Regeringens proposition

1994/95:179

Ändringar i utlänningslagen (1989:529) Prop.

 1994/95:179

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 mars 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en bestämmelse skall föras in i utlänningslagen om

att utlänningars förväntade levnadssätt skall beaktas vid prövningen av

ansökningar om uppehållstillstånd. Endast otvetydigt konstaterad misskötsamhet

skall därvid beaktas. Anmärkningar mot en utlännings skötsamhet måste alltid

vägas mot de skäl utlänningen har för att få uppehållstillstånd. När det gäller

flyktingar föreslås ingen ändring. Vidare föreslås att tidsbegränsade

uppehållstillstånd i större utsträckning än i dag bör meddelas när det råder

tveksamhet om sökanden kommer att leva skötsamt och hederligt. Möjligheterna att

återkalla ett uppehållstillstånd om utlänningen inte lever skötsamt och

hederligt vidgas också.

 Vad gäller medborgarskapsärenden föreslås att tyngdpunkten i prövningen av en

sökandes levnadssätt bör ligga på en bedömning av om sökanden i framtiden kan

förväntas leva skötsamt och hederligt. Den bedömningen skall göras mot bakgrund

av sökandens tidigare levnadssätt. Den tid (karenstid) som skall ha förflutit

innan en sökande som begått brott tas upp till svensk medborgare bör i större

utsträckning än i dag fastställas efter en bedömning av samtliga omständigheter

i det enskilda fallet. För den som begått ett grovt brott bör något längre

karenstider än i dag tillämpas.

 Vidare föreslås i propositionen en uppmjukning av det generella kravet på att

uppehållstillstånd i princip skall ha beviljats före inresan i Sverige. Enligt

förslaget skall således uppehållstillstånd för bosättning kunna beviljas efter

inresan om utlänningen är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller

annars har särskild anknytning hit och det är uppenbart att utlänningen skulle

ha fått tillstånd om prövningen hade skett före inresan i Sverige.

 Om utlänningen skall avvisas eller utvisas enligt ett beslut som vunnit laga

kraft föreslås att en s.k. ny ansökan skall få bifallas i något större

utsträckning än i dag.

 En ansökan om uppehållstillstånd för förlängning av en pågående vistelse för

besök eller annan tidsbegränsad vistelse skall kunna beviljas om utlänningen kan

åberopa vägande skäl för förlängningen.

 I propositionen föreslås även ytterligare några smärre ändringar i

utlänningslagen och medborgarskapslagen som i stor utsträckning innebär

förtydliganden av nuvarande lagstiftning.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

 2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen

 (1989:529) 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:382)

 om svenskt medborgarskap 14

 2.3 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)16

3 Ärendet och dess beredning 18

4 Nuvarande ordning 20

 4.1 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd20

 4.1.1 Asylberättigade utlänningar 20

 4.1.2 Andra tillståndssökande än asylberättigade22

 4.1.3 Tidsbegränsade uppehållstillstånd 25

 4.1.4 Återkallelse av uppehållstillstånd 26

 4.2 Avvisning på grund av levnadssättet 27

 4.3 Återkallande av medborgarskap 28

 4.4 Levnadssättets betydelse i medborgarskapsärenden29

 4.5 Uppehållstillstånd för vissa anhöriga 31

 4.5.1 Uppehållstillstånd för make/maka eller sambo31

 4.5.2 Uppskjuten invandringsprövning 32

 4.5.3 Krav på uppehållstillstånd före inresa34

 4.5.4 Uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut35

 4.6 Uppehållstillstånd för besök 38

 4.7 Verkställighet i vissa fall av beslut om

 avvisning och utvisning 38

5 Riksdagens framställning 39

6 Behovet av åtgärder 40

 6.1 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd

 och medborgarskap 40

 6.2 Uppehållstillstånd efter inresan 41

7 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd46

 7.1 Uppehållstillstånd för asylberättigade utlänningar46

 7.2 Uppehållstillstånd för andra än asylberättigade48

 7.3 Tidsbegränsade uppehållstillstånd 49

 7.4 Återkallelse av uppehållstillstånd 50

 7.5 Domstols utvisningsbeslut _ myndighets beslut i

 tillståndsärenden 52

8 Avvisning 53

9 Utredning i ärenden om uppehållstillstånd 54

10 Återkallande av medborgarskap 56

11 Levnadssättets betydelse i medborgarskapsärenden57

 11.1Krav på ett skötsamt och hederligt levnadssätt57

 11.2Karenstider 58

12 Utredning i medborgarskapsärenden 60

13 Uppehållstillstånd för vissa anhöriga 61

 13.1Uppehållstillstånd före lagakraftvunnet beslut61

 13.2Uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut63

14 Uppehållstillstånd för besök 66

15 Verkställighet i vissa fall av beslut om avvisning och utvisning67

16 Avslag på ansökan om uppehållstillstånd och samtidigt

 beslut om avvisning eller utvisning 69

17 Omhändertagande av pass 70

18 Kvarhållande efter inresa 71

19 Beslutsbehörighet vid beslut om förvar och uppsikt71

20 Ändring efter omprövning 72

21 Beslut avseende "fel" person 73

22 Överklagande av Utlänningsnämndens beslut i

 medborgarskapsärenden 73

23 Författningskommentarer 74

 23.1Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

 (1989:529) 74

 23.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:382)

 om svenskt medborgarskap 79

 23.3Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen

 (1972:429) 79

Bilaga 1Sammanfattning av betänkandet

 Uppehållstillstånd och avvisning (SOU 1993:120)80

Bilaga 2Lagförslag i betänkandet Uppehållstillstånd och avvisning

 (SOU 1993:120) 81

Bilaga 3Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

 över betänkandet Uppehållstillstånd

 och avvisning (SOU 1993:120) 84

Bilaga 4Sammanfattning av betänkandet Vandelns betydelse i

 medborgarskapsärenden m.m. (SOU 994:33) 85

Bilaga 5Lagförslag i betänkandet Vandelns betydelse i

 medborgarskapsärenden m.m. (SOU 1994:33) 87

Bilaga 6Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

 över betänkandet Vandelns betydelse

 i medborgarskapsärenden m.m. (SOU 1994:33)88

Bilaga 7Sammanfattning av betänkandet Särskilda skäl _

 utformning och tillämpning av 2 kap. 5 § och andra 89

 bestämmelser i utlänningslagen (SOU 1994:60)89

Bilaga 8Lagförslag i betänkandet Särskilda skäl _ utformning och

 tillämpning av 2 kap. 5 § och andra bestämmelser i

 utlänningslagen (SOU 1994:60) 92

Bilaga 9Förteckning över deltagare vid utfrågning

 den 19 maj 1994 99

Bilaga 10Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över

 betänkandet Särskilda skäl _ utformning och tillämpning

 av 2 kap. 5 § och andra bestämmelser i utlänningslagen

 (SOU 1994:60) 100

Bilaga 11Lagförslag i prop. 1994/95:21 101

Bilaga 12Sammanfattning av en inom Kulturdepartementet

 i november 1994 upprättad promemoria 103

Bilaga 13Lagförslag i departementspromemorian 104

Bilaga 14Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över

 departementspromemorian 106

Bilaga 15Lagförslag i lagrådsremiss den 9 februari 1995107

Bilaga 16Lagrådets yttrande över lagrådsremiss

 den 9 februari 1995 115

Bilaga 17Lagförslag i lagrådsremiss den 23 februari 1995119

Bilaga 18Lagrådets yttrande över lagrådsremiss

 den 23 februari 1995 121

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 1995122

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

 2. lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap,

 3. lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)[1]

 dels att 7 kap. 10 § skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken före 7 kap. 10 § skall utgå,

 dels att 2 kap. 4, 5, 6 och 11 §§, 3 kap. 4 §, 4 kap. 2 och 6 §§, 5 kap. 3 §,

6 kap. 1 och 9 §§, 7 kap. 17 § samt 8 kap. 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 2 kap. 4 b, 5 a och

5 b §§ samt 7 kap. 18 §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Uppehållstillstånd får ges till

 1. en utlänning som är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller som

annars har särskild anknytning till Sverige,

 2. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige, eller

 3. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt.

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd kan ges även i andra fall.

 Vid prövningen av en

 ansökan om uppehållstillstånd

 enligt denna paragraf

 skall beaktas om

 utlänningen kan förväntas

 leva skötsamt och

 hederligt.

4 b §

 Om det med hänsyn

 till utlänningens

 förväntade levnadssätt

 råder tveksamhet om

 uppehållstillstånd bör

 beviljas, får ett

 tidsbegränsat

 uppehållstillstånd ges.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1994:515.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 §

 Om utlänningen befinner En utlänning som

sig i Sverige när ansökan vill ha

om uppehållstillstånd görs uppehållstillstånd i

eller prövas, får ansökan Sverige skall ha

inte bifallas. utverkat ett sådant

 tillstånd före inresan

 i landet. En ansökan

 om uppehållstillstånd

 får inte bifallas

 efter inresan.

 Detta gäller dock inte om

 1. utlänningen har rätt till asyl här,

 2. utlänningen skall 2. utlänningen av

återförena sig med en nära humanitära skäl bör få

familjemedlem som är bosätta sig här, eller

stadigvarande bosatt i 3. det annars finns

Sverige och som han synnerliga skäl.

tidigare har sammanlevt

med utomlands, eller

 3. det annars finns

särskilda skäl.

 (tredje stycket se vid

5 b §)

 Vad som föreskrivs i

 första stycket hindrar

 inte heller att

 uppehållstillstånd beviljas

 med stöd av 2 kap. 4 §

 första stycket 1, om det är

 uppenbart att utlänningen

 skulle ha fått

 uppehållstillstånd om

 prövningen hade skett före

 inresan i Sverige.

 Regeringen får Regeringen får föreskriva

föreskriva att en ansökanatt en ansökan om

om uppehållstillstånd fåruppehållstillstånd får

bifallas även i andra bifallas även i andra fall

fall än som anges i andraän som anges i andra och

stycket, om det följer avtredje styckena, om det

en överenskommelse med följer av en överenskommelse

främmande stat. med främmande stat.

 5 a §

 En ansökan om

 uppehållstillstånd som avser

 förlängning av en pågående

 vistelse här för besök eller

 annan tidsbegränsad

 vistelse får trots vad som

 föreskrivs i 5 § första

 stycket bifallas, om

 utlänningen kan åberopa

 vägande skäl för förlängningen.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 § tredje stycket 5 b §

 Om utlänningen skall Om en utlänning skall

avvisas eller utvisas avvisas eller utvisas

enligt ett beslut som enligt ett beslut som har

har vunnit laga kraft, vunnit laga kraft, får en

får dock en ansökan om ansökan om uppehållstillstånd

uppehållstillstånd från från honom trots vad som

honom bifallas bara om föreskrivs i 5 § första

ansökan grundar sig på stycket bifallas, om

omständigheter som inte ansökan grundar sig på

har prövats förut i ärendetomständigheter som inte har

om hans avvisning eller prövats förut i ärendet om

utvisning och om hans avvisning eller

 utvisning och om

 1. utlänningen har rätt 1. utlänningen har rätt

till asyl här, eller till asyl här, eller

 2. det annars finns 2. det annars skulle

synnerliga skäl av strida mot humanitetens

humanitär art. krav att verkställa

 beslutet om avvisning

 eller utvisning.

6 §

 Arbetstillstånd skall ges för viss tid. Det får avse ett visst slag eller

vissa slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs.

 I fråga om I fråga om arbetstillstånd

arbetstillstånd tillämpastillämpas 5 och 5 a §§ på

5 § första och andra motsvarande sätt.

stycket på motsvarande

sätt.

 Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om arbetstillstånd.

11 §[2]

 Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas

 1. om han inte försörjer 1. om han bedriver

sig på ett ärligt sätt sådan verksamhet som

eller bedriver sådan kräver arbetstillstånd

verksamhet som kräver utan att ha sådant

arbetstillstånd utan att tillstånd,

ha sådant tillstånd,

 2. om han på grund av 2. om han handlat på

ett tidigare ådömt ett sådant sätt att det

frihetsstraff eller någonfinns allvarliga

annan särskild anmärkningar mot hans

omständighet kan antas levnadssätt, eller

komma att begå brott i

Sverige eller i något

annat nordiskt land,

eller

 3. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Återkallelse enligt Återkallelse enligt

första stycket får endastförsta stycket får ske

ske om frågan har väckts endast om frågan har väckts

innan utlänningen har innan utlänningen har varit

varit bosatt här i två årbosatt här i tre år med

med uppehållstillstånd. uppehållstillstånd.

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd får återkallas för de

utlänningar som omfattas av avtalet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde

(EES) även i andra fall än de som anges i första stycket.

 **Fotnot**

 [2] Senaste lydelse 1994:1696.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

4 §

En utlänning som avses i 1 § har rätt till asyl.

 Asyl får dock vägras om

 1. det av hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet

eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synnerliga skäl att inte bevilja

asyl,

 2. det beträffande en 2. det beträffande

utlänning som omfattas av en utlänning som

1 § 2 eller 3 finns omfattas av 1 § 2

särskilda skäl att inte eller 3 på grund av

bevilja asyl, brottslighet eller

 någon annan

 omständighet finns

 särskilda skäl att inte

 bevilja asyl,

 3. utlänningen har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan

sändas åter till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan

Sverige och det landet, såvida det inte är uppenbart att han inte kommer att

beviljas uppehållstillstånd där,

 4. utlänningen i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i

ett annat land än hemlandet och, om han återsänds dit, är skyddad mot

förföljelse eller, i förekommande fall, mot att sändas till en krigsskådeplats

eller till hemlandet och också mot att sändas vidare till ett annat land där han

inte har motsvarande skydd, eller

 5. utlänningen har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad

på det sätt som anges i 4.

 Regeringen får föreskriva undantag från andra stycket 4 för de fall då

utlänningens anknytning till Sverige är av sådan art att han inte bör nekas att

få sin ansökan om asyl prövad här.

4 kap.

2 §

En utlänning får vidare avvisas

 1. om det kan antas att han kommer att sakna tillräckliga medel för sin

vistelse i Sverige eller i något annat nordiskt land, som han tänker besöka,

samt för sin hemresa,

 2. om han tänker söka 2. om det kan antas

sitt uppehälle i Sverige att han under sin

eller i något annat vistelse i Sverige

nordiskt land och det eller i något annat

kan antas att han inte nordiskt land inte

kommer att försörja sig på kommer att försörja sig

ett ärligt sätt eller att på ett ärligt sätt eller

han kommer att bedriva att han kommer att

sådan verksamhet som bedriva verksamhet

kräver arbetstillstånd som kräver

utan att ha sådant arbetstillstånd utan

tillstånd, att ha sådant

 tillstånd,

 3. om han på grund av tidigare ådömt frihetsstraff eller någon annan särskild

omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något annat

nordiskt land,

 4. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land, eller

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5. om det med stöd av lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner har

föreskrivits att avvisning kan ske.

 En utlänning får avvisas även i andra fall när det har begärts av den centrala

utlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att han annars

beger sig till det landet.

 Avvisning enligt denna paragraf får inte ske senare än tre månader efter

utlänningens ankomst till Sverige och inte om utlänningen har visering eller

uppehållstillstånd.

6 §

 Om en ansökan om Om en ansökan om

uppehållstillstånd avslås uppehållstillstånd

eller ett avslås eller ett

uppehållstillstånd uppehållstillstånd

återkallas medan återkallas medan

utlänningen befinner sig utlänningen befinner

i Sverige skall sig i Sverige, skall

samtidigt beslut samtidigt beslut

meddelas om avvisning meddelas om avvisning

eller utvisning, om inte eller utvisning, om

synnerliga skäl talar mot inte särskilda skäl

detta. talar mot detta.

5 kap.

3 §

 Om en utlänning vid Om en utlänning vid

ankomsten till Sverige ankomsten till

eller därefter ansöker om Sverige eller därefter

uppehållstillstånd får ansöker om

Statens invandrarverk uppehållstillstånd får

eller polismyndigheten Utlänningsnämnden,

ta hand om hans pass Statens invandrarverk

eller annan eller

identitetshandling i polismyndigheten ta

avvaktan på att han får hand om hans pass

tillstånd att vistas här eller annan

eller lämnar landet. identitetshandling i

 avvaktan på att han får

 tillstånd att vistas

 här eller lämnar landet

 Polismyndigheten får

 i samband med

 verkställigheten av

 ett beslut om

 avvisning eller

 utvisning ta hand om

 en handling som avses

 i första stycket, i

 avvaktan på att

 verkställigheten kan

 ske.

6 kap.

1 §

 För utredning i samband En utlänning är

med inresa eller utresa skyldig att stanna

eller i samband med kvar för utredning i

kallelse eller hämtning samband med inresa

enligt 5 kap. 6 § får en eller utresa eller i

utlänning hållas kvar, samband med kallelse

dock inte längre än eller hämtning enligt

nödvändigt och inte i något 5 kap. 6 §, dock inte

fall längre än sex timmar, längre än nödvändigt och

om inte beslut har inte i något fall

meddelats om förvar längre än sex timmar,

enligt 2 eller 3 §. om inte beslut har

 meddelats om förvar

 enligt 2 eller 3 §.

 Vägrar utlänningen

 att fullgöra denna

 skyldighet, får han

 kvarhållas.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 §

 Beslut om förvar

 eller uppsikt fattas

 av den myndighet som

 handlägger ärendet.

 Handläggande

 myndighet är

 polismyndigheten:

 a) från det att

 begäran om inresa

 eller ansökan om

 uppehållstillstånd görs

 och till dess att

 ärendet tas emot av

 Statens invandrarverk

 eller utlänningen

 lämnat landet,

 b) i och med att

 ett beslut om avvisning

 eller utvisning tas emot

 för

 Den verkställande verkställighet, även om

myndigheten fattar en sådan ansökan som

beslut om förvar eller avses i 2 kap. 5 §

uppsikt, när ett beslut tredje stycket görs,

om avvisning eller Statens

utvisning har lämnats invandrarverk:

till myndigheten för i och med att ärendet

verkställighet. tas emot och till dess

 Utan hinder av första att beslut meddelas;

stycket får ett beslut om överklagas beslutet

förvar eller uppsikt eller får det

meddelas av Statens verkställas trots att

invandrarverk i ett det inte vunnit laga

ärende där handlingarna kraft eller på annan

ännu inte har sänts över grund, är verket

till Utlänningsnämnden och handläggande myndighet

av en polismyndighet i till dess ärendet tas

ett ärende där emot av

handlingarna inte har Utlänningsnämnden

överlämnats till respektive

Invandrarverket. polismyndigheten, och

 Utlänningsnämnden:

 i och med att ärendet

 tas emot och till dess

 att beslut meddelas

 och beslutet, i

 förekommande fall, tas

 emot av

 polismyndigheten för

 verkställighet.

 När ett ärende tagits

 emot i det

 departement som har

 till uppgift att

 bereda ärendet, anses

 regeringen som

 handläggande

 myndighet. Beslut i

 frågor om förvar eller

 uppsikt fattas av det

 statsråd som skall

 föredra ärendet. Beslut

 att ta eller hålla

 kvar någon i förvar kan

 inte fattas av

 regeringen.

 Motsvarande gäller

 beträffande uppsikt.

 I ett ärende där

 beslut om inhibition

 kan meddelas med stöd

 av 8 kap. 10 § första

 eller andra stycket

 skall Utlänningsnämnden

 eller regeringen inte

 anses som handläggande

 myndighet innan

 beslut om inhibition

 meddelats.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Polismyndigheten får också fatta beslut om att tillfälligt ta en utlänning i

förvar eller ställa honom under uppsikt, om det inte finns tid att avvakta den

handläggande myndighetens beslut. Beslut med stöd av detta stycke skall

skyndsamt anmälas till den myndighet som handlägger ärendet, och denna myndighet

skall därefter omedelbart pröva om beslutet om förvar eller uppsikt skall

fortsätta att gälla.

7 kap.

17 §

 Ansökan om Ansökan om

uppehållstillstånd enligtuppehållstillstånd enligt 2

2 kap. 5 § tredje kap. 5 b § ges in till och

stycket ges in till och prövas av Utlänningsnämnden.

prövas av

Utlänningsnämnden.

18 §

 Har en utlänning

 lämnat oriktig uppgift

 om sitt namn, sin

 nationalitet eller

 annan omständighet av

 betydelse för hans

 identitet och har

 uppgiften tagits in i

 en myndighets beslut,

 får myndigheten

 besluta om rättelse.

8 kap.

7 §

En polismyndighets beslut om avvisning skall verkställas även om det har

överklagats.

 Statens invandrarverks beslut om avvisning eller utvisning får verkställas

fastän beslutet inte har vunnit laga kraft, om utlänningen har avgett

nöjdförklaring.

 Verkställighet får också Verkställighet får

ske om utlänningen har också ske om

avgett nöjdförklaring utlänningen har avgett

beträffande en domstols nöjdförklaring

dom eller beslut om beträffande en

utvisning på grund av domstols dom eller

brott och åklagaren beslut om utvisning på

medger det. grund av brott och

Verkställighet av åklagaren medger det.

utvisningen får dock inte Ett beslut om

ske förrän en ådömd avvisning eller

fängelsepåföljd har utvisning får dock

avtjänats eller inte verkställas förrän

verkställigheten av den en ådömd fängelsepåföljd

har flyttats över till har avtjänats eller

ett annat land. verkställigheten av

 den har flyttats över

 till ett annat land.

 Har allmänt åtal väckts

 mot utlänningen får ett

 beslut om avvisning

 eller utvisning inte

 verkställas förrän åtalet

 har prövats slutligt,

 såvida inte åtalet läggs

 ned.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

Härigenom föreskrivs att 6 och 12 §§ lagen (1950:382)[1] om svenskt

medborgarskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §[2]

 Utlänning, som Utlänning kan på

 ansökan tas upp till

 svensk medborgare

 1. fyllt aderton år; (naturaliseras) om

 2. sedan fem år eller, han

i fråga om dansk, 1. fyllt arton år,

finländsk, isländsk eller 2. sedan fem år

norsk medborgare, sedan eller, i fråga om

två år har hemvist här i dansk, finländsk,

riket; samt isländsk eller norsk

 3. fört en hederlig medborgare, sedan två

vandel, kan på ansökan år har hemvist här i

upptagas till svensk landet, samt

medborgare 3. har levt skötsamt

(naturaliseras). och hederligt och kan

 förväntas även i framtiden

 iaktta ett sådant

 levnadssätt.

 Finnes det medföra gagn Även om villkoren

för riket att sökanden enligt första stycket

upptages till svensk inte är uppfyllda kan

medborgare eller har naturalisation

sökanden förut ägt svenskt beviljas,

medborgarskap eller är 1. om det är till

sökanden gift med svensk gagn för landet att

medborgare eller sökanden blir svensk

föreligga eljest med medborgare,

hänsyn till sökandens 2. om sökanden

förhållanden särskilda skäl tidigare har varit

för dennes upptagande svensk medborgare

till svensk medborgare, eller är gift med en

må naturalisation svensk medborgare,

beviljas, även om de i eller

första stycket stadgade 3. om det annars

villkoren icke äro med hänsyn till sökandens

uppfyllda. förhållanden finns särskilda

 skäl för ett svenskt

 medborgarskap.

 Frågor om Frågor om

naturalisation prövas av naturalisation prövas

Statens invandrarverk. av Statens

Regeringen avgör dock om invandrarverk.

naturalisation skall Regeringen avgör dock

beviljas på grund av att om naturalisation

det är till gagn för skall beviljas på

riket. grund av att det är

 till gagn för landet.

 Förlorar sökande, som Om en sökande med

har utländskt utländskt

medborgarskap, ej detta medborgarskap inte

i och med sin förlorar det i och med

naturalisation utan sin naturalisation

fordras härför medgivande utan det för en sådan

av den utländska statens verkan krävs ett

regering eller annan medgivande av den

myndighet, må som villkor utländska statens

för medborgarskapets regering eller någon

förvärvande stadgas, att annan myndighet, kan

sökanden inför Statens det som villkor för

invandrarverk inom viss naturalisation anges

tid styrker att dylikt att sökanden inför

medgivande lämnats. Statens invandrarverk

 inom viss tid styrker

 att ett sådant

 medgivande lämnats.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1984:682.

 [2] Senaste lydelse 1991:1574.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 I ett beslut om I ett beslut om

naturalisation skall det naturalisation skall det

bestämmas huruvida bestämmas huruvida

naturalisationen skall naturalisationen skall

omfatta även sökandens omfatta även sökandens

ogifta barn under ogifta barn under arton år.

aderton år.

12 §[3]

Statens invandrarverks beslut enligt denna lag får överklagas till

Utlänningsnämnden utom i fall som avses i andra stycket.

 Beslut av en länsstyrelse, Statens invandrarverk eller Utlänningsnämnden

enligt 11 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Utlänningsnämndens

 beslut får inte överklagas i

 andra fall än som avses i

 andra stycket.

 Bestämmelser om Utlänningsnämnden finns i 7 kap. 3 § andra stycket

utlänningslagen (1989:529).

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [3] Senaste lydelse 1995:11.

2.3 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429)

 Härigenom föreskrivs att 41 § rättshjälpslagen (1972:429)[1] skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

41 §[2]

 Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas i mål eller ärende

 1. hos allmän förvaltningsdomstol angående medgivande till fortsatt tvångsvård

enligt 7, 9, 12 eller 14 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och vid

överklagande enligt 32 eller 33 § samma lag av beslut om intagning för

tvångsvård eller om avslag på en begäran att tvångsvården skall upphöra,

angående medgivande till fortsatt vård enligt 13 § lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård, angående upphörande av sådan vård enligt 16 § samma lag,

vid överklagande av beslut om rättspsykiatrisk vård enligt 18 § första stycket 1

eller 2 samma lag eller angående tillstånd eller återkallelse av tillstånd att

vistas utanför vårdinrättningens område för den som genomgår rättspsykiatrisk

vård med beslut enligt 31 kap. 3 § brottsbalken om särskild

utskrivningsprövning,

 2. hos allmän förvaltningsdomstol angående inskrivning i eller utskrivning

från vårdhem eller specialsjukhus enligt 35 § lagen (1967:940) angående omsorger

om vissa psykiskt utvecklingsstörda,

 3. angående beredande av vård enligt 2 eller 3 §, omedelbart omhändertagande

enligt 6 §, upphörande av vård enligt 21 §, flyttningsförbud enligt 24 § eller

upphörande av flyttningsförbud enligt 26 § lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga eller hos allmän förvaltningsdomstol vid

överklagande enligt 41 § första stycket 1 samma lag,

 4. hos allmän förvaltningsdomstol angående beredande av vård enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall eller angående omedelbart

omhändertagande enligt 13 § samma lag,

 5. angående avvisning enligt utlänningslagen (1989:529), dock inte hos

polismyndighet, såvida inte utlänningen enligt 6 kap. 2 eller 3 §

utlänningslagen hållits i förvar längre än tre dagar,

 6. angående utvisning enligt 4 kap. 3 § utlänningslagen,

 7. angående utvisning och anmälningsplikt enligt lagen (1991:572) om särskild

utlänningskontroll,

 8. angående 8. angående

uppehållstillstånd enligt uppehållstillstånd

2 kap. 5 § tredje stycket enligt 2 kap. 5 b §

utlänningslagen, om utlänningslagen, om

Utlänningsnämnden meddelat Utlänningsnämnden

beslut om inhibition i meddelat beslut om

ärendet om avvisning inhibition i ärendet

eller utvisning, om avvisning eller

 utvisning,

 9. angående verkställighet enligt utlänningslagen, om utlänningen hållits i

förvar sedan mer än tre dagar,

 10. hos regeringen angående beslut enligt 11 § lagen om särskild

utlänningskontroll,

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1993:9.

