Regeringens proposition

1997/98:132

Avtal mellan Sverige och Ryssland om ömsesidigt

bistånd vid bekämpning av vissa fiskala brott

Prop.

1997/98:132

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner ett avtal mellan Sverige

och Ryssland om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa fiskala

brott. Överenskommelsen syftar till att genom samarbete mellan de

berörda myndigheterna säkerställa en effektiv tillämpning av fiskala

föreskrifter och att underlätta ingripanden mot överträdelser av dessa.

Vidare föreslås en ändring i lagen (1973:431) om utredning angående brott

mot utländsk tullag.

Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:431) om utredning

 angående brott mot utländsk

tullag...............................................4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Bakgrund 5

5 Innehållet i avtalet 6

6 Godkännande av avtalet 8

7 Lagstiftningsåtgärd 9

Bilaga Avtal mellan Sverige och Ryssland

 om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa

 fiskala brott 12

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 5 mars 1998 23

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. godkänner avtalet av den 2 december 1997 mellan Sverige och

Ryssland om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa fiskala brott,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:431) om

utredning angående brott mot utländsk tullag.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:431) om

 utredning angående brott mot utländsk tullag

Härigenom föreskrivs att 1§ lagen (1973:431) om utredning angående

brott mot utländsk tullag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 § 1

I den mån det påkallas av

överenskommelse mellan Sverige och

främmande stat om ömsesidigt

bistånd för att förhindra, utreda och

beivra brott mot tullag, får regeringen

föreskriva att genom svensk

tullmyndighet bistånd skall lämnas

tullmyndighet i den främmande staten

med utredning rörande brott mot

tullag i den staten. Vid sådan

utredning och vid bistånd enligt

förordning (EG) nr 515/97 av den 13

mars 1997 om ömsesidigt bistånd

mellan medlemsstaternas

administrativa myndigheter och om

samarbete mellan de förra och

kommissionen för att säkerställa en

korrekt tillämpning av tull- och

jordbrukslagstiftningen skall 2-4 §§

gälla.

I den mån det påkallas av

överenskommmelse mellan Sverige

och främmande stat om ömsesidigt

bistånd för att förhindra, utreda och

beivra brott mot tullag, får regeringen

föreskriva att genom svensk

tullmyndighet bistånd skall lämnas

behörig myndighet i den främmande

staten med utredning rörande brott

mot tullag i den staten. Vid sådan

utredning och vid bistånd enligt

förordning (EG) nr 515/97 av den 13

mars 1997 om ömsesidigt bistånd

mellan medlemsstaternas

administrativa myndigheter och om

samarbete mellan de förra och

kommissionen för att säkerställa en

korrekt tillämpning av tull- och

jordbrukslagstiftningen skall 2-4 §§

gälla.

Med tullag förstås i denna lag sådana bestämmelser i lag eller annan

författning om införsel, utförsel eller transitering, som avser tullar eller

andra allmänna avgifter eller rör förbud, inskränkningar eller kontrollåtgärder

beträffande varu- eller valutatrafiken.

_____

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Förhandlingar mellan Sverige och Ryssland har lett till enighet om ett

förslag till avtal om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa fiskala

brott. I förhandlingarna har även Generaltullstyrelsen såsom närmast

berörd myndighet deltagit. Överenskommelsen har upprättats på svenska,

ryska och engelska språken. Samtliga språk har samma giltighet. Den

engelska texten skall emellertid ha företräde i de fall tvist uppstår om

tolkningen av bestämmelserna i överenskommelsen. De engelska och

svenska texterna är fogade som bilaga till propositionen.

 Regeringen beslöt den 27 november 1997 att avtalet skulle under-

tecknas. Detta skedde den 2 december 1997.

 Lagförslaget har beretts med Generaltullstyrelsen.

Lagrådet

Lagförslaget är av enkel beskaffenhet. Lagrådets hörande skulle därför

sakna betydelse i ärendet. Regeringen anser därför att Lagrådets yttrande

inte behöver inhämtas.

