbetsmiljöarbetet.

Det måste finnas goda möjligheter även för

äldre att delta i arbetslivet. Det nya

pensionssystemet premierar arbete även efter 65

års ålder. Regeringen avser återkomma med ett

förslag om rätt att kvarstå i anställning till 67 år.

Åtgärder för att minska marginaleffekterna

För att det skall vara möjligt att nå

sysselsättningsmålet bör de samlade

marginaleffekterna från skatte- och

bidragssystemen minska. För många hushåll

lönar det sig knappt att gå från

arbetslöshet till arbete eller att öka sin arbetstid.

Det beror oftast på de kombinerade effekterna

av marginalskatter och inkomstprövningar av

bidrag och avgifter. Marginaleffekter drabbar

särskilt kvinnor, låginkomsttagare,

småbarnsföräldrar samt ensamstående föräldrar

och utgör hinder för en förankring på

arbetsmarknaden samt möjligheten till

kompetensutveckling.

Skattesänkningen i år för låg- och

medelinkomsttagare bidrar till sänkta

marginaleffekter. I budgetpropositionen för

2001 föreslås fortsatta skattesänkningar för

löntagarna, vilket ytterligare kommer att sänka

marginaleffekterna för låg- och

medelinkomsttagare.

Genom införandet av en maxtaxa i

barnomsorgen och en allmän förskola för 4- och

5-åringar sänks marginaleffekterna ytterligare för

många barnfamiljer. Föräldraförsäkringen

förlängs också med en månad 2002. Genom

förändringarna underlättas möjligheterna att

förena föräldraskap och arbete, vilket i sin tur

kan bidra till ett ökat arbetskraftsdeltagande. En

särskild utredare har dessutom fått i uppdrag att

se över möjligheterna att sänka

marginaleffekterna som uppkommer inom delar

av familjepolitiken.

Det förslag om en ny arbetslöshetsförsäkring

som regeringen presenterade före sommaren och

som skall behandlas av Riksdagen under hösten,

innebär att kraven på att acceptera erbjudna jobb

kommer att öka. Försäkringens roll som

omställningsförsäkring stärks. Kraven på yrkes-

mässig och geografisk rörlighet kommer att öka

för den enskilde. Vidare införs en aktivitets-

garanti för personer som varit arbetslösa under

mycket lång tid. Därmed stärks deras möjlig-

heter att få arbete på den reguljära

arbetsmarknaden. Minskade marginaleffekter,

aktivitetsgaranti och högre krav på rörlighet

bidrar alla till att sänka den totala arbetslösheten

och förbättra välfärdens

finansieringsmöjligheter.

Invandrarnas situation måste förbättras

Människor med invandrarbakgrund har i dag en

betydligt högre arbetslöshet och lägre

sysselsättning än övriga svenskar. Det är ett stort

slöseri med resurser. Målet är en rättvis

arbetsmarknad där kompetens, inte härkomst, är

avgörande.

Redan i 2000 års ekonomiska vårproposition

föreslog regeringen en rad åtgärder för att öka

arbetskraftsdeltagandet bland invandrare. Bland

annat skall den kompletterande utbildningen för

invandrare med utländsk utbildning inom hälso-

och sjukvårdsområdet förstärkas. Inom ramen

för arbetsmarknadsutbildningen genomförs en

kompletterande utbildning för personer med

utländsk utbildning inom läraryrken och

teknik/naturvetenskap. Valideringen av utländsk

yrkeskompetens skall underlättas, och en

försöksverksamhet med alternativ

platsförmedling för invandrare genomföras.

Parallellt med detta pågår även ett arbete för att

stimulera

etnisk/kulturell mångfald på alla svenska

arbetsplatser såväl inom offentlig förvaltning,

som inom privata företag.

Arbetskraftsinvandring åter aktuellt

Långtidsutredningen pekar på att det på längre

sikt kan finnas behov av en ökad arbetskrafts-

invandring till Sverige för att möta den

demografiska utvecklingen med en krympande

arbetskraft som väntar. Det finns i dag inga

hinder för arbetstagare från andra EU- och EES-

länder att arbeta i Sverige eftersom fri rörlighet

råder. På samma sätt har svenska arbetstagare

möjlighet att arbeta i andra EU-länder. Någon

mer omfattande rörlighet mellan Sverige och

andra länder har dock ännu inte kommit till

stånd.