 [2] Senaste lydelse 1994:141.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11. angående hemsändande av utlänning med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen,

 12. angående förverkande av villkorligt medgiven frihet enligt 26 kap.

brottsbalken,

 13. angående verkställighet utomlands av frihetsberövande påföljd enligt lagen

(1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående

verkställighet av straff m.m. eller lagen (1972:260) om internationellt

samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom,

 14. angående utlämning enligt lagen (1970:375) om utlämning till Danmark,

Finland, Island eller Norge för verkställighet av beslut om vård eller

behandling,

 15. angående kastrering enligt lagen (1944:133) om kastrering, om giltigt

samtycke till åtgärden ej lämnats,

 16. hos allmän förvaltningsdomstol angående tillfälligt omhändertagande enligt

37 §, tvångsisolering enligt 38, 39 eller 41 § eller upphörande av

tvångsisolering enligt 42 § smittskyddslagen (1988:1472).

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

3 Ärendet och dess beredning

Efter bemyndigande av regeringen tillkallade chefen för Kulturdepartementet i

december 1992 en särskild utredare (hovrättslagmannen Gunnel Wennberg) med

uppdrag att göra en översyn av reglerna i utlänningslagen om utvisning på grund

av brott m.m. Utredningen har arbetat under namnet Utvisningsutredningen (Ku

1992:08).

 Utvisningsutredningen lade i december 1993 fram delbetänkandet

Uppehållstillstånd och avvisning (SOU 1993:120) som behandlar den del av

utredningsuppdraget som rör betydelsen av en utlännings levnadssätt i ärenden om

uppehållstillstånd m.m.

 Utredningens sammanfattning av betänkandet och dess lagförslag finns i

bilagorna 1 och 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A95/83/Mp).

 Utvisningsutredningen lade i februari 1994 fram sitt slutbetänkande Vandelns

betydelse i medborgarskapsärenden, m.m. (SOU 1994:33).

 Utredningens sammanfattning av betänkandet och dess lagförslag finns i

bilagorna 4 och 5. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A95/99/Mp).

 Regeringen bemyndigade i april 1992 chefen för Kulturdepartementet att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. Med stöd av bemyndigandet förordnades våren 1992

överdirektören Per-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare. Utredaren, som arbetat

under namnet Utredningen om översyn av vissa delar av utlänningslagstiftningen

m.m. (Ku 1992:05) lade i april 1994 fram sitt slutbetänkande Särskilda skäl _

utformning och tillämpning av 2 kap. 5 § och andra bestämmelser i

utlänningslagen (SOU 1994:60). Några förslag i betänkandet rör frågor som kan

komma att behandlas också av nu pågående utredningar om verkställighet av beslut

om avvisning och utvisning (Ku 1994:07) och om regeringens ansvar för praxis i

utlänningsärenden och prövningsförfarandet vid ansökan om uppehållstillstånd (Ku

1994:06). Dessa frågor liksom övriga frågor i betänkandet som inte tas upp i

denna proposition bör inte bli föremål för lagstiftningsåtgärder för närvarande.

 En sammanfattning av senast nämnda betänkande finns i bilaga 7. Utredningens

lagförslag finns i bilaga 8.

 Synpunkter på betänkandet såvitt avser den del som rör möjligheterna att

bevilja uppehållstillstånd efter inresan har inhämtats vid en av

Kulturdepartementet anordnad utfrågning med företrädare för närmast berörda

myndigheter samt några frivilligorganisationer. En förteckning över dem som

deltog i utfrågningen finns i bilaga 9. En utskrift av vad som framfördes vid

utfrågningen finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr Ku94/1556/Mp).

Betänkandet i övriga delar har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 10. En sammanställning av remissyttrandena

finns tillgänglig i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A95/118/Mp).

 Regeringen lade i prop. 1994/95:21 _ efter att ha inhämtat yttrande av

Lagrådet _ fram förslag i huvudsaklig överensstämmelse med förslagen i

betänkandet såvitt avser den del som rör möjligheterna att bevilja

uppehållstillstånd efter inresan. Regeringen följde därvid Lagrådets förslag

till utformning av lagtexten. Propositionens lagförslag finns i bilaga 11

 Socialförsäkringsutskottet har i betänkandet 1993/94:SfU27 Uppehållstillstånd

för anhöriga på eget initiativ tagit upp frågan om uppehållstillstånd på grund

av anknytning genom äktenskap eller sammanboende med en här i landet bosatt

person och därvid behandlat även möjligheterna att få uppehållstillstånd när

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning föreligger. Prop. 1994/95:21

har återkallats av regeringen (skrivelse 1994/95:30) för att göra det möjligt

att i ett sammanhang behandla frågan om uppehållstillstånd på grund av

anknytning både för den som har ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning och för den som inte har ett tidigare avlägsnandebeslut.

 I en inom Kulturdepartementet i november 1994 upprättad promemoria har

behandlats möjligheterna att få uppehållstillstånd när det finns ett

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. En sammanfattning av

promemorian och dess lagförslag finns i bilagorna 12 och 13.

 Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns

i bilaga 14. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A95/134/Mp).

 Regeringen beslutade den 9 februari 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 15 och som främst behandlar betydelsen av en

utlännings levnadssätt i ärenden om uppehållstillstånd och medborgarskap.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 16.

 Lagrådet har påpekat att det i lagrådsremissen använda ordet vandel numera

måste betraktas som något ålderdomligt och förordat att i stället i 2 kap. 4 a §

uttrycket "leva skötsamt och hederligt" skall användas. Det leder till

följdändringar även i andra paragrafer i utlänningslagen och lagen om svenskt

medborgarskap. Lagrådet har vidare föreslagit viss justering av den föreslagna

lagtexten i 2 kap. 4 b §, 3 kap. 4 §, 6 kap. 1 § samt 7 kap. 18 §

utlänningslagen. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag till

utformning av lagtexten.

 Regeringen beslutade den 23 februari 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 17 och som behandlar möjligheterna att få

uppehållstillstånd efter inresan i Sverige.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 18. Lagrådet har föreslagit viss justering

av den föreslagna lagtexten i 2 kap. 5 § utlänningslagen. Regeringen har i

propositionen följt Lagrådets förslag.

4 Nuvarande ordning

4.1 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd

4.1.1 Asylberättigade utlänningar

Enligt 3 kap. 1 § utlänningslagen (UtlL) avses med asyl ett uppehållstillstånd

som beviljas en utlänning därför att

 1. han är flykting,

 2. han är krigsvägrare, eller

 3. han, utan att vara flykting, inte vill återvända till hemlandet på grund av

de politiska förhållandena där och kan åberopa tungt vägande omständigheter till

stöd för detta (s.k. de factoflykting).

Flyktingar

I 3 kap. 2 § UtlL definieras vem som skall anses som flykting. Definitionen är

hämtad från 1951 års Genève-konvention angående flyktingars rättsliga ställning

och innebär att en utlänning skall anses som flykting, om han befinner sig

utanför det land som han är medborgare i, därför att han känner välgrundad

fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en

viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning,

och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av detta

lands skydd. I ett andra stycke anges att även statslösa personer kan vara

flyktingar om de av samma skäl befinner sig utanför det land där de tidigare har

haft sin vanliga vistelseort.

 I 3 kap. 4 § UtlL föreskrivs att en flykting har rätt till asyl i Sverige _

såvida det inte finns synnerliga skäl att inte bevilja asyl eller utlänningen

inte har behov av skydd i Sverige på grund av att han eller hon redan har eller

kan bedömas ha möjlighet att få asyl i annat land.

 Synnerliga skäl att inte bevilja asyl för en flykting kan vara hänsyn till

rikets säkerhet eller att det föreligger omständigheter som gör att

Genève-konventionens skyddsbestämmelser inte är tillämpliga, som att sökanden

gjort sig skyldig till krigsförbrytelser eller brott mot freden eller grovt

icke-politiskt brott utanför skyddslandet (jfr Genève-konventionen kap. 1

artikel 1 C samt F).

 Endast i ett fåtal fall har det förekommit att någon som bedömts vara flykting

fått sin asylansökan avslagen på den grunden att det bedömts finnas synnerliga

skäl att inte bevilja asyl. Det har vid fall av grov icke-politisk brottslighet

förekommit exempelvis om sökanden dömts till 4_5 års fängelse eller mer för

grovt våldsbrott eller grovt narkotikabrott.

 Ett skäl till att avslag förekommit endast i ett fåtal fall är de

begränsningar som ställts upp i fråga om verkställigheten. Enligt 8 kap. 2 §

UtlL får visserligen en utlänning sändas till ett land, där han riskerar

förföljelse, om det inte går att sända honom till något annat land och han genom

ett synnerligen grovt brott visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara

för allmän ordning och säkerhet att låta honom stanna i Sverige. Detta gäller

dock inte om den förföljelse som hotar honom i det andra landet innebär fara för

hans liv eller annars är av särskilt svår beskaffenhet. I 8 kap. 1 § UtlL finns

vidare ett ovillkorligt förbud mot att verkställa ett beslut om avvisning eller

utvisning till ett land om det finns grundad anledning att tro att utlänningen

där skulle vara i fara att straffas med döden eller med kroppsstraff eller att

utsättas för tortyr.

 Med hänsyn till dessa begränsningar har återsändande ofta inte bedömts kunna

ske i de fall där avslag på grund av brottslighet aktualiserats och

avlägsnandebeslut har då heller inte meddelats.

De factoflyktingar och krigsvägrare

Som framgått av det föregående definieras en de factoflykting som en person som,

utan att vara flykting, inte vill återvända till sitt hemland på grund av de

politiska förhållandena där och kan åberopa tungt vägande omständigheter till

stöd för detta.

 Enligt 3 kap. 3 § UtlL avses med krigsvägrare en utlänning som har övergett en

krigsskådeplats eller som har flytt från sitt hemland eller behöver stanna i

Sverige för att undgå förestående krigstjänstgöring.

 I 3 kap. 4 § UtlL stadgas att de factoflyktingar och krigsvägrare har rätt

till asyl, om det inte finns särskilda skäl att inte bevilja asyl.

 "Särskilda skäl" att vägra asyl för de factoflyktingar och krigsvägrare kan

vara omständigheter som hänsyn till rikets säkerhet eller grov brottslighet som

nämnts ovan under avsnittet om flyktingar. Till skillnad från vad som gäller i

fråga om flyktingar får vidare hänsyn tas till Sveriges möjligheter att ta emot

utlänningar vid sidan av den reglerade invandringen (se bl.a. prop. 1983/84, s.

36).

 Invandrarpolitiska kommittén anförde i sitt betänkande Invandringspolitiken

Förslag (SOU 1983:29, s. 126 f.) att särskilda skäl att vägra tillstånd för den

kategori som nu benämns de factoflyktingar även borde vara vissa fall av

asocialitet. De fall kommittén avsåg var vissa avvisnings- och utvisningsgrunder

enligt dåvarande utlänningslag, nämligen

_ om det kan antas att utlänningen inte kommer att ärligen försörja sig,

_ om han på grund av tidigare ådömt frihetsstraff eller någon annan omständighet

 skäligen kan antas komma att begå brott,

_ om det med hänsyn till hans föregående verksamhet eller i övrigt skäligen kan

 befaras att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

 underrättelseverksamhet,

_ om han yrkesmässigt bedriver otukt eller i övrigt underlåter att ärligen

 försörja sig, samt

_ om han är missbrukare av alkohol eller narkotika och med anledning därav

 befinns vara farlig för någon annans personliga säkerhet eller leva på ett

 grovt störande sätt.

 Föredragande statsrådet godtog i prop. 1983/84:144 (s. 39 f.) vad kommittén

anfört. Föredraganden tillade att vilken vikt som borde fästas vid s.k.

vandelssynpunkter självfallet blev beroende av tyngden av de omständigheter av

humanitär-politisk art som sökanden åberopade. Någon klar praxis har inte

utvecklats när det gäller hur grov brottslighet eller asocialitet som det skall

vara fråga om för att asyl skall vägras en de factoflykting eller krigsvägrare.

4.1.2 Andra tillståndssökande än asylberättigade

Enligt 2 kap. 4 § UtlL får uppehållstillstånd ges till

_ en utlänning som är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller som

 annars har särskild anknytning till Sverige,

_ en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige, eller

_ en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning ordnad

 på något annat sätt.

 Det är således i dessa fall _ till skillnad från i asylfallen _ inte fråga om

någon rätt till uppehållstillstånd utan om en möjlighet för den

tillståndsgivande myndigheten att bevilja tillstånd. I åtskilliga fall

föreligger dock en på förarbeten grundad mycket fast praxis som innebär att

tillstånd inte kan vägras utan att det föreligger starka skäl som talar mot att

tillstånd beviljas. Av paragrafens sista stycke framgår att regeringen får

föreskriva att uppehållstillstånd kan ges även i andra fall

 Till skillnad från vad som gäller för flyktingar, de factoflyktingar och

krigsvägrare finns det i fråga om ovan nämnda grupper inte uttryckt i lagtexten

i vilken mån hänsyn vid tillståndsprövningen skall tas till skäl som talar mot

beviljande av tillstånd. En sådan uttrycklig bestämmelse fanns i 1980 års

utlänningslag liksom i tidigare utlänningslagar men togs bort genom 1989 års lag

utan att några uttalanden om orsaken gjordes. Bestämmelsen i 1980 års

utlänningslag innebar att uppehållstillstånd kunde vägras om det antingen

förelåg sådana omständigheter som nu finns angivna som avvisningsgrunder i 4

kap. 2 § 2_4 UtlL eller om utlänningen yrkesmässigt bedrev otukt eller underlät

att ärligen försörja sig eller var missbrukare av alkohol eller narkotika och

med anledning därav befanns vara farlig för någon annans personliga säkerhet

eller leva på ett grovt störande sätt. Att utlänningens levnadssätt ändå i

praxis lagts till grund för avslagsbeslut kommer att framgå av redovisningen i

det följande.

Humanitära skäl

Enligt prop. 1988/89:86 (s. 147) kan det här vara fråga om personer som på grund

av sjukdom eller personliga förhållanden inte bör nekas uppehållstillstånd här.

Vidare sägs bl.a. att hit också hör personer som inte omfattas av reglerna om

asyl i 3 kap. men där förhållandena i det land till vilket utlänningen skulle

behöva resa är sådana att det skulle te sig inhumant att tvinga honom eller

henne att återvända dit, exempelvis på grund av ett pågående krig. Den

kortfattade beskrivningen i prop. 1988/89:86 avser en mycket stor grupp

människor. Så t.ex. har de flesta som flytt undan inbördeskriget i Bosnien fått

stanna här av humanitära skäl. Motsvarande gällde tidigare de som flydde undan

inbördeskriget i Libanon.

 I praxis har vid avgörande av ansökningar grundade på humanitära skäl

motsvarande bedömningar gjorts som i fråga om de factoflyktingar och

krigsvägrare när det gäller skäl som talar mot att tillstånd beviljas. En

vägning har då skett mellan tyngden av anmärkningarna mot utlänningens

levnadssättt och styrkan av de humanitära skälen. Förhållandena i Bosnien i dag

och tidvis tidigare i Libanon har dock varit sådana att det inte framstått som

möjligt att av vare sig humanitära eller praktiska skäl verkställa ett

avlägsnandebeslut dit. Tillstånd har då beviljats även om det varit fråga om

mycket allvarlig misskötsamhet. Att i några sådana fall ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd beviljats kommer att behandlas närmare i avsnitt 4.1.3.

 En särskild typ av humanitära skäl utgör de s.k. vistelsetidsreglerna som

tillämpats från tid till annan. De två senaste exemplen utgörs av förordningarna

1991:1999 och 1994:189 om uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Enligt

den första förordningen skulle uppehållstillstånd få beviljas för utlänningar

som den 1 januari 1992 kommit att vistas i Sverige mer än 18 månader _ eller i

fråga om barnfamiljer ett år _ efter det att ansökan om uppehållstillstånd

gjorts och som inte fått slutligt beslut i sitt ärende. Den senare förordningen

innebär att utlänningar som sökt asyl före den 1 januari 1993 på motsvarande

sätt får beviljas uppehållstillstånd om ansökan avser barn som den 1 januari

1993 var under 18 år eller gäller en familj med barn som vid denna tid var under

18 år. Enligt båda förordningarna gäller att tillstånd får beviljas om inte

"särskilda skäl" talar däremot. Av förordningsmotiven (1991:8 resp. 1994:1)

framgår att ett särskilt skäl kan vara att sökanden själv eller någon medlem av

sökandens familj vid ankomsten eller senare handlat på ett sådant sätt som ger

anledning att ifrågasätta utlänningens beredvillighet att iaktta grundläggande

normer i det svenska samhället och att brott kan vara en sådan omständighet.

 Den praxis som utvecklats vid tillämpningen av båda de nämnda förordningarna

innebär att uppehållstillstånd har vägrats även vid fall av relativt ringa

brottslighet. Det har i vissa fall skett redan vid domar om 30 dagsböter om

brottet legat relativt nära i tiden. Om brott av lindrigare karaktär legat långt

tillbaka i tiden och det inte funnits några andra anmärkningar mot utlänningens

levnadssättt har det dock inte hindrat att uppehållstillstånd beviljats.

Anhöriga

Genom prop. 1983/84:144 Invandrings- och flyktingpolitiken har grunden lagts för

en mycket fast praxis när det gäller kretsen av anhöriga som bör beviljas

uppehållstillstånd. Denna praxis har senare bekräftats genom uttalanden i prop.

1988/89:86. Den innebär bl.a. att uppehållstillstånd regelmässigt beviljas för

make/maka eller sambo, hemmavarande barn under 20 år, ensamstående förälder med

minst ett vuxet barn bosatt i Sverige samt åldriga föräldrar med majoriteten av

de vuxna barnen bosatta i Sverige. Efter en prövning av samtliga omständigheter

i ärendet kan uppehållstillstånd beviljas också i vissa andra fall, t.ex. om det

rör sig om någon annan släkting som alltid bott tillsammans med en familj som nu

finns i Sverige eller en person som har samtliga nära släktingar bosatta här

(s.k. sista länk).

 Som framgått ovan finns inte i nuvarande utlänningslag några bestämmelser om

att hänsyn skall tas till utlänningens levnadssätt vid prövning av ansökningar

från anhöriga till här bosatta. Regeringen har emellertid i flera vägledande

beslut uttalat att anmärkningar mot utlänningens skötsamhet och hederlighet bör

vägas in vid bedömningen av om uppehållstillstånd bör beviljas på grund av

anknytning. Trots anknytning som enligt fast praxis skulle leda till att

uppehållstillstånd beviljades har tillstånd sålunda vägrats för en person som

vid mer än ett tillfälle dömts till dagsböter för snatteri, för en person som en

gång godkänt strafföreläggande för snatteri och som visat prov på asocialt

beteende enligt incidentrapporter från en förläggning och som därutöver stod

under åtal för flera brott samt för en person som dömts till fängelse sex

månader för bl.a. varusmuggling.

Övrig invandring

Som framgått ovan får uppehållstillstånd ges också till en utlänning som har

fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning tryggad på något annat sätt.

Den senare kategorin består huvudsakligen av egna företagare och fria

yrkesutövare. Antalsmässigt är det fråga om mycket små grupper.

 Med stöd av bemyndigandet i 2 kap. 4 § sista stycket UtlL har regeringen

utfärdat närmare föreskrifter om uppehållstillstånd för gäststuderande (3 kap. 4

§ utlänningsförordningen /UtlF/). Under vissa förutsättningar skall således

tillstånd beviljas för gäststuderande, om inte särskilda talar mot det.

 Med stöd av nämnda bemyndigande har regeringen vidare i 5 a och 5 b §§ UtlF

föreskrivit att uppehållstillstånd skall beviljas för personer som har rätt till

det enligt EES-avtalet. Efter Sveriges anslutning till Europeiska unionen är

dessutom rådets olika förordningar om den fria rörligheten för personer inom

unionen direkt gällande i Sverige.

 Beträffande samtliga ovan nämnda grupper torde gälla att uppehållstillstånd

kan vägras på grund av utlänningens misskötsamhet i samma utsträckning som

gäller i fråga om anhöriga.

 När det gäller tillstånd för EU-medborgare framgår av direktiv 64/221/EEG av

den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska

medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till

allmän ordning, säkerhet eller hälsa att staterna får avvika från bestämmelserna

om den fria rörligheten för personer endast av hänsyn till allmän ordning,

säkerhet eller hälsa. Enligt direktivets artikel 3 skall åtgärder vidtagna med

hänsyn till allmän ordning eller säkerhet grunda sig uteslutande på den berörda

personens eget uppförande. Direktivet torde inte hindra att en prövning av

utlänningens skötsamhet och hederlighet görs i samma utsträckning som

beträffande anhöriga.

4.1.3 Tidsbegränsade uppehållstillstånd

Ett uppehållstillstånd kan ges för viss tid, tidsbegränsat uppehållstillstånd,

eller utan tidsbegränsning, permanent uppehållstillstånd. Tidigare gällde att en

utlänning som fick stanna i Sverige normalt beviljades ett första

uppehållstillstånd för ett år och att först därefter permanent

uppehållstillstånd beviljades. Från år 1985 gäller emellertid att den som

beviljas tillstånd för bosättning i Sverige normalt beviljas permanent

uppehållstillstånd från början. Anledningen till ändringen var att det mycket

sällan förekom att förlängning av det första uppehållstillståndet vägrades på

grund av misskötsamhet eller av något annat skäl. Det framstod därför som ett

slöseri med resurser att ha en förnyad prövning efter ett år. Beträffande valet

mellan tidsbegränsat uppehållstillstånd och permanent uppehållstillstånd anförde

föredragande statsrådet i prop. 1983/84:144 bl.a. följande (s.88):

 "Liksom hittills bör emellertid generellt gälla, att verket alltid har frihet

att välja att utfärda ett tidsbegränsat uppehållstillstånd även till en

utlänning som avser att bosätta sig här och tillåts göra detta. Skäl kan ibland

finnas till detta, exempelvis när tveksamhet råder om utlänningens vandel eller

försörjningsförmåga, när vistelsen här avses bli begränsad till viss tid eller

utlänningen har uttryckt önskan att endast få tidsbegränsat uppehållstillstånd."

 Trots uttalandena i propositionen, som ju uttryckligen anger att ett skäl att

bevilja tidsbegränsat uppehållstillstånd kan vara tveksamhet om sökandens

skötsamhet, kom i praktiken permanent uppehållstillstånd att beviljas

regelmässigt i alla fall där det var fråga om bosättning i Sverige. I några

vägledande beslut i april 1994 beviljade regeringen emellertid tidsbegränsat

uppehållstillstånd för personer som gjort sig skyldiga till brott och dömts till

strängare påföljd än böter eller dömts för upprepad brottslighet. Det rörde sig

om personer från Bosnien och Somalia som i normalfallet skulle ha beviljats

tillstånd av humanitära skäl och där domstolen inte beslutat om utvisning i

samband med domen i brottmålet. Verkställighet till hemlandet bedömdes heller

inte i något av fallen för närvarande vara möjlig med hänsyn till situationen i

sökandenas hemländer. I besluten uttalade regeringen bl.a. följande:

 "Om utlänningen begått brott kan det bli aktuellt att överväga om endast ett

tidsbegränsat uppehållstillstånd, som en form av prövotid, skall meddelas.

 Tidsbegränsade uppehållstillstånd för emellertid med sig nackdelar för såväl

samhället som den enskilde. Nackdelarna blir särskilt framträdande om en sådan

ordning används i större omfattning. Det är omständigheter som måste vägas in

vid bedömningen av om tidsbegränsat uppehållstillstånd bör beviljas i det

enskilda fallet. Å andra sidan kan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd vara

motiverat i vissa fall för att ge tydliga signaler om att brottslighet inte

accepteras. Så kan vara fallet om det är fråga om brott där påföljden blir

svårare än böter eller när det är fråga om mindre allvarlig brottslighet som är

upprepad och systematisk."

 I de aktuella fallen beviljades tidsbegränsade uppehållstillstånd för en tid

av sex månader. Det framgår inte av besluten hur lång den prövotid, som det

talas om, skall vara.

 I besluten sägs vidare att tidsbegränsade uppehållstillstånd för med sig

nackdelar för såväl samhället som den enskilde. Därmed torde främst avses

nackdelar för den enskilde i form av osäkerhet om framtiden och nackdelar för

samhället genom att de berörda personerna inte kommer att omfattas av det

kommunala flyktingmottagandet och att de, även om de har rätt att arbeta, torde

komma att få svårt att finna sysselsättning och att de därmed kommer att belasta

kommunernas socialtjänst.

4.1.4 Återkallelse av uppehållstillstånd

Enligt 2 kap. 11 § UtlL får ett uppehållstillstånd återkallas

_ om utlänningen inte försörjer sig på ett ärligt sätt eller bedriver sådan

 verksamhet som kräver arbetstillstånd utan att ha sådant tillstånd,

_ om utlänningen på grund av ett tidigare ådömt frihetsstraff eller någon annan

 särskild omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något

 annat nordiskt land, eller

_ om det med hänsyn till utlänningens tidigare verksamhet eller i övrigt kan

 antas att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

 underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Av 2 kap. 9, 10 och 12 §§ UtlL framgår att uppehållstillstånd kan återkallas

även i vissa andra fall. Återkallelse skall således ske om utlänningen lämnat

oriktiga uppgifter om sin identitet såvida det inte kan antas att den oriktiga

uppgiften inte har inverkat på tillståndsbeslutet eller om andra särskilda skäl

talar emot det. Uppehållstillstånd får återkallas om utlänningen medvetet har

lämnat andra oriktiga uppgifter än om sin identitet eller medvetet förtigit

omständigheter som varit av betydelse för att få tillståndet. Ett permanent

uppehållstillstånd skall vidare återkallas om utlänningens bosättning i Sverige

upphör.

 Den återkallelsemöjlighet som nu finns i 2 kap. 11 § UtlL infördes år 1985.

Avsikten var att göra det möjligt att utnyttja fördelarna med att bevilja

permanent uppehållstillstånd utan att först ha meddelat ett tidsbegränsat.

Tidsfristen för återkallelse var då ett år men utsträcktes genom 1989 års

utlänningslag till två år. Bakgrunden var att möjligheterna till utvisning på

grund av asocialitet samtidigt togs bort och tidsfristen om ett år för

återkallelse ansågs då vara alltför kort. Beträffande tvåårsfristen anförde

föredragande statsrådet i prop. 1988/89:86 bl.a. följande (s. 65):

 "Eftersom det kan vara mycket svårt att få kontakt med personer, som för ett

asocialt eller kriminellt liv, bör återkallelse kunna ske även om utlänningen

inte personligen har kunnat underrättas om ärendet inom tvåårsfristen. Det bör

vara tillräckligt att detta registrerats hos Invandrarverket, oavsett om det har

anhängiggjorts genom en ingiven handling eller tagits upp ex officio.

Tvåårsfristen bör räknas från den tidpunkt då utlänningen började vistas i

landet med uppehållstillstånd."

 I praxis har uppehållstillstånd återkallats på grund av utlänningens bristande

skötsamhet endast i undantagsfall. Det torde hänga samman med dels att

Invandrarverket får kännedom om sådana anmärkningar först på ett sent stadium,

ofta först efter tvåårstidens utgång, dels att ärenden av denna typ tenderar att

bli långt utdragna och att när ärendet är klart för beslut det ofta föreligger

starka skäl som talar emot återkallelse, exempelvis att det rör sig om en familj

med barn som fått stark anknytning hit genom en längre tid i svensk skola.

