Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i

bifogade utdrag ur

regeringsprotokollet den 13 februari 1992 för den åtgärd och det

ändamål som

framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Beatrice[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att ansvaret för särskolan och

vuxenutbildning för

psykiskt utvecklingsstörda (särvux) förs över från landsting

till kommuner.

Överförandet skall kunna ske successivt men skall vara genomfört

före utgången

av år 1995.

 Huvudmannaskapet för Dammsdalskolan i Vingåker, Salbohedskolan

i Sala samt den

yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda som

bedrivs i

Örebro regleras särskilt.

 Särskolan som särskild skolform inom det offentliga

skolväsendet för barn och

ungdom behålls med uppdelning i en obligatorisk och en frivillig

del. Den

formella prövningen av personkretstillhörigheten behålls också.

Varje kommun

skall besluta om en elev skall tas emot i särskolan. Detta

gäller elever såväl

i kommunala som i fristående särskolor.

 Liksom i grundskolan införs 9-årig skolplikt för särskolans

elever. De elever

som så önskar skall emellertid ha rätt till ett frivilligt

tionde skolår i den

obligatoriska särskolan.

 Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda samtliga elever som

fullgjort sin

skolplikt i särskolan fortsatt fyraårig utbildning i den

frivilliga särskolan.

Elever, som gått i särskolan och som bedöms kunna tillgodogöra

sig utbildning

inom gymnasieskolans individuella program, skall beredas

möjlighet till sådan

utbildning.

 Den del av särvux som motsvarar grundsärskolan förändras efter

modell av den

nya grundläggande vuxenutbildningen i komvux. Särvux utvidgas

till att omfatta

även yrkesutbildning.

 Statens skolverk skall svara för ärenden om godkännande av

fristående

obligatoriska särskolor.

 För överblickens och sammanhangets skull berörs även

personalfrågor samt

frågor om utveckling, utvärdering och tillsyn som inte fordrar

beslut av

riksdagen.

 Nuvarande statsbidragssystem till särskolan och särvux behålls

tills vidare.

Regeringen avser att i särskild proposition till riksdagen

återkomma med

förslag på grundval av förslag från kommunalekonomiska

kommittén.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i skollagen (1985:1100)

 Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)

 dels att 12 kap. 4 § skall upphöra att gälla,

 dels att i 12 kap. 5, 7 och 9 §§ orden "landsting" och

"hemlandsting" i olika

böjningsformer skall bytas ut mot "kommun" respektive

"hemkommun" i motsvarande

form,

 dels att 1 kap. 5 och 10 §§, 3 kap. 4, 10, 13 och 14 §§, 5 kap.

1, 5 och 13 §§,

6 kap. 3 och 5-7 §§, 9 kap. 1, 3 och 9 §§, 11 kap. 3 §, 12 kap.

1, 3, 6, 10 och

11 §§ samt 14 kap. 4 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 6 kap. 3

a § samt 9 kap.

2 a och 8 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap. Allmänna föreskrifter

 5 §

 För barn och ungdomar som inte kan gå i grundskolan och

gymnasieskolan därför

att de är psykiskt utvecklingsstörda finns särskolan. Landsting

och i vissa

fall kommuner är huvudmän för särskolan.

För barn och ungdomar som inte kan gå

i grundskolan och gymnasieskolan därför att de är psykiskt

utvecklingsstörda

finns särskolan. Kommunerna är huvudmän för särskolan.

 10 §

 Kommuner och landsting är huvudmän för komvux.

 Landsting och i vissa fall kommuner är huvudmän för särvux.

Kommunerna är

huvudmän för sfi. Kommunerna är huvudmän för

särvux och sfi.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap. Skolplikt och motsvarande rätt till utbildning

 4 §

 Huvudmannen för särskolan prövar om ett barn skall tas emot i

särskolan under

sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får väckas av barnets

vårdnadshavare

eller av barnets hemkommun. Huvudmannen för specialskolan

prövar om ett barn

skall tas emot i specialskolan under sin skolpliktstid. Fråga om

mottagande får

väckas av barnets vårdnadshavare, barnets hemkommun eller

huvudmannen för

särskola där barnet har tagits emot.

Om ett barn, som har tagits emot i

särskolan, bedöms kunna gå över till grundskolan, skall

huvudmannen för

särskolan besluta att barnet inte längre skall vara elev där.

Motsvarande

gäller för huvudmannen för specialskolan, om den som tagits emot

i

specialskolan, bedöms kunna gå över till grundskolan eller

särskolan.

Styrelsen för särskolan i hemkommunen prövar om ett barn skall

tas emot i

särskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får även

väckas av

barnets vårdnadshavare. Huvudmannen för specialskolan

prövar om ett barn skall

tas emot i specialskolan under sin skolpliktstid. Fråga om

mottagande får

väckas av barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun.

Om ett barn, som

har tagits emot i särskolan, bedöms kunna gå över till

grundskolan, skall

styrelsen för särskolan besluta att barnet inte längre skall

vara elev där.

Motsvarande gäller för huvudmannen för specialskolan, om den som

tagits emot i

specialskolan, bedöms kunna gå över till grundskolan eller

särskolan.

 10 §

 Skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderår

då barnet fyller

16 år eller, om barnet har särskild skolplikt, 17 år.

Skolplikten upphör vid

utgången av vårterminen det kalenderår då barnet fyller 16 år

eller, om barnet

fullgör särskild skolplikt i specialskolan, 17 år.

 Om barnet dessförinnan tillfredsställande slutför högsta

årskursen i

grundskolan eller motsvarande i någon annan skola där barnet får

fullgöra sin

skolplikt, upphör därmed denna. Skolplikten upphör också, om

barnet vid

särskild prövning visar att det har motsvarande kunskaper. Sådan

prövning

anordnas av styrelsen för utbildningen.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärende om skolpliktens

upphörande får

överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd.

 13 §

 Kommunen skall se till att skolpliktiga elever i dess

grundskola fullgör sin

skolgång. Kommunen skall också se till att skolpliktiga barn,

som är bosatta i

kommunen men inte går i dess grundskola, på något annat sätt får

föreskriven

utbildning.

Huvudmannen för särskolan eller specialskolan skall se till att

skolpliktiga elever i skolor under dess ledning fullgör sin

skolgång. Kommunen

skall se till att skolpliktiga elever i dess grundskola och

särskola fullgör

sin skolgång. Kommunen skall också se till att skolpliktiga

barn, som är

bosatta i kommunen men inte går i dess grundskola eller

särskola, på något

annat sätt får föreskriven utbildning.

Huvudmannen för specialskolan skall se

till att skolpliktiga elever i skolor under dess ledning fullgör

sin skolgång.

 14 §

 Om en skolpliktig elev i en skola utanför det offentliga

skolväsendet för barn

och ungdom är frånvarande i stor utsträckning utan giltig orsak,

skall

huvudmannen för skolan anmäla förhållandet till barnets

hemkommun. Kommunen

skall pröva om barnet skall åläggas skolgång i grundskolan

eller, om skäl

föreligger, överlämna anmälan till huvudmannen för särskolan

eller

specialskolan, som skall pröva om barnet skall åläggas skolgång

där. Om en

skolpliktig elev i en skola utanför det offentliga skolväsendet

för barn och

ungdom är frånvarande i stor utsträckning utan giltig orsak,

skall huvudmannen

för skolan anmäla förhållandet till barnets hemkommun. Kommunen

skall pröva om

barnet skall åläggas skolgång i grundskolan eller särskolan

eller, om skäl

föreligger, överlämna anmälan till huvudmannen för

specialskolan, som skall

pröva om barnet skall åläggas skolgång där.

 Beslut om att ålägga barnet skolgång får överklagas hos

kammarrätten.

 5 kap. Gymnasieskolan

 1 §

 I detta kapitel ges föreskrifter om sådan utbildning inom det

offentliga

skolväsendet för barn och ungdom som är avsedd att påbörjas av

ungdomar efter

avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande fram till och

med det första

kalenderhalvåret det år de fyller tjugo år. Denna utbildning

bildar

gymnasieskolan.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 I 13 § ges dessutom

föreskrifter om mottagande i gymnasieskolan av vissa

elever från särskolan.

 Bestämmelserna i detta kapitel gäller endast ungdomar som är

bosatta i landet,

om inte regeringen föreskriver annat.

 5 §

 Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning på nationella

program för

samtliga de ungdomar i kommunen som avses i 1 § förutsatt att de

 Varje kommun

är skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för

samtliga de

ungdomar i kommunen som avses i 1 § första stycket förutsatt att

de

 1. har slutfört sista årskursen i grundskolan eller motsvarande

och

 2. inte tidigare har gått igenom utbildning på ett nationellt

program eller

likvärdig utbildning.

 Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella

program. Antalet

platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas

med hänsyn till

elevernas önskemål.

 Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen

eller i en annan

kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal. Två

eller flera

kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ett nationellt

program bildar

ett samverkansområde för den utbildningen. Kommuner som har

slutit

samverkansavtal med ett landsting om en viss utbildning bildar

ett

samverkansområde för den utbildningen.

 13 §

 Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form

av individuella

program för de ungdomar i kommunen som avses i 1 § och som inte

har tagits in

på något nationellt program. I fråga om elever från särskolan

gäller dock

särskilda bestämmelser. Varje kommun är skyldig att

erbjuda

gymnasieutbildning i form av individuella program för de

ungdomar i kommunen

som avses i 1 § första stycket och som inte har tagits in på

något nationellt

program. I fråga om elever från särskolan gäller också sådan

skyldighet, dock

endast om eleven vid prövning enligt 6 kap. 7 § inte tas emot i

särskolan,

därför att eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Ett individuellt program bör motsvara ett nationellt program

eller syfta till

att stimulera eleven att senare gå över på ett sådant program.

 Utbildningen på ett individuellt program skall följa en plan,

som skall

fastställas av styrelsen för utbildningen.

 6 kap. Särskolan

 3 §

 Särskolan omfattar grundsärskola, träningsskola och

yrkessärskola.

Grundsärskolan och träningsskolan skall ha tio årskurser. Av

dessa utgör 1-3

lågstadium, 4-6 mellanstadium och 7-10 högstadium.

Träningsskolan är avsedd för

elever som inte kan gå i grundsärskolan. Styrelsen för

utbildningen avgör om en

elev som tas emot i särskolan skall gå i grundsärskolan eller

träningsskolan.

Yrkessärskolan bygger på grundsärskolan och träningsskolan.

Styrelsen för

utbildningen avgör om en elev i yrkessärskolan skall få

yrkesutbildning,

yrkesträning eller verksamhetsträning.

Särskolan omfattar obligatorisk

särskola (grundsärskola och träningsskola) samt frivillig

särskola (

yrkesutbildning, yrkesträning och verksamhetsträning).

Grundsärskolan och

träningsskolan skall ha nio obligatoriska årskurser, årskurserna

1-9, och en

för eleverna frivillig årskurs, årskurs 10. Av dessa utgör 1-3

lågstadium, 4-6

mellanstadium och 7-10 högstadium. Träningsskolan är avsedd för

elever som inte

kan gå i grundsärskolan. Styrelsen för särskolan avgör om en

elev som tas emot

i särskolan skall gå i grundsärskolan eller träningsskolan.

Den frivilliga

särskolan bygger på den obligatoriska särskolan. Styrelsen för

särskolan avgör

om en elev i den frivilliga särskolan skall få yrkesutbildning,

yrkesträning

eller verksamhetsträning.

 3 a §

 De ungdomar som har slutfört

årskurs 9 i särskolan har rätt att få fortsatt

utbildning i årskurs 10 i den obligatoriska särskolan.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §

 För var och en som enligt denna lag har rätt att gå i särskolan

skall

hemlandstinget sörja för att sådan utbildning kommer till stånd.

Motsvarande

gäller för kommuner som inte ingår i något landsting.

Ett landsting får komma

överens med en kommun som ingår i lands-?tinget om att kommunen

skall överta

skyldigheten att sörja för särskoleutbildning såvitt avser barn

och ungdomar i

kommunen. Kommunen får därvid i sin särskola ta emot barn från

andra kommuner

om den som har att sörja för barnens särskoleutbildning medger

det. Om en

överlåtelse av huvudmannaskapet har skett får landstinget lämna

ekonomiskt

bidrag till kommunen. Har överlåtelse skett till samtliga

kommuner i

landstinget får kommunerna samverka med varandra för att anordna

utbildningen

och lämna ekonomiska bidrag till varandra, om det behövs för

kostnadsutjäm-?

ning mellan kommunerna. För var och en som enligt

denna lag har rätt att gå i

särskolan skall hemkommunen sörja för att sådan utbildning

kommer till stånd.

Denna skyldighet skall fullgöras genom att hemkommunen anordnar

särskola i den

omfattning som krävs för att bereda utbildning åt samtliga i

kommunen som har

rätt till sådan eller kommer överens med någon annan kommun att

denna i sin

särskola skall ta emot elever vars särskoleutbildning

hemkommunen har att sörja

för.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Ett landsting får med bibehållande av huvudmannaskapet överlåta

ledningen av

en enhet av särskolan till den kommun där enheten är belägen, om

kommunen

samtycker till detta.

 6 §

 Landsting och kommun som anordnar särskola är skyldiga att så

långt det är

möjligt organisera särskolan så att ingen elev blir tvungen att

bo utanför det

egna hemmet på grund av skolgången. Även i övrigt skall

huvudmannen vid

utformningen av sin särskoleverksamhet beakta vad som ur

kommunikationssynpunkt

är ändamålsenligt för eleverna. Varje huvudman är skyldig att

för eleverna i

sin särskola anordna kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med

hänsyn till

färdvägens längd, trafikförhållandena, elevens handikapp eller

någon annan

särskild omständighet. Varje kommun som anordnar

särskola är skyldig att så

långt det är möjligt organisera särskolan så att ingen elev blir

tvungen att bo

utanför det egna hemmet på grund av skolgången. Även i övrigt

skall vid

utformningen av särskoleverksamheten beaktas vad som ur

kommunikationssynpunkt

är ända-?målsenligt för eleverna. Kommunen skall eftersträva

att eleverna vid

fördelningen på olika skolor placeras så att de får så kort

skolväg som möjligt.

Vårdnadshavares önskemål om att deras barn skall tas emot vid en

viss skola

inom kommunen med särskoleutbildning skall beaktas så långt det

är möjligt med

hänsyn till andra elevers berättigade krav på att få så kort

skolväg som

möjligt. Varje kommun är skyldig att för

eleverna i sin särskola anordna

kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till

färdvägens längd,

trafikförhållandena, elevens handikapp eller någon annan

särskild omständighet.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 I lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda m.fl.

finns föreskrifter om särskilda omsorger i form av boende i

familjehem eller

elevhem för barn och ungdomar som behöver bo utanför

föräldrahemmet.

 7 §

 Ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är

psykiskt

utvecklingsstörda har rätt att efter skolpliktens upphörande tas

emot i

särskolan intill utgången av vårterminen det kalenderår då de

fyller 21 år om

de inte bereds utbildning i specialskolan.

En elev som har påbörjat

yrkesutbildning eller motsvarande i särskolan före utgången av

vårterminen det

kalenderår då eleven fyller 21 år, skall beredas möjlighet att

fortsätta i

särskolan till utgången av vårterminen det kalenderår då eleven

fyller 23 år,

om det behövs för att slutföra utbildningen.

Ungdomar har rätt att efter

skolpliktens upphörande tas emot i den frivilliga särskolan i

utbildning som är

avsedd att påbörjas fram till och med det första

kalenderhalvåret det år de

fyller 20 år om 1. styrelsen för särskolan i

hemkommunen bedömt att de inte

kan gå i gymnasieskolan därför att de är psykiskt

utvecklingsstörda och 2. de

inte bereds utbildning i specialskolan.

Varje kommun är skyldig att erbjuda

sådana ungdomar utbildning under fyra år i den frivilliga

särskolan. En elev

som har påbörjat utbildning i den frivilliga särskolan före

utgången av det

första kalender-halvåret det år eleven fyller 20 år, har rätt

att fullfölja

utbildningen.

 9 kap. Fristående skolor

 1 §

 Skolplikt får fullgöras i en fristående skola, om skolan är

godkänd för

ändamålet.

 Ärenden om godkännande för vanlig skolplikt prövas av statens

skolverk.

 Såvitt gäller särskild skolplikt prövas

 1. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar

särskolan av styrelsen

för särskolan där skolan är belägen och

1. sådant godkännande som avser en

skola som motsvarar särskolan av statens skolverk och

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar

specialskolan av

styrelsen för den specialskola som ansvarar för utbildning av

samma

handikappgrupp där skolan är belägen.

 2 a §

 Ett barn får fullgöra sin

skolplikt i en fristående skola som är godkänd för

särskild skolplikt och som motsvarar särskolan endast om

styrelsen för

särskolan i barnets hemkommun har bedömt att barnet har särskild

skolplikt.

 3 §

 Om ett barn har handikapp som enligt 3 kap. 3 § kan vara grund

för särskild

skolplikt, får barnet fullgöra sin skolplikt i en godkänd

fristående skola

endast om Om ett barn har handikapp som

enligt 3 kap. 3 § kan vara grund för

särskild skolplikt, får barnet fullgöra sin skol-?plikt i en

godkänd fristående

skola som motsvarar specialskolan endast om

 1. skolan är godkänd för elever som har särskild skolplikt på

grund av samma

handikapp som barnet eller

 2. huvudmannen för särskolan respektive specialskolan bedömer

att barnet ändå

kan tillgodogöra sig utbildningen vid skolan.

2. huvudmannen för specialskolan

bedömer att barnet ändå kan tillgodogöra sig utbildningen vid

skolan.

 8 a §

 Ungdomar kan tas emot i en

fri-?stående skola som motsvarar den frivilliga

särskolan, om styrelsen för särskolan i hemkommunen har bedömt

att de är

psykiskt utvecklingsstörda.

 9 §

 Beslut av statens skolverk i ärenden om godkännande eller

återkallande av

godkännande för en fristående skola enligt 1, 4 eller 6 § får

överklagas hos

kammarrätten.

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden om godkännande

eller

återkallande av godkännande för en fristående skola för särskild

skol-?plikt

enligt 1 eller 6 § får överklagas hos kammarrätten.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden som avses i 3 §

får överklagas

hos skolväsendets överklagandenämnd.

Beslut av styrelsen för utbildningen i

ärenden som avses i 2 a, 3 och 8 a §§ får överklagas hos

skolväsendets

överklagandenämnd. Beslut som avses i 2 a § får överklagas

endast av barnets

vårdnadshavare. Beslut som avses i 8 a § får överklagas endast

av eleven eller

företrädare för denne.