På längre sikt står flertalet länder i Europa

inför liknande demografiska förändringar som

Sverige med en minskande arbetskraft. I vissa

länder är situationen också besvärligare än i

Sverige. På lång sikt är det därför tänkbart att det

blir en konkurrens om arbetskraftsinvandrarna.

En

arbetsgrupp tillsattes under våren inom

regeringskansliet med uppdrag att följa upp och

analysera kompetensrörligheten till och från

utlandet.

Arbetstiden

Utgångspunkten för regeringens arbete i

arbetstidsfrågan är att det är angeläget att korta

arbetstiderna och öka individernas inflytande

över

arbetstidens förläggning. Arbetstidsfrågan

rymmer viktiga välfärdspolitiska val. Värdet av

en

arbetstidsförkortning måste dock alltid vägas

mot behovet av andra reformer och hänsyn

måste tas till kostnaderna. Kortas arbetstiden tas

en del av framtida tillväxt ut i form av mer fri tid

i stället för i ökad privat och offentlig

konsumtion. De långsiktiga konsekvenserna för

den

offentliga verksamheten måste särskilt beaktas.

Takten, omfattningen och tillvägagångssättet för

en arbetstidsreform kräver ytterligare överväg-

anden.

3.2.2 Utbildning för arbetslivet

Lågutbildade har en betydligt högre arbetslöshet

än personer med högre utbildning. Såväl

Långtidsutredningen som Statistiska

centralbyrån (SCB) pekar på att efterfrågan på

arbetskraft med låg utbildning kommer att vara

låg även i framtiden. Anledningen är den

strukturomvandling mot mer kunskapsintensiva

arbetsställen som pågår i hela ekonomin. Det är

således av central betydelse att

utbildningssystemet är anpassat så att det också

främjar arbetsutbudet och att det svarar mot de

krav som kommer att ställas på arbetsmarknaden

i framtiden. De som är i

yrkesverksam ålder måste ha den utbildning och

kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden.

För att bryta den könsuppdelade arbetsmark-

naden är det också viktigt att utbildningen på alla

nivåer är utformad så att alla ämnen och yrken är

attraktiva för såväl män som kvinnor.

För att möta utvecklingen mot ett mer

kunskapsintensivt samhälle har omfattande sats-

ningar på utbildning gjorts under 1990-talet.

Inom vuxenutbildning har satsningen på

kunskapslyftet givit många arbetslösa med kort

utbildning möjlighet att skaffa sig

gymnasiekompetens. Kunskapslyftet har

därigenom bidragit till att många i dag står bättre

rustade inför morgondagens arbetsmarknad.

Tillgången på högskoleutbildad arbetskraft är en

avgörande faktor för att förmå företagen att

investera och utveckla sin verksamhet i Sverige.

Mot den bakgrunden har regeringen satt som ett

långsiktigt mål att hälften av en årskull skall ha

påbörjat högskolestudier senast vid 25 års ålder.

Det är också viktigt att högskolesektorns

utbildningsutbud svarar mot såväl de sökandes

som arbetsmarknadens behov. Därför är

kvaliteten på utbildningssatsningarna, liksom

deras inriktning, minst lika viktig som

omfattningen på dem. Högskoleverket kommer

att få i uppdrag att analysera hur utbildningen i

ökad grad skulle kunna svara mot

arbetsmarknadens behov.

Regeringen avser också att ändra

instruktionen för Institutet för

arbetsmarknadspolitisk utvärdering (IFAU) i

syfte att utvidga institutets arbetsuppgifter till att

även främja, stödja och genomföra studier av

arbetsmarknadseffekterna inom

utbildningsväsendet. För detta ändamål förstärks

IFAU:s anslag från och med 2001.

Mot bakgrund av att efterfrågan på arbetskraft

med kort utbildning förväntas minska i

framtiden är det oroande att andelen ungdomar

som lämnar gymnasieskolan utan fullständigt

slutbetyg har ökat under senare år. Orsakerna

kan vara flera. Bland annat visar Skolverkets

resultatuppföljning att ungdomar med

invandrarbakgrund i högre grad än andra lämnar

skolan utan fullständiga betyg. För att förhindra

att de problem invandrarna i dag har att hävda sig

på arbetsmarknaden även drabbar deras barn är

det av största vikt att särskilt satsa på den här

gruppen. En god utbildning är en förutsättning

för att få fotfäste på arbetsmarknaden.