 Av 2 kap. 11 § sista stycket UtlL framgår att regeringen får föreskriva att

uppehållstillstånd får återkallas även i andra fall för utlänningar som fått

tillstånd i enlighet med EES-avtalet. Med stöd av bemyndigandet har regeringen i

3 kap. 5 c § UtlF föreskrivit att ett uppehållstillstånd för den som grundar sin

rätt till vistelse här på EES-avtalet får återkallas om utlänningen inte

försörjer sig eller annars saknar egna medel för sitt uppehälle här.

Uppehållstillstånd för familjemedlem som är medborgare i en stat utanför EES kan

även återkallas om anknytningen till medborgaren i EES-staten bryts och

familjemedlemmen inte har rätt att stanna i Sverige på någon annan grund.

 Med hänsyn till den korta tid EES-avtalet varit i kraft är det naturligt att

det ännu inte finns någon praxis när det gäller återkallelse av

uppehållstillstånd i dessa fall.

4.2 Avvisning på grund av levnadssättet

Förutsättningarna för avvisning på grund av bristande skötsamhet eller

hederlighet finns angivna i 4 kap. 2 § 2_4 UtlL. En utlänning får således

avvisas

_ om han tänker söka sitt uppehälle i Sverige eller i något annat nordiskt land

 och det kan antas att han inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt

 eller att han kommer att bedriva sådan verksamhet som kräver arbets-tillstånd

 utan att ha sådant tillstånd,

_ om han på grund av tidigare ådömt frihetsstraff eller någon annan särskild

 omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något annat

 nordiskt land, eller

_ om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att

 han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

 underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Avvisning i ovan nämnda fall får enligt paragrafens sista stycke inte ske

senare än tre månader efter utlänningens ankomst till Sverige och inte om

utlänningen har visering eller uppehållstillstånd.

 Avvisning på någon av ovan angivna grunder sker mycket sällan i praktiken. I

samband med inresan föreligger endast i undantagsfall sådan kunskap om

utlänningen att bedömning kan göras att någon av de nämnda avvisningsgrunderna

föreligger. Den som söker tillstånd efter inresan gör det i allmänhet inte under

den allra första tiden av vistelsen här. Utlänningen kan då ofta inte avvisas

enligt 4 kap. 2 § UtlL eftersom det krävs att ett sådant beslut fattas inom tre

månader efter utlänningens ankomst till Sverige.

4.3 Återkallande av medborgarskap

Enligt 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen får inte någon medborgare som är

eller har varit bosatt i riket berövas sitt medborgarskap i något annat fall än

då han samtidigt, efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmän

tjänst, blir medborgare i någon annan stat.

 I förslaget till medborgarskapslag fanns i lagrådsremissen ett förslag om

frånkännande av medborgarskap (expatriering). För expatriering skulle enligt

förslaget krävas att den som naturaliserats dömts för vissa mycket grova brott.

Departementschefen anförde bl.a. följande (prop. 1950:217, s. 51 f.):

 "De delegerades förslag, att naturaliserad person under särskilda

förutsättningar skall kunna fråntagas svenskt medborgarskap, ha hos mig liksom

hos flera remissinstanser väckt vissa betänkligheter. Anledningen till mina

betänkligheter är bl.a. att medborgarskapet för naturaliserade personer skulle

undergå en viss principiell förändring samt att expatriering i regel skulle leda

till att den expatrierade bleve statslös. Avsaknaden av medborgarskapet medför

nämligen så betydande olägenheter för den enskilde, att man i princip bör sträva

efter att i möjligaste mån förhindra uppkomsten av statslöshet. Det oaktat har

jag, ehuru med stor tvekan, stannat för att i princip ansluta mig till förslaget

att expatriering under vissa begränsade förutsättningar skall kunna ske. Till

att börja med kan man icke bortse från att möjligheten till expatriering kan

vara av värde i vissa hänseenden. Frånsett att det känslomässigt framstår som

stötande att man ej skall kunna frånkänna den medborgarskapet som i handling

grovt svikit det land som upptagit honom som sin medborgare kan framhållas

följande. En expatriering av den som dömts för landsförrädisk eller liknande

verksamhet innebär, såsom de delegerade påpekat, ett i viss mån ökat skydd för

att han icke fortsätter sin skadliga verksamhet. Den som frånkänts det svenska

medborgarskapet kan nämligen _ i motsats till svenska medborgare _ utvisas ur

landet eller, om utvisning ej är möjlig, underkastas andra ingripanden enligt

utlänningslagstiftningen. Det är vidare ej uteslutet att blotta risken för

expatriering kan medverka till att hindra en naturaliserad från att gå främmande

makts ärenden. En starkt bidragande orsak till mitt ställningstagande har även

varit, att de flesta demokratiska länder med krigserfarenheter ansett sig icke

kunna undvara expatrieringsinstitutet."

 Lagrådet anförde bl.a. följande (prop. 1950:217, s. 90 f.):

 "Om naturaliserade i motsats till andra medborgare skulle kunna i nu

föreslagen ordning förlora sitt medborgarskap, kunde det med fog göras gällande,

att deras rättigheter och förmåner icke vore desamma som andra medborgares. Ett

införande av institutet expatriering i svensk rätt synes med hänsyn härtill

förutsätta en grundlagsändring."

 Med hänsyn till Lagrådets ställningstagande lades något förslag om

expatriering inte fram i propositionen. Departementschefen anförde emellertid

att det inte borde vara uteslutet att senare ta upp frågan till förnyat

övervägande.

 Rätten till och förlust av medborgarskap behandlas i flera internationella

konventioner som Sverige tillträtt. Den enda konvention som direkt tar upp

frågan om återkallande av medborgarskap är FN:s konvention om begränsning av

statslöshet, antagen av FN den 30 augusti 1961. Enligt artikel 8 i konventionen

skall en fördragsslutande stat inte beröva någon medborgarskapet om det skulle

göra vederbörande statslös. Undantag görs dock för det fall att medborgarskapet

har erhållits genom osanna uppgifter eller bedrägligt beteende.

4.4 Levnadssättets betydelse i medborgarskapsärenden

Gällande bestämmelser om förvärv och förlust av svenskt medborgarskap finns i

lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap (medborgarskapslagen).

 Enligt 6 § första stycket medborgarskapslagen kan en utlänning på ansökan

upptas till svensk medborgare (naturaliseras) om vissa i paragrafen närmare

angivna villkor är uppfyllda. För naturalisation fordras att utlänningen fyllt

18 år, sedan fem år eller, i fråga om medborgare i annat nordiskt land sedan två

år har hemvist i Sverige, samt "fört en hederlig vandel". Naturalisation får

beviljas även om de uppställda villkoren inte är uppfyllda, om det är till gagn

för Sverige eller sökanden förut varit svensk medborgare eller är gift med en

svensk medborgare eller om det annars med hänsyn till sökandens förhållanden

finns särskilda skäl för att han eller hon tas upp till svensk medborgare.

 Ansökan om naturalisation ges in till polismyndigheten i den ort där sökanden

är folkbokförd. Polisen skall göra den utredning som behövs för ärendets

prövning. Utredningen skall avse sökandens personliga förhållanden samt frågan i

vilken omfattning han eller hon fullgjort eventuell underhållsskyldighet och

uppfyllt sina förpliktelser mot det allmänna. Polisen hämtar in uppgifter från

kronofogdemyndigheten och försäkringskassan samt i vissa fall från

socialnämnden. När utredningen är klar sänds den till Invandrarverket för

beslut. Invandrarverket hämtar in utdrag ur polisregistret och kontrollerar med

säkerhetspolisen.

 I propositionen till medborgarskapslagen (prop. 1950:217) anfördes bl.a.

följande angående kravet på "hederlig vandel" (s. 42):

 "Kravet på hederlig vandel synes lämpligen kunna ges den formuleringen att

sökanden skall ha fört en hederlig vandel. Härav följer emellertid inte att en

person, som vid något tillfälle begått ett brott, för all framtid bör vara

utesluten från möjlighet att erhålla svenskt medborgarskap. I praxis har man

också bortsett från en del i mindre grad klandervärda förhållanden och i viss

mån även från mera allvarliga sådana som ligger långt tillbaka i tiden."

 Tidigare krävdes även att sökanden skulle ha möjlighet att försörja sig och

sin familj. I samband med att försörjningskravet avskaffades år 1976 anförde

föredragande statsrådet följande i prop. 1975/76:136 (s. 32 f.):

 "Bristande försörjningsförmåga skall inte längre i och för sig utgöra

naturalisationshinder. En annan fråga är i vad mån en sökande som medvetet

underlåter att försöka ärligen försörja sig och i övrigt göra rätt för sig skall

kunna naturaliseras. Ett av villkoren enligt 6 § medborgarskapslagen för

naturalisation är att sökanden har fört en hederlig vandel.--- I

naturalisationsärenden utreds om sökanden har begått brott eller om det

föreligger vandelsanmärkningar av annat slag, såsom t.ex. misskötsamhet i

arbetet, spritmissbruk, försummad underhållsplikt och förfallna obetalda bötes-

och skatteskulder. I promemorian /Förvärv av svenskt medborgarskap, Ds A

1975:14/ (8.3.3) anförs att försörjningsvillkorets avskaffande medför

konsekvenser i fråga om tillämpningen av vandelsvillkoret. I vissa av de fall då

en ansökan nu avslås på grund av sökandens bristande försörjningsförmåga får i

stället prövas om vandelsvillkoret är uppfyllt. De fall som åsyftas är sådana då

sökanden inte gör vad som skäligen kan begäras för att betala skatter, böter

eller underhållsskulder eller för att försörja sig. Naturalisation innebär att

en utlänning under vissa givna förutsättningar beviljas svenskt medborgarskap.

Någon absolut rätt härtill föreligger inte, även om villkoren i och för sig är

uppfyllda. Det måste vara rimligt att som förutsättning för naturalisation till

svensk medborgare uppställa vissa skötsamhetskrav. I detta hänseende krävs för

närvarande att sökanden har fört en hederlig vandel. Naturalisationsinstitutet

förutsätter en diskretionär prövning av medborgarskapsansökningar. Det är därför

naturligt att utforma vandelsvillkoret liksom övriga villkor positivt, dvs. att

uppställa krav på hederlig vandel. Det nuvarande kravet att sökanden skall föra

en hederlig vandel bör behållas. Det får i praxis närmare anges i vilka fall

vandelsvillkoret inte skall anses uppfyllt. En sådan praxis finns sedan lång

tid. Jag har inte för avsikt att nu generellt ange ändrade riktlinjer för denna.

Den omständigheten att sökanden har uppburit socialhjälp eller underlåtit att

betala skatter, böter och underhåll kan i vissa fall få betydelse för

vandelsprövningen. Det bör emellertid endast i fall av mera allvarlig

försummelse eller av asocialitet komma i fråga att av nu nämnda skäl avslå en

naturalisationsansökan".

 Utredningen redovisar i sitt betänkande (SOU 1994:33) den praxis som kommit

att utvecklas rörande det s.k. vandelsvillkoret i medborgarskapsärenden.

Redovisningen bygger i stor utsträckning på uppgifter i Invandrarverkets handbok

Medborgarskap. Från denna redovisning kan följande nämnas.

 En sökande som begått brott och dömts för detta kan _ om övriga villkor är

uppfyllda _ bli svensk medborgare efter en viss tid (karenstid) som varierar med

påföljden. Exempelvis skall i praxis tre år ha förflutit efter brottets begående

innan den som dömts till ett kortare fängelsestraff tas upp till svensk

medborgare. Om domen eller verkställigheten ligger nära tidpunkten för

medborgarskapsprövningen bedöms det i vissa fall lämpligt att vänta utöver den

uppställda karenstiden med att ta upp sökanden till svensk medborgare. Även

misstanke om brott vägs i vissa fall in vid prövningen. De karenstider som

gäller är följande:

 De som dömts till:

kan tas upp till svensk medborgare tidigast (karenstid)

 Dagsböter 60 _ 79 1 år efter brottets

 Dagsböter 80 _ begående

 Fängelse 14 dagar

 Fängelse 1 mån _ 2 år efter brottets

 Fängelse 4 mån _ begående

 Fängelse 8 mån _ 3 år efter brottets

 Fängelse 1 år _ begående

 Fängelse 2 _ 3 år 4 år efter brottets

 Fängelse 4 _ 5 år begående

 Fängelse 6 år _ 5 år efter brottets

 begående

 6 år efter brottets

 begående

 7 år efter brottets

 begående

 8 år efter brottets

 begående

 10 år eller mer

 efter brottets begående

 Villkorlig dom 1 år från det att den

 lagstadgade prövotiden

 om 2 år gått till ända,

 dvs. minst 3 år från

 Skyddstillsyn lagakraftvunnen dom

 1 år från det att den

 lagstadgade prövotiden om 3

 år gått till ända, dvs. minst

 4 år från den dag då påföljden

 började verkställas.

 Utöver vad som redovisats ovan finns även fast praxis hur man skall räkna

karenstider när t.ex. villkorlig dom eller skyddstillsyn har förenats med böter

eller fängelse. Har sökanden gjort sig skyldig till upprepad brottslighet

tillämpas vidare längre karenstider än de angivna.

 Annan misskötsamhet än kriminalitet som kan medföra att en sökande inte anses

uppfylla det nuvarande s.k. vandelsvillkoret kan enligt handboken vara

underlåtenhet att fullgöra skattskyldighet, övriga förpliktelser mot det

allmänna eller underhållsskyldighet mot enskild. För att det i dessa fall skall

vara fråga om anmärkningar som kan medföra avslag är det inte tillräckligt att

konstatera att sökanden har t.ex. obetalda skatteskulder eller skulder på

bidragsförskott. Det krävs dessutom att sökanden har visat ovilja att göra rätt

för sig.

 I några fall har en ansökan avslagits med hänvisning till vandelsvillkoret

eftersom sökanden inte tillfredsställande har kunnat förklara på vilket sätt han

försörjer sig. Det har med andra ord funnits anledning anta att sökanden

försörjt sig på ett oärligt eller asocialt sätt.

4.5 Uppehållstillstånd för vissa anhöriga

4.5.1 Uppehållstillstånd för make/maka eller sambo

Enligt 2 kap. 4 § 1 utlänningslagen (1989:529) får uppehållstillstånd ges till

en utlänning som är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller som

annars har särskild anknytning till Sverige. Det är således inte fråga om någon

rätt för anhöriga att få tillstånd och inte heller anges vilka anhöriga som kan

komma i fråga.

 Av prop. 1988/89:86 Ny utlänningslag m.m. framgår att avsikten med uttrycket

"nära anhörig" varit att beskriva den fasta praxis som utvecklats på detta

område och som riksdagen också vid flera tillfällen ställt sig bakom. Av

propositionen framgår vidare att till kretsen "nära anhöriga" räknas bl.a.

make/maka eller sambo och att anknytning till nära anhörig endast kan åberopas i

förhållande till en person som har beviljats uppehållstillstånd eller som är

bosatt här utan att behöva tillstånd.

 Utöver vad som framgår av den nämnda propositionen kan nämnas att enligt

praxis tillstånd i princip inte beviljas om den ena parten är minderårig eller

om det är fråga om månggifte samt att homosexuella förhållanden jämställs med

heterosexuella.

 Innan tillstånd beviljas sker en prövning av att förhållandet är seriöst.

Enligt vad som inhämtats från Statens invandrarverk bygger den prövningen på

uppgifter i ansökan om hur parterna lärt känna varandra, vilka kontakter de haft

därefter, vilken kännedom de har om varandras familje-, bostads- och

arbetsförhållanden samt om de kan kommunicera på ett gemensamt språk.

 Det är enligt Invandrarverket inte möjligt att ställa upp någon generell regel

för hur länge parterna skall ha känt varandra för att tillstånd skall beviljas.

Om av föräldrar arrangerade äktenskap är ett känt inslag i det aktuella landets

kultur beviljas tillstånd även om parterna tidigare inte haft någon närmare

kontakt. För en svensk som under en semesterresa utomlands träffar någon som han

eller hon önskar sammanbo med anses å andra sidan ett par veckors samvaro som

alltför kort tid för att tillstånd skall beviljas. Har parterna fått kontakt via

annons och aldrig träffats förutsätts en långvarig och flitig brevväxling innan

tillstånd beviljas. Prövningen av om ett äktenskap eller sammanboende är att

bedöma som seriöst sker med beaktande av seder och bruk i olika kulturer.

4.5.2 Uppskjuten invandringsprövning

Fram till början av 1970-talet utgjorde skenäktenskap och skenförhållanden inte

något problem vid tillståndsgivningen. Sedan regleringen av invandringen vid

denna tid skärpts började emellertid allt fler att åberopa äktenskap eller

sammanboende med någon här bosatt för att därigenom få uppehållstillstånd i

Sverige. Åtskilliga av dessa förhållanden upphörde efter mycket kort tid och

inte sällan visade det sig att parterna aldrig haft någon närmare kontakt med

varandra och aldrig sammanbott. I ett försök att komma till rätta med detta

problem infördes i mitten av 1970-talet ett system med s.k. uppskjuten

invandringsprövning, vilket innebar att flera tidsbegränsade tillstånd

beviljades innan ett permanent tillstånd kunde påräknas och att det före varje

förlängning skedde en kontroll av att äktenskapet eller förhållandet fortfarande

bestod. Samtidigt uttalade Invandrarverkets styrelse att om omständigheterna var

sådana att mycket talade för att det var fråga om ett skenförhållande kunde

tillstånd inte påräknas _ även om äktenskap ingåtts.

 Invandrarpolitiska kommittén lämnade i sitt betänkande Invandringspolitiken

Förslag (SOU 1983:29) en redogörelse för den praxis som kommit att utvecklas och

föreslog att ett system med uppskjuten invandringsprövning under två år borde

behållas när det var fråga om s.k. snabba anknytningar, dvs. fall där parterna

känt varandra endast under en kortare tid. I prop. 1983/84:144 Invandrings- och

flyktingpolitiken anförde föredragande statsrådet med anledning härav bl.a.

följande (s. 73 f.):

 "Jag anser också, i likhet med kommittén, att en ordning med uppskjuten

invandringsprövning måste tillämpas även i fortsättningen när UT söks på grund

av en nyligen etablerad anknytning till en här bosatt person. Behovet av en

sådan ordning har också allmänt understrukits vid remissbehandlingen. Utan en

sådan möjlighet att pröva om det förhållande som åberopas som stöd för

anknytningen är seriöst, skulle det bli nödvändigt att inta en synnerligen

restriktiv hållning till invandring på denna grund, särskilt som stora

svårigheter föreligger att redan före inresan göra en tillfredsställande

utredning rörande allvaret i parternas förhållande. Från den utgångspunkten är

ordningen alltså till förmån även för sökandena.

 Det är samtidigt uppenbart att ordningen med uppskjuten invandringsprövning

för den utlänning som berörs kan medföra allvarliga svårigheter i de fall då

förhållandet mellan parterna försämras eller bryts före tvåårstidens utgång. Den

utpressningsliknande situation som utlänningen då kan hamna i, liksom den risk

som kvinnor i vissa fall löper att bli socialt utstötta vid en utvisning till

hemlandet, är exempel på detta. I praxis tas emellertid avgörande hänsyn till

sådana omständigheter vid bedömningen av om utlänningen skall få stanna. Jag

delar kommitténs uppfattning att hänsyn i den situationen bör tas till samtliga

omständigheter i det enskilda fallet, främst om utlänningen har misshandlats

eller annars blivit illa behandlad under sammanboendet, om det finns barn i

förhållandet, om sökanden riskerar att bli socialt utstött vid återkomsten till

hemlandet och om han eller hon har hunnit bli väl etablerad i arbetslivet. Det

är självfallet angeläget att undvika sådana beslut som framstår som stötande för

den allmänna rättskänslan. Jag anser vidare att det finns skäl att i något högre

grad än nu låta utlänningen få stanna kvar i Sverige när förhållandet har

upphört före tvåårstidens utgång.

 Jag är emellertid inte för närvarande beredd att förorda en generell sänkning

av prövotiden från nuvarande två år. Ju närmare tvåårstiden äktenskapet eller

sammanboendet har kommit att vara, desto lägre krav bör dock kunna ställas på

tyngden av sådana tillkommande omständigheter av humanitär natur som talar för

att utlänningen skall tillåtas stanna kvar. Vad jag nu har sagt tar självfallet

sikte på de fall då förhållandet från början varit seriöst menat, i vart fall

från sökandens sida."

 Systemet med uppskjuten invandringsprövning har därefter vid många tillfällen

kritiserats såväl i den allmänna debatten som i motioner i riksdagen. Kritiken

har framför allt inriktats på att särskilt kvinnor av rädsla för att bli

utvisade kan känna sig tvingade att stanna kvar i förhållanden där de blir

misshandlade eller på annat sätt illa behandlade. De motiv som anfördes i den

ovannämnda propositionen för systemet med uppskjuten invandringsprövning har

dock varje gång frågan behandlats i riksdagen ansetts väga tyngst. Den praxis

som lades fast genom uttalandena i propositionen tillämpas därför fortfarande.

4.5.3 Krav på uppehållstillstånd före inresa

Av 2 kap. 5 § första stycket utlänningslagen framgår att en utlänning som vill

bosätta sig i Sverige skall ha beviljats uppehållstillstånd före inresan i

landet. En ansökan får dock bifallas efter inresan i landet om utlänningen

_ har rätt till asyl här,

_ skall återförena sig med en nära familjemedlem som är stadigvarande bosatt i

 Sverige och som han tidigare har sammanlevt med utomlands, eller

_ det annars finns särskilda skäl.

 Det principiella kravet på att uppehållstillstånd skall ha beviljats före

utlänningens inresa i landet infördes den 1 april 1981 i den dåvarande

utlänningsförordningen (1981:137). Som motiv för den nya bestämmelsen anförde

föredragande statsrådet i prop. 1979/80:96 Ny utlänningslag (s. 32) bl.a.

följande:

 "Den nuvarande möjligheten att under vistelse här som turist få till stånd en

fullständig prövning av en ansökan om tillstånd att arbeta och bosätta sig här i

Sverige medverkar till att handläggningen av utlänningsärenden tar lång tid. Det

är ett allmänt omvittnat faktum att väntetiden för de berörda utlänningarna

innebär en betydande psykisk press, bl.a. med hänsyn till att de i stor

utsträckning är hänvisade till socialhjälp för sitt uppehälle och till

sysslolöshet. Hotet om ett slutligt avslag på ansökningen och återsändande till

hemlandet upplevs alltmer pressande ju längre vistelsen här har varat och ju

starkare samhörigheten har blivit med Sverige genom personliga anknytningar och

på annat sätt. Verkställigheten av ett avlägsnandebeslut blir på motsvarande

sätt långt mer ingripande och svårare att uthärda än om avgörandet hade kommit

kort efter inresan Till detta kommer att samhället åsamkas betydande kostnader

och att arbetsmarknaden störs genom omfattande illegala anställningar, särskilt

inom vissa branscher."

 I propositionen framhölls vidare att vissa undantag måste göras från denna

huvudregel. Undantag borde således göras för utlänningar som var berättigade

till asyl och vilkas skydd garanterades genom uttryckliga bestämmelser i

utlänningslagen. När det gällde undantag i övrigt från huvudregeln framhöll

föredraganden i nämnda proposition (s. 34) att undantag för det första måste

göras för de klara familjesammanföringsfallen. Härmed avsågs då den situationen

att en make/maka eller minderåriga barn kom hit för att förena sig med den andra

makan eller maken respektive med föräldrarna. I fråga om andra

familjesammanföringsfall borde det enligt föredraganden i allmänhet få anses

naturligt att kräva att frågan om uppehållstillstånd prövades före inresan. I

vissa fall kunde dock skälen även i dessa fall vara så ömmande att det skulle

vara stötande att kräva att utlänningen återvände hem för att söka tillstånd

därifrån. Allmänt sett var det dock enligt föredraganden angeläget att

undantagen begränsades genom en strikt tillämpning.

 Bestämmelserna om att uppehållstillstånd i princip skall vara ordnat före

inresan i Sverige överfördes i stort sett oförändrade till 1989 års

utlänningslag. I prop. 1988/89:86 gav föredraganden (s. 149) några exempel på

när särskilda skäl borde kunna anses föreligga att bevilja uppehållstillstånd

efter inresan. Ansökan borde således kunna beviljas om utlänningen hade ett

tillstånd som meddelats för annat ändamål än besök och som gick ut medan den nya

ansökan var föremål för prövning. Ett annat fall som enligt föredraganden inte

var ovanligt var att det på grund av utlänningens hälsa eller höga ålder

framstod som orimligt att begära att ansökan skulle göras från hemlandet. Ett

annat exempel var att det kunde antas att utlänningen skulle bli förhindrad att

på nytt lämna sitt land om han eller hon återvände dit. Vidare borde enligt

föredraganden tillstånd kunna beviljas en utlänning som ansökt om

uppehållstillstånd på grund av anknytning till en här i landet bosatt person som

han eller hon redan hade eller väntade barn med.

 I praxis beviljas uppehållstillstånd i de klara familjesammanföringsfallen med

stöd av 2 kap. 5 § andra stycket 2. Har en anknytning genom äktenskap eller

sammanboende uppkommit efter inresan i Sverige krävs enligt praxis för att

tillstånd skall beviljas antingen att parterna sammanbott cirka ett år eller att

de har eller väntar barn tillsammans. Tillstånd beviljas då med stöd av 5 §

andra stycket 3. Enligt sistnämnda undantagsbestämmelse kan tillstånd också

beviljas för anhöriga utanför kärnfamiljen, exempelvis för föräldrar som bör

tillåtas bosätta sig hos barn här i landet. Det krävs då i praxis antingen att

sökanden är i 80-årsåldern eller att det med hänsyn till sökandens

hälsotillstånd inte kan krävas att han eller hon skulle återvända till hemlandet

för att ge in ansökan därifrån.

 Med stöd av 5 § andra stycket 3 beviljas också förlängt uppehållstillstånd i

vissa fall av längre tidsbegränsade vistelser här, exempelvis för studier eller

tidsbegränsade arbeten inom ramen för vad som brukar kallas internationellt

utbyte. De tidsbegränsade anställningar det främst är fråga om avser

gästforskare, anställda på chefsposter inom internationella företag samt

professionella idrottsmän och tränare.

 Av 5 § fjärde stycket framgår att regeringen får föreskriva om andra undantag

från kravet på att uppehållstillstånd skall ha beviljats före inresan om det

följer av en överenskommelse med främmande stat. Med stöd av denna bestämmelse

har regeringen genom ändring (1992:1166) i utlänningsförordningen (1989:547)

föreskrivit att en ansökan om uppehållstillstånd för en medborgare i ett land

som ingår i EES-området skall kunna bifallas även om den görs efter inresan.

Detsamma gäller för nära familjemedlemmar till en medborgare i ett EES-land

oavsett sökandens medborgarskap. Den som efter inresan i Sverige ansöker om

uppehållstillstånd kan således beviljas tillstånd utan hinder av bestämmelserna

i 5 § första och andra styckena om han eller hon ingår äktenskap med en här i

landet bosatt medborgare i ett EES-land. För den som ingår äktenskap med en

svensk medborgare gäller däremot bestämmelserna i 5 § första och andra styckena.