 11 kap. Kommunal vuxenutbildning (komvux)

 3 §

 Bestämmelserna om komvux gäller inte vuxna som behöver

undervisning

motsvarande grundsärskolans eller träningsskolans. Beträffande

sådana vuxna

gäller i stället lagens bestämmelser om särvux.

Bestämmelserna om komvux

gäller inte vuxna som behöver undervisning motsvarande den

obligatoriska eller

frivilliga särskolans. Beträffande sådana vuxna gäller i

stället lagens

bestämmelser om särvux.

 12 kap. Vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux)

 1 §

 Särvux syftar till att ge vuxna som är psykiskt

utvecklingsstörda kunskaper

och färdigheter motsvarande de som ungdomar kan få i

grundsärskolan och

träningsskolan. Särvux syftar till att ge

vuxna som är psykiskt

utvecklingsstörda kunskaper och färdigheter motsvarande de som

ungdomar kan få

i den obligatoriska särskolan och i den del av den frivilliga

särskolan som

omfattar yrkesutbildning.

 3 §

 Landstingen skall erbjuda särvux. De skall härvid sträva efter

att erbjuda

utbildning som svarar mot behov och efterfrågan.

Ett landsting får överlåta

till en kommun som ingår i landstinget att erbjuda särvux, om

kommunen medger

det. Kommunerna skall erbjuda

särvux. De skall härvid sträva efter att erbjuda

utbildning som svarar mot behov och efterfrågan.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §

 Varje kommuninnevånare är behörig att delta i särvux om han är

bosatt i landet

och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor, när han inte längre

har rätt att gå

i särskolan. Varje kommuninnevånare är

behörig att delta i särvux om han är

bosatt i landet och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor,

1. från och med

andra kalenderhalvåret det år han fyller 20 år, eller

2. när han har slutfört

utbildning i den frivilliga särskolan.

 Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i

landet skall vara

behörig att delta.

 Föreskrifter om ytterligare behörighetsvillkor och om urval

mellan behöriga

sökande meddelas av regeringen.

 Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte den som är intagen

i

kriminalvårdsanstalt.

 10 §

 För sådan särvux som anordnas av någon annan än en kommun eller

ett landsting

gäller inte bestämmelserna i 2 kap. 4-7 §§.

För sådan särvux som anordnas av

någon annan än en kommun gäller inte bestämmelserna i 2 kap.

4-7 §§.

 11 §

 Den som vill delta i särvux skall ansöka om detta hos styrelsen

för

utbildningen i sitt hemlandsting. Om ansökan avser en utbildning

som en kommun

eller ett annat landsting anordnar eller låter anordna skall

styrelsen

skyndsamt sända ansökan vidare till styrelsen för utbildningen

där. Till

ansökan skall styrelsen foga ett yttrande av vilket det framgår

om hemlands-?

tinget åtar sig att svara för kostnaderna för elevens

utbildning, såvida det

inte på grund av tidigare överenskommelse är onödigt.

Den som vill delta i

särvux skall ansöka om detta hos styrelsen för utbildningen i

sin hemkommun. Om

ansökan avser en utbildning som en annan kommun anordnar eller

låter anordna

skall styrelsen skyndsamt sända ansökan vidare till styrelsen

för utbildningen

där. Till ansökan skall styrelsen foga ett yttrande av vilket

det framgår om

hemkommunen åtar sig att svara för kostnaderna för elevens

utbildning, såvida

det inte på grund av tidigare överenskommelse är onödigt.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 14 kap. Skolhälsovård

 4 §

 Eleverna i gymnasieskolan och i yrkessärskolan skall beredas

tillfälle att

genomgå minst en allmän hälsokontroll. Eleverna i yrkessärskolan

skall också

erbjudas särskilda undersökningar som föranleds av deras

handikapp. Eleverna i

gymnasieskolan och i den frivilliga särskolan skall beredas

tillfälle att

genomgå minst en allmän hälsokontroll. Eleverna i den frivilliga

särskolan

skall också erbjudas särskilda undersökningar som föranleds av

deras handikapp.

-----------

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

 2. Landstingen får även efter ikraftträdandet vara huvudmän för

särskolan och

särvux men skall före utgången av år 1995 till kommunerna i

landstinget

överlåta huvudmannaskapet för särskolan och särvux, om inte

något annat följer

av punkt 3.

 Fram till den tidpunkt då sådant överlåtande sker gäller

följande bestämmelser

i sin äldre lydelse, nämligen

 1 kap. 5 och 10 §§,

 3 kap. 4, 13 och 14 §§,

 6 kap. 5-7 §§ samt

 12 kap. 3-5, 7 och 9-11 §§.

 Vid tillämpningen av 6 kap. 7 § skall 20 år gälla som

åldersgräns i stället

för 21 år. Huvudmannen är skyldig att erbjuda de ungdomar som

avses där

utbildning under fyra år i den frivilliga särskolan.

 Om det finns särskilda skäl, får i stället bestämmelsen i 7 §

första stycket i

sin äldre lydelse tillämpas under läsåret 1992/93.

 3. I fråga om Dammsdalskolan i Vingåkers kommun, Salbohedskolan

i Sala kommun

och den yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt

utvecklingsstörda elever som

anordnas i Örebro kommun får landstinget utan hinder av 1 kap. 5

§ behålla

huvudmannaskapet.

 Regeringen får meddela de bestämmelser som behövs för

landstingets befattning

med sådan utbildning som avses i denna punkt.

 4. Bestämmelsen i 3 kap. 10 § i dess nya lydelse skall

tillämppas först från

och med den 1 juli 1993. För de elever som läsåret 1993/94

börjar i årskurs 8

eller högre årskurs skall dock alltjämt bestämmelsen i dess

äldre lydelse

tillämpas.

 5. Bestämmelserna i 6 kap. 3 § andra stycket samt 3 a § skall

tillämpas först

från och med den 1 juli 1996.

 6. De nya bestämmelserna i 9 kap. 2 a och 8 a §§ skall

tillämpas också när ett

landsting är huvudman för särskolan. Vad som där sägs om

styrelsen för

särskolan i hemkommunen skall i stället avse huvudmannen för

särskolan.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari

1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af
[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], P.
[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

----------------

Proposition om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux

m.m.

1 Ärendets bakgrund och dess beredning

1.1 Mål- och resultatorienterad styrning

Riksdagen godkände våren 1989 de principer för en förändrad

ansvarsfördelning

och styrning på skolområdet som hade föreslagits i propositionen

1988/89:4 (

UbU7, rskr. 95).

 Riksdagen beslöt hösten 1989 att den statliga regleringen av

tjänsterna som

lärare, skolledare, biträdande skolledare och syofunktionär

skulle upphöra med

utgången av år 1990 (prop. 1989/90:41, UbU9, rskr. 58).

Kommunerna och

landstingen har således fr.o.m. den 1 januari 1991 ett helt och

odelat

arbetsgivaransvar för all personal i skolan.

 Genom riksdagens ställningstagande hösten 1990 till

propositionen (1990/91:18)

om ansvaret för skolan lades vidare principerna för en mål- och

resultatorienterad styrning av skolan fast (UbU4, rskr. 76).

Huvudprincipen är

att staten skall styra verksamheten genom att ange nationella

mål och

riktlinjer för arbetet, medan kommunerna har ansvaret för att

verksamheten

bedrivs i enlighet med dessa mål och riktlinjer. Inom de ramar

och riktlinjer

som riksdagen och regeringen lagt fast har kommunerna och andra

huvudmän frihet

att avgöra hur verksamheten skall genomföras.

 Fr.o.m. den 1 juli 1991 tillämpas ett nytt statsbidragssystem

för grundskolan,

gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen (komvux).

Bestämmelser härom

finns i förordningen (1991:1123) om statsbidrag till det

offentliga

skolväsendet m.m.

 Statsbidragssystemet har utformats som ett generellt

finansiellt stöd till

skolverksamheten och beräknas schablonmässigt med hjälp av

kriterier som

beaktar kommunernas skiftande strukturella och demografiska

förutsättningar för

att bedriva en likvärdig skolverksamhet. Statsbidraget reglerar

inte skolans

organisation och det står skolhuvudmännen fritt att använda

statsbidragen för

olika ändamål inom skolan.

 Riksdagens beslut med anledning av propositionen (1990/91:85)

Växa med

kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen innebär

bl.a. att

ansvarsfördelningen mellan dessa skolformer preciserats

samtidigt som

samverkansmöjligheterna underlättats (UbU16, rskr. 356).

Kommunernas

skyldigheter anges i skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111).

Varje kommun är

skyldig att erbjuda alla ungdomar en gymnasieutbildning på

nationella och

individuella program. Kommunerna har också skyldighet att

erbjuda grundläggande

vuxenutbildning till alla vuxna som saknar sådana färdigheter

som normalt

uppnås i grundskolan och önskar delta. Alla kommuner skall

vidare erbjuda

gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Därvid skall

de sträva

efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och

behov.

 Genom riksdagens ställningstagande till propositionen

(1990/91:115) om vissa

skollagsfrågor m.m. (UbU17, rskr. 357) har skollagen omarbetats

och anpassats

till principen om mål- och resultatstyrning på skolans område.

1.2 Särskolekommittén

Först genom lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt

utvecklingsstörda (omsorgslagen) fick alla psykiskt

utvecklingsstörda barn och

ungdomar skolplikt och rätt till utbildning. Dessförinnan hade

endast psykiskt

utvecklingsstörda elever utan tilläggshandikapp haft skolplikt.

Lagen innebar

att antalet elever i särskolan nästan fördubblades fr.o.m.

läsåret 1968/69. Det

ökade elevantalet var en starkt pådrivande orsak till att

landstingen sökte

samverkan med kommunerna för att lösa bristen på skollokaler.

Numera är nästan

all särskoleverksamhet lokalmässigt integrerad i kommunernas

grundskolor och

gymnasieskolor. I viss utsträckning förekommer också individuell

integrering av

särskoleelever i klasser av grundskolan och gymnasieskolan.

 Fr.o.m. den 1 december 1985 överfördes ansvaret för särskolan

från

socialdepartementets till utbildningsdepartementets

ansvarsområde. Bestämmelser

om skolplikt och skolundervisning för psykiskt utvecklingsstörda

barn och

ungdomar togs in i 1985 års skollag (prop. 1985/86:10, UbU6,

rskr. 39).

 För att underlätta en successiv överföring av särskolan från

landstingen till

kommunerna infördes i 1985 års skollag en bestämmelse som gjorde

det möjligt

för landstingen att genom avtal föra över ansvaret för särskolan

till

kommunerna. För ett sådant överlåtande krävdes intill utgången

av juni 1991

regeringens medgivande.

 Bl.a. mot bakgrund av att det inom flera landsting pågick

förhandlingar om att

överlåta ansvaret för särskolan till kommunerna, bemyndigade

regeringen i maj

1989 dåvarande statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att tillkalla en kommitté för

att utreda

frågan om ett generellt överförande av ansvaret för särskolan

och särvux från

landstingen till kommunerna (Dir. 1989:20).

 Kommittén, som antog namnet särskolekommittén, överlämnade i

april 1991 sitt

betänkande (SOU 1991:30) Särskolan - en primärkommunal skola.

Kommitténs

förslag baseras dels på de i maj 1989 fastställda direktiven,

dels på

riksdagens ovannämnda beslut om en mål- och resultatorienterad

styrning av

skolan.

 Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta

ärende bör fogas

som bilaga 1 en sammanfattning av betänkandet och som bilaga 2

en

sammanfattning av remissyttrandena.

1.3 Särvux-kommittén

Flertalet landsting har sedan budgetåret 1970/71 bedrivit

försöksverksamhet med

vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda, s.k. särvux.

Ansvaret för denna

försöksverksamhet låg intill utgången av juni 1988 inom

socialdepartementets

arbetsområde.

 Sedan den 1 juli 1988 finns kompetensinriktad vuxenutbildning i

form av särvux

som en reguljär del av skolväsendet (prop. 1987/88:113, UbU33,

rskr. 323). Från

samma tidpunkt överfördes ansvaret till

utbildningsdepartementet. Bestämmelser

om särvux togs in i vuxenutbildningslagen (1984:1118).

 Genom senare beslut (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76 och prop.

1990/91:85,

UbU16, rskr. 356) har vuxenutbildningslagen upphävts.

Bestämmelserna om bl.a.

särvux har i stället tagits in i skollagen (1985:1100, omtryckt

1991:1111).

Alla landsting skall erbjuda särvux. Därvid skall de sträva

efter att erbjuda

utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Det är också

beträffande

särvux möjligt för landstingen att genom avtal, och intill

utgången av juni

1991 efter medgivande av regeringen, föra över ansvaret till

kommunerna.

 Med anledning av uttalanden av riksdagen (UbU 1987/88:33)

bemyndigade

regeringen i oktober 1988 dåvarande chefen för

utbildningsdepartementet att

tillkalla en kommitté för ytterligare analys och överväganden

beträffande

särvux (Dir. 1988:60).

 Kommittén, som antog namnet särvux-kommittén, överlämnade i

februari 1990 sitt

slutbetänkande (SOU 1990:11) Vidgad vuxenutbildning för

utvecklingsstörda.

Merparten av förslagen låg till grund för den dåvarande

regeringens förslag

beträffande särvux i nyss nämnda proposition Växa med kunskaper.

Jag tar i

detta sammanhang ställning till återstående förslag från

särvux-kommittén.

 En sammanfattning av och remissyttranden över särvux-kommitténs

betänkande

finns som bilaga 5 till regeringens proposition 1990/91:85 Växa

med kunskaper -

om gymnasieskolan och vuxenutbildningen.

2 Allmänna motiveringar till förslagen

2.1 Kommunalt huvudmannaskap för särskolan och särvux

Mitt förslag: Ansvaret för särskolan och särvux förs över från

landsting till

kommuner. Överföringen kan ske successivt, men skall vara

avslutad senast den 1

januari 1996.

 Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, med undantag för

Synskadades

Riksförbund (SRF), som avstår från att ta ställning,

tillstyrker.

 Skälen för mitt förslag: Regeringen har efter ansökan medgivit

att ett antal

kommuner får ta över ansvaret för särskolan och särvux. Fr.o.m.

den 1 juli 1991

krävs inte längre regeringens medgivande, utan det räcker med

att landsting och

kommuner är överens om ändrat huvudmannaskap. Genom riksdagens

ställningstagande till propositionen (1989/90:132, SoU25, rskr.

315) om vissa

ändringar i omsorgslagstiftningen m.m. fick kommuner möjlighet

att lämna

kostnadsutjämningsbidrag till andra kommuner inom samma

landsting, om samtliga

kommuner inom landstingsområdet tagit över ansvaret för

särskolan. Vidare fick

landstingen möjlighet att lämna bidrag till enstaka kommuner

inom

landstingsområdet som tagit över ansvaret för särskolan.

 Inom flera landsting pågår förberedelser för att ändra

huvudmannaskapet för

särskolan och särvux. Redan med hänsyn till detta och mot

bakgrund av en

enhällig remissopinion anser jag, att tiden nu är mogen för ett

generellt

överförande av ansvaret för dessa skolformer till kommunerna.

 Att administrera, organisera och leda utbildningsverksamhet av

skilda slag är

en stor och viktig uppgift för samtliga kommuner i landet. De

har redan

ansvaret för såväl grundskolan och gymnasieskolan som för

vuxenutbildning i

form av komvux och svenska för invandrare (sfi). Många kommuner

åtar sig

dessutom uppdragsutbildning och anordnar personalutbildning i

egen regi.

 Mot den bakgrunden är jag övertygad om att kommunerna också med

framgång kan

ta ansvaret för både särskolan och särvux i enlighet med

särskolekommitténs

förslag. Jag föreslår därför att ansvaret för särskolan och

särvux förs över

från landsting till kommunerna. Överförandet skall kunna ske

successivt, men

skall vara slutfört senast den 1 januari 1996.

 När dessa skolformer förs in under kommunernas ansvarsområde

öppnar detta

ökade möjligheter till en samlad planering beträffande t.ex.

läsårets

förläggning, lokaler och utrustning. Även när det gäller

fortbildning och andra

insatser för personalutveckling bör det vara till nytta och

glädje för

särskolans personal att komma in i ett större och mer varierat

skolsammanhang.

Ett erfarenhetsutbyte med andra skolformers skolledare och

lärare bör kunna bli

ömsesidigt fruktbärande.

 Med ett kommunalt huvudmannaskap för särskolan och särvux får

varje kommun

ansvar för att ordna utbildning för de psykiskt

utvecklingsstörda barn,

ungdomar och vuxna som finns i kommunerna. Skyldigheten att ge

barn och

ungdomar utbildning kan tillgodoses genom att särskolans elever

antingen

undervisas i särskilda klasser och grupper i särskolan eller

integreras i

klasser av grundskolan och gymnasieskolan. I den mån barnens och

ungdomarnas

behov inte kan tillgodoses inom den egna kommunen, skall

kommunerna samverka

och finna gemensamma lösningar på samma sätt som de gör i fråga

om

gymnasieskolan och komvux. Även när kommunerna skall erbjuda

vuxna

utvecklingsstörda utbildning i särvux, kommer det utan tvekan

att behövas

samplanering över kommungränserna för att åstadkomma en

kvalitativt högtstående

utbildning. Jag räknar, i likhet med vad särvux-kommittén

framhöll, med att

den planeringsordning som tillskapas för särskolans behov i

tillämpliga delar

kan användas även för särvux.

 Enligt särskolekommittén föds det varje år i landet ca 100 barn

med

barndomspsykos, varav ungefär hälften har behov av utbildning i

särskolan.

Vidare föds det årligen ca 65 döva barn och ca 200 synskadade

barn. Av dessa är

ett 80-tal dessutom psykiskt utvecklingsstörda. Det finns över

hela landet barn,

ungdomar och vuxna som utöver sin utvecklingsstörning har ett

eller flera

tilläggshandikapp. Grupperna är vanligtvis så små att varje

kommun, med

undantag för de allra största, knappast kan tillhandahålla de

särskilda

insatser i form av specialutbildade lärare och annan personal,

speciell

utrustning och särskilt anpassade skol- och träningslokaler som

eleverna

behöver. För att behålla en hög kvalitet på utbildningen och för

att kunna

erbjuda ett differentierat utbildningsutbud, är det därför

enligt min mening

nödvändigt att kommunerna samarbetar.