Insatser för en förbättrad måluppfyllelse i

ungdomsskolan är prioriterade. Regeringen

föreslår därför kraftigt ökade resurser till skolan

de kommande åren. Under perioden 2001 2006

skall skolan tillföras sammanlagt 17,5 miljarder

kronor.

För att öka kvalitetsmedvetandet och

möjligheten att jämföra skolor med varandra har

regeringen påbörjat ett arbete för att samla in ett

stort antal mätvariabler från landets kommuner,

bland annat på skolans område. Mer information

om skillnader mellan olika skolor förbättrar

möjligheterna att sätta in mer resurser där de

behövs mest.

3.3 En politik för effektivare användning av de

gemensamma resurserna

För att kunna möta en framtida ökad efterfrågan

på offentliga tjänster inom vård och omsorg

måste alla möjligheter att utveckla och

effektivisera verksamheterna i den offentliga

sektorns olika delar tas till vara. För att uppnå

detta kan en rad olika metoder användas inom

såväl statlig, som kommunal verksamhet. Redan i

dag pågår ett omfattande arbete inom den

offentliga sektorn som syftar till att utveckla och

effektivisera verksamheterna. Det är viktigt att

detta arbete fortsätter och bedrivs på flera

fronter för att uppnå bästa möjliga resultat.

Inom den statliga sektorn pågår ett arbete med

att utveckla den ekonomiska styrningen.

Ekonomisk styrning är ett verktyg för att

realisera politiska beslut och skapa

förutsättningar för god kontroll av statens

finanser, resursfördelning i enlighet med

politiska prioriteringar och en hög effektivitet i

användandet av statens resurser. Det pågående

utvecklingsarbetet, som beskrivs närmare på

annat håll i denna budgetproposition (Volym 1,

avsnitt 10), omfattar bland annat en översyn av

mål och målstrukturer inom samtliga

utgiftsområden. Översynen har i första hand

syftat till att utveckla resultatstyrningen i

budgetprocessen för att möjliggöra en bättre

koppling mellan mål, kostnader och resultat.

Inom ramen för det förvaltningspolitiska

handlingsprogrammet pågår ett arbete för att

utveckla användningen av modern

informationsteknik inom den statliga sektorn,

för att därigenom förbättra servicen till

medborgare och företag och effektivisera

verksamheten. En del av arbetet är utvecklandet

av IT-infrastrukturens olika delar, såsom

gemensamma system för spridning och

hämtning av information, digitala signaturer

samt specialiserade elektroniska ingångar, s.k.

portaler. Ett arbete fortgår också med att

stimulera den statliga sektorn att i ökad grad

nyttja olika kvalitetsverktyg för utveckling av sin

verksamhet, såsom benchmarking, kund-

undersökningar och servicedeklarationer.

Utveckling genom jämförelse av verksamheter

Under 1990-talet har stora förändringar skett

vad gäller utveckling och effektivitet inom de

offentliga verksamheterna. Trots detta kvarstår

stora skillnader mellan olika kommuner och

landsting vad gäller kostnadseffektiviteten i

verksamheten. Dessa skillnader indikerar att det

går att utveckla den offentliga verksamheten

ytterligare och att kvaliteten därigenom kan

höjas. Kvalitetsjämförelser av de offentliga

verksamheterna hos olika myndigheter och i

olika delar av landet är ett av flera instrument för

ständiga förbättringar.

Redan nu pågår ett arbete med att jämföra

olika offentliga verksamheter. Bland annat har

Statskontoret fått i uppdrag att kartlägga och

göra en genomgång av befintliga studier om

kvalitetsjämförelser inom utbildningsväsendet

och arbetsförmedlingens område. Även

Ekonomistyrningsverket arbetar med att inom

ekonomistyrningsområdet utveckla system för

jämförelser mellan olika myndigheter. Statens

kvalitets- och kompetensråd arbetar med

utvecklandet och spridandet av metoder för

kvalitetsutveckling, däribland benchmarking.

Regeringens ambition är att offentliga

verksamhetssektorer skall kunna jämföras på

nationell basis så att man kan identifiera och lära

av goda exempel. För att öka användandet av

bland annat benchmarking inom den offentliga

sektorn avser regeringen att ta initiativ som

syftar till ökad användning av benchmarking och

till utveckling av metoderna för detta.

