Regeringens proposition

1997/98:82

Europarådets sociala stadga

Prop.

1997/98:82

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 februari 1998

Lena Hjelm-Wallén

 Margareta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner det av Europarådet 1995

antagna tilläggsprotokollet till 1961 års europeiska sociala stadga om ett

kollektivt klagomålsförfarande samt den 1996 antagna reviderade

europeiska sociala stadgan.

Sverige undertecknade tilläggsprotokollet den 9 november 1995 och

den reviderade stadgan den 3 maj 1996.

Godkännandet av tilläggsprotokollet och stadgan föranleder inga lag-

ändringar.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Ärendet och dess beredning 4

3 Bakgrund 4

3.1 1961 års europeiska sociala stadga 4

3.2 1988 års tilläggsprotokoll 5

3.3 Reformkommittén (Charte-Rel) 5

4 Tilläggsprotokollet till den europeiska sociala stadgan angående ett

kollektivt klagomålsförfarande 7

4.1 Nuvarande ordning 7

4.2 Tilläggsprotokollets innehåll 8

4.3 Godkännande av tilläggsprotokollet 11

5 Den reviderade europeiska sociala stadgan 13

5.1 Stadgans huvudsakliga innehåll 13

5.2 Några utgångspunkter för ställningstagandet till

ratifikation 14

5.3 Godkännande av den reviderade europeiska

sociala stadgan 16

5.4 Sammanfattning 42

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Europarådets sociala

 stadga (Ds

1997:65)..........................................................45

Bilaga 2 Förteckning över de remissinstanser som avgett

 yttrande över

promemorian...............................................46

Bilaga 3 Tilläggsprotokoll till den europeiska sociala stadgan

 angående ett kollektivt klagomålsförfarande

 (engelsk och fransk originaltext och svensk

 översättning)...........................................................

...........47

Bilaga 4 Explanatory report (förklarande rapport till tilläggsproto-

 kollet).................................................................

...............54

Bilaga 5 Europeisk social stadga (reviderad)

 (engelsk och fransk originaltext och svensk

 översättning)...........................................................

...........64

Bilaga 6 Explanatory report (förklarande rapport till den

 reviderade stadgan

..........................................................110

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 19 februari

1998.......................................................127

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner

 1. tilläggsprotokollet till den europeiska sociala stadgan om ett

kollek-

 tivt klagomålsförfarande, utan den särskilda förklaringen enligt

 artikel 2 i protokollet,

 2. den reviderade europeiska sociala stadgan, där punkterna 2:6,

3:1,

 10:4, 15:3, 17:2, 19:11 och 19:12 samt artiklarna 25 27 och

29 31

 godtas utöver de bestämmelser som motsvarar tidigare godtagna

 bestämmelser.

2 Ärendet och dess beredning

Inom Europarådet har utarbetats ett tilläggsprotokoll till 1961 års

europeiska sociala stadga angående ett kollektivt klagomålsförfarande.

Protokollet öppnades för undertecknande den 9 november 1995 och

undertecknades samma dag av Sverige och sex andra av Europarådets

medlemsstater. Den reviderade europeiska sociala stadgan öppnades för

undertecknande den 3 maj 1996 och undertecknades samma dag av

Sverige och åtta andra av Europarådets medlemsstater.

I en departementspromemoria som utarbetats inom

Arbetsmarknadsdepartementet, Europarådets sociala stadga (Ds

1997:65), föreslås att tilläggsprotokollet och den reviderade stadgan

godkänns av Sverige. En sammanfattning av promemorians förslag finns

i bilaga 1.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns

tillgänglig i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A97/3476/RS).

3 Bakgrund

3.1 1961 års europeiska sociala stadga

Den europeiska sociala stadgan, som trädde i kraft i februari 1965, är en

internationell överenskommelse som utarbetades inom Europarådet under

tiden 1953 1961. Den öppnades för undertecknande i Turin den 18

oktober 1961 och ratificerades av Sverige året därpå (prop. 1962:175, 2

LU 38, rskr. 365, SÖ 1962:57). Vissa förpliktelser undantogs dock från

ratifikation. Efter regeringsbeslut den 17 maj 1979 utsträcktes

ratifikationen något (SÖ 1979:16).

Stadgan innehåller i sak 19 artiklar med bestämmelser om

arbetsmarknadspolitik, arbetsvillkor, arbetarskydd, förenings- och

förhandlingsrätt, socialförsäkring och andra sociala trygghetsanordningar

samt familjepolitik. Den innehåller också bestämmelser till skydd för

migrerande arbetstagare. Syftet är att garantera sociala rättigheter samt

höja levnadsstandarden och öka den sociala välfärden.

I januari 1998 hade 21 av Europarådets 40 medlemsstater ratificerat

stadgan, nämligen Belgien, Cypern, Danmark, Finland, Frankrike,

Grekland, Irland, Island, Italien, Luxemburg, Malta, Nederländerna,

Norge, Polen, Portugal, Spanien, Sverige, Storbritannien, Turkiet,

Tyskland och Österrike. Stadgan har undertecknats av ytterligare nio

stater, nämligen Lettland, Liechtenstein, Rumänien, Schweiz, Slovakien,

Slovenien, Tjeckien, Ukraina och Ungern.

3.2 1988 års tilläggsprotokoll

Medlemsstaterna i Europarådet beslöt år 1978 "att prioritera det arbete

som påbörjats i Europarådet för att undersöka möjligheten att utöka

listorna över den enskildes rättigheter, främst rättigheter på de sociala,

ekonomiska och kulturella områdena, som borde skyddas av europeiska

konventioner eller med andra lämpliga medel" (Förklaringen om de

mänskliga rättigheterna, 27 april 1978).

Styrkommittén för sociala frågor (CDSO) ledde detta arbete vad avsåg

den europeiska sociala stadgan. Arbetet resulterade i att

ministerkommittén i november 1987 antog ett tilläggsprotokoll till den

sociala stadgan innehållande i sak fyra nya artiklar om jämställdhet i

arbetslivet, arbetstagares rätt till information och samråd och

medbestämmande samt äldres rätt till socialt skydd. Den 5 maj 1988

öppnades protokollet för undertecknande, varvid det undertecknades av

Sverige och ytterligare åtta medlemsstater. Sverige ratificerade

protokollet i dess helhet året därpå (prop. 1988/89:106, 1988/89:AU17,

rskr. 1988/89:192, SÖ 1989:22). Protokollet, som trädde i kraft 1992,

hade i januari 1998 dessutom ratificerats av Danmark, Finland, Italien,

Nederländerna och Norge. Det har undertecknats av ytterligare fjorton

stater.

3.3 Reformkommittén (Charte-Rel)

Den 5 november 1990 hölls ett informellt ministermöte om mänskliga

rättigheter i Rom. Ett av de ämnen som diskuterades var den europeiska

sociala stadgan. Resultatet av denna diskussion blev att Europarådets

ministerkommitté uppmanades att snarast ta initiativ till en ingående

granskning av stadgans roll, innehåll och sätt att fungera.

Ministerkommittén tillsatte en s.k. ad hoc-kommitté, kommittén för

den europeiska sociala stadgan, Charte-Rel (nedan kallad

reformkommittén), bestående av experter från de olika medlemsstaterna.

Den fick i uppdrag att lämna förslag i syfte att förbättra stadgan och dess

funktion, särskilt vad avsåg övervakningssystemet. När det gäller den

senare uppgiften föreslog reformkommittén tre olika reformer: ett

ändringsprotokoll med ändringar av vissa förfaranderegler i stadgan,

ändringar i rapporteringssystemet samt ett tilläggsprotokoll om ett

kollektivt klagomålsförfarande. Uppgiften att förbättra stadgans innehåll

resulterade i ett förslag till en helt ny stadga, en reviderad europeisk

social stadga.

 Ändringsprotokollet (Turinprotokollet) 1991

Ändringsprotokollet med ändringar av vissa förfaranderegler i den

sociala stadgan (ändringsprotokollet eller Turinprotokollet) öppnades för

undertecknande i oktober 1991 i Turin i samband med den

ministerkonferens som hölls på 30-årsdagen av undertecknandet av

stadgan. Sverige undertecknade det samma dag och ratificerade det året

därpå genom regeringsbeslut den 27 februari 1992. Ändringsprotokollet

(SÖ 1994:20) hade i januari 1998 ratificerats av tretton stater och

undertecknats av nio. Det träder dock inte i kraft förrän samtliga stater

som är bundna av stadgan har ratificerat det. I den resolution som antogs

vid ministerkonferensen i Turin uppmanades dock både stadgans parter

och övervakningsorgan att börja tillämpa vissa av reglerna i

ändringsprotokollet i den utsträckning stadgans ordalydelse tillåter det

innan det trätt i kraft. Ett motsvarande beslut antogs av

ministerkommittén i december samma år. Regeringskommittén har i

enlighet härmed antagit nya arbetsmetoder motsvarande vad som anges i

artikel 5 i ändringsprotokollet. Även den parlamentariska församlingen

har beslutat anpassa sin roll i enlighet med vad ändringsprotokollet

anger.

 Nytt rapporteringssystem

Ministerkommittén antog 1992 det av reformkommittén presenterade

förslaget till nytt rapporteringssystem att gälla under en försöksperiod på

fyra år. Systemet innebar årliga rapporter angående ett urval av stadgans

artiklar från samtliga parter i syfte att möjliggöra jämförelser mellan

olika nationella situationer. Tidigare hade rapportering skett vartannat år

för samtliga artiklar i stadgan, och de rapporterande staterna var indelade

i två olika grupper. I september 1996 beslöt ministerkommittén enhälligt

om ett nytt rapporteringssystem, som bygger på det av kommittén

föreslagna. Det trädde i kraft i juni 1997.

 1995 års protokoll om ett kollektivt klagomålsförfarande

Reformkommittén enades 1992 om ett förslag till tilläggsprotokoll

angående ett kollektivt klagomålsförfarande, vilket antogs av

ministerkommittén i juni 1995. Förfarandet innebär att vissa

organisationer som ett komplement till det ordinarie

övervakningsförfarandet ges rätt att anföra klagomål mot en stat för

bristande genomförande av sina åtaganden.

Protokollet utgör resultatet av en lång rad kompromisser. Det har

funnits vitt skilda meningar bl.a. om avgränsningen av klagorätten och de

kriterier som bör ställas vid prövningen av om ett klagomål bör tas upp

till behandling eller inte. Regeringskommitténs roll i förfarandet har

också diskuterats livligt, liksom omröstningsreglerna och antalet

ratifikationer som bör krävas för ikraftträdande. Det har krävts tid för att

lösa dessa meningsskiljaktigheter. Det tog tre år från det att

reformkommittén lämnade sitt förslag till dess att ministerkommittén

slutligen, efter omröstning, antog texten till det nya instrumentet.

Tilläggsprotokollet öppnades för undertecknande den 9 november

1995, och undertecknades samma dag av Sverige och sex andra stater

(Cypern, Danmark, Finland, Frankrike, Italien och Portugal). Det har

därefter även undertecknats av Belgien och Slovenien. I januari 1998

hade det ratificerats av Cypern och Italien. Norge hade undertecknat det

utan förbehåll för ratifikation. Protokollet kräver fem ratifikationer för att

träda i kraft.

 Den reviderade sociala stadgan

I oktober 1994 presenterade reformkommittén resultatet av sitt arbete

med att gå igenom, uppdatera och komplettera den sociala stadgans

materiella innehåll. En utgångspunkt för det arbetet var att det skydd

stadgan ger inte på någon punkt skulle försämras genom de föreslagna

förändringarna. Det förslag till en reviderad social stadga som kommittén

presenterade innebar ett sammanförande av de rättigheter som gällande

stadga och 1988 års tilläggsprotokoll innehåller med vissa förändringar

 kompletterade med ett antal helt nya rättigheter.

Ministerkommittén beslöt den 3 april 1996 att anta texten till den

reviderade sociala stadgan och den 3 maj samma år öppnades den för

undertecknande. Den undertecknades samma dag av följande nio stater:

Belgien, Cypern, Danmark, Finland, Frankrike, Grekland, Italien,

Portugal och Sverige. I januari 1998 hade även Litauen, Rumänien,

Slovenien och Storbritannien undertecknat den, men ingen stat hade ännu

ratificerat den. Den reviderade stadgan träder i kraft efter ratifikation av

tre medlemsstater.

4 Tilläggsprotokollet till den europeiska

sociala stadgan angående ett kollektivt

klagomålsförfarande

4.1 Nuvarande ordning

Den nu gällande ordningen för övervakning av efterlevnaden av den

europeiska sociala stadgan bygger på rapporter om tillämpningen av

stadgan som de fördragsslutande staterna lämnar. Hela

kontrollförfarandet har som tidigare nämnts modifierats efter den

översyn som inleddes i början av 1990-talet. För närvarande sker

kontrollen genom insatser från följande organ:

 Den oberoende expertkommittén, som består av nio medlemmar

valda av ministerkommittén och biträdda av en observatör från

Internationella Arbetsorganisationen (ILO). Expertkommittén granskar

staternas rapporter och gör en rättslig bedömning av om staterna

uppfyller sina åtaganden.

 Regeringskommittén, som består av representanter för de

fördragsslutande staterna, biträdda av observatörer från europeiska

arbetstagar- resp. arbetsgivarorganisationer. Denna kommitté bereder

ministerkommitténs beslut. Framför allt väljer kommittén ut, på basis av

sociala, ekonomiska och andra överväganden, de situationer som enligt

dess uppfattning borde vara föremål för rekommendationer till berörd

fördragsslutande part.

 Ministerkommittén, som antar en resolution som omfattar hela

övervakningsperioden och som, sedan 1993, har innehållit individuella

rekommendationer till stater som inte uppfyllt stadgans krav.

Syftet med det av reformkommittén föreslagna nya kontrollförfarandet,

det kollektiva klagomålsförfarandet, är att göra övervakningen av

efterlevnaden av den sociala stadgan mer effektiv än den kan bli när den

enbart bygger på de fördragsslutande parternas egna rapporter. Med

förebild från ILO har syftet varit att i större utsträckning involvera

representanter för parterna på arbetsmarknaden men även andra enskilda

organisationer, s.k. non-governmental organisations eller NGO:s , i

kontrollen av hur staterna uppfyller de olika åtagandena enligt stadgan.

Protokollet erbjuder en möjlighet till ett kontrollförfarande som är

snabbare än den regelbundna granskningen av staternas rapporter.

Förfarandet skall ses som ett komplement till granskningen av

rapporterna, som även fortsättningsvis kommer att utgöra grundvalen för

övervakningsproceduren.

4.2 Tilläggsprotokollets innehåll

Tilläggsprotokollets franska och engelska originaltexter och en svensk

översättning finns i bilaga 3. Till protokollet finns också en förklarande

rapport, som inte är av bindande karaktär, se bilaga 4.

Inledningen

I inledningen till protokollet anges bakgrunden till och syftet med det nya

instrumentet. Protokollet är en av de åtgärder som Europarådet vidtagit

för att förbättra genomförandet av de sociala rättigheter som 1961 års

sociala stadga innehåller. De andra åtgärderna är enligt den förklarande

rapporten antagandet av det tidigare omnämnda tilläggsprotokollet från

1988, ändringsprotokollet från 1991 och de nya rapporteringsreglerna.

Artikel 1

I denna artikel anges tre kategorier av organisationer som har rätt att

anföra klagomål som en direkt följd av att protokollet har trätt i kraft i

förhållande till en viss stat.

1. Först och främst nämns, under a, internationella arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationer som avses i artikel 27 punkt 2 i 1961 års

sociala stadga. Det är sådana organisationer som nu deltar som

observatörer vid regeringskommitténs sammanträden (EFS, UNICE och

OIE).

2. Enligt punkt b får också andra internationella enskilda

organisationer (international non-governmental organisations,

"INGO:s") anföra klagomål. En förutsättning för detta är att dessa

organisationer har s.k. konsultativ status hos Europarådet. Därtill

kommer att de måste finnas upptagna på en särskild lista som

regeringskommittén upprättat enligt ett särskilt förfarande beslutat av

ministerkommittén den 22 juni 1995. Innehållet i detta förfarande i detalj

framgår av p. 20 i den förklarande rapporten. Syftet är att säkerställa att

den organisation som ges rätt att anföra klagomål också har kompetens

på ett relevant område.

3. Den tredje gruppen, som nämns under c, utgörs av representativa

nationella arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer som finns i den

berörda fördragsslutande staten. I protokollet anges inte vad som menas

med representativ. Enligt den förklarande rapporten är avsikten att den

oberoende expertkommittén skall avgöra den saken. Om en stat inte har

nationella regler för att fastställa representativiteten kan faktorer som

antalet medlemmar och organisationens faktiska betydelse som

förhandlingspart i nationen i fråga få betydelse.

Artikel 2

Enligt denna artikel kan även nationella enskilda organisationer,

( NGO:s ), andra än arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, få rätt

att anföra klagomål men endast om den fördragsslutande staten i fråga

avgett en särskild förklaring angående detta. Enligt punkten 2 i artikeln

kan en sådan förklaring avges för en bestämd tidsperiod. Den kan dock

inte, enligt p. 28 i den förklarande rapporten, endast avse vissa

organisationer eller klagomål beträffande vissa artiklar i stadgan. Har en

stat lämnat en förklaring enligt artikeln är det även i detta fall den

oberoende expertkommittén som avgör om organisationen i fråga är

"representativ" och har sådan "särskild sakkunskap" som denna artikel

kräver för rätt att anföra klagomål.

Artikel 3

I denna artikel anges att både internationella och nationella enskilda

organisationer som har rätt att anföra klagomål enligt protokollet endast

får göra det i sådana frågor i vilka de har en särskild sakkunskap.

Huruvida detta krav är uppfyllt avgör den oberoende expertkommittén i

samband med att den prövar om klagomålet i fråga skall tas upp till

behandling eller inte.

Artikel 4

I artikeln anges tre krav som måste vara uppfyllda för att ett klagomål

skall tas upp till behandling. Vid utarbetandet av förslaget till protokoll

förutsatte reformkommittén att andra föreskrifter om förfarandet borde

kunna utformas av det organ som skulle pröva klagomålen, dvs. den

oberoende expertkommittén. I den förklarande rapporten (p. 31) anges att

sådana föreskrifter måste beakta följande punkter som reformkommittén

enades om efter interna diskussioner:

 ett klagomål får tas upp till behandling även om ett liknande fall

redan har lagts fram vid ett annat nationellt eller internationellt organ;

 att klagomålet rör en fråga som redan behandlats inom ramen för

stadgans ordinarie övervakningsförfarande utgör inte i sig ett hinder för

att tas upp till behandling. På detta område skall den oberoende

expertkommittén ges "a sufficient margin of appreciation";

 klagomålen får endast röra frågan om en stats lagar och praxis står i

överensstämmelse med en bestämmelse i stadgan. Individuella

situationer kan inte bli föremål för prövning.

Artikel 5

I denna artikel anges hur förfarandet inleds. Det kan noteras att

klagomålen skall vidarebefordras "utan dröjsmål".

Artikel 6

Artikeln rör frågan om klagomålet skall tas upp till prövning eller ej.

Både den stat som klagomålet riktar sig mot och den klagande skall ges

tillfälle att lämna upplysningar och synpunkter, och kommittén kan

endast ta upp ett klagomål till behandling om staten ifråga getts tillfälle

att yttra sig över det. Bestämmelsen hindrar däremot inte kommittén från

att avvisa ett klagomål som uppenbart ogrundat utan att sådan

information som anges i artikeln inhämtats.

Artikel 7

I denna artikel anges de viktigaste momenten i prövningen av innehållet i

de klagomål som tagits upp till behandling. Stor vikt är även här lagd

dels vid att båda parter hörs, dels vid att arbetet sker inom rimliga

tidsfrister.

Enligt punkten 1 har alla fördragsslutande parter i stadgan rätt att få

information om att ett klagomål tagits upp till behandling. Men det är

enbart parter till detta protokoll som har rätt att komma in med

kommentarer i ärendet.

Punkt 2 ger de internationella arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationerna (artikel 1a) rätt att yttra sig över klagomål

som anförts av andra organisationer.

De parter som ärendet rör har enligt punkten 3 rätt att yttra sig över de

yttranden som kommit in från andra parter.

Enligt punkt 4 kan också ett muntligt inslag i förfarandet få

förekomma. Förhör kan hållas om expertkommittén skulle anse det

nödvändigt. En part är oförhindrad att begära ett sådant förhör.

Artikel 8

Artikeln anger att förfarandet hos den oberoende expertkommittén skall

avslutas med att denna kommitté avger en rapport. Vidare anges till vilka

rapporten skall överlämnas och hur den skall offentliggöras.

Det kan noteras att hela det kollektiva klagomålsförfarandet i princip

är hemligt. Följande information får dock offentliggöras: det faktum att

en viss organisation ingett klagomål mot en viss stat, grunden för

klagomålet och beslutet att ta upp klagomålet till behandling.

Artikel 9

Artikeln behandlar ministerkommitténs roll i förfarandet, som i princip är

densamma som enligt det normala övervakningsförfarandet: en

resolution antas, eller, om expertkommittén funnit att en stat brutit mot

stadgan, en rekommendation riktas till staten i fråga. Ministerkommittén

kan inte frångå den rättsliga bedömning som gjorts av expertkommittén,

men den kan basera sitt ställningstagande på sociala, ekonomiska och

andra överväganden. Den kan, enligt andra punkten också konsultera

regeringskommittén. För detta krävs dels att det är fråga om "nya frågor",

dels att två tredjedelar av de fördragsslutande parterna i stadgan står

bakom beslutet.

Artikel 10

Enligt artikeln skall en rekommendation som riktats till en stat följas upp

på så sätt att staten skall lämna information om åtgärder som vidtagits

vid närmaste rapporteringstillfälle, oavsett om det enligt de normala

reglerna skulle rapporteras om bestämmelsen i fråga då.

Artikel 11

Artikeln anger att protokollet inte endast skall tillämpas på den sociala

stadgan utan även på 1988 års tilläggsprotokoll, om en stat är part i det

protokollet.

Artikel 12

Denna artikel klargör att förfarandet enligt protokollet inte skall anses stå

i strid med ordalydelsen i den i artikeln omnämnda punkten i bilagan till

stadgan, enligt vilken övervakningen av stadgan regleras endast i del IV

av stadgan.

Artikel 13 15

Artiklarna innehåller sådana ikraftträdande- och slutbestämmelser som

Europarådets konventioner normalt upptar. Protokollet träder inte i kraft

förrän fem stater har förklarat sig bundna av det.

4.3 Godkännande av tilläggsprotokollet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner 1995 års

tilläggsprotokoll till den europeiska sociala stadgan om ett kollektivt

klagomålsförfarande, utan den särskilda förklaringen enligt artikel 2 i

protokollet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som svarat på remissen

tillstyrker eller har inget att erinra mot att Sverige godkänner

tilläggsprotokollet. En majoritet av remissinstanserna godtar också

förslaget att Sverige för närvarande inte avger en särskild förklaring

enligt artikel 2 i protokollet om att ge andra nationella enskilda

organisationer än arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer klagorätt.

Handikappombudsmannen, Jämställdhetsombudsmannen,

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Handikappförbundens

Samarbetsorganisation och Sveriges Kristna Råd anser dock att sådana

nationella organisationer bör ges klagorätt. Riksförbundet Hem och Skola

framhåller att utvecklingen på sikt bör vara att sådana organisationer får

klagorätt.

Skälen för regeringens förslag: Tilläggsprotokollet angående ett

kollektivt klagomålsförfarande utgör en viktig del av det arbete som

bedrivits inom Europarådet under hela 1990-talet i syfte att reformera

och stärka medborgarnas ekonomiska och sociala rättigheter. Genom

protokollet förstärks övervakningen av stadgans efterlevnad och

organisationerna, särskilt arbetsmarknadens parter, ges en aktiv roll i

övervakningsförfarandet.

Sverige har sett mycket positivt på det ovannämnda reformarbetet och

har arbetat aktivt för att åstadkomma att tilläggsprotokollet blir ett

verksamt instrument som kan stärka sociala stadgans ställning. Att ge

organisationerna på arbetsmarknaden en klagorätt liknande den de sedan

länge haft inom ramen för ILO är helt i linje med svenska strävanden.

Det får också ses som ett stort framsteg att de internationella enskilda

organisationerna nu för första gången ges rätt att framföra klagomål.

Enligt regeringens mening har protokollet fått en utformning som

Sverige bör kunna godta.

Frågan är då om Sverige i samband med en kommande ratifikation av

protokollet skall avge en förklaring enligt artikel 2 i protokollet, dvs

förklara att Sverige tillerkänner även andra representativa nationella

enskilda organisationer inom sin jurisdiktion som har särskild

sakkunskap i frågor som regleras av stadgan, rätten att anföra klagomål

mot Sverige.

Ingen av de stater som hittills har förklarat sig bundna av protokollet,

dvs. Cypern, Italien och Norge, har avgett en sådan förklaring.

I promemorian har föreslagits att även Sverige bör avvakta med att

avge en sådan särskild förklaring. De flesta av remissinstanserna har

accepterat detta. Några av remissinstanserna, bl.a.

Handikappombudsmannen, anser dock inte att det finns något bärande

argument för att utesluta de aktuella organisationerna från klagorätt.

Handikappombudsmannen framhåller att en utökad klagorätt åt

sammanslutningar av enskilda innebär ett inslag av ökad demokrati i den

internationella politiken och att detta är i linje med utvecklingen

internationellt.

Regeringen delar uppfattningen att inte bara de internationella utan

även nationella enskilda organisationer har en viktig roll när det gäller att

bevaka att rättigheter, som de är särskilt berörda av, genomförs i

praktiken. Som Diskrimineringsombudsmannen påpekar innehåller den

europeiska sociala stadgan flera bestämmelser som inte avser

arbetsmarknaden, och som därmed i princip rör intressen som normalt

inte företräds av nationella arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer.

Enligt regeringens mening finns det dock skäl för att inte redan nu

avge en förklaring enligt artikel 2. Som anförts i promemorian kommer i

det nya förfarandet den oberoende expertkommittén att få helt nya

uppgifter den skall bl.a. ta ställning till om en viss organisation är

 representativ respektive har särskild sakkunskap och den skall

bedöma om ett visst klagomål gäller en fråga i vilken en organisation har

 särskild sakkunskap . Detta gäller klagomål både från internationella

och nationella organisationer. Det kan nämnas att när det gäller

internationella enskilda organisationer har regeringskommittén ett

inflytande på så sätt att den skall fastställa en särskild lista med

organisationer som skall få klagorätt (artikel 1 b), vilket för övrigt ännu

inte skett (februari 1998). När det gäller att fastställa vilka nationella

organisationer enligt artikel 2 som skall få klagorätt har däremot varken

den ratificerande staten i fråga eller regeringskommittén något

inflytande. Som nyss nämnts är det den oberoende expertkommittén som

avgör den saken. Det kan därför finnas anledning att avvakta den praxis

som kommer att utvecklas i den oberoende expertkommittén när det

gäller vilka organisationer som ges klagorätt.

Sammanfattningsvis gör regeringen den bedömningen att

tilläggsprotokollet angående ett kollektivt klagomålsförfarande kan

godtas, men utan att det nu avges en särskild förklaring avseende artikel

2.

5 Den reviderade europeiska sociala stadgan

5.1 Stadgans huvudsakliga innehåll

Den reviderade europeiska sociala stadgan har utformats som ett från

1961 års stadga fristående instrument, och avsikten är att den så

småningom helt skall komma att ersätta denna. Den reviderade stadgan

har samma uppläggning som 1961 års stadga med en del I som innehåller

en målsättningsförklaring med en förteckning över de rättigheter som

sedan presenteras närmare i de enskilda artiklarna, med samma nummer,

i del II. Listan i 1961 års stadga på 19 artiklar har i den reviderade

stadgan utökats till 31. Fyra av dessa tolv nya artiklar är identiska med

artiklarna i 1988 års tilläggsprotokoll (artiklarna 20 23). Övriga åtta är

helt nya (artiklarna 24 31):

 rätten till skydd i fall av uppsägning,

 rätten till skydd av arbetstagares fordringar om arbetsgivaren blir

insolvent,

 rätten till värdiga arbetsförhållanden,

 rätten till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar,

 rätten för arbetstagarrepresentanter till skydd och till villkor som

underlättar deras verksamhet,

 rätten till information och samråd vid kollektiv uppsägning,

 rätten till skydd mot fattigdom och social utslagning,

 rätten till bostad.

Innehållet i några av de 19 artiklar som har sin motsvarighet i 1961 års

stadga har också ändrats i vissa avseenden, t.ex. vad gäller åldersgränser,

tidsfrister och tillämpningsområden. Även mer övergripande

förändringar har gjorts i några av artiklarna.

Den reviderade sociala stadgan innehåller ytterligare fyra avsnitt med

bestämmelser rörande åtaganden, övervakning av genomförandet av

åtagandena, ändringar, undertecknande, uppsägning etc., motsvarande i

huvudsak bestämmelser i 1961 års stadga.

Även den bilaga som är bifogad 1961 års stadga har sin motsvarighet i

den reviderade stadgan i form av ett tillägg. Detta har kompletterats med,

i vissa fall omfattande, anmärkningar till de nya artiklarna. Liksom

tidigare utgör detta tillägg till stadgan en integrerad del av densamma

(artikel 38 resp. artikel N).

En stat som förklarar sig bunden av den reviderade stadgan behöver

inte säga upp 1961 års stadga eller 1988 års tilläggsprotokoll. När den

reviderade stadgan godtagits upphör automatiskt motsvarande artiklar i

de nyss nämnda instrumenten att vara tillämpliga.

Stadgans engelska och franska originaltexter samt en svensk

översättning finns i bilaga 5. Till stadgan finns också en förklarande

rapport, som inte är av bindande karaktär, men som kan tjäna till ledning

vid tolkningen av de olika artiklarna, se bilaga 6.

5.2 Några utgångspunkter för ställningstagandet till

ratifikation

För godkännande av både 1961 europeiska sociala stadga och den

reviderade stadgan krävs att de mål som anges i del I av respektive

stadga godkänns. Det får dock göras ett urval bland de rättigheter som

anges i de enskilda artiklarna i del II. Det finns vissa minimikrav för ett

sådant urval, som, beträffande den reviderade sociala stadgan anges i del

III, under artikel A, Åtaganden.

Vid den svenska ratifikationen av den sociala stadgan 1962 undantogs

tretton olika förpliktelser (numrerade punkter eller moment av enskilda

artiklar) i stadgan från ratifikation. År 1979 gjordes en genomgång av

dessa undantagna bestämmelser i syfte att undersöka om Sverige kunde

ratificera ytterligare förpliktelser i stadgan (PM 1979-01-23, dnr IS

286/79). De bestämmelser som inte ratificerats kunde, enligt

promemorian, liksom inför ratifikationen av stadgan 1962, delas in i tre

olika grupper:

a) bestämmelser som enligt svensk tradition regleras av parterna på

arbetsmarknaden, t.ex. artikel 4:2 om övertidsersättning,

b) bestämmelser som inte kan ratificeras på grund av den svenska

lagstiftningens utformning, t.ex. artikel 8:2 om uppsägningsförbud för

gravida kvinnor, och

c) bestämmelser som inte var lämpliga att ratificera p.g.a. att den

framtida utvecklingen skulle kunna komma i konflikt med den

ståndpunkt stadgan representerar eller att stadgans ståndpunkt över

huvud taget är osäker, t.ex. artikel 2:4 om tilläggssemester eller förkortad

arbetstid för vissa arbetstagarkategorier.

På grundval av genomgången i promemorian och de remissvar som

inkommit beslutade regeringen (Arbetsmarknadsdepartementet) den 17

maj 1979 (dnr IS 286/79) att ratifikation kunde ske av artikel 4:4, artikel

7:1 och artikel 19:7 på grund av ändrad lagstiftning.

De numrerade punkter eller moment i 1961 års stadga som Sverige inte

ratificerat är följande:

Artikel 2:1 fastställande av skälig arbetstid per dag och vecka,

Artikel 2:2 lön på allmänna helgdagar,

Artikel 2:4 tilläggssemester eller förkortad arbetstid för vissa

arbetstagarkategorier,

Artikel 4:2 förhöjd lön vid övertidsarbete,

Artikel 4:5 avdrag på lön,

Artikel 7:5 skälig lön för minderåriga och lärlingar,

Artikel 7:6 minderårigas yrkesutbildning,

Artikel 8:2 uppsägning av kvinnliga arbetstagare,

Artikel 8:4 kvinnors arbete nattetid och under jord,

Artikel 12:4 slutande av överenskommelser angående social

trygghet.

Även i fråga om den reviderade sociala stadgan kan alltså ett urval

göras bland de enskilda artiklarna. Vissa särskilda begränsningar för det

urvalet finns dock för de stater som ratificerat 1961 års stadga.

Med utgångspunkt från det behov av ställningstagande som krävs vad

gäller den reviderade sociala stadgan kan dess bestämmelser indelas i

följande olika kategorier:

 Artiklar resp. "numrerade punkter" som helt motsvarar sådana

bestämmelser i 1961 års sociala stadga och 1988 års tilläggsprotokoll

som Sverige redan har accepterat. Dessa artiklar anses accepterade enligt

artikel B i del III i den reviderade stadgan. Vad gäller dessa artiklar krävs

inget ställningstagande.

 Bestämmelser som har sin motsvarighet i artiklar som Sverige har

accepterat men som har ändrats. Även dessa artiklar anses accepterade

enligt den ovan nämnda artikel B. Här måste dock prövas huruvida

Sverige uppfyller kraven i bestämmelsen i dess nya lydelse.

 Bestämmelser som helt motsvarar icke-ratificerade artiklar i 1961 års

sociala stadga. Beträffande dessa görs en bedömning av om förändrade

förhållanden nu medför en annan bedömning än den som gjorts tidigare.

 Bestämmelser som har sin motsvarighet i icke-ratificerade artiklar i

1961 års sociala stadga, men som ändrats. I dessa fall görs en bedömning

av om den nya lydelsen och/eller förändrade förhållanden medför att

ratifikation kan ske.

 Helt nya bestämmelser, antingen i form av nya numrerade punkter

eller moment i en äldre artikel (t.ex. 3:4 och 10:4) eller helt nya artiklar

(artiklarna 24 31). Beträffande samtliga dessa krävs ett ställningstagande

till om de kan godtas eller inte.

5.3 Godkännande av den reviderade europeiska sociala

stadgan

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner den reviderade

europeiska sociala stadgan. Utöver bestämmelser som motsvarar

tidigare godtagna bestämmelser godtas punkterna 2:6, 3:1, 10:4, 15:3,

17:2, 19:11 och 19:12 samt artiklarna 25 27 och 29 31 i stadgans

del II.

Regeringens bedömning: Sverige bör avge en särskild

tolkningsförklaring i fråga om artikel E om icke-diskriminering.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inget

att erinra mot att Sverige ratificerar den reviderade europeiska sociala

stadgan och att ratifikationen sker i den omfattning som föreslås.

Arbetslivsinstitutet anser dock att ytterligare bestämmelser borde kunna

godtas därutöver, t.ex. 4:2 om rätt till förhöjd lön vid övertidsarbete, 4:5

om skydd mot avdrag på lön, 8:2 om uppsägningsskydd för gravida

kvinnor och 8:4 om bestämmelser för nattarbete för gravida kvinnor.

TCO anser att artikel 24 om uppsägningsskydd bör godtas.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: En allmän

utgångspunkt för regeringens ställningstagande är att det internationella

arbetet för att stärka de ekonomiska och sociala rättigheterna bör ges hög

prioritet. Från svensk sida stöder vi sådana strävanden både inom ramen

för FN och dess fackorgan och olika regionala organ.

Vad gäller Europarådet ser Sverige mycket positivt på att den

europeiska sociala stadgan uppmärksammats alltmer under senare tid.

Den har fått en särskilt stor betydelse för Europarådets nya

medlemsstater från Central- och Östeuropa. Stadgan har också fått en roll

inom EU. Som ett resultat av de diskussioner som under EU:s

regeringskonferens fördes om sociala rättigheter införs genom

Amsterdamfördraget hänvisningar till den europeiska sociala stadgan

både i ingressen till Maastrichtfördraget och i inledningen till det

socialpolitiska kapitlet i EG-fördraget.

Stadgan - liksom för övrigt relevanta ILO-instrument - kan utnyttjas

för att främja den sociala utvecklingen i Europa, inte minst i de länder

som ansökt om medlemskap i EU.

Revideringen av 1961 års europeiska sociala stadgan innebär ett viktigt

steg framåt i arbetet för att stärka de ekonomiska och sociala

rättigheterna i Europa. Sverige har aktivt deltagit i arbetet på den

välbehövliga moderniseringen av stadgan och gett sitt stöd åt det nya

instrumentet. Från svensk sida ser vi särskilt positivt på att nya

rättigheter som rör rätt till jämställdhet, rätt till information och

överläggning vid uppsägningar samt skydd mot sexuella och andra

trakasserier på arbetsplatsen tillförts stadgan samtidigt som vi välkomnar

att grundläggande rättigheter på det sociala området, som rätten till skydd

mot fattigdom och social utslagning och rätten till bostad också har getts

en plats i stadgan.

Enligt regeringens mening är det viktigt att den reviderade stadgan så

fort som möjligt kan träda i kraft. Omfattningen av de åtaganden som nu

föreslås bör därför utgå från gällande svensk lagstiftning. Några

ytterligare åtaganden som vore önskvärda men som kräver lagändring har

alltså nu inte övervägts. Om förutsättningar föreligger för att godta

ytterligare bestämmelser i den reviderade stadgan kan det ske vid en

senare tidpunkt genom en särskild förklaring (artikel A 3).

Nedan görs en genomgång av samtliga artiklar i den reviderade

stadgan.

Del I

Del I innehåller en förteckning över de rättigheter som stadgan innehåller

samt en målsättningsförklaring. Den bör utan vidare kunna godtas.

Del II

Artikel 1 Rätt till arbete

Ingen ändring har skett i artikeln i förhållande till 1961 års stadga.

Sverige har godtagit hela motsvarande artikel i 1961 års stadga och blir

bundet av den enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 2 Rätt till skäliga arbetsvillkor

Artikel 2:1 om arbetstid har inte ändrats.

Artikel 2:1 om arbetstid har inte godtagits av Sverige. De skäl mot

ratifikation som angavs 1962 och 1979, nämligen att ansvaret för de

frågor som regleras i denna artikel skälig arbetstid och

arbetstidsförkortning främst är parternas och inte statens bedöms ha

fortsatt giltighet. Tillkomsten av den nya reglering som införts i

arbetstidslagen som en följd av EG:s arbetstidsdirektiv (93/104/EEG)

medför ingen annan bedömning.

Enligt regeringens bedömning bör ratifikation därför inte ske.

Artikel 2:2 om lön för allmänna helgdagar har inte ändrats.

Artikeln har inte godtagits av Sverige. Det finns ingen anledning att

bedöma denna fråga på annat sätt än tidigare, nämligen att det är en fråga

som parterna på arbetsmarknaden ansvarar för. Det medför att artikeln

enligt regeringens bedömning inte heller nu bör ratificeras.

Artikel 2:3 om semester har nu ändrats på så sätt att kravet på betald

semester utökats från två till fyra veckor.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av artikeln enligt

artikel B i den reviderade stadgans del III. Ändringen bedöms inte

medföra något behov av ändring av svenska regler.

Artikel 2:4 har ändrats i syfte att framhålla att i första hand bör risker

som är förenade med farliga arbeten elimineras, först i andra hand bör

kompensation i form av reducerad arbetstid eller utökad semester komma

i fråga.

Artikeln har inte godtagits av Sverige med hänvisning till det skäl som

anges under c i avsnitt 5.2, dvs. osäkerhet om den kommande

utvecklingen. Vid frågans behandling 1979 påpekades att kortare

arbetstid och längre semester förekommer på en del håll genom

kollektivavtal, men inte nödvändigtvis p.g.a. arbetets art, och hänvisning

gjordes till de generella reformer som då var aktuella på arbetstids- och

semesterområdet. Samtliga remissinstanser gjorde då bedömningen att

ratifikation inte borde ske. Artikeln har nu ändrats och betoningen har

lagts på reducering av risker i första hand. Kravet på reducerad arbetstid

och utökad semester för särskilda grupper kvarstår dock. Med hänsyn till

detta och till den bedömning som gjordes 1979 borde ratifikation enligt

promemorian inte heller nu ske.

Vid remissbehandlingen av promemorian har ingen av

arbetsmarknadens parter haft någon invändning mot promemorians

bedömning. Enligt regeringens mening bör därför ratifikation inte ske, i

vart fall inte för närvarande.

Artikel 2:5 har inte ändrats.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 2:6 om skriftlig information om anställningsvillkor är ny.

Utformningen av artikeln anknyter till EG:s direktiv (91/533) i frågan.

Enligt tillägget till stadgan kan bl.a. vissa arbetstagare med tillfällig

anställning eller anställning av speciell beskaffenhet undantas från

artikelns tillämpningsområde.

De svenska reglerna på detta område återfinns i 6 a § lagen (1982:80)

om anställningsskydd (LAS). De undantag för vissa grupper av

arbetstagare som 1 § LAS innehåller bör rymmas inom ramen för de

undantag som får göras enligt stadgan för särskilda typer av anställningar

om det finns sakliga skäl. Enligt regeringens mening bör artikeln därför

kunna godtas.

Artikel 2:7 om nattarbete är ny. Enligt denna punkt skall nattarbetande

ges särskilt skydd. Någon motsvarande regel finns inte i 1961 års stadga.

Artikel 8:4 a) i den stadgan är begränsad till avse särskild reglering av

kvinnors användande i industriellt nattarbete. Den nya artikeln är avsedd

att ge skydd både åt män och kvinnor som utför nattarbete. Artikeln är

inte begränsad till nattarbete inom industrin. Vad som utgör nattarbete får

avgöras genom nationell lagstiftning eller praxis. Enligt den förklarande

rapporten kräver artikeln inte särskild reglering. Artikel J medger att det

är tillräckligt att artikeln tillämpas på det stora flertalet av de berörda

arbetstagarna.

Den svenska arbetstidslagen (1982:673) bygger på ett principiellt natt-

arbetsförbud, se 13 § arbetstidslagen. Visst nattarbete är tillåtet med stöd

av lagens undantagsregel. Avvikelser får dock göras med stöd av

kollektivavtal. I EG:s arbetstidsdirektiv (93/104/EG) finns särskilda

regler om nattarbete, bl.a. om nattarbetets längd. Genom de ändringar

som skett 1996 i arbetstidslagen skall dessa regler iakttas i kollektivavtal

som ingåtts med avvikelse från lagens bestämmelser. En arbetsgivare har

också på grund av reglerna i arbetsmiljölagens (1977:1160) andra resp.

tredje kapitel skyldighet att tillförsäkra nattarbetande ett skydd för hälsa

och säkerhet som är tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur.