 En naturlig konsekvens av det ändrade huvudmannaskapet blir att

såväl

särskolan som särvux skall behandlas i de kommunala

skolplanerna. En annan

konsekvens blir att varje kommun ansvarar för alla de

verksamheter som är

motiverade av pedagogiska och elevvårdsmässiga skäl. Det

sistnämnda kan också

komma att kräva samverkan mellan kommunerna i en rad hänseenden.

2.2 Dammsdalskolan i Vingåker, Salbohedskolan i Sala och

yrkesutbildning för

hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda i Örebro

Mitt förslag: Huvudmannaskapet för Dammsdalskolan i Vingåker,

Salbohedskolan i

Sala och yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt

utvecklingsstörda elever

i Örebro regleras särskilt.

 Ett särskilt verksamhetsstöd utgår till huvudmännen för dessa

skolor.

 Kommitténs förslag: Staten tar över ansvaret för Dammsdalskolan

i Vingåker och

Salbohedskolan i Sala.

 Benämningen på skolorna ändras till specialskolor för psykiskt

utvecklingsstörda elever med grav beteendestörning eller

omfattande psykisk

störning. Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH)

blir central

förvaltningsmyndighet för skolorna.

 Medel motsvarande det statsbidrag till kostnader för löner till

lärare och

skolledare som hittills betalats till landstinget Sörmland resp.

landstinget i

Västmanlands län förs över från anslaget B 9. Bidrag till

driften av särskolor

m.m. till anslaget B 13. Specialskolor m.m.

 Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a.

socialstyrelsen, SIH och

landstinget i Göteborgs och Bohus län är tveksamma till

förslaget att inordna

skolorna under ett statligt huvudmannaskap, medan skolverket,

Göteborgs kommun

och flera landsting tillstyrker förslaget. Bestämda motståndare

till förslaget

är bl.a. landstinget i Östergötlands län och Riksförbundet för

Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB).

 Bakgrunden till mitt förslag:

 Dammsdalskolan och Salbohedskolan

 År 1968 överlät staten utan kostnad Dammsdalskolan i Vingåker

och

Salbohedskolan i Sala med tillhörande elevhem till landstinget

Sörmland resp.

landstinget i Västmanlands län. Landstingen åtog sig att ansvara

för och driva

skolorna och att ta emot elever från hela landet till

självkostnadspris.

Skolorna riktar sig till psykiskt utvecklingsstörda elever med

grav

beteendestörning eller omfattande psykisk störning. Den

genomsnittliga tiden

för undervisning och behandling vid skolorna är ungefär tre år.

Eleverna bor

vanligtvis på elevhem i anslutning till skolorna. Verksamheten

vid elevhemmen

är i drift under hela året.

 Yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda

elever i Örebro

 Den 21 augusti 1969 godkände Kungl. Maj:t ett mellan

skolöverstyrelsen och

Örebro läns landsting preliminärt träffat avtal om

yrkesundervisning för

hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda ungdomar i Örebro.

Enligt avtalet åtog

sig landstinget att utan kostnad för den enskilde ta emot,

undervisa och vårda

psykiskt utvecklingsstörda ungdomar som på grund av hörselskada

inte kunde

undervisas tillsammans med andra psykiskt utvecklingsstörda

elever. Enligt

avtalet skulle samtliga kostnader för verksamheten bestridas av

staten. I 1992

års budgetproposition (prop. 1991/92:100, bil. 9, s. 26-27) har

jag anmält att

det finns skäl att se över avtalet.

 Jag har tidigare (avsnitt 2.1) föreslagit att ansvaret för

särskolan förs över

från landstingen till kommunerna. Logiskt sett borde således

Vingåkers, Sala

och Örebro kommuner ta över ansvaret för Dammsdalskolan,

Salbohedskolan resp.

yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda.

Jag har

emellertid under hand erfarit att Vingåkers och Sala kommuner

inte är beredda

att driva skolorna.

 Landstinget Sörmland har fr.o.m. den 1 januari 1992 - med

undantag för

Dammsdalskolan - fört över ansvaret för särskolan till

kommunerna i länet. Inom

Örebro och Västmanlands läns landsting har arbetet med att

kommunalisera

särskolan ännu inte påbörjats. De tre landstingen har under hand

förklarat sig

villiga att - under förutsättning att statsbidrag lämnas i

ungefär samma

omfattning som för närvarande - tills vidare fortsätta

verksamheten vid

skolorna.

 Skälen för mitt förslag: Enligt min mening fyller dessa skolor

fortfarande en

väsentlig funktion i utbildningssystemet för psykiskt

utvecklingsstörda elever.

Skolorna är så specialiserade att det inte är lämpligt från

resurs- och

verksamhetssynpunkt att varje kommun anordnar sådan verksamhet.

Samordningsvinsterna med dessa skolor är således från

samhällsekonomisk

synpunkt betydande. Jag anser inte heller att det kan begäras

att de kommuner

där skolorna är belägna utan vidare skall ta på sig att driva

skolorna med

tillhörande elevhem. Kommunerna i fråga utnyttjar endast

marginellt skolorna

för sina egna behov och kostnaderna för den icke-skolbundna

verksamheten är

betydande.

 För min del anser jag det vara en andrahandsfråga vem som har

ansvaret för

skolorna. Det väsentliga är att de har en stabil huvudman. I en

framtid kan det

exempelvis ändå bli aktuellt att någon eller några av de berörda

kommunerna och

landstingen kommer överens om ett ändrat huvudmannaskap. Den

möjligheten bör

således stå öppen. Eftersom skolornas verksamhet är av påtagligt

riksintresse

bör de emellertid ha särskilda statsbidrag vid sidan av det

generella, oavsett

vem som är huvudman för dem.

 Jag avser därför att senare återkomma till regeringen med

förslag till avtal

mellan staten och resp. landsting om särskilt verksamhetsstöd

för fortsatt

drift av Dammsdalskolan i Vingåker, Salbohedskolan i Sala samt

för

yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda i

Örebro.

 Mitt förslag innebär inte någon ändring av tillsynsansvaret.

Socialstyrelsen

skall således även i fortsättningen utöva tillsyn för den del av

skolornas

verksamhet som inte är undervisningsanknuten.

2.3 Särskolan som en egen skolform

Mitt förslag: Särskolan skall även i fortsättningen utgöra en

särskild skolform

inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom.

 Den formella prövningen av personkretstillhörigheten behålls.

 Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker

förslaget.

Flera remissinstanser anser emellertid att särskolan på sikt kan

avvecklas och

integreras med kommunernas övriga skolväsende. Karlskrona kommun

och

landstinget i Kristianstads län samt FUB föreslår att särskolan

som särskild

skolform avvecklas med omedelbar verkan.

 Skälen för mitt förslag: Regeringens allmänna ambition är att

öka valfriheten

och mångfalden inom utbildningsområdet.

 Särskolan riktar sig till barn och ungdomar som inte kan gå i

grundskolan

eller gymnasieskolan på grund av psykisk utvecklingsstörning.

Utbildningen i

särskolan syftar till att ge dessa barn och ungdomar en

utbildning som är

anpassad till varje elevs förutsättningar. Med den metodik som

används inom

särskolan finns stora möjligheter att åstadkomma detta.

Elevernas mycket skilda

förutsättningar för inlärning och skolans ansvar för att anpassa

undervisningen

för varje enskild elev är avgörande för vilket stoff i

kursplanerna som skall

behandlas och vilken metod som skall tillämpas. En av särskolans

viktigaste

uppgifter är att ge eleverna goda förutsättningar att vara

aktiva i det dagliga

livet och att förbereda dem för vuxenlivet.

 Särskolans elever utgör en mycket heterogen grupp. Graden av

utvecklingsstörning varierar kraftigt mellan eleverna. Många

elever har, som

jag tidigare redogjort för, förutom utvecklingsstörning också

ytterligare

handikapp. Med hänsyn till elevernas olika utvecklingsnivåer är

särskolan

indelad i olika former. Den obligatoriska särskolan består av

grundsärskola och

träningsskola. Den frivilliga särskolan består av

yrkesutbildning, yrkesträning

och verksamhetsträning.

 Enligt min mening behöver de flesta psykiskt utvecklingsstörda

elever

undervisas i särskilda undervisningsgrupper och klasser och

följa särskilda

kursplaner för att få sina specifika behov tillgodosedda. Jag är

därför inte

beredd att avveckla särskolan som egen skolform och i stället

reguljärt låta

eleverna följa undervisningen enligt grundskolans och

gymnasieskolans

kursplaner. Jag finner det mycket angeläget att alla barn och

ungdomar skall ha

möjlighet att få den utbildning som bäst tillgodoser deras

förutsättningar. För

att tillförsäkra psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar en

fortsatt god

utbildning krävs därför att särskolan som skolform behålls.

Särskolan skall

således även i fortsättningen rikta sig till en viss personkrets

och ha egna

kursplaner och timplaner.

 Enligt 3 kap. 4 § skollagen prövar huvudmannen för särskolan om

ett barn skall

tas emot i särskolan under sin skolpliktstid. Fråga om

mottagande får väckas av

barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun. Frågan om

personkretstillhörighet bör enligt min mening prövas även i

fortsättningen. Jag

vill dock särskilt betona vikten att ett beslut om placering av

en elev i

särskolan skall föregås av samråd med eleven och dennes

vårdnadshavare. För att

kunna bedöma personkretstillhörigheten måste kommunerna ha

tillgång till

kompetent personal med goda kunskaper både om psykiskt

utvecklingsstörda elever

och om särskolan. Endast elever som tillhör särskolans

personkrets skall tas

emot i särskolan.

 När ansvaret för särskolan förs över till kommunerna, ankommer

det på den

kommunala nämnd, som enligt 2 kap. 1 § skollagen utsetts till

styrelse för

denna utbildning, att besluta om elever skall tas emot i

särskolan. Ett sådant

beslut skall även i fortsättningen kunna överklagas hos

skolväsendets

överklagandenämnd.

 Flera remissinstanser, däribland FUB, stöder särskolekommitténs

förslag att

föräldrarnas inflytande skall stärkas. De tillstyrker också att

eleverna om

möjligt skall kunna få sin undervisning i samma skola som andra

elever i

bostadsområdet. Andra remissinstanser däremot anser att

närhetsprincipen inte

får överordnas kvalitetsprincipen. Enligt min mening kan

närhetsprincipen inte

ges så hög prioritet att den enskilde elevens behov av en god

utbildning

anpassad till hans eller hennes förutsättningar kommer i andra

hand. En sådan

utbildning kräver specialutbildad personal. Särskilda krav måste

också ofta

ställas på undervisnings- och uppehållslokaler liksom på

materiell utrustning

och hjälpmedel. En optimal satsning på färre skolanläggningar

med kvalificerad

personal kan i vissa fall vara väsentligare än att skolan ligger

nära hemmet.

 Vidare anser jag att, sedan huvudmannen för särskolan beslutat

att en elev

skall tas emot i särskolan, elevens och vårdnadshavares önskemål

om placering

vid skolenhet med särskoleundervisning bör tillgodoses i största

möjliga

utsträckning.

 Enligt 20 § särskoleförordningen (1986:573, omtryckt 1991:1085)

kan en elev

som är inskriven i särskolan i vissa fall få sin utbildning i

grundskolan eller

gymnasieskolan (s.k. integrerad elev). Fråga om integrering

skall självfallet

kunna väckas av elevens vårdnadshavare. Även i detta sammanhang

är det viktigt

att beslut fattas i samråd med vårdnadshavaren.

2.4 Skolplikt och rätt till fortsatt utbildning

Mitt förslag: 9-årig skolplikt införs för särskolans elever.

 Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda samtliga elever med

9-årig

skolgång i särskolan ett frivilligt tionde skolår inför

övergången till den

frivilliga särskolan.

 Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda samtliga elever som

fullgjort sin

skolplikt i den obligatoriska särskolan fortsatt fyraårig

utbildning i den

frivilliga särskolan. Sådan skyldighet föreligger dock längst

t.o.m. det första

kalenderhalvåret det år eleven fyller 20 år. En elev som

påbörjat den

frivilliga särskolan före denna tidpunkt skall ha rätt att

slutföra

utbildningen. Bestämmelserna tillämpas fr.o.m. den 1 juli 1992.

 Den som vill påbörja utbildning fr.o.m. det andra

kalenderhalvåret det år han

fyller 20 år är behörig att delta i särvux.

 Elever, som har gått i särskola och som bedöms kunna

tillgodogöra sig

utbildning inom gymnasieskolans individuella program, skall

beredas möjlighet

till sådan utbildning.

 Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt.

 Remissinstanserna: En övervägande majoritet av

remissinstanserna tillstyrker

förslaget. Lärarförbundet förordar fortsatt 10-årig skolplikt.

 Skälen för mitt förslag: Jag anser att det nu finns goda skäl

att successivt

anpassa skolplikten för särskolans elever till vad som gäller

för grundskolans

elever. Det har också flertalet remissinstanser tillstyrkt.

Denna ordning bör

tillämpas med början läsåret 1993/94 för de elever som då

påbörjar årskurs 7 i

särskolan. För att inte försämra dessa elevers möjligheter att

få en god

grundläggande utbildning bör kommunerna åläggas en skyldighet

att fr.o.m.

läsåret 1996/97 erbjuda alla elever med endast 9-årig skolgång i

särskolan ett

frivilligt tionde skolår. Med denna ordning kan de elever som

önskar det gå

över till den frivilliga särskolan efter 9-årig skolgång, medan

de elever som

har behov av ett tionde skolår har rätt att fortsätta

utbildningen i den

obligatoriska särskolan ytterligare ett skolår.

 Enligt 17 § särskoleförordningen (1986:573) skall statens

skolverk fastställa

läroplan för särskolan. Läroplanen innefattar även timplan och

kursplan samt

anvisningar och kommentarer för undervisningen i ämnen,

ämnesgrupper och kurser.

Med anledning av att 9-årig skolplikt införs för särskolans

elever, bör

skolverket inför läsåret 1993/94 vidta de åtgärder som behövs

vad gäller den

obligatoriska särskolans kursplaner och timplaner.

 Jag har nyligen utfärdat nya direktiv till läroplanskommittén

(Dir. 1991:117).

Kommittén skall utarbeta förslag till läroplan, timplan och

kursplaner för

grundskolan samt läroplan för gymnasieskolan och den kommunala

vuxenutbildningen. Läroplansarbetet är planerat så att en ny

läroplan för

grundskolan skall kunna införas fr.o.m. den 1 juli 1994. Jag

räknar med att en

ny eller reviderad läroplan för särskolan skall kunna

fastställas i nära

anslutning till ett beslut om grundskolans läroplan.

 Efter avslutad 9-årig resp. 10-årig skolgång har eleverna rätt

till fortsatt

utbildning i den frivilliga särskolan. Varje kommun skall vara

skyldig att

erbjuda de elever som tillhör särskolans personkrets fortsatt

utbildning i den

frivilliga särskolan. Den frivilliga särskolan skall liksom

hittills vara 4-

årig. För att anpassa bestämmelserna till dem som gäller för

gymnasieskolan,

föreslår jag att en elev får påbörja utbildning i den frivilliga

särskolan t.o.

m. det första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20. Den som

har påbörjat

utbildning i den frivilliga särskolan skall ha rätt att

fullfölja utbildningen

där.

 Den som vill påbörja utbildning fr.o.m. det andra

kalenderhalvåret det år då

han fyller 20, skall i stället vara behörig att delta i särvux.

De nya

bestämmelserna gäller oavsett om kommunerna eller landstingen

har ansvaret för

särskolan och särvux.

 En kommun skall emellertid inte vara skyldig att erbjuda någon

enskild elev

utbildning i den frivilliga särskolan mer än fyra år.

Individuella program

Utbildning i den obligatoriska särskolan ger för närvarande inte

behörighet

till vare sig de nationella eller individuella programmen inom

gymnasieskolan.

 Riksdagen har i samband med behandlingen av propositionen Växa

med kunskaper -

om gymnasieskolan och vuxenutbildningen beslutat ge regeringen

till känna vad

utbildningsutskottet har anfört om det rimliga i att

särskoleelever, som kan

klara ett individuellt program, får möjlighet att följa ett

sådant (prop. 1990/

91:85, UbU16, rskr. 356). Utbildningsutskottet uttalade bl.a.

att den samverkan

mellan särskolan och grundskolan resp. gymnasieskolan, som

utvecklats på det

lokala planet under senare år, har varit av stort värde i olika

avseenden. Ett

kommunalt huvudmannaskap för särskolan skulle ytterligare kunna

utveckla

samarbetet när det gäller personal, lokaler och utrustning m.m.

 Enligt 6 kap. 7 § skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111)

gäller att

ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är

psykiskt

utvecklingsstörda har rätt att tas emot i särskolan för

ytterligare utbildning

där, om de inte bereds utbildning i specialskolan. Om styrelsen

för

utbildningen beslutar att en elev inte skall tas emot i

särskolan därför att

eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan, bör eleven därmed ha en

rätt till en

plats i gymnasieskolan.

 Så som gymnasieskolan är anordnad kan det emellertid knappast

anses rimligt

att generellt garantera elever från särskolan plats på de

nationella programmen.

De individuella programmen däremot erbjuder en stor flexibilitet

och torde

därför vara den väg i gymnasieskolan som bäst lämpar sig för dem

som har

särskolan som utbildningsbakgrund.

 Ett sådant negativt beslut om mottagande i särskolan som avses

i 6 kap. 8 §

bör enligt min mening direkt genom en bestämmelse i skollagen

medföra

skyldighet för kommunen att erbjuda eleven utbildning på ett

individuellt

program. Beträffande ett sådant gäller bl.a. att en plan skall

läggas upp från

början.

 Denna bestämmelse gäller fr.o.m. den 1 juli 1992.

 Om en kommun finner det lämpligt skall en elev i den frivilliga

särskolan

också, med det stöd särskolan kan ge, kunna få en individuellt

planerad

studiegång som genomförs i gymnasieskolan (s.k. integrerad

elev). Som jag

nyligen har redovisat finns regler om detta i 20 §

särskoleförordningen.

2.5 Fristående särskolor

Mitt förslag: Statens skolverk skall svara för ärenden om

godkännande av

fristående obligatoriska särskolor.

 Hemkommunen beslutar om inskrivning av elever i särskolan,

såväl i den

kommunala som i en fristående särskola.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 9 kap. 1 § skollagen kan

skolplikten fullgöras

i en fristående särskola, om skolan är godkänd för ändamålet.

Ärende om

godkännande av fristående skola för fullgörande av särskild

skolplikt har

hittills prövats av styrelsen för särskolan i det landsting där

skolan är

belägen. Enligt min mening bör statens skolverk i fortsättningen

svara för

godkännande av fristående obligatoriska särskolor. Det

överensstämmer med vad

som gäller för fristående skolor för fullgörande av vanlig

skolplikt.