4.5.4 Uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut

Före 1989 års utlänningslag fanns en omfattande reglering av möjligheterna för

en utlänning att få en ny prövning av rätten att stanna i Sverige i samband med

verkställigheten av ett avlägsnandebeslut. Bl.a. skulle ett ärende på

verkställighetsstadiet överlämnas av polismyndigheten till Invandrarverket om

det förelåg tungt vägande humanitära skäl samt om det var tveksamt om eller hur

verkställighet skulle ske. Föredragande statsrådet framhöll i prop. 1988/89:86

Ny utlänningslag att dessa detaljerade och komplicerade regler saknade

motsvarighet såväl i andra länders utlänningslagstiftning som i svensk rätt när

det gällde verkställighet av beslut inom andra rättsområden. Statsrådet framhöll

vidare att ett handläggningssystem, som erbjöd i det närmaste obegränsade

möjligheter att få ett ärende prövat på nytt, med nöd-vändighet ledde till att

handläggningstiderna blev långa och att rättsosäkerhet skapades.

 Genom 1989 års utlänningslag infördes ett nytt system för prövning av

ansökningar när lagakraftvunnet beslut föreligger. Enligt 2 kap. 5 § tredje

stycket utlänningslagen får en ansökan om uppehållstillstånd, när

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning föreligger, bifallas endast

om ansökan grundar sig på omständigheter som inte har prövats förut och om

utlänningen har rätt till asyl här eller det annars finns synnerliga skäl av

humanitär art. En sådan ansökan, som tidigare avgjordes av Invandrarverket,

prövas från den 1 juli 1994 av Utlänningsnämnden (7 kap. 17 § utlänningslagen).

 Som motiv för den nya bestämmelsen anförde föredragande statsrådet i prop.

1988/89:86 bl.a. följande (s. 119 f.):

 "För att en ny ansökan skall kunna bifallas och ett tidigare meddelat

utvisnings- eller avvisningsbeslut alltså upphävas måste enligt min mening

krävas att det förs fram omständigheter, som inte har prövats i det tidigare

ärendet. Det får således aldrig bli fråga om en förnyad prövning av vad som har

förekommit i det ärendet, något som skulle innebära ett ställningstagande till

frågan om den tidigare bedömningen har varit riktig eller inte. Vidare måste

krävas att de omständigheter som åberopas antingen innebär att utlänningen har

rätt till asyl här eller innefattar synnerliga skäl av humanitär art. En regel

av denna innebörd har tagits in i den bestämmelse som uttrycker huvudregeln att

en ansökan om uppehållstillstånd inte kan beviljas så länge en utlänning

befinner sig i Sverige (2 kap. 5 § tredje stycket lagförslaget).

 Jag vill understryka att det i stort sett alltid måste kunna krävas att

utlänningen lämnar alla relevanta uppgifter i ärendet om avvisning eller

utvisning. Vidare måste det kunna krävas att de nya omständigheter som åberopas

gör det uteslutet att avlägsna utlänningen ur landet. Principen att

uppehållstillstånd normalt skall sökas från hemlandet måste upprätthållas.

 Exempel på fall där tillstånd bör vägras är alltså de där utlänningen på

verkställighetsstadiet åberopar anknytning till Sverige. Det är i dag inte

ovanligt att en asylsökande under vistelsen i Sverige inleder ett förhållande

med en i Sverige bosatt person. Om förhållandet haft tillräcklig varaktighet

redan när frågan om uppehållstillstånd prövas första gången leder detta inte

sällan till att utlänningen beviljas uppehållstillstånd även om asylskäl saknas.

 Det är emellertid vanligt att ett förhållande inte har hunnit vara så lång tid

att det anses kunna motivera ett uppehållstillstånd på grund av anknytning när

tillståndsfrågan prövas; i sådana fall meddelas ett avlägsnandebeslut. Ibland

dröjer det emellertid innan verkställighet hinner ske och i

verkställighetsärendet åberopas då i stället att förhållandet nu har haft

tillräckligt lång varaktighet och att kanske ett barn hunnit födas.

Utvisningsbeslutet kan då komma att upphävas. Sådana förhållanden bör enligt min

mening inte i fortsättningen kunna leda till att en ny ansökan bifalls och att

avvisnings- eller utvisningsbeslutet upphävs. Av väsentlig betydelse för det

system som jag föreslår är att det inte får finnas skäl att förhala ett ärende.

 Huvudregeln skall alltså vara att skäl, som kan åberopas från hemlandet eller

från något annat land dit utlänningen utan risk kan sändas, inte skall kunna

föranleda bifall till en ny ansökan som görs medan utlänningen fortfarande är

kvar i Sverige. Detta skall gälla oberoende av om de omständigheter som åberopas

har uppkommit före eller efter det att det första ärendet avgjordes."

 Frågan om vilka kriterier som skall gälla för bifall till ny ansökan har

därefter behandlats i prop. 1993/94:94. Enligt i propositionen redovisad

statistik lämnar en mycket stor andel av dem som fått avslag på sina ansökningar

hos Utlänningsnämnden in en ny ansökan medan det är en mycket liten andel av de

nya ansökningarna som leder till bifall. Regeringen fortsatte sedan (s.

84 f.):

 "Reformeringen av lagstiftningen år 1989 har uppenbarligen inte haft avsedd

effekt. Det förutsattes vid den nuvarande bestämmelsens tillkomst att antalet

ansökningar skulle bli mycket begränsat. Som framgått ges emellertid i stor

utsträckning en ny ansökan om uppehållstillstånd in då Utlänningsnämnden

avslagit överklagande över ett beslut om avvisning eller utvisning.

Invandrarverket har kommit att uppfattas som en slags "tredje" instans. Det är

en utveckling som varken var förutsedd eller avsedd. Att ny ansökan ges in i den

omfattning som sker i dag innebär att många utlänningar invaggas i en oftast

helt orealistisk förhoppning om att de kommer att få stanna här. Det kan medföra

att såväl verkställigheten som hemkomsten blir svårare än vad som hade varit

nödvändigt. Det kan heller inte bortses från det faktum att en del ansökningar

ges in enbart för att förhala verkställigheten. De många ansökningarna medför en

stor arbetsbelastning för Invandrarverket och bidrar därmed till längre

handläggningstider i alla ärenden. Det innebär i sin tur stora kostnader för

samhället."

 För att minska antalet nya ansökningar föreslog regeringen i propositionen en

skärpning av kriterierna för bifall till en ny ansökan. Enligt förslaget skulle

en sådan ansökan kunna bifallas _ förutom i de fall sökanden hade rätt till asyl

_ om ett genomförande av avvisningen eller utvisningen skulle innebära fara för

utlänningens liv eller bestående men för hans psykiska eller fysiska hälsa.

Vidare föreslogs i propositionen en inskränkning av möjligheterna till

rättshjälp i denna typ av ärenden.

 Socialförsäkringsutskottet godtog i sitt betänkande (1993/94:SfU11) i huvudsak

förslaget till inskränkning av möjligheterna till rättshjälp. Utskottet sade sig

vidare dela uppfattningen att antalet nya ansökningar medförde problem, inte

minst med tanke på att de bidrog till längre handläggningstider i alla övriga

ärenden. Utskottet ansåg emellertid att de dittillsvarande kriterierna för

bifall till ny ansökan och de uttalanden som tidigare gjorts i förarbeten skulle

gälla även i fortsättningen. Det blev också riksdagens beslut (rskr.

1993/94:188).

4.6 Uppehållstillstånd för besök

Den allmänna principen att uppehållstillstånd skall ha beviljats före inresan i

Sverige infördes från den 1 april 1981 också för besöksfallen. Kraven för att

uppehållstillstånd skulle få beviljas efter inresan sattes dock lägre för den

som sökte uppehållstillstånd för besök än för den som sökte uppehållstillstånd

för bosättning. Enligt dåvarande utlänningsförordning (33 §) fick således

uppehållstillstånd "för viss kortare tid beviljas utlänning som har rest in i

Sverige för besök och som har vägande skäl för en förlängning av vistelsetiden".

 När bestämmelserna om krav på att ett uppehållstillstånd i princip skall ha

beviljats före inresan i Sverige fördes över från den tidigare

utlänningsförordningen till 1989 års utlänningslag kom dock samma bestämmelser

att gälla för bosättningsfallen och besöksfallen. Det innebär att den nuvarande

lagen ställer krav på att det skall finnas "särskilda skäl" för att en ansökan

om uppehållstillstånd för besök skall få beviljas efter inresan. Semantiskt

skulle detta kunna uppfattas som en skärpning i förhållande till tidigare

bestämmelser där det ställdes krav på "vägande skäl". Av prop. 1988/89:86 Ny

utlänningslag m.m. framgår dock inte att någon skärpning varit avsedd. De

tillämpande myndigheterna torde heller inte ha vidtagit några ändringar i

tidigare mycket liberala praxis, som innebär att uppehållstillstånd för i vart

fall ett kortare besök beviljats så snart vistelsens karaktär av besök och inte

bosättning gjorts trolig.

 Statens invandrarverk påpekade i en skrivelse till Arbetsmarknadsdepartementet

den 10 juli 1991 (dnr. 211-91-4838) att lagstiftningens ordalag inte stämde med

den praxis som utvecklats när det gäller möjligheterna att bevilja

uppehållstillstånd för besök efter inresan i landet. Verket hemställde att

lagstiftningen skulle utformas så att besöksfallen och behovet av förlängning

reglerades särskilt. Enligt skrivelsen borde kraven för ett besökstillstånd inte

ställas högt, men det borde finnas något skäl till att ansökan inte från början

gjorts för hela den avsedda tiden. Regeringen uppdrog åt utredningen om översyn

av vissa delar av utlänningslagstiftningen m.m. att överväga frågan.

4.7 Verkställighet i vissa fall av beslut om avvisning och utvisning

Av 8 kap. 7 § sista stycket UtlL framgår att en domstols dom eller beslut om

utvisning på grund av brott inte får verkställas förrän en ådömd fängelsepåföljd

har avtjänats eller verkställigheten av den har flyttats över till ett annat

land. Någon motsvarande bestämmelse finns inte när det gäller fängelsepåföljd

och verkställighet av beslut om avvisning eller om utvisning som inte har

beslutats av domstol. Inte heller finns reglerat hur man skall förfara när det

finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning och samtidigt en

förundersökning har inletts eller åtal har väckts mot utlänningen.

 Det förekommer i ett fåtal fall per år att en utlänning döms till

fängelsestraff utan att domstolen beslutar om utvisning och det samtidigt

föreligger ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Något

formellt hinder mot att omedelbart verkställa beslutet om avvisning eller

utvisning finns då inte _ trots att det ådömda fängelsestraffet inte avtjänats.

Motsvarande problem kommer upp i något fler fall när det gäller en utlänning,

som tidigare meddelats ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som vunnit laga

kraft, och som gör sig skyldig till brott som skall utredas eller åtal väckts

som ännu inte prövats. Den omständigheten att det föreligger att lagakraftvunnet

avlägsnandebeslut utgör inte i sig grund för åklagaren att besluta om att inte

väcka åtal eller att dra tillbaka ett väckt åtal. Samtidigt finns det inget

hinder i utlänningslagen mot att det lagakraftvunna beslutet verkställs

omedelbart även om utlänningen står under åtal för ett mycket grovt brott.

5 Riksdagens framställning

I betänkandet 1993/94:SfU27 Uppehållstillstånd för anhöriga har

socialförsäkringsutskottet på eget initiativ tagit upp frågan om bestämmelserna

för och hanteringen av uppehållstillstånd i asylärenden där utlänningen har

anknytning till en här i landet bosatt person. Utskottet anser i betänkandet att

det finns anledning för regeringen att skyndsamt se över hur anknytningar som

uppkommer under asyltid eller därefter skall hanteras och överväga förändringar.

 Utskottet redogör i betänkandet bl.a. för vissa motioner som tidigare

behandlats av utskottet och som då inte lett till några förslag från utskottets

sida. I motionerna uppges att en mängd svenska kvinnor skulle förmenas rätten

att leva tillsammans med sin man genom att Invandrarverket avslår ansökningar om

uppehållstillstånd med motiveringar som att förhållandet är "oseriöst" eller av

"icke tillräcklig varaktighet" eller att det är "för stor åldersskillnad" mellan

parterna.

 I betänkandet redovisas även uppgifter som lämnats av Återföreningen, en

sammanslutning av i huvudsak kvinnor, gifta eller sammanboende med män som inte

fått uppehållstillstånd i Sverige. Enligt dessa uppgifter skulle de flesta av

medlemmarnas män ha kommit hit som asylsökande och under den långa väntetiden

bildat familj. Föreningen uppgav också att den ursprungliga asylansökan och

utredningen låg till grund även för prövningen av en senare anknytningsansökan.

Någon särskild anknytningsutredning skulle oftast inte ha gjorts om

uppehållstillstånd söktes under vistelsen i Sverige.

 Utskottet hänvisar i betänkandet vidare till det ovan citerade uttalandet i

prop 1988/89:86 om att en s.k. ny ansökan i princip inte bör kunna bifallas

enbart på grund av en åberopad anknytning genom äktenskap eller sammanboende med

någon här bosatt. Utskottet fortsätter därefter (s. 4):

 "Enligt utskottets mening har emellertid utvecklingen därefter, inte minst vad

gäller antalet asylsökande och de långa väntetiderna, varit sådan att frågan hur

de uppkomna anknytningarna skall hanteras åter bör studeras. Inte minst bör

barnens situation beaktas i de fall utlänningen har eller väntar barn med någon

som är bosatt i Sverige.

 Vid utskottets behandling av frågan i betänkandet 1993/94:SfU14 framkom

uppgifter som tyder på att det finns skäl att se över formerna för hur frågan om

anknytning till Sverige skall hanteras och utredas i ett pågående asylärende.

 Utskottet vill även erinra om de skillnader som kan uppstå beroende på om den

anhörige i Sverige är svensk medborgare eller medborgare i ett annat EES-land.

En asylsökande som är gift med en medborgare i annat EES-land än Sverige torde

nämligen ha rätt att få uppehållstillstånd här.

 Utskottet anser således att det finns anledning för regeringen att skyndsamt

se över hur anknytningar som uppkommer under asyltid eller därefter hanteras och

överväga förändringar i dessa avseenden."

6 Behovet av åtgärder

6.1 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd och medborgarskap

 Regeringens bedömning: Det är naturligt att kräva ett skötsamt och hederligt

 beteende av en utlänning som önskar bosätta sig i Sverige.

 Utlänningslagstiftningen anger inte i vilka fall och under vilka

 förutsättningar utlänningar kan vägras uppehållstillstånd med hänvisning

 till deras levnadssätt. Detta har utvecklats i praxis. Med hänsyn till

 frågans vikt och kravet på ett rättssäkert förfarande bör det i lag regleras

 när en ansökan om uppehållstillstånd får avslås med hänvisning till

 sökandens bristande skötsamhet och hederlighet.

 När det gäller kravet på ett skötsamt och hederligt levnadssätt som

 villkor för svenskt medborgarskap, finns det anledning att se över såväl

 denna prövning som de s.k. karenstider som skall förflyta innan den som

 begått brott kan tas upp till svensk medborgare.

 Utredningen: Utvisningsutredningens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker en klarare reglering

när det gäller vilken vikt ett skötsamt och hederligt levnadssätt skall ha vid

prövningen av ansökningar om uppehållstillstånd. Den allmänna inriktningen på

utvisningsutredningens förslag tillstyrks genomgående av myndigheterna bland

remissinstanserna. Utredningens förslag avstyrks i väsentliga delar av samtliga

frivilligorganisationer.

 Skälen för regeringens bedömning: Som framgått av redovisningen under

avsnitten 4.1.1 och 4.1.2 har möjligheterna att avslå en ansökan om

uppehållstillstånd med hänvisning till sökandens levnadssätt helt utvecklats i

praxis. Inte minst av rättssäkerhetsskäl är det otillfredsställande att en så

viktig fråga inte är närmare reglerad. Att en ansökan om uppehållstillstånd kan

avslås med hänvisning till utlänningens levnadssätt bör komma till klart uttryck

i utlänningslagen.

 Att utlänningar som beviljas uppehållstillstånd eller svenskt medborgarskap

begår brott eller på annat sätt för ett gravt asocialt levnadssätt strax efter

det att tillstånd beviljats kan bidra till främlingsfientlighet och rasism. Det

drabbar den stora majoriteten laglydiga invandrare och det försvårar

möjligheterna att föra en human flykting- och invandringspolitik. Det finns

därför skäl att i något större utsträckning än i dag väga in bristande

skötsamhet och hederlighet vid prövningen av ansökningar om uppehållstillstånd

och svenskt medborgarskap. För att göra detta möjligt måste de utredningar som

ligger till grund för avgörandena i dessa ärenden vara så grundliga att de gör

det möjligt att göra en reell prövning av utlänningens skötsamhet och

hederlighet.

6.2 Uppehållstillstånd efter inresan

 Regeringens bedömning: Det principiella kravet på att uppehållstillstånd

 skall vara beviljat före inresan i Sverige bör behållas. Möjligheterna att

 få uppehållstillstånd efter inresan bör dock vidgas för de fall där det är

 uppenbart att ansökan skulle ha bifallits om den gjorts före inresan. Likaså

 bör det finnas något större möjligheter än i dag att få uppehållstillstånd

 för den som har ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. De

 krav som utlänningslagen anger för att uppehållstillstånd för besök skall få

 beviljas efter inresan bör ändras så att de bättre stämmer överens med den

 praxis som utvecklats.

 Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens.

 Departementspromemorian: Bedömningarna i departementspromemorian stämmer

överens med regeringens.

 Synpunkter vid utfrågningen: Samtliga närvarande vid utfrågningen välkomnade

förslaget att vidga möjligheterna att bevilja uppehållstillstånd efter inresan.

Flera av de närvarande framförde samtidigt att det egentligen är tillämpningen

av den nuvarande lagstiftningen som blivit alltför restriktiv och att det borde

finnas möjligheter att inom den nuvarande lagstiftningens ram tillämpa en

väsentligt mer generös praxis.

 Remissinstanserna som yttrat sig över departementspromemorian: De flesta

remissinstanserna tillstyrker att möjligheterna vidgas att bevilja

uppehållstillstånd när det finns ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning. Statens invandrarverk (SIV) avstyrker förslaget och framför farhågor

för att det skulle kunna leda till ett ökat antal skenäktenskap. SIV

ifrågasätter också i likhet med Justitiekanslern behovet av en särbehandling av

denna fråga och anser att förslagen bör avvakta resultatet av nu pågående

utredningar.

 Skälen för regeringens bedömning: Nuvarande lagreglering och praxis när det

gäller möjligheterna för anhöriga till här bosatta personer att få

uppehållstillstånd har i den allmänna debatten kritiserats på flera punkter.

Socialförsäkringsutskottet har i sitt nämnda betänkande 1993/94:SfU27 tagit upp

några av dessa, nämligen

_ de materiella förutsättningarna för uppehållstillstånd på grund av anknytning

 genom äktenskap eller sammanboende,

_ möjligheterna att få uppehållstillstånd efter inresan, samt

_ möjligheterna att få uppehållstillstånd när lagakraftvunnet beslut om

 avvisning eller utvisning föreligger.

 I den allmänna debatten har också stark kritik riktats mot de ibland långa

handläggningstiderna i denna typ av ärenden.

 De materiella förutsättningarna för att tillstånd skall beviljas på grund av

anknytning kommer att behandlas av en parlamentarisk kommitté (Ku 1994:10), som

kommer att fortsätta det arbete som påbörjades av Invandrar- och

flyktingkommittén. Den nya kommittén skall redovisa sina överväganden sommaren

1995.

 Den kritik som förts fram när det gäller de materiella förutsättningarna för

tillstånd synes i stor utsträckning vara riktad mera mot bedömningarna i

enskilda fall än mot regelsystemet som sådant. I dag gäller att ett avslag på en

ansökan om uppehållstillstånd som görs från annat land inte kan överklagas.

Sökanden har dock alltid möjlighet att ge in ytterligare en ansökan. Mot

bakgrund av det stora antalet ansökningar som varje år avgörs av

Invandrarverkets tillståndsbyrå kan det emellertid inte helt uteslutas att

felbedömningar kan ha skett i enskilda fall. Asylprocessutredningen (Ku 1994:06)

har i uppdrag att överväga om en allmän rätt bör införas att överklaga beslut om

avslag på en ansökan om uppehållstillstånd. Utredningen skall ha avslutat sitt

arbete i mars 1995.

 När det gäller de tidigare långa väntetiderna bör framhållas att de i stor

utsträckning hängde samman med det exceptionellt stora antal asylsökande som

sökte sig hit åren 1992 och 1993 och att handläggningstiderna nu kunnat

reduceras högst avsevärt.

 Det är angeläget att de förslag som läggs fram i denna proposition kan

genomföras så snart som möjligt. Det finns inte skäl att avvakta nu pågående

utredningsarbete, som inte kommer att beröra de frågor som tas upp här.

Kravet på uppehållstillstånd före inresan

De skäl som tidigare anförts som motiv för att uppehållstillstånd i princip

skall ha beviljats före inresan i Sverige och som redovisats i avsnitt 4.5.3 är

alltjämt giltiga. Kravet utgör ett viktigt led i upprätthållandet av en reglerad

invandring. Det framstår också som rimligt att den som kommit hit för en kortare

tids vistelse men som under besöket i Sverige träffar någon som han eller hon

vill dela sitt liv med återvänder hem för att från hemlandet ge in en ansökan om

tillstånd för bosättning här och där avvaktar svar på ansökan. Det principiella

kravet på att uppehållstillstånd skall ha beviljats före inresan i Sverige bör

därför finnas kvar.

 Socialförsäkringsutskottet erinrar i sitt betänkande om att skillnader kan

uppstå beroende på om den anhörige i Sverige är svensk medborgare eller

medborgare i ett annat land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES). En asylsökande som är gift med en medborgare i annat EES-land än Sverige

torde enligt utskottet nämligen ha rätt att få uppehållstillstånd här.

 Det är i och för sig riktigt att det vid rättstillämpningen kan uppstå en viss

skillnad beroende på om den utlänning som söker tillstånd åberopar anknytning

till en svensk medborgare eller till en medborgare i ett annat EES-land som

vistas här med tillstånd. I det senare fallet ger EU-medlemskapet eller

EES-avtalet rätt till uppehållstillstånd och denna rätt finns även när ansökan

görs efter inresan. Skillnaden kommer emellertid att minska genom de förslag som

nu läggs fram om att vidga möjligheterna till uppehållstillstånd efter inresan.

Det måste också beaktas att ett av syftena med Europeiska unionen och

EES-avtalet är att underlätta arbetskraftens fria rörlighet inom EU och

EES-området. Att dessa regler i enstaka fall får till följd att anhöriga

tredjelandsmedborgare får en automatisk rätt till uppehållstillstånd som inte är

förenlig med de principer som i övrigt tillämpas för invandringspolitiken är

knappast ett tillräcklig skäl att ändra de senare reglerna. Syftet med reglerna

om att tillstånd skall sökas före inresan och den uppskjutna

invandringsprövningen är som framgått av den tidigare redogörelsen att undvika

kringgåendet av de principer som gäller.

 Regeringen anser dock att de undantagsbestämmelser i lagen som anger när

uppehållstillstånd får beviljas efter inresan har kommit att få en alltför snäv

utformning. Det gäller framfört allt i de fall utlänningen söker asyl här men

efter någon tid också åberopar familjeanknytning som skäl för bosättning i

Sverige. Det framstår som stötande att någon som söker uppehållstillstånd efter

inresan i landet, och som uppenbart skulle ha beviljats tillstånd om prövningen

gjorts före inresan, skall tvingas återvända till ett kanske avlägset hemland

för att därifrån ge in ansökan.

 Tillämpningen av undantagsbestämmelserna har på denna grund blivit föremål för

allvarlig kritik i den allmänna debatten. Att medborgare i EES-staterna numera

generellt kan få en ansökan om uppehållstillstånd prövad efter inresan utgör

vidare ett skäl för att liberalisera bestämmelserna för medborgare även i andra

stater. Möjligheterna att få uppehållstillstånd efter inresan i Sverige bör

därför vidgas så att de omfattar de fall där det är uppenbart att tillstånd

skulle ha beviljats om prövningen gjorts före inresan.

Uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut

När det gäller anknytningar som uppkommer eller åberopas först efter

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning måste bl.a. följande

beaktas.

 Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.5.4 var väsentliga motiv för de nya

bestämmelserna i 1989 års utlänningslag att undvika den tidsutdräkt i

handläggningen som tidigare ordning gett upphov till och att få en handläggning

av utlänningsärenden som mer liknade den i andra förvaltningsärenden och i andra

länder. Den nuvarande utlänningslagen bygger i fråga om verkställighet av

avlägsnandebeslut på den mycket angelägna principen att beslut av

förvaltningsmyndigheter skall verkställas. Den principen kommer till klart

uttryck i ett par olika bestämmelser i utlänningslagen. Det gäller för det

första den strikta regleringen i 2 kap. 5 § tredje stycket utlänningslagen av

när en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas när det finns ett

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Principen kommer också till

uttryck i 8 kap. 12 § utlänningslagen där det föreskrivs att en utlänning som

har avvisats skall lämna landet inom två veckor och en utlänning som har

utvisats inom fyra veckor från det beslutet vann laga kraft, om inte annat

bestäms i beslutet.

 Principen att avlägsnandebeslut skall verkställas kommer också till uttryck i

den s.k. Dublin-konventionen som EG-staterna undertecknade år 1990. Som en följd

av EU-medlemskapet kommer också Sverige att ansluta sig till denna konvention.

 Mot bakgrund av vad ovan anförts kan det enligt regeringens bedömning inte

komma i fråga att ha generella regler som ger rätt till uppehållstillstånd för

den som brutit mot utlänningslagens bestämmelser och undandragit sig

verkställighet av ett lagakraftvunnet beslut och under denna tid får en

anknytning som enligt vanliga regler skulle kunna ligga till grund för

uppehållstillstånd. En sådan ordning skulle inte stämma överens med de

grundläggande principerna för utlänningslagstiftningen och för handläggningen av

förvaltningsärenden i allmänhet. Den skulle också kunna leda till upprepade

prövningar av nya ansökningar och därmed till lång tidsutdräkt i dessa ärenden;

förhållanden som tidigare starkt kritiserats. Det kan heller inte bortses från

att det skulle uppmuntra till skenförhållanden. En ny möjlighet skulle öppnas

för den som fått avslag att ändå få stanna i landet. Vad nu anförts måste gälla

oavsett om den i Sverige bosatta parten är medborgare i ett EES-land eller inte.

 Vad ovan sagts hindrar inte att de nuvarande bestämmelserna i vissa fall kan

medföra resultat som kan te sig stötande. Det gäller då framför allt fall där en

anknytning uppstår eller åberopas först efter det att lagakraftvunnet beslut om

avvisning eller utvisning föreligger och det samtidigt är uppenbart att

uppehållstillstånd skulle ha beviljats om anknytningen åberopats innan slutligt

beslut meddelats i ärendet. Riksdagens framställning är ett uttryck för detta.

 Det är i allmänhet fråga om fyra olika typer av skäl som brukar anföras av

sökande som inte vill eller anser sig kunna återvända till hemlandet för att

därifrån ge in en ansökan om uppehållstillstånd.

_ Sökanden har fått avslag på en asylansökan men uppger sig inte våga återvända

 till hemlandet av fruktan för trakasserier eller förföljelse där.