Särskilda föreskrifter om hälsoundersökning av nattarbetande har

nyligen, med anledning av EG-direktivet, beslutats av

Arbetarskyddsstyrelsen.

Vissa grundläggande skyddsregler är alltså av tvingande karaktär.

Därutöver sker dock kompensation för nattarbete i form av arbetstid, lön

eller liknande förmåner genom regler i kollektivavtal. De frågor som

artikeln avser att reglera, nämligen särskilda åtgärder för nattarbetare, får

därför i betydande utsträckning, liksom de frågor som artikel 2:1 och 2:2

behandlar, anses vara ett ansvar för parterna på arbetsmarknaden.

Av remissyttrandena från arbetsmarknadens parter framgår att dessa

delat eller inte haft någon invändning mot promemorians bedömning att

ratifikation inte bör ske av artikeln. Det har inte heller någon annan av

remissinstanserna. Enligt regeringens mening bör därför ratifikation inte

ske, i vart fall inte för närvarande.

Artikel 3 Rätt till säkra och hälsosamma arbetsförhållanden

Artikeln har fått en ny inledning och två nya punkter, och de nuvarande

punkterna har redigerats om. Genom den nya inledningen framhålls att

samrådet med parterna på arbetsmarknaden i dessa frågor gäller hela

innehållet i artikeln.

Artikel 3:1 är ny och innehåller krav på staterna att utforma och

genomföra en nationell politik vad gäller hälsa och säkerhet på

arbetsplatsen och arbetsmiljö.

Det krav som ställs på att den nationella politiken på detta område

utformas i samråd med parterna på arbetsmarknaden bör kunna anses

uppfyllt genom den utformning som getts regelverket på

arbetsmiljöområdet, nämligen en ramlagstiftning som förutsätter att

parterna i väsentliga hänseenden tar ansvaret för att förverkliga målen.

Reglerna i arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbetsmiljöförordningen

(1977:1166) samt i föreskrifter utfärdade av Arbetarskyddsstyrelsen får

anses vara utformade på ett sätt som innebär att kraven i artikeln är

uppfyllda. Den bör alltså kunna ratificeras.

Artikel 3:2 motsvarar artikel 3:1 och 3:3.

Artikel 3:3 motsvarar artikel 3:2 och 3:3.

Sverige har godtagit artiklarna 3:1 3 i 1961 års stadga och blir bundet

av dessa artiklar enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 3:4 är ny och ställer krav på staterna att främja en fortgående

utveckling av en förebyggande företagshälsovård. Hur det skall ske får

enligt tillägget bestämmas i enlighet med nationella lagar eller

förordningar, kollektivavtal eller andra åtgärder som är lämpliga enligt de

nationella förhållandena.

Svensk lagstiftning innehåller vissa bestämmelser som särskilt reglerar

företagshälsovård. Enligt 32 § 3 b mom. kommunalskattelagen

(1928:370) beskattas inte en anställds förmån av företagshälsovård.

Vidare har en arbetsgivare rätt att göra avdrag för kostnader för

företagshälsovård enligt punkt 34 av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen. Bestämmelsen i 3 kap. 2 § andra stycket

arbetsmiljölagen kan sägas bygga på förutsättningen att

företagshälsovården skall vara en angelägenhet för och vila på en

samverkan mellan arbetsmarknadens parter. Bestämmelsen i

arbetsmiljölagen om arbetsgivarens skyldighet att föranstalta om

företagshälsovård tar därför sikte på endast arbetsmiljöer där

arbetsuppgifterna är förenade med så speciella påfrestningar och risker

att tillgång till företagshälsovård måste ses som en absolut nödvändighet

för att förebygga ohälsa eller olycksfall bland de anställda. Kollektivavtal

om företagshälsovård finns i dag bl.a. på hela den statliga och

kommunala sektorn samt inom handels, stål- och metallindustrin och

byggbranschen. Sedan några år tillbaka saknas emellertid ett centralt

avtal mellan LO och SAF om företagshälsovård. När det gäller

företagshälsovårdens täckningsgrad framgår det av en undersökning som

redovisas i Statskontorets rapport Företagshälsovården i dag (1997:2) att

73 procent av alla anställda uppger att de har tillgång till

företagshälsovård. En kvalitetssäkringsmodell för företagshälsovården

har tagits fram av Arbetarskyddsstyrelsen tillsammans med

arbetsmarknadens parter och Föreningen Svensk Företagshälsovård och

håller nu på att införlivas.

En uppgift i regeringens arbetslivspolitik är att förebygga

arbetsrelaterade fysiska och psykiska belastningar samt att hjälpa dem

som drabbas av ohälsa tillbaka till arbetslivet. Arbetarskyddsstyrelsen har

utfärdat föreskrifter om arbetsanpassning och rehabilitering (AFS

1994:1) och internkontroll av arbetsmiljön (AFS 1996:6). Med ett bra

förebyggande arbete och tidiga rehabiliteringsinsatser ökar

förutsättningarna för ett säkert och utvecklande arbetsliv samt för

produktivitetsförbättringar och minskade kostnader både för

arbetsgivaren och det allmänna.

Sverige ratificerade år 1986 ILO-konventionen (nr 161) om

företagshälsovård. Sveriges rapporter om tillämpningen av denna

konvention har föranlett vissa frågor från ILO:s expertkommitté för

tillämpningen av konventioner och rekommendationer vad gäller bl.a.

den svenska företagshälsovårdens täckningsgrad. Det har ibland

ifrågasatts om Sverige uppfyller de krav konventionen ställer sedan det

tidigare statliga stödet till företagshälsovården upphörde.

För närvarande pågår ett av regeringen initierat utredningsarbete som

avser arbetsgivarens skyldigheter och företagshälsovårdens uppgifter.

Resultatet av det arbetet bör enligt regeringens mening avvaktas innan ett

beslut kan fattas om godkännande av denna artikel bör ske eller ej.

Artikel 4 Rätt till skälig lön

Artikeln har inte ändrats.

Sverige har godtagit artiklarna 4:1, 4:3 och 4:4 och blir bundet av

dem enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 4:2 och 4:5 rör lönefrågor och har inte ratificerats av Sverige. I

promemorian föreslås att ratifikation inte heller nu bör ske, eftersom det

rör sig om frågor som i huvudsak regleras av parterna på

arbetsmarknaden. Arbetslivsinstitutet anser dock inte att skälen för att

avstå från godkännande av artikel 4:2, rätt till övertidsersättning, och 4:5,

skydd mot avdrag på lön, är hållbara. Institutet delar visserligen

uppfattningen att arbetsmarknadens parters ansvar för regleringen av

vissa områden inte bör inskränkas, och anser att denna argumentation har

särskild bärighet inom områden som rör arbetstid och lönefrågor. Enligt

institutet borde Sverige trots detta överväga ratificering av artikel 4:2

eftersom de normerande kollektivavtalen i det närmaste undantagslöst

tillerkänner arbetstagare förhöjd ersättning vid övertidsarbete. Institutet

påpekar att arbetstagare utanför det kollektivavtalsreglerade område

genom en utfyllnadsregel utformad av Arbetsdomstolen har getts en

sådan rätt, varför det borde vara självklart att den svenska regleringen

uppfyller stadgans krav. Argumentet att bestämmelsen uppfylls främst

genom kollektivavtal borde därför enligt institutet ge vika, liksom det

fick göra vid 1962 års godkännande av den grundläggande artikel 4:1 om

rätt till skälig lön, vilken Sverige alltså godtagit. När det gäller rätten till

skydd mot avdrag på lön finns det, påpekar institutet, lagregler bl.a. i

lagen (1970:215) om arbetsgivarens kvittningsrätt. Lagreglerna på

området är visserligen dispositiva till förmån för kollektivavtal, men

även kvittningsregler som fastställts i kollektivavtal uppfyller stadgans

krav enligt institutet.

När det gäller bedömningen av om ratifikation av de nu aktuella

artiklarna bör ske eller inte vill regeringen först erinra om följande. Vid

den genomgång av icke-ratificerade bestämmelser som gjordes 1979

konstaterades i den promemoria som upprättats i ärendet att bl.a. artikel

4:2 hörde till det område som helt regleras genom kollektivavtal, och att

frågan om ratifikation därför borde avgöras av arbetsmarknadens parter.

Vad gäller artikel 4:5 noterades att området lagreglerats i och med 1970

års lag men eftersom lagen medger att kvittning kan ske genom kollek-

tivavtal borde det ankomma på arbetsmarknadens parter att ta ställning

även i den ratifikationsfrågan. Vid remissbehandlingen av 1979 års

promemoria avstyrkte alla remissinstanser utom dåvarande statens

arbetsgivarverk ratifikation av artikel 4:2. Beträffande artikel 4:5

avstyrktes ratifikation av samtliga utom arbetsgivarverket och SAF. Den

sistnämnda organisationen uttalade sig inte om artikel 4:5.

Arbetsmarknadens organisationer framhöll att en ratifikation av

förpliktelser som kan uppfyllas genom avtal mellan arbetsmarknadens

parter innebär att staten påtar sig ansvar för hur dessa avtal skall

utformas i framtiden helt eller delvis, vilket organisationerna uppfattade

som ett avsteg från principerna om arbetsmarknadsparternas frihet från

statlig inblandning i avtalsfrågor.

Vid remissbehandlingen av den nu aktuella promemorian har ingen av

arbetsmarknadens parter gett uttryck för uppfattningen att en ratifikation

nu bör ske.

Regeringen delar i och för sig Arbetslivsinstitutets uppfattning om hur

rättsläget är att bedöma vad gäller uppfyllandet av stadgans krav i artikel

4:2 och 4:5 för svensk del. Detta är dock inte i sig tillräckligt för att

ratifikation bör ske. Även idag bör avgörande vikt ges åt parternas

ställningstagande i ratifikationsfrågan. Det principiella argumentet om att

undvika statlig inblandning i avtalsfrågorna på detta område kvarstår

alltså. Det är visserligen riktigt att den principen inte följts när det gäller

artikel 4:1, rätten till skälig lön. Den bestämmelsen ansågs vid 1962 års

ratifikation så allmänt hållen och självklar att principen om

arbetsmarknadsparternas autonomi i lönebildningsfrågor fick vika. Detta

får dock ses som en undantagssituation.

Enligt regeringens mening finns det alltså nu ingen anledning till

någon annan bedömning av ratifikationsfrågan än den som har gjorts

tidigare. Ratifikation av artiklarna 4:2 och 4:5 bör inte heller nu ske.

Artikel 5 Föreningsrätt

Artikeln, som Sverige godtagit, har inte ändrats. Sverige blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 6 Kollektiv förhandlingsrätt

Artikeln, som Sverige godtagit, har inte ändrats. Sverige blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 7 Rätt till skydd för barn och ungdom

Artikel 7:1 har inte ändrats.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 7:2 har ändrats. En åldersgräns på 18 år införts. Enligt en ny

bestämmelse i tillägget får undantag göras från denna åldersgräns genom

nationell lagstiftning under viss förutsättningar.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III.

Kravet på en åldersgräns på 18 år bör vara uppfyllt genom regleringen

i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om minderåriga ( AFS 1996:1).

Artikel 7:3 har inte ändrats.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 7:4 har ändrats. Åldersgränsen för den begränsade arbetstid

som krävs enligt artikeln har höjts från 16 till 18 år.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III. Kravet på en åldersgräns på 18 år bör

vara uppfyllt genom regleringen i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter

om minderåriga (AFS 1996:1).

Artikel 7:5 och 7:6 har inte ratificerats av Sverige och har inte ändrats.

Regeringen konstaterar att skälen till att artiklarna, som behandlar

lönefrågor för minderåriga arbetstagare och lärlingar, inte har godtagits

av Sverige är desamma som anförts vad beträffar sådana lönefrågor som

regleras i artiklarna 4:2 och 4:5. Med hänvisning till vad som sagts i

samband med behandlingen av dessa artiklar finner regeringen att det

saknas anledning att frångå den bedömning som tidigare gjorts i fråga om

ratifikation. Artikel 7:5 och 7:6 bör alltså inte heller nu ratificeras.

Artikel 7:7 har ändrats på så sätt att längden på den betalda semestern

har utökats från tre till fyra veckor.

Artikeln har godtagits av Sverige och Sverige blir bundet av den enligt

artikel B i den reviderade stadgans del III. Det nya kravet på minst fyra

veckors semester medför inget behov av ändrade svenska regler.

Artiklarna 7:8 10 har inte ändrats.

Artiklarna har godtagits av Sverige, som blir bundet av dem enligt

artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 8 Rätt till skydd för arbetstagare vid graviditet och barnsbörd

Artikeln har ändrats av jämställdhetshänsyn så att den är tillämplig på

kvinnliga arbetstagare endast vid graviditet och barnsbörd, vilket framgår

av rubriken och den inledande meningen.

Artikel 8:1 har ändrats så att kravet på mödraledighet utökats från 12

till 14 veckor.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III. Förlängningen av rätten till ledighet

från 12 till 14 veckor medför inget behov av ändring av svenska regler.

Artikel 8:2 om uppsägningsförbud i vissa fall beträffande gravida

kvinnor och kvinnor som har mödraledighet har ändrats. Enligt den nya

lydelsen börjar den period då uppsägningsförbud råder att löpa när

kvinnan meddelar sin arbetsgivare att hon är gravid och inte, som

tidigare, vid ledighetens början. I tillägget anges att undantag från

uppsägningsförbudet får göras i vissa situationer, t.ex. om "ifrågavarande

företag upphör med sin verksamhet".

Artikeln har inte godtagits av Sverige. Trots ändringen

överensstämmer inte det särskilda uppsägningsförbudet i artikeln med

reglerna om saklig grund i lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS).

Artikeln får anses inkludera ett förbud mot uppsägning på grund av

graviditet, men den går längre än så. Bestämmelsen bör, mot bakgrund av

expertkommitténs praxis, tolkas så att det är förbjudet för en arbetsgivare

att vidta uppsägning under den aktuella perioden, även om en uppsägning

sker på andra grunder, t.ex. arbetsbrist - som inte innebär att

verksamheten upphör - eller personliga skäl, t.ex. misskötsamhet - som

inte är så allvarlig att den utgör grund för avskedande. Detta innebär att

inte heller det uppsägningsskydd som finns i jämställdhetslagen

(1991:433) eller föräldraledighetslagen (1995:584) är tillräckliga för att

uppfylla kraven i artikeln.

Arbetslivsinstitutet förespråkar att en översyn skall göras av de svenska

regler som enligt promemorian inte anses vara förenliga med stadgans

bestämmelser i syfte att få en mer omfattande ratificering. Institutet anser

att det kan finnas anledning att överväga om den enskilde arbetstagaren

har något att vinna på att uppsägningsreglerna i LAS kompletteras genom

särreglering och uppsägningsskyddet därmed utvidgas till att också

omfatta det uppsägningsförbud som stadgas i artikel 8:2.

Som tidigare nämnts har regeringen gjort den bedömningen att

ratifikationsmöjligheterna bör ske utifrån gällande svensk rätt. Av den

anledningen bör ratifikation av artikel 8:2 nu inte ske.

Artikel 8:3 har inte ändrats.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 8:4, om nattarbete, har ändrats. Den nya artikeln motsvarar

närmast punkten a artikel 8:4 i 1961 års stadga. Tillämpningsområdet för

artikeln har begränsats från att ha gällt kvinnliga arbetstagare i allmänhet

till att endast omfatta gravida kvinnor, kvinnor som nyligen fött barn

eller ammar. En vidgning har samtidigt skett eftersom artikeln nu

omfattar nattarbete inom alla arbetsområden. Mönstret för utformningen

av tillämpningsområdet har hämtats från ILO-konventionen (nr 171) om

nattarbete och EG-direktivet (92/85) om gravida arbetstagare. Artikeln

kräver att det utfärdas bestämmelser om nattarbete för gruppen

arbetstagare i fråga.

Artikeln har inte godtagits av Sverige. Frågan är nu om ändringen av

artikeln ger anledning till en annan bedömning, särskilt som Sverige nu

infört regler som genomför EG:s direktiv om gravida arbetstagare

(92/85/EEG). Det finns numera särskilda bestämmelser om omplacering

och ledighet för arbetstagare som väntar barn, nyligen fött barn eller

ammar i föräldraledighetslagen (1995:584). Arbetarskyddsstyrelsen har

också utfärdat föreskrifter om arbete som utförs av dessa kategorier

arbetstagare (Gravida och ammande arbetstagare, AFS 1994:32). I

föreskrifterna finns en regel, 8 §, om förbud mot att i vissa fall ålägga

kvinnor som är gravida eller fött barn högst 14 veckor tidigare nattarbete.

Regeln ansluter nära till artikel 7 om nattarbete i EG-direktivet.

 De svenska reglerna på området bygger på uppfattningen att nattarbete

normalt inte innebär någon risk vid graviditet eller vid amning. I vissa

fall kan dock nattarbete bli alltför påfrestande, t.ex. vid sammanhängande

perioder av nattarbete med samtidig och påtaglig fysisk och/eller psykisk

belastning, utan tillräckliga vilopauser. Om en sådan bedömning görs

skall åtgärder vidtas. I övrigt gäller de arbetstidsregler som följer av

arbetstidslagstiftning och kollektivavtal.

Åtagandet enligt artikel 8:4 innebär "att utfärda bestämmelser för natt-

arbete" för denna kategori kvinnliga arbetstagare. Artikelns ordalydelse

anger inte vad för typ av bestämmelser det skall vara fråga om, och det

går därför inte att bedöma om detta åtagande sträcker sig längre än den

nyss redovisade svenska regleringen. Eftersom artikelns ordalydelse på

denna punkt är densamma som i 1961 års stadga kan viss ledning hämtas

från expertkommitténs praxis. Enligt denna måste bestämmelserna i fråga

specificera villkoren för nattarbete, som t.ex. eventuellt behov av tillstånd

från yrkesinspektionen, arbetstid, raster, längden på ledigheten efter natt-

arbete etc.

Arbetslivsinstitutet ifrågasätter de skäl som presenteras i promemorian

mot att ratificera artikel 8:4. Enligt institutet kan det ifrågasättas om

argumentet att undvika särreglering är hållbart när en sådan reglering

avser att skydda kvinnor i en för kvinnor exklusiv situation från

hälsorisker och därmed tillvarata ett särskilt skyddsvärt intresse. Detta

borde enligt institutet inte stå i strid med de jämlikhetsskäl som i andra

fall motiverar ett undvikande av en sådan reglering.

Enligt regeringens mening är den svenska regleringen av nattarbete för

den aktuella gruppen kvinnor tillfredsställande. I dag regleras nattarbete

liksom annan arbetstid i mycket stor utsträckning genom kollektivavtal

som ingåtts genom avvikelse från arbetstidslagen. Därtill kommer den

reglering i speciella situationer som återfinns i de ovan nämnda

föreskrifterna från Arbetarskyddsstyrelsen. Detta är alltså ett område som

arbetsmarknadens parter i stor utsträckning förfogar över. Redan av den

anledningen bör en ratifikation anstå av samma skäl som anförts

beträffande bestämmelserna om arbetstid i artikel 2.

Ett godtagande av artikel 8:4 skulle dessutom kunna innebära krav på

ytterligare särreglering för gruppen ifråga. En viktig svensk utgångspunkt

i detta sammanhang är, som JämO påpekar, att i möjligaste mån undvika

särbestämmelser för kvinnor i arbetslivet. Jämställdhetsskäl talar alltså

mot att Sverige skulle åta sig att införa bestämmelser av detta slag.

Enligt regeringens bedömning bör därför en ratifikation av artikeln inte

ske.

Artikel 8:5 är ny. Den motsvarar närmast artikel 8, punkten 4b i 1961

års stadga, som har ändrats så att förbudet mot vissa typer av farligt

arbete endast avser kvinnliga arbetstagare som är gravida, nyligen fött

barn eller ammar och inte kvinnor i allmänhet som tidigare.

Sverige har inte godtagit artikel 8:4 i 1961 års stadga och är därför inte

heller bundet av denna artikel. Även här gäller frågan om ändringen av

artikeln ger anledning till en annan bedömning, särskilt som Sverige nu

infört nya regler som genomför EG:s direktiv om gravida arbetstagare

(92/85/EEG). De svenska reglerna på detta område återfinns i

föräldraledighetslagen (1995:584) samt i särskilda föreskrifter från

Arbetarskyddsstyrelsen med bestämmelser om förbud att sysselsätta

gravida eller ammande arbetstagare i vissa arbeten, t.ex. dykeriarbete och

blyarbete.

Stadgans artikel innehåller ett kategoriskt förbud mot att anlita gravida

kvinnor, kvinnor som nyligen fött barn och som ammar till gruvarbete

under jord. De svenska förbudsreglerna är annorlunda utformade. Endast

gruvarbete under jord som är förknippat med särskilda risker är förbjudet

(AFS 1986:17, ändrad AFS 1994:33). I Sverige är de flesta arbeten under

jord jämförbara med liknande arbeten på marknivå. Det är individuella

riskbedömningar som ligger till grund för ett eventuellt förbud. Någon

anledning till totalförbud finns inte enligt vår uppfattning.

Stadgans förbud på denna punkt sträcker sig alltså längre än de

svenska reglerna. Redan detta skulle kunna vara tillräckligt för att inte

ratificera artikeln. Artikeln innehåller därtill ett krav på att vidta särskilda

åtgärder för att skydda dessa kvinnors rättigheter i frågor som rör

anställningen. Vilka åtgärder som krävs lämnas öppet.

De svenska reglernas utformning samt sådana jämställdhetsskäl som

anförts vid ställningstagandet till artikel 8:4 medför enligt regeringens

mening att artikeln inte bör ratificeras.

Artikel 9 Rätt till yrkesvägledning

Artikeln har inte ändrats.

Sverige, som godtagit artikeln, blir bundet av den enligt artikel B i den

reviderade stadgans del III.

Artikel 10 Rätt till yrkesutbildning

Artikel 10:1 3 är oförändrade.

Sverige, som godtagit hela artikel 10 i 1961 års stadga blir bundet av

dessa artiklar enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 10:4 är ny. Enligt denna artikel åtar sig staterna att vid behov

vidta särskilda åtgärder för rehabilitering och återanpassning till

arbetslivet av långtidsarbetslösa.

I Sverige har åtgärder för att minska långtidsarbetslösheten haft hög

prioritet inom arbetsmarknads- och utbildningspolitiken. Arbets- och

kompetenslinjen har hävdats, dvs. en arbetslös som inte genast kan få ett

arbete skall erbjudas utbildning eller arbetsplatsförlagd praktik. Det är

först när inga andra alternativ återstår som kontant stöd erbjuds. Särskild

uppmärksamhet ges till personer som varit inskrivna mer än två år vid

arbetsförmedlingen.

De krav på särskilda åtgärder som ställs i artikeln borde enligt

regeringens mening vara uppfyllda utan några regeländringar. Artikeln

bör alltså kunna ratificeras.

Artikel 10:5 motsvarar artikel 10:4 i 1961 års stadga.

Sverige har godtagit artikel 10:4 och blir därmed bundet av artikeln

enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 11 Rätt till skydd för den enskildes hälsa

Artikel 11:1 och 11:2 har inte ändrats.

Sverige har godtagit artiklarna och blir bundet av dem enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 11:3 har ändrats på så sätt att orden "och olycksfall" lagts till i

slutet. Artikelns krav på att vidta förebyggande åtgärder gäller alltså inte

endast vad beträffar sjukdom utan även olycksfall.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Vad gäller det nya innehållet i artikeln kan följande nämnas när det

gäller svenska förhållanden på området. Ett av de övergripande målen i

den svenska hälso- och sjukvårdslagen, nämligen en god hälsa för hela

befolkningen, förutsätter allmänt förebyggande insatser. I lagens

förarbeten talas exempelvis om att begränsa riskerna i livsmiljön. Det

handlingsprogram för förebyggande av olycksfall på folkhälsoområdet

som har utarbetats inom EU har inte ansetts behöva medföra några

ändringar i svenska regler. Enligt regeringens bedömning behöver den

nya lydelsen av artikel 11:3 inte heller medföra några sådana ändringar.

Artikel 12 Rätt till social trygghet

Artikel 12:1 är oförändrad.

Sverige har godtagit artikel 12:1 och blir bundet av den enligt artikel B

i den reviderade stadgans del III.

Artikel 12:2 har ändrats på så sätt att den inte längre hänvisar till ILO-

konventionen (nr 102) som referensnivå vad gäller social trygghet utan i

stället till den europeiska balken för social trygghet.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Regeringen delar Riksförsäkringsverkets bedömning att ändringen

hänvisning till den europeiska balken för social trygghet som

referensnivå inte medför något behov av ändrade svenska regler.

Sverige ratificerade balken 1965.

Artikel 12:3 har inte ändrats.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 12:4 har inte ändrats.

Sverige har inte godtagit artikeln. Vid den genomgång som gjordes

1979 var remissinstanserna eniga om att artikeln då inte borde ratificeras

av de skäl som framförts i promemorian, nämligen osäkerhet om den

framtida utvecklingen. Trots att Sverige i stort sett bedömdes uppfylla

kraven på likabehandling fanns problem vad gällde

sjukförsäkringsförmåner eftersom endast den nordiska

trygghetskonventionen då garanterade den utflyttande motsvarande

förmåner i inflyttningslandet. Sedan denna bedömning gjordes har

situationen förändrats inte minst som en följd av EES-avtalet och

Sveriges medlemskap i EU. Sociala stadgan omfattar dock för

närvarande fler länder än EES-avtalet.

Riksförsäkringsverket delar uppfattningen i promemorian att

ratifikationshindret får anses kvarstå. Juridiska fakultetsstyrelsen vid

Lunds universitet påpekar att Sverige genom EU-medlemskapet är

bundet till den samordning av socialförsäkringsförmåner som föreskrivs i

förordningen (EEG) nr 1408/71 och anser att en utvidgning av

samordningen av de europeiska socialförsäkringssystemen numera bör

ske på gemensam europeisk nivå.

Enligt regeringens mening bör ratifikation av artikel 12:4 inte ske.

Artikel 13 Rätt till social och medicinsk hjälp

Artikeln har inte ändrats. Sverige blir bundet av artikeln enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 14 Rätt att få tillgång till sociala tjänster

Artikeln har inte ändrats. Sverige blir bundet av artikeln enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III.

Artikel 15 Rätt till oberoende, social integrering och deltagande i

samhällslivet för personer med funktionshinder

Artikeln har ändrats på så vis att den inte längre endast behandlar

yrkesmässig rehabilitering utan även en rätt för personer med

funktionshinder till oberoende, social integrering och deltagande i

samhällslivet i allmänhet.

Det krävs av staterna att de åtar sig att utforma en särskild policy för

personer med funktionshinder. Så långt som möjligt bör nödvändiga

åtgärder vidtas inom ramen för de allmänna system som finns hellre än

genom särskilda institutioner, i linje med ministerkommitténs

rekommendation R(92)6.

Artikel 15:1 och 15:2 har ändrats.

Sverige, som har godtagit artiklarna, blir bundet av dem enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III. Ändringarna i dessa artiklar medför

enligt regeringens bedömning inte något behov av ändrade svenska

regler.

Artikel 15:3 är ny och handlar om deltagande i samhällslivet i

allmänhet.

Funktionshindrades fullständiga sociala integration och deltagande i

samhällslivet, bl.a. i de avseenden som särskilt anges i artikeln, främjas

bl.a. genom bestämmelser i

1. socialtjänstlagen (1980:620), dels de allmänna bestämmelserna om

socialt stöd och hjälp (bl.a. om färdtjänst och hemtjänst), dels särskilda

bestämmelser om funktionshindrade (bl.a. om bostad med särskild

service),

2. lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

3. lagen (1993:389) om assistansersättning

4. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) (sjukvård, hjälpmedel och

tolktjänst)

5. förordningen (1992:621) om statsbidrag till texttelefoner

6. förordningen (1988:890) om bilstöd till handikappade

7. lagen (1997:736) om färdtjänst.

De regler som finns på området bör enligt regeringens mening vara

tillräckliga för att artikeln skall kunna ratificeras.

Artikel 16 Rätt till socialt, rättsligt och ekonomiskt skydd för familjen

Artikeln är inte ändrad. Dess räckvidd har dock utökats som en följd av

att artikel 17 ändrats så att den inte längre handlar om "mödrar och barn"

utan om "minderåriga". I begreppet familj i artikel 16 kommer i

fortsättningen att ingå både en ensamstående förälder och den som lever i

par. Att även familjer med en ensamstående förälder täcks av artikeln

framgår av bestämmelsen i tillägget.

Sverige har godtagit artikeln och blir bundet av den enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III. Ändringen av artikelns räckvidd medför

inget behov av ändringar av svenska regler.

Artikel 17 Rätt till rätt till socialt, rättsligt och ekonomiskt skydd för

barn och ungdomar

Artikel 17:1 motsvarar den tidigare artikel 17 men vissa ändringar har

gjorts. Den behandlar, som ett komplement till artikel 7, förhållanden

som inte rör arbetslivet. tillägget av "rättsligt" skydd i artikeln syftar bl.a.

på att artikeln enligt expertkommitténs praxis även anses täcka barns

arvsrätt.

Enligt tillägget omfattar artikeln alla barn under 18 år, såvida de inte

enligt nationella regler blivit myndiga dessförinnan.

När det i artikel 1 talas om målsmän ("parents") avses även juridisk

vårdnadshavare.

Artikeln motsvarar artikel 17 i 1961 års stadga, som Sverige har

godtagit. Sverige blir bundet av artikeln enligt artikel B i den reviderade

stadgans del III.

Artikel 17:2 är ny. Åtagandet innebär att åtgärder skall vidtas i

samarbete med offentliga och privata organisationer för att till

minderåriga tillhandahålla gratis undervisning i grundskolan och

gymnasieskolan samt att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan.

Rätten till kostnadsfri undervisning innebär inte, enligt den förklarande

rapporten, att denna rätt kan utövas även i t.ex. privata skolor. Av

tillägget framgår att punkten inte heller innebär att undervisning upp till

18 års ålder måste vara obligatorisk.

Utbildningen i den svenska grundskolan och gymnasieskolan skall

vara avgiftsfri enligt 4 kap. 4 § respektive 5 kap. 21 § skollagen

(1985:1100). Regelbunden närvaro i skolan främjas på en rad olika sätt.

De krav som ställs i artikeln borde därmed vara uppfyllda.

Enligt regeringens mening bör ratifikation därför kunna ske.

Artikel 18 Rätt att utöva förvärvsarbete på annan parts territorium

Artikeln har inte ändrats.

Artikeln har godtagits av Sverige, som blir bundet av den enligt artikel

B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 19 Rätt till skydd och hjälp för migrerande arbetstagare och

deras familjer

Artikel 19:1 10 har inte ändrats.

En ändring har däremot skett i tillägget till punkten 6, på så sätt att

definitionen av begreppet "migrerande arbetstagares familj" ändrats. I

stället för "hustru och barn under 21 år som är beroende av honom" avses

i den reviderade stadgan make eller maka till den migrerande

arbetstagaren och ogifta barn, som är omyndiga enligt det mottagande

landets regler och beroende av arbetstagaren. Inget hindrar att en stat

väljer att använda sig av ett mer vidsträckt begrepp.

Sverige har godtagit artiklarna och blir bundet av dem enligt artikel B i

den reviderade stadgans del III. Ändringen i tillägget medför inget behov

av ändrade svenska regler.

Artikel 19:11 är ny. Enligt denna punkt åläggs staterna att främja och

möjliggöra undervisning i den mottagande statens språk för arbetstagaren

med familj. Det motiveras med språkkunskapernas betydelse för säkerhet

och hälsa på arbetsplatsen och för skyddet av andra rättigheter som rör

arbetet, liksom för integreringen av arbetstagaren med familj.

Enligt 13 kap. 1 § skollagen (1985:1100) syftar svenskundervisning för

invandrare (sfi) till att ge vuxna nyanlända invandrare grundläggande

kunskaper i svenska språket och om det svenska samhället. Varje

kommun är enligt 13 kap. 3 § samma lag skyldig att se till att sfi erbjuds.

Artikel 19:12 är ny. Den ålägger staterna att främja och så långt som

möjligt underlätta undervisning för den migrerande arbetstagarens barn i

dennes modersmål.

De bestämmelser som finns i 2 kap. grundskoleförordningen

(1994:1194) om elevers möjlighet att få undervisning i annat modersmål

än svenska torde uppfylla de krav som ställs i artikeln. Även elever i

gymnasieskolan har möjlighet att få sådan undervisning enligt regler i 5

kap. gymnasieförordningen (1992:394).

Bland remissinstanserna har TCO yttrat sig särskilt om artikel 19:11-

12. TCO tillstyrker att de båda nya punkterna ratificeras, men föreslår

dessutom att Sverige i lag reglerar även förskolebarnens rätt att utveckla

såväl sitt modersmål som att få undervisning i svenska.

Enligt regeringens bedömning är de existerande reglerna på området

tillräckliga för att Sverige skall kunna ratificera artiklarna 19:11 och

19:12.

Artikel 20 Rätt till lika möjligheter och lika behandling i frågor som

rör anställning och yrkesutövning utan diskriminering på grund av kön

Artikeln motsvarar artikel 1.1 i 1988 års tilläggsprotokoll.

Punkterna 2 4 har placerats i tillägget.

Sverige har ratificerat hela tilläggsprotokollet och blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 21 Rätt till information och samråd

Artikeln motsvarar artikel 2.1 i 1988 års tilläggsprotokoll.

Punkten 2 har placerats i tillägget.

Sverige har ratificerat hela tilläggsprotokollet och blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 22 Rätt att delta i avgöranden om och förbättring av

arbetsförhållandena och arbetsmiljön

Artikeln motsvarar artikel 3.1 i 1988 års tilläggsprotokoll.

Punkten 2 har placerats i tillägget.

Sverige har ratificerat hela tilläggsprotokollet och blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 23 Rätt till socialt skydd för äldre

Artikeln motsvarar artikel 4 i 1988 års tilläggsprotokoll. Uppdelningen

av artikeln i två särskilda punkter har dock tagits bort.

Sverige har ratificerat hela tilläggsprotokollet och blir bundet av

artikeln enligt artikel B i den reviderade stadgans del III.

Artikel 24 Rätt till skydd vid uppsägning

Artikeln är ny. Den måste godtas i sin helhet, dvs. både skyddet i a) mot

uppsägning utan saklig grund och rätten i b) till gottgörelse om sådan

uppsägning sker. Bestämmelsen innehåller också en uttrycklig rätt att

överklaga en uppsägning utan saklig grund till ett oberoende organ.

ILO-konventionen (nr 158) om uppsägning av anställningsavtal på

arbetsgivarens initiativ har varit förebild för artikeln.

I tillägget anges vissa definitioner (1). Vidare medges att undantag

görs för vissa typer av tidsbegränsade och tillfälliga anställningar samt

provanställningar (2). Tillägget innehåller också en förteckning, som inte

är uttömmande, över skäl som inte utgör saklig grund för uppsägning (3).

Slutligen anges att vad som kan anses som gottgörelse vid uppsägning

utan saklig grund får bestämmas genom nationella lagar och

förordningar, kollektivavtal eller på annat sätt som är lämpligt enligt

nationella förhållanden (4).

Sverige har ratificerat den ILO-konvention (nr 158) om uppsägning av

anställningsavtal på arbetsgivarens initiativ som har varit förebild för

artikeln. Kravet på saklig grund för uppsägning i artikelns första stycket

a) bör vara uppfyllt genom reglerna i 7 § lagen (1980:82) om

anställningsskydd, LAS. Stadgan kräver dock att alla arbetstagare skall

omfattas av detta skydd, med vissa i tillägget angivna undantag. Dessa

undantag främst tillfälligt anställda och provanställda är dock till viss

del av annan karaktär än de som finns i LAS. Något uttryckligt undantag

för sådana arbetstagare som räknas upp i 1 § LAS finns inte i stadgan.

Möjligen kan någon eller några av dessa grupper anses omfattade av

undantaget för arbetstagare som anställts för viss tid eller visst arbete

(punkten 2a i tillägget). Visserligen kan det hävdas att de, i den mån de

inte undantas från artikelns tillämpningsområde, i vart fall inte kan anses

stå helt utan uppsägningsskydd. En uppsägning som strider mot "lag och

goda seder" är inte rättsenlig enligt Arbetsdomstolens praxis. Det är

emellertid tveksamt om det är tillräckligt för att uppfylla stadgans krav.

Det kan nämnas att den ovan nämnda ILO-konventionen innehåller mer

långtgående undantag.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet påpekar att är det

möjligt att förfarandet i Arbetsdomstolen i vissa lägen inte heller

uppfyller stadgans krav på en opartisk rättslig prövning och att detta

skulle vara ytterligare ett skäl för att inte ratificera bestämmelsen. TCO

anser däremot att ratificering bör ske och att lagen om anställningsskydd

bör ändras så att detta blir möjligt.

Som tidigare nämnts är utgångspunkten för regeringens förslag att det

ställningstagandet till ratifikation av stadgans olika artiklar som nu görs

skall ske utifrån gällande svensk rätt. Eftersom lagändringar troligen

skulle krävas för att uppfylla åtagandet enligt artikel 24 bör alltså den

artikeln nu inte ratificeras.

Artikel 25 Rätt till skydd av arbetstagarens fordringar vid

arbetsgivarens insolvens

Artikeln är ny. ILO-konventionen (nr 173) om skydd för arbetstagares

fordran i händelse av arbetsgivarens insolvens samt EG-direktiv

80/987/EEG har varit förebilder för artikeln.

Artikeln slår fast en allmän princip om rätt till skydd för lönefordringar

vid arbetsgivarens insolvens, men lämnar öppet hur detta skydd skall

utformas.

I tillägget anges följande. Vissa kategorier arbetstagare får undantas på

grund av den speciella arten av deras anställningsförhållanden (1).

Begreppet "insolvens" får definieras nationellt (2). Arbetstagarnas

fordringar som skall täckas av artikeln skall minst omfatta: lön

härrörande från en bestämd minsta period, semesterlön och fordringar på

ersättning för andra slag av betald frånvaro från en bestämd period (3).

Nationella regler får begränsa skyddet för fordringarna till ett bestämt

belopp, vilket dock måste ligga på en socialt acceptabel nivå (4).

EG-direktivet 80/987/EEG har genomförts i svensk rätt men Sverige

har inte ratificerat den ILO-konvention (nr 173) om skydd för

arbetstagares fordran i händelse av arbetsgivarens insolvens som utgör

förebild för konventionen.

Det kan nämnas att en av huvuduppgifterna för den 1996 tillsatta

förmånsrättskommittén (JU 1996:02) var att utreda frågan om hur

arbetstagares löneskydd vid arbetsgivarens konkurs kan förbättras utan

att statens kostnader för lönegarantin ökar. Genom tilläggsdirektiv 1997

har kommittén fått i uppdrag att analysera alternativa möjligheter att

minska statens kostnader för lönegarantiersättningen och lägga fram

förslag om en besparing. Kommittén har ännu inte avslutat sitt arbete.

Den rätt som artikeln avser att trygga garanteras i gällande svensk

lagstiftning genom regler till skydd för arbetstagarens fordringar i dels

förmånsrättslagen (1970:979), dels lönegarantilagen (1992:497). Det

undantag från detta skydd som görs beträffande vissa arbetstagare i 12 §

sjätte stycket förmånsrättslagen och 7 § lönegarantilagen bör vara tillåtet

enligt punkten 1 i tillägget. De minimikrav som anges i tilläggets punkt 3

kan anses uppfyllda genom regler i de nämnda lagarna. Detta gäller även

beloppsbegränsningen. Vad beträffar förmånsrätten finns ingen

beloppsbegränsning, och lönegarantin är begränsad till 100 000 kr per

arbetstagare.

Enligt regeringens bedömning bör Sverige kunna ratificera artikeln.

Artikel 26 Rätt till värdiga arbetsförhållanden

Artikeln är ny. De två punkterna kan godtas separat. Syftet med artikeln

är att trygga arbetstagarnas rätt till värdiga förhållanden i och i samband

med arbetet genom att ålägga staterna att rikta uppmärksamheten mot

och informera om vissa beteenden samt försöka förebygga sådana och

vidta åtgärder till skydd för arbetstagarna. Det krävs dock inte att särskild

lagstiftning införs. Detta framgår av tillägget.

Artikel 26:1 handlar om sexuella trakasserier, vilket i den förklarande

rapporten definieras som oönskat beteende av sexuell natur, eller annat

beteende som baserar sig på könstillhörighet och drabbar arbetstagarens

värdighet, däribland beteenden från överordnades och kollegers sida.

Vad gäller skydd mot sexuella trakasserier på arbetsplatsen finns

straffstadganden i brottsbalken, t.ex. 6 kap. 7 § tredje stycket

brottsbalken om sexuellt ofredande. Regler finns också i

jämställdhetslagen (1991:433). Enligt 6 § denna lag åläggs en

arbetsgivare att som en av flera aktiva åtgärder i jämställdhetsarbetet

verka för att inte någon arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier.

Lagen innehåller också ett förbud riktat till arbetsgivaren mot att utsätta

en arbetstagare för trakasserier på grund av att arbetstagaren avvisat

arbetsgivarens sexuella närmanden. Förbudet är skadeståndssanktionerat.

Arbetsmiljölagen (1977:1160) tar sikte på både den fysiska och den

psykosociala arbetsmiljön och utgör därför en del i den lagstiftning som

kan användas för att motverka sexuella trakasserier på arbetsplatsen (se 2

kap. 1 § arbetsmiljölagen). Arbetarskyddsstyrelsen har utfärdat

föreskrifter om åtgärder mot kränkande särbehandling i arbetslivet (AFS

1993:17). Med kränkande särbehandling avses även sexuella trakasserier.

Regeringen inledde 1997 en översyn av reglerna om sexuella

trakasserier på arbetsplatsen efter att det bl.a. från JämO:s sida hade

uttryckts önskemål om en förstärkt lagstiftning på området. Förslag om

en skärpning av de existerande reglerna i jämställdhetslagen har lagts

fram i en den 5 februari 1998 beslutad proposition.

Artikel 26:2 handlar om andra typer av trakasserier än sexuella

sådana, dvs. sådant som brukar kallas mobbning. Definitionen har

hämtats från existerande nationella regler på området, inte minst de

svenska.

De nyss nämnda reglerna i arbetsmiljölagen och

Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter är tillämpliga på sådant beteende

som artikeln behandlar. Enligt ett nyligen avgjort mål om ersättning

enligt lagen om arbetsskadeförsäkring (1976:380) har s.k.

vuxenmobbning (en arbetsgivare hade trakasserat en anställd) och

besvären därav betraktats som arbetsskada.

Arbetsmiljölagen omfattar i nu relevanta delar även elever i skolan.