 I likhet med vad som gäller för fristående gymnasieskolor krävs

inte något

godkännande för att starta eller driva en fristående frivillig

särskola.

 Regeringen har förklarat sammanlagt nio fristående särskolor

berättigade till

statsbidrag.

 Enligt riksdagens beslut med anledning av förslag i

propositionen om vissa

skollagsfrågor m.m. (prop. 1990/91:115, UbU17, rskr. 357) skall

elever i

fristående skolor för elever med vanlig skolplikt fr.o.m.

budgetåret 1992/93

räknas in i underlaget för kommunernas sektorsbidrag. Även om

riksdagen därvid

inte behandlade frågan om statsbidrag till fristående särskolor

bör motsvarande

ordning på sikt gälla även för dessa.

 Kommunalekonomiska kommittén har emellertid nyligen (SOU

1991:98) föreslagit

att statsbidraget till särskolor skall inordnas i ett generellt

statsbidrag

till kommunerna. Jag återkommer till detta under avsnitt 5. Jag

vill emellertid

redan nu anmäla att även bidragen till fristående särskolor bör

ingå i det

föreslagna nya statsbidraget till kommunerna. Nuvarande

statsbidrag till

fristående särskolor bör därför avvecklas. Regeringen återkommer

senare till

riksdagen i denna fråga i en särskild proposition.

 Enligt 3 kap. 4 § skollagen är det huvudmannen för särskolan

som beslutar om

ett barn skall tas emot i särskolan under sin skolpliktstid. Jag

har tidigare (

avsnitt 2.4) föreslagit att kommunerna skall ha skyldighet att

erbjuda psykiskt

utvecklingsstörda barn och ungdomar utbildning i särskolan. Det

är därför -

enligt min mening - rimligt att kommunerna i fortsättningen

prövar

personkretstillhörigheten för samtliga elever, såväl i kommunala

som i

fristående särskolor. Det bör gälla även elever i fristående

skolor som

motsvarar den frivilliga särskolan. Bestämmelsen gäller fr.o.m.

den 1 juli 1992.

Intill dess att ansvaret för särskolan förts över till

kommunerna prövar

landstingen personkretstillhörigheten.

 Eleven och dennes vårdnadshavare skall därefter ha möjlighet

att ansöka om

utbildningsplats i en fristående särskola. Om de väljer att få

sin utbildning i

en fristående särskola, bör kommunen - i likhet med vad som

kommer att gälla

för övriga fristående skolor - vara skyldig att ge bidrag till

den fristående

särskolan. En kommun skall emellertid inte vara skyldig att göra

det om

kommunen inte dessförinnan beslutat att eleven skall höra till

särskolans

personkrets. Jag återkommer med förslag till bestämmelser om

rätt att välja

särskola och om kommuners skyldigheter att utge ersättning till

fristående

särskolor i en särskild proposition.

2.6 Förändring av nuvarande särvux

Mitt förslag: Den del av särvux som motsvarar grundsärskolan

förändras efter

modell av den nya grundläggande vuxenutbildningen i komvux.

Ändringen tillämpas

fr.o.m. den 1 juli 1992.

 Skälen för mitt förslag: Särvux på grundsärskolenivå infördes

1988 (prop. 1987/

88:113, UbU33, rskr. 323) och omfattar sedan den 1 juli 1991

också viss

utbildning på träningsskolenivå (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr.

356).

 Särvux på grundsärskolenivån utformades som en parallell till

grundutbildning

för vuxna (grundvux) och kommunal vuxenutbildning (komvux).

Särvux omfattar

därmed för närvarande dels undervisning motsvarande den som ges

i

träningsskolan avseende kommunikation samt

verklighetsuppfattning och

omvärldskunskap, dels grundläggande utbildning i läsning,

skrivning och räkning

på en nivå som motsvarar utbildning enligt högst årskurs 6 i

grundsärskolan,

dels kurser på en nivå som motsvarar grundsärskolans högstadium

i ämnena

svenska, svenska som andraspråk, matematik, religionskunskap,

samhällskunskap,

historia, geografi, naturkunskap, engelska, maskinskrivning och

hemspråk.

 Mål och riktlinjer för särvux samt timplaner och kursplaner

finns i läroplanen

för kommunal och statlig vuxenutbildning, Lvux 82. De fristående

kurserna i

särvux har egna timplaner, men som kursplaner för dessa kurser

har

skolöverstyrelsen fastställt samma kursplaner som för etapp 1 i

komvux.

 Riksdagen beslöt våren 1991 (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr.

356) att grundvux

och etapp 1 i komvux skall ersättas med en grundläggande

vuxenutbildning inom

komvux. Den nya utbildningen inrättas den 1 juli 1992. För denna

utbildning

skall nya kursplaner utarbetas och nya timplaner fastställas.

 Eftersom särvux på grundsärskolenivån är en direkt parallell

till nuvarande

grundvux och etapp 1 i komvux, är det naturligt att genomföra

motsvarande

förändring i särvux.

 Regeringen uppdrog i september 1991 åt statens skolverk att

utarbeta

utbildningsplaner, kursplaner m.m. I uppdraget ingår även att

lämna förslag

beträffande särvux. Eftersom detta arbete pågår är det möjligt

att genomföra

förändringen även beträffande särvux den 1 juli 1992. Utbildning

som har

planerats eller redan påbörjats enligt tidigare regler skall

dock få fullföljas

även efter den 1 juli 1992.

2.7 Yrkesutbildning för vuxna utvecklingsstörda

Mitt förslag: Särvux utvidgas till att omfatta yrkesutbildning.

Utvidgningen

bör gälla fr.o.m. den 1 juli 1992.

 Särvux-kommitténs förslag: Kommittén bedömer att vuxna

utvecklingsstördas

behov av yrkesinriktad utbildning i första hand bör tillgodoses

i form av

arbetsmarknadsutbildning. Kommittén föreslår att vuxna ges

möjlighet att få

yrkesutbildning inom yrkessärskolan och att kurser anordnas inom

komvux för

utvecklingsstörda.

 Remissinstanserna: En i det närmaste enig remissopinion

instämmer i kommitténs

bedömning vad gäller arbetmarknadsutbildningen och tillstyrker

kommitténs

förslag beträffande yrkesutbildning i yrkessärskolan och komvux.

Stockholms

läns landsting (Västra omsorgsområdet) anser däremot att det är

olämpligt att

undervisa vuxna och ungdomar tillsammans.

 Skälen för mitt förslag: Utvecklingsstörda vuxna bör liksom

andra vuxna ha

tillgång till yrkesutbildning.

 Möjligheten att få arbetsmarknadsutbildning är förknippad med

vissa villkor.

Arbetsmarknadsstyrelsen påpekar i sitt yttrande att personen

ifråga skall vara

anmäld som arbetssökande hos arbetsförmedlingen och ha behov av

en utbildning

för att kunna få och behålla ett arbete och det skall vara inom

ett yrkesområde

som bedöms leda till en anställning. Detta innebär att gruppen

utvecklingsstörda som kan få arbetsmarknadsutbildning är

begränsad.

 Andra vuxna har möjlighet att söka till yrkesutbildning inom

ramen för komvux,

dvs. gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Jag har

nyss

föreslagit att psykiskt utvecklingsstörda ungdomar skall ha

möjlighet att som

elever i gymnasieskolan följa ett individuellt program.

Motsvarande ordning bör

gälla gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning i

komvux för de

utvecklingsstörda vuxna som har förutsättningar att delta i

sådan utbildning,

oavsett om de tidigare har gått i särskola eller deltagit i

särvux.

 Det är emellertid viktigt att dessutom öppna möjligheter till

yrkesutbildning

som är speciellt anpassad till utvecklingsstördas behov. Därför

förordar jag

att särvux utvidgas till att omfatta yrkesutbildning. Förslaget

förutsätter en

ändring i skollagen. Ändringen bör gälla fr.o.m. den 1 juli

1992. Det blir då

möjligt att starta verksamheten snabbt för de landsting och

kommuner som så

önskar och den kan byggas upp successivt där det anses

lämpligare.

 Gymnasial vuxenutbildning och gymnasieskolan kommer i framtiden

att ha

gemensamma kursplaner. Detsamma bör gälla yrkesutbildningen inom

den frivilliga

särskolan och särvux. Kommunerna har i dag full frihet när det

gäller att

organisera sitt skolväsende. Därför finns det inga hinder för

att den

frivilliga särskolan och motsvarande vuxenutbildning samverkar.

 För att undvika missförstånd vill jag framhålla att den nyss

föreslagna

åldersgränsen vid 20 år mellan särskolan och särvux, som

överensstämmer med

åldersgränsen mellan gymnasieskolan och komvux, endast innebär

att olika

regelsystem gäller för ungdomar och vuxna. Åldersgränsen behövs

därför att

ungdomsutbildningen är en rättighet, medan vuxenstuderande,

precis som i komvux,

inte kan garanteras en lika omfattande utbildning.

 Det bör också vara möjligt att inom särvux anordna yrkeskurser

enbart för

vuxna enligt centralt fastställda kursplaner och timplaner som

utarbetas

successivt av skolverket. Vidare bör det vara möjligt att

anordna yrkeskurser i

särvux enligt lokalt utformade kursplaner på motsvarande sätt

som kommer att

gälla för komvux på gymnasial nivå. Det ankommer på regeringen

att utfärda

riktlinjer för lokala kursplaner.

 I detta sammanhang vill jag informera om att särvux-kommittén

bl.a. föreslog

att kursplaner skulle utformas för dels en yrkesförberedande

orienteringskurs,

dels särskilda yrkesinriktade kurser i komvux anpassade för

utvecklingsstörda.

Efter den 1 juli 1992 kommer det inte längre att finnas någon

centralt

fastställd kursplan för orienteringskurser i komvux. Sådana

kurser får därefter

anordnas och utformas efter lokala behov. Vid samma tidpunkt

försvinner också

särskilda yrkesinriktade kurser som begrepp. Den utbildning som

åsyftades med

särvux-kommitténs förslag bör anordnas som yrkesutbildning i

särvux.

3 Vissa personalfrågor

Min bedömning: Jag utgår från att kommunerna vid övertagandet av

särskolan och

särvux tar tillvara den resurs som personalen utgör.

 Kommitténs bedömning: Överensstämmer i huvudsak med min.

 Skälen för min bedömning: Genom riksdagens beslut med anledning

av

propositionen om ansvaret för skolan har kommunerna fått frihet

att organisera

sitt offentliga skolväsende (grundskolan, gymnasieskolan,

särskolan, komvux,

särvux och sfi) utifrån sina egna förutsättningar och behov

(prop. 1990/91:18,

UbU4, rskr. 76). Inskränkningar i denna frihet får enbart

föranledas av

statsmakternas ansvar för utbildningens kvalitet och

likvärdighet och för att

rättssäkerhetsaspekten skall tillgodoses.

Rektorer och lärare

Skolledningen har ett särskilt ansvar för att skapa goda

förutsättningar för

att utveckla skolan. Behovet av goda skolledare inom det

offentliga

skolväsendet är odiskutabelt. Därför har en viss reglering

beträffande rektorer

införts i skollagen.

 I 2 kap. 2 § skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111)

föreskrivs att det för

ledningen av utbildningen i skolorna skall finnas rektorer.

Rektorn skall hålla

sig förtrogen med det dagliga arbetet i skolan. Det åligger

rektorn att

särskilt verka för att utbildningen utvecklas. Som rektor får

bara den

anställas som genom utbildning och erfarenhet har förvärvat

pedagogisk insikt.

Bestämmelsen gäller även för rektorerna i särskolan och särvux.

Några särskilda

behörighetsvillkor för rektorer inom dessa skolformer behövs

således inte.

 I den proposition (1991:75) om lärarutbildning m.m. som

utbildningsministern

denna dag har lagt fram för riksdagen, förordar han, just med

hänsyn till

rektorns ansvar för att förverkliga den nationella skolpolitiken

och för att

alla ges lika rätt till utbildning, att staten även i framtiden

skall svara för

en del av utbildningen av rektorer. Utbildningsministern

föreslår således att

en ny statlig grundläggande rektorsutbildning inrättas.

Skolverket har på

regeringens uppdrag tagit fram ett förslag till den närmare

uppläggningen av en

sådan utbildning. Utbildningen skall enligt direktiven till

skolverket bl.a. ta

upp frågor som rör skolans ansvar för handikappade barn och barn

med särskilda

behov. Sådana moment ryms också inom ramen för den uppläggning

som skolverket

har utarbetat. Regeringen kommer senare i vår, under

förutsättning av

riksdagens bifall till förslaget om en ny rektorsutbildning, att

ge skolverket

i uppdrag att närmare utforma en sådan utbildning.

 Lärarnas kompetens är av avgörande betydelse för utbildningens

kvalitet. I 2

kap. 3 § skollagen har därför införts bestämmelser om att

kommunerna är

skyldiga att för undervisningen använda lärare som har en

utbildning som är

avsedd för den undervisning som läraren i huvudsak skall

bedriva. De krav som

enligt 2 kap. 4 § gäller för att lärare skall få anställas utan

tidsbegränsning

innebär för särskolans del att en lärare, med undantag för

lärare i praktiskt/

estetiska ämnen, skall ha genomgått adekvat

speciallärarutbildning.

 Jag har tidigare föreslagit att ansvaret för särskolan och

särvux förs över

från landstingen till kommunerna (avsnitt 2.1). Ett ändrat

huvudmannaskap får

naturligtvis inte medföra att kommunerna sänker ambitionsnivån

vad gäller

kvaliteten i utbildningen av de psykiskt utvecklingsstörda.

 Särskolans skolledare och lärare är välutbildade och de har en

stor och unik

kunskap om psykiskt utvecklingsstörda elever. Det är ingen

överdrift att säga

att det nästan alltid finns ett mycket medvetet yrkesval bakom

utbildning för

och arbete bland utvecklingsstörda. Utan ett personligt

engagemang är det svårt

att arbeta framgångsrikt med dessa elever och vinna deras och de

anhörigas

förtroende. Flertalet remissinstanser har, i likhet med

särskolekommittén,

påtalat vikten av att kommunerna tar över personalen i samband

med att de tar

över ansvaret för särskolan. Jag delar den uppfattningen.

Kommunerna skulle ha

svårt att vidmakthålla kvaliteten i utbildningen om de inte

också tar till vara

nuvarande personal.

Yrkesvalslärare

Särskolans yrkesvalslärare fyller en utomordentligt viktig

funktion. Den

uppfattningen delas av flertalet remissinstanser.

Yrkesvalslärare hjälper

eleven att välja rätt form av den frivilliga särskolan och

medverkar vid

anskaffning av praktikplatser för dessa elever. En stor del av

läsåret i

årskurserna 9 och 10 i den obligatoriska särskolan utgörs av

studie- och

yrkesorientering, som i särskolan är ett sammanfattande begrepp

för sådana

inslag i undervisningen som syftar till att förbereda eleverna

för framtida

yrkesval och ge dem kunskaper om arbetslivet.

 Praktiken i den frivilliga särskolan är omfattande men med

stora individuella

variationer. I årskurs 3 i yrkesutbildningen kan praktiken

variera mellan sex

och femton veckor och i årskurs 4 från åtta veckor till hela

läsåret. Praktiken

i årskurs 4 förläggs till olika företag och institutioner.

 Varje praktikplats kräver ett omfattande förberedelsearbete,

kunskap om den

lokala arbetsmarknaden, handikappkunskap, elevkännedom och goda

kontakter med

anhöriga och med myndigheter för att få "rätt man på rätt

plats".

Huvudansvariga för denna verksamhet är yrkesvalslärarna. När

elever i den

frivilliga särskolan bedöms vara färdigutbildade, medverkar ofta

yrkesvalsläraren till att någon form av anställning eller

sysselsättning ordnas

för eleven.

 Mot denna bakgrund vill jag betona vikten av att kommunerna tar

till vara den

resurs som yrkesvalslärarna utgör. Såväl särskolekommittén som

flertalet

remissinstanser har dessutom framhållit att yrkesvalslärarna

åtminstone i ett

inledningsskede inte är utbytbara mot annan

yrkesvägledningspersonal. För att

samtliga kommuner skall få tillgång till yrkesvalslärare med

kunskap om

särskolan, krävs samverkan mellan kommunerna.

Tjänster som konsulent

Styrelsen för särskolan har intill utgången av år 1990 med stöd

av 63 §

särskoleförordningen (1986:573) kunnat medge att

konsulenttjänstgöring i

praktiskt/estetiska ämnen fick ingå i en statligt reglerad

tjänst som lärare.

Dessa konsulenter utgör ett värdefullt stöd särskilt för de

lärare i

grundskolan och gymnasiesko-?lan, som undervisar särskolans

elever i praktisk-?

t/estetiska ämnen. Personalbestämmelserna i

särskoleförordningen, däribland 63 §

, upphävdes den 1 januari 1991 när den statliga regleringen av

bl.a.

lärartjänster upphörde.

 Styrelsen för särskolan har dessutom - inom ramen för

tilldelade resurser -

under de senaste åren inrättat tjänster som konsulent för elever

med

tilläggshandikapp (handikappkonsulenter).

 Därutöver finns tio tjänster som konsulent för blinda resp.

döva

utvecklingsstörda barn och ungdomar (BU- resp. DU-konsulenter).

Dessa tjänster

är sedan den 1 juli 1991 placerade vid SIH, överförda dit vid

nedläggningen av

länsskolnämnderna. Konsulenterna skall ge hjälp och stöd till

kommunerna för

att underlätta skolgången för utvecklingsstörda elever med syn-

resp.

hörselskador.

 Till stöd för särskolans verksamhet finns således tre

kategorier av

konsulenter, nämligen

 1) landstingskommunala konsulenter i praktiskt/estetiska ämnen,

 2) landstingskommunala handikappkonsulenter samt

 3) statliga BU/DU-konsulenter.

 I det följande behandlar jag endast frågor som rör de

landstingskommunala

handikappkonsulenterna.

 Särskolekommittén har föreslagit att SIH skall ansvara för och

samordna den

verksamhet som de landstingskommunala handikappkonsulenterna

bedriver.

Kommittén föreslår därför att den del av statsbidraget, ca 10

milj.kr., som

landstingen använt för att inrätta tjänster som konsulent i

handikappkunskap

förs över från anslaget B 9. Bidrag till driften av särskolan

m.m. till

anslaget B 2. Statens institut för handikappfrågor i skolan för

inrättande av

statliga tjänster som handikappkonsulent för särskolans elever.

