Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås dels ändringar i lagen

(1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

trafik, transporter och kommunikationer

(bemyndigandelagen) samt i yrkestrafiklagen (1988:263),

dels ändringar i lagen (1982:821) om transport av

farligt gods.

De förstnämnda ändringarna har samband med den

svenska anpassningen till EG. Sålunda föreslås att

regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om kör-

och vilotider vid vägtransporter samt förbud mot vissa typer

av beräkningar av lön till förare vid sådana transporter.

Vidare föreslås att regeringen får bemyndigande att

meddela föreskrifter om behörighet och utbildning för

förare, förarbiträden och konduktörer vid vägtransporter

av personer eller gods.

Dessutom föreslås att straffbestämmelserna i lagen om

transport av farligt gods kompletteras med en bestämmelse

om ringa brott med endast penningböter i straffskalan.

Detta gör det möjligt att vid mindre förseelser använda

systemet med ordningsbot. Vidare föreslås att

tulltjänstemän får rätt att biträda vid förundersökning av

brott mot lagens bestämmelser och att själva vidta vissa

förundersökningsåtgärder.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1992.

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande att

meddela föreskrifter om trafik, transporter och

kommunikationer

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1975:88) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik,

transporter och kommunikationer1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §2

Regeringen bemyndigas att Regeringen bemyndigas att

meddela föreskrifter som meddela föreskrifter som

avses i 8 kap. 3 eller 5 § avses i 8 kap. 3 eller 5 §

regeringsformen, om regeringsformen, om

föreskrifterna gäller 1. föreskrifterna gäller 1.

befordran i spårbunden befordran i spårbunden

trafik som är avsedd för trafik som är avsedd för

allmänheten, 2. sådan allmänheten, 2. sådan

befordran i vägtrafik som befordran i vägtrafik som

ombesörjes av ombesörjes av

järnvägsföretag till järnvägsföretag till

komplettering av eller som komplettering av eller som

ersättning för ersättning för

järnvägsbefordran som järnvägsbefordran som

avses under 1, avses under 1,

4. postbefordran eller 4. postbefordran eller

telekommunikationer, 5. telekommunikationer, 5.

rätt att driva sjöfart rätt att driva sjöfart

inom Sveriges inom Sveriges

sjöterritorium med sjöterritorium med

utländskt fartyg, 6. utländskt fartyg, 6.

trafikregler, trafikregler,

sjövägmärken eller sjövägmärken eller

säkerhetsanordningar för säkerhetsanordningar för

sjötrafiken inom Sveriges sjötrafiken inom Sveriges

sjöterritorium eller för sjöterritorium eller för

sjötrafiken med svenska sjötrafiken med svenska

fartyg, sjöflygplan och fartyg, sjöflygplan och

svävare utanför Sveriges svävare utanför Sveriges

sjöterritorium, sjöterritorium,

7. skeppsmätning, 7. skeppsmätning,

8. trafik på väg eller i 8. trafik på väg eller i

terräng, terräng,

9. fordons beskaffenhet och 9. fordons beskaffenhet och

utrustning, utrustning,

10. registrering eller annan 10. registrering eller annan

kontroll av fordon, kontroll av fordon,

11. skyldighet för 11. skyldighet för

kommunerna att kommunerna att

tillhandahålla tillhandahålla

föreskrifter och andra föreskrifter och andra

uppgifter som rör uppgifter som rör

förhållandena i förhållandena i

trafiken, trafiken,

12. riksfärdtjänst, 12. riksfärdtjänst,

13. tillstånd att bruka 13. tillstånd att bruka

svävare. svävare,

 14. kör- och vilotider vid

 vägtransporter samt

 förbud mot vissa typer av

 beräkningar av lön till

 förare vid sådana

 transporter.