Vad gäller mobbning inom skolan kan nämnas att det för närvarande

bereds ett förslag om att ändra skollagen så att det tydligare framgår att

var och en som är verksam i skolverksamheten har en skyldighet att

motverka mobbning.

Visserligen kräver artikel 26 inte lagstiftning. Förekomsten av sådan

samt de åtgärder i övrigt som vidtas och den uppmärksamhet som ägnas

de företeelser som artikeln behandlar gör att Sverige enligt regeringens

bedömning borde kunna ratificera artikelns båda punkter.

Artikel 27 Rätt till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar

Artikeln är ny. Den har som förebild ILO:s konvention (nr 156) om

arbetstagare med familjeansvar och rekommendationen (nr 165) i samma

ämne. I tillägget anges vilka personer som skall anses omfattas av

begreppet "arbetstagare med familjeansvar". Det överlämnas åt nationell

lagstiftning och praxis att avgöra vad som är "beroende barn och andra

medlemmar av den närmaste familjen som påtagligt behöver deras

omvårdnad och stöd".

Enligt artikel 27:1 åtar sig parterna att vidta lämpliga åtgärder för att

underlätta för arbetstagare att kombinera anställning och familjeansvar.

Med "lämpliga" åtgärder menas lämplig enligt nationella förhållanden

och möjligheter.

Artikel 27:2 motsvarar artikel 4.2 i ovan nämnda ILO-konvention.

Artikel 27:3 innehåller ett uppsägningsskydd.

Sverige har ratificerat ILO-konventionen (nr 156) om arbetstagare med

familjeansvar som varit förebild för artikeln. Den svenska lagstiftning

som finns på detta område är föräldraledighetslagen (1995:584), lagen

(1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård,

jämställdhetslagen (1991:433) samt lagen (1982:80) om

anställningsskydd. Därtill kommer regler på området i avtal mellan

parterna på arbetsmarknaden både på den privata och den offentliga

sektorn. Avtalen innehåller bl.a. regler om kompetensutveckling. Detta

torde vara tillräckligt för att uppfylla artikelns krav vad avser

anställningsvillkor, rätt till ledighet och uppsägningsskydd.

Även artikelns krav på att utveckla och främja social service, särskilt

vad avser barnomsorg får anses uppfyllt. Av 13 § socialtjänstlagen

(1980:620) framgår att för barn som är bosatta i Sverige och som

stadigvarande vistas i kommunen skall bedrivas förskoleverksamhet och

barnomsorg. Från och med den 1 januari 1995 är landets kommuner

enligt 14 a och 14 b §§ socialtjänstlagen (1980:620) skyldiga att utan

oskäligt dröjsmål tillhandahålla en barnomsorgsplats till barn vars

föräldrar förvärvsarbetar eller studerar.

Artikeln bör enligt regeringens bedömning kunna ratificeras i sin

helhet.

Artikel 28 Rätt för arbetstagarrepresentanter till skydd inom företag

och åtgärder för att underlätta deras verksamhet

Artikeln är ny. Den avser att ge skydd åt sådana arbetstagarrepresentanter

som inte täcks av artikel 5 såvida de inte samtidigt är företrädare för en

facklig organisation. ILO-konventionen (nr 135) om arbetstagarnas

representanter har varit förebild för bestämmelsen. Vad som avses med

en arbetstagarrepresentant får enligt tillägget avgöras i nationell

lagstiftning eller praxis.

Enligt momentet a) åtar sig staterna att skydda

arbetstagarrepresentanterna bl.a. mot uppsägningar som grundar sig på

deras ställning eller verksamhet.

Moment b) motsvarar artikel 2 i den ovan nämnda ILO-konventionen.

Åtagandet gäller att se till att arbetstagarrepresentanterna åtnjuter sådana

villkor i arbetet ( such facilities as may be approriate ) så att de kan

fullgöra sina uppgifter snabbt och effektivt. Exempel på sådana

"facilities" finns i ILO-rekommendationen (nr 143) om arbetstagares

representanter.

Artikeln avser att ge skydd åt sådana arbetstagarrepresentanter i

företag som inte samtidigt är fackliga företrädare. Den senare kategorin

täcks av artikel 5.

Vad som är en arbetstagarrepresentant får enligt tillägget avgöras i

nationell lagstiftning eller praxis. I svensk rätt är det de fackliga

förtroendemännen som har den ställningen. Eftersom dessa omfattas av

artikel 5, som Sverige är bundet av, finns i praktiken inget utrymme för

det skydd denna artikel ger.

Det kan nämnas att ILO-konventionen nr 135, som varit förebild för

artikeln, omfattar både fackliga representanter och andra "valda

förtroendemän" (artikel 3). Sverige har ratificerat denna konvention. I

Sveriges första rapport (1972) om tillämpningen av den konventionen

konstaterades bl.a. följande vad beträffar den grupp

arbetstagarrepresentanter som inte samtidigt är fackliga representanter.

Parterna på den svenska arbetsmarknaden är ense med regeringen om att

anställda bör representeras av de existerande fackliga organisationerna

och inte av representanter som väljs utanför dessa. Med få undantag har

därför reglerna om arbetstagarrepresentanters rättigheter kommit att

utformas så att de utövas av företrädare för fackföreningar. Det nämns

slutligen att det i Sverige i praktiken inte finns någon organiserad

representation av arbetstagare utanför fackföreningarna.

Enligt regeringens mening kan förhållandena idag beskrivas på samma

sätt. Stadgans artikel omfattar till skillnad mot ILO-konventionen inte

fackliga representanter utan endast andra valda förtroendemän. Som

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet påpekar har artikeln

helt enkelt inte något tillämpningsområde i Sverige. Artikeln bör därför

inte ratificeras.

Artikel 29 Rätt till information och överläggning vid kollektiva

uppsägningar

Artikeln är ny. Åtagandet innebär att säkerställa att arbetsgivaren

informerar och överlägger med arbetstagarrepresentanter före s.k.

kollektiva uppsägningar. Reformkommittén har under utarbetandet av

artikeln studerat dels EG-direktivet 92/56 EEG från 1992 med ändringar

av direktiv 75/129/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas

lagstiftning om kollektiva uppsägningar, dels ILO-konventionen (nr 158)

om uppsägning av anställningsavtal på arbetsgivarens initiativ.

Informationen och samrådet enligt artikeln skall avse möjligheterna att

undvika uppsägningar, begränsa dem eller lindra deras verkningar. Enligt

den förklarande rapporten behöver inte ansvaret för att sådana sociala

åtgärder vidtas, som exemplifieras i artikeln, ligga på arbetsgivaren.

Vad beträffar begreppet arbetstagarrepresentant gäller detsamma som

enligt artikel 28.

Sverige har ratificerat ILO-konventionen nr 158 och genomfört EG-

direktiven (75/129/EEG och 92/56/EEG) om kollektiva uppsägningar.

Med anledning av genomförandet av EG-direktivens bestämmelser om

information och överläggning gjordes vissa ändringar i

medbestämmandelagen (1976:580), MBL. Förhandlingsskyldigheten

enligt 11 § utökades till att gälla alla berörda arbetstagarorganisationer i

bl.a. frågor som rör uppsägning på grund av arbetsbrist. Denna

skyldighet gäller även om arbetsgivaren inte är bunden av något

kollektivavtal alls (13 § MBL). Det infördes också en skyldighet för

arbetsgivaren att inför beslut om uppsägning på grund av arbetsbrist

lämna viss skriftlig information (15 §).

Enligt regeringens bedömning bör artikeln kunna ratificeras.

Artikel 30 Rätt till skydd mot fattigdom och social utslagning

Artikeln är ny. Det krävs enligt denna bestämmelse att staterna antar en

samordnad politik med målsättningen att bekämpa fattigdom och social

utslagning och att de åtgärder som vidtas inom ramen för denna politik

ses över och anpassas till nya situationer.

De åtgärder det kan vara fråga om kan vara sådana som hör hemma

under andra artiklar i stadgan. Det bör noteras att artikeln inte

uttryckligen nämner garantier för en miniminivå vad avser medel för

försörjning. Anledningen till det är att redan artikel 13 i den reviderade

stadgan ger det skyddet, men även denna artikel innebär ett sådant

åtagande genom formuleringen i momentet a): "...faktiskt får...rätt till

social...hjälp". Åtgärder som avses kan vara av vitt skilda slag. Enligt den

förklarande rapporten kan de innebära, men behöver inte nödvändigtvis

innebära, ekonomiskt bistånd. De kan vara inriktade på personer som

redan är socialt utslagna, men också på grupper som riskerar att hamna i

en sådan situation. Staterna bör enligt den förklarande rapporten begränsa

det ekonomiska biståndet till dem som inte kan klara sig med egna

medel.

I den förklarande rapporten ges också förklaringar av begreppen

"fattigdom" och "social utslagning", varvid det betonas att begreppen kan

inrymma ett mycket brett spektrum av situationer.

Bestämmelsen under a) uppfylls framför allt genom bestämmelserna i

socialtjänstlagen (1980:620) om socialnämndens ansvar, bl.a.:

 5 § om att socialtjänsten skall göra sig väl förtrogen med

levnadsförhållandena i kommunen, informera om socialtjänsten, genom

uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för

goda levnadsförhållanden, svara för omsorg och service, upplysningar,

råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och

enskilda som behöver det, stödja anhörigvårdare,

 6 6 h §§ om den enskildes rätt till bistånd för sin försörjning och för

sin livsföring i övrigt, och

 7 10 §§ om att socialnämnden skall främja den enskildes rätt till

arbete, bostad och utbildning, om att nämnden i den uppsökande

verksamheten skall erbjuda grupper och enskilda sin hjälp, om

samverkan m.m.

För att bättre kunna tillgodose enskilda människors behov av olika

stödåtgärder har riksdagen nyligen beslutat att främja utvecklandet av bra

och ändamålsenliga samverkansmodeller som ger bättre förutsättningar

för rehabiliteringsarbete. Från och med den 1 januari 1998 får en

kommun sluta avtal med landsting, försäkringskassan och

länsarbetsnämnden om att delta i och bidra till finansieringen av

gemensamma projekt i syfte att uppnå en effektivare användning av

tillgängliga resurser för att bättre kunna tillgodose människors behov av

olika stödåtgärder.

Vad gäller särskilda åtgärder inom ramen för arbetsmarknadspolitiken

och inom vuxenutbildningens område kan som exempel i detta

sammanhang nämnas den särskilda vuxenutbildningssatsning som sker

enligt förordningen (1996:1502) om statligt stöd till särskilda satsningar

på utbildning för vuxna ("kunskapslyftet"). Till sådana utbildningsplatser

ges företräde till sökande som saknar eller har bristande

gymnasieutbildning och är arbetslösa eller deltar i någon

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Vad gäller punkten b) kan nämnas att Sverige kontinuerligt gör en

sådan översyn i och med de återkommande uppföljningarna av ny

lagstiftning, översynen av äldre lagstiftning och utredningar föranledda

av att något missförhållande har uppmärksammats. Det ligger på

tillsynsmyndigheterna att uppmärksamma regeringen på behovet av en

sådan översyn.

Rädda Barnen, som i sitt remissvar begränsat sig till den nu aktuella

artikeln, anser att artikeln är värdefull. Det är enligt organisationen

angeläget att staterna samordnar den politiska viljan att bekämpa

fattigdom och social utslagning, och i det sammanhanget är det viktigt att

barnets situation och rättigheter sätts i fokus.

Artikeln bör enligt regeringens mening kunna ratificeras.

Artikel 31 Rätt till bostad

Artikeln är ny. Staterna åtar sig enligt denna artikel att vidta åtgärder som

syftar till att, så långt det är möjligt, främja tillgången på bostäder med

rimlig standard, successivt undanröja hemlöshet och göra tillgång till en

bostad ekonomiskt möjlig för personer som saknar tillräckliga medel.

Enligt den förklarande rapporten avses med "rimlig standard" en

standard som är acceptabel ur hälsosynpunkt. Vad gäller begreppet

"saknar tillräckliga medel" hänvisas till artikel 13.

Bostadspolitikens uppgift i Sverige är att trygga alla människors behov

av en god bostad till rimlig kostnad och av en trygg närmiljö. En

skyldighet för det allmänna att trygga rätten till bostad finns i 1 kap. 2 §

andra stycket regeringsformen. Sverige har också under många år arbetat

aktivt för internationella normer vad gäller boende. Inför och under FN:s

andra världskonferens 1996 om boende, bebyggelse och stadsutveckling,

Habitat II, drev Sverige bl.a. kravet på ett godtagande av målet "Rätt till

en rimlig bostad för alla", vilket också blev konferensens resultat. Ett

åtagande på bostadspolitikens område inom ramen för den reviderade

europeiska stadgan ter sig därför naturligt.

Vad gäller de åtgärder som anges i artikelns tre punkter kan följande

sägas.

Enligt artikel 31:1 skall tillgången till bostäder med rimlig standard

främjas.

I Sverige har kommunerna det övergripande ansvaret för

bostadsförsörjningen på den lokala nivån. Enligt plan- och bygglagen

(1987:10) har varje kommun ansvar för användningen av mark och

vatten samt för bebyggelseutvecklingen inom kommunen. Kommunerna

medverkar också direkt i byggande och förvaltning av bostäder genom

sina allmännyttiga bostadsföretag. Dessa bostadsföretag är också

hyresledande i det bruksvärdessystem som styr hyressättningen. Varje

kommun avgör efter sina förutsättningar hur den skall fullgöra de

skyldigheter mot medborgarna som följer av bl.a. kommunallagen och

socialtjänstlagen.

Staten ger stöd till finansieringen av bostäder genom räntebidrag till

ny- och ombyggnad av bostäder, statliga kreditgarantier samt vissa

tillfälliga stimulansbidrag för t.ex. byggande av studentbostäder. Vidare

kan skatteavdrag göras för skuldräntor. Bygglagstiftningen ger varje

byggherre ansvar för att bostäderna får en tillräcklig standard enligt

uppställda funktionskrav.

Det kan också nämnas att enligt 5 § socialtjänstlagen (1980:620) hör

det till socialnämndens uppgifter att medverka i samhällsplaneringen.

Enligt 7 § första stycket socialtjänstlagen skall denna medverkan särskilt

syfta till att påverka utformningen av nya och äldre bostadsområden i

kommunen. Socialnämnden skall enligt samma bestämmelse i sin

verksamhet främja den enskildes rätt till arbete, bostad och utbildning.

Enligt artikel 31:2 krävs åtgärder mot hemlöshet. Hemlöshet torde

normalt bero på något sådant förhållande som det hör till kommunens

ansvar enligt socialtjänstlagen att ta itu med. Åtagandet att successivt

undanröja hemlöshet borde kunna uppfyllas.

Kravet i artikel 31:3 på att vidta åtgärder för att göra bostäder

ekonomiskt tillgängliga för personer som saknar tillräckliga medel bör

vara uppfyllt genom de generella stöden till bostadsbyggandet samt

genom bostadsbidrag, bostadstillägg för pensionärer samt socialbidrag

för skäliga kostnader för bostad.

Det kan också nämnas att det i 12 kap. 44 § jordabalken (1970:994)

föreskrivs att en hyresgäst inte får skiljas från sin lägenhet p.g.a. obetald

hyra om socialnämnden åtar sig betalningsansvaret för hyran.

Enligt regeringens mening bör artikeln, med hänvisning till de åtgärder

som här redovisats, kunna ratificeras i sin helhet.

Del III

Artikel A Åtaganden

Bestämmelsen om åtaganden i den reviderade stadgan följer samma

mönster som i 1961 års stadga (artikel 20). Det mål som anges i del I

binder samtliga parter i stadgan, medan däremot ett urval får göras bland

de enskilda artiklarna i del II.

Vissa ändringar har gjorts. Eftersom antalet artiklar utökats i den

reviderade stadgan har också minimikraven för ratifikation utökats.

Tidigare måste en stat ratificera minst fem av sju s.k. kärnartiklar ("hard

core"), till vilka hörde artiklarna 1, 5, 6, 12, 13, 16 och 19. Nu har två

artiklar lagts till kärnartiklarna, nämligen artiklarna 7 och 20. För

ratifikation av den reviderade stadgan krävs att sex av dessa nio

kärnartiklar godtas (artikel A 1 b). Dessutom krävs en viss andel av

övriga artiklar och s.k. numrerade punkter. Tidigare krävdes 10 artiklar

eller 45 punkter den reviderade stadgan kräver samma andel vilket

innebär 16 artiklar eller 63 punkter.

Artikel B Förhållandet till europeiska sociala stadgan och 1988 års

tilläggsprotokoll

Syftet med punkten 1 i denna artikel är att skapa garantier för att de

åtaganden en stat gjort i förhållande till 1961 års stadga och i

förekommande fall 1988 års tilläggsprotokoll, ersätts med minst

motsvarande åtaganden enligt den reviderade stadgan.

Enligt punkten 2 upphör en viss artikel i de båda äldre instrumenten att

vara tillämpliga på en viss stat fr.o.m. den dag då åtagandena enligt den

reviderade stadgan träder i kraft för staten i fråga. Uppsägning av en viss

artikel kan inte ske genom ratifikation av den reviderade stadgan utan

genom de särskilda regler som finns för detta ändamål.

I princip motsvaras artiklarna i 1961 års stadga av en artikel med

samma nummer i den reviderade stadgan. Vissa undantag finns, och

dessa anges i tillägget. Som tidigare nämnts motsvaras artiklarna 1 4 i

1988 års tilläggsprotokoll av artiklarna 20 23 i den reviderade stadgan.

Del IV

Artikel C Övervakningen av genomförandet av åtagandena i denna

stadga

Artikeln anger endast att övervakningsförfarandet enligt den reviderade

stadgan skall vara detsamma som enligt 1961 års stadga. Det har ansetts

betydelsefullt att båda instrumenten, som förutses existera parallellt

åtminstone under en övergångsperiod, är föremål för samma

övervakningsförfarande. Om förfarandet enligt 1961 års stadga skulle

ändras, t.ex. genom att det tidigare nämnda Turinprotokollet skulle träda

i kraft, kommer ändringen att tillämpas även på den reviderade stadgan.

Artikel D Kollektivt klagomål

Enligt punkten 1 garanteras att den stat som redan godtagit

tilläggsprotokollet angående ett kollektivt klagomålsförfarande blir

bunden av detta även efter godkännande av den reviderade stadgan.

En stat som ratificerar den reviderade stadgan före tilläggsprotokollet

angående ett kollektivt klagomålsförfarande kan bli bunden av det senare

enbart genom en förklaring i samband med eller efter ratifikationen av

den reviderade stadgan. En förutsättning för detta förfarande är att

protokollet i fråga trätt i kraft.

Del V

Artikel E Icke-diskriminering

Artikeln är ny, men anses enligt den förklarande rapporten kodifiera den

oberoende expertkommitténs praxis, som innebär att den icke-

diskrimineringsregel som finns i inledningen till 1961 års stadga är

tillämplig på samtliga artiklar i stadgan. Enligt artikel E får på samma

sätt diskriminering på de i artikeln angivna grunderna inte förekomma i

förhållande till rättigheterna i den reviderade stadgan. De

diskrimineringsgrunder som nämns i artikeln är desamma som i 1961 års

stadga med tillägg av några grunder som också nämns i artikel 14 i den

europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Listan är inte

uttömmande.

I tillägget anges att en skillnad i behandling som grundar sig på

objektiva och sakliga skäl inte skall anses diskriminerande. Som exempel

på sådana skäl kan enligt den förklarande rapporten vara krav på viss

ålder eller vissa förkunskaper för tillträde till viss utbildning. Krav på

visst medborgarskap kan vara acceptabelt när det t.ex. gäller rätten till

anställning inom ett lands försvar eller i dess förvaltning.

Bestämmelsens räckvidd begränsas också av personkretsen för

stadgans tillämpning sådan den definieras i inledningen till tillägget

(utlänningar endast om de är medborgare i en annan part och lagligen

bosatta i eller regelbundet arbetar inom vederbörande parts område). Som

Diskrimineringsombudsmannen (DO) påpekar är alltså viss

diskriminering tillåten enligt stadgan eftersom skyddet mot

diskriminering främst bygger på medborgarskap. Enligt DO är det av

principiella skäl olyckligt att stadgan på flera punkter behandlar personer

med utländsk bakgrund, som är folkbokförda i ett land och lagligen

bosatta i landet, sämre än andra. DO konstaterar att sociala stadgan i det

avseendet skiljer sig från Europakonventionen om de mänskliga

rättigheterna, och anser att det vore värdefullt om sådant undveks i det

fortsatta arbetet inom Europarådet.

Tolkningsförklaring beträffande artikeln om icke-diskriminering

Beträffande artikel E i del IV ovan icke-diskrimineringsartikeln bör

följande uppmärksammas. Det är från svensk sida angeläget att denna

nya bestämmelse kommer att inbegripa rätten att vidta åtgärder som

innebär s.k. positiv särbehandling. Både FN-konventionen om

eliminering av alla former av diskriminering mot kvinnor och FN-

konventionen om eliminering av alla former av rasdiskriminering

innehåller båda bestämmelser som innebär att åtgärder för att tillvarata

vissa gruppers intressen inte står i strid med principen om icke-

diskriminering. I promemorian föreslås att Sverige vid ratifikationen av

stadgan Sverige därför bör avge en tolkningsförklaring om att positiv

särbehandling inte står i strid med stadgans bestämmelse om icke-

diskriminering (artikel E).

Bland remissinstanserna understryker DO och JämO det angelägna i

att en sådan förklaring avges. Arbetsgivarverket anser att det bör anges

exempel på vad som avses med positiv särbehandling.

Handikappombudsmannen och Handikappförbundens Samarbetsorgan

beklagar att diskrimineringsförbudet inte omfattar även personer med

funktionsnedsättning och anser att regeringen i det fortsatta

revideringsarbetet bör verka för att så blir fallet.

Enligt regeringens mening bör en s.k. tolkningsförklaring avges.

Artikel F Avvikelse i händelse av krig eller nationellt kristillstånd

Artikeln motsvaras av artikel 30 i 1961 års stadga.

Artikel G Inskränkningar

Artikeln motsvaras av artikel 31 i 1961 års stadga.

Artikel H Förhållandet mellan stadgan, inhemsk lagstiftning och

internationella avtal

Artikeln motsvaras av artikel 32 i 1961 års stadga.

Artikel I Godkännande av gjorda åtaganden

Bestämmelsen har viss motsvarighet i artikel 7 i 1988 års

tilläggsprotokoll och i artikel 33 i 1961 års stadga. I punkten 1 anges att

genomförandet av åtagandena enligt stadgan skall ske på något av de sätt

som nämns i artikeln, inklusive kollektivavtal.

Enligt punkten 2 anses en stat uppfylla sina åtaganden vad gäller vissa

uppräknade artiklar om dessa tillämpas på det stora flertalet av de

berörda arbetstagarna. Det kan nämnas att enligt den oberoende

expertkommitténs praxis har "det stora flertalet" inneburit 80 %.

Artiklarna i fråga är desamma som tidigare med tillägg av artikel 2:7

(nattarbetande arbetstagare).

Enligt tillägget skall i detta sammanhang inte sådana arbetstagare som

redan uteslutits enligt tillägget till artikel 21 och 22 räknas med.

Artikel J Ändringar

Den artikel i 1961 års sociala stadga som behandlar ändringar, artikel 36,

är mycket restriktiv och har aldrig kommit till användning i praktiken.

Artikel J har i stället utformats efter mönster från andra konventioner

inom Europarådet.

Enligt punkten 1 gäller ändringsreglerna vad avser del I och II endast

ändringar som syftar till att utöka rättigheterna, och vad avser del III

VI, alla typer av ändringar.

Enligt punkten 2 skall alla ändringsförslag prövas av

regeringskommittén innan de underställs ministerkommittén, som skall

godkänna dem efter samråd med den parlamentariska församlingen.

Ministerkommittén kan fatta beslut om ändring av stadgan med två

tredjedels majoritet.

En ändring av del I eller II träder i kraft efter det att tre stater meddelat

att de godtar en sådan ändring. Enligt tillägget räknas som ändring i detta

sammanhang även tillägg av nya artiklar i stadgan.

Ändringar av delarna III VI träder däremot inte i kraft förrän alla

stater godtagit dem.

Del VI

De fem artiklar som ingår i del VI innehåller slutbestämmelser som

utformats med mönster från motsvarande bestämmelser i andra

konventioner som Europarådets ministerkommitté beslutat om. Till viss

del innehåller de också bestämmelser som finns i 1961 års stadga.

Bestämmelserna behandlar bl.a. frågor om undertecknande, ratificering

och ikraftträdande, territoriell tillämpning och uppsägning.

5.4 Sammanfattning

De nya åtagandena

Den reviderade europeiska sociala stadgan innehåller i jämförelse med

1961 års stadga och 1988 års tilläggsprotokoll dels nio nya numrerade

punkter eller moment, dels åtta helt nya artiklar. Det förslag som

regeringen nu lägger fram innebär att sju av de nio nya punkterna och sex

av de åtta nya artiklarna godtas. Följande bestämmelser bör alltså kunna

godtas:

 artikel 2:6 om information om anställningsvillkor

 artikel 3:1 om en nationell politik på arbetsmiljöområdet

 artikel 10:4 om särskilda åtgärder för långtidsarbetslösa

 artikel 15:3 om integrering av funktionshindrade personer

 artikel 17:2 om kostnadsfri skolundervisning

 artikel 19:11 om svenskundervisning för invandrare

 artikel 19:12 om modersmålsundervisning för invandrares barn

 artikel 25 om arbetstagares rätt till skydd av sina fordringar vid

arbetsgivarens insolvens

 artikel 26 om rätt till värdiga arbetsförhållanden

 artikel 27 om rätt till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar

 artikel 29 om rätt till information och samråd vid kollektiva

uppsägningar

 artikel 30 om rätt till skydd mot fattigdom och social utslagning

 artikel 31 om rätt till bostad.

För närvarande bör ingen av de bestämmelser som Sverige tidigare

avstått från att ratificera godtas. Detta gäller även sådana artiklar som har

ändrats.

Kraven för ratificering

Enligt artikel A i del III i den reviderade stadgan krävs för ratifikation av

den reviderade stadgan dels ett godtagande av förklaringen i del I, dels

ett godtagande av ett visst minsta antal artiklar i del II. Under punkten

åtaganden nämns också att varje land skall ha en yrkesinspektion

anpassad till de nationella förhållandena (artikel A punkt 4). Dessutom

krävs, enligt artikel B, att ratifikationen omfattar minst de bestämmelser

som motsvarar de bestämmelser i den europeiska sociala stadgan och i

förekommande fall i 1988 års tilläggsprotokoll som staten i fråga varit

bunden av. När den reviderade stadgan träder i kraft för en viss stat

upphör motsvarande förpliktelse enligt de båda nyss nämnda

instrumenten att gälla för den staten.

Som tidigare konstaterats bör del I i den reviderade stadgan med dess

målsättningsförklaring utan vidare kunna godtas.

Sverige har godtagit 14 (av 19) artiklar i 1961 års sociala stadga

jämfört med de 10 som krävs enligt stadgan och 62 punkter (av 72)

jämfört med de obligatoriska 45.

När det gäller den reviderade sociala stadgan krävs enligt artikel A

först och främst godtagande av sex av de nio artiklar som nämns under b,

den s.k. hårda kärnan (artikel A punkt 1b). Det förslag som regeringen nu

lägger fram om godkännande innebär att Sverige sammantaget med

tidigare åtaganden godtar artiklarna 1, 5, 6, 13, 16, 19 och 20, dvs. sju

av dessa nio artiklar. När det gäller det ytterligare antal artiklar eller

numrerade punkter som krävs enligt artikel A punkt 1c innebär förslaget

att Sverige godtar 23 av sammanlagt 31 artiklar, och 83 av de 98

numrerade punkterna. Enligt den reviderade stadgan krävs minst 16

artiklar och 63 numrerade punkter. Förslaget innebär alltså att

ratifikationskravet utan vidare uppfylls vad gäller antalet godtagna

bestämmelser.

Meddelande enligt artikel A i del III i stadgan

Enligt artikel A punkt 2 i del III i den reviderade stadgan skall varje

fördragsslutande part samtidigt som parten deponerar sitt ratifikations-,

godtagande- eller godkännandeinstrument meddela Europarådets

generalsekreterare vilka artiklar och numrerade punkter som utvalts

enligt artikel A punkt 1b och c.

Det förslag som läggs fram i propositionen innebär sammantaget att

följande artiklar och numrerade punkter i den reviderade europeiska

sociala stadgan godtas:

Artikel 1 Rätt till arbete (1:1 4, hela)

Artikel 2 Rätt till skäliga arbetsvillkor (2:3, 2:5, 2:6)

Artikel 3 Rätt till säkra och hälsosamma arbetsförhållanden (3:1 3)

Artikel 4 Rätt till skälig lön (4:1, 4:3, 4:4)

Artikel 5 Föreningsrätt

Artikel 6 Kollektiv förhandlingsrätt (6:1 4, hela)

Artikel 7 Rätt till skydd för barn och ungdom (7:1 4, 7:7 10)

Artikel 8 Rätt till skydd för arbetstagare vid graviditet och barnsbörd

(8:1, 8:3)

Artikel 9 Rätt till yrkesvägledning

Artikel 10 Rätt till yrkesutbildning (10:1 5, hela)

Artikel 11 Rätt till skydd för den enskildes hälsa (11:1 3, hela)

Artikel 12 Rätt till social trygghet (12:1 3)

Artikel 13 Rätt till social och medicinsk hjälp (13:1 4 hela)

Artikel 14 Rätt att få tillgång till sociala tjänster (14:1 2, hela)

Artikel 15 Rätt till oberoende, social integrering och deltagande i

samhällslivet för personer med funktionshinder (15:1 3, hela)

Artikel 16 Rätt till socialt, rättsligt och ekonomiskt skydd för

familjen

Artikel 17 Rätt till socialt, rättsligt och ekonomiskt skydd för barn

och ungdomar (17:1 2, hela)

Artikel 18 Rätt att utöva förvärvsarbete inom annan parts territorium

(18:1 4, hela)

Artikel 19 Rätt till skydd och hjälp för migrerande arbetstagare och

deras familjer (19:1 12, hela)

Artikel 20 Rätt till lika möjligheter och lika behandling i frågor som

rör anställning och yrkesutövning utan diskriminering på grund av kön

Artikel 21 Rätt till information och samråd

Artikel 22 Rätt att delta i avgöranden om och förbättring av

arbetsförhållandena och arbetsmiljön

Artikel 23 Rätt till socialt skydd för äldre

Artikel 25 Rätt till skydd av arbetstagarens fordringar vid händelse

av arbetsgivarens insolvens

Artikel 26 Rätt till värdiga arbetsförhållanden (26:1 2, hela)

Artikel 27 Rätt till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar

(27:1 3, hela)

Artikel 29 Rätt till information och samråd vid kollektiva

uppsägningar

Artikel 30 Rätt till skydd mot fattigdom och social utslagning

Artikel 31 Rätt till bostad (31:1 3, hela).

Sammanfattning av promemorian Europarådets

sociala stadga (Ds 1997:65)

I denna promemoria presenteras innehållet i två nya internationella

överenskommelser som utarbetats inom Europarådet. Det är dels 1995

års tilläggsprotokoll till den europeiska sociala stadgan angående ett

kollektivt klagomålsförfarande, som undertecknades av Sverige den 9

november 1995, dels den reviderade europeiska sociala stadgan, som

undertecknades av Sverige den 3 maj 1996.

Det görs också en genomgång av hur de nya bestämmelserna i den

reviderade sociala stadgan stämmer överens med svenska förhållanden

och det lämnas förslag om i vilken utsträckning innehållet i de båda

instrumenten bör kunna godtas av Sverige.

Förslagen innebär dels att Sverige bör kunna godta tilläggsprotokollet

angående ett kollektivt klagomålsförfarande, utan en särskild deklaration

beträffande artikel 2, dels att Sverige bör kunna godta den reviderade

europeiska sociala stadgan. Beträffande den reviderade stadgan föreslås

följande artiklar och numrerade punkter kunna godtas utöver dem som

Sverige anses bundet av enligt artikel B i stadgan:

 artikel 3:1 om en nationell politik på arbetsmiljöområdet

 artikel 10:4 om särskilda åtgärder för långtidsarbetslösa

 artikel 15:3 om integrering av funktionshindrade personer

 artikel 17:2 om kostnadsfri skolundervisning

 artikel 19:11 om svenskundervisning för invandrare

 artikel 19:12 om modersmålsundervisning för invandrares barn

 artikel 25 om arbetstagares rätt till skydd av sina fordringar vid

arbetsgivarens insolvens

 artikel 26 om rätt till värdiga arbetsförhållanden

 artikel 27 om rätt till jämställdhet för arbetstagare med familjeansvar

 artikel 29 om rätt till information och samråd vid kollektiva

uppsägningar

 artikel 30 om rätt till skydd mot fattigdom och social utslagning

 artikel 31 om rätt till bostad.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

över promemorian Europarådets sociala stadga (Ds

1997:65)

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Länsrätten i

Stockholms län, Statens invandrarverk, Riksförsäkringsverket,

Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Handikappombudsmannen,

Barnombudsmannen, Riksskatteverket, Arbetsgivarverket, Statens

skolverk, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet,

Arbetsmarknadsstyrelsen, Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetslivsinstitutet,

Arbetsdomstolen, ILO-kommittén, Jämställdhetsombudsmannen,

Boverket, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens

Centralorganisation, Sveriges Akademikers Centralorganisation, Sveriges

Advokatsamfund, Riksförbundet Hem och Skola, Rädda barnen,

Handikappförbundens Samarbetsorgan och Sveriges Kristna Råd.

ADDITIONAL PROTOCOL TO

THE EUROPEAN SOCIAL

CHARTER PROVIDING FOR A

SYSTEM OF COLLECTIVE

COMPLAINTS

Preamble

The member States of the Council

of Europe, signatories to this

Protocol to the European Social

Charter, opened for signature in

Turin on 18 October 1961

(hereinafter referred to as "the

Charter");

Resolved to take new measures to

improve the effective enforcement

of the social rights guaranteed by

the Charter;

Considering that this aim could be

achieved in particular by the

establishment of a collective

complaints procedure, which, inter

alia, would strengthen the

participation of management and

labour and of non-governmental

organisations,

Have agreed as follows:

Article 1

The Contracting Parties to this

Protocol recognise the right of the

following organisations to submit

complaints alleging unsatisfactory

application of the Charter:

a international organisations of

employers and trade unions referred

to in paragraph 2 of Article 27 of

the Charter;

b other international non-

governmental organisations which

have consultative status with the

Council of Europe and have been

put on a list established for this

purpose by the Governmental

Committee;

c representative national

organisations of employers and

trade unions within the jurisdiction

of the Contracting Party against

which they have lodged a

complaint.

Article 2

1 Any Contracting State may also,

when it expresses its consent to be

bound by this Protocol, in

accordance with the provisions of

Article 13, or at any moment

thereafter, declare that it recognises

the right of any other representative

national non-governmental

organisation within its jurisdiction

which has particular competence in

the matters governed by the

Charter, to lodge complaints against

it.

2 Such declarations may be made

for a specific period.

3 The declarations shall be

deposited with the Secretary

General of the Council of Europe

who shall transmit copies thereof to

the Contracting Parties and publish

them.

Article 3

The international non-governmental

organisations and the national non-

governmental organisations referred

to in Article 1.b and Article 2

respectively may submit complaints

in accordance with the procedure

prescribed by the aforesaid

provisions only in respect of those

matters regarding which they have

been recognised as having particular

competence.

Article 4

The complaint shall be lodged in

writing, relate to a provision of the

Charter accepted by the Contracting

Party concerned and indicate in

what respect the latter has not

ensured the satisfactory application

of this provision.

Article 5

Any complaint shall be addressed to

the Secretary General who shall

acknowledge receipt of it, notify it

to the Contracting Party concerned

and immediately transmit it to the

Committee of Independent Experts.

Article 6

The Committee of Independent

Experts may request the Contracting

Party concerned and the

organisation which lodged the

complaint to submit written

information and observations on the

admissibility of the complaint

within such time-limit as it shall

prescribe.

Article 7

If it decides that a complaint is

admissible, the Committee of

Independent Experts shall notify the

Contracting Parties to the Charter

through the Secretary General. It

shall request the Contracting Party

concerned and the organisation

which lodged the complaint to

submit, within such time-limit as it

shall prescribe, all relevant written

explanations or information, and the

other Contracting Parties to this

Protocol, the comments they wish to

submit, within the same time-limit.

2 If the complaint has been lodged

by a national organisation of

employers or a national trade union

or by another national or

international non-governmental

organisation, the Committee of

Independent Experts shall notify the

international organisations of

employers or trade unions referred

to in paragraph 2 of Article 27 of

the Charter, through the Secretary

General, and invite them to submit

observations within such time-limit

as it shall prescribe.

3 On the basis of the explanations,

information or observations

submitted under paragraphs 1 and 2

above, the Contracting Party

concerned and the organisation

which lodged the complaint may

submit any additional written

information or observations within

such time- limit as the Committee

of Independent Experts shall

prescribe.

4 In the course of the examination

of the complaint, the Committee of

Independent Experts may organise a

hearing with the representatives of

the parties.

Article 8

The Committee of Independent

Experts shall draw up a report in

which it shall describe the steps

taken by it to examine the complaint

and present its conclusions as to

whether or not the Contracting

Party concerned has ensured the

satisfactory application of the

provision of the Charter referred to

in the complaint.

2 The report shall be transmitted to

the Committee of Ministers. It shall

also be transmitted to the

organisation that lodged the

complaint and to the Contracting

Parties to the Charter, which shall

not be at liberty to publish it.

It shall be transmitted to the

Parliamentary Assembly and made

public at the same time as the

resolution referred to in Article 9 or

no later than four months after it has

been transmitted to the Committee

of Ministers.

Article 9

1 On the basis of the report of the

Committee of Independent Experts,

the Committee of Ministers shall

adopt a resolution by a majority of

those voting. If the Committee of

Independent Experts finds that the

Charter has not been applied in a

satisfactory manner, the Committee

of Ministers shall adopt, by a

majority of two-thirds of those

voting, a

recommendation addressed to the

Contracting Party concerned. In

both cases, entitlement to voting

shall be limited to the Contracting

Parties to the Charter.

2 At the request of the Contracting

Party concerned, the Committee of

Ministers may decide, where the

report of the Committee of

Independent Experts raises new

issues, by a two-thirds majority of

the Contracting Parties to the

Charter, to consult the

Governmental Committee.

Article 10

The Contracting Party concerned

shall provide information on the

measures it has taken to give effect

to the Committee of Ministers''''

recommendation, in the next report

which it submits to the Secretary

General under Article 21 of the

Charter.

Article 11

Articles 1 to 10 of this Protocol

shall apply also to the articles of

Part II of the first Additional

Protocol to the Charter in respect of

the States Parties to that Protocol, to

the extent that these articles have

been accepted.

Article 12

The States Parties to this Protocol

consider that the first paragraph of

the appendix to the Charter, relating

to Part III, reads as follows:

"It is understood that the Charter

contains legal obligations of an

international character, the

application of which is submitted

solely to the supervision provided

for in Part IV thereof and in the

provisions of this Protocol."

Article 13

1 This Protocol shall be open for

signature by member States of the

Council of Europe signatories to the

Charter, which may express their

consent to be bound by:

a signature without reservation as

to ratification, acceptance or

approval; or

b signature subject to ratification,

acceptance or approval, followed by

ratification, acceptance or approval.

2 A member State of the Council of

Europe may not express its consent

to be bound by this Protocol

without previously or

simultaneously ratifying the

Charter.

3 Instruments of ratification,

acceptance or approval shall be

deposited with the Secretary

General of the Council of Europe.

Article 14

1 This Protocol shall enter into

force on the first day of the month

following the expiration of a period

of one month after the date on

which five member States of the

Council of Europe have expressed

their consent to be bound by the

Protocol in accordance with the

provisions of Article 13.

2 In respect of any member State

which subsequently expresses its

consent to be bound by it, the

Protocol shall enter into force on the

first day of the month following the

expiration of a period of one month

after the date of the deposit of the

instrument of ratification,

acceptance or approval.

Article 15

1 Any Party may at any time

denounce this Protocol by means of

a notification addressed to the

Secretary General of the Council of

Europe.

2 Such denunciation shall become

effective on the first day of the

month following the expiration of a

period of twelve months after the

date of receipt of such notification

by the Secretary General.

Article 16

The Secretary General of the

Council of Europe shall notify all

the member States of the Council

of:

a any signature;

b the deposit of any instrument of

ratification, acceptance or approval;

c the date of entry into force of this

Protocol in accordance with Article

14;

d any other act, notification or

declaration relating to this Protocol.

In witness whereof the undersigned,

being duly authorised thereto, have

signed this Protocol.

Done at ............, this ..... day of

.................., in English and French,

both texts being equally authentic,

in a single copy which shall be

deposited in the archives of the

Council of Europe. The Secretary

General of the Council of Europe

shall transmit certified copies to

each member State of the Council

of Europe.

PROTOCOLE ADDITIONNEL À

LA CHARTE SOCIALE

EUROPÉENNE PRÉVOYANT UN

SYSTÈME DE RÉCLAMATIONS

COLLECTIVES

Préambule

Les Etats membres du Conseil de

l''''Europe, signataires du présent

Protocole à la Charte sociale

européenne, ouverte à la signature à

Turin le 18 octobre 1961 (ci-après

dénommée «la Charte»);

Résolus à prendre de nouvelles

mesures propres à améliorer la mise

en uvre effective des droits

sociaux garantis par la Charte;

Considérant que ce but pourrait être

atteint en particulier par

l''''établissement d''''une procédure de

réclamations collectives qui, entre

autres, renforcerait la participation

des partenaires sociaux et des

organisations non

gouvernementales,

Sont convenus de ce qui suit:

Article 1

Les Parties contractantes au présent

Protocole reconnaissent aux

organisations suivantes le droit de

faire des réclamations alléguant une

application non satisfaisante de la

Charte:

a les organisations internationales

d''''employeurs et de travailleurs,

visées au paragraphe 2 de l''''article

27 de la Charte;

b les autres organisations

internationales non

gouvernementales dotées du statut

consultatif auprès du Conseil de

l''''Europe et inscrites sur la liste

établie à cet effet par le Comité

gouvernemental;

c les organisations nationales

représentatives d''''employeurs et de

travailleurs relevant de la juridiction

de la Partie contractante mise en

cause par la réclamation.

Article 2

1 Tout Etat contractant peut, en

outre, lorsqu''''il exprime son

consentement à être lié par le

présent Protocole, conformément

aux dispositions de l''''article 13, ou à

tout autre moment par la suite,

déclarer reconnaître le droit de faire

à son encontre des réclamations aux

autres organisations nationales non

gouvernementales représentatives

relevant de sa juridiction et qui sont

particulièrement qualifiées dans les

matières régies par la Charte.