4 Bakgrund

Tullverkets kontroll av resande- och varutrafiken i syfte att bl.a. hindra

smuggling och bekämpa ekonomisk brottslighet har blivit en alltmer

krävande uppgift. Den ekonomiska brottsligheten organiseras i stor

utsträckning internationellt. Mellanstatligt administrativt bistånd är en

metod att bekämpa denna brottslighet.

 Världstullorganisationen (World Customs Organization, WCO), är en

global organisation som utarbetar konventioner och rekommendationer på

tullområdet. Organisationen har sitt säte i Bryssel och kallades tidigare för

Tullsamarbetsrådet (Customs Co-operation Council, CCC). Sverige är

medlem av organisationen och har godkänt Tullsamarbetsrådets

rekommendation den 5 december 1953 om ömsesidigt administrativt

bistånd i tullfrågor. Enligt denna skall tullmyndigheten i en medlemsstat

på begäran av tullmyndigheten i en annan medlemsstat bl.a. övervaka

försändelser av varor som är föremål för omfattande varusmuggling.

Vidare skall tullmyndigheterna upplysa varandra om smuggling som

undersöks i någon annan av medlemsstaterna samt om nya metoder och

medel för tullbedrägerier. De skall också översända de rapporter och

utredningar om brottstyper som kan antas vara av värde för andra

medlemsstater. I en rekommendation förutses att de anslutande staterna

skall kunna ingå överenskommelser om bilateralt administrativt samarbete.

 Sverige har godkänt även andra rekommendationer av Tullsam-

arbetsrådet. Så är fallet i fråga om en rekommendation av den 8 juni 1967

om central registrering av upplysningar om tullbedrägerier, som den 22

maj 1975 har ersatts av en ny rekommendation i samma ämne.

 I samband med att Sverige beslöt att godkänna sistnämnda

rekommendation godkändes för svensk del också en den 9 juni 1977 inom

Tullsamarbetsrådet upprättad konvention, den s.k. Nairobikonventionen om

ömsesidigt administrativt bistånd för att förhindra, utreda och beivra

tullbrott, jämte vissa konventionsbilagor (prop. 1982/83:35, bet. 1982/83:SkU10,

rskr. 1982/83:121). Konventionen och de konventionsbilagor som Sverige har

anslutit sig till har införlivats med svensk rätt genom förordningen

(1983:682) om tillämpning av en internationell konvention om ömsesidigt

administrativt bistånd för att förhindra, utreda och beivra tullbrott, m.m.

Med tullbrott avses i konventionen varje överträdelse eller försök till

överträdelse av en författningsbestämmelse som gäller införsel, utförsel

eller transitering av varor och vars efterlevnad övervakas av tulladmini-

strationerna.

 Sverige har tidigare ingått bilaterala och multilaterala avtal om

tullsamarbete med en lång rad länder. Sålunda har avtal ingåtts med ett

antal av EU:s medlemsländer samt med USA, Polen, Ungern, Estland,

Ryssland, Litauen, Tjeckien, Lettland samt Slovakien. Samtliga avtal

ansluter i allt väsentligt till de rekommendationer som Tullsamarbetsrådet

har utarbetat.

5 Innehållet i avtalet

 Det akuella avtalet, för vilket den Federala skattepolisen är tilläm-

pande myndighet på rysk sida, ersätter inte utan kompletterar istället det

tidigare ingångna avtalet med Ryssland rörande tullsamarbete, där den

Statliga tullkommittén är behörig myndighet på rysk sida. Det syftar till

att genom samarbete mellan de berörda myndigheterna säkerställa en riktig

tillämpning av den fiskala lagstiftningen och till att underlätta bekäm-

pandet av överträdelser av densamma. Detta skall ske genom utväxling av

tillgänglig information eller genom utredningsarbete m.m.

 Avtalet med Ryssland omfattar en ingress och 15 artiklar. I ingressen

framhålls bl.a. ländernas ömsesidiga intresse att uppnå effektiva lösningar

för att förebygga, avslöja och bekämpa de fiskala brott som omfattas av

avtalet.