 Regeringen bemyndigas att

meddela

föreskrifter om

avgifter för granskning eller kontroll enligt bestämmelse

som avses i första stycket 9, 10 eller 13. Regeringen

bemyndigas också att besluta föreskrifter om avgifter för

farledsverksamheten samt om avgifter för skeppsmätning

och avgifter för tillstånd enligt första stycket 5.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

2 Förslag till

Lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263)

Härigenom föreskrivs att 24 § yrkestrafiklagen

(1988:263)3skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 24 §

Regeringen får Regeringen får

föreskriva eller i enskilda föreskriva eller i enskilda

fall medge undantag från fall medge undantag från

denna lag. Regeringen får denna lag. Regeringen får

också meddela ytterligare också meddela ytterligare

föreskrifter i de avseenden föreskrifter i de avseenden

som anges i denna lag och som anges i denna lag,

föreskrifter avseende föreskrifter om

yrkesmässig trafik till och behörighet och utbildning

från Sverige. Detsamma för fordonsbesättningar

gäller i fråga om vid vägtransporter samt

registrering av föreskrifter avseende

tillståndsinnehav och om yrkesmässig trafik till och

avgifter för den kontroll från Sverige. Detsamma

som behövs. gäller i fråga om

 registrering av

 tillståndsinnehav och om

 avgifter för den kontroll

 som behövs.

 Regeringen får överlåta de

nämnda

befogenheterna åt

förvaltningsmyndigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt

gods

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:821) om

transport av farligt gods

dels att 16 § och rubriken närmast före 16 § skall

ha följande lydelse,

dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 16 a §,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Ansvar och sekretess Ansvar, förundersökning

 och sekretess

 16 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

1. föreskrifter som meddelats med stöd av 9 eller 10 §,

2. förelägganden eller förbud som meddelats med stöd av

13 §, dock inte om föreläggandet eller förbudet omfattas av

ett vitesföreläggande

döms till böter eller fängelse i högst ett år.

 Är brott som sägs i

 första stycket med

 hänsyn till risken för

 skador på liv eller egendom

 eller i miljön och

 övriga omständigheter

 att anse som ringa döms

 till penningböter.

 Ansvar enligt första Ansvar enligt första eller

stycket inträder inte om andra stycket inträder inte

ansvar för gärningen kan om ansvar för gärningen

ådömas enligt kan ådömas enligt

brottsbalken. brottsbalken.

16 a §

 Vid förundersökning

 rörande brott som anges i

 16 § första eller andra

 stycket får åklagare

 eller polismyndighet som

leder

 undersökningen begära

 hjälp av en tullmyndighet

 samt ge en tulltjänsteman i

 uppdrag att genomföra en

 viss åtgärd under

 förundersökningen, om

 det är lämpligt med

 hänsyn till

 omständigheterna. Om det

 finns anledning att anta att

 brott enligt första stycket

 har förövats, har en

 tulltjänsteman samma

 befogenhet som tillkommer

 polisman att hålla

 förhör och vidta andra

 åtgärder enligt 23 kap.

 3 § fjärde stycket

 rättegångsbalken. En

 tulltjänsteman får

 företa

 tvångsåtgärder vid

 brott mot denna lag i samma

 utsträckning som gäller

 för polisman enligt 23 kap.

 8 § samt 24 och 26--28 kap.

 rättegångsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Kommunikationsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12

mars 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa normgivningsbemyndiganden på

vägtransportområdet, m.m.

1 Bemyndiganden på vägtransportområdet

1.1 Anpassning på grund av EES-avtalet

Genom avtalet om ett Europeiskt Ekonomiskt

Samarbetsområde, EES, åtar sig Sverige att införliva

relevanta delar av EG:s existerande regelverk med svensk

rätt. Avsikten är att EES-avtalet skall träda i kraft den 1

januari 1993, samtidigt som EG:s inre marknad genomförs.

På transportområdet skall inom EG från den 1 januari

1993 upprättas bl.a. en fri gods- och

persontransportmarknad. En gemensam trafikpolitik

kommer att skapas. Det innebär att olika bestämmelser om

vägtransporter skall harmoniseras, men även att trafiken

inom och mellan medlemsländerna kommer att

liberaliseras.

EES-avtalet innebär att en del föreskrifter på

vägtransportområdet måste anpassas till dem som gäller

inom EG. De föreskrifter det gäller är sådana att de med

stöd av riksdagens bemyndigande enligt 8 kap. 7 §

regeringsformen kan meddelas av regeringen. För det

ändamålet bör emellertid nuvarande bemyndiganden

utvidgas och preciseras i enlighet med mina förslag.