2 Ces déclarations peuvent être

faites pour une durée déterminée.

3 Les déclarations sont remises au

Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe qui en transmet copies aux

Parties contractantes, et qui en

assure la publication.

Article 3

Les organisations internationales

non gouvernementales et les

organisations nationales non

gouvernementales, mentionnées

respectivement à l''''article 1.b et à

l''''article 2, ne peuvent présenter des

réclamations selon la procédure

prévue auxdits articles que dans les

domaines pour lesquels elles ont été

reconnues particulièrement

qualifiées.

Article 4

La réclamation doit être présentée

sous forme écrite, porter sur une

disposition de la Charte acceptée

par la Partie contractante mise en

cause et indiquer dans quelle

mesure cette dernière n''''aurait pas

assuré d''''une manière satisfaisante

l''''application de cette disposition.

Article 5

Toute réclamation est adressée au

Secrétaire Général qui en accuse

réception, en informe la Partie

contractante mise en cause et la

transmet immédiatement au Comité

d''''experts indépendants.

Article 6

Le Comité d''''experts indépendants

peut demander à la Partie

contractante mise en cause et à

l''''organisation auteur de la

réclamation de lui soumettre par

écrit, dans un délai qu''''il aura fixé,

des renseignements et des

observations sur la recevabilité de la

réclamation.

Article 7

S''''il décide qu''''une réclamation est

recevable, le Comité d''''experts

indépendants en informe, par

l''''intermédiaire du Secrétaire

Général, les Parties contractantes à

la Charte. Il demande à la Partie

contractante mise en cause et à

l''''organisation auteur de la

réclamation de lui soumettre par

écrit, dans un délai qu''''il aura fixé,

toutes explications ou informations

appropriées, et aux autres Parties

contractantes au présent Protocole

les observations qu''''elles

souhaiteraient lui transmettre dans

le même délai.

2 Dans le cas où la réclamation est

présentée par une organisation

nationale d''''employeurs ou de

travailleurs, ou par une autre

organisation non gouvernementale,

nationale ou internationale, le

Comité d''''experts indépendants en

informe, par l''''intermédiaire du

Secrétaire Général, les organisations

internationales d''''employeurs ou de

travailleurs visées au paragraphe 2

de l''''article 27 de la Charte, en les

invitant à formuler des observations

dans un délai qu''''il aura fixé.

3 Sur la base des explications,

informations ou observations

soumises en application des

paragraphes 1 et 2 ci-dessus, la

Partie contractante mise en cause et

l''''organisation auteur de la

réclamation peuvent soumettre par

écrit tous renseignements ou

observations supplémentaires dans

un délai fixé par le Comité d''''experts

indépendants.

4 Dans le cadre de l''''examen de la

réclamation, le Comité d''''experts

indépendants peut organiser une

audition avec les représentants des

parties.

Article 8

1 Le Comité d''''experts indépendants

rédige un rapport dans lequel il

décrit les mesures qu''''il a prises pour

examiner la réclamation et présente

ses conclusions sur le point de

savoir si la Partie contractante mise

en cause a ou non assuré d''''une

manière satisfaisante l''''application

de la disposition de la Charte visée

par la réclamation.

2 Le rapport est transmis au Comité

des Ministres. Il est également

communiqué à l''''organisation qui a

introduit la réclamation et aux

Parties contractantes à la Charte,

sans qu''''elles aient la faculté de le

publier.

Il est transmis à l''''Assemblée

parlementaire et rendu public en

même temps que la résolution

prévue à l''''article 9 ou au plus tard

dans un délai de quatre mois après

sa transmission au Comité des

Ministres.

Article 9

1 Sur la base du rapport du Comité

d''''experts indépendants, le Comité

des Ministres adopte une résolution

à la majorité des votants. En cas de

constat, par le Comité d''''experts

indépendants, d''''une application non

satisfaisante de la Charte, le Comité

des Ministres adopte, à la majorité

des deux tiers des votants, une

recommandation à l''''adresse de la

Partie contractante mise en cause.

Dans les deux cas, seules les Parties

contractantes à la Charte peuvent

prendre part au vote.

2 A la demande de la Partie

contractante mise en cause, le

Comité des Ministres peut, lorsque

le rapport du Comité d''''experts

indépendants soulève des questions

nouvelles, décider à la majorité des

deux tiers des Parties contractantes

à la Charte de consulter le Comité

gouvernemental.

Article 10

La Partie contractante mise en cause

donnera des indications sur les

mesures qu''''elle aura prises pour

donner effet à la recommandation

du Comité des Ministres dans le

prochain rapport qu''''elle adressera

au Secrétaire Général en application

de l''''article 21 de la Charte.

Article 11

Les articles 1 à 10 du présent

Protocole s''''appliquent aussi aux

articles de la partie II du premier

Protocole additionnel à la Charte, à

l''''égard des Etats parties à ce

Protocole, dans la mesure où ces

articles ont été acceptés.

Article 12

Les Etats parties au présent

Protocole considèrent que le

premier paragraphe de l''''annexe à la

Charte, relatif à la partie III, se lit

ainsi:

«Il est entendu que la Charte

contient des engagements juridiques

de caractère international dont

l''''application est soumise au seul

contrôle visé par la partie IV de la

Charte et par les dispositions du

présent Protocole.»

Article 13

1 Le présent Protocole est ouvert à

la signature des Etats membres du

Conseil de l''''Europe signataires de la

Charte, qui peuvent exprimer leur

consentement à être liés par:

a signature sans réserve de

ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation; ou

b signature sous réserve de

ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation, suivie de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation.

2 Un Etat membre du Conseil de

l''''Europe ne peut exprimer son

consentement à être lié par le

présent Protocole sans avoir

antérieurement ou simultanément

ratifié la Charte.

3 Les instruments de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation

seront déposés près le Secrétaire

Général du Conseil de l''''Europe.

Article 14

1 Le présent Protocole entrera en

vigueur le premier jour du mois qui

suit l''''expiration d''''une période d''''un

mois après la date à laquelle cinq

Etats membres du Conseil de

l''''Europe auront exprimé leur

consentement à être liés par le

Protocole, conformément aux

dispositions de l''''article 13.

2[REDACTED_EFTERNAMN] tout Etat membre qui

exprimera ultérieurement son

consentement à être lié par le

Protocole, celui-ci entrera en

vigueur le premier jour du mois qui

suit l''''expiration d''''une période d''''un

mois après la date du dépôt de

l''''instrument de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation.

Article 15

1 Toute Partie contractante peut, à

tout moment, dénoncer le présent

Protocole en adressant une

notification au Secrétaire Général

du Conseil de l''''Europe.

2 La dénonciation prendra effet le

premier jour du mois qui suit

l''''expiration d''''une période de douze

mois après la date de réception de la

notification par le Secrétaire

Général.

Article 16

Le Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe notifiera à tous les Etats

membres du Conseil:

a toute signature;

b le dépôt de tout instrument de

ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation;

c la date d''''entrée en vigueur du

présent Protocole, conformément à

l''''article 14;

d tout autre acte, notification ou

déclaration ayant trait au présent

Protocole.

En foi de quoi, les soussignés,

dûment autorisés à cet effet, ont

signé le présent Protocole.

Fait à ........, le ....................., en

français et en anglais, les deux

textes faisant également foi, en un

seul exemplaire qui sera déposé

dans les archives du Conseil de

l''''Europe. Le Secrétaire Général du

Conseil de l''''Europe en

communiquera copie certifiée

conforme à chacun des Etats

membres du Conseil de l''''Europe.

TILLÄGGSPROTOKOLL TILL

DEN EUROPEISKA SOCIALA

STADGAN ANGÅENDE ETT

KOLLEKTIVT

KLAGOMÅLSFÖRFARANDE

Inledning

Medlemsstaterna i Europarådet,

som har undertecknat detta

protokoll till europeiska sociala

stadgan, som öppnades för

undertecknande i Turin den 18

oktober 1961 (nedan kallad

"stadgan"),

som är beslutna att vidta nya

åtgärder för att förbättra det faktiska

genomförandet av de sociala

rättigheter som tillförsäkras genom

stadgan,

som anser att detta mål kan uppnås

särskilt genom inrättande av ett

kollektivt klagomålsförfarande, som

bland annat skulle stärka

deltagandet av arbetsgivare,

arbetstagare och enskilda

organisationer,

har kommit överens om följande:

Artikel 1

De fördragsslutande parterna i detta

protokoll tillerkänner följande

organisationer rätten att anföra

klagomål över påstådd

otillfredsställande tillämpning av

stadgan:

a. internationella arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationer som avses

i artikel 27 punkt 2 i stadgan,

b. andra internationella enskilda

organisationer med konsultativ

status hos Europarådet och som står

upptagna i en av

regeringskommittén för ändamålet

upprättad lista,

c. representativa nationella

arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationer inom den

fördragsslutande parts jurisdiktion

mot vilken de har anfört klagomål.

Artikel 2

1. Varje fördragsslutande part får

även, när den uttrycker sitt

samtycke till att vara bunden av

detta protokoll enligt

bestämmelserna i artikel 13 eller när

som helst därefter, förklara att den

tillerkänner varje annan

representativ nationell enskild

organisation inom sin jurisdiktion

som har särskild sakkunskap i

frågor som regleras av stadgan,

rätten att anföra klagomål mot den.

2. Sådana förklaringar kan avges för

en bestämd tidsperiod.

3. Förklaringarna skall deponeras

hos Europarådets generalsekreterare

som skall tillställa de

fördragsslutande parterna kopior av

dem och offentliggöra dem.

Artikel 3

De internationella och nationella

enskilda organisationer som avses i

artikel 1 b respektive artikel 2 får

framföra klagomål i enlighet med

det förfarande som beskrivs i

ovannämnda bestämmelser endast i

sådana frågor beträffande vilka de

har erkänd särskild sakkunskap.

Artikel 4

Klagomål skall anföras skriftligen,

innehålla en hänvisning till en

bestämmelse i stadgan som har

godtagits av den berörda

fördragsslutande parten och ange i

vilket hänseende denna inte har

säkerställt en tillfredsställande

tillämpning av ifrågavarande

bestämmelse.

Artikel 5

Klagomål skall sändas till

generalsekreteraren som skall

erkänna mottagandet av det,

underrätta den berörda

fördragsslutande parten och utan

dröjsmål vidarebefordra det till den

oberoende expertkommittén.

Artikel 6

Den oberoende expertkommittén

kan anmoda den berörda

fördragsslutande parten och den

organisation som har anfört

klagomålet att, inom den tidsrymd

som den bestämmer, inlämna

skriftliga upplysningar och

kommentarer om huruvida

klagomålet kan tas upp till

behandling.

Artikel 7

1. Om den oberoende

expertkommittén finner att ett

klagomål kan tas upp till behandling

skall den underrätta de

fördragsslutande parterna i stadgan

genom generalsekreteraren. Den

skall anmoda den berörda

fördragsslutande parten och den

organisation som anfört klagomålet

att, inom den tidsrymd som den

bestämmer, skriftligen inkomma

med förklaringar eller upplysningar

som hänför sig till klagomålet och

anmoda de övriga fördragsslutande

parterna i detta protokoll att inom

samma tidsrymd inkomma med de

kommentarer de önskar avge.

2. Om klagomålet har anförts av en

nationell arbetsgivar- eller

arbetstagarorganisation eller av

någon annan nationell eller

internationell enskild organisation,

skall den oberoende

expertkommittén underrätta de

internationella arbetsgivar- eller

arbetstagarorganisationer som avses

i artikel 27 punkt 2 i stadgan genom

generalsekreteraren och anmoda

dem att inkomma med kommentarer

inom den tidsrymd som den

bestämmer.

3. På grundval av de förklaringar,

upplysningar eller kommentarer

som inkommer enligt punkt 1 och 2

i denna artikel, får den berörda

fördragsslutande parten och den

organisation som anfört klagomålet

inkomma med ytterligare skriftliga

upplysningar eller kommentarer

inom den tidsrymd som den

oberoende expertkommittén

bestämmer.

4. Vid prövningen av klagomålet

äger den oberoende

expertkommittén rätt att hålla förhör

med företrädare för parterna.

Artikel 8

1. Den oberoende expertkommittén

skall upprätta en rapport med en

redogörelse för de åtgärder den

vidtagit för att pröva klagomålet

och lägga fram sina slutsatser om

huruvida den berörda

fördragsslutande parten har

säkerställt en tillfredsställande

tillämpning av den bestämmelse i

stadgan som klagomålet avser.

2. Rapporten skall överlämnas till

ministerkommittén. Den skall även

överlämnas till den organisation

som har anfört klagomålet och till

de fördragsslutande parterna i

stadgan, vilka inte har rätt att

offentliggöra den.

Den skall överlämnas till den

parlamentariska församlingen och

offentliggöras samtidigt med den

resolution som avses i artikel 9 eller

högst fyra månader efter det att den

har överlämnats till

ministerkommittén.

Artikel 9

1. På grundval av den oberoende

expertkommitténs rapport skall

ministerkommittén anta en

resolution med en majoritet av de

röstande. Om den oberoende

expertkommittén finner att stadgan

inte har tillämpats på ett

tillfredsställande sätt skall

ministerkommittén med två

tredjedels majoritet av de röstande

anta en rekommendation

riktad till den berörda

fördragsslutande parten. I båda

fallen skall endast de

fördragsslutande parterna i stadgan

vara röstberättigade.

2. På begäran av den berörda

fördragsslutande parten kan

ministerkommittén, om den

oberoende expertkommitténs

rapport tar upp nya frågor, med två

tredjedels majoritet av de

fördragsslutande parterna i stadgan,

besluta att konsultera

regeringskommittén.

Artikel 10

Den berörda fördragsslutande

parten skall lämna upplysningar om

de åtgärder den har vidtagit för att

verkställa ministerkommitténs

rekommendation i sin

nästkommande rapport till

generalsekreteraren enligt artikel 21

i stadgan.

Artikel 11

Artiklarna 1 till 10 i detta protokoll

skall även tillämpas på de artiklar i

del II av det första

tilläggsprotokollet till stadgan med

avseende på de stater som är parter i

det protokollet i den mån dessa

artiklar har antagits.

Artikel 12

De stater som är parter i detta

protokoll anser att första punkten i

bilagan till stadgan som hänför sig

till del III skall tolkas på följande

sätt:

"Stadgan skall anses innefatta

rättsliga åtaganden av internationell

art vars tillämpning endast är

underkastad sådan övervakning som

avses i del IV av stadgan och i

bestämmelserna i detta protokoll."

Artikel 13

1. Detta protokoll skall stå öppet för

undertecknande av de

medlemsstater i Europarådet som

har undertecknat stadgan vilka kan

uttrycka sitt samtycke till att vara

bundna genom:

a. undertecknande utan förbehåll för

ratificering, godtagande eller

godkännande, eller

b. undertecknande med förbehåll för

ratificering, godtagande eller

godkännande, följt av ratificering,

godtagande eller godkännande.

2. En medlemsstat i Europarådet får

inte uttrycka sitt samtycke till att

vara bunden av detta protokoll utan

att den i förväg har ratificerat

stadgan eller samtidigt gör detta.

3. Ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrument skall

deponeras hos Europarådets

generalsekreterare.

Artikel 14

1. Detta protokoll skall träda i kraft

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en tidsrymd

av en månad efter den dag då fem

medlemsstater i Europarådet har

uttryckt sitt samtycke till att vara

bundna av protokollet enligt

bestämmelserna i artikel 13.

2. För varje medlemsstat som

därefter uttrycker sitt samtycke till

att vara bunden av protokollet skall

det träda i kraft den första dagen i

den månad som följer efter

utgången av en tidsrymd av en

månad efter dagen för deponering

av ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrumentet.

Artikel 15

1. Varje stat får när som helst säga

upp detta protokoll genom

notifikation som överlämnas till

Europarådets generalsekreterare.

2. Uppsägningen skall träda i kraft

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en tidsrymd

av tolv månader efter dagen då

generalsekreteraren mottog

notifikationen.

Artikel 16

Europarådets generalsekreterare

skall notifiera Europarådets

medlemsstater om

a. undertecknande,

b. deponering av ratifikations-,

godtagande- eller

godkännandeinstrument,

c. dag för detta protokolls

ikraftträdande enligt artikel 14,

d. varje annan åtgärd, notifikation

eller förklaring som rör detta

protokoll.

Till bekräftelse härav har

undertecknade, därtill

vederbörligen befullmäktigade,

undertecknat detta protokoll.

Upprättat i...............den................på

engelska och franska, vilka båda

texter är lika giltiga, i ett enda

exemplar som skall deponeras i

Europarådets arkiv. Europarådets

generalsekreterare skall översända

en bestyrkt kopia till varje

medlemsstat i Europarådet.

.

Explanatory report

Introduction

A. Background

1. The idea of setting up a system of collective complaints for the

European Social Charter along the lines of the existing International

Labour Organisation (ILO) arrangements is not new (see, for example,

Recommendation 839 (1978) of the Parliamentary Assembly). It has

been revived as part of the efforts initiated in 1991 to give a new impetus

to the Charter.

2. The introduction of a system of this type is designed to increase the

efficiency of supervisory machinery based solely on the submission of

governmental reports. In particular, this system should increase

participation by management and labour and non-governmental

organisations (already improved by the Protocol amending the Social

Charter of 21 October 1991). The way in which the machinery as a whole

functions can only be enhanced by the greater interest that these bodies

may be expected to show in the Charter. The procedure provided for in

the Protocol will also be shorter than that for examining reports. The

system of collective complaints is to be seen as a complement to the

examination of governmental reports, which naturally constitutes the

basic mechanism for the supervision of the application of the Charter.

3. The committee set up by the Committee of Ministers in December

1990 to draw up proposals for reforming the Charter (Committee on the

European Social Charter, Charte-Rel) examined this matter from the

outset. At its second meeting (22 24 May 1991), it decided to set up a

working party to draw up proposals on ways of establishing a collective

complaints system under the Charter, and on the operation of such a

system. The working party, which met on 3 and 4 July 1991, submitted

most of its proposals in the form of draft articles for incorporation in a

protocol to the Charter. It was agreed that all other procedural details

could be laid down in rules of procedure drawn up by the body

responsible for ruling on the admissibility of complaints (in this case the

Committee of Independent Experts).

4. In the light of the comments submitted in particular by the

Committee of Independent Experts and international organisations of

employers and trade unions (UNICE and ETUC), the Charte-Rel

Committee examined the report of the working party at its third meeting

(3 6 September 1991) and adopted draft articles for an additional

protocol to the Charter. This draft was transmitted to the Committee of

Ministers.

5. Bearing in mind the decision to hold a ministerial conference in

Turin on 21 and 22 October 1991 to mark the thirtieth anniversary of the

signing of the European Social Charter, the Ministers Deputies agreed

that the examination of this draft should be pursued both by the Experts,

who would meet in Turin on 21 October 1991 in the morning, and by the

Ministers meeting in Turin . In the Final Resolution of the conference

the Ministers after stressing the importance, for the purposes of the

effectiveness and development of the Charter, of the widest possible

participation by management and labour, and stating that a majority of

them considered that such participation would be strengthened by the

introduction of a system of collective complaints recommended that the

Committee of Ministers examine at their earliest opportunity a draft

protocol providing for a system of collective complaints, with a view to

its adoption and opening for signature .

6. In the meantime the Parliamentary Assembly had adopted

Recommendation 1168 (1991). The appendix to this recommendation

contained a new article 25bis on the collective complaints procedure (see

also Resolution 967 (1991).

7. The Charte-Rel Committee resumed examination of the draft

protocol at its fourth meeting (3 6 February 1992), following which it

decided to set up another working party, which met on 30 and 31 March

1992. The Committee finalised the text of the draft protocol at its fifth

meeting (18 20 May 1992) and decided to transmit it to the Committee

of Ministers for adoption.

8. After consulting the Committee of Independent Experts and the

Parliamentary Assembly, the Committee of Ministers adopted the text of

the Protocol on 22 June 1995 and opened it for signature on 9 November

1995.

B. General structure of the Additional Protocol

9. The structure of the Protocol is simple. It basically answers two

questions: who? how? Who can submit complaints and who examines

them? Following which procedure?

10. The following organisations can submit complaints, sometimes

subject to certain conditions: international and national organisations of

employers and trade unions and other international and national non-

governmental organisations (in the case of national NGOs, a declaration

by the state concerned recognising this right is required).

11. The complaint is initially examined by the Committee of

Independent Experts which, after determining admissibility, reviews both

sides explanations and information as well as any observations

submitted by other Contracting Parties to the Protocol or by international

organisations of employers or trade unions referred to in paragraph 2 of

Article 27 of the Charter. The Committee then draws up a report

containing, in particular, conclusions as to whether or not the state

concerned has complied with the Charter. This report is transmitted inter

alia to the Committee of Ministers and made public no more than four

months later. On the basis of this report the Committee of Ministers

adopts a resolution and, if the conclusions of the Committee of

Independent Experts are negative, addresses a recommendation to the

state concerned. The latter should provide information on the measures

taken to comply with the recommendation of the Committee of Ministers

in its next report to the Secretary General under Article 21 of the Charter.

Comments

Preamble

12. The preamble gives the main reasons why the member states of the

Council of Europe decided to adopt the Protocol and the aim pursued.

13. In the second paragraph, the term new measures highlights the fact

that improvements have already been made in the form of the first

Additional Protocol (5 May 1988), the Protocol amending the Social

Charter (21 October 1991) and changes to the system of governmental

reports (decision of the Ministers Deputies of September 1992, 479th

meeting, item 25).

14. The last paragraph of the preamble refers implicitly to the Final

Resolution of the Turin Conference (see paragraph 5 above) and also

expressly mentions non-governmental organisations other than those of

management and labour.

Article 1

15. The main purpose of this article is to indicate the organisations that

are entitled to submit complaints solely by virtue of the fact that the

Protocol is in force vis-à-vis the state concerned. In the introductory

sentence it establishes the principle of recognition of this right by the

Contracting Parties and briefly describes the scope of complaints.

16. The organisations concerned are mentioned in three separate

paragraphs.

a. international organisations of employers and trade unions

17. This refers to organisations that can take part in the work of the

Governmental Committee as laid down in paragraph 2 of Article 27 of

the Charter;

b. other international non-governmental organisations (INGOs)

18. By virtue of the aforementioned paragraph 2 of Article 27 of the

Charter, these other organisations are also entitled to take part in the

work of the Governmental Committee. The fact that they are mentioned

in the Protocol highlights the originality of the European Social Charter

as compared to other equivalent international systems. In fact several

provisions of the Charter are not exclusively concerned with the world of

work and do not fall within the direct competence of management and

labour. In this connection, it should be noted that in the Amending

Protocol the new paragraph 2 of Article 23 lays down special

arrangements for notifying these organisations.

19. However, in contrast to the arrangements for international

organisations of employers and trade unions, a mere reference to

paragraph 2 of Article 27 was not deemed sufficient in the case of

INGOs. Therefore, in order to be entitled to submit a complaint, an

INGO must not only have consultative status with the Council of Europe,

but must also appear on a special list.

20. This list is drawn up by the Governmental Committee using the

following procedure, laid down by the Committee of Ministers (decision

of 22 June 1995):

 INGOs which hold consultative status with the Council of Europe

and consider themselves particularly competent in any of the matters

governed by the Charter are invited to express their wish to be included

on a special list of INGOs entitled to submit complaints;

 each application must be supported by detailed and accurate

documentation aiming to show in particular that the INGO has access to

authoritative sources of information and is able to carry out the necessary

verifications, to obtain appropriate legal opinions, etc., in order to draw

up complaint files that meet basic requirements of reliability;

 all applications are transmitted to the Governmental Committee,

accompanied by an opinion of the Secretary General which reflects the

degree of interest and participation shown by the INGO in its normal

dealings with the Council of Europe;

 an application is considered accepted by the Governmental

Committee unless it is rejected in a ballot by a simple majority of votes

cast;

 inclusion on the special list is valid for a period of four years, after

which it lapses unless the organisation applies for renewal in the six-

month period preceding the expiry date. The procedure described above

applies to renewal applications.

21. The inclusion of an INGO on this list does not relieve the Committee

of Independent Experts, when examining admissibility, from the

obligation to ascertain that the complaint actually falls within a field in

which the INGO concerned has been recognised as being particularly

competent (see paragraph 29 below).

c. national organisations of employers and trade unions

22. As laid down in paragraph 1 of Article 23 of the Charter, each

Contracting Party must forward a copy of its report to certain of its

national organisations of employers and trade unions. It is only normal

that organisations of this type should be entitled to submit complaints,

because they are very well informed of the situation in their country. For

this reason those who drafted the Protocol considered that it would be

wrong to restrict this right to the national organisations mentioned in

Article 23 (that is those which are members of the international

organisations referred to in paragraph 2 of Article 27).

23. To ensure the efficient functioning of the procedure established by

the Protocol and in view of the very large number of trade unions

operating in some states, it was deemed necessary to stipulate that the

organisation must be representative . The Committee of Independent

Experts will judge whether the organisation meets this criterion when

examining whether the complaint is admissible, in the light of

information and observations submitted by the state and the organisation

concerned (see Article 6). In the absence of any criteria on a national

level, factors such as the number of members and the organisation s

actual role in national negotiations should be taken into account.

24. It is also stipulated that, in order to be admissible, a complaint must

be submitted by a national organisation within the jurisdiction of the

Contracting Party concerned.

Article 2

25. The Charter does not refer specifically to national non-governmental

organisations (NGOs) other than organisations of employers and trade

unions. Nevertheless, for the same reasons as those invoked in respect of

international non-governmental organisations (paragraph 18) and

national organisations of employers and trade unions (paragraph 22), it

was thought that these national NGOs should also be entitled to submit

complaints. However, recognition of this right is not mandatory for

parties to the Protocol, but optional: NGOs may only submit a complaint

against a state if the state in question has previously issued a declaration

recognising that NGOs are entitled to do so. In addition, according to

paragraph 2, such declarations may be made for a specific period.

26. With the same aim of preserving the efficiency of the machinery for

examining collective complaints, NGOs are subject to the same

conditions as laid down for international non-governmental organisations

and national organisations of employers and trade unions: they must be

 representative and particularly qualified in issues covered by the

Charter. The Committee of Independent Experts will judge whether these

criteria are met when examining whether the complaint is admissible in

the light of information submitted by both parties (see Article 6 and

paragraph 23 above). As in respect of INGOs (see, paragraph 21 above

and paragraph 29 below), the Committee should ascertain that the

complaint actually falls within a field in which the NGO concerned is

particularly competent.

27. As is the case for national organisations of employers and trade

unions, NGOs must come within the jurisdiction of the state against

which their complaint is made.

28. Subject to the considerations set out in the previous two paragraphs,

when a state makes a declaration on the basis of this article, it recognises

the right of all NGOs within its jurisdiction to submit complaints

without, for example, drawing up a national list. In similar vein, it may

not restrict this right to certain articles or paragraphs of the Charter.

Article 3

29. This article specifies that international and national non-

governmental organisations may only submit complaints in respect of

those matters regarding which they have been recognised as having

particular competence.

Article 4

30. This article lays down three admissibility conditions which were

deemed sufficiently important to be specifically mentioned in a separate

article of the Protocol. These conditions complement those laid down in

Articles 1 and 2, which specify the organisations entitled to submit

complaints.

31. As indicated in paragraph 3 above, the Committee of Independent

Experts may stipulate the conditions governing the admissibility of

complaints in its rules of procedure. It must take account of the fact that

the following was agreed in the course of negotiations within the Charte-

Rel Committee:

 a complaint may be declared admissible even if a similar case has

already been submitted to another national or international body;

 the fact that the substance of a complaint has been examined as part

of the normal government reports procedure does not in itself

constitute an impediment to the complaint s admissibility. It has been

agreed to give the Committee of Independent Experts a sufficient margin

of appreciation in this area;

 because of their collective nature, complaints may only raise

questions concerning non-compliance of a state s law or practice with

one of the provisions of the Charter. Individual situations may not be

submitted.

Article 5

32. This article does not invite any specific comments, but two general

remarks can be made.

33. The adverb immediately underlines that one of the advantages of

the new procedure is its rapidity. This comment also applies to Atricles 6

and 7, which invite the Committee of Independent Experts in several

instances to prescribe time-limits for the submission of information and

explanations.

34. It has been agreed that when the Committee of Independent Experts

takes action under the Protocol, its membership shall be that laid down in

Articles 25 and 26 of the Charter, namely with the participation of an

ILO representative.

Article 6

35. This article concerns the assessment of the admissibility of

complaints. The submissions of both parties must be examined: the state

concerned and the organisation that lodged the complaint are invited by

the Committee of Independent Experts to submit information and

observations, and a complaint can only be declared admissible if the state

concerned has had the opportunity to state its case. However, the article

does not create an obligation for the Committee of Independent Experts

to request such information, in order to permit it to reject a complaint that

is manifestly inadmissible of its own volition.

Article 7

This article lays down the main stages in the examination of the merits of

complaints. Again, heavy emphasis is placed on the fact that submissions

from both parties must be examined and on its corollary, namely the need

to work within reasonable time-limits.

37. Paragraph 1 establishes a distinction between information and the

possibility of submitting comments. All Contracting Parties to the

Charter are notified that a complaint is admissible (first sentence).

However (second sentence), only Contracting Parties to the Protocol may

submit comments. These provisions reflect the fact that the follow-up to

a complaint may be of interest to states other than the one directly

concerned, while providing that those states that have not agreed to be

bound by the Protocol are not entitled to submit comments.

38. Paragraph 2 takes account of the key role played by international

organisations of employers and trade unions in the supervisory

machinery provided for by the Charter in giving them the possibility of

submitting observations on complaints lodged by other organisations.

39. Paragraph 3 makes provision for each party concerned to react to the

other party s comments.

40. Paragraph 4 authorises the Committee of Independent Experts to

organise hearings with representatives of the state concerned and the

organisation that lodged the complaint. In view of the fact that the

previous paragraphs of this article make ample provision for both parties

to make submissions, hearings of this type need not be organised

systematically. It is simply an option available to the Committee of

Independent Experts, which is responsible for determining on the basis of

the available information whether a meeting with the representatives of

the parties is necessary. Meetings of this type can also be arranged at the

request of one of the parties.

Article 8

41. Paragraph 1 corresponds to the final stage of the consideration of the

merits of the complaint by the Committee of Independent Experts. The

Committee draws up a report featuring in particular its legal assessment

of the complaint. This provision must be read in the light of the new

paragraph 2 of Article 24 of the Charter (Article 2 of the Protocol

amending the Charter).

42. Paragraph 2 specifies to which bodies the report of the Committee of

Independent Experts is to be sent and lays down rules on its publication.

43. Initially (first sub-paragraph) the report, which is transmitted to the

Committee of Ministers, the organisation that lodged the complaint and

the Contracting Parties to the Charter, remains confidential (see mutatis

mutandis, paragraph 2 of Article 31 of the European Convention on

Human Rights).

It should be borne in mind here that the whole of the procedure for

considering complaints is confidential. It was not thought necessary to

specify this in the Protocol because the rules of procedure of the

Committee of Independent Experts already stated tat its sessions shall

be held in private. All working documents shall be confidential .

Nevertheless, this does not imply a total lack of information. In line with

the procedure used within the framework of the European Convention on

Human Rights, the following may be made public: the fact that a given

organisation has lodged a complaint against a given state, the basis of the

complaint and the decision on its admissibility.

44. Subsequently (second sub-paragraph) the report is transmitted to the

Parliamentary Assembly and made public. This may take place at two

different times:

 either four months after the report has been transmitted to the

Committee of Ministers;

 or when the resolution referred to in Article 9 is adopted by the

Committee of Ministers, if this occurs before four months have elapsed.

Article 9

45. This article deals with the role of the Committee of Ministers, which

intervenes immediately after the Committee of Independent Experts.

46. The duties of the Committee of Ministers are similar to those it

carries out as supervisory body in the procedure instituted by the Charter.

On the basis of the report of the Committee of Independent Experts,

the Committee of Ministers adopts a resolution, by a majority of those

voting. However, if the conclusions of the Committee of Independent

Experts are negative, the Committee of Ministers must adopt a

recommendation addressed to the state concerned. In view of the

importance of this decision and in accordance with the new rule

introduced by the Amending Protocol (Article 5), a two-thirds majority

of those voting is required.

The Committee of Ministers cannot reverse the legal assessment made

by the Committee of Independent Experts. However, its decision

(resolution or recommendation) may be based on social and economic

policy considerations.

47. In respect of the resolution as well as the recommendation, only the

Contracting Parties to the Charter are entitled to take part in the vote.

48. The Charte-Rel Committee had foreseen that the Governmental

Committee would not be involved in the procedure for examining

complaints, but the Committee of Ministers decided before adopting the

Protocol to add a second paragraph to this article, according to which the

Committee of Ministers may decide, where the report of the Committee

of Independent Experts raises new issues, by a two-thirds majority of the

Contracting Parties to the Charter, to consult the Governmental

Committee.

Article 10

49. Once the Committee of Ministers has adopted a recommendation,

appropriate follow-up must be ensured. In line with the practice adopted

for other international supervisory machinery (European Convention on

Human Rights, ILO, Human Rights Committee, etc.). Article 10 requires

the state concerned to provide information on the measures it has taken to

give effect to the Committee of Ministers recommendation.

50. This information will be contained in the next report that the state

concerned submits to the Secretary General under Article 21 of the

Charter. In other words, the state may not wait until the time when it

would normally submit a report on the provision(s) concerned by the

complaint; it must provide the information required in the report

immediately following the decision of the Committee of Ministers.

Article 11

51. Throughout the Protocol, only the Charter itself is mentioned. This

article specifies that if a state is also bound by the first Additional

Protocol (5 May 1988), complaints may be submitted on the basis of the

articles it has accepted.

52. If further protocols to the Charter are adopted in future, they must

contain a provision specifying that this Protocol applies to the articles of

these other protocols that have been accepted.

Article 12

53. In the course of the negotiations, the question arose as to whether the

adoption of a system of collective complaints would be fully compatible

with the wording of the appendix to the Charter concerning Party III,

which states that It is understood that the Charter contains legal

obligations of an international character, the application of which is

submitted solely to the supervision provided for in Part IV thereof.

54. To avoid any ambiguity, it was decided to include the present Article

12.

Articles 13 to 15

55. These articles, which contain the final clauses of the Protocol,

conform to the model adopted by the Committee of Ministers of the

Council of Europe.

EUROPEAN SOCIAL

CHARTER

(REVISED)

Preamble

The governments signatory hereto,

being members of the Council of

Europe,

Considering that the aim of the

Council of Europe is the

achievement of greater unity

between its members for the

purpose of safeguarding and

realising the ideals and principles

which are their common heritage

and of facilitating their economic

and social progress, in particular by

the maintenance and further

realisation of human rights and

fundamental freedoms;

Considering that in the European

Convention for the Protection of

Human Rights and Fundamental

Freedoms signed at Rome on 4

November 1950, and the Protocols

thereto, the member States of the

Council of Europe agreed to secure

to their populations the civil and

political rights and freedoms therein

specified;

Considering that in the European

Social Charter opened for signature

in Turin on 18 October 1961 and

the Protocols thereto, the member

States of the Council of Europe

agreed to secure to their populations

the social rights specified therein in

order to improve their standard of

living and their social wellbeing;

Recalling that the Ministerial

Conference on Human Rights held

in Rome on 5 November 1990

stressed the need, on the one hand,

to preserve the indivisible nature of

all human rights, be they civil,

political, economic, social or

cultural and, on the other hand, to

give the European Social Charter

fresh impetus;

Resolved, as was decided during the

Ministerial Conference held in

Turin on 21 and 22 October 1991,

to update and adapt the substantive

contents of the Charter in order to

take account in particular of the

fundamental social changes which

have occurred since the text was

adopted;

Recognising the advantage of

embodying in a Revised Charter,

designed progressively to take the

place of the European Social

Charter, the rights guaranteed by

the Charter as amended, the rights

guaranteed by the Additional

Protocol of 1988 and to add new

rights,

Have agreed as follows:

Part I

The Parties accept as the aim of

their policy, to be pursued by all

appropriate means both national and

international in character, the

attainment of conditions in which

the following rights and principles

may be effectively realised:

1 Everyone shall have the

opportunity to earn his living in an

occupation freely entered upon.

2 All workers have the right to just

conditions of work.

3 All workers have the right to safe

and healthy working conditions.

4 All workers have the right to a

fair remuneration sufficient for a

decent standard of living for

themselves and their families.

5 All workers and employers have

the right to freedom of association

in national or international

organisations for the protection of

their economic and social interests.

6 All workers and employers have

the right to bargain collectively.

7 Children and young persons have

the right to a special protection

against the physical and moral

hazards to which they are exposed.

8 Employed women, in case of

maternity, have the right to a special

protection.

9 Everyone has the right to

appropriate facilities for vocational

guidance with a view to helping him

choose an occupation suited to his

personal aptitude and interests.

10 Everyone has the right to

appropriate facilities for vocational

training.

11 Everyone has the right to benefit

from any measures enabling him to

enjoy the highest possible standard

of health attainable.

12 All workers and their

dependents have the right to social

security.

13 Anyone without adequate

resources has the right to social and

medical assistance.

14 Everyone has the right to benefit

from social welfare services.

15 Disabled persons have the right

to independence, social integration

and participation in the life of the

community.

16 The family as a fundamental

unit of society has the right to

appropriate social, legal and

economic protection to ensure its

full development.

17 Children and young persons

have the right to appropriate social,

legal and economic protection.

18 The nationals of any one of the

Parties have the right to engage in

any gainful occupation in the

territory of any one of the others on

a footing of equality with the

nationals of the latter, subject to

restrictions based on cogent

economic or social reasons.

19 Migrant workers who are

nationals of a Party and their

families have the right to protection

and assistance in the territory of any

other Party.

20 All workers have the right to

equal opportunities and equal

treatment in matters of employment

and occupation without

discrimination on the grounds of

sex.

21 Workers have the right to be

informed and to be consulted within

the undertaking.

22 Workers have the right to take

part in the determination and

improvement of the working

conditions and working

environment in the undertaking.

23 Every elderly person has the

right to social protection.

24 All workers have the right to

protection in cases of termination of

employment.

25 All workers have the right to

protection of their claims in the

event of the insolvency of their

employer.

26 All workers have the right to

dignity at work.

27 All persons with family

responsibilities and who are

engaged or wish to engage in

employment have a right to do so

without being subject to

discrimination and as far as possible

without conflict between their

employment and family

responsibilities.

28 Workers representatives in

undertakings have the right to

protection against acts prejudicial to

them and should be afforded

appropriate facilities to carry out

their functions.

29 All workers have the right to be

informed and consulted in collective

redundancy procedures.

30 Everyone has the right to

protection against poverty and

social exclusion.

31 Everyone has the right to

housing.

Part II

The Parties undertake, as provided

for in Part III, to consider

themselves bound by the obligations

laid down in the following articles

and paragraphs.

Article 1 The right to work

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

work, the Parties undertake:

1 to accept as one of their primary

aims and responsibilities the

achievement and maintenance of as

high and stable a level of

employment as possible, with a

view to the attainment of full

employment;

2 to protect effectively the right of

the worker to earn his living in an

occupation freely entered upon;

3 to establish or maintain free

employment services for all

workers;

4 to provide or promote appropriate

vocational guidance, training and

rehabilitation.

Article 2 The right to just

conditions of work

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to just

conditions of work, the Parties

undertake:

1 to provide for reasonable daily

and weekly working hours, the

working week to be progressively

reduced to the extent that the

increase of productivity and other

relevant factors permit;

2 to provide for public holidays

with pay;

3 to provide for a minimum of four

weeks annual holiday with pay;

4 to eliminate risks in inherently

dangerous or unhealthy

occupations, and where it has not

yet been possible to eliminate or

reduce sufficiently these risks, to

provide for either a reduction of

working hours or additional paid

holidays for workers engaged in

such occupations;

5 to ensure a weekly rest period

which shall, as far as possible,

coincide with the day recognised by

tradition or custom in the country or

region concerned as a day of rest;

6 to ensure that workers are

informed in written form, as soon as

possible, and in any event not later

than two months after the date of

commencing their employment, of

the essential aspects of the contract

or employment relationship;

7 to ensure that workers

performing night work benefit from

measures which take account of the

special nature of the work.

Article 3 The right to safe and

healthy working conditions

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to safe

and healthy working conditions, the

Parties undertake, in consultation

with employers and workers

organisations:

1 to formulate, implement and

periodically review a coherent

national policy on occupational

safety, occupational health and the

working environment. The primary

aim of this policy shall be to

improve occupational safety and

health and to prevent accidents and

injury to health arising out of,

linked with or occurring in the

course of work,

particularly by minimising the

causes of hazards inherent in the

working environment;

2 to issue safety and health

regulations;

3 to provide for the enforcement of

such regulations by measures of

supervision;

4 to promote the progressive

development of occupational health

services for all workers with

essentially preventive and advisory

functions.

Article 4 The right to a fair

remuneration

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to a

fair remuneration, the Parties

undertake:

1 to recognise the right of workers

to a remuneration such as will give

them and their families a decent

standard of living;

2 to recognise the right of workers

to an increased rate of remuneration

for overtime work, subject to

exceptions in particular cases;

3 to recognise the right of men and

women workers to equal pay for

work of equal value;

4 to recognise the right of all

workers to a reasonable period of

notice for termination of

employment;

5 to permit deductions from wages

only under conditions and to the

extent prescribed by national laws

or regulations or fixed by collective

agreements or arbitration awards.

The exercise of these rights shall be

achieved by freely concluded

collective agreements, by statutory

wagefixing machinery, or by other

means appropriate to national

conditions.

Article 5 The right to organise

With a view to ensuring or

promoting the freedom of workers

and employers to form local,

national or international

organisations for the protection of

their economic and social interests

and to join those organisations, the

Parties undertake that national law

shall not be such as to impair, nor

shall it be so applied as to impair,

this freedom. The extent to which

the guarantees provided for in this

article shall apply to the police shall

be determined by national laws or

regulations. The principle

governing the application to the

members of the armed forces of

these guarantees and the extent to

which they shall apply to persons in

this category shall equally be

determined by national laws or

regulations.

Article 6 The right to bargain

collectively

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

bargain collectively, the Parties

undertake:

1 to promote joint consultation

between workers and employers;

2 to promote, where necessary and

appropriate, machinery for

voluntary negotiations between

employers or employers

organisations and workers

organisations, with a view to the

regulation of terms and conditions

of employment by means of

collective agreements;

3 to promote the establishment and

use of appropriate machinery for

conciliation and voluntary

arbitration for the settlement of

labour disputes;

and recognise:

4 the right of workers and

employers to collective action in

cases of conflicts of interest,

including the right to strike, subject

to obligations that might arise out of

collective agreements previously

entered into.