 I artikel 1 definieras tre centrala begrepp, nämligen "behörig

myndighet", "lagstiftning" och "brott". Med "behörig myndighet" avses

för svenskt vidkommande Generaltullstyrelsen och för ryskt vidkommande

Federala skattepolisen. Dessutom definieras "begärande myndighet" samt

"anmodad myndighet". Med "lagstiftning" avses fiskala föreskrifter i lagar

eller andra författningar för vilkas tillämpning respektive avtalsslutande

parts behöriga myndighet ansvarar helt eller delvis. I och med det svenska

EU-medlemskapet den 1 januari 1995 inbegrips enligt 2 § tredje stycket

tullagen (1994:1550) häri också gemenskapsbestämmelser på tullområdet.

Med "brott" avses varje överträdelse av lagstiftningen liksom varje försök

till sådan överträdelse.

 Artikel 2 innehåller bestämmelser om avtalets tillämpningsområde.

Här föreskrivs att parterna skall, inom ramen för sina respektive behöriga

myndigheters befogenheter, lämna varandra ömsesidigt bistånd vid

bekämpning av fiskala brott. En närmare redogörelse för de praktiska

konsekvenserna av artikeln finns nedan under avdelning 6, Godkännande

av avtalet. Bistånd skall lämnas i enlighet med det anmodade landets

lagstiftning och inom ramen för den anmodade myndighetens behörighet

och resurser. Om det är nödvändigt, kan en myndighet ombesörja att

biståndet lämnas av en annan inhemsk myndighet i enlighet med det

anmodade landets lagstiftning.

 Artikel 3 beskriver olika former av bistånd. Det kan röra sig om

utbyte av uppgifter om fiskala brott, överlämnande av handlingar relate-

rade till brott, undersökningar och andra åtgärder för att förebygga, avslöja

och bekämpa fiskala brott. Dessutom kan biståndet avse utbyte av erfa-

renheter för att inrätta och driva ett datoriserat informationssystem som

används för att bekämpa fiskala brott. Slutligen kan biståndet få formen av

bl.a. utbyte av sambandspersoner och sakkunniga samt anordnande av

personalutbildning.

 Artikel 4 föreskriver att en behörig myndighet på begäran skall

lämna upplysningar om personer som är kända eller misstänkta för att

begå eller ha begått brott mot den fiskala lagstiftningen, om förfaringssätt

vid import eller export som kan användas vid fiskala brott samt om nya

hjälpmedel och metoder som används vid fiskala brott. Om en behörig

myndighet tror att upplysningar som den förfogar över är av intresse för

den andra behöriga myndigheten, kan den självmant överlämna dem.

 Enligt artikel 5-6 skall en behörig myndighet på begäran lämna sin

motpart rapporter, urkunder samt bestyrkta kopior av handlingar med

upplysningar om aktiviteter som utgör eller förefaller utgöra ett brott mot

lagstiftning som omfattas av avtalet. Dokumenten kan ersättas av infor-

mation överförd på elektronisk väg. Därvid måste anvisningar för tolkning

och användning av materialet samtidigt överlämnas.

 Artikel 7 stipulerar att en anmodad myndighet skall på begäran

inleda undersökningar av förfaringssätt som strider eller förefaller strida

mot den lagstiftning som omfattas av avtalet. Dessa undersökningar skall

företas i enlighet med tillämplig lagstiftning inom den anmodade

avtalsslutande partens territorium. Den anmodade myndigheten skall göra

som om den handlade för egen räkning samt får tillåta den begärande

avtalsslutande partens tjänstemän att närvara vid sådana undersökningar.

 Enligt artikel 8 kan ena partens myndighet på begäran bemyndiga

sina tjänstemän att inställa sig som vittnen eller sakkunniga vid den andra

partens domstolar eller myndigheter.