1.2 Bemyndigandelagen

Mitt förslag: I bemyndigandelagen införs ett

bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om

kör- och vilotider samt förbud mot vissa typer av

beräkningar av lön till förare vid vägtransporter.

Bakgrund till förslaget: Allmänna bestämmelser

om arbetstid finns i arbetstidslagen (1982:673). Denna lag

innehåller bestämmelser om arbetstiden och dess

förläggning, vilka gäller för alla arbetstagare med vissa

bestämda undantag. Av trafiksäkerhetsskäl betingade

bestämmelser om arbetstid och vilotid i trafiken finns i

kungörelsen (1972:602) om arbetstid vid vägtransport,

m.m. (ATK). Kungörelsen gäller sådana transporter på väg

av personer eller gods som i förvärvsverksamhet utförs

inom landet eller utom landet med fordon som är registrerat

i Sverige.

I fråga om vissa internationella vägtransporter gäller

förordningen (1975:883) om arbetsförhållanden vid vissa

internationella vägtransporter, vilken grundar sig på en

europeisk överenskommelse om arbetsförhållanden för

fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter

(AETR) och den till överenskommelsen hörande bilagan.

ATK och AETR är uppbyggda utifrån skilda principer. Den

förra utgår från förarens arbetstid och den senare från

förarens körtid. Det innebär att olika regler för närvarande

gäller för nationella och internationella vägtransporter samt

i förhållande till stater som är anslutna till AETR och de

som inte är det.

Enligt EES-avtalet skall bl.a. bestämmelserna i EG:s

förordningar nr 3820/85 av den 20 december 1985 om

harmonisering av viss social lagstiftning angående

vägtransporter och nr 3821/85 av den 20 december 1985 om

introduktion av färdskrivare för vägtransporter i dess

lydelse enligt rådets förordning nr 3572/90 av den 4

december 1990 om ändring, till följd av Tysklands enande,

av vissa direktiv, beslut och förordningar med avseende på

transporter på väg, järnväg och inre vattenvägar med visst

undantag införlivas i svensk rätt. Dessa EG-förordningar

utgår från förarnas körtider vid regleringen av

arbetsvillkoren vid vägtransporter. En anpassning av svensk

rätt till dessa regler kommer alltså att innebära en övergång

till körtidsprincipen även nationellt.

Inland Transport Committee inom Förenta nationernas

ekonomiska kommission för Europa (ECE) har utarbetat

ett förslag till ändring av AETR, som innebär en anpassning

av överenskommelsen till de nämnda EG-reglerna. Den

nya lydelsen kan komma att träda i kraft mellan de

fördragsslutande parterna under våren 1992. Detta skulle

för Sveriges del innebära att, under en övergångsperiod från

ändringens ikraftträdande fram till dess att EES-avtalet

införlivas med svensk rätt, bestämmelserna i AETR i dess

nya lydelse kan komma att gälla vid internationella

vägtransporter. Däremot skulle under denna period ATK

fortfarande gälla vid vägtransporter inom landet eller utom

landet med fordon som är registrerade i Sverige.

Skälen för mitt förslag: I lagen (1975:88) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik,

transporter och kommunikationer (omtryckt 1978:233,

ändrad senast 1990:1159), bemyndigandelagen, finns ett

generellt bemyndigande för regeringen att meddela

föreskrifter om trafik på väg. Vidare finns i yrkestrafiklagen

(1988:263, omtryckt 1988:1499) ett bemyndigande för

regeringen att meddela föreskrifter avseende yrkesmässig

trafik till och från Sverige. Dessa bemyndiganden har

ansetts täcka även arbets-, kör- och vilotider vid

vägtransporter, låt vara att ATK utfärdats före

regeringsformens ikraftträdande.

Med de nya EG-reglerna tillkommer även en

bestämmelse om att lön till förare, med visst undantag, inte

får beräknas på grundval av tillryggalagda sträckor och/eller

transporterad godsmängd. Bestämmelsen har tillkommit av

trafiksäkerhetsskäl. Det kan ifrågasättas om de nuvarande

bemyndigandena täcker även denna fråga. I klarhetens

intresse bör därför i bemyndigandelagen införas en rätt för

regeringen att meddela föreskrifter gällande hela detta

område. Ett bemyndigande i den delen kan lämnas enligt

8 kap. 7 § första stycket 1 och 5 regeringsformen.