Article 7 The right of children

and young persons to protection

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

children and young persons to

protection, the Parties undertake:

1 to provide that the minimum age

of admission to employment shall

be 15 years, subject to exceptions

for children employed in prescribed

light work without harm to their

health, morals or education;

2 to provide that the minimum age

of admission to employment shall

be 18 years with respect to

prescribed occupations regarded as

dangerous or unhealthy;

3 to provide that persons who are

still subject to compulsory

education shall not be employed in

such work as would deprive them of

the full benefit of their education;

4 to provide that the working hours

of persons under 18 years of age

shall be limited in accordance with

the needs of their development, and

particularly with their need for

vocational training;

5 to recognise the right of young

workers and apprentices to a fair

wage or other appropriate

allowances;

6 to provide that the time spent by

young persons in vocational

training during the normal working

hours with the consent of the

employer shall be treated as

forming part of the working day;

7 to provide that employed persons

of under 18 years of age shall be

entitled to a minimum of four

weeks annual holiday with pay;

8 to provide that persons under 18

years of age shall not be employed

in night work with the exception of

certain occupations provided for by

national laws or regulations;

9 to provide that persons under 18

years of age employed in

occupations prescribed by national

laws or regulations shall be subject

to regular medical control;

10 to ensure special protection

against physical and moral dangers

to which children and young

persons are exposed, and

particularly against those resulting

directly or indirectly from their

work.

Article 8 The right of

employed women to protection of

maternity

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

employed women to the protection

of maternity, the Parties undertake:

1 to provide either by paid leave,

by adequate social security benefits

or by benefits from public funds for

employed women to take leave

before and after childbirth up to a

total of at least fourteen weeks;

2 to consider it as unlawful for an

employer to give a woman notice of

dismissal during the period from the

time she notifies her employer that

she is pregnant until the end of her

maternity leave, or to give her

notice of dismissal at such a time

that the notice would expire during

such a period;

3 to provide that mothers who are

nursing their infants shall be

entitled to sufficient time off for this

purpose;

4 to regulate the employment in

night work of pregnant women,

women who have recently given

birth and women nursing their

infants;

5 to prohibit the employment of

pregnant women, women who have

recently given birth or who are

nursing their infants in underground

mining and all other work which is

unsuitable by reason of its

dangerous, unhealthy or arduous

nature and to take appropriate

measures to protect the employment

rights of these women.

Article 9 The right to

vocational guidance

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

vocational guidance, the Parties

undertake to provide or promote, as

necessary, a service which will

assist all persons, including the

handicapped, to solve problems

related to occupational choice and

progress, with due regard to the

individual s characteristics and their

relation to occupational

opportunity: this assistance should

be available free of charge, both to

young persons, including

schoolchildren, and to adults.

Article 10 The right to

vocational training

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

vocational training, the Parties

undertake:

1 to provide or promote, as

necessary, the technical and

vocational training of all persons,

including the handicapped, in

consultation with employers and

workers organisations, and to grant

facilities for access to higher

technical and university education,

based solely on individual aptitude;

2 to provide or promote a system of

apprenticeship and other systematic

arrangements for training young

boys and girls in their various

employments;

3 to provide or promote, as

necessary:

a adequate and readily available

training facilities for adult workers;

b special facilities for the retraining

of adult workers needed as a result

of technological development or

new trends in employment;

4 to provide or promote, as

necessary, special measures for the

retraining and reintegration of the

longterm unemployed;

5 to encourage the full utilisation of

the facilities provided by

appropriate measures such as:

a reducing or abolishing any fees or

charges;

b granting financial assistance in

appropriate cases;

c including in the normal working

hours time spent on supplementary

training taken by the worker, at the

request of his employer, during

employment;

d ensuring, through adequate

supervision, in consultation with the

employers and workers

organisations, the efficiency of

apprenticeship and other training

arrangements for young workers,

and the adequate protection of

young workers generally.

Article 11 The right to

protection of health

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

protection of health, the Parties

undertake, either directly or in

cooperation with public or private

organisations, to take appropriate

measures designed inter alia:

1 to remove as far as possible the

causes of illhealth;

2 to provide advisory and

educational facilities for the

promotion of health and the

encouragement of individual

responsibility in matters of health;

3 to prevent as far as possible

epidemic, endemic and other

diseases, as well as accidents.

Article 12 The right to social

security

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

social security, the Parties

undertake:

1 to establish or maintain a system

of social security;

2 to maintain the social security

system at a satisfactory level at least

equal to that necessary for the

ratification of the European Code of

Social Security;

3 to endeavour to raise

progressively the system of social

security to a higher level;

4 to take steps, by the conclusion of

appropriate bilateral and

multilateral agreements or by other

means, and subject to the conditions

laid down in such agreements, in

order to ensure:

a equal treatment with their own

nationals of the nationals of other

Parties in respect of social security

rights, including the retention of

benefits arising out of social

security legislation, whatever

movements the persons protected

may undertake between the

territories of the Parties;

b the granting, maintenance and

resumption of social security rights

by such means as the accumulation

of insurance or employment periods

completed under the legislation of

each of the Parties.

Article 13 The right to social

and medical assistance

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

social and medical assistance, the

Parties undertake:

1 to ensure that any person who is

without adequate resources and who

is unable to secure such resources

either by his own efforts or from

other sources, in particular by

benefits under a social security

scheme, be granted adequate

assistance, and, in case of sickness,

the care necessitated by his

condition;

2 to ensure that persons receiving

such assistance shall not, for that

reason, suffer from a diminution of

their political or social rights;

3 to provide that everyone may

receive by appropriate public or

private services such advice and

personal help as may be required to

prevent, to remove, or to alleviate

personal or family want;

4 to apply the provisions referred to

in paragraphs 1, 2 and 3 of this

article on an equal footing with their

nationals to nationals of other

Parties lawfully within their

territories, in accordance with their

obligations under the European

Convention on Social and Medical

Assistance, signed at Paris on 11

December 1953.

Article 14 The right to benefit

from social welfare services

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

benefit from social welfare services,

the Parties undertake:

1 to promote or provide services

which, by using methods of social

work, would contribute to the

welfare and development of both

individuals and groups in the

community, and to their adjustment

to the social environment;

2 to encourage the participation of

individuals and voluntary or other

organisations in the establishment

and maintenance of such services.

Article 15 The right of persons

with disabilities to independence,

social integration and

participation in the life of the

community

With a view to ensuring to persons

with disabilities, irrespective of age

and the nature and origin of their

disabilities, the effective exercise of

the right to independence, social

integration and participation in the

life of the community, the Parties

undertake, in particular:

1 to take the necessary measures to

provide persons with disabilities

with guidance, education and

vocational training in the

framework of general schemes

wherever possible or, where this is

not possible, through specialised

bodies, public or private;

2 to promote their access to

employment through all measures

tending to encourage employers to

hire and keep in employment

persons with disabilities in the

ordinary working environment and

to adjust the working conditions to

the needs of the disabled or, where

this is not possible by reason of the

disability, by arranging for or

creating sheltered employment

according to the level of disability.

In certain cases, such measures may

require recourse

to specialised placement and

support services;

3 to promote their full social

integration and participation in the

life of the community in particular

through measures, including

technical aids, aiming to overcome

barriers to communication and

mobility and enabling access to

transport, housing, cultural

activities and leisure.

Article 16 The right of the

family to social, legal and

economic protection

With a view to ensuring the

necessary conditions for the full

development of the family, which is

a fundamental unit of society, the

Parties undertake to promote the

economic, legal and social

protection of family life by such

means as social and family benefits,

fiscal arrangements, provision of

family housing, benefits for the

newly married and other

appropriate means.

Article 17 The right of children

and young persons to social, legal

and economic protection

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

children and young persons to grow

up in an environment which

encourages the full development of

their personality and of their

physical and mental capacities, the

Parties undertake, either directly or

in cooperation with public and

private organisations, to take all

appropriate and necessary measures

designed:

1 a to ensure that children and

young persons, taking account of

the rights and duties of their

parents, have the care, the

assistance, the education and the

training they need, in particular by

providing for the establishment or

maintenance of institutions and

services sufficient and adequate for

this purpose;

b to protect children and young

persons against negligence, violence

or exploitation;

c to provide protection and special

aid from the state for children and

young persons temporarily or

definitively deprived of their

family s support;

2 to provide to children and young

persons a free primary and

secondary education as well as to

encourage regular attendance at

schools.

Article 18 The right to engage

in a gainful occupation in the

territory of other Parties

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

engage in a gainful occupation in

the territory of any other Party, the

Parties undertake:

1 to apply existing regulations in a

spirit of liberality;

2 to simplify existing formalities

and to reduce or abolish chancery

dues and other charges payable by

foreign workers or their employers;

3 to liberalise, individually or

collectively, regulations governing

the employment of foreign workers;

and recognise:

4 the right of their nationals to

leave the country to engage in a

gainful occupation in the territories

of the other Parties.

Article 19 The right of migrant

workers and their families to

protection and assistance

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

migrant workers and their families

to protection and assistance in the

territory of any other Party, the

Parties undertake:

1 to maintain or to satisfy

themselves that there are maintained

adequate and free services to assist

such workers, particularly in

obtaining accurate information, and

to take all appropriate steps, so far

as national laws and regulations

permit, against misleading

propaganda relating to emigration

and immigration;

2 to adopt appropriate measures

within their own jurisdiction to

facilitate the departure, journey and

reception of such workers and their

families, and to provide, within

their own jurisdiction, appropriate

services for health, medical

attention and good hygienic

conditions during the journey;

3 to promote cooperation, as

appropriate, between social

services, public and private, in

emigration and immigration

countries;

4 to secure for such workers

lawfully within their territories,

insofar as such matters are regulated

by law or regulations or are subject

to the control of administrative

authorities, treatment not less

favourable than that of their own

nationals in respect of the following

matters:

a remuneration and other

employment and working

conditions;

b membership of trade unions and

enjoyment of the benefits of

collective bargaining;

c accommodation;

5 to secure for such workers

lawfully within their territories

treatment not less favourable than

that of their own nationals with

regard to employment taxes, dues or

contributions payable in respect of

employed persons;

6 to facilitate as far as possible the

reunion of the family of a foreign

worker permitted to establish

himself in the territory;

7 to secure for such workers

lawfully within their territories

treatment not less favourable than

that of their own nationals in respect

of legal proceedings relating to

matters referred to in this article;

8 to secure that such workers

lawfully residing within their

territories are not expelled unless

they endanger national security or

offend against public interest or

morality;

9 to permit, within legal limits, the

transfer of such parts of the earnings

and savings of such workers as they

may desire;

10 to extend the protection and

assistance provided for in this

article to selfemployed migrants

insofar as such measures apply;

11 to promote and facilitate the

teaching of the national language of

the receiving state or, if there are

several, one of these languages, to

migrant workers and members of

their families;

12 to promote and facilitate, as far

as practicable, the teaching of the

migrant worker s mother tongue to

the children of the migrant worker.

Article 20 The right to equal

opportunities and equal treatment

in matters of employment and

occupation without discrimination

on the grounds of sex

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

equal opportunities and equal

treatment in matters of employment

and occupation without

discrimination on the

grounds of sex, the Parties

undertake to recognise that right

and to take appropriate measures to

ensure or promote its application in

the following fields:

a access to employment, protection

against dismissal and occupational

reintegration;

b vocational guidance, training,

retraining and rehabilitation;

c terms of employment and

working conditions, including

remuneration;

d career development, including

promotion.

Article 21 The right to

information and consultation

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers to be informed and

consulted within the undertaking,

the Parties undertake to adopt or

encourage measures enabling

workers or their representatives, in

accordance with national legislation

and practice:

a to be informed regularly or at the

appropriate time and in a

comprehensible way about the

economic and financial situation of

the undertaking employing them, on

the understanding that the

disclosure of certain information

which could be prejudicial to the

undertaking may be refused or

subject to confidentiality; and

b to be consulted in good time on

proposed decisions which could

substantially affect the interests of

workers, particularly on those

decisions which could have an

important impact on the

employment situation in the

undertaking.

Article 22 The right to take

part in the determination and

improvement of the working

conditions and working

environment

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers to take part in the

determination and improvement of

the working conditions and working

environment in the undertaking, the

Parties undertake to adopt or

encourage measures enabling

workers or their representatives, in

accordance with national legislation

and practice, to contribute:

a to the determination and the

improvement of the working

conditions, work organisation and

working environment;

b to the protection of health and

safety within the undertaking;

c to the organisation of social and

sociocultural services and facilities

within the undertaking;

d to the supervision of the

observance of regulations on these

matters.

Article 23 The right of elderly

persons to social protection

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

elderly persons to social protection,

the Parties undertake to adopt or

encourage, either directly or in

cooperation with public or private

organisations, appropriate measures

designed in particular:

 to enable elderly persons to

remain full members of society for

as long as possible, by means of:

a adequate resources enabling them

to lead a decent life and play an

active part in public, social and

cultural life;

b provision of information about

services and facilities available for

elderly persons and their

opportunities to make use of them;

 to enable elderly persons to

choose their lifestyle freely and to

lead independent lives in their

familiar surroundings for as long as

they wish and are able, by means of:

a provision of housing suited to

their needs and their state of health

or of adequate support for adapting

their housing;

b the health care and the services

necessitated by their state;

 to guarantee elderly persons

living in institutions appropriate

support, while respecting their

privacy, and participation in

decisions concerning living

conditions in the institution.

Article 24 The right to

protection in cases of termination

of employment

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers to protection in cases of

termination of employment, the

Parties undertake to recognise:

a the right of all workers not to

have their employment terminated

without valid reasons for such

termination connected with their

capacity or conduct or based on the

operational requirements of the

undertaking, establishment or

service;

b the right of workers whose

employment is terminated without a

valid reason to adequate

compensation or other appropriate

relief.

To this end the Parties undertake to

ensure that a worker who considers

that his employment has been

terminated without a valid reason

shall have the right to appeal to an

impartial body.

Article 25 The right of workers

to the protection of their claims in

the event of the insolvency of their

employer

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers to the protection of their

claims in the event of the

insolvency of their employer, the

Parties undertake to provide that

workers claims arising from

contracts of employment or

employment relationships be

guaranteed by a guarantee

institution or by any other effective

form of protection.

Article 26 The right to dignity

at work

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of all

workers to protection of their

dignity at work, the Parties

undertake, in consultation with

employers and workers

organisations:

1 to promote awareness,

information and prevention of

sexual harassment in the workplace

or in relation to work and to take all

appropriate measures to protect

workers from such conduct;

2 to promote awareness,

information and prevention of

recurrent reprehensible or distinctly

negative and offensive actions

directed against individual workers

in the workplace or in relation to

work and to take all appropriate

measures to protect workers from

such conduct.

Article 27 The right of workers

with family responsibilities to

equal opportunities and equal

treatment

With a view to ensuring the exercise

of the right to equality of

opportunity and treatment for men

and women workers with family

responsibilities and between such

workers and other workers, the

Parties undertake:

1 to take appropriate measures:

a to enable workers with family

responsibilities to enter and remain

in employment, as well as to reenter

employment after an absence due to

those responsibilities, including

measures in the field of vocational

guidance and training;

b to take account of their needs in

terms of conditions of employment

and social security;

c to develop or promote services,

public or private, in particular child

daycare services and other childcare

arrangements;

2 to provide a possibility for either

parent to obtain, during a period

after maternity leave, parental leave

to take care of a child, the duration

and conditions of which should be

determined by national legislation,

collective agreements or practice;

3 to ensure that family

responsibilities shall not, as such,

constitute a valid reason for

termination of employment.

Article 28 The right of

workers representatives to

protection in the undertaking and

facilities to be accorded to them

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers representatives to carry

out their functions, the Parties

undertake to ensure that in the

undertaking:

a they enjoy effective protection

against acts prejudicial to them,

including dismissal, based on their

status or activities as workers

representatives within the

undertaking;

b they are afforded such facilities

as may be appropriate in order to

enable them to carry out their

functions promptly and efficiently,

account being taken of the industrial

relations system of the country and

the needs, size and capabilities of

the undertaking concerned.

Article 29 The right to

information and consultation in

collective redundancy procedures

With a view to ensuring the

effective exercise of the right of

workers to be informed and

consulted in situations of collective

redundancies, the Parties undertake

to ensure that employers shall

inform and consult workers

representatives, in good time prior

to such collective redundancies, on

ways and means of avoiding

collective redundancies or limiting

their occurrence and mitigating their

consequences, for example by

recourse to accompanying social

measures aimed, in particular, at aid

for the redeployment or retraining

of the workers concerned.

Article 30 The right to

protection against poverty and

social exclusion

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

protection against poverty and

social exclusion, the Parties

undertake:

a to take measures within the

framework of an overall and

coordinated approach to promote

the effective access of persons who

live or risk living in a situation of

social exclusion or poverty, as well

as their families, to, in particular,

employment, housing, training,

education, culture and social and

medical assistance;

b to review these measures with a

view to their adaptation if

necessary.

Article 31 The right to housing

With a view to ensuring the

effective exercise of the right to

housing, the Parties undertake to

take measures designed:

1 to promote access to housing of

an adequate standard;

2 to prevent and reduce

homelessness with a view to its

gradual elimination;

3 to make the price of housing

accessible to those without adequate

resources.

Part III

Article A Undertakings

1 Subject to the provisions of

Article B below, each of the Parties

undertakes:

a to consider Part I of this Charter

as a declaration of the aims which it

will pursue by all appropriate

means, as stated in the introductory

paragraph of that part;

b to consider itself bound by at

least six of the following nine

articles of Part II of this Charter:

Articles 1, 5, 6, 7, 12, 13, 16, 19

and 20;

c to consider itself bound by an

additional number of articles or

numbered paragraphs of Part II of

the Charter which it may select,

provided that the total number of

articles or numbered paragraphs by

which it is bound is not less than

sixteen articles or sixtythree

numbered paragraphs.

2 The articles or paragraphs

selected in accordance with

subparagraphs b and c of paragraph

1 of this article shall be notified to

the Secretary General of the

Council of Europe at the time when

the instrument of ratification,

acceptance or approval is deposited.

3 Any Party may, at a later date,

declare by notification addressed to

the Secretary General that it

considers itself bound by any

articles or any numbered paragraphs

of Part II of the Charter which it has

not already accepted under the

terms of paragraph 1 of this article.

Such undertakings subsequently

given shall be deemed to be an

integral part of the ratification,

acceptance or approval and shall

have the same effect as from the

first day of the month following the

expiration of a period of one month

after the date of the notification.

4 Each Party shall maintain a

system of labour inspection

appropriate to national conditions.

Article B Links with the

European Social Charter and the

1988 Additional Protocol

1 No Contracting Party to the

European Social Charter or Party to

the Additional Protocol of 5 May

1988 may ratify, accept or approve

this Charter without considering

itself bound by at least the

provisions corresponding to the

provisions of the European Social

Charter and, where appropriate, of

the Additional Protocol, to which it

was bound.

2 Acceptance of the obligations of

any provision of this Charter shall,

from the date of entry into force of

those obligations for the Party

concerned, result in the

corresponding provision of the

European Social Charter and, where

appropriate, of its Additional

Protocol of 1988 ceasing to apply to

the Party concerned in the event of

that Party being bound by the first

of those instruments or by both

instruments.

Part IV

Article C Supervision of the

implementation of the

undertakings contained in this

Charter

The implementation of the legal

obligations contained in this Charter

shall be submitted to the same

supervision as the European Social

Charter.

Article D Collective complaints

1 The provisions of the Additional

Protocol to the European Social

Charter providing for a system of

collective complaints shall apply to

the undertakings given in this

Charter for the States which have

ratified the said Protocol.

2 Any State which is not bound by

the Additional Protocol to the

European Social Charter providing

for a system of collective

complaints may when depositing its

instrument of ratification,

acceptance or approval of this

Charter or at any time thereafter,

declare by notification addressed to

the Secretary General of the

Council of Europe, that it accepts

the supervision of its obligations

under this Charter following the

procedure provided for in the said

Protocol.

Part V

Article E Nondiscrimination

The enjoyment of the rights set

forth in this Charter shall be secured

without discrimination on any

ground such as race, colour, sex,

language, religion, political or other

opinion, national extraction or

social origin, health, association

with a national minority, birth or

other status.

Article F Derogations in time

of war or public emergency

1 In time of war or other public

emergency threatening the life of

the nation any Party may take

measures derogating from its

obligations under this Charter to the

extent strictly required by the

exigencies of the situation, provided

that such measures are not

inconsistent with its other

obligations under international law.

2 Any Party which has availed

itself of this right of derogation

shall, within a reasonable lapse of

time, keep the Secretary General of

the Council of Europe fully

informed of the measures taken and

of the reasons therefor. It shall

likewise inform the Secretary

General when such measures have

ceased to operate and the provisions

of the Charter which it has accepted

are again being fully executed.

Article G Restrictions

1 The rights and principles set forth

in Part I when effectively realised,

and their effective exercise as

provided for in Part II, shall not be

subject to any restrictions or

limitations not specified in those

parts, except such as are prescribed

by law and are necessary in a

democratic society for the

protection of the rights and

freedoms of others or for the

protection of public interest,

national security, public health, or

morals.

2 The restrictions permitted under

this Charter to the rights and

obligations set forth herein shall not

be applied for any purpose other

than that for which they have been

prescribed.

Article H Relations between

the Charter and domestic law or

international agreements

The provisions of this Charter shall

not prejudice the provisions of

domestic law or of any bilateral or

multilateral treaties, conventions or

agreements which are already in

force, or may come into force,

under which more favourable

treatment would be accorded to the

persons protected.

Article I Implementation of the

undertakings given

1 Without prejudice to the methods

of implementation foreseen in these

articles the relevant provisions of

Articles 1 to 31 of Part II of this

Charter shall be implemented by:

a laws or regulations;

b agreements between employers

or employers organisations and

workers organisations;

c a combination of those two

methods;

d other appropriate means.

2 Compliance with the

undertakings deriving from the

provisions of paragraphs 1, 2, 3, 4,

5 and 7 of Article 2, paragraphs 4, 6

and 7 of Article 7, paragraphs 1, 2,

3 and 5 of Article 10 and Articles

21 and 22 of Part II of this Charter

shall be regarded as effective if the

provisions are applied, in

accordance with paragraph 1 of this

article, to the great majority of the

workers concerned.

Article J Amendments

1 Any amendment to Parts I and II

of this Charter with the purpose of

extending the rights guaranteed in

this Charter as well as any

amendment to Parts III to VI,

proposed by a Party or by the

Governmental Committee, shall be

communicated

to the Secretary General of the

Council of Europe and forwarded

by the Secretary General to the

Parties to this Charter.

2 Any amendment proposed in

accordance with the provisions of

the preceding paragraph shall be

examined by the Governmental

Committee which shall submit the

text adopted to the Committee of

Ministers for approval after

consultation with the Parliamentary

Assembly. After its approval by the

Committee of Ministers this text

shall be forwarded to the Parties for

acceptance.

3 Any amendment to Part I and to

Part II of this Charter shall enter

into force, in respect of those

Parties which have accepted it, on

the first day of the month following

the expiration of a period of one

month after the date on which three

Parties have informed the Secretary

General that they have accepted it.

In respect of any Party which

subsequently accepts it, the

amendment shall enter into force on

the first day of the month following

the expiration of a period of one

month after the date on which that

Party has informed the Secretary

General of its acceptance.

4 Any amendment to Parts III to VI

of this Charter shall enter into force

on the first day of the month

following the expiration of a period

of one month after the date on

which all Parties have informed the

Secretary General that they have

accepted it.

Part VI

Article K Signature,

ratification and entry into force

1 This Charter shall be open for

signature by the member States of

the Council of Europe. It shall be

subject to ratification, acceptance or

approval. Instruments of

ratification, acceptance or approval

shall be deposited with the

Secretary General of the Council of

Europe.

2 This Charter shall enter into force

on the first day of the month

following the expiration of a period

of one month after the date on

which three member States of the

Council of Europe have expressed

their consent to be bound by this

Charter in accordance with the

preceding paragraph.

3 In respect of any member State

which subsequently expresses its

consent to be bound by this Charter,

it shall enter into force on the first

day of the month following the

expiration of a period of one month

after the date of the deposit of the

instrument of ratification,

acceptance or approval.

Article L Territorial

application

1 This Charter shall apply to the

metropolitan territory of each Party.

Each signatory may, at the time of

signature or of the deposit of its

instrument of ratification,

acceptance or approval, specify, by

declaration addressed to the

Secretary General of the Council of

Europe, the territory which shall be

considered to be its metropolitan

territory for this purpose.

2 Any signatory may, at the time of

signature or of the deposit of its

instrument of ratification,

acceptance or approval, or at any

time thereafter, declare by

notification addressed to the

Secretary General of the Council of

Europe, that the Charter shall

extend in whole or in part to a

nonmetropolitan territory or

territories specified in the said

declaration for whose international

relations it is responsible or for

which it assumes international

responsibility. It shall specify in the

declaration the articles or

paragraphs of Part II of the Charter

which it accepts as binding in

respect of the territories named in

the declaration.

3 The Charter shall extend its

application to the territory or

territories named in the aforesaid

declaration as from the first day of

the month following the expiration

of a period of one month after the

date of receipt of the notification of

such declaration by the Secretary

General.

4 Any Party may declare at a later

date by notification addressed to the

Secretary General of the Council of

Europe that, in respect of one or

more of the territories to which the

Charter has been applied in

accordance with paragraph 2 of this

article, it accepts as binding any

articles or any numbered paragraphs

which it has not already accepted in

respect of that territory or

territories. Such undertakings

subsequently given shall be deemed

to be an integral part of the original

declaration in respect of the

territory concerned, and shall have

the same effect as from the first day

of the month following the

expiration of a period of one month

after the date of receipt of such

notification by the Secretary

General.

Article M Denunciation

1 Any Party may denounce this

Charter only at the end of a period

of five years from the date on which

the Charter entered into force for it,

or at the end of any subsequent

period of two years, and in either

case after giving six months notice

to the Secretary General of the

Council of Europe who shall inform

the other Parties accordingly.

2 Any Party may, in accordance

with the provisions set out in the

preceding paragraph, denounce any

article or paragraph of Part II of the

Charter accepted by it provided that

the number of articles or paragraphs

by which this Party is bound shall

never be less than sixteen in the

former case and sixtythree in the

latter and that this number of

articles or paragraphs shall continue

to include the articles selected by

the Party among those to which

special

reference is made in Article A,

paragraph 1, subparagraph b.

3 Any Party may denounce the

present Charter or any of the articles

or paragraphs of Part II of the

Charter under the conditions

specified in paragraph 1 of this

article in respect of any territory to

which the said Charter is applicable,

by virtue of a declaration made in

accordance with paragraph 2 of

Article L.

Article N Appendix

The appendix to this Charter shall

form an integral part of it.

Article O Notifications

The Secretary General of the

Council of Europe shall notify the

member States of the Council and

the Director General of the

International Labour Office of:

a any signature;

b the deposit of any instrument of

ratification, acceptance or approval;

c any date of entry into force of this

Charter in accordance with Article

K;

d any declaration made in

application of Articles A,

paragraphs 2 and 3, D, paragraphs 1

and 2, F, paragraph 2, L, paragraphs

1, 2, 3 and 4;

e any amendment in accordance

with Article J;

f any denunciation in accordance

with Article M;

g any other act, notification or

communication relating to this

Charter.

In witness whereof, the

undersigned, being duly authorised

thereto, have signed this revised

Charter.

Done at Strasbourg, this 3rd day of

May 1996, in English and French,

both texts being equally authentic,

in a single copy which shall be

deposited in the archives of the

Council of Europe. The Secretary

General of the Council of Europe

shall transmit certified copies to

each member State of the Council

of Europe and to the Director

General of the International Labour

Office.

APPENDIX TO THE REVISED

EUROPEAN SOCIAL

CHARTER

Scope of the Revised European

Social Charter in terms of persons

protected

1 Without prejudice to Article 12,

paragraph 4, and Article 13,

paragraph 4, the persons covered by

Articles 1 to 17 and 20 to 31

include foreigners only in so far as

they are nationals of other Parties

lawfully resident or working

regularly within the territory of the

Party concerned, subject to the

understanding that these articles are

to be interpreted in the light of the

provisions of Articles 18 and 19.

This interpretation would not

prejudice the extension of similar

facilities to other persons by any of

the Parties.

2 Each Party will grant to refugees

as defined in the Convention

relating to the Status of Refugees,

signed in Geneva on 28 July 1951

and in the Protocol of 31 January

1967, and lawfully staying in its

territory, treatment as favourable as

possible, and in any case not less

favourable than under the

obligations accepted by the Party

under the said convention and under

any other existing international

instruments applicable to those

refugees.

3 Each Party will grant to stateless

persons as defined in the

Convention on the Status of

Stateless Persons done in New York

on 28 September 1954 and lawfully

staying in its territory, treatment as

favourable as possible and in any

case not less favourable than under

the obligations accepted by the

Party under the said instrument and

under any other existing

international instruments applicable

to those stateless persons.

Part I, paragraph 18, and Part II,

Article 18, paragraph 1

It is understood that these

provisions are not concerned with

the question of entry into the

territories of the Parties and do not

prejudice the provisions of the

European Convention on

Establishment, signed in Paris on 13

December 1955.

Part II

Article 1, paragraph 2

This provision shall not be

interpreted as prohibiting or

authorising any union security

clause or practice.

Article 2, paragraph 6

Parties may provide that this

provision shall not apply:

a to workers having a contract or

employment relationship with a

total duration not exceeding one

month and/or with a working week

not exceeding eight hours;

b where the contract or

employment relationship is of a

casual and/or specific nature,

provided, in these cases, that its

nonapplication is justified by

objective considerations.

Article 3, paragraph 4

It is understood that for the

purposes of this provision the

functions, organisation and

conditions of operation of these

services shall be determined by

national laws or regulations,

collective agreements or other

means appropriate to national

conditions.

Article 4, paragraph 4

This provision shall be so

understood as not to prohibit

immediate dismissal for any serious

offence.

Article 4, paragraph 5

It is understood that a Party may

give the undertaking required in this

paragraph if the great majority of

workers are not permitted to suffer

deductions from wages either by

law or through collective

agreements or arbitration awards,

the exceptions being those persons

not so covered.

Article 6, paragraph 4

It is understood that each Party

may, insofar as it is concerned,

regulate the exercise of the right to

strike by law, provided that any

further restriction that this might

place on the right can be justified

under the terms of Article G.

Article 7, paragraph 2

This provision does not prevent

Parties from providing in their

legislation that young persons not

having reached the minimum age

laid down may perform work in so

far as it is absolutely necessary for

their vocational training where such

work is carried out in accordance

with conditions prescribed by the

competent authority and measures

are taken to protect the health and

safety of these young persons.

Article 7, paragraph 8

It is understood that a Party may

give the undertaking required in this

paragraph if it fulfils the spirit of

the undertaking by providing by law

that the great majority of persons

under eighteen years of age shall

not be employed in night work.

Article 8, paragraph 2

This provision shall not be

interpreted as laying down an

absolute prohibition. Exceptions

could be made, for instance, in the

following cases:

a if an employed woman has been

guilty of misconduct which justifies

breaking off the employment

relationship;

b if the undertaking concerned

ceases to operate;

c if the period prescribed in the

employment contract has expired.

Article 12, paragraph 4

The words "and subject to the

conditions laid down in such

agreements" in the introduction to

this paragraph are taken to imply

inter alia that with regard to benefits

which are available independently

of any insurance contribution, a

Party may require the completion of

a prescribed period of residence

before granting such benefits to

nationals of other Parties.

Article 13, paragraph 4

Governments not Parties to the

European Convention on Social and

Medical Assistance may ratify the

Charter in respect of this paragraph

provided that they grant to nationals

of other Parties a treatment which is

in conformity with the provisions of

the said convention.

Article 16

It is understood that the protection

afforded in this provision covers

singleparent families.

Article 17

It is understood that this provision

covers all persons below the age of

18 years, unless under the law

applicable to the child majority is

attained earlier, without prejudice to

the other specific provisions

provided by the Charter,

particularly Article 7.

This does not imply an obligation to

provide compulsory education up to

the abovementioned age.

Article 19, paragraph 6

For the purpose of applying this

provision, the term "family of a

foreign worker" is understood to

mean at least the worker s spouse

and unmarried children, as long as

the latter are considered to be

minors by the receiving State and

are dependent on the migrant

worker.

Article 20

1 It is understood that social

security matters, as well as other

provisions relating to

unemployment benefit, old age

benefit and survivor s benefit, may

be excluded from the scope of this

article.

2 Provisions concerning the

protection of women, particularly as

regards pregnancy, confinement and

the postnatal period, shall not be

deemed to be discrimination as

referred to in this article.

3 This article shall not prevent the

adoption of specific measures aimed

at removing de facto inequalities.

4 Occupational activities which, by

reason of their nature or the context

in which they are carried out, can be

entrusted only to persons of a

particular sex may be excluded

from the scope of this article or

some of its provisions. This

provision is not to be interpreted as

requiring the Parties to embody in

laws or regulations a list of

occupations which, by reason of

their nature or the context in which

they are carried out, may be

reserved to persons of a particular

sex.

Articles 21 and 22

1 For the purpose of the application

of these articles, the term "workers

representatives" means persons who

are recognised as such under

national legislation or practice.

2 The terms "national legislation

and practice" embrace as the case

may be, in addition to laws and

regulations, collective agreements,

other agreements between

employers and workers

representatives, customs as well as

relevant case law.

3 For the purpose of the application

of these articles, the term

"undertaking" is understood as

referring to a set of tangible and

intangible components, with or

without legal personality, formed to

produce goods or provide services

for financial gain and with power to

determine its own market policy.

4 It is understood that religious

communities and their institutions

may be excluded from the

application of these articles, even if

these institutions are "undertakings"

within the meaning of paragraph 3.

Establishments pursuing activities

which are inspired by certain ideals

or guided by certain moral

concepts, ideals and concepts which

are protected by national legislation,

may be excluded from the applica-

tion of these articles to such an

extent as is necessary to protect the

orientation of the undertaking.

5 It is understood that where in a

state the rights set out in these

articles are exercised in the various

establishments of the undertaking,

the Party concerned is to be

considered as fulfilling the

obligations deriving from these

provisions.

6 The Parties may exclude from the

field of application of these articles,

those undertakings employing less

than a certain number of workers, to

be determined by national

legislation or practice.

Article 22

1 This provision affects neither the

powers and obligations of states as

regards the adoption of health and

safety regulations for workplaces,

nor the powers and responsibilities

of the bodies in charge of

monitoring their application.

2 The terms "social and

sociocultural services and facilities"

are understood as referring to the

social and/or cultural facilities for

workers provided by some

undertakings such as welfare

assistance, sports fields, rooms for

nursing mothers, libraries,

children s holiday camps, etc.

Article 23, paragraph 1

For the purpose of the application

of this paragraph, the term "for as

long as possible" refers to the

elderly person s physical,

psychological and intellectual

capacities.

Article 24

1 It is understood that for the

purposes of this article the terms

"termination of employment" and

"terminated" mean termination of

employment at the initiative of the

employer.

2 It is understood that this article

covers all workers but that a Party

may exclude from some or all of its

protection the following categories

of employed persons:

a workers engaged under a contract

of employment for a specified

period of time or a specified task;

b workers undergoing a period of

probation or a qualifying period of

employment, provided that this is

determined in advance and is of a

reasonable duration;

c workers engaged on a casual

basis for a short period.

3 For the purpose of this article the

following, in particular, shall not

constitute valid reasons for

termination of employment:

a trade union membership or

participation in union activities

outside working hours, or, with the

consent of the employer, within

working hours;

b seeking office as, acting or

having acted in the capacity of a

workers representative;

c the filing of a complaint or the

participation in proceedings against

an employer involving alleged

violation of laws or regulations or

recourse to competent

administrative authorities;

d race, colour, sex, marital status,

family responsibilities, pregnancy,

religion, political opinion, national

extraction or social origin;

e maternity or parental leave;

f temporary absence from work due

to illness or injury.

4 It is understood that

compensation or other appropriate

relief in case of termination of

employment without valid reasons

shall be determined by national

laws or regulations, collective

agreements or other means

appropriate to national conditions.

Article 25

1 It is understood that the

competent national authority may,

by way of exemption and after

consulting organisations of

employers and workers, exclude

certain categories of workers from

the protection provided in this

provision by reason of the special

nature of their employment

relationship.

2 It is understood that the definition

of the term "insolvency" must be

determined by national law and

practice.

3 The workers claims covered by

this provision shall include at least:

a the workers claims for wages

relating to a prescribed period,

which shall not be less than three

months under a privilege system

and eight weeks under a guarantee

system, prior to the insolvency or to

the termination of employment;

b the workers claims for holiday

pay due as a result of work

performed during the year in which

the insolvency or the termination of

employment occurred;

c the workers claims for amounts

due in respect of other types of paid

absence relating to a prescribed

period, which shall not be less than

three months under a privilege

system and eight weeks under a

guarantee system, prior to the

insolvency or the termination of the

employment.

4 National laws or regulations may

limit the protection of workers

claims to a prescribed amount,

which shall be of a socially

acceptable level.

Article 26

It is understood that this article does

not require that legislation be

enacted by the Parties.

It is understood that paragraph 2

does not cover sexual harassment.

Article 27

It is understood that this article

applies to men and women workers

with family responsibilities in

relation to their dependent children

as well as in relation to other

members of their immediate family

who clearly need their care or

support where such responsibilities

restrict their possibilities of

preparing for, entering, participating

in or advancing in economic

activity. The terms "dependent

children" and "other members of

their immediate family who clearly

need their care and support" mean

persons defined as such by the

national legislation of the Party

concerned.

Articles 28 and 29

For the purpose of the application

of this article, the term "workers

representatives" means persons who

are recognised as such under

national legislation or practice.

Part III

It is understood that the Charter

contains legal obligations of an

international character, the

application of which is submitted

solely to the supervision provided

for in Part IV thereof.

Article A, paragraph 1

It is understood that the numbered

paragraphs may include articles

consisting of only one paragraph.

Article B, paragraph 2

For the purpose of paragraph 2 of

Article B, the provisions of the

revised Charter correspond to the

provisions of the Charter with the

same article or paragraph number

with the exception of:

a Article 3, paragraph 2, of the

revised Charter which corresponds

to Article 3, paragraphs 1 and 3, of

the Charter;

b Article 3, paragraph 3, of the

revised Charter which corresponds

to Article 3, paragraphs 2 and 3, of

the Charter;

c Article 10, paragraph 5, of the

revised Charter which corresponds

to Article 10, paragraph 4, of the

Charter;

d Article 17, paragraph 1, of the

revised Charter which corresponds

to Article 17 of the Charter.

Part V

Article E

A differential treatment based on an

objective and reasonable

justification shall not be deemed

discriminatory.

Article F

The terms "in time of war or other

public emergency" shall be so

understood as to cover also the

threat of war.

Article I

It is understood that workers

excluded in accordance with the

appendix to Articles 21 and 22 are

not taken into account in

establishing the number of workers

concerned.

Article J

The term "amendment" shall be

extended so as to cover also the

addition of new articles to the

Charter.

CHARTE SOCIALE

EUROPEENNE

(REVISEE)

Préambule

Les gouvernements signataires,

membres du Conseil de l''''Europe,

Considérant que le but du Conseil

de l''''Europe est de réaliser une union

plus étroite entre ses membres afin

de sauvegarder et de promouvoir les

idéaux et les principes qui sont leur

patrimoine commun et de favoriser

leur progrès économique et social,

notamment par la défense et le

développement des droits de

l''''homme et des libertés

fondamentales;

Considérant qu''''aux termes de la

Convention de sauvegarde des

Droits de l''''Homme et des Libertés

fondamentales, signée à Rome le 4

novembre 1950, et de ses

Protocoles, les Etats membres du

Conseil de l''''Europe sont convenus

d''''assurer à leurs populations les

droits civils et politiques et les

libertés spécifiés dans ces

instruments;

Considérant que, par la Charte

sociale européenne ouverte à la

signature à Turin le 18 octobre 1961

et ses Protocoles, les Etats membres

du Conseil de l''''Europe sont

convenus d''''assurer à leurs

populations les droits sociaux

spécifiés dans ces instruments afin

d''''améliorer leur niveau de vie et de

promouvoir leur bien-être;

Rappelant que la Conférence

ministérielle sur les droits de

l''''homme, tenue à Rome le 5

novembre 1990, a souligné la

nécessité, d''''une part, de préserver le

caractère indivisible de tous les

droits de l''''homme, qu''''ils soient

civils, politiques, économiques,

sociaux ou culturels et, d''''autre part,

de donner à la Charte sociale

européenne une nouvelle impulsion;

Résolus, comme décidé lors de la

Conférence ministérielle réunie à

Turin les 21 et 22 octobre 1991, de

mettre à jour et d''''adapter le contenu

matériel de la Charte, afin de tenir

compte en particulier des

changements sociaux fondamentaux

intervenus depuis son adoption;

Reconnaissant l''''utilité d''''inscrire

dans une Charte révisée, destinée à

se substituer progressivement à la

Charte sociale européenne, les

droits garantis par la Charte tels

qu''''amendés, les droits garantis par

le Protocole additionnel de 1988 et

d''''ajouter de nouveaux droits,

Sont convenus de ce qui suit:

Partie I

Les Parties reconnaissent comme

objectif d''''une politique qu''''elles

poursuivront par tous les moyens

utiles, sur les plans national et

international, la réalisation de

conditions propres à assurer

l''''exercice effectif des droits et

principes suivants:

1 Toute personne doit avoir la

possibilité de gagner sa vie par un

travail librement entrepris.

2 Tous les travailleurs ont droit à

des conditions de travail équitables.

3 Tous les travailleurs ont droit à la

sécurité et à l''''hygiène dans le

travail.

4 Tous les travailleurs ont droit à

une rémunération équitable leur

assurant, ainsi qu''''à leurs familles,

un niveau de vie satisfaisant.

5 Tous les travailleurs et

employeurs ont le droit de s''''associer

librement au sein d''''organisations

nationales ou internationales pour la

protection de leurs intérêts

économiques et sociaux.

6 Tous les travailleurs et

employeurs ont le droit de négocier

collectivement.

7 Les enfants et les adolescents ont

droit à une protection spéciale

contre les dangers physiques et

moraux auxquels ils sont exposés.

8 Les travailleuses, en cas de

maternité, ont droit à une protection

spéciale.

9 Toute personne a droit à des

moyens appropriés d''''orientation

professionnelle, en vue de l''''aider à

choisir une profession

conformément à ses aptitudes

personnelles et à ses intérêts.

10 Toute personne a droit à des

moyens appropriés de formation

professionnelle.

11 Toute personne a le droit de

bénéficier de toutes les mesures lui

permettant de jouir du meilleur état

de santé qu''''elle puisse atteindre.

12 Tous les travailleurs et leurs

ayants droit ont droit à la sécurité

sociale.

13 Toute personne démunie de

ressources suffisantes a droit à

l''''assistance sociale et médicale.