Regeringen avser att låta de myndigheter som

besitter kunskap om och har erfarenhet av

benchmarking delta aktivt i detta arbete.

För att relevanta jämförelser skall vara möjliga

att göra krävs tillgång på bra statistik för

verksamheter som bedrivs såväl i statlig som

kommunal regi. Kommundatabasprojektet

startade sommaren 1999 med syfte att ge

information om vad kommunerna gör, hur

mycket det kostar och vilka effekter

verksamheten ger. Det gäller såväl kommunernas

egen uppföljning och utvärdering, som statens

uppföljning av sektorn som helhet utifrån

nationella mål för olika verksamheter. För

kommunernas del kan databasen också bidra till

att utveckla styrningen av den egna

verksamheten. Det långsiktiga målet är att

förbättra produktiviteten, kvaliteten och

effektiviteten i den kommunala verksamheterna

genom att möjliggöra mellankommunala

jämförelser och benchmarking mellan enskilda

kommuner.

Arbetet hittills omfattar 12 verksamheter

inom skola och omsorg. Knappt 200 olika

nyckeltal har samlats in, varav ett 30-tal är nya.

Nyckeltalen beskriver verksamhetens volym,

kostnad och kvalitet. Den utvärdering som skett

(Ds 2000:48) konstaterar att informationen

inom de två första områdena varit tillfreds-

ställande, medan kvalitetsmätningarna är svårare.

I rapporten lämnas förslag till hur arbetet med en

kommunal databas bör fortsätta. Regeringen

avser att återkomma i denna fråga.

3.4 Regeringens politik för en ekologiskt

hållbar utveckling

För regeringen är det centralt att utvecklingen

inte begränsar kommande generationers

möjlighet att leva, arbeta och ha tillgång till en

ren natur. Det övergripande målet för

miljöpolitiken är därför att kunna överlämna ett

samhälle till nästa generation där de stora

miljöproblemen i Sverige är lösta. Sverige skall

vara ett föregångsland i omställningen till hållbar

utveckling. Den utmaningen kräver insatser som

förenar miljöpolitiken med ekonomi,

sysselsättning och social välfärd.

Långtidsutredningen kommer tillsammans

med andra utredningar, som nyligen

presenterats, att utgöra viktiga underlag i de

propositioner på miljö- och klimatområdet som

regeringen kommer att presentera under hösten.

Regeringen delar Långtidsutredningens syn på

betydelsen av att sträva efter kostnadseffektiva

lösningar i klimatfrågan. Regeringen delar också

utredningens syn att begreppet hållbar

utveckling bör ges en bred tolkning som inte

enbart omfattar den ekologiska utvecklingen.

Det är också viktigt att utvecklingen av

mätmetoder och statistik fortsätter för att

relevanta bedömningar av huruvida utvecklingen

är långsiktigt hållbar eller inte skall kunna göras.

4 Remissinstansernas synpunkter

Långtidsutredningen har remissbehandlats och

54 myndigheter och organisationer har

inkommit med synpunkter på betänkandet.

Överlag anser remissinstanserna att de problem

Långtidsutredningen valt att analysera är viktiga

och relevanta och att framställningen är

lättillgänglig.

Den kritik som framförs gäller till stora delar

att Långtidsutredningen inte har tagit upp vissa

områden, bl.a. avsaknaden av regional analys, av

jämställdhetsperspektiv, och en eventuell

strukturomvandling på EU-nivå mot en mer

nationell och regional specialisering av

näringslivsstrukturen. Därtill efterfrågar vissa

remissinstanser

analyser över finansmarknadernas roll för den

långsiktiga utvecklingen, liksom eventuella

långsiktiga effekter av ett EMU-medlemskap.

Vad gäller skrivningarna i Långtidsutred-

ningen är det i huvudsak två saker som kritiseras.

Dels kritiseras att Långtidsutredningen inte

pekar mot fler lösningar på de centrala

problemen utredningen tar upp. Därigenom blir

Långtidsutredningen mindre intressant, och

betydligt mindre användbar som underlag för

den ekonomiska politiken, hävdar kritikerna.