1.3 Yrkestrafiklagen

Mitt förslag: I yrkestrafiklagen införs ett

bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om

behörighet och utbildning för fordonsbesättningar vid

vägtransporter.

Bakgrund till förslaget: EG-förordningen nr

3820/85 och den nya lydelsen av AETR innehåller

bestämmelser om lägsta ålder för förare vid gods- och

persontransporter samt EG-förordningen även för

förarbiträden och konduktörer. Vidare skall förare vid

sådana persontransporter där körningen sträcker sig

utanför en radie av 50 km från den ort där fordonet normalt

är stationerat uppfylla ytterligare behörighetsvillkor. Enligt

EES-avtalet skall även EG:s direktiv nr 76/914/EEG av den

16 december 1976 om minimikrav på utbildning för vissa

förare av vägtransportfordon bli gällande rätt i Sverige.

Dessa bestämmelser innebär en skärpning i förhållande till

körkortslagens (1977:477) allmänna bestämmelser om

förarbehörighet och förarprov.

Skälen för mitt förslag: Även i nu gällande lydelse

av AETR finns bestämmelser om villkor som skall vara

uppfyllda av förare vid internationella vägtransporter.

Dessa har i och för sig ansetts omfattas av det nuvarande

bemyndigandet i 32 § körkortslagen för regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela

ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i lagen och

föreskrifter om undantag från lagen. Med hänsyn till att

särskilt ålderskrav införs även för förarbiträden och

konduktörer samt att behörighets- och utbildningskraven

för förare utvidgas, bör det införas ett särskilt

bemyndigande där det klart framgår att regeringen även i

dessa frågor får meddela föreskrifter. Ett sådant

bemyndigande bör lämpligen införas i yrkestrafiklagen.

2 Lagen (1982:821) om transport av farligt gods

2.1 Ärendet och dess beredning

En arbetsgrupp med företrädare för

generaltullstyrelsen, rikspolisstyrelsen och riksåklagaren

tillsattes i maj 1988 med uppgift att kartlägga problem kring

tillsynen av transporter av farligt gods samt lämna förslag

till åtgärder för att förbättra sanktions-, lagförings- och

utredningsmöjligheterna i samband med brott mot reglerna

om transport av farligt gods.

Arbetsgruppen inledde arbetet med en

intervjuundersökning i Helsingborgs och Göteborgs

regioner, som är två regioner med hög frekvens av

transporter av farligt gods. Intervjuerna genomfördes i

januari 1991 vid polis-, tull- och åklagarmyndigheterna i

Helsingborg och Göteborg. Svaren har därefter

sammanställts i en rapport ''''''''TRANSPORT AV FARLIGT

GODS Tillsyn, utredning, lagföring''''''''.

I rapporten har arbetsgruppen också redovisat annat

inhämtat material och de slutsatser man kommit fram till.

Arbetsgruppen har bl.a. föreslagit att straffbestämmelsen i

16 § lagen (1982:821) om transport av farligt gods (ändrad

senast 1988:222) ändras på sådant sätt att den kommer att

innehålla ett särskilt straffstadgande för de lindrigaste

förseelserna med enbart penningböter i straffskalan. Detta

har som huvudsyfte att göra det möjligt att tillämpa

systemet med ordningsbot på ett antal vanliga lindrigare

förseelser. Arbetsgruppen har också föreslagit att

ordningsbotskungörelsen (1968:199) ändras så att

tulltjänstemän får utfärda ordningsbot vid ifrågavarande

förseelser. Vidare har arbetsgruppen föreslagit vissa

ändringar i förordningen (1982:923) om transport av farligt

gods (ändrad senast 1990:512).

En tulltjänsteman saknar i dag rätt att inleda

förundersökning i fråga om brott mot lagen om transport av

farligt gods. Det finns inte heller någon reglerad möjlighet

för polis eller åklagare att anlita biträde av tullmyndighet

beträffande undersökning rörande brott mot denna lag.