Dessutom

föreslår kommittén att antalet handikappkonsulenter för

särsko-?lans elever

successivt utökas till att omfatta totalt ca 65 tjänster.

 Remissopinionen är delad i denna fråga. Några anser det

värdefullt med en

statlig samordning, medan andra föredrar en decentraliserad

organisation med

kommunalt anställd personal. Haninge kommun t.ex. förespråkar en

konsulentverksamhet som är organiserad med ett nära avstånd

såväl geografiskt

som administrativt mellan konsulent och elev/lärare och menar

att en sådan

verksamhet ökar mängden och effektiviteten av konsulentens

insatser.

 Enligt min mening bör tjänster som konsulent i handikappkunskap

inte inrättas

vid SIH. Jag delar således inte särskolekommitténs uppfattning

att medel bör

föras över från särskoleanslaget till SIH.

 Jag är övertygad om att resurserna kommer att användas på ett

smidigare och

rationellare sätt om varje kommun själv får besluta om vilken

personal den

behöver för att tillgodose de psykiskt utvecklingsstörda

elevernas behov. Detta

utesluter dock inte att en samlad lösning prövas i samband med

att regeringen

behandlar handikapputredningens förslag.

 Som jag tidigare har redovisat är särskolans lärare mycket

välutbildade och

har stor erfarenhet av att undervisa elever med särskilda behov.

Flertalet

elever med tilläggshandikapp undervisas ofta i särskilda klasser

av

specialutbildade lärare med goda kunskaper om de olika

handikappen. Det är

därför enligt min mening bättre att kommunerna låter

välutbildade lärare

kombinera sin läraranställning med konsulentverksamhet.

Därigenom kommer den

övervägande delen av konsulenternas arbetsinsatser eleverna till

godo, utan att

värdefull arbetstid används för tidsödande resor m.m.

 Mitt förslag överensstämmer också med vad utbildningsministern

uttalat i den

proposition (1991/92:75) om lärarutbildning m.m. som han denna

dag lägger fram

för riksdagen. Han påtalar bl.a. vikten av att lärare erbjuds

möjligheter till

utveckling och karriär utan att de överger

undervisningsuppgifter.

 Jag är medveten om att samtliga kommuner inte kommer att ha

vare sig underlag

för att anställa lärare med sådana kombinationer eller ha

tillgång till

personal som täcker alla handikappområden. Som jag tidigare har

anfört kommer

kommunerna att behöva samverka med varandra för att behålla och

utveckla

kvaliteten i särskolan. Detta gäller inte minst den kommunala

konsulentverksamheten.

Fortbildning

Fortbildning är ett av de viktigaste instrumenten för att

behålla och utveckla

kompetensen i skolan. Fortbildningen skall syfta till att öka

måluppfyllelsen

och att utveckla verksamheten i skolan samt att öka personalens

kunskaper,

färdigheter och insikter. Bestämmelsen i 2 kap. 7 § skollagen

att varje kommun

skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har

hand om

utbildningen gäller även för särskolans och särvux personal. De

statliga

insatserna vad beträffar att erbjuda god fortbildning omfattar

även särskolan

och särvux.

4 Utveckling, utvärdering och tillsyn

Min bedömning: I fråga om utveckling, utvärdering och tillsyn

bör samma

principer tillämpas för särskolan och särvux som för det

offentliga

skolväsendet i övrigt.

 Kommitténs förslag: Kommunerna skall ha det lokala ansvaret för

tillsyn,

utveckling och utvärdering. Statens skolverk skall ha det

statliga ansvaret för

dessa uppgifter. Av det skälet bör skolverkets olika delar ha

kompetens när det

gäller utbildning av psykiskt utvecklingsstörda elever.

 Skälen för min bedömning: Statens skolverk skall enligt sin

instruktion (1991:

1121) verka för att de mål och riktlinjer som riksdagen och

regeringen

fastställt för skolan förverkligas inom givna ramar.

 Eftersom särskolan och särvux utgör en del av det offentliga

skolväsendet,

skall skolverket - på samma sätt som gäller för det övriga

offentliga

skolväsendet - följa upp och utvärdera verksamheten samt

medverka till att den

utvecklas. Skolverket skall också utöva tillsyn över särskolan

och särvux.

 Men det är inte bara på nationell nivå som utveckling,

utvärdering och tillsyn

skall äga rum. Enligt bestämmelser i skollagen skall det i alla

kommuner finnas

en av kommunfullmäktige antagen skolplan. Självfallet skall

särskolan och

särvux behandlas i skolplanerna. Av skolplanen skall bl.a.

framgå vilka

åtgärder kommunen avser att vidta för att uppnå de nationella

mål som har satts

upp för skolan. Kommunerna skall kontinuerligt följa upp och

utvärdera de mål

och prioriteringar som görs i skolplanen. Slutligen skall på

skolnivå de mål

som lagts fast för den enskilda skolans verksamhet och för

undervisningen

utvärderas.

5 Ett generellt finansiellt stöd till driften av särskolan och

särvux

Min bedömning: Nuvarande bidragssystem till driften av särskolan

och särvux

behålls tills vidare.

 Kommitténs förslag: Ett finansiellt stöd i form av ett särskilt

statsbidrag

till särskolan skall utbetalas till samtliga kommuner. Bidraget

föreslås ingå

som en tydligt identifierbar och skolformsspecifik del i

sektorsbidraget till

driften av det kommunala offentliga skolväsendet. Enligt

kommittén skall

bidraget beräknas behovsrelaterat och bygga på offentlig

nationell statistik.

Kommitténs förslag omfattar inte särvux och de fristående

särskolorna.

 Remissinstanserna: I sina huvuddrag tillstyrks förslaget av de

flesta

remissinstanserna.

 Skälen för min bedömning: Kommunalekonomiska kommittén

(1990:04) har nyligen

slutfört sitt arbete. Kommittén redovisar sina förslag i

betänkandet (SOU 1991:

98) Kommunal ekonomi i samhällsekonomisk balans - statsbidrag

för ökat

handlingsutrymme och nya samarbetsformer. Kommunalekonomiska

kommittén föreslår

att bidragen till driften av särskolan och särvux inordnas i ett

nytt generellt

bidragssystem i form av ett statligt utjämningsbidrag. Kommittén

har i sina

beräk-?ningar med hänsyn till nuvarande ansvarsförhållanden valt

att räkna in

bidragen till särskolan och särvux i skatteutjämningsbidraget

till landstingen.

Kommunalekonomiska kommitténs förslag är för närvarande föremål

för

remissbehandling. En proposition med anledning av kommitténs

förslag kommer att

föreläggas riksdagen under våren 1992. Därvid kommer också

skatteväxlingsfrågan

att behandlas. I detta sammanhang bör också särskolekommitténs

förslag om

bidrag till särskolan att behandlas. Det är naturligt att då

även behandla

bidraget till särvux.

6 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag har anfört har inom

utbildningsdepartementet upprättas

förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100).

Lagrådets hörande

Det förslag jag lägger fram innebär att skolplikten inom

särskolan minskas från

tio till nio år. Barnens rätt till utbildning under tio år

kvarstår emellertid

orubbad. Jag anser därför att lagrådets hörande i detta ärende

skulle sakna

betydelse.

7 Specialmotivering

Förslag till ändring i skollagen

1 kap. Allmänna föreskrifter

5 §

För barn och ungdomar som inte kan gå i grundskolan och

gymnasieskolan därför

att de är psykiskt utvecklingsstörda finns särskolan. Kommunerna

är huvudmän

för särskolan.

10 §

Kommuner och landsting är huvudmän för komvux.

 Kommunerna är huvudmän för särvux och sfi.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) framgår att

särskolan även i

fortsättningen skall vara en särskild skolform.

 Förslaget om övergång från landstingskommunalt till kommunalt

huvudmannaskap

har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1).

 I punkt 2 i övergångsbestämmelserna behandlas frågor i samband

med övergången

som skall vara genomförd före den 1 januari 1996.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) framgår att

Dammsdalskolan i

Vingåker, Salbohedskolan i Sala och den yrkesutbildning för

hörselskadade

psykiskt utvecklingsstörda elever som anordnas i Örebro tills

vidare kan få

vara landstingskommunala särskolor. Huvudmannaskapet för dessa

skolor behandlas

i punkt 3 i övergångsbestämmelserna.

3 kap. Skolplikt och motsvarande rätt till utbildning

4 §

Styrelsen för särskolan i hemkommunen prövar om ett barn skall

tas emot i

särskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får även

väckas av

barnets vårdnadshavare.

 Huvudmannen för specialskolan prövar om ett barn skall tas emot

i

specialskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får

väckas av

barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun.

 Om ett barn, som har tagits emot i särskolan, bedöms kunna gå

över till

grundskolan, skall styrelsen för särskolan besluta att barnet

inte längre skall

vara elev där. Motsvarande gäller för huvudmannen för

specialskolan, om den som

tagits emot i specialskolan, bedöms kunna gå över till

grundskolan eller

särskolan.

 Frågan om prövning av personkretstillhörigheten samt om beslut

om mottagande i

särskola har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt

2.3).

 Bestämmelsen i första stycket innebär att den styrelse som

ansvarar för

särskolan i barnets hemkommun alltid prövar frågan om

personkretstillhörighet,

även i de fall då hemkommunen kommer överens med någon annan

kommun om att

barnet skall få sin särskoleutbildning där.

 Ändringarna i andra och tredje styckena motiveras av det

ändrade

huvudmannaskapet.

 Sådana frågor som avses i tredje stycket skall styrelsen för

särskolan

självfallet vid behov ta upp på eget initiativ. En sådan fråga

kan väckas också

av vårdnadshavaren.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) framgår att

styrelsen för

utbildningen i hemkommunen också skall pröva

personkretstillhörigheten för

elever som skall få sin utbildning i en fristående särskola. En

bestämmelse med

sådan innebörd har tagits in i en ny paragraf, 2 a §, i 9 kap.

 Att stor vikt alltid måste tillmätas den uppfattning som en

elevs

vårdnadshavare har när det gäller att bedöma vilken skolform som

är bäst för

eleven är en självklarhet. Samråd med eleven och dennes

vårdnadshavare skall

därför alltid ske före beslut om att placera eleven i särskola.

10 §

Skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderår då

barnet fyller

16 år eller, om barnet fullgör särskild skolplikt i

specialskolan, 17 år.

 Om barnet dessförinnan tillfredsställande slutför högsta

årskursen i

grundskolan eller motsvarande i någon annan skola där barnet får

fullgöra sin

skolplikt, upphör därmed denna. Skolplikten upphör också, om

barnet vid

särskild prövning visar att det har motsvarande kunskaper. Sådan

prövning

anordnas av styrelsen för utbildningen.

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärende om skolpliktens

upphörande får

överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd.

 Ändringen i första stycket är en följd av att skolpliktstiden

för särskolans

elever minskas från tio till nio år. Den ändrade skolplikten har

behandlats i

den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4).

 Se även specialmotiveringen till 6 kap. 3 §.

 Övergången till nioårig skolplikt behandlas i punkt 4 i

övergångsbestämmelserna.

13 §

Kommunen skall se till att skolpliktiga elever i dess grundskola

och särskola

fullgör sin skolgång. Kommunen skall också se till att

skolpliktiga barn, som

är bosatta i kommunen men inte går i dess grundskola eller

särskola, på något

annat sätt får föreskriven utbildning.

 Huvudmannen för specialskolan skall se till att skolpliktiga

elever i skolor

under dess ledning fullgör sin skolgång.

14 §

Om en skolpliktig elev i en skola utanför det offentliga

skolväsendet för barn

och ungdom är frånvarande i stor utsträckning utan giltig orsak,

skall

huvudmannen för skolan anmäla förhållandet till barnets

hemkommun. Kommunen

skall pröva om barnet skall åläggas skolgång i grundskolan eller

särskolan

eller, om skäl föreligger, överlämna anmälan till huvudmannen

för specialskolan,

som skall pröva om barnet skall åläggas skolgång där.

 Beslut om att ålägga barnet skolgång får överklagas hos

kammarrätten.

 Ändringarna i 13 och 14 §§ är en följd av att kommunerna

övertar

huvudmannaskapet för särskolan.

5 kap. Gymnasieskolan

1 §

I detta kapitel ges föreskrifter om sådan utbildning inom det

offentliga

skolväsendet för barn och ungdom som är avsedd att påbörjas av

ungdomar efter

avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande fram till och

med det första

kalenderhalvåret det år de fyller tjugo år. Denna utbildning

bildar

gymnasieskolan.

 I 13 § ges dessutom föreskrifter om mottagande i gymnasieskolan

av vissa

elever från särskolan.

 Bestämmelserna i detta kapitel gäller endast ungdomar som är

bosatta i landet,

om inte regeringen föreskriver annat.

 Genom ändringarna i detta kapitel har de elever som har gått i

särskolan men

som bedöms kunna gå i gymnasieskolan en rätt att göra detta.

 I specialmotiveringen till paragrafen i prop. 1990/91:85 s. 180

sägs att

gymnasieskolan inte är öppen för elever från särskolan. Den nya

bestämmelsen i

13 § innebär emellertid att särskoleelever kan tas in i

gymnasieskolan. En

upplysning om det har tillförts paragrafen.

5 §

Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning på nationella

program för

samtliga de ungdomar i kommunen som avses i 1 § första stycket

förutsatt att de

 1. har slutfört sista årskursen i grundskolan eller motsvarande

och

 2. inte tidigare har gått igenom utbildning på ett nationellt

program eller

likvärdig utbildning.

 Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella

program. Antalet

platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas

med hänsyn till

elevernas önskemål.

 Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen

eller i en annan

kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal. Två

eller flera

kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ett nationellt

program bildar

ett samverkansområde för den utbildningen. Kommuner som har

slutit

samverkansavtal med ett landsting om en viss utbildning bildar

ett

samverkansområde för den utbildningen.

 Genom att det i första stycket endast hänvisas till 1 § första

stycket framgår

det att särskoleeleverna inte har möjlighet att gå på ett

nationellt program.

13 §

Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form

av individuella

program för de ungdomar i kommunen som avses i 1 § första

stycket och som inte

har tagits in på något nationellt program. I fråga om elever

från särskolan

gäller också sådan skyldighet, dock endast om eleven vid

prövning enligt 6 kap.

7 § inte tas emot i särskolan, därför att eleven bedöms kunna gå

i

gymnasieskolan.

 Ett individuellt program bör motsvara ett nationellt program

eller syfta till

att stimulera eleven att senare gå över på ett sådant program.

 Utbildningen på ett individuellt program skall följa en plan,

som skall

fastställas av styrelsen för utbildningen.

 I första stycket har tagits in en bestämmelse som gör det

möjligt för elever

som har fullgjort skolplikt i särskolan att genomgå utbildning

på individuella

program. De närmare skälen för den nya bestämmelsen har

behandlats i den

allmänna motiveringen (avsnitt 2.4).

 Av den plan för det individuella programmet som styrelsen för

utbildningen

skall fastställa skall det t.ex. framgå vad utbildningen syftar

till, vilka

kurser som ingår i programmet och hur lång tid som planen

omfattar (jfr prop.

1990/91:85 s. 186).

 Av 5 kap. 1 § följer att utbildningen för ungdomar på det

individuella

programmet skall ha påbörjats senast under det första

kalenderhalvåret det år

de fyller 20 år. Enligt 20 § i samma kapitel har den som har

påbörjat en

utbildning på ett individuellt program i en kommun rätt att

fullfölja

programmet enligt den plan som fanns när utbildningen inleddes.

6 kap. Särskolan

3 §

Särskolan omfattar obligatorisk särskola (grundsärskola och

träningsskola) samt

frivillig särskola (yrkesutbildning, yrkesträning och

verksamhetsträning).

 Grundsärskolan och träningsskolan skall ha nio obligatoriska

årskurser,

årskurserna 1-9, och en för eleverna frivillig årskurs, årskurs

10. Av dessa

utgör 1-3 lågstadium, 4-6 mellanstadium och 7-10 högstadium.

Träningsskolan är

avsedd för elever som inte kan gå i grundsärskolan. Styrelsen

för särskolan

avgör om en elev som tas emot i särskolan skall gå i

grundsärskolan eller

träningsskolan.

 Den frivilliga särskolan bygger på den obligatoriska särskolan.

Styrelsen för

särskolan avgör om en elev i den frivilliga särskolan skall få

yrkesutbildning,

yrkesträning eller verksamhetsträning.

 I första stycket införs benämningarna obligatorisk särskola och

frivillig

särskola. Den obligatoriska särskolan omfattar grundsärskolan

och

träningsskolan. Den frivilliga särskolan omfattar

yrkessärskolan. Det

frivilliga tionde skolåret som skall anordnas inom ramen för den

obligatoriska

särskolan regleras närmare i den nya 3 a §.

 Övergången till nioårig skolplikt medför att skolplikten upphör

vid utgången

av vårterminen det kalenderår då eleven fyller 16 år, dvs. när

eleven gått

igenom årskurs 9.

 Med styrelsen för särskolan i andra och tredje styckena avses

givetvis

styrelsen i hemkommunen utom i de fall då en elev får utbildning

i en annan

kommun än hemkommunen. I ett sådant fall beslutar styrelsen för

särskolan i den

mottagande kommunen om form av särskola.

 Att styrelsen för särskolan skall samråda med eleven och dennes

vårdnadshavare

före beslut som avses i paragrafen är en självklarhet.

3 a §

De ungdomar som har slutfört årskurs 9 i särskolan har rätt att

få fortsatt

utbildning i årskurs 10 i den obligatoriska särskolan.

 I en ny paragraf, 3 a §, har införts bestämmelser om det för

eleverna

föreslagna frivilliga tionde skolåret som kommunerna skall vara

skyldiga att

erbjuda samtliga elever i årskurs 9. Förslaget har behandlats i

den allmänna

motiveringen (avsnitt 2.4).

 Kommunens skyldighet att anordna ett tionde skolår följer av 6

kap. 5 §.

 Införandet av det tionde frivilliga skolåret är särskilt

reglerat i punkt 5 i

övergångsbestämmelserna.

5 §

För var och en som enligt denna lag har rätt att gå i särskolan

skall

hemkommunen sörja för att sådan utbildning kommer till stånd.

 Denna skyldighet skall fullgöras genom att hemkommunen anordnar

särskola i den

omfattning som krävs för att bereda utbildning åt samtliga i

kommunen som har

rätt till sådan eller kommer överens med någon annan kommun att

denna i sin

särskola skall ta emot elever vars särskoleutbildning

hemkommunen har att sörja

för.