_ Sökanden vill inte återvända till hemlandet därför att han eller hon kommer

 att bli förhindrad att lämna det på nytt, ofta därför att han eller hon inte

 har och inte heller tror sig kunna få en passhandling som berättigar till

 utresa.

_ Sökanden kan i och för sig återvända men parterna vill inte vara åtskilda

 under den tid det tar att få ansökan behandlad, inte sällan beroende på att

 kvinnan väntar nedkomst inom kort eller nyligen har fått barn.

_ Sökanden kan i och för sig återvända men uppger sig sakna ekonomiska

 möjligheter att resa fram och tillbaka.

 Ofta är det givetvis i praktiken fråga om en kombination av två eller flera av

nu angivna skäl.

 Det rör sig således ofta om skäl som för parterna måste framstå som mycket

beaktansvärda. Den grundläggande principen att ett lagakraftvunnet beslut skall

verkställas innan en anknytning prövas måste dock av skäl som tidigare anförts

upprätthållas så långt som möjligt. Det framstår också som stötande att ha en

särskild reglering med möjlighet till positiva beslut som enbart tar sikte på

personer som trotsat reglerna om verkställighet. Enbart den omständigheten att

sökanden numera har en sådan anknytning hit som i och för sig skulle kunna

läggas till grund för uppehållstillstånd bör således inte leda till bifall till

en ny ansökan.

 Undantag från huvudregeln bör dock göras i något större utsträckning än för

närvarande. Det gäller framför allt i situationer när en verkställighet skulle

innebära att parterna under lång tid hindrades från att träffas liksom då det

annars föreligger mycket starka humanitära skäl. De humanitära skälen avser ofta

i praktiken främst den härvarande parten, särskilt då det finns barn i

förhållandet.

Uppehållstillstånd för besök

När det gäller uppehållstillstånd för besök har den nuvarande bestämmelsen i 2

kap. 5 § första stycket utlänningslagen, som redovisats i avsnitt 4.6, en

utformning som inte helt stämmer överens med den praxis som utvecklats. Praxis

är som nämnts mer generös än vad ordalydelsen i den nämnda bestämmelsen ger

intryck av. Den praxis som i dag tillämpas då det gäller att bevilja

uppehållstillstånd för besök efter inresan förefaller väl avvägd.

 Förlängning av tillstånd för en tidsbegränsad vistelse här för exempelvis

studier eller tidsbegränsat arbete beviljas i dag regelmässigt trots att

sökanden befinner sig i landet. Även på denna punkt bör nuvarande praxis

behållas.

 Lagbestämmelsen bör därför ändras så att den bättre stämmer överens med

tillämpningen.

7 Levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd

7.1 Uppehållstillstånd för asylberättigade utlänningar

 Regeringens förslag: Nuvarande ordning som innebär att asyl får vägras en

 flykting endast om synnerliga skäl talar emot det ändras inte. När det

 gäller de factoflyktingar och krigsvägrare förs en uttrycklig bestämmelse in

 i utlänningslagen om att brottslighet kan utgöra ett särskilt skäl att inte

 bevilja asyl. Om brottsligheten ligger på gränsen till vad som ensamt skulle

 kunna utgöra grund för avslag får även andra allvarliga anmärkningar mot

 utlänningens levnadssätt vägas in. De skäl som talar emot att asyl beviljas

 skall vägas mot det skyddsbehov utlänningen har.

 Utredningen: Utvisningsutredningens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens. Utredningen föreslår dock att även annan allvarlig eller upprepad

misskötsamhet än brottslighet skall kunna utgöra ett särskilt skäl att vägra

asyl.

 Remissinstanserna: Göteborgs tingsrätt anser att det skulle vara värdefullt om

det gavs klarare riktlinjer för hur allvarlig brottsligheten skall vara för att

hindra asyl samt att det bör utformas föreskrifter om vilka rutiner som skall

gälla för s.k. incidentrapporter från förläggningarna för asylsökande.

Rikspolisstyrelsen anför att det av en kommande proposition bör framgå vad som

avses med "allvarlig eller upprepad misskötsamhet". Utlänningsnämnden framhåller

att misstänkt brottslighet samt asocialitet och allmän normlöshet bör få inverka

endast då det i övrigt föreligger brottslighet som ligger på gränsen för vad som

ensamt skulle kunna hindra uppehållstillstånd. Flera remissinstanser, främst

bland frivilligorganisationerna, anser att endast fällande dom i brottmål bör få

tillmätas betydelse i asylärendet.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.1.1

får asyl vägras en flykting endast om synnerliga skäl talar emot det.

"Synnerliga skäl" anknyter till de s.k. uteslutandegrunderna i 1951 års

Genève-konvention angående flyktingars rättsliga ställning (se kap. 1, artikel 1

C samt F i konventionen). Där framgår bl.a. att asyl får vägras om sökanden

gjort sig skyldig till brott mot freden eller krigsförbrytelse eller grovt

icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet. Möjligheterna att vägra asyl för

den som är flykting i enlighet med Genève-konventionen regleras således i

huvudsak av konventionens bestämmelser. Någon ändring är inte aktuell.

 När det gäller krigsvägrare och de factoflyktingar har enligt vad som

redovisats i avsnitt 4.1.1 i tidigare förarbeten uttalats att asyl bör kunna

vägras med hänvisning till sökandens levnadssätt. Någon klar praxis har dock

inte utvecklats.

 Regeringen bedömer att asyl bör kunna vägras krigsvägrare och de

factoflyktingar när det föreligger allvarliga anmärkningar mot deras skötsamhet

och hederlighet. Detta bör komma till uttryck i utlänningslagen. I princip bör

det vara fråga om lagakraftvunnen dom som avser fängelsestraff av inte alltför

kort varaktighet för att ett avslag skall övervägas. Det är inte möjligt att

lägga fast hur långt fängelsestraff det skall vara fråga om för att ett avslag

på asylansökan skall aktualiseras. Det måste alltid bli fråga om en bedömning i

det enskilda fallet där också straffets längd måste vägas mot utlänningens

skyddsbehov. Det kan vidare finnas anledning att se inte bara till straffets

längd utan också till gärningens art. Grova oaktsamhetsbrott som visserligen

leder till fängelsestraff men där återfallsrisken normalt är liten skulle därvid

kunna anses som något mindre allvarliga än brott som lett till fängelsestraff av

samma längd men där återfallsrisken typiskt sett är större.

 I motsats till utredningen bedömer regeringen att allvarlig eller upprepad

misskötsamhet som inte är konstaterad genom lagakraftvunnen dom inte ensamt bör

kunna leda till avslag. Endast då det är fråga om brottslighet som ligger på

gränsen till vad som ensamt skulle kunna hindra uppehållstillstånd bör annan

misskötsamhet kunna vägas in. Det måste då vara fråga om förhållanden som är

otvetydigt konstaterade, exempelvis en av utlänningen erkänd gärning som kan

bedömas komma att leda till fällande dom. Det kan även vara fråga om annan

misskötsamhet där de faktiska omständigheterna är helt klarlagda. Som framgår av

förslag i avsnitt 15 får dock ett avvisnings- eller utvisningsbeslut inte

verkställas om allmänt åtal väckts men inte prövats _ såvida åtalet inte läggs

ned.

 Regeringen vill i detta sammanhang något beröra de s.k. incidentrapporter som

upprättas på förläggningar för asylsökande. Dessa rapporter innehåller bl.a.

uppgifter om hot mot personal och om allmänt störande uppträdande och upprättas

primärt för att underlätta bedömningen av var en asylsökande bör placeras och

vilka åtgärder som bör sättas in. Rapporterna fyller inte de krav som måste

ställas på det underlag som i tillståndsärendet skall läggas till grund för en

bedömning av sökandens levnadssätt. I princip måste i detta sammanhang krav

ställas på att det skall vara fråga om förhållanden som i vart fall lett till

polisanmälan.

 Vad ovan sagts gäller i första hand brottslighet och annan misskötsamhet i

Sverige. Den tillståndsgivande myndigheten torde endast i ett mycket begränsat

antal fall ha tillgång till uppgifter om brottslighet och andra anmärkningar i

fråga om skötsamheten i annat land. När uppgifter om exempelvis brottslighet i

annat land kommer fram måste hänsyn också tas till att straffmätningen för samma

brott kan skilja sig högst avsevärt mellan olika länder. Bedömningen bör då ske

med utgångspunkt i vilket straff som sannolikt skulle ha utdömts i Sverige.

Gärningar som inte är straffbelagda i Sverige bör normalt inte vägas in även om

de i ett annat land föranlett ett fängelsestraff av avsevärd längd.

7.2 Uppehållstillstånd för andra än asylberättigade

 Regeringens förslag: I utlänningslagen förs in en bestämmelse om att

 utlänningens skötsamhet och hederlighet skall beaktas vid prövningen av

 ansökningar om uppehållstillstånd. Endast otvetydigt konstaterad

 misskötsamhet skall beaktas. Någon självständig betydelse skall således inte

 tillmätas exempelvis s.k. incidentrapporter från förläggningar för

 asylsökande. Anmärkningar i fråga om levnadssättet måste alltid vägas mot de

 skäl utlänningen har för att få uppehållstillstånd.

 Utredningen: Utvisningsutredningens förslag till lagtext stämmer i sak överens

med regeringens. Utredningen anser dock att även anmärkningar som inte alltid är

klart konstaterade skall kunna vägas in vid en samlad bedömning av en

tillståndssökandes skötsamhet och hederlighet.

 Remissinstanserna: Göteborgs tingsrätt, Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen

anser att det bör ges riktlinjer för var gränsen skall gå för att anmärkningar i

fråga om levnadssättet skall medföra avslag på en ansökan. Utlänningsnämnden och

flera frivilligorganisationer anser i princip att endast lagförd brottslighet

bör ha inverkan. Nämnden framhåller vidare att nivån för vad som kan tolereras

bör vara låg. FARR framför att, när det gäller barnfamiljer, barnens bästa och

deras rätt till båda föräldrarna alltid måste sättas främst.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande praxis, som innebär att utlänningens

skötsamhet och hederlighet vägs in vid prövning av ansökningar om

uppehållstillstånd, bör lagfästas. Samma principer bör därvid gälla i

tillämpliga delar som i fråga om asylberättigade utlänningar. Det innebär då

bl.a. att _ förutom lagakraftvunna domar _ endast otvetydigt konstaterad

misskötsamhet bör beaktas. Som anförts i föregående avsnitt kan det exempelvis

vara fråga om en av utlänningen erkänd gärning som kan bedömas komma att leda

till fällande dom eller annan misskötsamhet där de faktiska omständigheterna är

helt klarlagda. Vilken tyngd som anmärkningarna skall ha för att

uppehållstillstånd skall vägras måste också, i likhet med vad som ovan

föreslagits beträffande asylberättigade utlänningar, bli beroende på en

bedömning i det enskilda fallet. Spännvidden mellan de skäl som icke

asylberättigade utlänningar kan åberopa är dock väsentligt större än när det

gäller krigsvägrare och de factoflyktingar. Det kan här röra sig om utlänningar

som kan åberopa humanitära skäl av sådan styrka att avslag bör kunna komma i

fråga endast om det föreligger sådana skäl som skulle kunna medföra avslag för

en flykting. Det kan å andra sidan vara fråga om en utlänning som åberopar

anknytning till Sverige i någon form och där anknytningen ligger på gränsen till

vad som skulle kunna läggas till grund för att bevilja tillstånd. I det senare

fallet bör även mindre allvarliga anmärkningar i fråga om levnadssättet kunna

läggas till grund för ett avslag _ givetvis under förutsättning att det rör sig

om otvetydigt konstaterade anmärkningar. När det gäller anknytningsförhållanden

där det finns barn med i bilden måste självfallet stor hänsyn tas till barnens

situation och om de skulle drabbas av en separation från någon av föräldrarna.

7.3 Tidsbegränsade uppehållstillstånd

 Regeringens förslag: Tidsbegränsade uppehållstillstånd skall i större

 utsträckning än i dag få meddelas under en prövotid när det råder tveksamhet

 om en sökandes skötsamhet och hederlighet. En särskild bestämmelse om det

 förs in i utlänningslagen.

 Utredningen: Utvisningsutredningen anser i likhet med regeringen att

tidsbegränsade uppehållstillstånd bör användas i ökad omfattning när det

föreligger tveksamhet om sökandens skötsamhet och hederlighet. Utredningen anser

dock i motsats till regeringen att detta bör kunna ske utan någon lagändring.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag att tidsbegränsade uppehållstillstånd skall användas i större

utsträckning när det råder tveksamhet om utlänningens skötsamhet och

hederlighet. Göteborgs tingsrätt anser att detta inte bör ske endast genom en

ändrad praxis utan att det krävs en författningsändring. Caritas och Sveriges

kristna råd _ Sveriges frikyrkosamråd anser att tidsbegränsade

uppehållstillstånd bör kunna användas även vid fall av grövre anmärkningar i

fråga om levnadssättet än vad utredningen tänkt sig och att "prövotiden" då bör

kunna sättas så pass lång som 4_5 år. Caritas framhåller vidare att användningen

av tidsbegränsade uppehållstillstånd bör regleras genom lag. Röda korset, Rädda

Barnen, Svenska flyktingrådet och SIOS avstyrker utredningens förslag i denna

del.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.1.3

finns _ trots avsaknad av en uttrycklig lagbestämmelse _ inget som hindrar att

tidsbegränsade uppehållstillstånd meddelas i större utsträckning än för

närvarande när det råder tveksamhet om sökandens skötsamhet och hederlighet. Som

framgår av redovisningen har det tvärtom i förarbeten förutsatts att så skall

kunna ske. I praxis har det emellertid skett endast vid ett fåtal tillfällen.

 Enligt regeringens bedömning bör tidsbegränsade uppehållstillstånd i större

utsträckning än för närvarande meddelas som en form av prövotid när sökanden

gjort sig skyldig till brott. Det kan te sig stötande att den som gjort sig

skyldig till relativt allvarlig brottslighet omedelbart därefter beviljas ett

permanent uppehållstillstånd. Enligt vad som uttalats i föregående avsnitt om

levnadssättets betydelse i ärenden om uppehållstillstånd bör självfallet _ om

brottsligheten inte är så allvarlig att domstol beslutat om utvisning _ i första

hand prövas om brottsligheten skall leda till ett avslag på ansökan om

uppehållstillstånd. Skäl att meddela ett tidsbegränsat uppehållstillstånd torde

därför i huvudsak föreligga om omständigheterna är sådana att uppehållstillstånd

borde vägras men det för tillfället inte skulle vara möjligt att verkställa ett

avlägsnandebeslut. Så kan vara fallet när förhållandena i sökandens hemland gör

en verkställighet dit omöjlig för tillfället men där en ändring av förhållandena

bedöms som möjlig inom överskådlig tid. Även i vissa fall när anknytning till

Sverige åberopas kan dock förhållandena vara sådana att det inte framstår som

rimligt att trots viss brottslighet avslå ansökan och att ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd under en prövotid då kan vara lämpligt.

 Ett skäl att inte i större utsträckning bevilja tidsbegränsat

uppehållstillstånd av skäl som hänför sig till sökandens levnadssätt har

tidigare angetts vara att de personer det gäller då inte skulle komma att

folkbokföras och omfattas av det kommunala flyktingmottagandet och att

kommunerna då heller inte skulle få statlig ersättning enligt förordningen

(1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Om tidsbegränsat

tillstånd beviljas under vad som i praktiken blir en form av prövotid måste dock

utgångspunkten vara att de personer det gäller inte kommer att begå ytterligare

brott och att det därför är rimligt att anta att de efter en tid i regel kommer

att beviljas permanent uppehållstillstånd. Tillståndet kan då ses som en form av

uppskjuten invandringsprövning och folkbokföring kan då ske trots att det första

tillståndet avser en kortare tid än ett år. Därmed kommer också den nyssnämnda

ersättningsförordningen att bli tillämplig på alla som varit registrerade vid en

förläggning för asylsökande.

 Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd medför emellertid nackdelar även för den

enskilde utlänningen. Utlänningen kommer i ett sådant fall att leva i osäkerhet

om framtiden, en osäkerhet som dock beror på hans eller hennes eget handlande.

Det är också troligt att den som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kommer

att möta större svårigheter på arbetsmarknaden än den som har ett permanent

tillstånd.

 Avsikten är således inte att tidsbegränsat uppehållstillstånd skall beviljas

alla utlänningar som gjort sig skyldiga till brott eller annan grov

misskötsamhet. Tidsbegränsat uppehållstillstånd bör i princip endast meddelas i

de fall som angetts ovan. Av EU-reglerna följer vidare att uppehållstillstånd

för EU-medborgare inte kan tidsbegränsas av skäl hänförliga till utlänningens

levnadssätt.

7.4 Återkallelse av uppehållstillstånd

 Regeringens förslag: Möjligheterna att återkalla ett uppehållstillstånd om

 utlänningen inte lever skötsamt och hederligt vidgas. För att ett beviljat

 uppehållstillstånd skall återkallas måste dock krävas allvarligare

 anmärkningar i fråga om levnadssättet än vad som krävs för att det första

 uppehållstillståndet skall vägras. Anmärkningarna måste alltid vägas mot det

 skyddsbehov utlänningen har och mot de skäl i övrigt utlänningen kan åberopa

 för sin bosättning i Sverige. Den tid under vilken ett uppehållstillstånd

 får återkallas utsträcks från två till tre år.

 Utredningen: Utvisningsutredningen föreslår att de nuvarande bestämmelserna om

återkallelse av uppehållstillstånd när en utlänning inte försörjer sig på ett

ärligt sätt avskaffas och att i stället en möjlighet införs att återkalla ett

uppehållstillstånd om inte utlänningen lever skötsamt och hederligt. Utredningen

anser vidare att det är naturligt att låta förutsättningarna för återkallelse

vara en återspegling av förutsättningarna för tillstånd. Den tid under vilken

ett uppehållstillstånd får återkallas föreslås utsträckt från två till tre år.

 Remissinstanserna: Göteborgs tingsrätt och Rikspolisstyrelsen tillstyrker i

huvudsak utredningens förslag. Utlänningsnämnden framhåller att en myndighet i

princip måste vara förhindrad att återkalla ett uppehållstillstånd enbart på

grund av en brottmålsdom, i vilken domstolen efter övervägande inte beslutat om

utvisning. Nämnden ifrågasätter vidare om ett så vitt begrepp som "hederlig

vandel" står i överensstämmelse med EES-avtalets regler om återkallelse. Bland

annat Röda korset och FARR anser i likhet med utredningen att förutsättningarna

för återkallelse bör vara en återspegling av förutsättningarna för tillstånd.

Caritas finner det däremot självklart att uppehållstillstånd bör kunna vägras på

betydligt svagare grunder än vad som gäller för återkallelse. Caritas avstyrker

därför förslaget i likhet med bl.a. Rädda Barnen, Sveriges kristna råd _

Sveriges frikyrkosamråd och Svenska flyktingrådet.

 Skälen för regeringens förslag: De nuvarande bestämmelserna om återkallelse av

uppehållstillstånd med hänvisning till utlänningens levnadssätt har visat sig

svåra att tillämpa. Det är enligt regeringens bedömning angeläget att denna

möjlighet finns och också kan tillämpas när det gäller utlänningar som gjort sig

skyldiga till mycket allvarlig misskötsamhet utan att det därför föreligger ett

av domstol meddelat beslut om utvisning. I motsats till utvisningsutredningen

anser emellertid regeringen i likhet med några remissinstanser att reglerna för

återkallelse inte bör vara en återspegling av förutsättningarna för tillstånd.

För att ett beviljat uppehållstillstånd skall återkallas måste krävas betydligt

allvarligare anmärkningar mot utlänningens skötsamhet och hederlighet än vad som

krävs för att det första tillståndet skall vägras. Återkallelse bör således

komma i fråga endast om utlänningen dömts till ett fängelsestraff av avsevärd

längd eller om det annars föreligger otvetydigt konstaterade anmärkningar i

fråga om levnadssättet.

 Består anmärkningarna enbart av en brottmålsdom där domstolen efter

övervägande inte beslutat om utvisning bör uppehållstillståndet dock inte

återkallas. Det skulle kunna te sig stötande om en domstol och en

förvaltningsmyndighet på samma bakgrundsmaterial skulle komma till olika

resultat i fråga om utlänningens rätt att stanna kvar här. Att läget kan vara

annorlunda innan det första uppehållstillståndet beviljats återkommer regeringen

till i avsnitt 7.5. En brottmålsdom där domstolen inte beslutat om utvisning bör

dock kunna vägas in i bedömningen när det förutom domen föreligger andra

allvarliga anmärkningar.

 Regeringen bedömer att förslagen ovan inte strider mot direktiv 64/221/EEG av

den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska

medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till

allmän ordning, säkerhet eller hälsa och som bland annat innebär att

återkallelse av tillstånd och åtföljande beslut om utvisning skall grunda sig

uteslutande på den berörda personens eget uppförande.

 Ett problem när det gäller återkallelse av uppehållstillstånd har inte sällan

varit att Statens invandrarverk på ett alltför sent stadium fått kännedom om

anmärkningar i fråga om utlänningens levnadssätt. Tidsfristen för återkallelse

bör därför som utredningen föreslagit utsträckas från två år till tre år.

7.5 Domstols utvisningsbeslut _ myndighets beslut i tillståndsärenden

 Regeringens bedömning: Den prövning som en förvaltningsmyndighet gör när det

 gäller frågan om en utlänning skall beviljas uppehållstillstånd är inte

 densamma som den prövning som en domstol gör när det gäller om en utlänning

 skall utvisas. Något principiellt hinder kan därför inte anses föreligga för

 en förvaltningsmyndighet att vid bedömning av en utlännings skötsamhet och

 hederlighet i ett ärende om uppehållstillstånd väga in även en dom där en

 domstol efter prövning inte funnit skäl att utvisa en utlänning. Detta

 gäller i vart fall innan det första uppehållstillståndet beviljats. Något

 annorlunda ställer det sig om domstolen efter prövning funnit att en

 utlänning som sedan tidigare har uppehållstillstånd inte bör utvisas. Det

 kan i ett sådant fall framstå som stötande om en administrativ myndighet

 därefter skulle besluta att utvisa utlänningen på i princip samma skäl som

 domstolen prövat.

 Utredningen: Utredningen anser att om en domstol har övervägt frågan om

utvisning och av andra skäl än att det föreligger verkställighetshinder funnit

att utvisning inte skall ske, saken bör anses vara avgjord i och med det.

Brottsligheten bör då inte ensam utgöra grund för att vägra uppehållstillstånd.

Annorlunda får man enligt utredningen se på frågan om det föreligger andra

anmärkningar mot utlänningens skötsamhet och hederlighet, t.ex. olika former av

ohederligt eller klandervärt beteende eller småbrottslighet som föranlett

åtalsunderlåtelse eller beivrats i summarisk straffprocess.

 Remissinstanserna: Caritas har inget att erinra mot utredningens synpunkter.

Röda korset anser att utvisning av administrativ myndighet inte bör vara möjlig

när skyddsbehövande berörs och grunden skulle vara en dom i förening med andra

anmärkningar i fråga om utlänningens levnadssätt. Göteborgs tingsrätt och

Utlänningsnämnden anser att det bör göras skillnad mellan de fall där domstolen

tagit ställning i utvisningsfrågan innan utlänningen beviljats

uppehållstillstånd och andra fall. Tingsrätten framhåller beträffande de förra

fallen att den administrativa myndighetens prövning av en ansökan om

uppehållstillstånd primärt gäller om utlänningen trots brottsligheten bör

beviljas en förmån eller inte. Domstolens ställningstagande i utvisningsfrågan

gäller däremot om brottsligheten skall utlösa en påföljdsliknande reaktion eller

inte. Tingsrätten anser därför att den administrativa myndigheten i större

utsträckning än vad utredningen funnit bör kunna neka uppehållstillstånd trots

att domstolen inte meddelat utvisningsbeslut.

 Skälen för regeringens bedömning: I likhet med Göteborgs tingsrätt bedömer

regeringen att det finns en klar skillnad mellan den prövning som en

förvaltningsmyndighet skall göra när det gäller frågan om en utlänning skall

beviljas uppehållstillstånd och den prövning som en domstol gör när det gäller

om en utlänning skall utvisas på grund av brott som han gjort sig skyldig till.

Som tingsrätten framhåller gäller förvaltningsmyndighetens prövning av en

ansökan om uppehållstillstånd _ såvida det inte är fråga om asyl _ primärt om

utlänningen trots brottsligheten skall beviljas en förmån eller inte. Domstolens

prövning i utvisningsfrågan gäller däremot om brottsligheten skall medföra en

påföljdsliknande reaktion eller inte.

 Ovanstående resonemang gäller i princip oavsett när domstolens övervägande i

utvisningsfrågan sker. Som framhållits i avsnitt 7.4 kan det dock för den

enskilde te sig märkligt om en förvaltningsmyndighet och en domstol på samma

bakgrundsmaterial kommer till olika resultat när det gäller en utlännings

fortsatta rätt att vistas här. Ett tidigare beviljat uppehållstillstånd bör

därför inte återkallas enbart på grund av en dom i brottmål där domstolen efter

övervägande inte beslutat om utvisning.

 Något hinder kan däremot inte anses föreligga mot att en förvaltningsmyndighet

avslår en ansökan om uppehållstillstånd med hänvisning till sökandens

levnadssätt när anmärkningen består av en brottmålsdom där domstolen inte

beslutat om utvisning. Att anmärkningarna måste vara särskilt grova för att

tillstånd skall vägras asylberättigade utlänningar och utlänningar med mycket

starka humanitära skäl framgår i avsnitten 7.1 och 7.2. Att det krävs betydligt

allvarligare vandelsanmärkningar för att återkalla ett beviljat

uppehållstillstånd än vad som krävs för att det första tillståndet skall vägras

framgår av avsnitt 7.4.

8 Avvisning

 Regeringens bedömnig: Förutsättningarna för avvisning av en utlänning som

 kan antas komma att begå brott ändras inte för närvarande.

 Utredningen: Utvisningsutredningens förslag innebär att en utlänning skulle

kunna avvisas om han under sitt besök genom propaganda eller agitation kan antas

komma att göra sig skyldig till hets mot folkgrupp eller uppvigling. Detsamma

skulle enligt förslaget gälla t.ex. musikgrupper eller

andra artister, vars texter innehåller budskap som det kan bedömas utgöra brott

att framföra.

 Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen, Caritas och FARR tillstyrker

utredningens förslag. Länsstyrelsen i Stockholms län och Utlänningsnämnden

framhåller att förslaget kan komma i strid med den grundlagsfästa yttrande- och

demonstrationsfriheten. Sveriges kristna råd _ Sveriges frikyrkosamråd avstyrker

förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: De nuvarande bestämmelserna i 4 kap. 2 § UtlL

om avvisning med hänvisning till sökandens skötsamhet och hederlighet tillämpas

sällan. Huvudorsaken torde vara att myndigheterna endast i undantagsfall i

samband med utlänningens inresa har sådan kännedom om hans eller hennes

levnadssätt att det är möjligt att göra någon bedömning av om det föreligger

grund för avvisning av nämnda skäl. Bestämmelserna har emellertid heller inte

ansetts göra det möjligt att avvisa en utlänning som här i landet kan antas

komma att göra sig skyldig till brott såsom hets mot folkgrupp - såvida han

eller hon inte tidigare dömts till frihetsstraff. Det kan i vissa fall framstå

som stötande att en utlänning inte kan avvisas trots att det framstår som

sannolikt att han eller hon här i landet kommer att göra sig skyldig till

uttalanden som är straffbelagda enligt svensk lag.