Arbetsgruppen har därför funnit att en hel del praktiska

skäl talar för att utvidga möjligheten att anlita biträde av

tullen vid förundersökning till att även gälla brott mot lagen

om transport av farligt gods.

I samband med att en bestämmelse av denna innebörd

införs bör enligt arbetsgruppen tulltjänstemans befogenhet

att använda tvångsmedel såsom beslag, medtagande till

förhör m.m. vid brott mot nämnda lag regleras genom en

hänvisning till rättegångsbalken.

Arbetsgruppens rapport har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna och en kort

sammanfattning av svaren bör fogas till protokollet som

bilaga. Alla remissinstanser har tillstyrkt förslagen

eller har lämnat dem utan erinran.

2.2 Allmän motivering

Mitt förslag: I lagen om transport av farligt gods

kompletteras nuvarande straffbestämmelse med en

bestämmelse om ringa brott med endast penningböter i

straffskalan. Vidare ges tulltjänstemän rätt att biträda vid

förundersökning av brott mot lagens bestämmelser och att

själv vidta vissa förundersökningsåtgärder.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i sak

med mitt förslag.

Skälen för mitt förslag: Genom lagen om transport

av farligt gods tillkom en gemensam och enhetlig reglering

för olika transportmedel av vad som från säkerhetssynpunkt

skall iakttas vid transport av farligt gods. Regleringen

grundas i huvudsak på internationella överenskommelser.

Genom den nämnda arbetsgruppens rapport har den

första större undersökningen av tillämpningen av lagen

redovisats. Arbetsgruppen har kommit fram till att det finns

ett behov av smärre justeringar av såväl lagen (1982:821)

om transport av farligt gods som av förordningen (1982:923)

med samma rubrik samt ordningsbotskungörelsen

(1968:199). I detta sammanhang behandlar jag endast de

föreslagna lagändringarna.

Brott mot reglerna om transport av farligt gods kan i

många fall vara allvarliga både för samhället och miljön, för

trafikanter i transportens närhet och för den som utför

transporten. Det finns ingen anledning att mildra straffen

för sådana allvarliga brott. Den genomgång arbetsgruppen

har gjort av domar har emellertid visat på en förhållandevis

hög förekomst av smärre brott och förseelser som föranlett

endast ett måttligt antal dagsböter. Om man för sådana

smärre förseelser inför ett ringa brott med enbart

penningböter i straffskalan kan systemet med ordningsbot

utnyttjas. Detta skulle bl.a. medföra att den administrativa

omgången minskar och besparingar i tid och pengar kan

göras både för staten och för den berörde misstänkte. Som

några remissinstanser påpekat kan även reaktionen mot

förseelser som begås av utländska personer därigenom bli

effektivare.

Arbetsgruppen har inte haft underlag för någon

systematisk genomgång av domstolspraxis på området.

Genom de intervjuundersökningar gruppen gjort och av

vad som framkommit av den domssamling på området som

statens räddningsverk påbörjat en sammanställning av, har

gruppen funnit att böter är den påföljd som nästan

undantagslöst dömts ut vid överträdelser mot lagen om

transport av farligt gods. Antalet dagsböter har varierat

utifrån de olika förseelsernas farlighetsgrad. Det

förekommer domar på mellan tio och åttio dagsböter med

en tyngdpunkt någonstans i mitten och nedåt i denna skala.

Någon praxis som visar utvecklingen vid återfall i brott mot

lagen finns inte än. Med hänsyn till brottets art och de

bötespåföljder som i praktiken förekommer i dag, är det

inte orimligt att anta att återfall i brott på detta område kan

komma att leda till annan påföljd än böter samt ingripande

enligt yrkestrafiklagen eller körkortslagen.

Jag delar därför arbetsgruppens slutsats att det bör

införas ett särskilt stadgande i 16 § lagen om transport av

farligt gods om ansvar vid ringa brott.

Tulltjänstemän har redan i dag befogenhet att inleda

förundersökning och vidta åtgärder under undersökningen

när det gäller utredning av brott mot lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling. Vissa tulltjänstemän får också

utfärda ordningsbot vid brott enligt 2 § nämnda lag.