 I artikel 9 regleras hur mottagen information skall behandlas från

sekretessynpunkt. Informationen skall underkastas samma sekretesskydd

som gäller motsvarande information i den mottagande staten. Den

mottagna informationen får användas för andra syften än de som anges i

överenskommelsen bara om den myndighet som lämnat informationen

skriftligen medger det. Artikeln innehåller också vissa bestämmelser om

rätten att använda informationen vid domstolar och förvaltningsmyndig-

heter samt om skyldighet för den avtalsslutande part som är medlem i EU

att fullgöra sina skyldigheter att vidarebefordra information till

kommissionen och till övriga medlemsstaters administrationer.

 I artikel 10 beskrivs hur en framställning om bistånd skall vara

utformad. I brådskande fall får den vara muntlig, men den skall då

bekräftas skriftligen.

 I artikel 11 finns bestämmelser om undantag från skyldigheten att

lämna bistånd. Den anmodade myndigheten kan vägra att tillmötesgå en

framställning om bistånd, om den anser att det skulle strida mot den egna

statens suveränitet, allmänna rättsprinciper, säkerhet eller andra väsentliga

intressen. Bistånd kan också vägras om det skulle innebära en kränkning

av industriell, kommersiell eller yrkesmässig hemlighet.

 I artiklarna 12-15 finns bestämmelser om kostnader, genomförandet

av avtalet, territoriell tillämplighet och ikraftträdande samt uppsägning.

6 Godkännande av avtalet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner avtalet mellan Sverige och

Ryssland om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa fiskala brott.

 Skälen för regeringens förslag: Det är en medveten strävan från

svensk sida att bygga ut det administrativa samarbetet med de central- och

östeuropeiska staterna (se t.ex. prop. 1994/95:160 s. 19 Sveriges samarbete

med Central- och Östeuropa). Den träffade avtalet mellan Sverige och

Ryssland gör det möjligt att åstadkomma ett effektivare samarbete mellan

de båda ländernas behöriga myndigheter.

 Ett utökat samarbete mellan myndigheterna är en viktig faktor för att

försöka förhindra den gränsöverskridande ekonomiska brottsligheten. I det

nya läge som har uppstått för Sveriges del genom medlemskapet i EU är

ett utökat underrättelsesamarbete med såväl EU-ländernas som andra

länders behöriga myndigheter betydelsefullt för att upprätthålla en effektiv

gränskontroll.

 Det har visat sig att bilaterala samarbetsavtal utgör ett mycket viktigt

hjälpmedel i det konkreta arbetet med att motverka ekonomiska brott.

Bistånd och informationer kan utväxlas snabbt genom att man undviker

onödiga mellanhänder. Erhållen information kanaliseras direkt till berörda

tjänstemän. Uppgifter som lämnas kan också användas vid domstolsför-

faranden och administrativa förfaranden vid ingripanden mot fiskala brott.

 I artikel K 1.8 i Maastrichtfördraget föreskrivs att tullsamarbete är

ett

område inom vilket medlemsstaterna bör samordna sitt handlande. Det är

här fråga om det tullsamarbete som ligger utanför gemenskapskompetensen.

Sverige måste även som EU-medlemsland anses ha behörighet att ingå

sådana samarbetsavtal med tredje land som har utarbetats enligt dåvarande

Tullsamarbetsrådets rekommendationer.

 Det kan emellertid inte helt uteslutas att tullsamarbetsavtalen efter

hand kan behöva revideras med hänsyn till utvecklingen i EU (se prop.

1994/95:34 s. 93). I sammanhanget kan nämnas rådets förordning (EG) nr

515/97 av den 13 mars 1997 om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas

administrativa myndigheter och om samarbete mellan dessa och kommissionen

för att säkerställa en korrekt tillämpning av tull- och jordbrukslagstiftningen,

EGT nr L 82, 22.3.1997 s. 1, rättelse i EGT nr L 175, 3.7.1997 s. 39. I

artikel 22 i förordningen anges att medlemsstaterna skall underrätta

kommissionen om uppgifter som utbyts inom ramen för det ömsesidiga

administrativa biståndet med tredje länder när uppgifterna omfattas av

rådsförordningen och är av betydelse för upprätthållandet av tull- och

jordbrukslagstiftningen. Regeringen har i skrivelse den 22 december 1995

underrättat kommissionen om de bilaterala tullsamarbetsavtal som Sverige

har ingått med tredje land. För den händelse kommissionen skulle finna att

något avtal innehåller bestämmelser som möjligen skulle kunna strida mot

gemenskapsrätten, får den frågan diskuteras.