14 Toute personne a le droit de

bénéficier de services sociaux

qualifiés.

15 Toute personne handicapée a

droit à l''''autonomie, à l''''intégration

sociale et à la participation à la vie

de la communauté.

16 La famille, en tant que cellule

fondamentale de la société, a droit à

une protection sociale, juridique et

économique appropriée pour assurer

son plein développement.

17 Les enfants et les adolescents

ont droit à une protection sociale,

juridique et économique appropriée.

18 Les ressortissants de l''''une des

Parties ont le droit d''''exercer sur le

territoire d''''une autre Partie toute

activité lucrative, sur un pied

d''''égalité avec les nationaux de cette

dernière, sous réserve des

restrictions fondées sur des raisons

sérieuses de caractère économique

ou social.

19 Les travailleurs migrants

ressortissants de l''''une des Parties et

leurs familles ont droit à la

protection et à l''''assistance sur le

territoire de toute autre Partie.

20 Tous les travailleurs ont droit à

l''''égalité de chances et de traitement

en matière d''''emploi et de

profession, sans discrimination

fondée sur le sexe.

21 Les travailleurs ont droit à

l''''information et à la consultation au

sein de l''''entreprise.

22 Les travailleurs ont le droit de

prendre part à la détermination et à

l''''amélioration des conditions de

travail et du milieu du travail dans

l''''entreprise.

23 Toute personne âgée a droit à

une protection sociale.

24 Tous les travailleurs ont droit à

une protection en cas de

licenciement.

25 Tous les travailleurs ont droit à

la protection de leurs créances en

cas d''''insolvabilité de leur

employeur.

26 Tous les travailleurs ont droit à

la dignité dans le travail.

27 Toutes les personnes ayant des

responsabilités familiales et

occupant ou souhaitant occuper un

emploi sont en droit de le faire sans

être soumises à des discriminations

et autant que possible sans qu''''il y ait

conflit entre leur emploi et leurs

responsabilités familiales.

28 Les représentants des

travailleurs dans l''''entreprise ont

droit à la protection contre les actes

susceptibles de leur porter préjudice

et doivent avoir les facilités

appropriées pour remplir leurs

fonctions.

29 Tous les travailleurs ont le droit

d''''être informés et consultés dans les

procédures de licenciements

collectifs.

30 Toute personne a droit à la

protection contre la pauvreté et

l''''exclusion sociale.

31 Toute personne a droit au

logement.

Partie II

Les Parties s''''engagent à se

considérer comme liées, ainsi que

prévu à la partie III, par les

obligations résultant des articles et

des paragraphes ci-après.

Article 1 Droit au travail

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit au travail, les Parties

s''''engagent:

1 à reconnaître comme l''''un de leurs

principaux objectifs et

responsabilités la réalisation et le

maintien du niveau le plus élevé et

le plus stable possible de l''''emploi en

vue de la réalisation du plein

emploi;

2 à protéger de façon efficace le

droit pour le travailleur de gagner sa

vie par un travail librement

entrepris;

3 à établir ou à maintenir des

services gratuits de l''''emploi pour

tous les travailleurs;

4 à assurer ou à favoriser une

orientation, une formation et une

réadaptation professionnelles

appropriées.

Article 2 Droit à des conditions

de travail équitables

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à des conditions de travail

équitables, les Parties s''''engagent:

1 à fixer une durée raisonnable au

travail journalier et hebdomadaire,

la semaine de travail devant être

progressivement réduite pour autant

que l''''augmentation de la

productivité et les autres facteurs

entrant en jeu le permettent;

2 à prévoir des jours fériés payés;

3 à assurer l''''octroi d''''un congé payé

annuel de quatre semaines au

minimum;

4 à éliminer les risques inhérents

aux occupations dangereuses ou

insalubres et, lorsque ces risques

n''''ont pas encore pu être éliminés ou

suffisamment réduits, à assurer aux

travailleurs employés à de telles

occupations soit une réduction de la

durée du travail, soit des congés

payés supplémentaires;

5 à assurer un repos hebdomadaire

qui coïncide autant que possible

avec le jour de la semaine reconnu

comme jour de repos par la tradition

ou les usages du pays ou de la

région;

6 à veiller à ce que les travailleurs

soient informés par écrit aussitôt

que possible et en tout état de cause

au plus tard deux mois après le

début de leur emploi des aspects

essentiels du contrat ou de la

relation de travail;

7 à faire en sorte que les

travailleurs effectuant un travail de

nuit bénéficient de mesures qui

tiennent compte de la nature

spéciale de ce travail.

Article 3 Droit à la sécurité et à

l''''hygiène dans le travail

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la sécurité et à l''''hygiène

dans le travail, les Parties

s''''engagent, en consultation avec les

organisations d''''employeurs et de

travailleurs:

1 à définir, mettre en uvre et

réexaminer périodiquement une

politique nationale cohérente en

matière de sécurité, de santé des

travailleurs et de milieu de travail.

Cette politique aura pour objet

primordial d''''améliorer la sécurité et

l''''hygiène professionnelles et de

prévenir les accidents et les atteintes

à la santé qui résultent du travail,

sont liés au

travail ou surviennent au cours du

travail, notamment en réduisant au

minimum les causes des risques

inhérents au milieu de travail;

2 à édicter des règlements de

sécurité et d''''hygiène;

3 à édicter des mesures de contrôle

de l''''application de ces règlements;

4 à promouvoir l''''institution

progressive des services de santé au

travail pour tous les travailleurs,

avec des fonctions essentiellement

préventives et de conseil.

Article 4 Droit à une

rémunération équitable

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à une rémunération

équitable, les Parties s''''engagent:

1 à reconnaître le droit des

travailleurs à une rémunération

suffisante pour leur assurer, ainsi

qu''''à leurs familles, un niveau de vie

décent;

2 à reconnaître le droit des

travailleurs à un taux de

rémunération majoré pour les

heures de travail supplémentaires,

exception faite de certains cas

particuliers;

3 à reconnaître le droit des

travailleurs masculins et féminins à

une rémunération égale pour un

travail de valeur égale;

4 à reconnaître le droit de tous les

travailleurs à un délai de préavis

raisonnable dans le cas de cessation

de l''''emploi;

5 à n''''autoriser des retenues sur les

salaires que dans les conditions et

limites prescrites par la législation

ou la réglementation nationale, ou

fixées par des conventions

collectives ou des sentences

arbitrales.

L''''exercice de ces droits doit être

assuré soit par voie de conventions

collectives librement conclues, soit

par des méthodes légales de fixation

des salaires, soit de toute autre

manière appropriée aux conditions

nationales.

Article 5 Droit syndical

En vue de garantir ou de

promouvoir la liberté pour les

travailleurs et les employeurs de

constituer des organisations locales,

nationales ou internationales, pour

la protection de leurs intérêts

économiques et sociaux et d''''adhérer

à ces organisations, les Parties

s''''engagent à ce que la législation

nationale ne porte pas atteinte, ni ne

soit appliquée de manière à porter

atteinte à cette liberté. La mesure

dans laquelle les garanties prévues

au présent article s''''appliqueront à la

police sera déterminée par la

législation ou la réglementation

nationale. Le principe de

l''''application de ces garanties aux

membres des forces armées et la

mesure dans laquelle elles

s''''appliqueraient à cette catégorie de

personnes sont également

déterminés par la législation ou la

réglementation nationale.

Article 6 Droit de négociation

collective

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit de négociation collective,

les Parties s''''engagent:

1 à favoriser la consultation

paritaire entre travailleurs et

employeurs;

2 à promouvoir, lorsque cela est

nécessaire et utile, l''''institution de

procédures de négociation

volontaire entre les employeurs ou

les organisations d''''employeurs,

d''''une part, et les organisations de

travailleurs, d''''autre part, en vue de

régler les conditions d''''emploi par

des conventions collectives;

3 à favoriser l''''institution et

l''''utilisation de procédures

appropriées de conciliation et

d''''arbitrage volontaire pour le

règlement des conflits du travail;

et reconnaissent:

4 le droit des travailleurs et des

employeurs à des actions collectives

en cas de conflits d''''intérêt, y

compris le droit de grève, sous

réserve des obligations qui

pourraient résulter des conventions

collectives en vigueur.

Article 7 Droit des enfants et

des adolescents à la protection

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des enfants et des

adolescents à la protection, les

Parties s''''engagent:

1 à fixer à 15 ans l''''âge minimum

d''''admission à l''''emploi, des

dérogations étant toutefois admises

pour les enfants employés à des

travaux légers déterminés qui ne

risquent pas de porter atteinte à leur

santé, à leur moralité ou à leur

éducation;

2 à fixer à 18 ans l''''âge minimum

d''''admission à l''''emploi pour

certaines occupations déterminées,

considérées comme dangereuses ou

insalubres;

3 à interdire que les enfants encore

soumis à l''''instruction obligatoire

soient employés à des travaux qui

les privent du plein bénéfice de

cette instruction;

4 à limiter la durée du travail des

travailleurs de moins de 18 ans pour

qu''''elle corresponde aux exigences

de leur développement et, plus

particulièrement, aux besoins de

leur formation professionnelle;

5 à reconnaître le droit des jeunes

travailleurs et apprentis à une

rémunération équitable ou à une

allocation appropriée;

6 à prévoir que les heures que les

adolescents consacrent à la

formation professionnelle pendant

la durée normale du travail avec le

consentement de l''''employeur seront

considérées comme comprises dans

la journée de travail;

7 à fixer à quatre semaines au

minimum la durée des congés payés

annuels des travailleurs de moins de

18 ans;

8 à interdire l''''emploi des

travailleurs de moins de 18 ans à

des travaux de nuit, exception faite

pour certains emplois déterminés

par la législation ou la

réglementation nationale;

9 à prévoir que les travailleurs de

moins de 18 ans occupés dans

certains emplois déterminés par la

législation ou la réglementation

nationale doivent être soumis à un

contrôle médical régulier;

10 à assurer une protection spéciale

contre les dangers physiques et

moraux auxquels les enfants et les

adolescents sont exposés, et

notamment contre ceux qui résultent

d''''une façon directe ou indirecte de

leur travail.

Article 8 Droit des

travailleuses à la protection de la

maternité

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des travailleuses à la

protection de la maternité, les

Parties s''''engagent:

1 à assurer aux travailleuses, avant

et après l''''accouchement, un repos

d''''une durée totale de quatorze

semaines au minimum, soit par un

congé payé, soit par des prestations

appropriées de sécurité sociale ou

par des fonds publics;

2 à considérer comme illégal pour

un employeur de signifier son

licenciement à une femme pendant

la période comprise entre le

moment où elle notifie sa grossesse

à son employeur et la fin de son

congé de maternité, ou à une date

telle que le délai de préavis expire

pendant cette période;

3 à assurer aux mères qui allaitent

leurs enfants des pauses suffisantes

à cette fin;

4 à réglementer le travail de nuit

des femmes enceintes, ayant

récemment accouché ou allaitant

leurs enfants;

5 à interdire l''''emploi des femmes

enceintes, ayant récemment

accouché ou allaitant leurs enfants à

des travaux souterrains dans les

mines et à tous autres travaux de

caractère dangereux, insalubre ou

pénible, et à prendre des mesures

appropriées pour protéger les droits

de ces femmes en matière d''''emploi.

Article 9 Droit à l''''orientation

professionnelle

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à l''''orientation

professionnelle, les Parties

s''''engagent à procurer ou

promouvoir, en tant que de besoin,

un service qui aidera toutes les

personnes, y compris celles qui sont

handicapées, à résoudre les

problèmes relatifs au choix d''''une

profession ou à l''''avancement

professionnel, compte tenu des

caractéristiques de l''''intéressé et de

la relation entre celles-ci et les

possibilités du marché de l''''emploi;

cette aide devra être fournie,

gratuitement, tant aux jeunes, y

compris les enfants d''''âge scolaire,

qu''''aux adultes.

Article 10 Droit à la formation

professionnelle

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la formation

professionnelle, les Parties

s''''engagent:

1 à assurer ou à favoriser, en tant

que de besoin, la formation

technique et professionnelle de

toutes les personnes, y compris

celles qui sont handicapées, en

consultation avec les organisations

professionnelles d''''employeurs et de

travailleurs, et à accorder des

moyens permettant l''''accès à

l''''enseignement technique supérieur

et à l''''enseignement universitaire

d''''après le seul critère de l''''aptitude

individuelle;

2 à assurer ou à favoriser un

système d''''apprentissage et d''''autres

systèmes de formation des jeunes

garçons et filles, dans leurs divers

emplois;

3 à assurer ou à favoriser, en tant

que de besoin:

a des mesures appropriées et

facilement accessibles en vue de la

formation des travailleurs adultes;

b des mesures spéciales en vue de

la rééducation professionnelle des

travailleurs adultes, rendue

nécessaire par l''''évolution technique

ou par une orientation nouvelle du

marché du travail;

4 à assurer ou à favoriser, en tant

que de besoin, des mesures

particulières de recyclage et de

réinsertion des chômeurs de longue

durée;

5 à encourager la pleine utilisation

des moyens prévus par des

dispositions appropriées telles que:

a la réduction ou l''''abolition de tous

droits et charges;

b l''''octroi d''''une assistance

financière dans les cas appropriés;

c l''''inclusion dans les heures

normales de travail du temps

consacré aux cours supplémentaires

de formation suivis pendant

l''''emploi par le travailleur à la

demande de son employeur;

d la garantie, au moyen d''''un

contrôle approprié, en consultation

avec les organisations

professionnelles d''''employeurs et de

travailleurs, de l''''efficacité du

système d''''apprentissage et de tout

autre système de formation pour

jeunes travailleurs, et, d''''une manière

générale, de la protection adéquate

des jeunes travailleurs.

Article 11 Droit à la protection

de la santé

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la protection de la santé,

les Parties s''''engagent à prendre, soit

directement, soit en coopération

avec les organisations publiques et

privées, des mesures appropriées

tendant notamment:

1 à éliminer, dans la mesure du

possible, les causes d''''une santé

déficiente;

2 à prévoir des services de

consultation et d''''éducation pour ce

qui concerne l''''amélioration de la

santé et le développement du sens

de la responsabilité individuelle en

matière de santé;

3 à prévenir, dans la mesure du

possible, les maladies épidémiques,

endémiques et autres, ainsi que les

accidents.

Article 12 Droit à la sécurité

sociale

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la sécurité sociale, les

Parties s''''engagent:

1 à établir ou à maintenir un régime

de sécurité sociale;

2 à maintenir le régime de sécurité

sociale à un niveau satisfaisant, au

moins égal à celui nécessaire pour

la ratification du Code européen de

sécurité sociale;

3 à s''''efforcer de porter

progressivement le régime de

sécurité sociale à un niveau plus

haut;

4 à prendre des mesures, par la

conclusion d''''accords bilatéraux ou

multilatéraux appropriés ou par

d''''autres moyens, et sous réserve des

conditions arrêtées dans ces

accords, pour assurer:

a l''''égalité de traitement entre les

nationaux de chacune des Parties et

les ressortissants des autres Parties

en ce qui concerne les droits à la

sécurité sociale, y compris la

conservation des avantages

accordés par les législations de

sécurité sociale, quels que puissent

être les déplacements que les

personnes protégées pourraient

effectuer entre les territoires des

Parties;

b l''''octroi, le maintien et le

rétablissement des droits à la

sécurité sociale par des moyens tels

que la totalisation des périodes

d''''assurance ou d''''emploi accomplies

conformément à la législation de

chacune des Parties.

Article 13 Droit à l''''assistance

sociale et médicale

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à l''''assistance sociale et

médicale, les Parties s''''engagent:

1 à veiller à ce que toute personne

qui ne dispose pas de ressources

suffisantes et qui n''''est pas en

mesure de se procurer celles-ci par

ses propres moyens ou de les

recevoir d''''une autre source,

notamment par des prestations

résultant d''''un régime de sécurité

sociale, puisse obtenir une

assistance appropriée et, en cas de

maladie, les soins nécessités par son

état;

2 à veiller à ce que les personnes

bénéficiant d''''une telle assistance ne

souffrent pas, pour cette raison,

d''''une diminution de leurs droits

politiques ou sociaux;

3 à prévoir que chacun puisse

obtenir, par des services compétents

de caractère public ou privé, tous

conseils et toute aide personnelle

nécessaires pour prévenir, abolir ou

alléger l''''état de besoin d''''ordre

personnel et d''''ordre familial;

4 à appliquer les dispositions visées

aux paragraphes 1, 2 et 3 du présent

article, sur un pied d''''égalité avec

leurs nationaux, aux ressortissants

des autres Parties se trouvant

légalement sur leur territoire,

conformément aux obligations

qu''''elles assument en vertu de la

Convention européenne d''''assistance

sociale et médicale, signée à Paris le

11 décembre 1953.

Article 14 Droit au bénéfice

des services sociaux

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à bénéficier des services

sociaux, les Parties s''''engagent:

1 à encourager ou organiser les

services utilisant les méthodes

propres au service social et qui

contribuent au bien-être et au

développement des individus et des

groupes dans la communauté ainsi

qu''''à leur adaptation au milieu

social;

2 à encourager la participation des

individus et des organisations

bénévoles ou autres à la création ou

au maintien de ces services.

Article 15 Droit des personnes

handicapées à l''''autonomie, à

l''''intégration sociale et à la

participation à la vie de la

communauté

En vue de garantir aux personnes

handicapées, quel que soit leur âge,

la nature et l''''origine de leur

handicap, l''''exercice effectif du droit

à l''''autonomie, à l''''intégration sociale

et à la participation à la vie de la

communauté, les Parties s''''engagent

notamment:

1 à prendre les mesures nécessaires

pour fournir aux personnes

handicapées une orientation, une

éducation et une formation

professionnelle dans le cadre du

droit commun chaque fois que

possible ou, si tel n''''est pas le cas,

par le biais d''''institutions

spécialisées publiques ou privées;

2 à favoriser leur accès à l''''emploi

par toute mesure susceptible

d''''encourager les employeurs à

embaucher et à maintenir en activité

des personnes handicapées dans le

milieu ordinaire de travail et à

adapter les conditions de travail aux

besoins de ces personnes ou, en cas

d''''impossibilité en raison du

handicap, par l''''aménagement ou la

création d''''emplois protégés en

fonction du degré d''''incapacité. Ces

mesures peuvent justifier, le cas

échéant, le

recours à des services spécialisés de

placement et d''''accompagnement;

3 à favoriser leur pleine intégration

et participation à la vie sociale,

notamment par des mesures, y

compris des aides techniques, visant

à surmonter des obstacles à la

communication et à la mobilité et à

leur permettre d''''accéder aux

transports, au logement, aux

activités culturelles et aux loisirs.

Article 16 Droit de la famille à

une protection sociale, juridique

et économique

En vue de réaliser les conditions de

vie indispensables au plein

épanouissement de la famille,

cellule fondamentale de la société,

les Parties s''''engagent à promouvoir

la protection économique, juridique

et sociale de la vie de famille,

notamment par le moyen de

prestations sociales et familiales, de

dispositions fiscales,

d''''encouragement à la construction

de logements adaptés aux besoins

des familles, d''''aide aux jeunes

foyers, ou de toutes autres mesures

appropriées.

Article 17 Droit des enfants et

des adolescents à une protection

sociale, juridique et économique

En vue d''''assurer aux enfants et aux

adolescents l''''exercice effectif du

droit de grandir dans un milieu

favorable à l''''épanouissement de leur

personnalité et au développement de

leurs aptitudes physiques et

mentales, les Parties s''''engagent à

prendre, soit directement, soit en

coopération avec les organisations

publiques ou privées, toutes les

mesures nécessaires et appropriées

tendant:

1 a à assurer aux enfants et aux

adolescents, compte tenu des droits

et des devoirs des parents, les soins,

l''''assistance, l''''éducation et la

formation dont ils ont besoin,

notamment en prévoyant la création

ou le maintien d''''institutions ou de

services adéquats et suffisants à

cette fin;

b à protéger les enfants et les

adolescents contre la négligence, la

violence ou l''''exploitation;

c à assurer une protection et une

aide spéciale de l''''Etat vis-à-vis de

l''''enfant ou de l''''adolescent

temporairement ou définitivement

privé de son soutien familial;

2 à assurer aux enfants et aux

adolescents un enseignement

primaire et secondaire gratuit, ainsi

qu''''à favoriser la régularité de la

fréquentation scolaire.

Article 18 Droit à l''''exercice

d''''une activité lucrative sur le

territoire des autres Parties

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à l''''exercice d''''une activité

lucrative sur le territoire de toute

autre Partie, les Parties s''''engagent:

1 à appliquer les règlements

existants dans un esprit libéral;

2 à simplifier les formalités en

vigueur et à réduire ou supprimer

les droits de chancellerie et autres

taxes payables par les travailleurs

étrangers ou par leurs employeurs;

3 à assouplir, individuellement ou

collectivement, les réglementations

régissant l''''emploi des travailleurs

étrangers;

et reconnaissent:

4 le droit de sortie de leurs

nationaux désireux d''''exercer une

activité lucrative sur le territoire des

autres Parties.

Article 19 Droit des

travailleurs migrants et de leurs

familles à la protection et à

l''''assistance

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des travailleurs migrants et

de leurs familles à la protection et à

l''''assistance sur le territoire de toute

autre Partie, les Parties s''''engagent:

1 à maintenir ou à s''''assurer qu''''il

existe des services gratuits

appropriés chargés d''''aider ces

travailleurs et, notamment, de leur

fournir des informations exactes, et

à prendre toutes mesures utiles,

pour autant que la législation et la

réglementation nationales le

permettent, contre toute propagande

trompeuse concernant l''''émigration

et l''''immigration;

2 à adopter, dans les limites de leur

juridiction, des mesures appropriées

pour faciliter le départ, le voyage et

l''''accueil de ces travailleurs et de

leurs familles, et à leur assurer, dans

les limites de leur juridiction,

pendant le voyage, les services

sanitaires et médicaux nécessaires,

ainsi que de bonnes conditions

d''''hygiène;

3 à promouvoir la collaboration,

suivant les cas, entre les services

sociaux, publics ou privés, des pays

d''''émigration et d''''immigration;

4 à garantir à ces travailleurs se

trouvant légalement sur leur

territoire, pour autant que ces

matières sont régies par la

législation ou la réglementation ou

sont soumises au contrôle des

autorités administratives, un

traitement non moins favorable qu''''à

leurs nationaux en ce qui concerne

les matières suivantes:

a la rémunération et les autres

conditions d''''emploi et de travail;

b l''''affiliation aux organisations

syndicales et la jouissance des

avantages offerts par les

conventions collectives;

c le logement;

5 à assurer à ces travailleurs se

trouvant légalement sur leur

territoire un traitement non moins

favorable qu''''à leurs propres

nationaux en ce qui concerne les

impôts, taxes et contributions

afférents au travail, perçus au titre

du travailleur;

6 à faciliter autant que possible le

regroupement de la famille du

travailleur migrant autorisé à

s''''établir lui-même sur le territoire;

7 à assurer à ces travailleurs se

trouvant légalement sur leur

territoire un traitement non moins

favorable qu''''à leurs nationaux pour

les actions en justice concernant les

questions mentionnées dans le

présent article;

8 à garantir à ces travailleurs

résidant régulièrement sur leur

territoire qu''''ils ne pourront être

expulsés que s''''ils menacent la

sécurité de l''''Etat ou contreviennent

à l''''ordre public ou aux bonnes m

urs;

9 à permettre, dans le cadre des

limites fixées par la législation, le

transfert de toute partie des gains et

des économies des travailleurs

migrants que ceux-ci désirent

transférer;

10 à étendre la protection et

l''''assistance prévues par le présent

article aux travailleurs migrants

travaillant pour leur propre compte,

pour autant que les mesures en

question sont applicables à cette

catégorie;

11 à favoriser et à faciliter

l''''enseignement de la langue

nationale de l''''Etat d''''accueil ou, s''''il y

en a plusieurs, de l''''une d''''entre elles

aux travailleurs migrants et aux

membres de leurs familles;

12 à favoriser et à faciliter, dans la

mesure du possible, l''''enseignement

de la langue maternelle du

travailleur migrant à ses enfants.

Article 20 Droit à l''''égalité de

chances et de traitement en

matière d''''emploi et de profession,

sans discrimination fondée sur le

sexe

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à l''''égalité de chances et de

traitement en matière d''''emploi et de

profession sans discrimination

fondée sur le sexe, les Parties

s''''enga-

gent à reconnaître ce droit et à

prendre les mesures appropriées

pour en assurer ou en promouvoir

l''''application dans les domaines

suivants:

a accès à l''''emploi, protection contre

le licenciement et réinsertion

professionnelle;

b orientation et formation

professionnelles, recyclage,

réadaptation professionnelle;

c conditions d''''emploi et de travail,

y compris la rémunération;

d déroulement de la carrière, y

compris la promotion.

Article 21 Droit à

l''''information et à la consultation

 En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des travailleurs à

l''''information et à la consultation au

sein de l''''entreprise, les Parties

s''''engagent à prendre ou à

promouvoir des mesures permettant

aux travailleurs ou à leurs

représentants, conformément à la

législation et la pratique nationales:

a d''''être informés régulièrement ou

en temps opportun et d''''une manière

compréhensible de la situation

économique et financière de

l''''entreprise qui les emploie, étant

entendu que la divulgation de

certaines informations pouvant

porter préjudice à l''''entreprise pourra

être refusée ou qu''''il pourra être

exigé que celles-ci soient tenues

confidentielles; et

b d''''être consultés en temps utile sur

les décisions envisagées qui sont

susceptibles d''''affecter

substantiellement les intérêts des

travailleurs et notamment sur celles

qui auraient des conséquences

importantes sur la situation de

l''''emploi dans l''''entreprise.

Article 22 Droit de prendre

part à la détermination et à

l''''amélioration des conditions de

travail et du milieu du travail

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des travailleurs de prendre

part à la détermination et à

l''''amélioration des conditions de

travail et du milieu du travail dans

l''''entreprise, les Parties s''''engagent à

prendre ou à promouvoir des

mesures permettant aux travailleurs

ou à leurs représentants,

conformément à la législation et à la

pratique nationales, de contribuer:

a à la détermination et à

l''''amélioration des conditions de

travail, de l''''organisation du travail

et du milieu du travail;

b à la protection de la santé et de la

sécurité au sein de l''''entreprise;

c à l''''organisation de services et

facilités sociaux et socio-culturels

de l''''entreprise;

d au contrôle du respect de la

réglementation en ces matières.

Article 23 Droit des personnes

âgées à une protection sociale

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des personnes âgées à une

protection sociale, les Parties

s''''engagent à prendre ou à

promouvoir, soit directement soit en

coopération avec les organisations

publiques ou privées, des mesures

appropriées tendant notamment:

à permettre aux personnes âgées de

demeurer le plus longtemps possible

des membres à part entière de la

société, moyennant:

a des ressources suffisantes pour

leur permettre de mener une

existence décente et de participer

activement à la vie publique, sociale

et culturelle;

b la diffusion des informations

concernant les services et les

facilités existant en faveur des

personnes âgées et les possibilités

pour celles-ci d''''y recourir;

à permettre aux personnes âgées de

choisir librement leur mode de vie

et de mener une existence

indépendante dans leur

environnement habituel aussi

longtemps qu''''elles le souhaitent et

que cela est possible, moyennant:

a la mise à disposition de

logements appropriés à leurs

besoins et à leur état de santé ou

d''''aides adéquates en vue de

l''''aménagement du logement;

b les soins de santé et les services

que nécessiterait leur état;

à garantir aux personnes âgées

vivant en institution l''''assistance

appropriée dans le respect de la vie

privée, et la participation à la

détermination des conditions de vie

dans l''''institution.

Article 24 Droit à la protection

en cas de licenciement

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la protection en cas de

licenciement, les Parties s''''engagent

à reconnaître:

a le droit des travailleurs à ne pas

être licenciés sans motif valable lié

à leur aptitude ou conduite, ou

fondé sur les nécessités de

fonctionnement de l''''entreprise, de

l''''établissement ou du service;

b le droit des travailleurs licenciés

sans motif valable à une indemnité

adéquate ou à une autre réparation

appropriée.

A cette fin les Parties s''''engagent à

assurer qu''''un travailleur qui estime

avoir fait l''''objet d''''une mesure de

licenciement sans motif valable ait

un droit de recours contre cette

mesure devant un organe impartial.

Article 25 Droit des

travailleurs à la protection de

leurs créances en cas

d''''insolvabilité de leur employeur

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit des travailleurs à la

protection de leurs créances en cas

d''''insolvabilité de leur employeur,

les Parties s''''engagent à prévoir que

les créances des travailleurs

résultant de contrats de travail ou de

relations d''''emploi soient garanties

par une institution de garantie ou

par toute autre forme effective de

protection.

Article 26 Droit à la dignité au

travail

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit de tous les travailleurs à la

protection de leur dignité au travail,

les Parties s''''engagent, en

consultation avec les organisations

d''''employeurs et de travailleurs:

1 à promouvoir la sensibilisation,

l''''information et la prévention en

matière de harcèlement sexuel sur le

lieu de travail ou en relation avec le

travail, et à prendre toute mesure

appropriée pour protéger les

travailleurs contre de tels

comportements;

2 à promouvoir la sensibilisation,

l''''information et la prévention en

matière d''''actes condamnables ou

explicitement hostiles et offensifs

dirigés de façon répétée contre tout

salarié sur le lieu de travail ou en

relation avec le travail, et à prendre

toute mesure appropriée pour

protéger les travailleurs contre de

tels comportements.

Article 27 Droit des

travailleurs ayant des

responsabilités familiales à

l''''égalité des chances et de

traitement

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à l''''égalité des chances et de

traitement entre les travailleurs des

deux sexes ayant des responsabilités

familiales et entre ces travailleurs et

les autres travailleurs, les Parties

s''''engagent:

1 à prendre des mesures

appropriées:

a pour permettre aux travailleurs

ayant des responsabilités familiales

d''''entrer et de rester dans la vie

active ou d''''y retourner après une

absence due à ces responsabilités, y

compris des mesures dans le

domaine de l''''orientation et la

formation professionnelles;

b pour tenir compte de leurs

besoins en ce qui concerne les

conditions d''''emploi et la sécurité

sociale;

c pour développer ou promouvoir

des services, publics ou privés, en

particulier les services de garde de

jour d''''enfants et d''''autres modes de

garde;

2 à prévoir la possibilité pour

chaque parent, au cours d''''une

période après le congé de maternité,

d''''obtenir un congé parental pour

s''''occuper d''''un enfant, dont la durée

et les conditions seront fixées par la

législation nationale, les

conventions collectives ou la

pratique;

3 à assurer que les responsabilités

familiales ne puissent, en tant que

telles, constituer un motif valable de

licenciement.

Article 28 Droit des

représentants des travailleurs à la

protection dans l''''entreprise et

facilités à leur accorder

Afin d''''assurer l''''exercice effectif du

droit des représentants des

travailleurs de remplir leurs

fonctions de représentants, les

Parties s''''engagent à assurer que

dans l''''entreprise:

a ils bénéficient d''''une protection

effective contre les actes qui

pourraient leur porter préjudice, y

compris le licenciement, et qui

seraient motivés par leur qualité ou

leurs activités de représentants des

travailleurs dans l''''entreprise;

b ils aient les facilités appropriées

afin de leur permettre de remplir

rapidement et efficacement leurs

fonctions en tenant compte du

système de relations

professionnelles prévalant dans le

pays ainsi que des besoins, de

l''''importance et des possibilités de

l''''entreprise intéressée.

Article 29 Droit à

l''''information et à la consultation

dans les procédures de

licenciements collectifs

Afin d''''assurer l''''exercice effectif du

droit des travailleurs à être informés

et consultés en cas de licenciements

collectifs, les Parties s''''engagent à

assurer que les employeurs

informent et consultent les

représentants des travailleurs en

temps utile, avant ces licenciements

collectifs, sur les possibilités

d''''éviter les licenciements collectifs

ou de limiter leur nombre et

d''''atténuer leurs conséquences, par

exemple par le recours à des

mesures sociales d''''accompagnement

visant notamment l''''aide au

reclassement ou à la réinsertion des

travailleurs concernés.

Article 30 Droit à la protection

contre la pauvreté et l''''exclusion

sociale

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit à la protection contre la

pauvreté et l''''exclusion sociale, les

Parties s''''engagent:

a à prendre des mesures dans le

cadre d''''une approche globale et

coordonnée pour promouvoir

l''''accès effectif notamment à

l''''emploi, au logement, à la

formation, à l''''enseignement, à la

culture, à l''''assistance sociale et

médicale des personnes se trouvant

ou risquant de se trouver en

situation d''''exclusion sociale ou de

pauvreté, et de leur famille;

b à réexaminer ces mesures en vue

de leur adaptation si nécessaire.

Article 31 Droit au logement

En vue d''''assurer l''''exercice effectif

du droit au logement, les Parties

s''''engagent à prendre des mesures

destinées:

1 à favoriser l''''accès au logement

d''''un niveau suffisant;

2 à prévenir et à réduire l''''état de

sans-abri en vue de son élimination

progressive;

3 à rendre le coût du logement

accessible aux personnes qui ne

disposent pas de ressources

suffisantes.

Partie III

Article A Engagements

1 Sous réserve des dispositions de

l''''article B ci-dessous, chacune des

Parties s''''engage:

a à considérer la partie I de la

présente Charte comme une

déclaration déterminant les objectifs

dont elle poursuivra par tous les

moyens utiles la réalisation,

conformément aux dispositions du

paragraphe introductif de ladite

partie;

b à se considérer comme liée par

six au moins des neuf articles

suivants de la partie II de la Charte:

articles 1, 5, 6, 7, 12, 13, 16, 19 et

20;

c à se considérer comme liée par un

nombre supplémentaire d''''articles ou

de paragraphes numérotés de la

partie II de la Charte, qu''''elle

choisira, pourvu que le nombre total

des articles et des paragraphes

numérotés qui la lient ne soit pas

inférieur à seize articles ou à

soixante-trois paragraphes

numérotés.

2 Les articles ou paragraphes

choisis conformément aux

dispositions des alinéas b et c du

paragraphe 1 du présent article

seront notifiés au Secrétaire Général

du Conseil de l''''Europe lors du dépôt

de l''''instrument de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation.

3 Chacune des Parties pourra, à

tout moment ultérieur, déclarer par

notification adressée au Secrétaire

Général qu''''elle se considère comme

liée par tout autre article ou

paragraphe numéroté figurant dans

la partie II de la Charte et qu''''elle

n''''avait pas encore accepté

conformément aux dispositions du

paragraphe 1 du présent article. Ces

engagements ultérieurs seront

réputés partie intégrante de la

ratification, de l''''acceptation ou de

l''''approbation et porteront les mêmes

effets dès le premier jour du mois

suivant l''''expiration d''''une période

d''''un mois après la date de la

notification.

4 Chaque Partie disposera d''''un

système d''''inspection du travail

approprié à ses conditions

nationales.

Article B Liens avec la Charte

sociale européenne et le Protocole

additionnel de 1988

1 Aucune Partie contractante à la

Charte sociale européenne ou Partie

au Protocole additionnel du 5 mai

1988 ne peut ratifier, accepter ou

approuver la présente Charte sans se

considérer liée au moins par les

dispositions correspondant aux

dispositions de la Charte sociale

européenne et, le cas échéant, du

Protocole additionnel, auxquelles

elle était liée.

2 L''''acceptation des obligations de

toute disposition de la présente

Charte aura pour effet que, à partir

de la date d''''entrée en vigueur de ces

obligations à l''''égard de la Partie

concernée, la disposition corres-

pondante de la Charte sociale

européenne et, le cas échéant, de

son Protocole additionnel de 1988

cessera de s''''appliquer à la Partie

concernée au cas où cette Partie

serait liée par le premier des deux

instruments précités ou par les deux

instruments.

Partie IV

Article C Contrôle de

l''''application des engagements

contenus dans la présente Charte

L''''application des engagements

juridiques contenus dans la présente

Charte sera soumise au même

contrôle que celui de la Charte

sociale européenne.

Article D Réclamations

collectives

1 Les dispositions du Protocole

additionnel à la Charte sociale

européenne prévoyant un système

de réclamations collectives

s''''appliqueront aux dispositions

souscrites en application de la

présente Charte pour les Etats qui

ont ratifié ledit Protocole.

2 Tout Etat qui n''''est pas lié par le

Protocole additionnel à la Charte

sociale européenne prévoyant un

système de réclamations collectives

pourra, lors du dépôt de son

instrument de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation de la

présente Charte ou à tout autre

moment par la suite, déclarer par

notification adressée au Secrétaire

Général du Conseil de l''''Europe qu''''il

accepte le contrôle des obligations

souscrites au titre de la présente

Charte selon la procédure prévue

par ledit Protocole.

Partie V

Article E Non-discrimination

La jouissance des droits reconnus

dans la présente Charte doit être

assurée sans distinction aucune

fondée notamment sur la race, la

couleur, le sexe, la langue, la

religion, les opinions politiques ou

toutes autres opinions, l''''ascendance

nationale ou l''''origine sociale, la

santé, l''''appartenance à une minorité

nationale, la naissance ou toute

autre situation.

Article F Dérogations en cas de

guerre ou de danger public

1 En cas de guerre ou en cas d''''autre

danger public menaçant la vie de la

nation, toute Partie peut prendre des

mesures dérogeant aux obligations

prévues par la présente Charte, dans

la stricte mesure où la situation

l''''exige et à la condition que ces

mesures ne soient pas en

contradiction avec les autres

obligations découlant du droit

international.

2 Toute Partie ayant exercé ce droit

de dérogation tient, dans un délai

raisonnable, le Secrétaire Général

du Conseil de l''''Europe pleinement

informé des mesures prises et des

motifs qui les ont inspirées. Elle

doit également informer le

Secrétaire Général de la date à

laquelle ces mesures ont cessé d''''être

en vigueur et à laquelle les

dispositions de la Charte qu''''elle a

acceptées reçoivent de nouveau

pleine application.

Article G Restrictions

1 Les droits et principes énoncés

dans la partie I, lorsqu''''ils seront

effectivement mis en uvre, et

l''''exercice effectif de ces droits et

principes, tel qu''''il est prévu dans la

partie II, ne pourront faire l''''objet de

restrictions ou limitations non

spécifiées dans les parties I et II, à

l''''exception de celles prescrites par

la loi et qui sont nécessaires, dans

une société démocratique, pour

garantir le respect des droits et des

libertés d''''autrui ou pour protéger

l''''ordre public, la sécurité nationale,

la santé publique ou les bonnes m

urs.

2 Les restrictions apportées en

vertu de la présente Charte aux

droits et obligations reconnus dans

celle-ci ne peuvent être appliquées

que dans le but pour lequel elles ont

été prévues

Article H Relations entre la

Charte et le droit interne ou les

accords internationaux

Les dispositions de la présente

Charte ne portent pas atteinte aux

dispositions de droit interne et des

traités, conventions ou accords

bilatéraux ou multilatéraux qui sont

ou entreront en vigueur et qui

seraient plus favorables aux

personnes protégées.

Article I Mise en uvre des

engagements souscrits

1 Sans préjudice des moyens de

mise en uvre énoncés par ces

articles, les dispositions pertinentes

des articles 1 à 31 de la partie II de

la présente Charte sont mises en

uvre par:

a la législation ou la

réglementation;

b des conventions conclues entre

employeurs ou organisations

d''''employeurs et organisations de

travailleurs;

c une combinaison de ces deux

méthodes;

d d''''autres moyens appropriés.

2 Les engagements découlant des

paragraphes 1, 2, 3, 4, 5 et 7 de

l''''article 2, des paragraphes 4, 6 et 7

de l''''article 7, des paragraphes 1, 2, 3

et 5 de l''''article 10 et des articles 21

et 22 de la partie II de la présente

Charte seront considérés comme

remplis dès lors que ces dispositions

seront appliquées, conformément au

paragraphe 1 du présent article, à la

grande majorité des travailleurs

intéressés.

Article J Amendements

1 Tout amendement aux parties I et

II de la présente Charte destiné à

étendre les droits garantis par la

présente Charte et tout amendement

aux parties III à VI, proposé par une

Partie ou par le Comité

gouvernemental, est communiqué

au

Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe et transmis par le

Secrétaire Général aux Parties à la

présente Charte.

2 Tout amendement proposé

conformément aux dispositions du

paragraphe précédent est examiné

par le Comité gouvernemental qui

soumet le texte adopté à

l''''approbation du Comité des

Ministres après consultation de

l''''Assemblée parlementaire. Après

son approbation par le Comité des

Ministres, ce texte est communiqué

aux Parties en vue de son

acceptation.

3 Tout amendement à la partie I et

à la partie II de la présente Charte

entrera en vigueur, à l''''égard des

Parties qui l''''ont accepté, le premier

jour du mois qui suit l''''expiration

d''''une période d''''un mois après la

date à laquelle trois Parties auront

informé le Secrétaire Général

qu''''elles l''''ont accepté.
[REDACTED_EFTERNAMN] toute Partie qui l''''aura accepté

ultérieurement, l''''amendement

entrera en vigueur le premier jour

du mois qui suit l''''expiration d''''une

période d''''un mois après la date à

laquelle ladite Partie aura informé le

Secrétaire Général de son

acceptation.

4 Tout amendement aux parties III

à VI de la présente Charte entrera

en vigueur le premier jour du mois

qui suit l''''expiration d''''une période

d''''un mois après la date à laquelle

toutes les Parties auront informé le

Secrétaire Général qu''''elles l''''ont

accepté.

Partie VI

Article K Signature,

ratification et entrée en vigueur

1 La présente Charte est ouverte à

la signature des Etats membres du

Conseil de l''''Europe. Elle sera

soumise à ratification, acceptation

ou approbation. Les instruments de

ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation seront déposés près le

Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe.

2 La présente Charte entrera en

vigueur le premier jour du mois qui

suit l''''expiration d''''une période d''''un

mois après la date à laquelle trois

Etats membres du Conseil de

l''''Europe auront exprimé leur

consentement à être liés par la

présente Charte, conformément aux

dispositions du paragraphe

précédent.

3[REDACTED_EFTERNAMN] tout Etat membre qui

exprimera ultérieurement son

consentement à être lié par la

présente Charte, celle-ci entrera en

vigueur le premier jour du mois qui

suit l''''expiration d''''une période d''''un

mois après la date du dépôt de

l''''instrument de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation.

Article L Application

territoriale

1 La présente Charte s''''applique au

territoire métropolitain de chaque

Partie. Tout signataire peut, au

moment de la signature ou au

moment du dépôt de son instrument

de ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation, préciser, par

déclaration faite au Secrétaire

Général du Conseil de l''''Europe, le

territoire qui est considéré à cette

fin comme son territoire

métropolitain.