Dels kritiserar många remissinstanser analysen

av hållbar utveckling och menar att denna är

otillräcklig och bristfällig bland annat på grund

av att växthuseffekten och den minskade

biologiska mångfalden inte beaktas. Dessutom

kritiseras det val av tolkning av begreppet hållbar

utveckling som görs. Att använda miljöjusterad

nettonationalprodukt, baserar sig på antagandet

att olika former av kapital (bland annat fysiskt

kapital och naturkapital) är utbytbara mot

varandra, vilket är kontroversiellt. Remissinstan-

serna föreslår ingen konkret alternativ metod för

att mäta om utvecklingen är hållbar eller inte.

Nedan sker en kort genomgång av remiss-

instansernas kommentarer, indelade efter

utredningens kapiteluppdelning.

Välfärdssystemens framtida utmaningar

Vad gäller välfärdssystemens framtida ut-

maningar menar Sveriges Akademikers Central-

organisation (SACO) att de

finansieringsproblem Långtidsutredningen

diskuterar sannolikt kommer att bli avsevärt

större än vad Långtidsutredningen antar,

eftersom skatte-konkurrensen kommer att driva

ner skatte-kvoten, inte bara hindra den från att

öka. Scenarier som inte inkluderar sänkningar

[av skattetrycket] ger knappast en riktig bild av

vad som väntar , skriver SACO.

Landstingsförbundet konstaterar att den

demografiskt betingade efterfrågeökningen på

sjukvård är betydligt högre än den totala ök-

ningen för den kommunala sektorn.

Finansieringsproblemen kan därför bli svårare än

vad som framgår i Långtidsutredningen.

Riksgäldskontoret konstaterar att det finns

skäl att överväga ett högre överskottsmål för det

offentliga finansiella sparandet än 2 procent av

BNP på medellång sikt mot bakgrund av de

framtida demografiska förändringarna.

Riksgäldskontoret påpekar även att om skatte-

konkurrensen blir hårdare än

Långtidsutredningen antar krävs anpassningar på

utgiftssidan och tydliga prioriteringar mellan den

offentliga sektorns olika åtaganden. Mot

bakgrund av den tilltagande

internationaliseringen och skatte-konkurrensen

anser Riksgäldskontoret det

anmärkningsvärt att utgifts- och skattekvoten

höjs mellan 2008 och 2015 i Långtidsutred-

ningens basscenario.

Riksgäldskontoret påpekar att besparingar i

första hand bör inriktas mot rena transfereringar,

eftersom vård-, omsorgs- och

utbildningsbehoven kommer att växa.

Transfereringssystem som främst för över

inkomster för en och samma

individ mellan olika faser i livet bör i första hand

omprövas, menar Riksgäldskontoret.

Konjunkturinstitutet påpekar att antaganden

om statsbidragens utveckling, utbildnings-

systemets framtida omfattning och utvecklingen

av antalet förtidspensionärer inte alls redovisas i

texten. Inte minst statsbidragen är av vikt mot

bakgrund av deras stora betydelse för det

kommunala konsumtionsutrymmet. En

diskussion om hur det offentliga sparandet kan

mildra

effekterna av en ogynnsam demografisk

utveckling hade varit önskvärd, konstaterar

Konjunkturinstitutet.

Socialstyrelsen efterlyser en djupare analys av

alternativa och komplementära sätt att finansiera

välfärdstjänster till äldre, samtidigt som man

frågar sig om ett högt offentligt sparande

verkligen kan trygga behoven längre fram.

Statskontoret konstaterar att alternativen till

högre skattekvot eller ökad offentlig upplåning

bara är avgifter. Statskontoret menar att ett av de

två traditionella argumenten för

skattefinansiering, nämligen

fördelningsargumentet (det andra är

effektivitetsargumentet), har reducerats betydligt

de senaste decennierna. Anledningen är

välfärdsstatens kraftiga utbyggnad, som medfört

att offentliga tjänster inte längre är förbehållna

låginkomsttagare, utan alla samhällsskikt

utnyttjar subventionerad sjukvård, transporter,

utbildningen, kultur etc. Enligt bilaga 4 i

budgetpropositionen för år 2000, påpekar de,

minskar skatter och bidrag kvoten mellan den

högsta inkomstkvintilen (femtedelen) och den

lägsta från 11 till 3,2. När subventioner

inkluderas i inkomstmåttet minskar kvoten till

2,3. Det vill säga den stora merparten av

omfördelningen kommer från skatter och bidrag,

konstaterar Statskontoret.