 Första stycket innehåller föreskrifter om kommunernas

skyldighet att anordna

särskola. Av 1 kap. 16 § första stycket, 3 kap. 3 § samt 3 a

och 7 §§ i detta

kapitel följer vilka som har rätt att gå i särskolan. I 1 kap.

15 § definieras

ordet "hemkommun".

 Av andra stycket framgår att denna skyldighet kan fullgöras

genom att

hemkommunen själv anordnar särskola eller beslutar att elever

som tillhör

särskolans personkrets i stället skall tas in i någon annan

kommuns särskola. I

det sistnämnda fallet krävs att de berörda kommunerna träffar

ett

samverkansavtal. En sådan samverkan mellan kommuner blir aktuell

bl.a. när

underlaget för att anordna särskola är för litet i en kommun.

Samverkan kan t.

ex. även ske genom att en kommun anordnar särskoleutbildning

för ett visst

slag av särskoleelever och därvid tar emot särskoleelever från

andra kommuner.

Exempel på detta är placeringsbehov i specialklasser för elever

med svåra

tilläggshandikapp och yrkessärskola.

 Någon reglering i lag av ersättningen mellan samverkande

kommuner görs inte.

Så är inte heller fallet när det gäller gymnasieskolan (se prop.

1990/91:85 s.

70).

6 §

Varje kommun som anordnar särskola är skyldig att så långt det

är möjligt

organisera särskolan så att ingen elev blir tvungen att bo

utanför det egna

hemmet på grund av skolgången. Även i övrigt skall vid

utformningen av

särskoleverksamheten beaktas vad som ur kommunikationssynpunkt

är

ändamålsenligt för eleverna.

 Kommunen skall eftersträva att eleverna vid fördelningen på

olika skolor

placeras så att de får så kort skolväg som möjligt.

Vårdnadshavares önskemål om

att deras barn skall tas emot vid en viss skola inom kommunen

med

särskoleutbildning skall beaktas så långt det är möjligt med

hänsyn till andra

elevers berättigade krav på att få så kort skolväg som möjligt.

 Varje kommun är skyldig att för eleverna i sin särskola anordna

kostnadsfri

skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd,

trafikförhållandena, elevens handikapp eller någon annan

särskild omständighet.

 I lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda m.fl.

finns föreskrifter om särskilda omsorger i form av boende i

familjehem eller

elevhem för barn och ungdomar som behöver bo utanför

föräldrahemmet.

 I ett nytt andra stycke införs en bestämmelse att kommunen

skall eftersträva

att eleverna vid fördelningen på olika skolor med

särskoleutbildning placeras

så att de får så kort skolväg som möjligt. Vidare införs en

bestämmelse som ger

vårdnadshavare ökat inflytande i fråga om deras barns placering

vid en viss

skola med särskoleundervisning. Bestämmelser med i huvudsak

samma innehåll

finns för grundskolans del i 4 kap. 6 §. De har kommenterats

utförligt i prop.

1990/91:115 s. 58-60.

 Bakgrunden till de nya bestämmelserna finns i den allmänna

motiveringen (

avsnitt 2.3). Där sägs att närhetsprincipen inte kan ges så hög

prioritet att

den enskilde elevens behov kommer i andra hand. Det kan således

vara befogat

att placera en elev vid en annan skola än den som är närmast

hemmet, om en

sådan placering bättre skulle tillgodose elevens behov av en

utbildning som är

anpassad till dennes förutsättningar och behov. En

skolorganisation som innebär

att elever med likartade förutsättningar placeras i samma klass

kan också

motivera avsteg från närhetsprincipen.

 Vid behandlingen av val av skola (grundskolan) i prop.

1990/91:115 s. 60

berördes de fall då enskilda elever behöver särskilt stöd av

något slag. Därvid

anfördes följande: "I de flesta fall skall sådant stöd

naturligtvis lämnas i

den skola som de har närmast till. Skulle detta dock inte vara

möjligt måste

den reglering som jag har föreslagit tolkas så att de skall

placeras på den

skola i kommunen som har sådana resurser och ligger närmast

deras bostad.

Självfallet är det mycket viktigt att sådana beslut fattas i

samförstånd med

elevens vårdnadshavare. Eftersom det är kommunens oavvisliga

skyldighet att ge

särskilt stöd till alla elever som behöver det, måste kommunen

ytterst ha

möjlighet att även mot vårdnadshavarens vilja placera eleven i

en skola där

sådant stöd kan lämnas."

 En kommun bör inte vara skyldig att tillgodose vårdnadshavares

önskemål om

sina barns placering vid en viss skola, om dessa är förenade med

betydande

praktiska eller ekonomiska svårigheter.

 I tredje stycket avses med kommun antingen hemkommunen eller

den mottagande

kommunen. Hemkommunen är skyldig att sörja för kostnadsfri

skolskjuts för

elever i hemkommunens särskola. Motsvarande skyldighet gäller

för en kommun som

genom samverkansavtal i sin särskola tar emot elever för vars

särskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja. Den

mottagande kommunens

rätt till ersättning för skolskjutskostnaderna regleras inte i

lagen, eftersom

det finns ett samverkansavtal.

7 §

Ungdomar har rätt att efter skolpliktens upphörande tas emot i

den frivilliga

särskolan i utbildning som är avsedd att påbörjas fram till och

med det första

kalenderhalvåret det år de fyller 20 år om

 1. styrelsen för särskolan i hemkommunen bedömt att de inte kan

gå i

gymnasieskolan därför att de är psykiskt utvecklingsstörda och

 2. de inte bereds utbildning i specialskolan.

 Varje kommun är skyldig att erbjuda sådana ungdomar utbildning

under fyra år i

den frivilliga särskolan.

 En elev som har påbörjat utbildning i den frivilliga särskolan

före utgången

av det första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20 år har

rätt att

fullfölja utbildningen.

 Dessa bestämmelser har behandlats i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.4).

 Kommunens skyldighet att erbjuda ungdomar utbildning i den

frivilliga

särskolan omfattar alla ungdomar i angiven ålder som är psykiskt

utvecklingsstörda och därför inte kan gå i gymnasieskolan. En

kommun är inte

skyldig att erbjuda en elev utbildning i den frivilliga

särskolan mer än fyra

år.

 Kommunens skyldighet att erbjuda gymnasieutbildning i form av

individuella

program för sådana ungdomar som slutfört årskurs 9 eller fått

fortsatt

utbildning i årskurs 10 i särskolan och som bedöms kunna gå i

gymnasieskolan

regleras i 5 kap. 13 §.

 I tredje stycket tillförsäkras eleven en rätt att slutföra

utbildningen. I 5

kap. 20 § som avser utbildning på individuella program i

gymnasieskolan finns

en liknande bestämmelse.

 En bestämmelse om att personkretstillhörigheten skall prövas av

styrelsen för

särskolan i hemkommunen även när det gäller ungdomar som har för

avsikt att gå

i en fristående skola som motsvarar den frivilliga särskolan har

tagits in i en

ny paragraf, 8 a §, i 9 kap.

9 kap. Fristående skolor

1 §

Skolplikt får fullgöras i en fristående skola, om skolan är

godkänd för

ändamålet.

 Ärenden om godkännande för vanlig skolplikt prövas av statens

skolverk.

 Såvitt gäller särskild skolplikt prövas

 1. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar

särskolan av statens

skolverk och

 2. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar

specialskolan av

styrelsen för den specialskola som ansvarar för utbildning av

samma

handikappgrupp där skolan är belägen.

 Av 9 kap. 1 § följer för närvarande att särskild skolplikt får

fullgöras i en

fristående skola som motsvarar särskolan, om skolan godkänts av

styrelsen för

särskolan där den fristående skolan är belägen. Av den allmänna

motiveringen (

avsnitt 2.5) framgår att ärenden om godkännande i fortsättningen

skall prövas

av statens skolverk.

2 a §

Ett barn får fullgöra sin skolplikt i en fristående skola som är

godkänd för

särskild skolplikt och som motsvarar särskolan endast om

styrelsen för

särskolan i barnets hemkommun har bedömt att barnet har särskild

skolplikt.

3 §

Om ett barn har handikapp som enligt 3 kap. 3 § kan vara grund

för särskild

skolplikt, får barnet fullgöra sin skolplikt i en godkänd

fristående skola som

motsvarar specialskolan endast om

 1. skolan är godkänd för elever som har särskild skolplikt på

grund av samma

handikapp som barnet eller

 2. huvudmannen för specialskolan bedömer att barnet ändå kan

tillgodogöra sig

utbildningen vid skolan.

 Bakgrunden till den nya bestämmelsen i 2 a § framgår av den

allmänna

motiveringen (avsnitt 2.5). I fristående särskolor tas i vissa

fall även in

andra elever än sådana som är psykiskt utvecklingsstörda eller

som enligt

skollagen jämställs med dem. För att undvika att andra elever än

de som tillhör

personkretsen fullgör skolplikt i en fristående särskola skall

styrelsen för

särskolan i hemkommunen pröva personkretstillhörigheten även för

barn som

önskar gå i en fristående särskola.

 De bestämmelser som i dag finns i 9 kap. 3 § gäller särskild

skolplikt i både

fristående skolor som motsvarar särskolan och fristående skolor

som motsvarar

specialskolan. De bestämmelser som är tillämpliga för fristående

särskolor har

brutits ut ur 3 § och tagits in i 2 a §. I 3 § kommer därför

enbart att

regleras särskild skolplikt i fristående specialskolor.

8 a §

Ungdomar kan tas emot i en fristående skola som motsvarar den

frivilliga

särskolan, om styrelsen för särskolan i hemkommunen har bedömt

att de är

psykiskt utvecklingsstörda.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) framgår att

styrelsen för särskolan

i hemkommunen skall pröva personkretstillhörigheten för samtliga

elever som

avses få sin utbildning i en fristående särskola.

9 §

Beslut av statens skolverk i ärenden om godkännande eller

återkallande av

godkännande för en fristående skola enligt 1, 4 eller 6 § får

överklagas hos

kammarrätten.

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden om godkännande

eller

återkallande av godkännande för en fristående skola för särskild

skolplikt

enligt 1 eller 6 § får överklagas hos kammarrätten.

 Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden som avses i 2 a,

3 och 8 a §§

får överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd. Beslut som

avses i 2 a §

får överklagas endast av barnets vårdnadshavare. Beslut som

avses i 8 a § får

överklagas endast av eleven eller företrädare för denne.

 Beslut som styrelsen för särskolan fattar enligt 2 a och 8 a §§

bör kunna

överklagas på samma sätt som gäller i fråga om beslut om

mottagande i särskolan

enligt 3 kap. 5 §. Jfr även 6 kap. 8 §.

11 kap. Kommunal vuxenutbildning (komvux)

3 §

Bestämmelserna om komvux gäller inte vuxna som behöver

undervisning motsvarande

den obligatoriska eller frivilliga särskolans. Beträffande

sådana vuxna gäller

i stället lagens bestämmelser om särvux.

 Ändringen är en följd av den ändring som görs i 12 kap. 1 §.

12 kap. Vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux)

1 §

Särvux syftar till att ge vuxna som är psykiskt

utvecklingsstörda kunskaper och

färdigheter motsvarande de som ungdomar kan få i den

obligatoriska särskolan

och i den del av den frivilliga särskolan som omfattar

yrkesutbildning.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7) framgår att särvux

kan omfatta

också yrkesutbildning.

3 §

Kommunerna skall erbjuda särvux. De skall härvid sträva efter

att erbjuda

utbildning som svarar mot behov och efterfrågan.

5 §

Varje kommun skall informera om möjligheterna till särvux samt

verka för att

vuxna psykiskt utvecklingsstörda deltar i sådan utbildning.

6 §

Varje kommuninnevånare är behörig att delta i särvux om han är

bosatt i landet

och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor,

 1. från och med andra kalenderhalvåret det år han fyller 20 år,

eller

 2. när han har slutfört utbildning i den frivilliga särskolan.

 Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i

landet skall vara

behörig att delta.

 Föreskrifter om ytterligare behörighetsvillkor och om urval

mellan behöriga

sökande meddelas av regeringen.

 Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte den som är intagen

i

kriminalvårdsanstalt.

7 §

En kommun är skyldig att till sin särvux ta emot en sökande som

kommer från en

annan kommun, om hemkommunen har åtagit sig att svara för

kostnaderna för

elevens utbildning.

9 §

Kommuner får uppdra åt andra att anordna särvux. Regeringen får

meddela

föreskrifter om vem som får ges ett sådant uppdrag och om

villkor för det.

10 §

För sådan särvux som anordnas av någon annan än en kommun gäller

inte

bestämmelserna i 2 kap. 4-7 §§.

11 §

Den som vill delta i särvux skall ansöka om detta hos styrelsen

för

utbildningen i sin hemkommun. Om ansökan avser en utbildning som

en annan

kommun anordnar eller låter anordna skall styrelsen skyndsamt

sända ansökan

vidare till styrelsen för utbildningen där. Till ansökan skall

styrelsen foga

ett yttrande av vilket det framgår om hemkommunen åtar sig att

svara för

kostnaderna för elevens utbildning, såvida det inte på grund av

tidigare

överenskommelse är onödigt.

 Ändringarna i 3, 5, 7 och 9-11 §§ är en konsekvens av att

huvudmannaskapet

övergår från landstingen till kommunerna. Ändringen i 6 §

innebär en anpassning

till den nya åldersgränsen för elever i den frivilliga

särskolan, dvs, utgången

av det första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20 år (se 6

kap. 7 §).

14 kap. Skolhälsovård

4 §

Eleverna i gymnasieskolan och i den frivilliga särskolan skall

beredas

tillfälle att genomgå minst en allmän hälsokontroll. Eleverna i

den frivilliga

särskolan skall också erbjudas särskilda undersökningar som

föranleds av deras

handikapp.

 Ordet yrkessärskolan har ersatts med "den frivilliga

särskolan".

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

 2. Landstingen får även efter ikraftträdandet vara huvudmän för

särskolan och

särvux men skall före utgången av år 1995 till kommunerna i

landstinget

överlåta huvudmannaskapet för särskolan och särvux, om inte

något annat följer

av punkt 3.

 Fram till den tidpunkt då sådant överlåtande sker gäller

följande bestämmelser

i sin äldre lydelse, nämligen

 1 kap. 5 och 10 §§,

 3 kap. 4, 13 och 14 §§,

 6 kap. 5-7 §§ samt

 12 kap. 3-5, 7 och 9-11 §§.

 Vid tillämpningen av 6 kap. 7 § skall 20 år gälla som

åldersgräns i stället

för 21 år. Huvudmannen är skyldig att erbjuda de ungdomar som

avses där

utbildning under fyra år i den frivilliga särskolan.

 Om det finns särskilda skäl, får i stället bestämmelsen i 7 §

första stycket i

sin äldre lydelse tillämpas under läsåret 1992/93.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1) framgår att

överföringen av

huvudmannaskapet från landstingen till kommunerna kan ske

successivt men skall

vara genomförd helt den 1 januari 1996. Det är lämpligt att

samtliga kommuner i

ett landsting övertar huvudmannaskapet för särskolan och särvux

vid samma

tidpunkt, eftersom skatteväxling mellan landsting och kommuner

då kan ske. Ett

sådant samtidigt övertagande av huvudmannaskapet är dock inget

krav.

 3. I fråga om Dammsdalskolan i Vingåkers kommun, Salbohedskolan

i Sala kommun

och den yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt

utvecklingsstörda elever som

anordnas i Örebro kommun får landstinget utan hinder av 1 kap. 5

§ behålla

huvudmannaskapet.

 Regeringen får meddela de bestämmelser som behövs för

landstingets befattning

med sådan utbildning som avses i denna punkt.

 Huvudmannaskapsfrågan för dessa tre skolor har behandlats i den

allmänna

motiveringen (avsnitt 2.2). Regeringen bör bemyndigas att

utfärda de

bestämmelser som behövs för skolorna.

 4. Bestämmelsen i 3 kap. 10 § i dess nya lydelse skall

tillämpas först från

och med den 1 juli 1993. För de elever som läsåret 1993/94

börjar i årskurs 8

eller högre årskurs skall dock alltjämt bestämmelsen i dess

äldre lydelse

tillämpas.

 Bestämmelsen som har behandlats i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.4)

innebär att den nioåriga skolplikten kommer att gälla för de

elever som läsåret

1993/94 går i årskurs 7 eller i lägre årskurser. Elever i

årskurs 7 nämnda

läsår kommer att genomgå årskurs 9 läsåret 1995/96. För dem är

skolplikten

härigenom fullgjord. Den som är elev i någon av årskurserna 8-10

läsåret 1993/

94 skall däremot fullgöra tioårig skolplikt. För elever i

årskurs 8 är

följaktligen skolplikten fullgjord vid utgången av vårterminen

1996.

 5. Bestämmelserna i 6 kap. 3 § andra stycket samt 3 a § skall

tillämpas först

från och med den 1 juli 1996.

 Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen

(avsnitt 2.4). De

innebär att den obligatoriska särskolan kommer att omfatta nio

obligatoriska

årskurser och en för eleverna frivillig årskurs, årskurs 10,

från och med

läsåret 1996/97.

 6. De nya bestämmelserna i 9 kap. 2 a och 8 a §§ skall

tillämpas också när ett

landsting är huvudman för särskolan. Vad som där sägs om

styrelsen för

särskolan i hemkommunen skall i stället avse huvudmannen för

särskolan.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) framgår att

bestämmelserna skall

tillämpas oavsett vem som är huvudman för särskolan.

8 Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att

regeringen föreslår

riksdagen att anta förslaget till lag om ändring i skollagen

(1985:1100).

 Jag hemställer vidare att regeringen bereder riksdagen

tillfälle att ta del av

vad jag har anfört om vissa personalfrågor (avsnitt 3), om

utveckling,

utvärdering och tillsyn (avsnitt 4) samt om ett generellt

finansiellt stöd till

driften av särskolan och särvux (avsnitt 5).

9 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom

proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för

den åtgärd och

det ändamål som föredraganden har hemställt om.

Sammanfattning av

särskolekommitténs betänkande (SOU 1991:30) Särskolan - en

primärkommunal skola

I betänkandet föreslås att särskolan och särvux förs över från

landstingskommunalt till primärkommunalt huvudmannaskap.

Därigenom skulle en

större samverkan med i första hand det offentliga skolväsendet

för barn och

ungdom i kommunerna erhållas. I konsekvens med detta

principiella förslag

föreslås vissa förändringar för elever, personal och i befintlig

skolorganisation. Vidare föreslås ett nytt statsbidragssystem

och ändringar i

skollagen.