2 Tout signataire peut, au moment

de la signature ou au moment du

dépôt de l''''instrument de ratification,

d''''acceptation ou d''''approbation, ou à

tout autre moment par la suite,

déclarer, par notification adressée

au Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe, que la Charte, en tout ou

en partie, s''''appliquera à celui ou à

ceux des territoires non

métropolitains désignés dans ladite

déclaration et dont il assure les

relations internationales ou dont il

assume la responsabilité

internationale. Il spécifiera dans

cette déclaration les articles ou

paragraphes de la partie II de la

Charte qu''''il accepte comme

obligatoires en ce qui concerne

chacun des territoires désignés dans

la déclaration.

3 La Charte s''''appliquera au

territoire ou aux territoires désignés

dans la déclaration visée au

paragraphe précédent à partir du

premier jour du mois suivant

l''''expiration d''''une période d''''un mois

après la date de réception de la

notification de cette déclaration par

le Secrétaire Général.

4 Toute Partie pourra, à tout

moment ultérieur, déclarer, par

notification adressée au Secrétaire

Général du Conseil de l''''Europe,

que, en ce qui concerne un ou

plusieurs des territoires auxquels la

Charte s''''applique en vertu du

paragraphe 2 du présent article, elle

accepte comme obligatoire tout

article ou paragraphe numéroté

qu''''elle n''''avait pas encore accepté en

ce qui concerne ce ou ces territoires.

Ces engagements ultérieurs seront

réputés partie intégrante de la

déclaration originale en ce qui

concerne le territoire en question et

porteront les mêmes effets à partir

du premier jour du mois suivant

l''''expiration d''''une période d''''un mois

après la date de réception de la

notification par le Secrétaire

Général.

Article M Dénonciation

1 Aucune Partie ne peut dénoncer

la présente Charte avant l''''expiration

d''''une période de cinq ans après la

date à laquelle la Charte est entrée

en vigueur en ce qui la concerne, ou

avant l''''expiration de toute autre

période ultérieure de deux ans et,

dans tous les cas, un préavis de six

mois sera notifié au Secrétaire

Général du Conseil de l''''Europe, qui

en informera les autres Parties.

2 Toute Partie peut, aux termes des

dispositions énoncées dans le

paragraphe précédent, dénoncer tout

article ou paragraphe de la partie II

de la Charte qu''''elle a accepté, sous

réserve que le nombre des articles

ou paragraphes auxquels cette Partie

est tenue ne soit jamais inférieur à

seize dans le premier cas et à

soixante-trois dans le second et que

ce nombre d''''articles ou paragraphes

continue de comprendre les articles

choisis par cette Partie parmi ceux

auxquels une référence spéciale est

faite dans l''''article A, paragraphe 1,

alinéa b.

3 Toute Partie peut dénoncer la

présente Charte ou tout article ou

paragraphe de la partie II de la

Charte aux conditions prévues au

paragraphe 1 du présent article, en

ce qui concerne tout territoire

auquel s''''applique la Charte en vertu

d''''une déclaration faite

conformément au paragraphe 2 de

l''''article L.

Article N Annexe

L''''annexe à la présente Charte fait

partie intégrante de celle-ci.

Article O Notifications

Le Secrétaire Général du Conseil de

l''''Europe notifiera aux Etats

membres du Conseil et au Directeur

général du Bureau international du

travail:

a toute signature;

b le dépôt de tout instrument de

ratification, d''''acceptation ou

d''''approbation;

c toute date d''''entrée en vigueur de

la présente Charte conformément à

son article K;

d toute déclaration en application

des articles A, paragraphes 2 et 3,

D, paragraphes 1 et 2, F, paragraphe

2, et L, paragraphes 1, 2, 3 et 4;

e tout amendement conformément

à l''''article J;

f toute dénonciation conformément

à l''''article M;

g tout autre acte, notification ou

communication ayant trait à la

présente Charte.

En foi de quoi, les soussignés,

dûment autorisés à cet effet, ont

signé la présente Charte révisée.

Fait à Strasbourg, le 3 mai 1996, en

français et en anglais, les deux

textes faisant également foi, en un

seul exemplaire qui sera déposé

dans les archives du Conseil de

l''''Europe. Le Secrétaire Général du

Conseil de l''''Europe en

communiquera copie certifiée

conforme à chacun des Etats

membres du Conseil de l''''Europe et

au Directeur général du Bureau

international du travail.

ANNEXE À LA CHARTE

SOCIALE EUROPÉENNE

RÉVISÉE

Portée de la Charte sociale

européenne révisée en ce qui

concerne les personnes protégées

1 Sous réserve des dispositions de

l''''article 12, paragraphe 4, et de

l''''article 13, paragraphe 4, les

personnes visées aux articles 1 à 17

et 20 à 31 ne comprennent les

étrangers que dans la mesure où ils

sont des ressortissants des autres

Parties résidant légalement ou

travaillant régulièrement sur le

territoire de la Partie intéressée,

étant entendu que les articles

susvisés seront interprétés à la

lumière des dispositions des articles

18 et 19.

La présente interprétation n''''exclut

pas l''''extension de droits analogues à

d''''autres personnes par l''''une

quelconque des Parties.

2 Chaque Partie accordera aux

réfugiés répondant à la définition de

la Convention de Genève du 28

juillet 1951 relative au statut des

réfugiés et du Protocole du 31

janvier 1967, et résidant

régulièrement sur son territoire, un

traitement aussi favorable que

possible et en tout cas non moins

favorable que celui auquel elle s''''est

engagée en vertu de la convention

de 1951, ainsi que de tous autres

accords internationaux existants et

applicables aux réfugiés mentionnés

ci-dessus.

3 Chaque Partie accordera aux

apatrides répondant à la définition

de la Convention de New York du

28 septembre 1954 relative au statut

des apatrides et résidant

régulièrement sur son territoire un

traitement aussi favorable que

possible et en tout cas non moins

favorable que celui auquel elle s''''est

engagée en vertu de cet instrument

ainsi que de tous autres accords

internationaux existants et

applicables aux apatrides

mentionnés ci-dessus.

Partie I, paragraphe 18, et Partie

II, article 18, paragraphe 1

Il est entendu que ces dispositions

ne concernent pas l''''entrée sur le

territoire des Parties et ne portent

pas atteinte à celles de la

Convention européenne

d''''établissement signée à Paris le 13

décembre 1955.

Partie II

Article 1, paragraphe 2

Cette disposition ne saurait être

interprétée ni comme interdisant ni

comme autorisant les clauses ou

pratiques de sécurité syndicale.

Article 2, paragraphe 6

Les Parties pourront prévoir que

cette disposition ne s''''applique pas:

a aux travailleurs ayant un contrat

ou une relation de travail dont la

durée totale n''''excède pas un mois

et/ou dont la durée de travail

hebdomadaire n''''excède pas huit

heures;

b lorsque le contrat ou la relation

de travail a un caractère occasionnel

et/ou particulier, à condition, dans

ces cas, que des raisons objectives

justifient la non-application.

Article 3, paragraphe 4

Il est entendu qu''''aux fins

d''''application de cette disposition les

fonctions, l''''organisation et les

conditions de fonctionnement de ces

services doivent être déterminées

par la législation ou la

réglementation nationale, des

conventions collectives ou de toute

autre manière appropriée aux

conditions nationales.

Article 4, paragraphe 4

Cette disposition sera interprétée de

manière à ne pas interdire un

licenciement immédiat en cas de

faute grave.

Article 4, paragraphe 5

Il est entendu qu''''une Partie peut

prendre l''''engagement requis dans ce

paragraphe si les retenues sur

salaires sont interdites pour la

grande majorité des travailleurs, soit

par la loi, soit par les conventions

collectives ou les sentences

arbitrales, les seules exceptions

étant constituées par les personnes

non visées par ces instruments.

Article 6, paragraphe 4

Il est entendu que chaque Partie

peut, en ce qui la concerne,

réglementer l''''exercice du droit de

grève par la loi, pourvu que toute

autre restriction éventuelle à ce

droit puisse être justifiée aux termes

de l''''article G.

Article 7, paragraphe 2

La présente disposition n''''empêche

pas les Parties de prévoir dans la loi

la possibilité, pour des adolescents

n''''ayant pas atteint l''''âge minimum

prévu, de réaliser des travaux

strictement nécessaires à leur

formation professionnelle lorsque le

travail est réalisé sous le contrôle du

personnel compétent autorisé et que

la sécurité et la protection de la

santé des adolescents au travail sont

garanties.

Article 7, paragraphe 8

Il est entendu qu''''une Partie aura

rempli l''''engagement requis dans ce

paragraphe si elle se conforme à

l''''esprit de cet engagement en

prévoyant dans sa législation que la

grande majorité des personnes de

moins de dix-huit ans ne sera pas

employée à des travaux de nuit.

Article 8, paragraphe 2

Cette disposition ne saurait être

interprétée comme consacrant une

interdiction de caractère absolu. Des

exceptions pourront intervenir, par

exemple, dans les cas suivants:

a si la travailleuse a commis une

faute justifiant la rupture du rapport

de travail;

b si l''''entreprise en question cesse

son activité;

c si le terme prévu par le contrat de

travail est échu.

Article 12, paragraphe 4

Les mots «et sous réserve des

conditions arrêtées dans ces

accords» figurant dans

l''''introduction à ce paragraphe sont

considérés comme signifiant que, en

ce qui concerne les prestations

existant indépendamment d''''un

système contributif, une Partie peut

requérir l''''accomplissement d''''une

période de résidence prescrite avant

d''''octroyer ces prestations aux

ressortissants d''''autres Parties.

Article 13, paragraphe 4

Les gouvernements qui ne sont pas

Parties à la Convention européenne

d''''assistance sociale et médicale

peuvent ratifier la Charte en ce qui

concerne ce paragraphe, sous

réserve qu''''ils accordent aux

ressortissants des autres Parties un

traitement conforme aux

dispositions de ladite convention.

Article 16

Il est entendu que la protection

accordée par cette disposition

couvre les familles monoparentales.

Article 17

Il est entendu que cette disposition

couvre toutes les personnes âgées

de moins de 18 ans, sauf si la

majorité est atteinte plus tôt en vertu

de la législation qui leur est

applicable, sans préjudice des autres

dispositions spécifiques prévues par

la Charte, notamment l''''article 7.

Cela n''''implique pas une obligation

d''''assurer l''''enseignement obligatoire

jusqu''''à l''''âge mentionné ci-dessus.

Article 19, paragraphe 6

Aux fins d''''application de la présente

disposition, on entend par «famille

du travailleur migrant» au moins le

conjoint du travailleur et ses enfants

non mariés, aussi longtemps qu''''ils

sont considérés comme mineurs par

la législation pertinente de l''''Etat

d''''accueil et sont à la charge du

travailleur.

Article 20

1 Il est entendu que les matières

relevant de la sécurité sociale, ainsi

que les dispositions relatives aux

prestations de chômage, aux

prestations de vieillesse et aux

prestations de survivants, peuvent

être exclues du champ d''''application

de cet article.

2 Ne seront pas considérées comme

des discriminations au sens du

présent article les dispositions

relatives à la protection de la

femme, notamment en ce qui

concerne la grossesse,

l''''accouchement et la période

postnatale.

3 Le présent article ne fait pas

obstacle à l''''adoption de mesures

spécifiques visant à remédier à des

inégalités de fait.

4 Pourront être exclues du champ

d''''application du présent article, ou

de certaines de ses dispositions, les

activités professionnelles qui, en

raison de leur nature ou des

conditions de leur exercice, ne

peuvent être confiées qu''''à des

personnes d''''un sexe donné. Cette

disposition ne saurait être

interprétée comme obligeant les

Parties à arrêter par la voie

législative ou réglementaire la liste

des activités professionnelles qui, en

raison de leur nature ou des

conditions de leur exercice, peuvent

être réservées à des travailleurs d''''un

sexe déterminé.

Articles 21 et 22

1 Aux fins d''''application de ces

articles, les termes «représentants

des travailleurs» désignent des

personnes reconnues comme telles

par la législation ou la pratique

nationales.

2 Les termes «la législation et la

pratique nationales» visent, selon le

cas, outre les lois et les règlements,

les conventions collectives, d''''autres

accords entre les employeurs et les

représentants des travailleurs, les

usages et les décisions judiciaires

pertinentes.

3 Aux fins d''''application de ces

articles, le terme «entreprise» est

interprété comme visant un

ensemble d''''éléments matériels et

immatériels, ayant ou non la

personnalité juridique, destiné à la

production de biens ou à la

prestation de services, dans un but

économique, et disposant du

pouvoir de décision quant à son

comportement sur le marché.

4 Il est entendu que les

communautés religieuses et leurs

institutions peuvent être exclues de

l''''application de ces articles même

lorsque ces institutions sont des

«entreprises» au sens du paragraphe

3. Les établissements poursuivant

des activités inspirées par certains

idéaux ou guidées par certains

concepts moraux, idéaux et

concepts protégés par la législation

nationale, peuvent être exclus de

l''''application

de ces articles dans la mesure

nécessaire pour protéger

l''''orientation de l''''entreprise.

5 Il est entendu que, lorsque dans

un Etat les droits énoncés dans les

présents articles sont exercés dans

les divers établissements de

l''''entreprise, la Partie concernée doit

être considérée comme satisfaisant

aux obligations découlant de ces

dispositions.

6 Les Parties pourront exclure du

champ d''''application des présents

articles les entreprises dont les

effectifs n''''atteignent pas un seuil

déterminé par la législation ou la

pratique nationales.

Article 22

1 Cette disposition n''''affecte ni les

pouvoirs et obligations des Etats en

matière d''''adoption de règlements

concernant l''''hygiène et la sécurité

sur les lieux de travail, ni les

compétences et responsabilités des

organes chargés de surveiller le

respect de leur application.

2 Les termes «services et facilités

sociaux et socio-culturels» visent

les services et facilités de nature

sociale et/ou culturelle qu''''offrent

certaines entreprises aux travailleurs

tels qu''''une assistance sociale, des

terrains de sport, des salles

d''''allaitement, des bibliothèques, des

colonies de vacances, etc.

Article 23, paragraphe 1

Aux fins d''''application de ce

paragraphe, l''''expression «le plus

longtemps possible» se réfère aux

capacités physiques,

psychologiques et intellectuelles de

la personne âgée.

Article 24

1 Il est entendu qu''''aux fins de cet

article le terme «licenciement»

signifie la cessation de la relation de

travail à l''''initiative de l''''employeur.

2 Il est entendu que cet article

couvre tous les travailleurs mais

qu''''une Partie peut soustraire

entièrement ou partiellement de sa

protection les catégories suivantes

de travailleurs salariés:

a les travailleurs engagés aux

termes d''''un contrat de travail

portant sur une période déterminée

ou une tâche déterminée;

b les travailleurs effectuant une

période d''''essai ou n''''ayant pas la

période d''''ancienneté requise, à

condition que la durée de celle-ci

soit fixée d''''avance et qu''''elle soit

raisonnable;

c les travailleurs engagés à titre

occasionnel pour une courte

période.

3 Aux fins de cet article, ne

constituent pas des motifs valables

de licenciement notamment:

a l''''affiliation syndicale ou la

participation à des activités

syndicales en dehors des heures de

travail ou, avec le consentement de

l''''employeur, durant les heures de

travail;

b le fait de solliciter, d''''exercer ou

d''''avoir un mandat de représentation

des travailleurs;

c le fait d''''avoir déposé une plainte

ou participé à des procédures

engagées contre un employeur en

raison de violations alléguées de la

législation, ou présenté un recours

devant les autorités administratives

compétentes;

d la race, la couleur, le sexe, l''''état

matrimonial, les responsabilités

familiales, la grossesse, la religion,

l''''opinion politique, l''''ascendance

nationale ou l''''origine sociale;

e le congé de maternité ou le congé

parental;

f l''''absence temporaire du travail en

raison de maladie ou d''''accident.

4 Il est entendu que l''''indemnité ou

toute autre réparation appropriée en

cas de licenciement sans motif

valable doit être déterminée par la

législation ou la réglementation

nationales, par des conventions

collectives ou de toute autre

manière appropriée aux conditions

nationales.

Article 25

1 L''''autorité compétente peut à titre

exceptionnel et après consultation

des organisations d''''employeurs et

de travailleurs exclure des

catégories déterminées de

travailleurs de la protection prévue

dans cette disposition en raison de

la nature particulière de leur relation

d''''emploi.

2 Il est entendu que le terme

«insolvabilité» sera défini par la loi

et la pratique nationales.

3 Les créances des travailleurs sur

lesquelles porte cette disposition

devront au moins comprendre:

a les créances des travailleurs au

titre des salaires afférents à une

période déterminée, qui ne doit pas

être inférieure à trois mois dans un

système de privilège et à huit

semaines dans un système de

garantie, précédant l''''insolvabilité ou

la cessation de la relation d''''emploi;

b les créances des travailleurs au

titre des congés payés dus en raison

du travail effectué dans le courant

de l''''année dans laquelle est

survenue l''''insolvabilité ou la

cessation de la relation d''''emploi;

c les créances des travailleurs au

titre des montants dus pour d''''autres

absences rémunérées afférentes à

une période déterminée, qui ne doit

pas être inférieure à trois mois dans

un système de privilège et à huit

semaines dans un système de

garantie, précédant l''''insolvabilité ou

la cessation de la relation d''''emploi.

4 Les législations et

réglementations nationales peuvent

limiter la protection des créances

des travailleurs à un montant

déterminé qui devra être d''''un niveau

socialement acceptable.

Article 26

Il est entendu que cet article

n''''oblige pas les Parties à

promulguer une législation.

Il est entendu que le paragraphe 2

ne couvre pas le harcèlement

sexuel.

Article 27

Il est entendu que cet article

s''''applique aux travailleurs des deux

sexes ayant des responsabilités

familiales à l''''égard de leurs enfants

à charge ainsi qu''''à l''''égard d''''autres

membres de leur famille directe qui

ont manifestement besoin de leurs

soins ou de leur soutien, lorsque ces

responsabilités limitent leurs

possibilités de se préparer à

l''''activité économique, d''''y accéder,

d''''y participer ou d''''y progresser. Les

termes «enfants à charge» et «autre

membre de la famille directe qui a

manifestement besoin de soins et de

soutien» s''''entendent au sens défini

par la législation nationale des

Parties.

Articles 28 et 29

Aux fins d''''application de ces

articles, le terme «représentants des

travailleurs» désigne des personnes

reconnues comme telles par la

législation ou la pratique nationales.

Partie III

 Il est entendu que la Charte

contient des engagements juridiques

de caractère international dont

l''''application est soumise au seul

contrôle visé par la partie IV.

Article A, paragraphe 1

Il est entendu que les paragraphes

numérotés peuvent comprendre des

articles ne contenant qu''''un seul

paragraphe.

Article B, paragraphe 2

Aux fins du paragraphe 2 de l''''article

B, les dispositions de la Charte

révisée correspondent aux

dispositions de la Charte qui portent

le même numéro d''''article ou de

paragraphe, à l''''exception:

a de l''''article 3, paragraphe 2, de la

Charte révisée qui correspond à

l''''article 3, paragraphes 1 et 3, de la

Charte;

b de l''''article 3, paragraphe 3, de la

Charte révisée qui correspond à

l''''article 3, paragraphes 2 et 3, de la

Charte;

c de l''''article 10, paragraphe 5, de la

Charte révisée qui correspond à

l''''article 10, paragraphe 4, de la

Charte;

d de l''''article 17, paragraphe 1, de la

Charte révisée qui correspond à

l''''article 17 de la Charte.

Partie V

Article E

Une différence de traitement fondée

sur un motif objectif et raisonnable

n''''est pas considérée comme

discriminatoire.

Article F

Les termes «en cas de guerre ou en

cas d''''autre danger public» seront

interprétés de manière à couvrir

également la menace de guerre.

Article I

Il est entendu que les travailleurs

exclus conformément à l''''annexe des

articles 21 et 22 ne sont pas pris en

compte lors de l''''établissement du

nombre des travailleurs intéressés.

Article J

Le terme «amendement» sera

entendu de manière à couvrir

également l''''inclusion de nouveaux

articles dans la Charte.

EUROPEISK SOCIAL STADGA

(REVIDERAD)

Inledning

Undertecknade regeringar, som är

medlemmar i Europarådet,

som anser att Europarådets syfte är

att åstadkomma en fastare enhet

mellan dess medlemmar för att

säkerställa och förverkliga de ideal

och principer som är deras

gemensamma arv och för att

underlätta deras ekonomiska och

sociala framåtskridande, särskilt

genom att bevara och utveckla de

mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna,

som finner att Europarådets

medlemsstater enligt europeiska

konventionen om skydd för de

mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna,

undertecknad i Rom den 4

november 1950, samt dess

tilläggsprotokoll, har kommit

överens om att tillförsäkra sina

befolkningar i nämnda konvention

och tilläggsprotokoll angivna

medborgerliga och politiska fri- och

rättigheter,

som beaktar att enligt den

europeiska sociala stadgan, som

öppnades för undertecknande i

Turin den 18 oktober 1961 och dess

tilläggsprotokoll, Europarådets

medlemsstater kom överens om att

tillförsäkra sina befolkningar de däri

angivna sociala rättigheterna i syfte

att förbättra deras levnadsstandard

och sociala välfärd,

som erinrar om att den

ministerkonferens om de mänskliga

rättigheterna som hölls i Rom den 5

november 1990 betonade behovet

av att, å ena sidan, vidmakthålla den

odelbara karaktären av alla

mänskliga medborgerliga, politiska,

ekonomiska, sociala och kulturella

rättigheter och att, å andra sidan, ge

europeiska sociala stadgan ny kraft,

som är fast beslutna att, i enlighet

med beslutet vid

ministerkonferensen i Turin den 21

och 22 oktober 1991, modernisera

och anpassa sakinnehållet i stadgan

för att särskilt beakta de

genomgripande sociala förändringar

som har ägt rum sedan texten till

den antogs,

som erkänner fördelarna med att i

en reviderad stadga avsedd att

stegvis att ersätta den europeiska

sociala stadgan införliva de

rättigheter som säkerställs i stadgan

med ändringar och i

tilläggsprotokollet 1988 samt att

lägga till nya rättigheter,

har kommit överens om följande.

DEL I

Parterna erkänner att målet för den

politik som de skall föra med alla

lämpliga nationella och

internationella medel skall vara att

uppnå sådana förhållanden att

följande rättsgrundsatser och

principer kan förverkligas.

1. Var och en skall ha möjlighet att

förtjäna sitt uppehälle i ett fritt valt

förvärvsarbete.

2. Alla arbetstagare har rätt till

skäliga arbetsvillkor.

3. Alla arbetstagare har rätt till säkra

och hälsosamma arbetsförhållanden.

4. Alla arbetstagare har rätt till

skälig ersättning som är tillräcklig

för att bereda dem och deras

familjer en godtagbar

levnadsstandard.

5. Alla arbetstagare och

arbetsgivare har rätt att fritt

organisera sig i nationella och

internationella sammanslutningar

för att tillvarata sina ekonomiska

och sociala intressen.

6. Alla arbetstagare och

arbetsgivare har rätt att förhandla

kollektivt.

7. Barn och ungdom har rätt till

särskilt skydd mot de risker i fysiskt

och moraliskt avseende som de är

utsatta för.

8. Kvinnliga arbetstagare har rätt till

särskilt skydd vid graviditet och

barnsbörd.

9. Var och en har rätt till

ändamålsenlig yrkesvägledning för

att få hjälp att välja ett yrke som kan

vara lämpligt med hänsyn till

personliga anlag och intressen.

10. Var och en har rätt till

ändamålsenlig yrkesutbildning.

11. Var och en har rätt att komma i

åtnjutande av alla åtgärder som kan

bidra till att ge honom eller henne

bästa möjliga hälsotillstånd.

12. Alla arbetstagare och deras

anhöriga har rätt till social trygghet.

13. Den som saknar tillräckliga

resurser har rätt till social och

medicinsk hjälp.

14. Var och en har rätt att få tillgång

till sociala tjänster.

15. Varje person med

funktionshinder har rätt till

oberoende, social integration och

deltagande i samhällslivet.

16. Familjen, som är en

grundläggande del i samhället, skall

skyddas i socialt, rättsligt och

ekonomiskt hänseende och dess

utveckling skall värnas.

17. Barn och ungdom har rätt till

nödvändigt skydd i socialt, rättsligt

och ekonomiskt hänseende.

18. Medborgare i en part har rätt att

utöva förvärvsarbete inom en annan

parts territorium på samma villkor

som denna parts egna medborgare i

den mån starka ekonomiska eller

sociala hänsyn inte föranleder

annat.

19. Migrerande arbetstagare som är

medborgare i en part och deras

familjer har rätt till skydd och

bistånd inom en annan parts

territorium.

20. Alla arbetstagare har rätt till lika

möjligheter och lika behandling i

frågor avseende anställning och

yrkesutövning utan diskriminering

på grund av kön.

21. Arbetstagare har rätt till

information och samråd inom

företaget.

22. Arbetstagare har rätt att delta i

avgöranden om och förbättring av

arbetsförhållandena och

arbetsmiljön i företaget.

23. Varje äldre person har rätt till

socialt skydd.

24. Alla arbetstagare har rätt till

skydd i fall av uppsägning.

25. Alla arbetstagare har rätt till

skydd för sina fordringar om

arbetsgivaren blir insolvent.

26. Alla arbetstagare har rätt till

värdighet i arbetet.

27. Alla personer med familjeansvar

som har eller önskar få anställning

har rätt till det utan att utsättas för

diskriminering och, så långt det är

möjligt, utan att konflikt uppstår

mellan anställningen och

familjeansvaret.

28. Arbetstagarnas representanter i

företagen har rätt till skydd mot

åtgärder som är till men för dem

och bör åtnjuta sådana villkor i

arbetet att de kan fullgöra sina

uppgifter.

29. Alla arbetstagare har rätt till

information och samråd vid

genomförandet av kollektiva

uppsägningar.

30. Var och en har rätt till skydd

mot fattigdom och social

utslagning.

31. Var och en har rätt till bostad.

DEL II

Parterna åtar sig att på det sätt som

stadgas i del III anse sig bundna av

förpliktelserna i följande artiklar

och punkter.

Artikel 1 Rätt till arbete

För att trygga den enskildes rätt till

arbete åtar sig parterna

1. att betrakta det som en av sina

viktigaste målsättningar och

förpliktelser att uppnå och bibehålla

en så hög och jämn

sysselsättningsnivå som möjligt

med sikte på att uppnå full

sysselsättning,

2. att effektivt värna om

arbetstagarnas rätt att förtjäna sitt

uppehälle genom fritt valt

förvärvsarbete,

3. att tillhandahålla avgiftsfri

arbetsförmedling för alla

arbetstagare,

4. att tillhandahålla eller främja

nödvändig yrkesvägledning,

yrkesutbildning och rehabilitering.

Artikel 2 Rätt till skäliga

arbetsvillkor

För att trygga den enskilde

arbetstagarens rätt till skäliga

arbetsvillkor åtar sig parterna

1. att se till att skälig arbetstid per

dag och vecka fastställs och att

arbetsveckan förkortas efterhand

som produktionsökning och andra

omständigheter av betydelse

medger det,

2. att se till att lön betalas för

allmänna helgdagar,

3. att se till att en årlig betald

semester om minst fyra veckor

införs,

4. att eliminera de risker som är

förenade med riskfyllda eller

hälsofarliga arbeten och där det inte

ännu har varit möjligt att eliminera

eller i tillräcklig mån minska dessa

risker, sörja för en förkortning av

arbetstiden eller ge utökad betald

semester för arbetstagare som är

sysselsatta i sådan verksamhet.

5. att sörja för en veckovila som om

möjligt sammanfaller med den

veckodag som av tradition eller

sedvänja i vederbörande land eller

trakt är erkänd som vilodag,

6. att se till att arbetstagarna

skriftligen så snart som möjligt, och

i alla händelser inte senare än två

månader efter deras anställnings

början, informeras om

huvudvillkoren i anställningsavtalet

eller anställningsförhållandet,

7. att se till att arbetstagare som

utför nattarbete drar fördel av

åtgärder som tar hänsyn till arbetets

särskilda karaktär.

Artikel 3 Rätt till säkra och

hälsosamma arbetsförhållanden

För att trygga den enskildes rätt till

säkra och hälsosamma

arbetsförhållanden, åtar sig parterna

i samråd med arbetsgivarnas och

arbetstagarnas organisationer

1. att utforma och genomföra en

enhetlig nationell politik avseende

säkerhet och hälsa på arbetsplatsen

och arbetsmiljön och med jämna

mellanrum göra en översyn av

denna. Det främsta syftet med

denna politik skall vara att förbättra

säkerhet och hälsa på arbetsplatsen

samt förebygga olycksfall och

skador som uppstår till följd av, i

samband

med eller som inträffar under

arbetet, särskilt genom att reducera

de olycksrisker som finns inbyggda

i arbetsmiljön,

2. att utfärda föreskrifter om

säkerhet och hälsa,

3. att genom tillsyn sörja för att

dessa bestämmelser efterlevs,

4. att främja fortgående utveckling

av företagshälsovård med

huvudsakligen förebyggande och

rådgivande funktion för alla

arbetstagare.

Artikel 4 Rätt till skälig lön

För att trygga den enskilde

arbetstagarens rätt till skälig lön åtar

sig parterna

1. att erkänna arbetstagarnas rätt till

en lön som är tillräcklig för att

bereda dem och deras familjer en

godtagbar levnadsstandard,

2. att med förbehåll endast för

särskilda fall erkänna arbetstagarnas

rätt till förhöjd lön vid

övertidsarbete,

3. att erkänna manliga och

kvinnliga arbetstagares rätt till lika

lön för likvärdigt arbete,

4. att erkänna alla arbetstagares rätt

till skälig uppsägningstid vid

anställningens upphörande,

5. att endast på de villkor och i den

omfattning som stadgas i nationella

lagar och förordningar eller som

fastställs genom kollektivavtal eller

skiljedom medge avdrag på lön.

Dessa rättigheter skall säkerställas

antingen genom fritt ingångna

kollektivavtal eller genom i

författningsreglerad lönesättning

eller på annat lämpligt sätt med

hänsyn till nationella förhållanden.

Artikel 5 Föreningsrätt

För att säkerställa eller främja

arbetstagarnas och arbetsgivarnas

frihet att bilda och tillhöra lokala,

centrala eller internationella

organisationer som tillvaratar deras

ekonomiska och sociala intressen,

åtar sig parterna att varken utforma

eller tillämpa sin nationella

lagstiftning på ett sådant sätt att

denna frihet kränks. I vad mån de

åtaganden som avses i denna artikel

skall tillämpas på personer som

tillhör polisväsendet skall

bestämmas i nationella lagar och

förordningar. Den princip som skall

bestämma hur dessa åtaganden skall

tillämpas på personer som tillhör

krigsmakten och den utsträckning i

vilken de skall tillämpas på

personer i denna kategori skall

ävenledes bestämmas i nationella

lagar eller andra förordningar.

Artikel 6 Kollektiv

förhandlingsrätt

För att trygga arbetstagarnas och

arbetsgivarnas rätt att förhandla

kollektivt, åtar sig parterna

1. att främja gemensamt samråd

mellan arbetstagare och

arbetsgivare,

2. att, där så är nödvändigt och

lämpligt, främja ett förfarande med

frivilliga förhandlingar mellan, å

ena sidan, arbetsgivarna eller deras

organisationer och, å andra sidan,

arbetstagarnas organisationer för att

uppnå en reglering av

arbetsvillkoren genom

kollektivavtal,

3. att främja införande och

tillämpning av ett lämpligt

förfarande för förlikning och

frivillig skiljedom i arbetstvister,

samt att erkänna

4. arbetstagarnas och arbetsgivarnas

rätt att vidta kollektiva åtgärder i

händelse av intressekonflikt, däri

inbegripet strejk, om inte annat

följer av förpliktelser enligt

gällande kollektivavtal.

Artikel 7 Rätt till skydd för

barn och ungdom

För att trygga barns och ungdomars

rätt till skydd åtar sig parterna

1. att fastställa den minimiålder som

minderåriga skall ha uppnått för att

få anställning till 15 år, dock att

undantag härifrån får göras

beträffande minderåriga som anlitas

till särskilt angivna lättare arbeten

som inte inverkar menligt på deras

hälsa, moral eller uppfostran,

2. att fastställa att minimiåldern för

att få anställning skall vara 18 år för

särskilt angivna arbeten som anses

vara riskfyllda eller hälsofarliga,

3. att föreskriva att personer som

alltjämt är underkastade skolplikt

inte får anlitas till arbete som

hindrar dem att i full utsträckning

tillgodogöra sig undervisningen,

4. att se till att arbetstiden för

personer under 18 år begränsas med

hänsyn till deras utveckling och

särskilt till deras behov av

yrkesutbildning,

5. att erkänna minderåriga

arbetstagares och lärlingars rätt till

skälig lön eller annan lämplig

ersättning,

6. att se till att sådan tid på dagen

som minderåriga arbetstagare med

arbetsgivarens samtycke är

frånvarande från arbetet på grund av

yrkesutbildning betraktas som en

del av arbetsdagen,

7. att se till att arbetstagare under 18

år kommer i åtnjutande av minst

fyra veckors betald semester om

året,

8. att se till att arbetstagare under 18

år inte anlitas till nattarbete med

undantag för vissa i den nationella

lagstiftningen angivna yrken,

9. att se till att arbetstagare under 18

år är underkastade regelbunden

läkarkontroll om de anlitas till vissa

i den nationella lagstiftningen

angivna arbeten,

10. att se till att särskilt skydd

bereds minderåriga mot de risker i

fysiskt och moraliskt avseende som

de är utsatta för och i synnerhet mot

risker som direkt eller indirekt

härrör från deras arbete.

Artikel 8 Rätt till skydd för

arbetstagare vid graviditet och

barnsbörd

För att trygga kvinnliga

arbetstagares rätt till skydd vid

graviditet och barnsbörd åtar sig

parterna

1. att bereda kvinnliga arbetstagare

tillfälle till ledighet om sammanlagt

minst 14 veckor före och efter

barnsbörd genom att tillförsäkra

dem rätt antingen till betald

ledighet, tillräckliga

socialförsäkringsförmåner eller

förmåner som betalas med allmänna

medel,

2. att anse en arbetsgivares

uppsägning av en kvinnlig

arbetstagare som lagstridig om den

sker under den tidsrymd som löper

från den tidpunkt hon meddelar sin

arbetsgivare att hon är gravid till

slutet av hennes mödraledighet eller

att säga upp henne vid en sådan

tidpunkt att uppsägningstiden skulle

löpa ut under nämnda period,

3. att tillförsäkra mödrar som

ammar sina barn tillräcklig ledighet

under arbetstid för detta ändamål,

4. att utfärda bestämmelser för

nattarbete avseende gravida

kvinnor, kvinnor som nyligen har

fött barn eller ammar,

5. att förbjuda att gravida kvinnor,

kvinnor som nyligen har fött barn

eller som ammar anlitas till

gruvarbete under jord eller varje

annat arbete som är olämpligt på

grund av dess riskfyllda,

ohälsosamma eller ansträngande art

och att vidta lämpliga åtgärder för

att skydda dessa kvinnors rättigheter

i frågor som rör anställningen.

Artikel 9 Rätt till

yrkesvägledning

För att trygga den enskildes rätt till

yrkesväg-ledning åtar sig parterna

att i mån av behov inrätta eller

främja organ med uppgift att bistå

alla, inbegripet handikappade, vid

lösandet av problem i samband med

yrkesval och yrkeskarriär med

beaktande av vederbörandes

individuella egenskaper i relation

till de möjligheter arbetsmarknaden

erbjuder. Denna hjälp skall

kostnadsfritt tillhandahållas såväl

minderåriga, däribland skolbarn,

som vuxna.

Artikel 10 Rätt till

yrkesutbildning

För att trygga den enskildes rätt till

yrkesutbildning åtar sig parterna

1. att i mån av behov inrätta eller

främja teknisk utbildning och

yrkesutbildning för alla, däribland

handikappade, i samråd med

arbetsgivarnas och arbetstagarnas

organisationer och att ge tillträde till

högre teknisk utbildning och

universitetsutbildning uteslutande

på grundval av individens

lämplighet,

2. att inrätta eller främja

lärlingssystem och andra

anordningar för utbildning av

pojkar och flickor i olika yrken,

3. att i mån av behov inrätta eller

främja

a) tillräckliga och lättillgängliga

anordningar för utbildning av vuxna

arbetstagare,

b) sådana särskilda anordningar för

omskolning av vuxna arbetstagare

som betingas av den tekniska

utvecklingen eller nya tendenser på

arbetsmarknaden,

4. att vid behov inrätta eller främja

särskilda åtgärder för rehabilitering

och återanpassning till arbetslivet av

långtidsarbetslösa,

5. att på lämpligt sätt söka se till att

tillgängliga anordningar till fullo

utnyttjas, t. ex. genom att

a) sänka eller avskaffa alla slags

avgifter,

b) bevilja ekonomiskt stöd i

lämpliga fall,

c) i den normala arbetstiden inräkna

tid som arbetstagaren på

arbetsgivarens begäran under

anställningen använder till

kompletterande utbildning,

d) genom tillsyn i samråd med

arbetsgivarnas och arbetstagarnas

organisationer säkerställa såväl

effektiviteten i lärlingssystemet och

övriga utbildningsanordningar för

unga arbetstagare som ett tillräckligt

skydd för unga arbetstagare

överhuvudtaget.

Artikel 11 Rätt till skydd för

den enskildes hälsa

För att trygga den enskildes rätt till

skydd för sin hälsa åtar sig parterna

att, antingen direkt eller i samarbete

med offentliga eller privata

organisationer, vidta de åtgärder

som är nödvändiga bl.a. för

1. att så långt som möjligt

undanröja orsakerna till ohälsa,

2. att lämna råd och upplysningar

för befrämjande av god hälsa och

uppmuntran till personligt

ansvarstagande i hälsofrågor,

3. att så långt som möjligt

förebygga uppkomsten av

epidemier, folksjukdomar och andra

sjukdomar samt olycksfall.

Artikel 12 Rätt till social

trygghet

För att trygga den enskildes rätt till

social trygghet åtar sig parterna

1. att inrätta eller upprätthålla ett

system för social trygghet,

2. att bibehålla det sociala

trygghetssystemet på en

tillfredsställande nivå som

åtminstone är likvärdig med den

som fordras för ratificering av den

europeiska balken om social

trygghet,

3. att sträva efter att fortlöpande

förbättra det sociala

trygghetssystemet,

4. att genom slutandet av bilaterala

eller multilaterala

överenskommelser eller på annat

sätt och med beaktande av de

villkor som stadgas i sådana

överenskommelser, garantera

a) likabehandling av medborgare i

annan part med parts egna

medborgare i frågor som rör rätt till

social trygghet, inklusive rätten att

behålla en förmån som utgår enligt

lagstiftning om social trygghet,

oavsett hur den som är berättigad

till förmånen flyttar mellan

parternas territorier.

b) förvärvandet, bibehållandet och

återfåendet av ersättning enligt

system för social trygghet genom

åtgärder såsom sammanläggning av

försäkrings- och

anställningsperioder som fullgjorts

enligt någon av parternas

lagstiftning.

Artikel 13 Rätt till social och

medicinsk hjälp

För att trygga den enskildes rätt till

social och medicinsk hjälp åtar sig

parterna

1. att se till att personer som saknar

och som inte genom egna

ansträngningar eller på annat sätt

kan skaffa sig tillräckliga medel för

sin försörjning och som inte heller

kan få sådana medel från ett

socialförsäkringssystem, får

nödvändig hjälp samt, vid sjukdom,

den vård deras tillstånd kräver,

2. att se till att personer som åtnjuter

sådan hjälp inte av den anledningen

får vidkännas inskränkning i sina

politiska eller sociala rättigheter,

3. att se till att alla skall kunna få

den rådgivning och personliga hjälp

av behöriga offentliga eller privata

institutioner som behövs för att

förebygga, avhjälpa eller lindra nöd

för enskilda och familjer,

4. att, i överensstämmelse med sina

förpliktelser enligt den i Paris den

11 december 1953 undertecknade

europeiska konventionen om social

och medicinsk hjälp, vid

tillämpningen av de i punkterna 1-3

av denna artikel åsyftade

bestämmelserna inte göra någon

åtskillnad mellan egna medborgare

och medborgare i annan part som

lagligen uppehåller sig inom deras

territorier.

Artikel 14 Rätt att få tillgång

till sociala tjänster

För att trygga den enskildes rätt att

få tillgång till sociala tjänster åtar

sig parterna

1. att främja eller vidta åtgärder för

att inrätta organ som med de inom

socialvården brukliga metoderna

arbetar för såväl individernas som

samhällsgruppernas välfärd,

utveckling och anpassning till den

sociala miljön,

2. att uppmuntra enskilda individer

samt frivilliga och andra

organisationer att delta i att inrätta

och vidmakthålla sådana organ.

Artikel 15 Rätt till oberoende,

social integrering och deltagande i

samhällslivet för personer med

funktionshinder

För att trygga rätten till oberoende

och deltagande i samhällslivet för

personer med funktionshinder utan

avseende på deras ålder samt arten

av och orsaken till deras

funktionshinder, åtar sig parterna

särskilt

1. att vidta nödvändiga åtgärder för

att bereda personer med

funktionshinder vägledning,

undervisning och yrkesutbildning

när så är möjligt inom ramen för de

allmänna systemen, eller, när detta

inte är möjligt, genom statliga eller

privata specialinstitutioner,

2. att främja deras tillgång till

anställning med alla medel som

syftar till att uppmuntra arbetsgivare

att anställa och i sin tjänst behålla

personer med funktionshinder inom

den normala arbetsmiljön och att

anpassa arbetsförhållandena till

deras behov eller, då

funktionshindrets art omöjliggör

detta, genom att tillhandahålla eller

inrätta skyddat arbete anpassat till

graden av funktionshinder. I vissa

fall kan sådana åtgärder kräva att

särskilda arbets-

förmedlingsorgan och

stödfunktioner inrättas,

3. att främja deras fullständiga

sociala integration och deltagande i

samhällslivet, särskilt genom medel

- inbegripet tekniska hjälpmedel -

som syftar till att övervinna hinder

för informationsutbyte och

rörlighet, och möjliggöra deras

tillgång till transportmedel,

bostäder, kulturell verksamhet och

fritidssysselsättning.

Artikel 16 Rätt till socialt,

rättsligt och ekonomiskt skydd

för familjen

För att trygga att familjen, som är

en grundläggande del i samhället,

kommer i åtnjutande av vad som

behövs för sin fulla utveckling, åtar

sig parterna att i ekonomiskt,

rättsligt och socialt hänseende

främja familjelivet med sådana

medel som sociala förmåner och

familjebidrag, skattepolitiska

åtgärder, främjande av byggande av

familjebostäder, bidrag till nygifta

samt andra ändamålsenliga åtgärder.