 Överenskommelsen bygger på samma modell som de tidigare

ingångna bilaterala tullsamarbetsavtalen men har anpassats till den

aktuella situationen där den andra avtalsslutande partens behöriga

myndighet har annan befogenhet än sin svenska motsvarighet. Artikel 2:1

anger avtalets tillämpningsområde. För svensk del är det Tullverkets

befogenhet som drar upp gränsen för våra skyldigheter enligt avtalet.

Härigenom blir överenskommelsens tillämpningsområde i praktiken

begränsat till fiskala brott vid import, export och transitering av varor. Om

den ryska Federala skattepolisen begär bistånd inom ett område som ligger

inom dess befogenhet, men utanför det svenska Tullverkets, kan bistånd

vägras med hänvisning till artikel 2:1. Om Generaltullstyrelsen begär

bistånd som ligger utanför Tullverkets befogenhet måste artikel 11:3

åberopas. Den Federala skattepolisen är då inte skyldig att lämna bistånd

men kan göra det om den så önskar och under förutsättning att det är

förenligt med lagstiftningen i Ryssland.

 Med hänvisning till det anförda förordar regeringen att avtalet

godkänns. Regeringen bedömer att samarbetet med Ryssland kan

upprätthållas inom ramen för Tullverkets ordinarie resurser.

7 Lagstiftningsåtgärd

Regeringens förslag: Lagen (1973:431) om utredning angående brott mot

utländsk tullag ändras så att bistånd med utredning kan ges, förutom till

tullmyndighet, även till annan på sakområdet behörig myndighet.

Skälen för regeringens förslag

Möjligheter att lämna bistånd

Lagen (1973:431) om utredning angående brott mot utländsk tullag

innehåller ett bemyndigande för regeringen att föreskriva att bistånd för

utredning angående brott mot utländsk tullag skall lämnas tullmyndighet i

främmande stat genom svensk tullmyndighet. Regeringen får dock

meddela sådana föreskrifter bara i den mån det påkallas av överens-

kommelse mellan Sverige och främmande stat om ömsesidigt bistånd för

att förhindra, utreda och beivra brott mot utländsk tullag. Däremot får det

ankomma på regeringen att med stöd av det nyss nämnda bemyndigandet

meddela de föreskrifter som behövs för genomförandet.

 Den aktuella lydelsen av lagen grundar sig på synsättet att

tullmyndigheter har identisk eller likartad befogenhet. I Sverige har tull-

myndighet befogenhet vid import, export eller transitering av varor samt

får inleda undersökningar om en överträdelse av bestämmelserna

misstänks. Det anses tillhöra den nationella suveräniteten hur en stat

inrättar sin administration och hur befogenheten fördelas mellan de

nationella myndigheterna. Inte ens inom EU finns några enhetliga regler

på detta området. Som en konsekvens härav används inte tullmyndighet

utan istället begreppen administrativ myndighet och behörig myndighet

t.ex. i rådets förordning (EG) nr 515/97 av den 13 mars 1997 om

ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas administrativa myndigheter

och om samarbete mellan dessa och kommissionen för att säkerställa en

korrekt tillämpning av tull- och jordbrukslagstiftningen. I samband med

förhandlingar med Ryssland uppmärksammade Generaltullstyrelsen att en

ändring av lagen (1973:431) om utredning angående brott mot utländsk

tullag borde göras. För att säkerställa, dels att svensk tullmyndighet kan

fullgöra Sveriges skyldigheter enligt bilaterala avtal, dels att en

konsekvent terminologi tillämpas på området i enlighet med rådets

förordning (EG) nr 515, föreslås en ändring i 1 § lagen (1973:431) om

utredning angående brott mot utländsk tullag med innebörden att bistånd

kan lämnas utländsk "behörig myndighet" i stället för bara

"tullmyndighet". I de flesta fall av förfrågningar om bistånd med

utredningar torde det även i framtiden vara en utländsk tullmyndighet som

är den begärande myndigheten.