1 Ett ändrat huvudmannaskap

Dagens särskola består av en obligatorisk del med grundsärskola

och

träningsskola och en frivillig del (yrkessärskolan) med

yrkesutbildning,

yrkesträning och verksamhetsträning.

 Under ett antal år har särskolan utvecklats från att ha varit

en del av

mentalsjukvården till att bli en alltmer integrerad del av

kommunernas övriga

skolväsende. Kommittén anser att ett samlat primärkommunalt

huvudmannaskap för

grundskola, gymnasieskola, särskola, kommunal vuxenutbildning

och särvux är ett

logiskt steg i denna utveckling.

 Den pågående utvecklingen av samverkan bygger på olika former

av integration

av särskola och enskilda särskoleelever, ett viktigt inslag i

processen att

närma särskolan till den övriga ungdomsskolan. Erfarenheter från

denna delvis

spontana pedagogiska och elevsociala utvecklingsprocess utgör

grundvalen för

förslaget att överföra särskolan från landstingen till

kommunerna.

 Särskolan behålls som skolform. Kommittén anser att en ännu

högre grad av

samverkan mellan särskolan och det övriga kommunala skolväsendet

kan utvecklas

på längre sikt. Förslagen i den följande delen av betänkandet är

utformade så

att de skall öppna vägen för en sådan utvecklingsprocess.

2 Elevfrågor

Särskolekommittén föreslår att 9-årig skolplikt införs för

elever i särskolan

med oförändrad rätt till fortsatt frivillig utbildning till 21,

i vissa fall 23

år och att en formell prövning av personkretstillhörigheten

behålls.

 Vårdnadshavares inflytande i uttagningsprocessen stärks, och

vårdnadshavare

skall liksom hittills ha rätt att överklaga beslut om mottagande

i särskola.

 Det föreslås att skolgången om möjligt skall ske i samma skola

som för andra

elever i samma bostadsområde. Kommunen skall ansvara för alla de

verksamheter

inom särskolan som är motiverade av pedagogiska och

elevvårdsmässiga skäl.

 Elever från särskolan skall under vissa förutsättningar ha

tillträde till

gymnasieskolans individuella program. Oavsett skolort har

hemkommunen ett

grundläggande ansvar för sina särskoleelever och skall hålla sig

underrättad om

hur de psykiskt utvecklingsstörda ungdomar som inte deltar i

frivillig

utbildning inom särskolan är sysselsatta.

 Dammsdalskolan och Salbohedskolan som är särskolor med

riksupptagning av

psykiskt utvecklingsstörda elever med svåra beteendestörningar

skall enligt

förslaget vara specialskolor och ha staten som huvudman. Statens

institut för

handikappfrågor i skolan (SIH) föreslås få förvaltningsansvaret,

medan

tillsynen för utbildning och boende vid Dammsdalskolan och

Salbohedskolan bör

ingå i ansvarsområdet för en och samma myndighet. Denna

myndighet bör vara

statens skolverk.

3 Personalfrågor

Särskolekommittén bedömer att det är av vikt att de kommuner där

särskolan i

dag är lokaliserad tar över särskolans personal för att

bibehålla den kompetens

som är en förutsättning för särskolan som skolform. Kommittén

föreslår att

styrelsen för särskolan beslutar om ledningsorganisationen.

 Kommittén anser att handikappkunskap och specialpedagogiskt

kunnande bör

finnas inom ledningen i de kommuner som kommer att vara

värdkommuner för

särskolan samtidigt som nuvarande utbildningskrav för särskolans

lärare behålls.

 Kommittén föreslår vidare att all konsulentverksamhet för

pedagogiskt stöd

till elever med handikapp inom det offentliga skolväsendet för

barn och ungdom

skall bedrivas eller samordnas av SIH. Kommittén föreslår att

medel förs över

från särskoleanslaget till SIH-anslaget för inrättande av

tjänster som

konsulent för elever med flera handikapp i särskolan. Slutligen

föreslås en

successiv uppbyggnad av konsulentstödet motsvarande särskolans

behov.

 Om riksdagen beslutar om ändrat huvudmannaskap för särskolan

bör staten svara

för vissa fortbildningsinsatser. Kommittén föreslår att

handikappkunskap bör

vara obligatoriska inslag i skolledarutbildningen. Statens

skolverk bör ha

ansvaret för att tillsammans med kommunerna utveckla och

utvärdera

fortbildningen, och kommunerna bör vidta åtgärder för att lokalt

anordna

fortbildning i handikappkunskap för i första hand politiker,

skolledare och

elevvårdspersonal.

4 Organisatoriska frågor

Särskolekommittén föreslår, som tidigare nämnts, att elevens

hemkommun skall ha

ett grundansvar för alla elevers skolgång, även för psykiskt

utvecklingsstörda

elever. Skolverkets fältorganisation bör därför få en stödjande

funktion för

kommunernas särskoleverksamhet. Kommittén finner det naturligt

att särskolan

omfattas av den kommunala skolplanen och att kommunerna ansvarar

för att det

bildas lämpliga elevupptagningsområden för lågfre-?kventa

utbildningar inom

särskolan.

 Det är styrelsen för skolväsendet i elevens hemkommun som skall

besluta om

inskrivning i särskola. I de fall beslut om placering i särskola

delegeras, bör

detta ske till en klart angiven och ansvarig tjänsteman, som har

god kunskap om

psykisk utvecklingsstörning. Elevvården för särskolan skall vara

en kommunal

uppgift och dess personal bör utgöra en del av skolpersonalen.

Kommittén

uttalar sig vidare för att den nuvarande

yrkesvägledningsfunktionens kompetens

för särskolans elever behålls, med tonvikt på verksamhetens

innehåll och

arbetsuppgifter.

5 Ett nytt statsbidrag för särskolan

Mot bakgrund av dagens statsbidragssystem för särskolan, som

uppvisar mycket

stora och oförklarliga olikheter över landet, lämnar

särskolekommittén förslag

till ett nytt statsbidrag för särskolan som i sin

grundkonstruktion liknar det

nya bidragssystemet för det offentliga skolväsendet för barn,

ungdom och vuxna.

Bidragsdelen till särskolan skall beräknas efter särskilda

normer och ingå som

en tydligt identifierbar, skolformsspecifik del i

sektorsbidraget till

kommunernas skolväsende. Bidragen föreslås beräknade på antalet

invånare i

åldern 7-20 år och fördelas till samtliga kommuner. Det nya

bidragssystemet

föreslås bli infört i hela landet fr.o.m. den 1 juli 1992 utan

koppling till en

huvudmannaskapsförändring i de olika landstingskommunerna.

6 Uppföljning, utvärdering och tillsyn

Särskolekommittén anser att kommunerna skall ansvara för

uppföljning och

utvärdering av särskolan. Individuella undervisningsprogram och

utvecklingsplaner kopplade till undervisningsprocess och

resursförbrukning bör

utgöra permanenta instrument i denna process. Kommittén anser

vidare att

skolverkets olika delar bör ha kompetens när det gäller

utbildning av psykiskt

utvecklingsstörda elever, och att särskolechefernas samlade

kunskap tas till

vara i detta sammanhang.

7 Genomförande av en generell kommunalisering av särskolan

Särskolekommittén föreslår att överförandet av huvudmannaskapet

för särskolan

och särvux från landstingen till kommunerna sker successivt.

Förändringsprocessen bör vara genomförd senast tre år efter

riksdagens

principbeslut om kommunalisering av särskolan. Staten föreslås

svara för en

genomföranderesurs om 6 milj.kr. att fördelas under en

treårsperiod, med början

budgetåret efter riksdagsbeslut om kommunalisering.

 Genomföranderesursen finansieras genom omfördelning från

anslaget B 4. Stöd

för utveckling av skolväsendet. De nya huvudmännen skall enligt

förslaget

planera och ansvara för information och fortbildning med

anledning av reformen.

Sammanfattning av remissyttranden över särskolekommitténs

betänkande (SOU 1991:

30) Särskolan - en primärkommunal skola

1 Remissinstanser

Över betänkandet (SOU 1991:30) Särskolan - en primärkommunal

skola har efter

remiss yttranden avgivits av glesbygdsmyndigheten,

socialstyrelsen (SoS),

universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), centrala

studiestödsnämnden (CSN),

statens skolverk, statens institut för handikappfrågor i skolan

(SIH),

arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statskontoret,

riksrevisionsverket (RRV),

skolledarutbildningen i Linköping, högskolan i Örebro,

kommunalekonomiska

kommittén, Stockholms, Österåkers, Sollentuna, Haninge,

Södertälje, Enköpings,

Älvkarleby, Eskilstuna, Vingåkers, Norrköpings, Eksjö, Gnosjö,
[REDACTED_EFTERNAMN],

Tingsryds, Oskarshamns, Gotlands, Karlskrona, Olofströms,

Bromölla, Hässleholms,

Helsingborgs, Malmö, Skurups, Varbergs, Göteborgs, Uddevalla,

Öckerö,
[REDACTED_EFTERNAMN], Borås, Skövde, Lindesbergs, Sala, Borlänge, Bollnäs,

Nordanstigs,

Sundsvalls, Bergs, Bräcke, Skellefteå och Kiruna kommuner,

landstingen i

Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar,

Blekinge,

Kristianstads, Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs,

Värmlands,

Västmanlands, Jämtlands och Västerbottens län, Svenska

kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO),

Riksförbundet Hem och Skola (RHS), Sveriges Dövas Riksförbund

(SDR),

Synskadades Riksförbund (SRF), Riksföreningen Autism och

Riksförbundet för

Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB).

 Yttranden har dessutom inkommit från Motala, Karlshamns,

Färgelanda, Västerås,

Älvdalens, Örnsköldsviks och Östersunds kommuner, landstinget i

Skaraborgs län,

Lärarförbundet, lokalavdelningen av Lärarförbundet i Kramfors,

Sveriges

Skolledarförbund, Svenska Förbundet för Specialpedagogik (SFSP),

Föreningen för

kuratorer inom omsorgsverksamheten (KOMS), Svenska Föreningen

för Studie- och

Yrkesvägledning, Åsbackaskolan i Gnesta, Konsulenter i

praktiskt/estetiska

ämnen inom nordvästra omsorgsområdet av omsorgsnämnden i

Stockholms läns

landsting samt skolpsykologen Olle Bo thius vid Dammsdalskolan i

Vingåker.

2 Allmänna synpunkter på kommitténs förslag

Samtliga remissinstanser som tagit ställning till frågan är

positiva till

förslaget att överföra huvudmannaskapet för särskolan och särvux

från

landstingen till kommunerna. Vissa remissinstanser är kritiska

mot delar av

förslaget. Kritiken gäller bl.a. särskolans ställning i en

framtida kommunal

skolorganisation, den formella prövnin-?gen av personkretsen,

förslaget om nytt

statsbidragssystem för särskolan och den föreslagna

organisationen för

konsulenter för flerhandikappade elever.

 Landstinget i Uppsala län anser att innehållet i betänkandet är

heltäckande

vad avser särskolans framväxt och nuvarande omfattning.

 Göteborgs kommun framhåller att man bör ha ett samlat

måldokument utifrån en

samlad helhetssyn på barn och ungdom där eleven sätts i centrum.

Malmö kommun

varnar för den fara som kan ligga i att vägen till den kommunala

självstyrelsen

är så full av olika beslut att frågan kring särskolans

kommunalisering blir

marginell i det stora sammanhanget.

 Landstingen i Södermanlands och Älvsborgs län menar att det

hade varit av

värde om kommittén hade valt en större tydlighet i sitt

betänkande med tanke på

att det är ett viktigt förarbete. Betänkandet innehåller i vissa

stycken

alltför allmänna och kompromissbaserade skrivningar. Man

föreslår skärpta krav

som en förutsättning för ett generellt byte av huvudman för

särskolan.

 Hässleholms och Karlskrona kommuner är inne på liknande

tankegångar och menar

att det till stöd för det framtida kommunala beslutsfattandet på

särskoleområdet behövs vägledning för kommunerna och för

rättssäkerhetsaspekten,

klara riktlinjer och ställningstaganden på principiellt viktiga

punkter för att

garantera särskolans elever en likvärdig utbildningsstandard.

3 Primärkommunalt ansvar för särskolan. Elevfrågor

3.1 Allmänt

En i stort sett enig remissopinion tillstyrker förslaget att

föra över

särskolan från landstingen till kommunerna, men många av

remissinstanserna

kopplar sin tillstyrkan till ekonomiska villkor såsom oförändrad

kostnadsrelation mellan staten och de nya huvudmännen jämte en

riktig

skatteväxling mellan landstingen och kommunerna.

 Flera kommuner, däribland Eksjö, Tingsryd, Skurup, Lindesberg

och Borlänge

förutsätter att statens bidrag till särskolan övergår i

oförändrad storlek och

att en skatteväxling från resp. landsting till kommunerna inte

orsakar ökade

kommunala kostnader, så att en huvudmannaskapsförändring medför

försämringar

för de utvecklingsstörda eleverna.

 SDR hävdar bestämt att man vid förändringen mycket aktivt måste

bevaka de

flerhandikappade elevernas behov. De anser att samverkan mellan

särskolan,

landstingens pedagogiska hörselvård och specialskolan för döva

och

hörselskadade elever måste byggas ut.

 Lärarförbundet menar att förslagen alltför mycket utgår från

grundsärskolans

behov och förutsättningar, och anser att denna del av särskolan

kommer att vara

lättast för kommunerna att ta över. De hyser större oro för

träningsskolans och

verksamhetsträningens elever. För dessa elever är

kommunsamverkan oundgängligen

nödvändig. FUB:s uppfattning är att förslaget är ett steg i rätt

riktning och

en grundläggande förutsättning för att särskolan och grundskolan

skall kunna

samverka.

3.2 Kommunens grundansvar

Ingen remissinstans motsätter sig förslaget att hemkommunen har

ett grundansvar

för alla elevers skolgång. Kommunförbundet finner detta

naturligt. Av detta

grundansvar följer att kommunen handhar frågor även kring

särskoleelevernas

inskrivning, skolplacering, yrkesvägledning etc. på samma sätt

som för övriga

elever i skolväsendet.

3.3 Särskolan som egen skolform

Majoriteten av remissinstanserna, däribland landstingen i

Stockholms och

Östergötlands län samt Norrköpings, Eksjö och Malmö kommuner

tillstyrker att

särskolan även i fortsättningen skall utgöra en egen skolform.

De anser att

särskolan på sikt kan inordnas i kommunernas övriga skolväsende.

Flera övriga

instanser anser att särskolan som egen skolform endast är en

övergångsform på

vägen mot en fullständig integrering i kommunernas övriga

skolformer. Däremot

anser landstingen i Hallands och Älvsborgs län jämte

Lärarförbundet det som

positivt att särskolan även i framtiden utgör en egen skolform.

Lärarförbundet

tillägger att tiden inte är mogen att avskaffa särskolan som

särskild skolform,

eftersom kommunerna i dag har ingen eller mycket liten

erfarenhet av dessa

elevers behov.

 Skolverket menar att särskilda undervisningsgrupper bör kunna

anordnas för

psykiskt utvecklingsstörda elever om särskolan upphör som egen

skolform, medan

flera andra remissinstanser, däribland landstinget i

Västmanlands län förordar

att benämningen särskola utmönstras så snart det är lämpligt och

möjligt efter

primärkommunaliseringen av särskolan.

 Flera remissinstanser bl.a. Karlskrona, Bromölla, Hässleholms

och[REDACTED_EFTERNAMN]

kommuner, landstinget i Kristianstads län och FUB föreslår att

särskolan som

särskild skolform avvecklas. Karlskrona delar inte kommitténs

uppfattning att

kommunerna först måste lära känna särskolan som särskild

skolform utan anser

att begreppen särskola och psykiskt utvecklingsstörda bör utgå.

FUB hänvisar

till erfarenheter från kommuner, där särskolan i dag

administreras av

primärkommunen. Dessa erfarenheter visar att en

huvudmannaskapsförändring inte

automatiskt leder till ökad gemenskap mellan dem som verkar i de

två

skolformerna. FUB menar att förekomsten av två skolformer är ett

avgörande

hinder för att de utvecklingsstörda eleverna på ett naturligt

sätt skall bli

fullt delaktiga i skolans värld och kunna få stöd i flexibla

former utifrån

sina individuella behov.

3.4 Skolplikten

I stort sett samtliga remissinstanser tillstyrker kommitténs

förslag att 9-årig

skolplikt införs för elever i särskolan och att rätten till

fortsatt frivillig

utbildning bibehålls.

 Lärarförbundet och dess lokalavdelning i Kramfors är av motsatt

uppfattning.

De anser att skolplikten även i fortsättningen skall vara

10-årig för att

eleverna skall kunna tillgodogöra sig den grundläggande

utbildningen. Den

längre skolpliktstiden är nödvändig på grund av elevernas

inlärningssvårigheter

och långsammare inlärningstakt.

 Landstinget i Blekinge län ställer sig tveksam till avkortad

skolplikt och

anser att även det tionde skolåret bör ges en klar inriktning

t.ex. genom

styrning i läroplanen.

 Samtliga övriga kommuner, landsting och organisationer, vilka

behandlat denna

del av förslaget delar kommitténs uppfattning om sänkt formell

skolpliktsålder,

kopplad till kravet att kommunerna skall erbjuda särskolans

elever fortsatt

frivillig skolgång.

 Skolverket anser att en förändring av skolplikten från tio år

till nio år bör

ske i anslutning till förändringen av läroplanerna med anledning

av

läroplanskommitténs kommande förslag. Flera kommuner anser att

ett bifall till

förslaget måste följas av tydligare preciseringar beträffande

det tionde

skolåret och den fortsatta utbildningen i yrkessärskolan.

Stockholms kommun

betonar vikten av att den nuvarande praktiska

yrkesorienteringen, som är mycket

väl utvecklad inom särskolan, inte försämras genom det lagda

förslaget.

Helsingborgs kommun pekar på behovet av att det förberedande

året i

yrkessärskola specificeras i form av kursplan eller liknande,

medan Skövde

kommun anser att det krävs mer distinkta och styrande

formuleringar om den

frivilliga yrkessärskolans första år.

3.5 En formell prövning av personkretstillhörigheten behålls

Det finns en klar koppling mellan de relativt splittrade

remissinstansernas

ställning i denna fråga och samma remissinstansers uppfattning

beträffande

bibehållandet av särskolan som särskild skolform. De som anser

att särskolan

skall upphöra som särskild skolform anser också den särskilda

prövningen av

personkretstillhörigheten obehövlig.