Den föreslagna rätten för tulltjänstemän att biträda vid

förundersökning av brott mot lagen om transport av farligt

gods innebär därför inga mera dramatiska förändringar.

Sjöfartsverket har satt i fråga om inte kustbevakningens

möjligheter att medverka vid kontroller av transporter av

farligt gods bör övervägas. Trafiksäkerhetsverket har berört

bilinspektörers möjlighet att utöva tillsyn av transporter av

farligt gods när fordon ändå stoppats för kontroll av

beskaffenhet och utrustning.

Jag är för närvarande inte beredd att lägga något förslag

i enlighet med vad nämnda remissinstanser har förordat.

Dessa frågor måste föregås av mera ingående överväganden

innan de kan bli föremål för lagstiftningsåtgärder.

Jag biträder sålunda också förslaget att en

tulltjänsteman skall få rätt att biträda åklagare eller

polismyndighet vid förundersökning och i vissa fall

självständigt kunna vidta vissa utredningsåtgärder.

3 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

kommunikationsdepartementet upprättats förslag till

1. lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande

att meddela föreskrifter om trafik, transporter och

kommunikationer,

2. lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263),

3. lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av

farligt gods.

Lagförslagen är av sådan beskaffenhet att lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

4 Specialmotivering till ändringarna i lagen om transport

av farligt gods.

4.1 16 §

Paragrafen har tillförts ett nytt andra stycke om ringa

brott.

Straffbestämmelsen i 16 § gäller den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som meddelats

med stöd av 9 eller 10 § eller mot förelägganden eller förbud

som meddelats med stöd av 13 §, med visst undantag. Enligt

9 § får regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela föreskrifter om klassificering av farligt

gods, om transportmedel och andra transportanordningar,

märkning, uppgiftsplikt, säkerhetsutrustning, lastning,

lossning, förvaring och annan hantering av farligt gods samt

om försiktighetsmått och åtgärder i övrigt. 10 § ger

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

befogenhet att förbjuda vissa slag av transporter eller

föreskriva att vissa slag av transporter får ske endast efter

tillstånd eller förhandsanmälan.

I enlighet härmed har i förordningen om transport av

farligt gods meddelats vissa bestämmelser i de hänseenden

som anges i 9 §. Transportmyndigheterna har vidare

bemyndigats att meddela ytterligare föreskrifter.

Bestämmelsen i 2 § lagen om transport av farligt gods

anger vad som i lagen förstås med farligt gods. Det är

således gods som har ett visst angivet innehåll och som på

grund därav vid transport kan medföra skador på

människor, egendom eller i miljön eller påverka

transportmedlets säkra framförande. Mot den bakgrunden

är det naturligt att vid bedömningen av om ett brott skall

anses ringa eller inte se på om överträdelsen kan anses ha

medfört någon fareökning av betydelse. Härvid är det inte

bara fråga om att föreskrifter om t.ex. godsets lastning,

förvaring eller hantering har överträtts utan också om t.ex.

utmärkningen är felaktig. Osäkerhet om vad godset består

av kan ju medföra fördröjning av räddningsinsatser eller

sanering efter en olycka. Smärre brister i utmärkningen som

saknar egentlig betydelse vid en räddningsinsats kan å andra

sidan som regel anses som ett ringa brott, om inte

kännedom om godsets egenskaper är viktig för att man skall

kunna förebygga långsiktiga skador i miljön vid en eventuell

olycka.

En transport blir självfallet mindre riskabel ju mindre

mängd av det farliga godset som transporteras. För små

mängder gäller lättnader i reglerna. För dessa ''''''''frimängder''''''''

gäller att dessa får fraktas utan att reglerna tillämpas, och

för ''''''''begränsade mängder'''''''' krävs endast att vissa av reglerna

skall tillämpas. För exempelvis bensin ligger frimängden vid

vägtransport på 50 liter. Ett obetydligt överskridande av

gränsvärdet för en frimängd kan i många fall bedömas som

ett ringa brott.