Uppgiftslämnande och sekretess

Det undertecknade avtalet innehåller bestämmelser om sekretess (artikel

9). Enligt dessa skall bl.a. upplysningar som har lämnats enligt

överenskommelsen omfattas av sekretesskydd och skall åtnjuta det skydd

som ges samma slag av upplysningar och handlingar enligt gällande

lagstiftning inom den mottagande avtalsslutande partens territorium.

 När det gäller bestämmelser om sekretess inom bl.a. tullområdet

finns regler i 9 kap. 1-3 §§ sekretesslagen (1980:100). De tar sikte på

sekretess med hänsyn till skyddet för enskilds förhållanden av såväl

personlig som ekonomisk natur. Enligt 1 § gäller sekretess i myndighets

verksamhet som avser bestämmande av skatt eller som avser taxering eller

i övrigt fastställande av underlag för bestämmande av skatt. Med skatt

avses även tull. Enligt 2 § gäller sekretess för sådana uppgifter i bl.a.

ärenden om kontroll beträffande skatt som avser tullkontroll och som inte

faller under 1 §.

 Av 3 § första stycket följer att sekretessen enligt 1 och 2 §§ också

gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande stat, i

ärende om handräckning eller bistånd som myndighet lämnar åt myndighet

eller annat organ i den staten i verksamhet som motsvarar den som avses i

nämnda paragrafer. Absolut sekretess gäller enligt 3 § andra stycket i

beskattnings- och indrivningsverksamhet för uppgifter som svenska

myndigheter erhållit enligt ett sådant avtal, om det innehåller en klausul

om att uppgifterna inte får lämnas vidare i det fallet. I fråga om sådan

sekretess får inte föreskrifterna i 14 kap. 1-3 §§ om vissa inskränkningar i

sekretessen tillämpas i strid med avtalet.

 Sekretess med särskild inriktning på Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet regleras i 5 kap. 1 §, som avser sekretess med hänsyn främst

till intresset av att förebygga eller beivra brott. Dessutom finns regler i

9 kap. 17 § om sekretess till skydd för enskildas förhållanden i utredning

enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, angelägenhet som

avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller annan verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott.

 För uppgifter som omfattas av sekretess och som skall lämnas till

utländsk myndighet gäller bestämmelserna i 1 kap. 3 § tredje stycket

sekretesslagen. Här föreskrivs att uppgift som omfattas av sekretess inte

får röjas för bl.a. utländsk myndighet annat än om utlämnande sker i

enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om

uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och

det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är

förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska

myndigheten.

 Bestämmelser om tullmyndighets rätt att föra underrättelse- och

spaningsregister finns i lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet. Uppgifter som tillförs sådana register

omfattas av absolut sekretess enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen. Utlämnande av

uppgifter från registren får bara ske enligt den ovan nämnda registerlagen

eller till denna hörande förordning. Enligt registerlagen får uppgift lämnas

ut till utländsk myndighet i den mån det framgår av internationell

överenskommelse som Sverige efter riksdagens godkännande tillträtt.

 De nu redovisade sekretessreglerna tillgodoser de behov av sekretess

som följer av överenskommelsen. Några ytterligare lagregler behövs alltså

inte.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokollet vid regeringssammanträdet den 5 mars 1998

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande:statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Regeringen beslutar proposition 1997/98:132 Avtal mellan Sverige och

Ryssland om ömsesidigt bistånd vid bekämpning av vissa fiskala brott.

 Senaste lydelse 1997:1062.

Prop. 1997/98:132

9

1