 Till denna senare grupp hör bl.a. Bromölla,[REDACTED_EFTERNAMN],

Sundsvall och Bräcke

kommuner, landstingen i Stockholms och Kristianstads län samt

FUB. Landstinget

i Kristianstads län anser att alla barn skall fullgöra sin

skolplikt i

grundskolan. Därmed skulle skälet att fastställa en

personkretstillhörighet för

att åstadkomma ett beslutsunderlag bortfalla. Diagnosen psykisk

utvecklingsstörning skulle bli ointressant ur skolsynpunkt. I

stället borde en

noggrann utredning och kartläggning av det enskilda barnets

aktuella och

särskilda undervisningsbehov styra insatserna. Landstinget i

Stockholms län

menar att det yttersta skälet till hittillsvarande krav på sådan

prövning har

varit att avgöra vilken huvudman - landsting eller kommun - som

skall ha

ansvaret och kostnaderna för elevens utbildning.

 Skövde kommun är av motsatt uppfattning och hävdar att den

formella prövningen

av personkretsen bör behållas. Det bör klart skrivas ut att

uttagning till

särskola förutsätter pedagogisk, psykologisk och social

utredning samt

läkarutlåtande. Förslaget om social utredning motiveras med att

den sociala

miljön slår igenom väldigt starkt på funktionsnivån i skolan.

3.6 Val av skolform och skolenhet

Särskolekommittén föreslår att skolgången om möjligt ska ske i

samma skola som

för andra elever i samma bostadsområde, och att vårdnadshavares

inflytande i

uttagningsprocessen skall stärkas.

 Flertalet remissinstanser anser att närhetsprincipen inte får

överordnas

kvalitetsprincipen. Västerås kommun pekar på att

närhetsprincipen inte får ges

så hög prioritet att den enskilde elevens behov kommer i andra

hand. I såväl

större som mindre kommuner fordras för särskoleeleverna

specialutbildad

personal, som kontinuerligt följer forskning och utveckling inom

särskoleområdet. Stora och kostnadskrävande krav ställs även på

undervisnings-

och uppehållslokaler samt materiell utrustning och hjälpmedel.

En optimal

satsning på ovannämnda förutsättningar på ett färre antal

skolanläggningar kan

i vissa fall vara väsentligare än närhetsprincipen. FUB anser

att möjligheten

för en elev att få gå i samma skola som kamraterna i

bostadsområdet givetvis är

en fin kvalitet som måste vägas mot elevens behov i olika

avseenden.

 De flesta remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget

att stärka

vårdnadshavares inflytande i uttagningsprocessen. RHS anser att

placering i

särskola endast skall ske med föräldrarnas samtycke. Om

föräldrar och skola

inte är överens bör föräldrarnas önskemål om skolform ha

företräde. SFSP är

tveksam till på vilket sätt vårdnadshavares inflytande kan

stärkas.

Organisationen anser att vårdnadshavare redan har stort

inflytande. SFSP anser

att den som beslutar om placeringar i särskolan inte bara

behöver insikter utan

även kunskaper och färdigheter för att göra de rätta

bedömningarna.

3.7 Fortsatt utbildning för särskolans elever

Ingen remissinstans motsätter sig direkt förslaget att elever

som gått i

särskola skall ha rätt till utbildning inom gymnasieskolans

individuella

program, om de bedöms kunna tillgodogöra sig utbildningen där,

och om

motsvarande utbildning inte kan erhållas i hemorten.

 Bollnäs kommun markerar en viss tveksamhet eftersom det skulle

innebära att

elevunderlaget för en sammanhållen yrkessärskola minskar. Detta

i sin tur

skulle medföra att utbildningsutbudet minskar och därmed

valmöjligheterna för

eleverna. En sammanhållen yrkessärskola med ett tillräckligt

elevunderlag är

den bästa garantin för dessa elevers valmöjligheter. Även

rekryteringen av

lärare, ADL-träningen, boendeträningen och fritidsverksamheter

underlättas om

tillräckligt stora skolenheter finns.

 LR däremot anser att gymnasieskolans individuella program bör

stå öppna för

elever i särskolan.

4 Personalfrågor

Särskolekommittén föreslår att de 178 kommuner där särskola i

dag är

lokaliserad i princip övertar särskolans personal för att

behålla en fortsatt

hög kompetens på särskoleområdet.

 En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker

grundtankarna i

förslaget.

 Flera instanser efterlyser tydligare och mer tvingande

skrivningar.

Landstinget i Kalmar län menar att kommunernas skyldighet att ta

över

särskolans specialutbildade personal, inkl. skolledning, bör

fastslås. Uttryck

som "bör", "så långt det är möjligt" och "i princip" och

liknande möjliggör

olika tolkningar och därmed bristfälliga åtgärder. Av motsatt

uppfattning är

Tingsryds kommun som tolkar förslagen som ett försök till "en

överdriven

statlig detaljstyrning".

 Stockholms kommun behandlar ett centralt problem nämligen den

omorganisation

av grundskolan som pågår i ett antal kommuner. Den innebär att

rektorsområdena

delas upp i ett stort antal små, självständiga skolenheter. Det

är oklart vilka

konsekvenser detta får för särskolan vid ett kommunalt

övertagande, eftersom

grundskolans rektorer i regel inte har erfarenhet och kunskap om

särskoleundervisning. Kommunen delar kommitténs uppfattning att

det i kommunens

samlade skolledning bör finnas kompetens för utbildning av

psykiskt

utvecklingsstörda elever.

 Kommitténs förslag om att kommunerna bör slå vakt om en

fortsatt hög kompetens

hos särskolans yrkesvägledare och inte betrakta dem som

utbytbara mot

motsvarande funktionärer i den övriga ungdomsskolan tillstyrks

genomgående.

Landstinget i Älvsborgs län noterar att kommittén här mycket

tydligt framhåller

den unika kompetensen hos särskolans yrkesvägledare. Landstinget

i Göteborgs

och Bohus län betonar den särskilda förtrogenhet med psykiskt

utvecklingsstörda

ungdomars livssituation som krävs av yrkesvägledarna samtidigt

som behovet av

samverkan mellan flera kommuner på detta område betonas.

5 Dammsdalskolan och Salbohedskolan

SoS, SIH, Södertälje kommun, landstinget i Göteborgs och Bohus

län samt RHS

markerar alla tveksamhet till förslaget att ställa dessa skolor

under statligt

huvudmannaskap.

 Några remissinstanser bl.a. skolverket, Göteborgs kommun,

landstingen i

Stockholms, Uppsala, Södermanlands och Västmanlands län jämte

Landstingsförbundet tillstyrker förslaget. Landstinget i Uppsala

län föreslår

att SIH, socialstyrelsen eller annan statlig myndighet åläggs

ansvaret att

utveckla alternativ till riksinstitutionerna om de skall

avvecklas.

 Andra remissinstanser däribland landstinget i Östergötlands län

och FUB

motsätter sig statligt huvudmannaskap. Det är FUB:s bestämda

uppfattning att

alla barn skall få sin utbildning på hemorten och att

skolhuvudmannen i

samarbete med de sociala myndigheterna skall tillhandahålla de

resurser som

krävs för att göra detta möjligt.

6 Konsulenter för flerhandikappade elever

Remissopinionen är mycket delad beträffande särskolekommitténs

förslag att föra

över de i dag landstingskommunala konsulenterna för

flerhandikappade elever

till SIH. Några remissinstanser bl.a. SoS, SIH, skolverket,

Stockholms och

Bergs kommuner, landstinget i Älvsborgs län samt Riksföreningen

Autism

tillstyrker förslaget. Landstinget i Älvsborgs län föreslår att

konsulenterna

knyts till de resurscentra som finns på ett antal specialskolor.

Fördelen med

detta skulle vara att konsulenterna skulle komma till en färdig

organisation

med upparbetade kanaler till särskolan och ett gott renommé.

Samtidigt skulle

dessa resurscentra kunna bli mer kraftfulla i och med att de får

en

förstärkning både personellt och kunskapsmässigt.

 Landstingsförbundet anser att överförandet av statliga medel

från särskolans

statsbidrag till SIH inte bör göras förrän motsvarande

verksamhet vid

landstingen avvecklats.

 Några remissinstanser bl.a. Haninge, Norrköpings och

Göte-?borgs kommuner

jämte landstinget i Värmlands län avvisar förslaget. Norrköpings

kommun bedömer

det knappast som realistiskt att särskolan inom en överskådlig

framtid kommer

att få en konsulentorganisation av detta slag och förespråkar

ett mera

verklighetsnära alternativ genom att satsa på de lärare som i

dag arbetar inom

särskolan och som har skaffat sig såväl specialutbildning som

erfarenhet av att

undervisa dessa speciella elever. Kommittén föreslår att

undervisningsskyldigheten sätts ner för att de skall kunna

fullgöra

konsulentuppgifter. Göteborgs kommun anser att medlen i stället

bör styras till

kommunen som på egen hand eller tillsammans med andra kommuner

organiserar

konsulentverksamheten.

7 Ett nytt statsbidrag för särskolan

Remissinstanserna har inga principiella invändningar mot

förslaget att låta

statsbidraget till särskolan ingå i det nya sektorsbidraget.

Invändningar finns

mot beräkningsgrunder och variabler.

 Färgelanda kommun anser att den föreslagna modellkonstruktionen

måste

utvärderas mot det redan införda sektorsbidraget för skolan. För

de små

landsbygdskommunerna har sektorsbidraget vid införandet uppvisat

kraftiga

negativa utfall i förhållande till vad som presenterades i

modellkonstruktionen.

Glesbygdsfaktorns viktning måste särskilt uppmärksammas.

Skolverkets

utvärdering av det nya sektorsbidraget bör beaktas före beslut

om ett nytt

statsbidrag för särskolan.

 Glesbygdsmyndigheten, Skellefteå och Kiruna kommuner samt

landstinget i

Västerbottens län pekar på behovet av ytterligare medel till

glesbygdskommunerna. Glesbygdsmyndigheten anser att det för

glesbygdskommunerna

nästan alltid bör finnas möjlighet till särskild prövning och

att bidragen bör

vara mycket generösa.

 Glesbygdskommunernas speciella problem blir också föremål för

behandling av bl.

a. Skurups, Öckerö, Bergs och Skellefteå kommuner. Skurups

kommun menar att

glesbygdsproblem även existerar i små kommuner med hög

tätortsgrad. Även sådana

kommuner måste samarbeta med andra kommuner och köpa

särskoleutbildning, vilket

leder till höga skjutskostnader för eleverna. Kommunen anser att

även om det

finns en planerings- och genomförandefrihet med ett

schabloniserat bidrag får

detta inte överskugga de ekonomiska realiteterna. Öckerö kommun

pekar på det

faktum att om antalet särskoleelever är litet, kan minsta

variation i

elevtillströmningen innebära stora ekonomiska differenser för

små kommuner.

 Flera remissinstanser bl.a. Stockholms, Göteborgs och Västerås

kommuner

efterlyser beräkningar av de kommunala kostnaderna för att driva

särskola. Ett

genomgående tema är kravet att kostnadsrelationen mellan staten

och

skolhuvudmännen skall bibehållas även efter en

primärkommunalisering av

särskolan.

 Tingsryds kommun avstyrker förslaget i sin helhet och föreslår

ett statsbidrag

per elev med en större glesbygdsvariabel för att kompensera de

mindre

kommunerna för ökade kostnader, eftersom en större kommun

rimligtvis måste

kunna organisera sin särskoleverksamhet betydligt mer rationellt

än en mindre

kommun.

 Ett flertal remissinstanser bl.a. Österåkers, Gotlands,

Hässleholms och Bergs

kommuner, landstingen i Södermanlands, Blekinge och

Västerbottens län samt FUB

och Lärarförbundet pekar på behovet av att särskoledelen av

sektorsbidraget

öronmärks eller på annat sätt görs tydligt identifierbar.

Hässleholms kommun

anser att öronmärkta resurser behövs som garanti för att

eleverna skall få en

behovsanpassad undervisning. Bergs kommun vill också att

möjligheterna att

erhålla särskilt behovsprövat bidrag enligt förordningen om

särskilda insatser

på skolområdet vidgas till att gälla även mindre kommuner som

kan få en

tillfällig ökning av antalet särskoleelever.

 Av motsatt uppfattning är landstinget i Västmanlands län, som

förutsätter att

kommunerna tar sitt ansvar fullt ut när de blir huvudmän för

särskolan, och att

det av det skälet inte behövs någon s.k. öronmärkning av

statsbidraget.

 Särskolekommitténs beräkningsgrunder på grundval av olika

variabler behandlas

utifrån olika utgångspunkter av ett antal remissinstanser. Malmö

kommun anser

att den stegvisa förändringen av behovsvariabeln och

särskolestrukturvariabeln

ger kommunerna möjlighet att anpassa verksamheten på ett mjukt

sätt och att

denna process underlättas om man på förhand kan räkna ut

statsbidragets storlek.

 Haninge och Göteborgs kommuner är kritiska till beräkningarna,

eftersom de

enligt förslaget skulle få en minskning av bidraget. Göteborgs

kommun föreslår

att en invandrarfaktor vägs in i bidraget och Skellefteå kommun

föreslår att

man ytterligare utreder de verkliga förhållandena, innan

behovsvariabeln

alltför hårt dominerar över strukturvariabeln år 5. Landstinget

i Stockholms

län anser att särskolestrukturvariablen är grundad på icke

objektivt mätbara

värderingar och därför inte bör ingå i den permanenta

statsbidragsmodellen.

 Landstinget i Kristianstads län har svårt att dela

särskolekommitténs

uppfattning att en schabloniserad beräkningsmodell beskriver de

reella behoven

på ett bättre och rättvisare sätt än det nuvarande systemet och

vill att

särskolestrukturvariabeln skall väga tyngre och behållas mera

konstant än i

kommitténs förslag.

8 Uppföljning, utvärdering och tillsyn

Särskolekommitténs förslag att tillföra skolverkets olika delar

permanent

sakkunskap på särskoleområdet behandlas av ett stort antal

remissinstanser.

Disskussionen förs utifrån två utgångspunkter dels själva

sakfrågan om behovet

av den föreslagna kompetensen på särskoleområdet, dels den

delvis oklara

gränsdragningen mellan de två centrala ämbetsverken på

skolområdet, statens

skolverk och SIH.

 Samtliga remissinstanser, med undantag för skolverket,

tillstyrker kommitténs

förslag att skolverket bör tillföras sakkunskap om särskola.

Österåkers kommun

anser att skolverkets fältorganisation skall ha ett

samordningsansvar för

särskolan så att även små elevgruppers specifika behov kan

tillgodoses.

Varbergs kommun betonar vikten av att skolverket har kompetens

för

särskolefrågor. Göteborgs kommun anser att det är av vikt att

skolverket knyter

till sig kompetens när det gäller psykiskt utvecklingsstörda

elever för att

möjliggöra att kommunerna får stöd i uppgiften att dels bygga

upp, utveckla och

följa upp särskolan, dels öka integrationen mellan skolformerna.

FUB anser att

det måste finnas en central tillsynsmyndighet för särskolan för

att bl.a.

ingripa om missförhållanden upptäcks. FUB anser inte att de

instruktionsenliga

uppgifter som skolverket för närvarande har är tillräckliga.

 SFSP anser att statens skolverk bör ansvara för att det på

såväl central som

på regional nivå anställs befattningshavare, vilka genom

erfarenhet och

utbildning äger djup insikt i särskolefrågor. Lärarförbundet

förutsätter att

det i den nya organisationen anställs personer med kunskap om

psykiskt

utvecklingsstördas utbildningsbehov.

 Statskontoret och skolverket anser att skolverket skall svara

för uppföljning

och utvärdering av särskolan på samma sätt som sker för resten

av den kommunala

skolan. Skolverket pekar på att verket byggts upp med en bred

generalist-,

utvärderings- och utvecklingskompetens samt med

projektledarerfarenhet som

kompletterats med experter och specialister på olika sakområden.

Verket

motsätter sig därför kommitténs förslag att nuvarande

särskolechefer anställs i

verkets fältorganisation, eftersom det skulle strida mot de

principer som gällt

för uppbyggnaden av myndighetens organisation och verksamhet.

 När det gäller förhållandet mellan skolverket och SIH

ifrågasätter t.ex.

Bollnäs kommun vilket av de två statliga verken som skall stödja

kommunernas

särskoleverksamhet och framhåller att det är angeläget att

kommunerna bara har

en part att ha kontakt med. Kommunen anser att det är viktigt

att det klargörs

vilken myndighet som har det övergripande ansvaret och vilka

gränsdragningar

som måste göras.

9 Genomförande

Den föreslagna genomföranderesursen om 6 milj.kr. under en

treårsperiod bedöms

av flertalet remissinstanser som alltför liten.

 Skolledarutbildningen i Linköping betonar vikten av att staten

avsätter en

särskild genomföranderesurs ur det föreslagna anslaget, medan

Haninge kommun

betecknar förslaget som "en minifortbildning i

handikappkunskap". Kommunen

anser att medlen i inledningsskedet endast bör gå till de

kommuner som har

särskola och att medlen betalas ut utan något

rekvisitionsförfarande.

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari

1992 15

1 Ärendets bakgrund och dess beredning 15

1.1 Mål- och resultatorienterad

styrning 15

1.2 Särskolekommittén

16

1.3 Särvux-kommittén

17

2 Allmänna motiveringar till förslagen 18

2.1 Kommunalt huvudmannaskap för

särskolan och särvux 18

2.2 Dammsdalskolan i Vingåker,

Salbohedskolan i Sala

 och yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt

utvecklingsstörda i Örebro 20

2.3 Särskolan som en egen skolform

22

2.4 Skolplikt och rätt till

fortsatt utbildning 24

2.5 Fristående särskolor

26

2.6 Förändring av nuvarande särvux

27

2.7 Yrkesutbildning för vuxna

utvecklingsstörda 28

3 Vissa personalfrågor 30

4 Utveckling, utvärdering och tillsyn 34

5 Ett generellt finansiellt stöd till driften av särskolan och

särvux 35

6 Upprättat lagförslag 35

7 Specialmotivering 36

8 Hemställan 49

9 Beslut 49

Bilaga 1

 Sammanfattning av särskolekommitténs betänkande

(SOU 1991:30) Särskolan - en primärkommunal skola 50

Bilaga 2

 Sammanfattning av remissyttranden över särskolekommitténs

 betänkande (SOU 1991:30) Särskolan - en primärkommunal

skola 54