 Ett par remissinstanser har emellertid framfört farhågor för att en sådan

tillämpning skulle kunna komma i konflikt med den grundlagsfästa yttrande- och

demonstrationsfriheten. Med hänsyn till denna frågas stora vikt bör utredningens

förslag inte genomföras utan ytterligare beredning.

 Regeringen förutsätter att frågan kommer att belysas av den flyktingpolitiska

kommittén (Ku 1994:10), som har i uppdrag att se över den svenska flykting- och

invandringspolitiken. Kommittén skall redovisa sina förslag den 1 juli 1995.

Frågan om en ändring av avvisningsbestämmelserna i enlighet med

utvisningsutredningens förslag bör övervägas på nytt tillsammans med övriga

förslag från flyktingpolitiska kommittén.

9 Utredning i ärenden om uppehållstillstånd

 Regeringens förslag: Utredningarna i ärenden om uppehållstillstånd bör i

 större utsträckning än i dag ta upp förhållanden som behövs för pröva om

 utlänningen fyller det krav på ett skötsamt och hederligt levnadssättt som

 utgör en förutsättning för uppehållstillstånd. För att underlätta

 utredningarna på denna punkt skall Statens invandrarverk och

 Utlänningsnämnden få ha terminalåtkomst till vissa uppgifter ur

 polisregistret.

 Utredningen: Utredningen anser att en utlännings kriminalitet och övriga

skötsamhet alltid bör kontrolleras innan beslut fattas beträffande en

ansökan om uppehållstillstånd. Sökanden bör lämna uppgifter om sig själv under

straffansvar.

 Remissinstanserna: Utlänningsnämnden anser att en översyn bör göras av de

informationsrutiner som finns mellan Invandrarverket, polismyndigheter och

domstolar. Rikspolisstyrelsen anser att Invandrarverkets handläggning skulle

underlättas om verket fick terminalåtkomst till uppgifter i polisregister i

samma utsträckning som i dag gäller för länsstyrelse i körkortsärenden. Svenska

kyrkans församlingsnämnd avvisar förslaget att en asylsökande under straffansvar

skulle åläggas att lämna ofördelaktiga uppgifter om sig själv.

 Skälen för regeringens förslag: I likhet med utredningen bedömer regeringen

att det är angeläget att en utlännings skötsamhet och hederlighet kontrolleras

innan beslut fattas beträffande en ansökan om uppehållstillstånd. Den blankett

som Statens invandrarverk fastställt för ansökan om uppehållstillstånd

innehåller en försäkran som sökanden skall underteckna om att de uppgifter som

lämnas är riktiga och fullständiga. De uppgifter som avses rör framför allt

uppgifter om sökandens identitet och om sökandens närmaste släktingar. Att utöka

dessa uppgifter med att sökanden skall lämna uppgifter även om sin skötsamhet

och hederlighet under straffansvar synes inte meningsfullt eller lämpligt.

Uppgifter som avser levnadssättet före ankomsten till Sverige är i allmänhet

inte möjliga att kontrollera. Sökandens skötsamhet och hederlighet i Sverige kan

kontrolleras på bättre sätt än genom sökandens egna uppgifter.

 Utdrag ur polisregister tas alltid in av Invandrarverket när det gäller

ansökningar om bosättning som görs här i landet. Det är av praktiska skäl inte

möjligt att kontinuerligt fordra in nya utdrag så att dessa alltid är helt

aktuella. Enligt verkets egna riktlinjer får således utdragen inte vara äldre än

tre månader när beslut fattas i ärendet. Detta problem skulle kunna lösas om

Statens invandrarverk, som Rikspolisstyrelsen föreslagit, fick terminalåtkomst

till vissa uppgifter ur polisregistret.

 Av 3 § lag (1965:94) om polisregister m.m. framgår att regeringen får förordna

att en myndighet, som har rätt att få utdrag ur polisregister, får ha

terminalåtkomst till polisregister. Med stöd av denna bestämmelse har regeringen

bestämt att länsstyrelser i körkortsärenden får ha terminalåtkomst till

polisregister såvitt avser uppgiften om en person förekommer i registret eller

inte. En sådan rätt för Invandrarverket skulle innebära att verket kunde fordra

in nytt aktuellt utdrag i de ärenden där det kan behövas och därmed säkerställa

att verket alltid kan fatta beslut på grundval av aktuella uppgifter om

sökandens vandel. Även Utlänningsnämnden har emellertid behov av att ha tillgång

till aktuella uppgifter när nämnden fattar beslut. Regeringen har därför för

avsikt att förordna att Statens invandrarverk och Utlänningsnämnden får ha

terminalåtkomst till polisregister såvitt avser uppgiften om en person

förekommer i registret eller inte.

10 Återkallande av medborgarskap

 Regeringens bedömning: Någon möjlighet att återkalla ett beslut om

 naturalisation bör inte införas.

 Utredningen: Utredningens bedömning stämmer helt överens med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna ansluter sig till utredningens

bedömning. Hovrätten för Skåne och Blekinge anser att det bland annat i

terroristfall föreligger ett behov av att kunna återkalla ett svenskt

medborgarskap. Hovrätten hade därför önskat en grundligare genomgång av frågan

än vad som gjorts av utredningen. Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Uppsala

län, Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen anser att en återkallelseregel skulle

fylla en funktion även om den skulle komma att tillämpas i mycket begränsad

omfattning. Rikspolisstyrelsen anför bl.a. att det är stötande att en

återkallelsemöjlighet saknas, i synnerhet om falska uppgifter lämnats för att

dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknytning.

 Skälen för regeringens bedömning: Det finns i och för sig starka skäl som

talar för att införa en möjlighet att återkalla ett svenskt medborgarskap som

förvärvats på grundval av falska uppgifter. Det kan, som Rikspolisstyrelsen

framhållit, te sig stötande att det inte finns möjlighet att återkalla

medborgarskapet för en person som naturaliserats i en falsk identitet som

tillkommit för att dölja ett kriminellt förflutet eller en terroristanknytning.

 Det finns dock samtidigt tungt vägande skäl som talar emot att införa en

återkallelsemöjlighet. En sådan möjlighet skulle bl.a. innebära att det skulle

komma att finnas två sorters svenskt medborgarskap, ett oåterkalleligt för den

som blivit svensk medborgare vid födseln och ett som kan återkallas för den som

förvärvat medborgarskapet genom naturalisation.

 En person som berövats sitt svenska medborgarskap skulle vidare i de flesta

fall bli statslös. Huvudprincipen är nämligen att den som naturaliseras måste

avsäga sig sitt tidigare medborgarskap om han eller hon inte förlorar det

automatiskt. Det är sannolikt att den som berövas det svenska medborgarskapet

inte heller kan få tillbaka det tidigare. Avsikten med att återkalla

medborgarskapet är givetvis att det skall bli möjligt att avlägsna vederbörande

från landet. Det torde dock inte vara möjligt för den som blivit statslös. Även

i andra fall torde det inte sällan föreligga verkställighetshinder, exempelvis

om det rör sig om en person som skulle riskera tortyr eller dödsstraff vid en

verkställighet. Följden skulle således bli att det skulle komma att finnas ett

antal personer här i landet som blivit statslösa eller av andra skäl inte kan

avlägsnas härifrån. Det är självfallet otillfredsställande med en grupp som i

princip inte har rätt att vistas i Sverige men som på grund av

verkställighetsproblem ändå måste tillåtas bli kvar här, åtminstone för

tillfället. Det blir exempelvis tveksamt vilka rättigheter och skyldigheter som

dessa personer skall ha här i landet.

 Som bl.a. Statens invandrarverk påpekat skulle en återkallelse av svenskt

medborgarskap också kunna leda till familjerättsliga komplikationer exempelvis

när barn blivit svenska medborgare i samband med att en förälder

naturaliserades.

 Vid en vägning av skälen för och emot en möjlighet att återkalla ett beslut om

naturalisation finner regeringen att övervägande skäl talar emot att införa en

sådan möjlighet. För att i möjligaste mån undvika att svenskt medborgarskap

beviljas på grundval av falska uppgifter anser regeringen, i likhet med

utredningen, att det är av största vikt att beslut om medborgarskap föregås av

en noggrann utredning om sökandens identitet och vandel. Regeringen återkommer

till denna fråga i avsnitt 12.

11 Levnadssättets betydelse i medborgarskapsärenden

11.1Krav på ett skötsamt och hederligt levnadssätt

 Regeringens förslag: Tyngdpunkten i prövningen av levnadssättet skall ligga

 på en bedömning av sökandens framtida levnadssätt. Den bedömningen skall

 göras mot bakgrund av sökandens tidigare levnadssätt.

 Utredningens förslag: Utvisningsutredningens förslag stämmer i huvudsak

överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Hovrätten för Skåne och Blekinge, Svenska kommunförbundet

och Caritas instämmer i huvudsak med utredningens förslag att prövningen av

utlänningens skötsamhet och hederlighet skall avse framtiden.

Rikspolisstyrelsen, SIV och Brottsförebyggande rådet är tveksamma till förslaget

om ett antagande om framtida hederlighet och skötsamhet som krav för

naturalisation och pekar på svårigheterna att göra en sådan prognos. De flesta

frivilligorganisationer avstyrker förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att naturalisation skall

beviljas är enligt gällande medborgarskapslag att utlänningen har "fört en

hederlig vandel". Bakom detta krav torde ligga dels att det kan framstå som

stötande om en utlänning som gjort sig skyldig till brott strax därefter skulle

tas upp till svensk medborgare, dels att man vill undvika att en person som i

framtiden kan antas komma att begå brott får svenskt medborgarskap. Även om

kravet i lagtexten har formulerats så att utlänningen skall ha "fört en hederlig

vandel" görs i själva verket i praxis en prognos om utlänningens framtida

levnadssätt; en prognos som grundas på utlänningens tidigare levnadssätt. Att

det i stor utsträckning är en fråga om en bedömning av utlänningens framtida

levnadssätt bör komma till klart uttryck i lagtexten. Det kravet kan lämpligen

formuleras så att utlänningen skall ha "levt skötsamt och hederligt och kan

förväntas iaktta ett sådant levnadssätt".

 Den ändring som ovan föreslagits bör komma att få viss inverkan på de s.k.

karenstider som i dag tillämpas. Regeringen återkommer till denna fråga i nästa

avsnitt.

11.2Karenstider

 Regeringens bedömning: Den tid (karenstid) som skall ha förflutit innan en

 utlänning som begått brott tas upp till svensk medborgare bör i större

 utsträckning än i dag fastställas efter en bedömning av samtliga

 omständigheter i det enskilda fallet. Dessa karenstider får endast ses som

 en form av riktlinjer vid myndigheternas prövning av

 naturalisationsansökningar. En individuell prövning av samtliga

 omständigheter i ärendet måste alltid göras. För den som begått ett grovt

 brott bör något längre karenstider än i dag tillämpas.

 Utredningen: Utvisningsutredningen föreslår en skärpning när det gäller den

tid (karenstid) som skall ha förflutit innan en utlänning som begått brott kan

tas upp till svensk medborgare. Utredningen lägger vidare fram en mycket

detaljerad förteckning över vilka karenstider som den anser bör gälla i olika

fall.

 Remissinstanserna: Länsrätten i Uppsala län, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, SIV, Svenska kommunförbundet och Röda korset tillstyrker i

huvudsak utredningens förslag. Hovrätten för Skåne och Blekinge ifrågasätter

lämpligheten av denna form av motivlagstiftning, dvs. att myndigheterna

förväntas ändra praxis enbart på grund av uttalanden i förarbeten. Sveriges

advokatsamfund anser att förslaget är alltför stelbent och detaljerat och att

förslaget bör utarbetas med färre olika karenstider än vad utredningen

föreslagit. Hovrätten delar i likhet med flera frivilligorganisationer heller

inte utredningens uppfattning att karenstider skall gälla även vid påföljd i

form av penningböter. Rädda Barnen och Svenska flyktingrådet pekar på att

karenstidernas utformning kan leda till stötande resultat i vissa fall genom att

tiden vid fängelsestraff räknas från brottets begående medan den vid villkorlig

dom och skyddstillsyn räknas från prövotidens utgång. Länsstyrelsen i Malmöhus

län framhåller vikten av att det sker en kontroll av att sökanden verkligen haft

faktiskt hemvist i Sverige, eftersom vandelsprövningen annars kan bli

ofullständig. Länsstyrelsen i Stockholms län pekar på att det nuvarande s.k.

vandelsvillkorets tillämpning i anmälningsärenden rörande medborgare i annat

nordiskt land kan leda till att en anmälan måste bifallas trots att sökanden

till fullo inte avtjänat ett ådömt fängelsestraff.

 Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har i betänkandet redovisat

följande förslag till vilka karenstider som bör tillämpas vid olika påföljder

för brott.

En utlänning kan tas upp till svensk medborgare tidigast sedan den för varje

fall angivna karenstiden löpt ut.

 Penningböter Individuell prövning

 av karenstiden

 Dagsböter 30- 1 år efter brottets

 begående

 Dagsböter 60- 2 år efter brottets

 begående

 Dagsböter 100- 3 år efter brottets

 begående

 Fängelse 1 mån- 4 år efter brottets

 begående

 Fängelse 4 mån- 5 år efter brotets

 begående

 Fängelse 8 mån- 6 år efter brottets

 begående

 Fängelse 1 år- 7 år efter brottets

 begående

 Fängelse 2 år- 8 år efter verkställt

 straff

 Fängelse 4 år- 9 år efter verkställt

 straff

 Fängelse 6 år- 10 år eller mer efter

 verkställt straff

 Villkorlig dom 1 år från det att den

 lagstadgade prövotiden

 om 2 år gått till ända,

 dvs. tidigast 3 år från

 lagakraftvunnen dom

 Skyddstillsyn 1 år från det att den

 lagstadgade prövotiden

 om 3 år gått till ända,

 dvs. tidigast 4 år från

 den dag påföljden började

 verkställas

 Övriga Individuell prövning

vandelsanmärkningar av karenstiden, dock

 tidigast två år efter det

 att vandelsanmärkningen

 upphört

 Regeringen bedömer att dessa tider i huvudsak är väl avvägda. Regeringen vill

emellertid i likhet med utredningen betona att dessa karenstider måste ses

endast som riktpunkter för en bedömning av om villkoret om ett skötsamt och

hederligt levnadssätt kan anses vara uppfyllt. En individuell prövning måste

alltid göras. Det kan således finnas skäl att underskrida de av utredningen

föreslagna karenstiderna när det är fråga om brott där återfallsrisken generellt

sett måste bedömas vara mycket låg som t.ex. vid vissa oaktsamhetsbrott. Å andra

sidan kan det liksom i hittillsvarande praxis finnas skäl att tillämpa något

längre karenstid för den som under vistelsen här vid upprepade tillfällen dömts

för brott, särskilt då det i brottsbilden ingår mycket grova brott. Detsamma

gäller om prövningen i medborgarskapsärendet ligger nära i tiden för brottet

eller straffets avtjänande.

 Vidare måste tillses att en tillämpning av karenstiderna inte leder till

resultat som framstår som märkliga. Regeringen instämmer i och för sig med

utredningens förslag att karenstiden för den som dömts till villkorlig dom eller

skyddstillsyn bör räknas från prövotidens utgång. Detta får emellertid inte leda

till att utlänningen får vänta längre på sitt svenska medborgarskap än om han

eller hon i stället dömts till någon månads fängelse, där karenstiden räknas

från brottets begående. Att karenstiden vid fängelsestraff ofta räknas från

tidpunkten för brottet får liksom hittills heller inte leda till att

medborgarskap beviljas förrän straffet tillfullo avtjänats.

12 Utredning i medborgarskapsärenden

 Regeringens förslag: Utredningarna i ärenden om svenskt medborgarskap görs

 fylligare än i dag när det gäller frågor som kan ha betydelse för prövningen

 av om villkoret om ett skötsamt och hederligt levnadssätt är uppfyllt. För

 att underlätta utredningarna på denna punkt skall Statens invandrarverk och

 Utlänningsnämnden få ha terminalåtkomst till vissa uppgifter ur

 polisregistret.

 Utredningen: Utvisningsutredningen framhåller vikten av en ingående och

omsorgsfull prövning eftersom beslut om svenskt medborgarskap är oåterkalleligt.

En längre hemvisttid som villkor för naturalisation skulle medföra att sökandens

levnadssätt och identitet kunde utredas och prövas bättre än för närvarande.

Utredningen pekar på att det kan finnas anledning att överväga en förlängning av

kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap men lägger inte fram något förslag

om det.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker

genomgående en mer noggrann kontroll i samband med ansökan om svenskt

medborgarskap. Bland annat Rikspolisstyrelsen anser att kontrollen av sökandens

identitet bör ges större vikt men ifrågasätter i övrigt om det är möjligt att

komma så mycket längre än i dag. Flera myndigheter instämmer i utredningens

uttalande att det kan finnas anledning att överväga en förlängning av

kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap. Frivilligorganisationerna anser

genomgående att fem års kvalifikationstid är tillräckligt. Svenska kyrkans

församlingsnämnd anser att de fördelar som skulle stå att vinna med en

förlängning är försumbara jämfört med de nackdelar som ytterligare väntan skulle

innebära för det stora flertalet invandrare vilkas levnadssätt är klanderfritt.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen bedömer att det är av stor vikt att

prövningen i medborgarskapsärenden görs så noggrann som möjligt, särskilt mot

bakgrund av ställningstagandet i avsnitt 10 att någon möjlighet att återkalla

ett beslut om naturalisation inte bör införas. Det är i sammanhanget mycket

viktigt att kontrollen också innefattar i vilken utsträckning sökanden rent

faktiskt vistats i Sverige sedan uppehållstillstånd beviljades första gången.

 Den rätt för Statens invandrarverk och Utlänningsnämnden till terminalåtkomst

till uppgifter ur polisregister som föreslagits i avsnitt 9 bör självfallet avse

inte bara ärenden om uppehållstillstånd utan också ärenden om svenskt

medborgarskap. Därigenom säkerställs att beslut även i medborgarskapsärenden kan

fattas på grundval av så aktuella uppgifter som möjligt om sökandens skötsamhet

och hederlighet.

 Någon förlängning av kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap bör inte

genomföras för närvarande.

13 Uppehållstillstånd för vissa anhöriga

13.1 Uppehållstillstånd före lagakraftvunnet beslut

 Regeringens förslag: Utlänningar skall efter inresan i Sverige kunna

 beviljas uppehållstillstånd för bosättning inte bara om de har rätt till

 asyl eller av humanitära skäl bör få bosätta sig här. De skall också kunna

 beviljas uppehållstillstånd om det är uppenbart att de skulle ha fått

 tillstånd på grund av anknytning om prövningen skett före inresan i Sverige.

 Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens.

 Synpunkter vid utfrågningen: Samtliga närvarande vid utfrågningen instämde i

syftet med utredningens förslag. Praktiskt taget samtliga framförde samtidigt

att utredningens förslag till lagtext, som innebär att tillstånd skulle kunna

beviljas efter inresan om det skulle vara inhumant mot utlänningen eller någon

honom närstående eller om det annars skulle överskrida rimlighetens gränser att

kräva att han lämnar landet, inte fyller de krav på klarhet som bör ställas på

en lagtext.

 Remissinstanserna som yttrat sig över departementspromemorian: I samband med

remissbehandlingen av departementspromemorian har några av

frivilligorganisationerna framfört att uppehållstillstånd alltid bör kunna

beviljas efter inresan när anknytning enligt 2 kap. 4 § första stycket 1

åberopas.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.5.3

har i förarbeten till den nuvarande lagstiftningen angetts några situationer där

uppehållstillstånd bör kunna beviljas efter inresan i landet _ utöver de fall då

utlänningen har rätt till asyl här. Även i fortsättningen bör undantag från

huvudregeln göras i de fall som tidigare angetts, dvs. när någon kommer hit för

att förena sig med en nära familjemedlem som han eller hon tidigare bott

tillsammans med utomlands och när utlänningen efter inresan i landet ingått

äktenskap med eller inlett ett samboförhållande med någon här bosatt eller

parterna har eller väntar barn tillsammans. Till skillnad mot vad som tillämpas

i dag bör i det senare fallet i fortsättningen något krav inte ställas på att

parterna skall ha sammanbott viss tid. Det avgörande bör i stället, som

utredningen föreslagit, vara om förhållandet kan bedömas vara seriöst och om det

är uppenbart att tillstånd skulle ha beviljats om prövningen skett före inresan

i Sverige. Den omständigheten att parterna känt varandra endast en kort tid kan

dock givetvis medföra att anknytningen inte bedöms vara av sådan karaktär att

det framstår som uppenbart att uppehållstillstånd skulle ha beviljats om ansökan

gjorts före inresan. Tveksamhet när det gäller sökandens skötsamhet och

hederlighet kan också medföra att det inte är uppenbart att tillstånd skulle ha

beviljats om ansökan gjorts från ett annat land. Liksom hittills bör s.k.

uppskjuten invandringsprövning tillämpas när tillstånd beviljas på grund av ett

äktenskap eller sammanboende som varat endast en kortare tid.

 För andra anhöriga, t.ex. föräldrar som önskar bosätta sig hos barn här i

landet, bör inte som i dag krav ställas på att sökandena har uppnått viss ålder

för att tillstånd skall kunna beviljas efter inresan. Om föräldrarna uppfyller

vanliga krav för bosättning här i landet saknas anledning att kräva att de skall

återvända till hemlandet för att därifrån ge in ansökan.

 De situationer som beskrivits ovan bör kunna täckas genom att det i lagtexten

anges att tillstånd får beviljas efter inresan om det är uppenbart att

utlänningen skulle ha beviljats tillstånd på grund av anknytning om prövningen

skett före inresan. Den bedömningen kan självfallet göras först i samband med

prövningen av ansökan.

 Det ligger i sakens natur att krav på att tillstånd skall ha beviljats före

inresan inte kan ställas om en utlänning har rätt till asyl eller av humanitära

skäl bör få bosätta sig här. I dag beviljas tillstånd med stöd av 2 kap. 5 §

andra stycket 3 när humanitära skäl föreligger. Det stora flertalet fall som får

tillstånd av humanitära skäl är asylsökande som inte haft tillräckliga skäl för

att beviljas asyl men som ändå bedöms böra få stanna här (politisk-humanitära

skäl). Det förekommer även att tillstånd beviljas av mer renodlat humanitära

skäl, t.ex. för en person som är svårt sjuk. I inget av dessa fall krävs att

sökanden lämnar Sverige för att ge in en ansökan om uppehållstillstånd.

Motsvarande undantag från kravet på att uppehållstillstånd skall ha beviljats

före inresan måste självfallet gälla även i fortsättningen. Undantaget från

huvudregeln beträffande denna kategori bör klart anges i lagtexten.

 Några av de remissinstanser som yttrat sig över förslagen i

departementspromemorian om uppehållstillstånd för anhöriga har även tagit upp

förslagen i prop. 1994/95:21. Bland annat Utlänningsnämnden påpekar att

förslaget i den nämnda propositionen innebär att nuvarande 2 kap. 5 § första

stycket 3 utgår. Nämnden framhåller att det är praktiskt taget omöjligt att ange

alla situationer som bör föranleda undantag från huvudregeln och att en regel

som i allmänna ordalag sätter gränsen för när undantag kan göras är erforderlig.

Nämnden anser vidare att det vore lämpligare att utforma undantaget från

huvudregeln när det gäller uppehållstillstånd på grund av anknytning i en

separat mening. Det skulle enligt nämnden kunna ske genom att ange att, utan

hinder av 2 kap. 5 § första stycket, uppehållstillstånd får ges till en

utlänning med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 1 om det står klart att

utlänningen skulle ha fått tillståndet om prövningen skett före inresan i

Sverige.

 De påpekanden som gjorts av främst Utlänningsnämnden bör föranleda vissa

ändringar i utformningen av 2 kap. 5 § första stycket i jämförelse med det

förslag som lades i prop. 1994/95:21. Ändringarna behandlas vidare i

författningskommentaren.

13.2Uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut

 Regeringens förslag: Om en utlänning skall avvisas eller utvisas enligt ett

 beslut som vunnit laga kraft, skall en s.k. ny ansökan från utlänningen få

 beviljas om det skulle strida mot humanitetens krav att verkställa beslutet

 om avvisning eller utvisning.

 Departementspromemorian: Förslagen i departementspromemorian stämmer överens

med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker de föreslagna

lagändringarna. Några anser att uttrycket "strida mot humanitetens krav" i 2

kap. 5 b § i promemorians lagförslag är oklart och ett par föreslår att ordet

"inhumant" skall användas i stället. Sveriges advokatsamfund föreslår att

uttrycket "stötande för rättskänslan" används.

 SIV och Utlänningsnämnden påpekar att innebörden av den föreslagna

utformningen av lagtexten blir att lägre krav än i dag skall ställas också när

det gäller att bifalla ansökningar som vilar på enbart humanitär grund utan att

någon form av anknytning föreligger och att detta inte framgår av motiven.

 SIV framhåller vidare att det erfarenhetsmässigt visat sig mycket svårt eller

omöjligt att utreda varför en utlänning inte kan få ett hemlandspass och därmed

skulle bli förhindrad att lämna hemlandet på nytt om han återsänds dit.

Utlänningsnämnden anser att förslaget i departementspromemorian på denna punkt

innebär att utlänningen skulle få hela bevisbördan när det gäller orsaken till

varför han eller hon inte kan få ett hemlandspass.

 SIV framför också farhågor för att förslaget innebär en risk för ett ökat

antal skenförhållanden.

 Några av frivilligorganisationerna anser att de exempel som ges i promemorian

ger uttryck för en alltför restriktiv tolkning av den föreslagna lagtexten och

ett par vänder sig särskilt mot vad som sägs i promemorian om att den nya

bestämmelsen måste tillämpas restriktivt. Svenska kyrkans församlingsnämnd och

Svenska flyktingrådet anser att tillstånd alltid bör beviljas när det finns barn

i ett förhållande. Föreningen Återföreningen vänder sig särskilt mot att uttryck

som lång tid och avsevärd tid används. Återföreningen anser att särskild hänsyn

bör tas till fall där verkställigheten inte kunnat genomföras inom sex månader

på grund av omständigheter utanför sökandens egen kontroll. Återföreningen anser

vidare att tillstånd alltid bör beviljas om den svenska parten kan uppvisa

läkarintyg som styrker psykiska problem hos sig själv eller hos berörda barn.

Föreningen föreslår också att de nya bestämmelserna skall ges retroaktiv verkan.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.5.4

får en ansökan om uppehållstillstånd som görs här i landet, när det finns ett

lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning, bifallas bara om ansökan

grundar sig på omständigheter som inte prövats tidigare och sökanden har rätt

till asyl här eller det annars finns synnerliga skäl av humanitär art. Med

synnerliga skäl av humanitär art avses i första hand skäl som är hänförliga till

sökanden själv. I något enstaka undantagsfall har dock en ansökan beviljats

trots att de humanitära skälen varit hänförliga främst till en annan person än

sökanden.

 Den grundläggande principen att ett lagakraftvunnet beslut skall verkställas

innan en anknytning prövas måste, som framhållits i avsnitt 6.2, upprätthållas.

En viss uppmjukning borde dock gå att genomföra utan att de principer som

diskuterats träds för när, t.ex. i de fall det finns starka skäl att anta att

utlänningens anhöriga här i landet _ oftast en kvinna med barn _ skulle lida

allvarligt men av en separation. Att en ny ansökan kan bifallas även i en sådan

situation bör komma till bättre uttryck i lagtexten. Det kan ske genom att

nuvarande 2 kap. 5 § tredje stycket 2 ges en något vidare formulering.