Vid transporter av farligt gods finns det föreskrifter om

särskilda utrustningsdetaljer som skall finnas tillgängliga för

att kunna användas vid en eventuell incident. Vissa

överträdelser av enklare utrustningsbestämmelser kan ofta

betraktas som ett ringa brott när det finns godtagbara

substitut lätt tillgängliga. Jag tänker då exempelvis på att

någon eller några bromsklossar saknas, vilka kan ersättas

med andra föremål som finns tillgängliga i fordonet eller i

dess närhet.

Enligt 15 § förordningen om transport av farligt gods

skall märkning avlägsnas eller täckas över när ett

transportmedel eller enhetslastanordning inte längre

innehåller farligt gods. En försummelse i detta hänseende

innebär knappast någon ökad risk för omgivningen, utan

torde i många fall kunna betraktas som ett ringa brott.

Detsamma kan gälla i vissa fall då en felaktig information

lämnas om godsets farlighetsgrad som kan komma att

medföra för stora säkerhetsåtgärder under transporten eller

insatser vid en olycka.

Andra sådana situationer kan föreligga vid smärre

brister i transporthandlingarna och i den

säkerhetsutrustning som skall finnas tillgänglig vid

transporten. Underlåtenhet att medföra befintliga

förarbevis och fordonscertifikat bör också kunna ses som

ringa brott.

Däremot bör det inte normalt sett betraktas som ett

ringa brott om det helt saknas en godsdeklaration enligt 11 §

förordningen om transport av farligt gods eller det saknas

föreskrivna skriftliga instruktioner enligt 12 § samma

förordning.

Den närmare gränsdragningen mellan normalbrottet

och ringa brott får överlämnas till rättstillämpningen.

Av 48 kap. 14 § andra stycket rättegångsbalken, RB,

följer att riksåklagaren i samråd med rikspolisstyrelsen skall

välja ut de brott för vilka ordningsbot skall bestämmas.

Enligt tredje stycket samma lagrum är det riksåklagaren

som bestämmer de belopp som skall upptagas som

ordningsbot.

4.2 16 a §

I första stycket ges åklagare eller polismyndighet som

leder förundersökning av brott mot lagen om transport av

farligt gods rätt att anlita biträde av tullmyndighet vid

förundersökningen. En sådan förundersökningsledare får

också uppdra åt en tulltjänsteman att själv genomföra en

förundersökningsåtgärd. Förutsättningen för att

befogenheten skall få utnyttjas är att det är lämpligt med

hänsyn till omständigheterna. I praktiken torde

bestämmelserna komma att tillämpas då tullen på ett eller

annat sätt redan är inkopplad t.ex. därför att fordonet har

stoppats i samband med en tullkontroll eller att

förundersökningsledaren känner till att fordonet är på väg

mot en tullstation.

Andra och tredje styckena tar sikte på den situationen

att en tulltjänsteman får kännedom om en misstänkt

överträdelse av transportbestämmelserna innan åklagaren

eller polismyndigheten hunnit inleda förundersökning. Han

får då själv hålla förhör med den misstänkte och vidta andra

åtgärder i syfte att utreda brottet som inte kan uppskjutas

utan olägenhet (23 kap. 3 § fjärde stycket RB). Han får

också medta någon till förhör (23 kap. 8 § RB), gripa den

misstänkte när det finns skäl till anhållande och saken

brådskar (24 kap. 7 § RB), ta lös egendom i förvar eller i

beslag i vissa fall (26 kap. 3 § och 27 kap. 4 § RB) samt företa

husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning om

det är fara i dröjsmål (28 kap. 5 och 13 §§ RB).

Det bör i sammanhanget påpekas att de befogenheter

som tillkommer en tulltjänsteman enligt tredje stycket inte

är lika vidsträckta som enligt varusmugglingslagen.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta

förslagen till

1. lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande

att meddela föreskrifter om trafik, transporter och

kommunikationer,

2. lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263),

3. lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av

farligt gods.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt

fram.