Artikel 17 Rätt till socialt,

rättsligt och ekonomiskt skydd

för barn och ungdomar

För att trygga barns och ungdomars

rätt att växa upp i en omgivning

som uppmuntrar full utveckling av

deras personlighet och fysiska och

mentala förmåga, åtar sig parterna

att direkt eller i samarbete med

offentliga och privata organisationer

vidta alla ändamålsenliga och

nödvändiga åtgärder avsedda

1 a) att trygga att barn och

ungdomar, med hänsynstagande till

deras målsmäns rättigheter och

skyldigheter, får den omvårdnad,

hjälp, undervisning och

yrkesutbildning de behöver, särskilt

genom att ombesörja att

institutioner och service inrättas

som är ändamålsenliga för dessa

syften,

b) att skydda barn och ungdomar

mot försummelse, våld och

utnyttjande,

c) att tillhandahålla skydd och

särskild hjälp från samhällets sida

till barn och ungdomar som

tillfälligt eller varaktigt saknar stöd

från familjen,

2. att till barn och ungdomar

tillhandahålla gratis undervisning i

grundskolan och gymnasieskolan

samt att uppmuntra regelbunden

närvaro i skolan.

Artikel 18 Rätt att utöva

förvärvsarbete inom annan parts

territorium

För att trygga rätten att utöva

förvärvsarbete inom annan parts

territorium åtar sig parterna

1. att tillämpa gällande

bestämmelser i liberal anda,

2. att förenkla gällande formaliteter

och att minska eller avskaffa

stämpelavgifter och andra avgifter

som åvilar utländska arbetstagare

eller deras arbetsgivare,

3. att var för sig eller gemensamt

uppmjuka de bestämmelser som

reglerar anställning av utländska

arbetstagare,

samt att erkänna

4. sina medborgares rätt att lämna

landet för att ta förvärvsarbete inom

annan parts territorium.

Artikel 19 Rätt till skydd och

hjälp för migrerande arbetstagare

och deras familjer

För att trygga migrerande

arbetstagares och deras familjers

rätt till skydd och hjälp inom annan

parts territorium, åtar sig parterna

1. att inrätta eller låta inrätta fullgod

och kostnadsfri hjälp till sådana

arbetstagare, särskilt i fråga om

tillgång till vederhäftig information,

och att, så långt nationella lagar och

förordningar medger det, vidta alla

lämpliga åtgärder för att motverka

vilseledande propaganda rörande in-

och utvandring,

2. att inom gränserna för sin

behörighet vidta lämpliga åtgärder

för att underlätta ifrågavarande

arbetstagares och deras familjers

avfärd, resa och mottagande och att

tillhandahålla dem nödvändig hälso-

och sjukvård och goda hygieniska

förhållanden under resan,

3. att i den mån så behövs främja

samarbete mellan statliga och

privata sociala institutioner i

utvandrings- och

invandringsländerna,

4. att, i den mån sådana

förhållanden regleras genom lagar

eller andra förordningar eller står

under kontroll av en administrativ

myndighet, tillförsäkra

ifrågavarande arbetstagare som

lagligen vistas inom deras territorier

en behandling som inte är mindre

förmånlig än den som tillkommer

de egna medborgarna i fråga om

a) lön och övriga anställnings- och

arbetsförhållanden,

b) medlemskap i fackliga

organisationer och rätt att åtnjuta i

kollektivavtal fastställda förmåner,

c) bostad,

5. att tillförsäkra ifrågavarande

arbetstagare som lagligen vistas

inom deras territorier en behandling

som inte är mindre förmånlig än

den som tillkommer deras egna

medborgare i fråga om skatter och

avgifter som hänför sig till

arbetstagarna,

6. att i möjligaste mån underlätta för

en utländsk arbetstagare att

återförenas med sin familj om

denne själv har tillstånd att bosätta

sig i det mottagande landet,

7. att tillförsäkra ifrågavarande

arbetstagare som lagligen vistas

inom deras territorier en behandling

som inte är mindre förmånlig än

den som tillkommer deras egna

medborgare vid rättsligt förfarande i

samband med frågor som avses i

denna artikel,

8. att garantera att ifrågavarande

arbetstagare som lagligen är bosatta

inom deras territorier inte utvisas

annat än om de utgör en fara för den

nationella säkerheten eller förbryter

sig mot allmän ordning eller moral,

9. att medge utförsel inom i lag

föreskrivna gränser av så stor del av

ifrågavarande arbetstagares

arbetsförtjänster och besparingar

som de själva önskar,

10. att i tillämpliga delar utsträcka

skydd och hjälp som avses i denna

artikel till att omfatta migrerande

personer som utövar självständig

förvärvsverksamhet,

11. att främja och möjliggöra

undervisning för migrerande

arbetstagare och deras

familjemedlemmar i den

mottagande statens nationella språk

eller, om det finns flera språk, i ett

av dessa,

12. att främja och så långt som

möjligt underlätta undervisningen i

den migrerande arbetstagarens

modersmål för dennes barn.

Artikel 20 Rätt till lika

möjligheter och lika behandling i

frågor som rör anställning och

yrkesutövning utan

diskriminering på grund av kön

För att trygga rätten till lika

möjligheter och lika behandling i

frågor som rör anställning och

yrkesutövning utan diskriminering

på grund av kön, åtar sig parterna

att erkänna

denna rätt och att vidta lämpliga

åtgärder för att säkerställa och

främja tillämpningen av den på

följande områden:

 tillträde till anställning, skydd mot

uppsägning samt återanpassning till

arbetslivet,

 yrkesvägledning, yrkesutbildning,

vidareutbildning och rehabilitering,

 anställningsvillkor och

arbetsförhållanden, inbegripet lön,

 karriärutveckling inbegripet

befordran.

Artikel 21 Rätt till information

och samråd

För att trygga arbetstagarnas rätt till

information och samråd inom

företaget, åtar sig parterna att anta

eller främja åtgärder som möjliggör

för arbetstagare eller deras

representanter att, i enlighet med

nationell lagstiftning och praxis,

a) hållas informerade på ett

lättfattligt sätt, regelbundet eller vid

lämplig tidpunkt, om det

ekonomiska och finansiella läget i

det företag där de är anställda,

varvid viss sådan information vars

röjande skulle kunna vara till skada

för företaget får undanhållas eller

behandlas förtroligt, och

b) beredas tillfälle att i god tid

samråda om föreslagna beslut som

skulle kunna inverka avsevärt på

arbetstagarnas intressen, särskilt om

beslut som skulle kunna få

betydande inverkan på

sysselsättningsläget i företaget.

Artikel 22 Rätt att delta i

avgöranden om och förbättring

av arbetsförhållandena och

arbetsmiljön

För att trygga arbetstagarnas rätt att

delta i avgöranden om

arbetsförhållandena och

arbetsmiljön inom företaget och

förbättring av dessa, åtar sig

parterna att anta eller främja

åtgärder som möjliggör för

arbetstagarna eller deras

representanter att i enlighet med

nationell lagstiftning eller praxis

bidra till

a) avgöranden om

arbetsförhållandena,

arbetsorganisationen och

arbetsmiljön och förbättring av

dem,

b) skydd av hälsa och säkerhet inom

företaget,

c) inrättande av sociala och

sociokulturella tjänster och

arrangemang inom företaget,

d) övervakning av att föreskrifterna

om dessa frågor iakttas.

Artikel 23 Rätt till socialt

skydd för äldre

För att säkerställa äldre människors

rätt till socialt skydd, åtar sig

parterna att anta eller främja, direkt

eller i samarbete med offentliga

eller privata organisationer,

lämpliga åtgärder avsedda särskilt

att möjliggöra för de äldre att så

länge som möjligt förbli fullvärdiga

samhällsmedlemmar genom

a) att tillhandahålla lämpliga

resurser som sätter dem i stånd att

föra ett värdigt liv och att spela en

aktiv roll i det offentliga, det sociala

och det kulturella livet,

b) att tillhandahålla information om

tjänster och arrangemang som de

äldre har tillgång till samt om deras

möjligheter att utnyttja dem;

att möjliggöra för de äldre att fritt

välja livsstil och föra ett oberoende

liv i den omgivning som de är

förtrogna med så länge de önskar

och kan genom

a) att tillhandahålla bostäder som

passar för deras behov och

hälsotillstånd eller lämpligt stöd för

anpassning av deras bostäder,

b) hälsovård och tjänster som deras

tillstånd kräver;

att tillförsäkra äldre som bor på

institutioner lämpligt stöd med

hänsyn till deras privatliv, samt

delaktighet i beslut som rör

levnadsförhållandena på

institutionen.

Artikel 24 Rätt till skydd vid

uppsägning

För att trygga arbetstagarnas rätt till

skydd vid uppsägning åtar sig

parterna att erkänna

a) alla arbetstagares rätt att inte bli

uppsagda utan giltigt skäl som har

samband med deras duglighet eller

uppförande eller som har sin grund i

de krav som verksamheten ställer i

företaget eller förvaltningen,

b) rätt till fullgod ekonomisk

ersättning eller annan vederbörlig

gottgörelse till arbetstagare som har

blivit uppsagda utan giltigt skäl.

I detta syfte åtar sig parterna att

säkerställa att en arbetstagare som

anser sig ha blivit uppsagd utan

giltigt skäl skall ha rätt att få

uppsägningen prövad av ett

opartiskt organ.

Artikel 25 Rätt till skydd av

arbetstagarens fordringar vid

händelse av arbetsgivarens

insolvens

I syfte att säkerställa ett effektivt

utövande av arbetstagarnas rätt till

skydd för sina fordringar i händelse

av arbetsgivarens insolvens, åtar sig

parterna att föreskriva att

arbetstagarnas fordringar på grund

av anställningsavtal eller

anställningsförhållanden skall

garanteras genom ett garantiinstitut

eller genom någon annan form av

effektivt skydd.

Artikel 26 Rätt till värdiga

arbetsförhållanden

För att trygga alla arbetstagares rätt

att åtnjuta skydd för sin värdighet i

arbetet, åtar sig parterna att i samråd

med arbetsgivarnas och

arbetstagarnas organisationer

1. att verka för medvetenhet om,

information om och åtgärder till

förebyggande av sexuella

trakasserier på arbetsplatsen eller i

samband med arbetet, förebygga

sådant beteende samt vidta alla

lämpliga åtgärder för att skydda

arbetstagarna från detta,

2. främja uppmärksamheten på och

informationen om upprepat

klandervärt eller uppenbart skadligt

och aggressivt beteende riktat mot

enskilda arbetstagare på

arbetsplatsen eller i samband med

arbetet, förebygga sådant beteende

samt vidta alla lämpliga åtgärder för

att skydda arbetstagarna från detta.

Artikel 27 Rätt till

jämställdhet för arbetstagare med

familjeansvar

För att trygga jämställdhet mellan

manliga och kvinnliga arbetstagare

med familjeansvar och mellan

sådana arbetstagare och andra

arbetstagare, åtar sig parterna

1. att vidta lämpliga åtgärder för att

a) möjliggöra för arbetstagare med

familjeansvar att skaffa sig och

behålla en anställning samt att

återuppta anställning efter frånvaro

förorsakad av familjeansvar; i dessa

åtgärder innefattas yrkesvägledning

och yrkesutbildning,

b) beakta deras behov i fråga om

anställningsvillkor och social

trygghet,

c) utveckla eller främja offentlig

och privat social service, särskilt

barndaghem och andra former av

barnomsorg,

2. att tillhandahålla möjligheter för

envar av föräldrarna att efter en tid

av mödraledighet få familjeledighet

för vård av barn, varvid ledighetens

längd och förutsättningarna för den

skall bestämmas i enlighet med

nationella lagar, kollektivavtal eller

praxis,

3. att säkerställa att familjeansvar i

sig själv inte skall utgöra giltig

orsak för uppsägning.

Artikel 28 Rätt för

arbetstagarrepresentanter till

skydd inom företag och åtgärder

för att underlätta deras

verksamhet

För att trygga arbetstagarnas

representanters rätt att kunna

fullgöra sina uppgifter, åtar sig

parterna att se till att de i företaget

a) åtnjuter effektivt skydd mot

åtgärder som kan vålla dem men,

däri inbegripet uppsägning på grund

av deras ställning eller verksamhet

som arbetstagarrepresentanter inom

företaget,

b) får åtnjuta sådana villkor i arbetet

som gör det möjligt för dem att

fullgöra sina uppgifter snabbt och

effektivt, varvid hänsyn skall tas till

de nationella särdragen i

förhållandet mellan parterna på

arbetsmarknaden samt till

vederbörande företags behov,

storlek och möjligheter.

Artikel 29 Rätt till information

och samråd vid kollektiva

uppsägningar

För att trygga arbetstagarnas rätt till

information och samråd i samband

med kollektiva uppsägningar, åtar

sig parterna att säkerställa att

arbetsgivarna informerar

arbetstagarnas representanter och

samråder med dem i god tid före

sådana kollektiva uppsägningar om

sätt och metoder att undvika dessa

eller begränsa dem och mildra deras

verkningar, t.ex. genom att vidta

åtföljande sociala åtgärder med

särskilt syfte att underlätta

omplacering och omskolning av de

berörda arbetstagarna.

Artikel 30 Rätt till skydd mot

fattigdom och social utslagning

För att trygga den enskildes rätt till

skydd mot fattigdom och social

utslagning åtar sig parterna

a) att vidta åtgärder inom ramen för

en samordnad helhetssyn för att

främja att personer som lever i eller

som riskerar att komma i ett läge av

social utslagning eller fattigdom,

liksom deras familjer, faktiskt får

tillgång särskilt till sysselsättning,

bostad, yrkesutbildning, utbildning,

kultur samt rätt till social och

medicinsk hjälp.

b) att göra en översyn av dessa

åtgärder för att vid behov kunna

anpassa dem.

Artikel 31 Rätt till bostad

För att trygga att den enskilde i

praktiken kommer i åtnjutande av

rätt till bostad, åtar sig parterna att

vidta åtgärder som syftar till

1. att främja tillgången till bostäder

med rimlig standard,

2. att förebygga och minska

hemlösheten i syfte att successivt

undanröja den,

3. att göra bostäder ekonomiskt

tillgängliga för personer som saknar

tillräckliga medel.

DEL III

Artikel A Åtaganden

1. Varje part åtar sig, under

hänsynstagande till vad som stadgas

i artikel B nedan,

a) att betrakta del I av denna stadga

som en förklaring om de mål som

parten med alla lämpliga medel

skall söka förverkliga i enlighet

med vad som stadgas i den

inledande punkten av nämnda del,

b) att anse sig bunden av åtminstone

sex av de följande nio artiklarna i

del II av denna stadga, nämligen

artiklarna 1, 5, 6, 7, 12, 13, 16, 19

och 20,

c) att anse sig bunden av ytterligare

ett antal artiklar eller numrerade

punkter i stadgans del II, som den

får utvälja, dock att det

sammanlagda antalet artiklar eller

numrerade punkter som skall vara

bindande för parten inte får

understiga 16 artiklar eller 63

numrerade punkter.

2. De artiklar och punkter som

utvalts i enlighet med punkt 1 b och

c i denna artikel skall meddelas till

Europarådets generalsekreterare

samtidigt som vederbörande part

deponerar sitt ratifikations-,

godtagande- eller

godkännandeinstrument.

3. Varje fördragsslutande part får

vid senare tidpunkt genom ett till

generalsekreteraren ställt

meddelande förklara sig bunden av

andra artiklar eller numrerade

punkter i stadgans del II än av dem

som den redan godtagit i enlighet

med vad som stadgas i punkt 1 i

denna artikel. Sådana senare gjorda

åtaganden skall anses utgöra en

integrerad del av ratifikationen,

godtagandet eller godkännandet och

skall ha samma verkan från och

med den första dagen i den månad

som följer efter utgången av en

period om en månad efter dagen för

meddelandet.

4. Varje part skall tillse att det finns

en yrkesinspektion anpassad till de

nationella förhållandena.

Artikel B Förhållandet till

europeiska sociala stadgan och

1988 års tilläggsprotokoll

1. Ingen fördragsslutande part i

europeiska sociala stadgan eller part

i tilläggsprotokollet av den 5 maj

1988 får ratificera, godta eller

godkänna denna stadga utan att anse

sig bunden av åtminstone de

bestämmelser som motsvarar de

bestämmelser i europeiska sociala

stadgan och, i tillämpliga fall,

tilläggsprotokollet av vilka den var

bunden.

2. Godtagande av förpliktelserna i

varje bestämmelse i denna stadga

skall från den dag då dessa

förpliktelser träder i kraft för den

berörda parten resultera i att

motsvarande bestämmelse i

europeiska sociala stadgan och, där

så är tillämpligt, dess

tilläggsprotokoll av år 1988, upphör

att gälla för den berörda parten i det

fall att den parten är bunden av det

förstnämnda instrumentet eller båda

instrumenten.

DEL IV

Artikel C Övervakning av

genomförandet av åtagandena i

denna stadga

Genomförandet av de rättsliga

skyldigheterna i denna stadga skall

underställas samma övervakning

som den som gäller för europeiska

sociala stadgan.

Artikel D Kollektivt klagomål

1. De bestämmelser i

tilläggsprotokollet till europeiska

sociala stadgan som avser ett

kollektivt klagomålsförfarande skall

tillämpas på de åtaganden som ges i

denna stadga med avseende på de

stater som har ratificerat

tilläggsprotokollet.

2. Varje stat som är obunden av det

tilläggsprotokoll till europeiska

sociala stadgan som inför ett

kollektivt klagomålsförfarande får,

när den avlämnar sitt ratifikations-,

godtagande- eller

godkännandeinstrument till denna

stadga eller när som helst därefter

genom meddelande till

Europarådets generalsekreterare,

förklara att den godtar

övervakningen av dess förpliktelser

enligt denna stadga i enlighet med

det förfarande som anges i nämnda

protokoll.

DEL V

Artikel E Icke diskriminering

Åtnjutandet av de rättigheter som

anges i denna konvention skall

säkerställas utan någon åtskillnad

såsom på grund av ras, hudfärg,

kön, språk, religion, politisk eller

annan uppfattning, nationell

härstamning eller socialt ursprung,

hälsa, tillhörighet till nationell

minoritet, börd eller ställning i

övrigt.

Artikel F Avvikelse i händelse

av krig eller nationellt

kristillstånd

1. I händelse av krig eller annat

nationellt kristillstånd som hotar

nationens existens får part vidta

åtgärder som innebär avvikelse från

dess förpliktelser enligt denna

stadga i den mån läget

oundgängligen kräver det och under

förutsättning att åtgärderna inte

strider mot dess övriga förpliktelser

enligt internationell rätt.

2. Varje part som har utnyttjat

denna rätt till avvikelse skall inom

skälig tid hålla Europarådets

generalsekreterare fullt underrättad

om de vidtagna åtgärderna och

skälen därför. Parten skall även

underrätta generalsekreteraren om

den tidpunkt då sådana åtgärder har

upphört att gälla och de

bestämmelser i stadgan som parten

godtagit åter börjar tillämpas i full

utsträckning.

Artikel G Inskränkningar

1. Ett faktiskt förverkligande av de i

del I angivna rättigheterna och

principerna samt ett faktiskt

åtnjutande av dessa i enlighet med

vad som stadgas i del II förutsätter

att ifrågavarande rättigheter och

principer inte görs till föremål för

andra inskränkningar eller

begränsningar än de som anges i

dessa delar av stadgan, med

undantag för sådana bestämmelser

som anges i lag och som är

nödvändiga i ett demokratiskt

samhälle som garanti för andras fri-

och rättigheter eller som skydd för

samhällets intresse, den nationella

säkerheten eller allmän hälsa eller

moral.

2. De enligt denna stadga tillåtna

inskränkningarna i häri angivna

rättigheter och förpliktelser får

endast tillämpas för de avsedda

syftena.

Artikel H Förhållandet mellan

stadgan, inhemsk lagstiftning och

internationella avtal

Bestämmelserna i denna stadga

skall inte inkräkta på vad som

stadgas i inhemsk lagstiftning eller i

bilaterala eller multilaterala fördrag,

konventioner eller

överenskommelser som är i kraft

eller kan komma att träda i kraft och

som kan innehålla för de skyddade

personerna fördelaktigare

bestämmelser.

Artikel I Genomförande av

gjorda åtaganden

1. Utan att det inverkar på de

metoder för genomförande som

stadgas i dessa artiklar, får de

relevanta bestämmelserna i

artiklarna 1 - 31 i del II i denna

stadga genomföras genom

a) lagar och andra förordningar,

b) avtal mellan arbetsgivare eller

arbetsgivar-organisationer och

arbetstagar-organisationer,

c) en kombination av dessa båda

metoder,

d) andra lämpliga åtgärder.

2. De åtaganden som härleder sig

från bestämmelserna i artikel 2,

punkterna 1-5 och 7, artikel 7,

punkterna 4, 6 och 7, artikel 10,

punkterna 1-3 och 5 samt artiklarna

21 och 22 i del II i denna stadga

skall betraktas som uppfyllda om

bestämmelserna i enlighet med

punkt 1 i denna artikel tillämpas på

det stora flertalet av de berörda

arbetstagarna.

Artikel J Ändringar

1. Varje ändring till delarna I och II

i denna stadga som syftar till att

utsträcka de rättigheter som

garanteras i denna stadga och varje

ändring av delarna III - VI som

föreslås av en part eller av

regeringskommittén skall framföras

till Europarådets

generalsekreterare och av denne

vidarebefordras till parterna i denna

stadga.

2. Varje ändring som föreslås enligt

bestämmelserna i punkt 1 i denna

artikel skall prövas av

regeringskommittén, som skall

underställa ministerkommittén den

antagna texten för godkännande

efter samråd med parlamentariska

församlingen. Sedan

ministerkommittén har godkänt

texten, skall den underställas

parterna för godtagande.

3. Varje ändring i delarna I och II

av denna stadga skall träda i kraft

för de stater som har godtagit den

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om en månad efter det att tre parter

har underrättat generalsekreteraren

om sitt godtagande av ändringen.

För varje part som därefter godtar

ändringen, skall den träda i kraft

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om en månad efter det att den

parten har underrättat

generalsekreteraren om sitt

godtagande av ändringen.

4. Varje ändring i delarna III - VI i

denna stadga skall träda i kraft den

första dagen i den månad som följer

efter utgången av en period om en

månad efter det att alla parter har

underrättat generalsekreteraren om

sitt godtagande av ändringen.

DEL VI

Artikel K Undertecknande,

ratificering och ikraftträdande

1. Denna stadga skall vara öppen

för undertecknande av Europarådets

medlemsstater. Den skall ratificeras,

godtas eller godkännas.

Ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrument skall

deponeras hos Europarådets

generalsekreterare.

2. Denna stadga skall träda i kraft

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om en månad efter den dag då tre

medlemsstater i Europarådet har

uttryckt sitt samtycke till att vara

bundna av den i enlighet med punkt

1 i denna artikel.

3. För en medlemsstat som därefter

uttrycker sitt samtycke till att vara

bunden av denna stadga, skall den

träda i kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången av

en period om en månad efter det att

ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrumentet har

deponerats.

Artikel L Territoriell

tillämpning

1. Denna stadga skall tillämpas på

varje parts moderland. Varje

regering som undertecknar stadgan

får i samband därmed, eller då dess

ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrument deponeras,

genom en till Europarådets

generalsekreterare ställd förklaring

ange vilket territorium som för detta

ändamål skall betraktas som

moderlandet.

2. Varje part som undertecknar

stadgan får vid undertecknandet

eller deponeringen av ratifikations-,

godtagande- eller

godkännandeinstrumentet, eller vid

senare tidpunkt, genom ett till

Europarådets generalsekreterare

ställt meddelande förklara att

stadgan helt eller delvis skall

tillämpas på det eller de i

förklaringen angivna utanför

moderlandet belägna territorier för

vilkas internationella förbindelser

den parten är ansvarig eller för vilka

parten åtar sig internationellt

ansvar. Förklaringen skall utvisa

vilka artiklar eller punkter av del II

av stadgan som den parten godtar

som bindande för de i förklaringen

angivna territorierna.

3. Stadgan skall tillämpas på det

eller de territorier som angivits i

förklaringen från och med den

första dagen i den månad som följer

efter utgången av en period om en

månad efter dagen då

generalsekreteraren mottog

förklaringen.

4. Varje part får därefter i fråga om

ett eller flera av de territorier på

vilka stadgan i enlighet med punkt 2

i denna artikel skall tillämpas i ett

till Europarådets generalsekreterare

ställt meddelande förklara att parten

såsom bindande godtar artiklar eller

numrerade punkter som inte tidigare

godtagits med avseende på det eller

de territorierna. Sådana senare

gjorda åtaganden skall anses utgöra

en integrerad del av den

ursprungliga förklaringen med

avseende på territoriet i fråga och

skall medföra samma verkan från

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om en månad efter den dag då

generalsekreteraren mottog

underrättelsen.

Artikel M Uppsägning

1. Denna stadga får inte sägas upp

av en part förrän efter utgången av

en period om fem år från den dag då

den trädde i kraft för parten i fråga,

eller förrän efter utgången av varje

följande tvåårsperiod, varvid i båda

fallen meddelande om uppsägning

skall delges Europarådets

generalsekreterare sex månader i

förväg, som därefter skall underrätta

övriga parter om uppsägningen.

2. Varje part får i enlighet med vad

som stadgas i föregående punkt

säga upp vilken artikel eller punkt i

del II som helst av stadgan som den

har godtagit under förutsättning att

den aldrig är bunden av mindre än

16 artiklar resp. 63 punkter och att

berörda antalet artiklar eller punkter

i fortsättningen skall innefatta de

artiklar vilka parten utvalt bland

dem som särskilt omnämns i artikel

A 1 b.

3. Varje part får på de villkor som

anges i punkt 1 i denna artikel säga

upp denna stadga eller någon av de

artiklar eller punkter i del II av

denna stadga med avseende på

territorium för vilket stadgan är

tillämplig i enlighet med en

förklaring avgiven i

överensstämmelse med artikel L 2.

Artikel N Tillägg

Tillägget till denna stadga skall

utgöra en integrerad del av

densamma.

Artikel O Meddelanden

Europarådets generalsekreterare

skall meddela Europarådets

medlemsstater och Internationella

arbetsbyråns generaldirektör om

a) undertecknande,

b) deponering av ratifikations-,

godtagande- eller

godkännandeinstrument,

c) dag för denna stadgas

ikraftträdande i enlighet med artikel

K,

d) förklaring gjord vid tillämpning

av artikel A 2 och 3, artikel D 1 och

2, artikel F 2 samt artikel L 1-4,

e) ändring i enlighet med artikel J,

f) uppsägning i enlighet med artikel

M,

g) andra rättsakter, underrättelser

eller meddelanden som rör denna

stadga.

Till bekräftelse härav har

undertecknade, därtill vederbörligen

bemyndigade, undertecknat denna

reviderade stadga.

Upprättad i Strasbourg den 3 maj

1996 på engelska och franska

språken, vilka båda texter är lika

giltiga, i ett enda exemplar som

skall deponeras i Europarådets

arkiv. Europarådets

generalsekreterare skall överlämna

bestyrkta avskrifter till varje

medlemsstat i Europarådet samt till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör.

TILLÄGG TILL EUROPEISK

SOCIAL STADGA

(REVIDERAD)

Den europeiska (reviderade)

sociala stadgans räckvidd med

avseende på personer som

åtnjuter skydd

1. Utan hinder av vad som stadgas i

artikel 12.4 och artikel 13.4, skall

bland de personer som omfattas av

artiklarna 1-17 och 20-31

inbegripas utlänningar endast om de

är medborgare i annan part och är

lagligen bosatta i eller regelmässigt

arbetar inom vederbörande parts

område; vid tolkning av nämnda

artiklar skall dock beaktas vad som

stadgas i artiklarna 18 och 19.

Denna tolkning utesluter inte att en

part utsträcker motsvarande

rättigheter till att omfatta även

andra personer.

2. Varje part skall tillförsäkra den

som är flykting enligt den i Genève

den 28 juli 1951 underteckande

konventionen angående flyktingars

rättsliga ställning och enligt

protokollet av den 31 januari 1967

som lagligen uppehåller sig inom

dess territorium en behandling som

är så förmånlig som möjligt och

som under alla förhållanden inte är

mindre förmånlig än den parten

åtagit sig enligt nämnda konvention

eller enligt andra gällande

internationella överenskommelser

som är tillämpliga på sådana

flyktingar.

3. Varje part skall tillförsäkra de

personer som definieras som

statslösa i konventionen angående

statslösa personers rättsliga ställning

undertecknad i New York den 28

september 1954 som lagligen

uppehåller sig inom dess territorium

en behandling som är så förmånlig

som möjligt och som under alla

förhållanden inte är mindre

förmånlig än den parten åtagit sig

enligt nämnda konvention eller

enligt andra gällande internationella

överenskommelser som är

tillämpliga på sådana statslösa

personer.

DEL I punkt 18 och DEL II

artikel 18.1

Dessa bestämmelser skall inte anses

beröra frågan om tillträde till de

fördragsslutande parternas

territorier eller inverka på

bestämmelserna i europeiska

bosättningskonventionen som

undertecknades i Paris den 13

december 1955.

DEL II

Artikel 1.2

Denna bestämmelse skall inte tolkas

såsom innebärande vare sig förbud

mot eller godkännande av

organisations-klausuler eller

motsvarande praxis.

Artikel 2.6

En part får bestämma att denna

bestämmelse inte skall tillämpas på

arbetstagare

1. som har ett anställningsavtal eller

ett anställningsförhållande för en tid

kortare än en månad och/eller en

arbetsvecka som är kortare än åtta

timmar,

2. när anställningsavtalet eller

anställningsförhållandet är av

tillfällig och/eller speciell

beskaffenhet under förutsättning att

i dessa fall det motiveras av

objektiva skäl.

Artikel 3.4

Vad gäller denna bestämmelse skall

funktionerna, organisationen och de

organisatoriska förhållandena för

dessa tjänster bestämmas i enlighet

med nationella lagar eller

förordningar, kollektivavtal eller

andra åtgärder som är lämpliga

enligt de nationella förhållandena.

Artikel 4.4

Denna bestämmelse skall tolkas så

att den inte förbjuder omedelbart

avskedande på grund av allvarlig

förseelse.

Artikel 4.5

En part kan göra det åtagande som

krävs i denna punkt om det stora

flertalet arbetstagare inte tillåts

vidkännas avdrag på lön vare sig

enligt lag, kollektivavtal eller

skiljedom; undantag får endast

göras beträffande de personer som

inte omfattas av sådan lagstiftning,

kollektivavtal eller skiljedom.

Artikel 6.4

Varje part får för sitt eget

vidkommande i lag reglera

utövandet av strejkrätten förutsatt

att varje ytterligare inskränkning i

denna rätt kan motiveras i enlighet

med bestämmelserna i artikel G.

Artikel 7.2

Denna bestämmelse hindrar inte

parterna från att i sin lagstiftning

bestämma att minderåriga, som inte

har uppnått den lägsta bestämda

åldern, får utföra arbete i den mån

det är absolut nödvändigt för deras

yrkesutbildning under förutsättning

att sådant arbete utförs i enlighet

med de villkor som föreskrivs av

behörig myndighet och att åtgärder

vidtas för att skydda dessa

minderårigas säkerhet och hälsa.

Artikel 7.8

En part får göra det åtagande som

krävs i denna punkt om parten

handlar i åtagandets anda genom att

i lag utfärda bestämmelser av

innebörd att det stora flertalet

personer under 18 år inte får utföra

nattarbete.

Artikel 8.2

Denna bestämmelse skall inte tolkas

så att den innebär ett absolut förbud.

Undantag kan göras t.ex. i följande

fall:

1. om en kvinnlig arbetstagare har

gjort sig skyldig till förseelser som

motiverar avbrytande av

anställningsförhållandet,

2. om ifrågavarande företag upphör

med sin verksamhet,

3. om den tid som anges i

anställningsavtalet har löpt ut.

Artikel 12.4

Orden dock med förbehåll för de

villkor som stadgas i ifrågavarande

överenskommelser i inledningen till

denna punkt innebär bl.a. att en part

med avseende på förmåner som

utbetalas oberoende av om

försäkringspremier har betalts eller

ej, får uppställa krav om bosättning

under viss tid innan den beviljar

medborgare i annan part sådana

förmåner.

Artikel 13.4

Länder som inte är parter i

europeiska konventionen om social

och medicinsk hjälp får ratificera

stadgan beträffande denna punkt

under förutsättning att den beviljar

medborgare i övriga parter en

behandling som står i

överensstämmelse med

bestämmelserna i nämnda

konvention.

Artikel 16

Det skydd som avses i denna

bestämmelse skall anses täcka

familjer med en ensamstående

förälder.

Artikel 17

Denna bestämmelse skall anses

täcka alla personer under arton år

om inte myndighetsåldern enligt

den lagstiftning som dessa omfattas

av uppnås tidigare utan att detta

skall inverka på de övriga relevanta

bestämmelserna i stadgan, särskilt

artikel 7.

Detta medför ingen skyldighet att

tillhandahålla obligatorisk

undervisning upp till nämnda

levnadsålder.

Artikel 19.6

Vid tillämpningen av denna

bestämmelse skall uttrycket

utländsk arbetstagares familj anses

innefatta åtminstone arbetstagarens

maka/make och ogifta barn så länge

dessa anses vara minderåriga i den

mottagande staten och är

ekonomiskt beroende av den

migrerande arbetstagaren.

Artikel 20

1. Frågor som rör

socialförsäkringsförmåner, liksom

andra bestämmelser rörande

arbetslöshetsersättning,

ålderspension och

efterlevandeförmåner, får undantas

från tillämpningsområdet för denna

artikel.

2. Bestämmelser om skydd för

kvinnor, särskilt i fråga om

graviditet, barnsbörd och tiden

omedelbart därefter, skall inte anses

som diskriminering enligt denna

artikels mening.

3. Denna artikel skall inte hindra att

andra särskilda åtgärder vidtas i

syfte att undanröja faktiska brister i

jämställdhet.

4. Arbetsuppgifter som på grund av

sin art eller det sammanhang i vilka

de utförs endast kan anförtros till

personer av ettdera könet, får

undantas från tillämpningsområdet

för denna artikel eller vissa av dess

bestämmelser. Denna bestämmelse

skall inte tolkas som ett krav på

parterna att i lagar och förordningar

införa en förteckning över

arbetsuppgifter som på grund av sin

art eller det sammanhang i vilka de

utförs kan förbehållas personer av

ettdera könet.

Artiklarna 21 och 22

1. Vid tillämpning av dessa artiklar

skall uttrycket

arbetstagarrepresentanter avse

personer som erkänns som sådana i

enlighet med nationell lagstiftning

eller praxis.

2. Uttrycket nationell lagstiftning

eller praxis inbegriper i

förekommande fall, utöver lagar

och andra förordningar,

kollektivavtal, andra avtal mellan

arbetsgivares och arbetstagares

representanter, seder och bruk samt

relevant rättspraxis.

3. Vid tillämpning av dessa artiklar

skall uttrycket företag anses avse en

verksamhet bestående av konkreta

och abstrakta delar, vare sig den är

juridisk person eller ej, som bildats i

syfte att framställa varor eller

erbjuda tjänster i vinstsyfte och med

befogenhet att fastställa sin egen

marknadspolitik.

4. Religiösa samfund och deras

institutioner får undantas från

tillämpning av dessa artiklar även

om dessa institutioner är företag

enligt betydelsen i punkt 3 ovan.

Inrättningar som bedriver

verksamhet som kännetecknas av

vissa ideal eller vägleds av

bestämda moralbegrepp, ideal och

begrepp som är skyddade av

nationell lagstiftning, får undantas

vid tillämpningen av dessa artiklar i

den utsträckning

som är nödvändig för att skydda

företagets inriktning.

5. När de rättigheter som anges i

dessa artiklar i en stat utövas på

företagets olika arbetsplatser skall

den berörda parten anses uppfylla

de skyldigheter som härrör från

dessa bestämmelser.

6. Parterna får undanta företag med

färre än ett visst antal arbetstagare,

som skall bestämmas i enlighet med

nationell lagstiftning eller praxis,

från tillämpningen av dessa artiklar.

Artikel 22

1. Denna bestämmelse skall varken

inverka på staternas befogenheter

och skyldigheter vad avser hälso-

och säkerhetsföreskrifter för

arbetsplatser eller på de

befogenheter och skyldigheter som

tillkommer de organ som ansvarar

för övervakning och tillämpning av

dessa.

2. Med uttrycken sociala och

sociokulturella tjänster och

arrangemang skall avses de sociala

och/eller kulturella arrangemang

som vissa företag tillhandahåller

sina arbetstagare, såsom

personalvård, motionsanläggningar,

amningsrum, bibliotek, ferieläger

för barn, m.m.

Artikel 23.1

Vid tillämpning av denna punkt

skall uttrycket så länge som möjligt

avse de äldres fysiska, mentala och

intellektuella förmåga.

Artikel 24

1. Vid tillämpningen av denna

artikel skall uttrycket uppsägning

anses betyda upphörande av

anställning på arbetsgivarens

initiativ.

2. Denna artikel skall anses täcka

alla arbetstagare; en part får dock

undanta följande kategorier av

arbetstagare från att åtnjuta skydd

av alla eller några av

bestämmelserna:

a) arbetstagare som anställs för viss

tid eller visst arbete,

b) arbetstagare som genomgår en

provanställning eller som tjänstgör

under en kvalificeringstid före fast

anställning, under förutsättning att

prövotiden eller kvalificeringstiden

har bestämts på förhand och är av

skälig varaktighet,

c) arbetstagare som anställs

tillfälligt för en kort tid.

3. Vad avser denna artikel skall

följande omständigheter inte utgöra

giltigt skäl för uppsägning:

a) medlemskap i en facklig

organisation eller deltagande i

facklig verksamhet utom arbetstid

eller, med arbetsgivarens

medgivande, under arbetstid,

b) att någon kandiderar till, utövar

eller har utövat uppdrag som

arbetstagarrepresentant,

c) att någon har gett in klagomål

eller deltagit i ett rättsligt förfarande

mot en arbetsgivare, vilket innebär

påstående om överträdelse av lag

eller annan förordning eller vänt sig

till behörig myndighet,

d) ras, hudfärg, kön, civilstånd,

familjeansvar, graviditet, religion,

politisk uppfattning, nationell

härstamning eller socialt ursprung,

e) frånvaro från arbetet på grund av

moderskap eller föräldraledighet,

f) tillfällig frånvaro från arbetet på

grund av sjukdom eller skada.

4. Det skall anses att ekonomisk

ersättning eller annan vederbörlig

gottgörelse vid uppsägning utan

giltigt skäl skall bestämmas i

enlighet med nationella lagar eller

förordningar, kollektivavtal eller på

annat sätt som är tillämpligt enligt

de nationella förhållandena.

Artikel 25

1. Det skall anses att en behörig

nationell myndighet kan, genom

undantag och efter samråd med

arbetsgivarnas och arbetstagarnas

organisationer, utesluta vissa

kategorier av arbetstagare från det

skydd som avses i denna

bestämmelse på grund av den

speciella arten av deras

anställningsförhållanden.

2. Det skall anses att definitionen av

uttrycket insolvens skall fastställas i

enlighet med nationell lagstiftning

och praxis.

3. Arbetstagarnas fordringar som

täcks av denna bestämmelse skall

omfatta minst

a) lönefordringar som gäller lön för

en bestämd period, som inte får vara

kortare än tre månader enligt ett

system med förmånsrätt och åtta

veckor enligt ett garantisystem, före

insolvensen eller upphörande av

anställningen,

b) fordringar avseende innestående

semesterlön som grundar sig på

arbete utfört under året då

insolvensen inträffade eller

anställningen upphörde,

c) fordringar på innestående

ersättning avseende andra slag av

betald frånvaro härrörande från en

bestämd period som inte får vara

kortare än tre månader enligt ett

system med förmånsrätt och åtta

veckor enligt ett garantisystem, före

insolvensen eller upphörande av

anställningen.

4. Nationella lagar och förordningar

får begränsa det skydd som ges

arbetstagares fordringar till ett

bestämt belopp vilket skall ligga på

en socialt acceptabel nivå.

Artikel 26

Denna artikel skall inte anses

påfordra lagstiftning av parterna.

Punkt 2 skall inte anses omfatta

sexuella trakasserier.

Artikel 27

Denna artikel skall anses vara

tillämplig för manliga och kvinnliga

arbetstagare med familjeansvar för

egna av dem beroende barn samt för

annan medlem av den närmaste

familjen som påtagligt behöver

deras omvårdnad eller stöd där

sådant ansvar begränsar deras

möjligheter att förbereda, engagera

sig i, delta i eller förkovra sig i

förvärvsverksamhet. Begreppen

beroende barn och andra

medlemmar av den närmaste

familjen som påtagligt behöver

deras omvårdnad och stöd avser

personer som definieras som sådana

i den berörda statens nationella

lagstiftning.

Artiklarna 28 och 29

Vid tillämpning av dessa artiklar

betyder begreppet

arbetstagarrepresentanter personer

som erkänns som sådana i enlighet

med nationell lagstiftning eller

praxis.

DEL III

Stadgan innebär en rättslig,

internationell förpliktelse vars

uppfyllande uteslutande är

underställt den övervakning som

avses i dess del IV.

Artikel A 1

Det skall anses att de numrerade

punkterna får innehålla artiklar

bestående av endast en punkt.

Artikel B 2

Med avseende på artikel B 2

motsvarar bestämmelserna i den

reviderade stadgan bestämmelserna

i stadgan med samma nummer på

artiklar och punkter med undantag

för

a) artikel 3.2 i den reviderade

stadgan, som motsvarar stadgans

artikel 3.1 och 3.3,

b) artikel 3.3 i den reviderade

stadgan, som motsvarar stadgans

artikel 3.2 och 3.3,

c) artikel 10.5 i den reviderade

stadgan, som motsvarar stadgans

artikel 10.4,

d) artikel 17.1 i den reviderade

stadgan, som motsvarar stadgans

artikel 17.

DEL V

Artikel E

En differentierad behandling som är

objektivt och skäligt motiverad skall

inte anses vara diskriminerande.

Artikel F

Begreppet krig eller annat nationellt

kristillstånd skall också täcka

krigshot.

Artikel I

Arbetstagare som är uteslutna i

enlighet med tillägget till artiklarna

21 och 22 skall inte medräknas vid

beräkning av antalet berörda

arbetstagare.

Artikel J

Begreppet ändring skall utsträckas

till att täcka även införande av nya

artiklar i stadgan.

Bilagan finns bara i tryckt version.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 februari 1998

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:82 Europarådets sociala stadga.

Prop. 1997/98:82

110

1

Prop. 1997/98:82

Bilaga 1

Prop. 1997/98:82

Bilaga 2

Prop. 1997/98:82

Bilaga 3

Prop. 1997/98:82

Bilaga 4

Prop. 1997/98:82

Bilaga 5

Prop. 1997/98:82

Bilaga 6

Prop. 1997/98:82