Formuleringen "om det skulle strida mot humanitetens krav att genomföra

verkställigheten av avvisningen eller utvisningen" ger ett något vidgat utrymme

att bevilja uppehållstillstånd när ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning föreligger.

 En sådan lagändring bör leda till att något fler ansökningar än i dag bifalls

utan att den samtidigt medför en ökning av antalet ansökningar. Det är angeläget

att verkställighet inte genomförs i fall som skulle te sig stötande och att de

tillämpande myndigheterna är lyhörda för vad som kan utgöra humanitära skäl av

sådan styrka att uppehållstillstånd bör beviljas. Särskild hänsyn bör tas till

fall där vistelsetiden i Sverige efter lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning kommit att bli lång på grund av förhållanden utanför sökandens egen

kontroll, t.ex. om verkställighet av praktiska skäl inte varit möjlig under

avsevärd tid. Någon gräns för hur lång tid som skall ha förflutit efter

lagakraftvunnet beslut för att tillstånd skall beviljas kan inte sättas upp. Det

måste alltid bli fråga om en sammanvägning av samtliga omständigheter i varje

enskilt fall.

 Den föreslagna lagändringen skulle få följande konsekvenser för de olika fall

som beskrivits i avsnitt 6.2.

 Liksom hittills bör en ansökan inte beviljas enbart därför att sökanden uppger

att han eller hon vid en återkomst skulle komma att bli utsatt för trakasserier

eller förföljelse _ såvida inte nya omständigheter kommer fram som gör att

sökanden har rätt till asyl här. Utgångspunkten måste vara att myndigheterna

fattat ett riktigt beslut i asylärendet.

 I de fall sökanden uppger att han eller hon skulle bli förhindrad att lämna

hemlandet på nytt om han eller hon återvänder dit måste man skilja mellan olika

situationer. Enbart den omständigheten att sökanden saknar pass och kanske

kommer att få svårigheter att få ett pass som berättigar till utresa från

hemlandet bör inte automatiskt leda till att ansökan beviljas. Om orsaken

exempelvis är att sökanden gjort sig skyldig till brott eller har obetald

underhållsskyldighet i hemlandet bör uppehållstillstånd i regel inte beviljas _

såvida det inte är fråga om brottslighet som i Sverige knappast skulle leda till

påföljd. Annorlunda ställer det sig om det kan antas att svårigheter för

sökanden att få pass och utresetillstånd beror på någon form av trakasserier

från hemlandets myndigheter. Tillstånd bör då som regel beviljas. Som SIV

påpekat kan det många gånger vara svårt att utreda varför sökanden skulle ha

svårt att få ett hemlandspass. Det innebär dock inte att någon särskild

bevisbörda i detta avseende skulle läggas på utlänningen. Det måste alltid bli

fråga om att den tillämpande myndigheten mot bakgrund av alla kända fakta gör en

bedömning av vad som är sannolikt.

 En annan vanlig orsak till svårigheter att få hemlandspass är att det rör sig

om en man som inte gjort värnpliktstjänstgöring. Inte heller i sådana fall bör

tillstånd automatiskt beviljas. Förhållandena kan dock vara sådana att det på

grund av att det är fråga om osedvanligt lång värnpliktstjänstgöring eller

tjänstgöring under osedvanligt stränga förhållanden framstår som stridande mot

humanitetens krav att inte bevilja tillstånd. Det finns exempel på länder där

straffet för den som inte inställt sig i tid till sin militärtjänstgöring är att

tiden för militärtjänstgöringen fördubblas och att tjänstgöringen på så sätt kan

komma att bli mycket lång. I ett sådant fall bör det normalt anses att det

skulle strida mot humanitetens krav att inte bevilja tillstånd.

 Det kan tänkas även andra situationer där det står klart att en person under

lång tid _ på annan grund än problem med att få pass _ skulle vara förhindrad

att på nytt lämna hemlandet om han eller hon återvänder dit. Omständigheterna

kan då vara sådana att tillstånd bör beviljas. Man måste dock alltid se till

varför en person kan antas få svårigheter att återvända hit. Att sökanden skulle

tvingas avtjäna fängelsestraff för brott kan, såvida det inte är fråga om ett

politiskt färgat brott, regelmässigt inte medföra att tillstånd bör beviljas.

Tillstånd bör självfallet heller inte beviljas om det finns anledning att anta

att sökanden har verkat för en organisation som gjort sig skyldig till övergrepp

av olika slag eller om det eljest finns skäl hänförliga till allmän ordning och

säkerhet att inte bevilja tillstånd.

 Att parterna inte vill vara åtskilda under den tid det tar att få en ansökan

från annat land prövad eller att sökanden uppger sig av ekonomiska skäl inte

kunna återvända för att ge in en ansökan bör normalt heller inte anses vara

tillräckliga skäl för att bevilja en ansökan.

 Situationen kan dock vara annorlunda i det enskilda fallet. Så kan exempelvis

vara fallet om väntetiden kan komma att bli osedvanligt lång på grund av

praktiska svårigheter för sökanden att ge in en ansökan om uppehållstillstånd

från sitt hemland. Vidare måste barnens situation särskilt beaktas i detta

sammanhang. Ett barn måste i regel antas komma att lida sådan skada av en

långvarig separation att tillstånd bör beviljas. Enbart den omständigheten att

parterna hunnit få ett gemensamt barn bör dock inte automatiskt leda till bifall

om utlänningen har möjlighet att utan större omgång ge in en ansökan från annat

land och att återvända hit om ansökan beviljas. I det enskilda fallet kan

emellertid kvinnans eller barnets fysiska eller psykiska hälsa vara sådan att

även en kortare separation från mannen eller fadern skulle kunna få svåra

följder. I sådana fall bör uppehållstillstånd beviljas.

 Det måste betonas att vad ovan anförts endast är exempel på situationer där

sådana humanitära skäl kan tänkas föreligga som bör medföra att en ansökan

bifalls. Det är fråga om exemplifieringar och självfallet inte om någon

fullständig uppräkning.

14 Uppehållstillstånd för besök

 Regeringens förslag: Uppehållstillstånd för förlängning av en pågående

 vistelse här för besök eller annan tidsbegränsad vistelse skall få beviljas

 efter inresan om utlänningen kan åberopa vägande skäl för en förlängning.

 Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen

har dock inte tagit upp andra fall av tidsbegränsad vistelse än besök.

 Synpunkter vid utfrågningen: De som vid utfrågningen framförde synpunkter på

frågan om besökstillstånd tillstyrkte att lagtexten bringas i bättre

överensstämmelse med praxis. Rikspolisstyrelsen och SIV ifrågasatte om det finns

anledning att ställa krav på att det skall finnas synnerliga skäl för att

besökstillstånd skall få beviljas för längre tid än det ursprungliga

tillståndet.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.6 är

nuvarande praxis när det gäller att efter en utlännings inresa i landet bevilja

uppehållstillstånd för besök mer generös än vad lagtextens ordalag ger intryck

av. Det saknas anledning att skärpa nuvarande praxis. Lagtexten bör därför

ändras så att den bättre motsvarar den praxis som utvecklats. Bestämmelsen bör

bilda en egen paragraf, 5 a §.

 I likhet med vad som i dag gäller bör således uppehållstillstånd för besök

kunna beviljas efter inresan om det framstår som helt klart att det är fråga om

en vistelse för besök och att utlänningen inte kan antas komma att arbeta här

illegalt eller försöka bosätta sig här. I regel torde också få krävas att

utlänningen kan anföra något skäl till varför han eller hon inte från början

sökt tillstånd för hela den planerade vistelsen här.

 I likhet med vad som framförts från ett par myndigheter vid utfrågningen

bedömer regeringen att det inte finns skäl att som utredningen föreslagit ställa

upp några särskilda krav för att tillstånd skall få beviljas för längre tid än

det ursprungliga tillståndet. Avgörande för bedömningen av om tillstånd bör

beviljas bör inte vara längden av det första tillståndet utan om den sökta

förlängningen kan anses ha karaktär av besök och om utlänningen har någon

förklaring till varför han eller hon från början sökt endast ett kortare

tillstånd.

 Regeringen bedömer vidare att det heller inte finns skäl att som utredningen

föreslagit ställa upp en längsta tid för ett besökstillstånd. Längden av det

sökta tillståndet kan dock givetvis påverka bedömningen av om det är fråga om

ett rent besök. Det måste således tillhöra undantagen att det finns skäl att

bevilja tillstånd för besök för så lång tid som ett år. Fall kan dock tänkas där

exempelvis föräldrar som inte längre är yrkesverksamma bör medges relativt

långvariga uppehållstillstånd för besök hos barn här i landet. Om tillstånd

skulle beviljas för längre tid än ett år skulle sökanden kunna komma att

folkbokföras här och vistelsen skulle då i regel inte längre ha karaktär av

besök.

 Som framgått av redovisningen för gällande praxis i avsnitt 4.5.3 beviljas i

dag förlängda uppehållstillstånd i vissa fall av tidsbegränsad vistelse här med

stöd av 2 kap. 5 § andra stycket 3 utlänningslagen. Framför allt gäststuderande

och gästforskare utgör relativt stora grupper och förlängt tillstånd beviljas i

praxis efter inresan utan krav på att det skall föreligga några särskilda skäl.

Förlängning av sådana tillstånd bör i stället beviljas med stöd av den nya

5 a §.

15 Verkställighet i vissa fall av beslut om avvisning och utvisning

 Regeringens förslag: Ett beslut om avvisning eller utvisning får inte i

 något fall verkställas förrän en ådömd fängelsepåföljd har avtjänats eller

 verkställigheten har flyttats över till ett annat land. Verkställighet får

 inte heller ske om allmänt åtal har väckts men inte prövats såvida inte

 åtalet läggs ned.

 Utredningen: Utredningen om översyn av vissa delar av utlänningslagstiftningen

m.m. föreslår att, om det föreligger ett lagakraftvunnet beslut om avvisning

eller utvisning och samtidigt en av domstol ådömd fängelsepåföljd som inte

förenats med utvisning, domstolen skall få förordna att avvisnings- eller

utvisningsbeslutet får verkställas utan hinder av att påföljden inte avtjänats.

På motsvarande sätt skall ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning få verkställas utan hinder av att utlänningen står under åtal, om

åklagaren medger det.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks med vissa reservationer av

Kammarrätten i Jönköping, Rikspolisstyrelsen, SIV, Utlänningsnämnden och

Sveriges advokatsamfund. Flera av dessa motsätter sig dock att åklagare skall få

besluta att ett väckt åtal inte skall prövas och påpekar vidare att det av

förslaget inte framgår vad som skall hända beträffande ett inte avtjänat straff

om utlänningen återvänder till Sverige. Förslaget avstyrks i allt väsentligt av

Hovrätten för Västra Sverige, Huddinge tingsrätt och Riksåklagaren. Hovrätten

anför bl.a. att den föreslagna ändringen innebär ett avsteg från den

grundläggande principen att ett i Sverige ådömt straff skall avtjänas här (eller

verkställigheten flyttas över till annat land) innan avvisning eller utvisning

sker. Även förslaget att en åklagare skall kunna besluta att ett väckt åtal inte

skall prövas ter sig enligt hovrätten främmande. Huddinge tingsrätt och

Riksåklagaren anser att i stället ett förtydligande bör föras in i 8 kap. 7 §

UtlL för att klargöra att ett beslut om avvisning eller utvisning inte i något

fall får ske innan en ådömd fängelsepåföljd har avtjänats.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redovisningen i avsnitt 4.7 är

det i dag inte reglerat hur man skall förfara när en utlänning har dömts till

fängelsepåföljd och det samtidigt föreligger ett lagakraftvunnet beslut om

avvisning eller utvisning som inte har beslutats av domstol. Inte heller är det

reglerat hur man skall förfara när det finns ett lagakraftvunnet beslut om

avvisning eller utvisning och samtidigt åtal har väckts men ännu inte prövats.

 Utredningen har föreslagit att en domstol som dömer en utlänning till

fängelsepåföljd som inte förenas med ett utvisningsbeslut samtidigt skall få

förordna att ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning skall få

verkställas utan hinder av att fängelsepåföljden inte avtjänats. På motsvarande

sätt skulle enligt utredningen ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller

utvisning få verkställas utan hinder av att utlänningen står under åtal, om

åklagaren medger det.

 Utredningens förslag har mött stark kritik från flera remissinstanser. Bl.a.

har framförts att det inte framgår av förslaget vad som skall hända om en

utlänning återvänder till Sverige efter att ha avvisats eller utvisats utan att

ha avtjänat ett ådömt frihetsstraff. Den tyngsta kritiken avser dock att det är

en grundläggande princip att ett i Sverige ådömt frihetsstraff också skall

avtjänas här _ såvida inte verkställigheten flyttas över till ett annat land.

 Regeringen har i och för sig viss förståelse för utredningens förslag. Det kan

i vissa fall te sig onödigt att en utlänning skall avtjäna ett kortare

fängelsestraff här när det ändå föreligger ett lagakraftvunnet beslut om

avvisning eller utvisning. Det har också i praktiken förekommit att

verkställighet till ett tredje land inte längre varit möjlig på grund av den

tidsutdräkt som fängelsestraffet medfört.

 Avgörande måste emellertid enligt regeringens bedömning vara att det skulle te

sig stötande om en utlänning skulle kunna begå brott här i landet utan att i

realiteten riskera någon form av påföljd. I likhet med vad som gäller när en

domstol dömt till fängelse och samtidigt beslutat om utvisning bör därför

föreskrivas att ett beslut om avvisning eller utvisning inte i något fall får

verkställas innan en ådömd fängelsepåföljd har avtjänats (eller verkställigheten

har flyttats över till annat land). På motsvarande sätt bör föreskrivas att ett

beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas innan ett allmänt åtal

som väckts antingen prövats eller åtalet lagts ned. Att beslut om

åtalsunderlåtelse får meddelas även sedan åtal väckts framgår av 20 kap. 7 a §

rättegångsbalken. Om åtalet avser endast ett lindrigare brott torde åklagaren

inte sällan vara beredd att meddela beslut om åtalsunderlåtelse när det

föreligger ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning.

16 Avslag på ansökan om uppehållstillstånd och samtidigt beslut om avvisning

eller utvisning

 Regeringens förslag: När en ansökan om uppehållstillstånd som görs här i

 landet avslås, skall samtidigt meddelas beslut om avvisning eller utvisning,

 om det inte finns "särskilda skäl" som talar emot det.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del har

tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Hovrätten för

Västra Sverige tillägger dock att hovrätten inte finner det klart framgå att det

finns behov av eller vinster med den föreslagna ändringen.

 Skälen för regeringens förslag: Det är naturligt att den som befinner sig i

landet och som vägras uppehållstillstånd också skall lämna landet och att

huvudregeln därför bör vara att beslut om avvisning eller utvisning samtidigt

meddelas. Det nuvarande kravet på att det skall föreligga "synnerliga skäl" för

att i denna situation avlägsnandebeslut inte skall meddelas har dock medfört att

praxis på denna punkt blivit ytterst restriktiv. Det kan emellertid i vissa

situationer finnas skäl att avslå en ansökan om uppehållstillstånd utan att

samtidigt meddela beslut om avvisning eller utvisning. Det gäller exempelvis om

det framstår som sannolikt att sökanden vid ett avslag på en ansökan om

uppehållstillstånd frivilligt kommer att lämna landet utan att något

avlägsnandebeslut meddelas. Det kan också vara fråga om att det framstår som

tveksamt om det skulle vara möjligt att tvångsvis verkställa ett

avlägsnandebeslut men där sökanden sannolikt har möjlighet att på egen hand bege

sig till ett annat land. Lagstiftningen bör därför ändras så som utredningen

föreslagit. Att beslut om avvisning eller utvisning skall meddelas när en

ansökan om uppehållstillstånd avslås skall således fortfarande vara huvudregeln.

Att sådant beslut får underlåtas om det föreligger "särskilda skäl" innebär

emellertid en något större frihet för de tillämpande myndigheterna att besluta

så som framstår som praktiskt och lämpligt i det enskilda fallet.

17 Omhändertagande av pass

 Regeringens förslag: En polismyndighet skall ha möjlighet att ta hand om en

 utlännings pass inte bara i samband med en ansökan om uppehållstillstånd

 utan också i samband med verkställigheten av ett beslut om avvisning eller

 utvisning, i avvaktan på att beslutet kan verkställas.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran. SIV pekar dock på att pass också kan

tas om hand som en form av uppsikt enligt 6 kap. 5 § UtlL och anser att reglerna

för omhändertagande av pass bör samordnas.

 Skälen för regeringens förslag: Det är inte ovanligt att en utlännings

passhandling försvinner på verkställighetsstadiet och att det på goda grunder

kan antas att utlänningen själv förstört eller avhänt sig handlingen. Det medför

regelmässigt en fördröjning av verkställigheten, ibland under avsevärd tid, och

medför därmed stora kostnader. I vissa fall kan verkställigheten på detta sätt

helt omöjliggöras.

 Enligt 6 kap. 5 § UtlL kan visserligen en utlännings passhandling tas om hand

enligt reglerna för uppsikt. För beslut om uppsikt krävs emellertid att samma

förutsättningar föreligger som i fråga om beslut om förvar. Möjligheterna att ta

hand om en utlännings passhandling med stöd av 6 kap. 5 § är därför mycket

begränsade. Det finns enligt regeringens bedömning inte skäl att ställa upp

samma stränga förutsättningar för ett beslut om att ta hand om en utlännings

passhandling som för ett beslut om frihetsberövande. Samma förutsättningar för

omhändertagande av pass som enligt 5 kap. 3 § UtlL gäller när en utlänning

ansöker om uppehållstillstånd bör därför också gälla i samband med

verkställigheten.

 Som Statens invandrarverk påpekat kan det ifrågasättas om det finns behov av

att ha kvar möjligheten att ta hand om en utlännings passhandling som en form av

uppsikt. Den föreslagna ändringen i 5 kap. 3 § innebär emellertid att en

passhandling kan tas om hand antingen i samband med en ansökan om

uppehållstillstånd eller i samband med en verkställighet. Omhändertagande av en

passhandling som en form av uppsikt kan däremot ske även i vissa andra

situationer. Med hänsyn härtill bör sistnämnda bestämmelser inte ändras för

närvarande. Det kan dock finnas anledning att överväga frågan på nytt om det

skulle visa sig att det inte längre föreligger något reellt behov av att ha kvar

möjligheten att ta hand om en utlännings pass som en form av uppsikt.

18 Kvarhållande efter inresa m.m.

 Regeringens förslag: I 6 kap. 1 § utlänningslagen klargörs att skyldigheten

 för en utlänning att under sex timmar stanna kvar för utredning i ett ärende

 inte kräver beslut om förvar.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer i sak överens med regeringens.

 Remissinstanser: Ingen av de remissinstanser som yttrat sig i denna del har

ifrågasatt att ett förtydligande av lagtexten behövs på denna punkt. Hovrätten

för Västra Sverige och SIV har dock synpunkter på formuleringen av den

föreslagna ändringen.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande utformning av 6 kap.

1 § UtlL har lett till en viss tvekan om en utlännings skyldighet att stanna

kvar för utredning skulle vara att anse som en form av frihetsberövande som

kräver beslut om förvar. Detta torde inte ha varit avsikten med bestämmelsen.

Avsikten torde ha varit att i likhet med vad som är fallet i fråga om

bestämmelserna i 23 kap. 9 § rättegångsbalken föreskriva en längsta tid under

vilken någon är skyldig att stanna kvar utan att beslut om tvångsåtgärd behöver

fattas. Bestämmelsen i 6 kap. 1 § bör därför utformas så att denna avsikt klart

framgår av lagtexten.

19 Beslutsbehörighet vid beslut om förvar och uppsikt

 Regeringens förslag: I 6 kap. 9 § utlänningslagen förs in bestämmelser som

 klart anger vilken myndighet som i olika situationer skall fatta beslut om

 förvar och uppsikt.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer i huvudsak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker genomgående en ändring av

lagtexten så att det klarare framgår vilken myndighet som i en given situation

skall anses vara handläggande myndighet. De flesta som yttrat sig har dock

framfört olika lagtekniska synpunkter på utformningen av lagändringen.

 Skälen för regeringens förslag: Erfarenheten har visat att den nuvarande

utformningen av 6 kap. 9 § UtlL inte sällan ger upphov till tveksamhet om vilken

myndighet som i olika situationer skall anses vara den handläggande myndigheten

och därmed vara den som har att besluta om förvar och uppsikt. Bestämmelsen bör

som utredningen föreslagit förtydligas så att det klarare framgår vilken

myndighet som i olika situationer skall anses vara den handläggande myndigheten.

20 Ändring efter omprövning

 Regeringens förslag: Förvaltningslagens regler för omprövning av beslut i

 samband med att ett beslut överklagas skall gälla också för Statens

 invandrarverk.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer i huvudsak överens med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del har ingen

erinran mot att förvaltningslagens bestämmelser om omprövning skall gälla även

för Statens invandrarverk. SIV framhåller dock att en särskild reglering i

utlänningslagen synes överflödig om förvaltningslagens bestämmelser skall gälla.

 Skälen för regeringens förslag: Genom den förvaltningslag (1986:223) som

trädde i kraft den 1 januari 1987 blev myndigheterna skyldiga att under vissa

förutsättningar ompröva beslut som myndigheten meddelat som första instans. En

förutsättning för omprövning enligt förvaltningslagen är att beslutet är

uppenbart oriktigt. Invandrarverket fick emellertid enligt den bestämmelse som

nu finns i 7 kap. 10 § UtlL en något vidare möjlighet att ompröva sina beslut.

Invandrarverket får således ompröva ett beslut om det är "oriktigt" medan det

enligt förvaltningslagen som nämnts krävs att det skall vara "uppenbart

oriktigt".

 Huvudskälet till denna särlösning för Invandrarverkets del var att man ville

försöka minska antalet överklagandeärenden hos regeringen genom att ge

Invandrarverket större möjligheter att ompröva sina beslut. Detta skäl finns

emellertid inte längre sedan Utlänningsnämnden från den 1 januari 1992 övertagit

regeringens roll som överklagandeinstans när det gäller Invandrarverkets beslut

enligt utlänningslagen. Det finns därför heller inte skäl till att

omprövningsmöjligheterna skall vara annorlunda utformade när det gäller ärenden

enligt utlänningslagen än när det gäller förvaltningsärenden i allmänhet.

 Som Invandrarverket påpekat bör då nuvarande 7 kap. 10 § UtlL helt kunna utgå.

21 Beslut avseende "fel" person

 Regeringens förslag: En ny bestämmelse om rättelse av beslut som rör "fel"

 person skall föras in i utlänningslagen med rättegångsbalkens

 rättelsebestämmelse som förebild.

 Utredningen: Förslaget från utredningen om översyn av vissa delar av

utlänningslagstiftningen m.m. stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Utlänningsnämnden och Sveriges advokatsamfund tillstyrker

förslaget i dess helhet. Advokatsamfundet tillägger att beslut bör kunna

undanröjas även om det inte vunnit laga kraft. Hovrätten för Västra Sverige

avstyrker förslaget i den del det ger möjlighet för en myndighet att undanröja

ett lagakraftvunnet beslut som myndigheten själv fattat. SIV anser att förslaget

inte fyller något praktiskt behov.

 Skälen för regeringens förslag: Det är inte ovanligt att en utlänning söker

asyl eller uppehållstillstånd på annan grund i en annan identitet än den

riktiga. Identiteten är ofta svår att fastställa eftersom många helt saknar

tillförlitliga identitetshandlingar. Det är därför heller inte ovanligt att

beslut hinner meddelas innan den riktiga identiteten blir känd.

 Innebär beslutet att tillstånd beviljats uppkommer i regel inga problem.

Huvudregeln är då enligt 2 kap. 9 § UtlL att tillståndet skall återkallas. Har

utlänningen utvisats på grund av brott är bestämmelsen i 30 kap. 13 § tredje

stycket rättegångsbalken om rättelse av beslut tillämplig. Har utlänningen

däremot avvisats eller utvisats enligt beslut av en förvaltningsmyndighet kan

beslutet inte ändras _ i vart fall inte om inte utlänningen själv ansöker om

resning. Särskilt när avvisnings- eller utvisningsbeslutet är förbundet med

förbud att återvända till Sverige under viss tid är det angeläget att kunna

ändra felaktiga beslut. En rättelsebestämmelse som kan användas i sådana

situationer bör därför, som utredningen föreslagit, föras in i utlänningslagen

med rättelsebestämmelsen i rättegångsbalken som förebild.

22 Överklagande av Utlänningsnämndens beslut i medborgarskapsärenden

 Regeringens förslag: Genom ändring i medborgarskapslagen slås fast att

 Utlänningsnämndens beslut i medborgarskapsärenden inte kan överklagas till

 regeringen.

 Skälen för regeringens förslag: Av 7 kap. UtlL följer att Utlänningsnämndens

beslut inte kan överklagas till regeringen. Något motsvarande stadgande finns

inte i medborgarskapslagen. Statens invandrarverks beslut i

naturalisationsärenden och vissa andra ärenden enligt medborgarskapslagen kunde

tidigare överklagas till regeringen. När Utlänningsnämnden inrättades den 1

januari 1992 övertog nämnden regeringens tidigare roll som överinstans i dessa

ärenden. Av prop. 1991/92:30 om en särskild nämnd för utlänningsärenden framgår

(s. 28) att avsikten inte varit att det skulle vara möjligt att överklaga

Utlänningsnämndens beslut vidare till regeringen. Det har heller inte i

praktiken förekommit att så skett. Det bör dock uttryckligen framgå av

medborgarskapslagen att någon sådan möjlighet till överklagande inte finns.

23 Författningskommentarer

23.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

2 kap.

4 §

I paragrafen införs ett nytt tredje stycke. Innebörden av den nya bestämmelsen

har närmare kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitten 7.1 och 7.2. I

enlighet med Lagrådets förslag har den tidigare i olika sammanhang använda

termen "vandel" inte använts. I stället används i paragrafen formuleringen att

utlänningen kan förväntas leva "skötsamt och hederligt".

 Möjligheterna att vägra uppehållstillstånd med hänvisning till sökandens

levnadssätt har helt utvecklats i praxis. Av rättssäkerhetsskäl bör en

bestämmelse om detta föras in i lagen. Samtidigt bör framgå att prövningen skall

göras med utgångspunkt i en bedömning av utlänningens förväntade framtida

levnadssätt. En sådan bedömning måste självfallet göras med beaktande av

utlänningens tidigare levnadssätt. Att tyngdpunkten läggs på en bedömning av det

framtida levnadssättet innebär dock att det kan finnas anledning att se olika på

tidigare brottslighet beroende på om det rör sig om ett brott som begåtts med

uppsåt eller om ett brott utan uppsåt eftersom återfallsrisken i allmänhet måste

bedömas vara väsentligt lägre vid den senare typen av brott.

4 b §

Paragrafen är ny. Den har utformats i enlighet med förslag av Lagrådet. I likhet

med vad som gäller i fråga om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd av skäl

som hänför sig till utlänningens levnadssätt har möjligheterna att av sådana

skäl tidsbegränsa uppehållstillståndet för en utlänning helt utvecklats i

praxis. Kravet på rättssäkerhet måste anses vara sådant att förutsättningarna

för att tidsbegränsa ett uppehållstillstånd klart bör framgå av lagtexten. Den

nya bestämmelsen har närmare kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt

7.3.