Den stora andelen individuella tjänster i den

offentliga konsumtionen, den minskade

omfördelningseffekten från subventionerade

tjänster, och det faktum att avgiftsfinansiering

kan vara mindre kostsam för samhället än

skattefinan-

siering, underminerar enligt Statskontoret,

argumenten mot avgiftsfinansiering. Statskon-

toret menar att det därför finns utrymme att öka

avgiftsfinansieringen avsevärt.

Långtidsutredningens utgångspunkt att

transfereringssystemen i allt väsentligt måste

förbli offentligt finansierade och producerade

borde ha diskuterats mer ingående och en

betydligt djupare analys av alternativa lösningar

borde ha genomförts, anser Svenska

Arbetsgivare-föreningen (SAF) och

Industriförbundet. De framhåller att ett väl

fungerande välfärdssystem är fullt möjligt med

mindre inslag av offentlig

finansiering, och därför borde möjligheterna att

använda välfärdskonton och andra liknande nya

lösningar analyserats mer noggrant.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anser att

Långtidsutredningens slutsatser om att inte höja

ambitionen i välfärdssystemen saknar analytisk

grund och i första hand får ses som ett uttryck

för utredningens förutfattade mening om vad

som är politiskt möjligt. Faktorerna Långtids-

utredningen tar upp som begränsningar för höjda

ambitioner är i samtliga fall politiskt påverkbara,

enligt LO, som även anser att den offentliga

verksamheten i princip skall finansieras via

skatter. Alternativa finansieringsformer vid sidan

av skattefinansiering kan, menar LO, endast

komma ifråga för specifika problem, t.ex.

överkonsumtion av offentligt subventionerade

tjänster.

Vad gäller frågan om välfärdskonton som ett

alternativt sätt att finansiera vissa välfärdssystem

konstaterar Socialstyrelsen att individuella

välfärdskonton avviker på väsentliga punkter

från det försäkringstänkande som dagens system

bygger på, och menar att det är rimligt att sträva

efter att framtida lösningar har riskspridning

som grund.

Riksförsäkringsverket anser att det är viktigt

att behålla de inkomstrelaterade försäkrings-

systemen för ålderdom och sjukdom. Systemen

bör därför inte omfattas av välfärdskonton,

enligt Riksförsäkringsverket. Verket konstaterar

också att riskerna att få ett stort underskott i ett

välfärdskonto är ojämnt fördelade för lika

grupper i samhället. De varnar vidare för full

inkomstindexering av förtidspensionerna i slutet

av arbetslivet, eftersom det kan ge incitament till

att avbryta förvärvsarbetet tidigare.

En hållbar utveckling

Vad gäller diskussionen om en hållbar ekologisk

utveckling påpekar Naturvårdsverket att även

om Sverige köper utsläppsrätter i internationell

handel ökar utsläppen i Sverige, vilket ger en

negativ effekt på andra miljökvalitetsmål.

Dessutom försvåras den långsiktiga

omställningen, menar verket.

Energimyndigheten påpekar motsatsen,

nämligen att det finns risk att nationella åtgärder

för att förbättra miljön inom ett visst område

kan leda till försämrad miljö. Ett exempel är

beskattningen av, och miljökrav på, elproduktion

som är högre i Sverige än i omgivande länder.

Myndigheten påpekar att om inte EU uppnår

målet om att minska utsläppen av växthusgaser

med 8 procent från 1990 års nivåer till år 2008

12, så är varje medlemslands enskilda åtagande

gentemot protokollet en minskning med 8

procent. Detta gäller även Sverige, vilket skulle

ge betydligt större effekter på ekonomin än det

nuvarande målet.

En arbetsmarknad för alla?

Socialstyrelsen menar att det på

arbetsmarknadsområdet överlag saknas

incitament till helhetssyn och samverkan när det

gäller stödet till svaga grupper, vilket leder till att

varje huvudman

optimerar utifrån sitt ansvarsområde, regelverk

och budget. Det blir en rundgång mellan

åtgärder och insatser från socialtjänst,

arbetsförmedling, försäkringskassa och sjukvård,

skriver styrelsen.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) påpekar att

det är nödvändigt att tydligare utveckla

arbetsmarknadsutbildningen till att bli ett

instrument som motverkar rekryteringsproblem.