REMISSAMMANSTÄLLNING -- Rapporten

''''''''Transport av FARLIGT GODS Tillsyn, utredning,

lagföring''''''''

Bilaga

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över de i rapporten föreslagna

författningsändringarna avgetts av statens räddningsverk,

statens järnvägar, trafiksäkerhetsverket, sjöfartsverket,

luftfartsverket, statens naturvårdsverk, länsstyrelsen i

Malmöhus län, Svenska Transportarbetareförbundet,

Svenska Åkeriförbundet och Sveriges Industriförbund.

Yttranden har dessutom avgetts av Bilspedition Inrikes

AB och Sveriges Speditörförbund.

Sammanfattning av remissvaren

Införande av ringa brott

Statens järnvägar, SJ stödjer rapportens förslag

om införande av ett ringa brott med enbart penningböter i

straffskalan.

Sjöfartsverket delar arbetsgruppens uppfattning

att en förändring i straffskalan i sådan riktning att

ordningsbot eller strafföreläggande kan tillämpas torde

medföra en enklare och effektivare handläggning av denna

kategori ärenden.

Luftfartsverket: Luftfartsinspektionen har inget

att erinra mot de ändringar som föreslagits, med syfte att

förbättra sanktions-, lagförings- och

utredningsmöjligheterna.

Länsstyrelsen i Malmöhus län tillstyrker den i

rapporten föreslagna ändringen beträffande straffskalan till

ordningsbot för mindre förseelser.

Svenska transportarbetareförbundet välkomnar

utredningens förslag om ordningsbot samt

sanktionsmöjligheter mot utländska näringsidkare och

förutsätter att nödvändiga författningsändringar görs. Vi är

övertygade om att sanktioner och böter kommer att skärpa

efterlevnaden av lagstiftningen.---

Ett fortfarande olöst problem är hur man kan komma

tillrätta med företag med en hög frekvens småförseelser.

Förbundet anser det därför angeläget att berörda

myndigheter fortsätter utreda hur man kan komma tillrätta

med näringsidkare som man kan misstänka systematiskt

nonchalerar gällande bestämmelser även om dessa är av

mindre art.

Sveriges åkeriförbund tillstyrker innehållet i

rapporten i sin helhet.

Sveriges speditörsförbund och Bilspedition Inrikes

AB: Ordningsbotssystemet skulle säkert vara ett

praktiskt och effektivt instrument, men vissa tveksamheter

har redovisats i rapporten. Begreppet ''''''''ringa brott'''''''' måste

definieras, d.v.s. vilka förseelser som skall omfattas av

ordningsbotssystemet.

Tulltjänstemans rätt att utfärda ordningsbot m.m.

SJ finner inga betänkligheter mot att

tulltjänsteman ges rätt att förelägga ordningsbot.

Trafiksäkerhetsverket vill i sammanhanget

framföra som sin mening att i en framtida ny organisation

för kontroll av fordon på väg bör det övervägas att tillsyn av

transporter av farligt gods även bör utföras av

bilinspektörer.

Från effektivitetssynpunkt torde betydande vinster

kunna göras när fordon som ändå stoppats för kontroll av

beskaffenhet och utrustning i förekommande fall även kan

kontrolleras med avseende på efterlevnaden av lagen om

transport av farligt gods.

Sjöfartsverket: Vid en ändring av lagstiftningen i

syfte att möjliggöra för tullen att medverka i

förundersökningen bör enligt verket även

kustbevakningens möjligheter att medverka övervägas.

Länsstyrelsen i Malmöhus län har ingen erinran

mot förslagen rörande tullens och tullpersonalens

medverkan i förundersökningar m.m.

Sveriges speditörsförbund och Bilspedition Inrikes

AB: Förvarstagande eller beslag är synnerligen

kraftfulla åtgärder som måste hanteras med stor försiktighet

och som endast får tillgripas om skälen för åtgärden

uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden

innebär för den misstänkte eller annat motstående intresse.

Beslut om tillgripande av sådana åtgärder måste enbart

fattas av åklagare eller domstol, inte av den enskilde polis-

eller tulltjänstemannen vid kontrolltillfället. Det

förvarstagande eller beslag, som görs får inte drabba andra

''''''''oskyldiga'''''''' intressen.

1 Lagen omtryckt 1978:233.

2 Senaste lydelse 1990:1159.

3 Lagen omtryckt 1988:1499.