Inriktningen på den reguljära utbildningen måste

stå i bättre samklang med behoven på

arbetsmark-

naden, menar AMS.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

anser att arbetsmarknadspolitiken måste bli mer

arbetskraftspolitik, med målsättning att förbättra

spetskompetens och genomsnittlig

kompetensnivå i syfte att underlätta

omställningsprocessen. Den nya politiken måste

mycket mer än i dag påverka utbudet av

arbetskraften, menar TCO. I syfte att få

individer att stanna kvar på arbetsmarknaden

längre, vill TCO att regeringen

reformerar delpensionssystemet i stället för att

avskaffa det.

LO påpekar att ett högt arbetskrafts-

deltagande bland äldre inte får ske genom

ytterligare ökade tvångsmedel eller ytterligare

förstärkta incitament. I stället måste det uppnås

genom en effektivare arbetsmarknadspolitik,

förbättrade arbetsvillkor och minskad diskri-

minering, menar LO.

SAF och Industriförbundet anser att

arbetslösheten och andra problem på

arbetsmarknaden i högre grad är ett strukturellt

problem än vad Långtidsutredningen gör

gällande, och motiverar det med bland annat det

faktum att 40 procent av företagen uppger

svårigheter att hitta personal med rätt kompetens

samtidigt som den totala

arbetslösheten fortfarande är relativt hög. Att

decentraliserade löneförhandlingar skulle

bidragit till en högre jämviktsarbetslöshet finns

det inga belägg för, enligt dem. Det har i stället

lett till bättre anpassning av löneutvecklingen till

produktiviteten i olika branscher. SAF och

Industriförbundet anser att en fortsatt

decentralisering måste vara en ingrediens i en

bättre fungerande arbetsmarknad.

Arbetslivsinstitutet påpekar att det behövs en

betydlig mer sammanhållen diskussion om

regelverken på arbetsmarknadens område, t.ex.

de

arbetsrättsliga reglernas betydelse för

arbetsmarknadens funktionssätt och

arbetsmarknads-politiken i relation till andra

institutionella förändringar inom

socialförsäkringssystemen under 1990-talet.

Statens invandrarverk efterfrågar en analys av

omfattningen och sammansättningen av ett

eventuellt framtida behov av

arbetskraftsinvandring, vilket bland annat

motiverar en översyn av nuvarande regler på

området.

Utbildning för att möta framtidens behov

På utbildningsområdet konstaterar Statistiska

centralbyrån (SCB) att den minskade

genomströmningen i gymnasieskolan till stor del

är skenbar, eftersom kraven för slutbetyg

ändrats. Sedan 1997 krävs godkända kurser till

ett visst minimimått av poäng för att få slutbetyg,

vilket inte krävdes tidigare. Andelen som

åtminstone påbörjat tredje årskursen i gymnasiet

har sjunkit mycket marginellt, påpekar SCB.

Däremot konstaterar SCB att den kraftiga

ökningen av antalet högskolenybörjare knappast

alls givit utslag i fler examinerade. Andelen

examinerade har sjunkit på praktiskt taget alla

utbildningar, skriver SCB, men den främsta

förklaringen ligger i att en större andel av

studenterna går fristående kurser och sannolikt

inte har för avsikt att avlägga hel examen.

SACO kritiserar antagningssystemet till

högskolan, som de menar försenar ungdomars

inträde i högskolan och förlänger

utbildningstiderna. Antagningssystemet innebär

att det ofta krävs kompletteringar efter

gymnasiet för att komma in på universitet eller

högskola, med följd att nybörjarna såväl som de

utexaminerade blir

äldre, vilket är förknippat med betydande såväl

privat- som samhällsekonomiska kostnader,

enligt SACO.

SAF och Industriförbundet anser att

Långtidsutredningens attityd till en potentiell

brain drain är felaktig och alltför passiv. Fråge-

ställningen borde i stället vara hur Sverige kan

göras till ett land som är attraktivt att arbeta i,

menar de.

Att som Långtidsutredningen hävda att det

måste blir mer lönsamt att välja en

studieinriktning som efterfrågas på

arbetsmarknaden, är

enligt LO svårbegripligt. Avkastningen inom

naturvetenskap och teknik är högre än andra

yrken redan i dag, men de utbildningarna lyckas

ändå inte attrahera yngre. Det är inte ett problem

som kan hanteras med ekonomiska styrmedel,

hävdar LO. Arbetsgivare, högskolan och staten

måste i stället ta ett gemensamt ansvar för att

genomföra ordentliga förändringar som höjer

utbildningarnas attraktionskraft, skriver de. Vad

det innebär, utöver lön, utvecklar inte LO.

Statskontoret föreslår ett utvärderingsinstitut

på utbildningens område med liknande uppgift

som Institutet för arbetsmarknadspolitisk

utvärdering (IFAU) har inom arbetsmarknads-

området.

Näringslivets förutsättningar

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK)

tycker att Långtidsutredningen behandlar

innovationsystemets och entreprenörskapets

betydelse för den framtida tillväxten mycket

knapphändigt. Vad gäller företagsklimatet

konstaterar NUTEK att Sverige rankas sist i

jämförelse med EU och USA i de flesta av de

redovisade variablerna. Av 22 parametrar rankas

Sverige bäst endast i ett avseende, priset på

högutbildade

arbetskraft, konstaterar NUTEK. Utredningen

borde härvid för det första ha sammanställt sina

resultat så att allvaret kommer fram, för det

andra anvisat vilka områden där det ur

tillväxtsynpunkt är mest angeläget att en

förändring sker, skriver NUTEK.

Invest in Sweden Agency (ISA) påpekar att en

översyn av regler för optionsbeskattning torde

vara ett kostnadseffektivt sätt att attrahera

personer med specifika kunskaper och

färdigheter till Sverige.

LO anser att Långtidsutredningens förslag på

skattesidan inte tillräckligt beaktar kravet på

likformighet mellan skatt på arbete och skatt på

kapital, och inte heller tydliggör kopplingen till

avdraget för räntor. Sänkt kapitalskatt skulle

ytterligare fördyra boendet och minska

incitamenten till byggande, menar LO.

Enligt AMS består vanligtvis arbetsplatser av

många turordningskretsar, vilket i praktiken

betyder att små och medelstora arbetsplatser kan

behålla sin välutbildade personal vid

nedskärningar. Därför är turordningsreglerna ett

mindre problem än vad debatten ger sken av,

anser AMS.

Appendix: Svarande remissinstanser för

Långtidsutredningen 1999 2000

(SOU 2000:7)

1. Aktiespararna

2. Arbetslivsinstitutet

3. Arbetsmarknadsstyrelsen

4. Energimyndigheten

5. Finansinspektionen

6. Företagarnas Riksorganisation

7. Försäkringsförbundet

8. Glesbygdsverket

9. Högskoleverket

10. Industriens utredningsinstitut

11. Industriförbundet

12. Institutet för regionalforskning

13. Integrationsverket

14. Invest in Sweden Agency

15. Jordbruksverket

16. Karlstads universitet, institutionen för

ekonomi

17. Karolinska institutet, institutet för

miljömedicin

18. Konjunkturinstitutet

19. Konkurrensverket

20. Konsumentverket

21. Landsorganisationen i Sverige

22. Landstinget Blekinge

23. Landstingsförbundet

24. Lantbrukarnas riksförbund

25. Länsstyrelsen i Blekinge län, Olofströms

kommun, Karlshamns kommun,

Sölvesborgs kommun

26. Länsstyrelsen i Gotlands län

27. Länsstyrelsen i Hallands län

28. Länsstyrelsen i Jämtlands län

29. Länsstyrelsen i Jönköpings län

30. Länsstyrelsen i Norrbottens län

31. Länsstyrelsen i Stockholms län

32. Länsstyrelsen i Västerbottens län

33. Länsstyrelsen i Västernorrlands län

34. Länsstyrelsen i Västmanlands län

35. Länsstyrelsen i Västra Götalands län

36. Länsstyrelsen i Örebro län

37. Nationalekonomiska institutionen, Lunds

universitet

38. Naturvårdsverket

39. Närings- och teknikutvecklingsverket

40. Riksbanken

41. Riksförsäkringsverket

42. Riksgäldskontoret

43. Riksskatteverket

44. Skogsstyrelsen

45. Socialvetenskapliga forskningsrådet

46. Socialstyrelsen

47. Statens invandrarverk

48. Statistiska centralbyrån

49. Statskontoret

50. Svenska Bankföreningen

51. Sveriges Akademikers

Centralorganisation

52. Svenska arbetsgivareföreningen

53. Sveriges Lantbruksuniversitet,

institutionen för ekonomi

54. Tjänstemännens centralorganisation

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 5

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 5

2

19