5 §

Nuvarande 2 kap. 5 § har som utredningen föreslagit delats upp i tre paragrafer,

varav den första betecknas 5 §. I denna paragraf finns bestämmelser om det

principiella kravet på att uppehållstillstånd skall vara beviljat före inresan i

Sverige jämte undantagen från denna huvudregel. Paragrafen har utformats i

enlighet med förslag av Lagrådet.

 Det första undantaget (punkt 1) har inte ändrats. Liksom hittills skall gälla

att den som har rätt till asyl är undantagen från huvudregeln.

 Genom en ny punkt 2 görs undantag för de fall då en utlänning av humanitära

skäl bör tillåtas bosätta sig här (jfr 2 kap. 4 § första stycket 2

utlänningslagen).

 De allra flesta fall där uppehållstillstånd i dag beviljas med stöd av den

nuvarande punkten 3 kommer enligt förslaget att falla in antingen under den nya

punkten 2 eller under det nya tredje stycket. Det kan dock tänkas förekomma ett

mycket litet antal fall som inte kan hänföras till något av de nämnda nya

undantagen. Det finns därför behov av att ha kvar en allmän regel som medger

undantag från huvudregeln. Det kan exempelvis i något enstaka fall tänkas röra

sig om en person som av arbetsmarknadsskäl bör tillåtas bosätta sig här. För att

markera att det rör sig om absoluta undantagsfall bör punkt 3 utformas så att

undantag får göras om det föreligger "synnerliga skäl" i stället för som i dag

om det finns "särskilda skäl".

 I ett nytt tredje stycke har förts in undantag för utlänningar som bör

tillåtas bosätta sig här på grund av anknytning. Det har behandlats närmare i

avsnitt 13.1. Den gamla punkten 2 i andra stycket ryms inom det nya tredje

stycket.

 Undantaget har tagits in i ett särskilt stycke i stället för som en punkt i

andra stycket för att markera att det finns en principiell skillnad mellan

undantagen i andra stycket och det i tredje stycket. För att undantaget i tredje

stycket skall vara tillämpligt krävs att det skall vara uppenbart att

uppehållstillstånd skulle ha beviljats om utlänningen ansökt om tillstånd från

annat land än Sverige. Detta innebär att det normalt på befintligt

utredningsmaterial skall framstå som klart att tillstånd skulle ha beviljats.

Det förhållandet att viss kompletterande utredning kan behöva göras behöver dock

inte automatiskt leda till att bestämmelsen inte är tillämplig. En kontroll av

uppgifter som sökanden lämnat och som enkelt kan utföras behöver t.ex. inte

innebära att sökanden skall behöva lämna Sverige för att söka tillstånd utifrån.

5 a §

Paragrafen är ny. Här behandlas förutsättningarna för att tillstånd för besök

och annan tidsbegränsad vistelse skall få beviljas efter inresan i landet.

Frågan har behandlats i avsnitt 14.

5 b §

Paragrafen är ny och ersätter nuvarande 5 § tredje stycket. Förutom vissa smärre

redaktionella ändringar har förutsättningarna för bifall till en s.k. ny ansökan

enligt 5 § tredje stycket 2 ändrats. Ändringen behandlas närmare i avsnitt 13.2.

 Ändringen har gjorts för att göra det möjligt att i något större utsträckning

än i dag bevilja en ny ansökan främst när det föreligger anknytning genom

äktenskap eller sammanboende. Ändringen innebär emellertid att något lägre krav

än i dag kan ställas även när renodlat humanitära skäl åberopas utan att det

föreligger någon form av anknytning till Sverige.

6 §

Uppdelningen av 5 § i tre paragrafer medför att en ändring av hänvisningen i 6 §

måste göras.

11 §

Enligt gällande lag får ett uppehållstillstånd återkallas om utlänningen inte

försörjer sig på ett ärligt sätt eller om han på grund av ett tidigare ådömt

frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå

brott i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Enligt ändringen i första stycket får ett uppehållstillstånd återkallas om

utlänningen handlat på ett sådant sätt att allvarliga anmärkningar föreligger

mot hans levnadssätt. Lagtexten har utformats något annorlunda än vad

utvisningsutredningen föreslagit för att markera att det krävs grövre

anmärkningar mot utlänningens skötsamhet och hederlighet för att återkalla ett

beviljat uppehållstillstånd än för att vägra ett uppehållstillstånd enligt 2

kap. 4 §.

 Förslaget innebär inte bara en förenkling i förhållande till den nuvarande

lagtexten utan också en viss utvidgning av de materiella möjligheterna att

återkalla ett uppehållstillstånd. Till skillnad från i dag kommer således ett

uppehållstillstånd att kunna återkallas för den som dömts för brott som inte

medfört en frihetsberövande påföljd. Som framhållits i den allmänna motiveringen

i avsnitt 7.4 måste det dock i så fall vara fråga om mycket allvarliga

anmärkningar mot utlänningens skötsamhet och hederlighet. Det kan exempelvis

vara fallet om en person vid upprepade tillfällen dömts för brott och därigenom

visat sig inte vara beredd att följa grundläggande normer i vårt samhälle.

 Ändringen i andra stycket innebär att den tid under vilken frågan om

återkallelse av ett uppehållstillstånd måste väckas utsträcks från två år till

tre år räknat från den dag utlänningen bosatte sig här med uppehållstillstånd.

3 kap.

4 §

Paragrafen har utformats i enlighet med förslag av Lagrådet. I likhet med vad

som anförts i kommentaren till 2 kap. 4 § rörande uppehållstillstånd i allmänhet

bör det av lagtexten framgå att även asyl i vissa fall kan vägras om utlänningen

gjort sig skyldig till brott. Det bör ske genom att det i andra stycket anges

att särskilda skäl att vägra tillstånd för krigsvägrare och de

factoflyktingar kan vara utlänningens brottslighet. Till skillnad mot vad som

föreslås i 2 kap. 4 § i fråga om uppehållstillstånd i allmänhet har här

uttrycket "brottslighet" i stället för "leva skötsamt och hederligt" använts för

att markera att det måste vara fråga om mycket allvarliga anmärkningar för att

asyl skall vägras med hänvisning till sökandens levnadssätt.

4 kap.

2 §

Ändringen i första stycket 2 har gjorts för att bättre beskriva de situationer

där bestämmelsen i dag tillämpas. En smärre redaktionell ändring har samtidigt

gjorts.

 Avvisning på i bestämmelsen angiven grund sker huvudsakligen av utlänningar

som kommit hit på högst tillfälliga besök. Det är då något oegentligt att som

nuvarande lagtext tala om den "som tänker söka sitt uppehälle i Sverige", vilket

för tankarna till en person som har för avsikt att bosätta sig här.

6 §

Ändringen innebär att beslut om avvisning eller utvisning får underlåtas i något

större utsträckning än i dag i samband med att en ansökan om uppehållstillstånd

avslås.

5 kap.

3 §

Ändringen i första stycket innebär att även Utlänningsnämnden i samma

utsträckning som Statens invandrarverk eller en polismyndighet får ta hand om en

utlännings pass eller identitetshandling.

 Ändringen i andra stycket innebär att en polismyndighet får ta hand om en

utlännings identitetshandling även i samband med verkställigheten av ett beslut

om avvisning eller utvisning i avvaktan på att verkställighet kan ske. Beslut om

omhändertagande av utlänningens identitetshandling kan då fattas av

polismyndigheten när det finns ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som vunnit

laga kraft eller som eljest får verkställas.

6 kap.

1 §

Ändringen i första stycket är av närmast redaktionell art och har gjorts för att

klart markera att en utlännings skyldighet att stanna kvar för utredning inte

kräver beslut om förvar. Nuvarande bestämmelse tillämpas enligt fast praxis på

detta sätt redan i dag.

 Andra stycket har lagts till på förslag av Lagrådet. Om utlänningen vägrar att

stanna kvar för utredning får beslutas att han eller hon skall hållas kvar under

högst sex timmar utan att beslut om förvar behöver meddelas.

9 §

Ändringarna i 9 § innebär ett förtydligande av vilken myndighet som i olika

situationer skall anses vara handläggande myndighet i ett utlänningsärende och

därmed behörig att fatta beslut om förvar eller uppsikt. Några sakliga ändringar

är inte avsedda.

 Enligt tredje stycket skall beslut i frågor om förvar eller uppsikt i ärenden

hos regeringen fattas av det statsråd som har att föredra ärendet. I nuvarande

lagtext används uttrycket "det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden

enligt denna lag". Den formuleringen leder tankarna till att det är ett statsråd

som har till uppgift att föredra samtliga ärenden enligt utlänningslagen.

Ändringen har gjorts för att markera att så inte behöver vara fallet. Från den 1

januari 1995 handläggs sålunda ärenden enligt 7 kap. 16 § inom

Justitiedepartementet medan övriga ärenden enligt utlänningslagen handläggs inom

Arbetsmarknadsdepartementet.

 Den utförligare regleringen i andra och tredje styckena av vilken myndighet

som skall anses vara handläggande myndighet gör det nödvändigt att i ett nytt

fjärde stycke ange att Utlänningsnämnden och regeringen i vissa situationer inte

skall anses som handläggande myndighet innan någon åtgärd vidtagits i ärendet.

Om det föreligger ett beslut om avvisning eller utvisning som skall verkställas

skall således Utlänningsnämnden respektive regeringen anses som handläggande

myndighet först om beslut om inhibition meddelas. Så tillämpas också nuvarande

bestämmelser.

7 kap.

17 §

Uppdelningen av 5 § i tre paragrafer medför att en följdändring måste göras när

det gäller hänvisningen i 17 §.

18 §

Paragrafen är ny och har formulerats i enlighet med förslag av Lagrådet. Den har

utformats med rättelsebestämmelsen i 30 kap. 13 § tredje stycket

rättegångsbalken som förebild.

8 kap.

7 §

Ändringen i fjärde stycket innebär att ett beslut om avvisning eller utvisning

inte i något fall får ske förrän en ådömd fängelsepåföljd har avtjänats eller

verkställigheten av den har flyttats över till ett annat land. Motsvarande skall

gälla om allmänt åtal har väckts på så sätt att verkställighet då inte får ske

förrän åtalet prövats eller läggs ned. Har dom meddelats med anledning av åtalet

måste denna självfallet ha vunnit laga kraft innan verkställighet får ske.

23.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

6 §

Ändringen i första stycket 3 innebär _ i likhet med vad som föreslagits i fråga

om prövningen av ärenden om uppehållstillstånd _ att tyngdpunkten i prövningen

av utlänningens levnadssätt i medborgarskapsärenden skall ligga på en bedömning

av sökandens framtida levnadssätt. I medborgarskapsärenden sker detta i stor

utsträckning redan i dag. Ändringen innebär därför i huvudsak en anpassning av

lagtexten till rådande praxis.

 Vidare har redaktionella ändringar gjorts i paragrafen.

12 §

I ett nytt tredje stycke har förts in en bestämmelse av innebörd att

Utlänningsnämndens beslut i ärenden enligt medborgarskapslagen inte kan

överklagas till regeringen.

23.3 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972.429)

41 §

Uppdelningen av 2 kap. 5 § utlänningslagen i tre paragrafer medför att en

ändring av hänvisningen i 41 § 8 rättshjälpslagen måste göras.

Sammanfattning av betänkandet Uppehållstillstånd och avvisning (SOU 1993:120)

Utredningen föreslår vissa preciseringar och även skärpningar i fråga om kravet

på skötsamhet hos dem som ansöker om uppehållstillstånd i Sverige.

 Flyktingar, krigsvägrare och s.k. de factoflyktingar har rätt till

uppehållstillstånd (asyl). En flykting får vägras asyl endast om det föreligger

synnerliga skäl att inte bevilja asyl. Härmed avses i princip endast mycket grov

brottslighet. Utredningen föreslår ingen förändring av den bestämmelsen.

 Krigsvägrare och de factoflyktingar får vägras asyl om det föreligger

särskilda skäl. Därmed avses främst brottslighet som dock inte behöver vara av

så allvarlig art som när fråga är om en flykting. Utredningen föreslår att en

ansökan om asyl skall kunna avslås om det med hänsyn till utlänningens

brottslighet eller annan allvarlig eller upprepad misskötsamhet eller annars

finns särskilda skäl att inte bevilja asyl.

 Uppehållstillstånd får beviljas bl.a. utlänningar med nära anhöriga i Sverige

och utlänningar som av humanitära skäl bör få bosätta sig här. I dessa fall är

det inte fråga om någon rätt till uppehållstillstånd. Som en förutsättning för

uppehållstillstånd i dessa fall föreslår utredningen att det skall kunna

förväntas att utlänningen för en hederlig vandel. Detta innebär att

brottslighet, även i mindre omfattning, och allmän normlöshet bör kunna motivera

avslag i vissa fall. Vid ställningstagandet till en ansökan om

uppehållstillstånd måste dock alltid en avvägning ske med utgångspunkt i de skäl

som åberopas som grund för ansökan.

 Utredningen föreslår att det i tveksamma fall ges tillfälligt

uppehållstillstånd i stället för permanent tillstånd.

 Även sedan ett uppehållstillstånd meddelats måste det kunna krävas att

utlänningen sköter sig och följer samhällets regler. Ett uppehållstillstånd bör

därför, i nära överensstämmelse med vad som för närvarande är fallet, kunna

återkallas om utlänningen brister i de förutsättningar som utgjorde grund för

beviljande av tillståndet. Den tid under vilken återkallelse kan aktualiseras

bör förlängas från nuvarande två till tre år.

 En utlänning som vill resa in i Sverige får under vissa förutsättningar

avvisas, antingen direkt vid gränsen eller inom kortare tid efter inresan.

Utredningen föreslår att möjligheterna till avvisning ökas i fråga om

utlänningar som kan befaras komma att begå brott.

 Tillgången på uppgifter som behövs för att bedöma om en tillståndssökande

utlänning uppfyller vandelskraven bör enligt utredningens mening förbättras.

Lagförslag i betänkandet Uppehållstillstånd och avvisning (SOU 1993:120)

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 och 11 §§, 3 kap. 4 § samt 4 kap. 2 §

utlänningslagen (1989:529)[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Uppehållstillstånd får ges till

 1. en utlänning som är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller som

annars har särskild anknytning till Sverige,

 2. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige, eller

 3. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt.

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd kan ges även i andra fall.

 Vid prövningen av en

 ansökan om

 uppehållstillstånd

 enligt denna paragraf

 skall utlänningens

 vandel beaktas.

 Uppehållstillstånd får

 ges till den som kan

 förväntas föra en hederlig

 vandel.

11 §

Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas

 1. om han inte försörjer 1. om han bedriver

sig på ett ärligt sätt sådan verksamhet som

eller bedriver sådan kräver arbetstillstånd

verksamhet som kräver utan att ha sådant

arbetstillstånd utan att tillstånd.

ha sådant tillstånd.

 2. om han på grund av 2. om han inte för

ett tidigare ådömt en hederlig vandel, eller

frihetsstraff eller någon

annan särskild

omständighet kan antas

komma att begå brott i

Sverige eller i något

annat nordiskt land,

eller

 3. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Återkallelse enligt Återkallelse enligt

första stycket får endastförsta stycket får ske

ske om frågan har väckts endast om frågan har väckts

innan utlänningen har innan utlänningen har varit

varit bosatt här i två årbosatt här i tre år med

med uppehållstillstånd. uppehållstillstånd.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1994:515.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd får återkallas för de

utlänningar som omfattas av avtalet om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde

(EES) även i andra fall än de som anges i första stycket.

3 kap.

4 §

En utlänning som avses i 1 § har rätt till asyl.

 Asyl får dock vägras om

 1. det av hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet

eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synnerliga skäl att inte bevilja

asyl.

 2. det beträffande en 2. Det beträffande

utlänning som omfattas av en utlänning som

1 § 2 eller 3 finns omfattas av 1 § 2

särskilda skäl att inte eller 3 på grund av

bevilja asyl. brottslighet eller

 annan allvarlig eller

 upprepad misskötsamhet

 eller annars finns

 särskilda skäl att inte

 bevilja asyl.

 3. utlänningen har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan

sändas åter till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan

Sverige och det landet, såvida det inte är uppenbart att han inte kommer att

beviljas uppehållstillstånd där.

 4. utlänningen i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i

ett annat land än hemlandet och, om han återsänds dit, är skyddad mot

förföljelse eller, i förekommande fall, mot att sändas till en krigsskådeplats

eller till hemlandet och också mot att sändas vidare till ett annat land där han

inte har motsvarande skydd, eller

 5. utlänningen har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad

på det sätt som anges i 4.

 Regeringen får föreskriva undantag från andra stycket 4 för de fall då

utlänningens anknytning till Sverige är av sådan art att han inte bör nekas att

få sin ansökan om asyl prövad här.

4 kap.

2 §

En utlänning får vidare avvisas

 1. om det kan antas att han kommer att sakna tillräckliga medel för sin

vistelse i Sverige eller i något annat nordiskt land, som han tänker besöka,

samt för sin hemresa,

 2. om han tänker söka 2. om det kan antas

sitt uppehälle i Sverige att han under sin

eller i något annat vistelse i Sverige

nordiskt land och det eller i något annat

kan antas att han inte nordiskt land inte

kommer att försörja sig på kommer att försörja sig

ett ärligt sätt eller att på ett ärligt sätt eller

han kommer att bedriva att han kommer att

sådan verksamhet som bedriva sådan

kräver arbetstillstånd verksamhet som kräver

utan att ha sådant arbetstillstånd utan

tillstånd, att ha sådant

 tillstånd,

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3. om han på grund av 3. om han på grund

tidigare ådömt av tidigare ådömt

frihetsstraff eller någon frihetsstraff, vad

annan särskild som annars är känt om

omständighet kan antas hans person eller

komma att begå brott i någon annan särskild

Sverige eller i något omständighet kan antas

annat nordiskt land. komma att begå brott i

 Sverige eller i något

 annat nordiskt land,

 4. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land, eller

 5. om det med stöd av lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner har

föreskrivits att avvisning kan ske.

 En utlänning får avvisas även i andra fall när det har begärts av den centrala

utlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att han annars

beger sig till det landet.

 Avvisning enligt denna paragraf får inte ske senare än tre månader efter

utlänningens ankomst till Sverige och inte om utlänningen har visering eller

uppehållstillstånd.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över betänkandet

Uppehållstillstånd och avvisning (SOU 1993:120)

Efter remiss har yttrande över förslaget avgivits av Riksdagens ombudsmän (JO),

Justitiekanslern (JK), Hovrätten för Nedre Norrland, Göteborgs tingsrätt,

Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Stockholms län, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen (RPS), Kriminalvårdsstyrelsen, Brottsförebyggande rådet,

Riksrevisionsverket, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Statens

invandrarverk (SIV), Utlänningsnämnden, Svenska kyrkans församlingsnämnd,

Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska röda korset, Rädda Barnens

riksförbund, Sveriges advokatsamfund, Caritas Sverige, Riksförbundet för

personal vid invandrarbyråer och flyktingmottagningar (RIB), Samarbetsorgan för

invandrarorganisationer i Sverige (SIOS), Svenska flyktingrådet och Sveriges

kristna råd _ Sveriges frikyrkosamråd. Dessutom har yttrande kommit in från

Flyktinggruppernas och asylkommittéernas Riksråd (FARR).

 Riksåklagaren har till sitt yttrande bifogat yttranden från överåklagarna vid

åklagarmyndigheterna i Stockholm och Malmö.

 Rädda Barnen och Svenska flyktingrådet har lämnat ett gemensamt yttrande.

Sammanfattning av betänkandet Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden m.m.

(SOU 1994:33)

En utlänning kan på ansökan tas upp till svensk medborgare (naturaliseras) om

vissa i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap angivna villkor är uppfyllda.

För naturalisation fordras att utlänningen fyllt arton år, sedan fem år eller, i

fråga om dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare, sedan två år har

hemvist här i riket, samt fört en hederlig vandel.

 Det förekommer att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av falska

uppgifter, som varit av avgörande betydelse för beslutet. Detta förhållande

aktualiserar frågorna om ett sådant beslut om naturalisation kan vara en

nullitet (verkningslöst) resp. om det bör införas en möjlighet att återkalla

medborgarskap som förvärvats med hjälp av bedrägliga metoder.

 När det gäller frågan om ett beslut om naturalisation kan sakna verkan

konstaterar utredningen att stor försiktighet alltid måste iakttas vid

antagandet att ett gynnande förvaltningsbeslut är en nullitet. Försiktigheten

gör sig gällande med ökad styrka ju större betydelse beslutet har för den

enskilde. Rättsverkningarna av ett naturalisationsbeslut är betydande. Med

hänsyn härtill kan enligt utredningens uppfattning ett beslut om naturalisation,

även om det fattats på grundval av falska uppgifter, på den grunden i allmänhet

inte anses vara en nullitet.

 Någon möjlighet att återkalla ett beslut om naturalisation som meddelats på

grundval av falska uppgifter bör enligt utredningens mening inte införas.

Utredningen har vid sitt ställningstagande särskilt beaktat att en person som

berövas sitt medborgarskap i allmänhet skulle bli statslös men samtidigt

sannolikt svår att avlägsna ur landet. Det skulle skapa en ny kategori personer

i landet, icke önskvärda och utanför de normala integrationsprocesserna. Detta

förhållande skulle medföra negativa konsekvenser inte bara för den enskilde och

Sverige utan även för t.ex. barn som blivit svenska medborgare i samband med

förälderns naturalisation.

 Ett bättre sätt att undvika att naturalisation sker på grundval av falska

uppgifter är att mycket noggrant kontrollera utlänningens vandel och identitet

före ett ställningstagande till medborgarskap. Denna kontroll bör därför göras

mer omfattande än vad som för närvarande är fallet.

 När det gäller kravet på hederlig vandel som villkor för naturalisation

föreslår utredningen att prövningen tydligare inriktas på att göra en bedömning

av hur sökanden kan komma att uppföra sig i framtiden. För att möjliggöra en

prognos om ett framtida levnadssätt bör en skärpt granskning ske i

medborgarskapsärenden.

 Innan en utlänning som dömts för brott kan komma i fråga för svenskt

medborgarskap skall enligt gällande ordning en s.k. karenstid utan misskötsamhet

förflyta. Tidens längd är beroende av brottets allvarlighet. Utredningen

föreslår förlängning av karenstiderna, särskilt när det gäller narkotikabrott,

grov integritetskränkande brottslighet och allvarlig ekonomisk brottslighet.

 För att möjliggöra att sökandens vandel och identitet skall kunna utredas

bättre än för närvarande kan det enligt utredningen finnas anledning överväga en

förlängning av kvalifikationstiden för svenskt medborgarskap för andra än

nordiska medborgare. Något förslag härom läggs dock inte fram.

Lagförslag i betänkandet Vandelns betydelse i medborgarskapsärenden m.m. (SOU

1994:33)

Förslag till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §[1]

 Utlänning, som Utlänning kan på

 ansökan tas upp till

 svensk medborgare

 1. fyllt aderton år; (naturaliseras) om

 2. sedan fem år eller, han

i fråga om dansk, 1. fyllt arton år,

finländsk, isländsk eller 2. sedan fem år

norsk medborgare, sedan eller, i fråga om

två år har hemvist här i dansk, finländsk,

riket; samt isländsk eller norsk

 3. fört en hederlig medborgare, sedan två

vandel, kan på ansökan år har hemvist här i

upptagas till svensk riket, samt

medborgare 3. fört och kan

(naturaliseras). förväntas komma att föra en

 hederlig vandel.

 Finnes det medföra gagn för riket att sökanden upptages till svensk medborgare

eller har sökanden förut ägt svenskt medborgarskap eller är sökanden gift med

svensk medborgare eller föreligga eljest med hänsyn till sökandens förhållanden

särskilda skäl för dennes upptagande till svensk medborgare, må naturalisation

beviljas, även om de i första stycket stadgade villkoren icke äro uppfyllda.

 Frågor om naturalisation prövas av Statens invandrarverk. Regeringen avgör

dock om naturalisation skall beviljas på grund av att det är till gagn för

riket.

 Förlorar sökande, som har utländskt medborgarskap, ej detta i och med sin

naturalisation utan fordras härför medgivande av den utländska statens regering

eller annan myndighet, må som villkor för medborgarskapets förvärvande stadgas,

att sökanden inför Statens invandrarverk inom viss tid styrker att dylikt

medgivande lämnats.

 I ett beslut om naturalisation skall det bestämmas huruvida naturalisationen

skall omfatta även sökandens ogifta barn under aderton år.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1991:1574.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över betänkandet Vandelns

betydelse i medborgarskapsärenden m.m. (SOU 1994:33)

Efter remiss har yttrande över betänkandet kommit in från Riksdagens ombudsmän,

Justitiekanslern, Hovrätten för Skåne och Blekinge, Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Uppsala län, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Brottsförebyggande

rådet, Riksrevisionsverket, Statskontoret, Statens invandrarverk, Länsstyrelsen

i Stockholms län, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Svenska kyrkans

församlingsnämnd, Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska röda

korset, Rädda Barnen, Sveriges advokatsamfund, Caritas, Samarbetsorgan för

invandrarorganisationer i Sverige (SIOS), Svenska flyktingrådet och Sveriges

kristna råd _ Sveriges frikyrkosamråd. Yttrande har vidare kommit in från

Afrosvenskarnas riksförbund.

 Riksåklagaren har bifogat yttranden från Överåklagaren vid Åklagarmyndigheten

i Stockholm samt från regionåklagarmyndigheterna i Malmö och Västerås.

 Rikspolisstyrelsen har bifogat ett yttrande från Säkerhetspolisen.

Sammanfattning av betänkandet Särskilda skäl _ utformning och tillämpning av

2 kap. 5 § och andra bestämmelser i utlänningslagen (SOU 1994:60)

Uppehållstillstånd efter inresa

Enligt 2 kap. 5 § utlänningslagen skall den utlänning som vill bosätta sig i

Sverige ha beviljats uppehållstillstånd före inresan. Detta är huvudregeln från

vilken undantag får göras.

 När det gäller tillämpningen av 5 § andra stycket knyter sig intresset primärt

till innebörden/tolkningen av begreppet "särskilda skäl". Att den som är

berättigad till asyl skall få stanna här följer redan av vår anslutning till

1951 års Genève-konvention och den kvalificerade anknytning som beskrivs i andra

stycket 2 kan endast vålla smärre, om ens några, tillämpningssvårigheter. Det

kan konstateras att de som är kritiska till den nuvarande ordningen inte sällan

skjuter in sig på regleringen som sådan när det egentligen är sättet att

tillämpa den på som man är missnöjd med; generellt sett kan hävdas att kritiken

egentligen gällt och gäller den, som det anses, alltför restriktiva

tillämpningen av dispenskriteriet "särskilda skäl" (2 kap. 5 § andra stycket 3).

 Jag delar uppfattningen att den nuvarande regleringen med krav på tillstånd

före inresan i första hand genom det sätt på vilken den _ i principiell

överensstämmelse med direktiven _ tillämpas, framstår som alltför rigid och

ogenerös på gränsen till inhuman. Å andra sidan är det obestridligen så att

kravet på att uppehållstillstånd skall ha ordnats före inresan utgör såväl ett

viktigt led i upprätthållandet av den reglerade invandring som statsmakterna

bestämt sig för, som ett verksamt medel för kontroll av de personer som av

skilda skäl vill komma hit. Regleringen fyller sålunda en definitiv funktion och

jag är inte beredd att förorda att den avskaffas; huvudregeln bör alltså öven

fortsättningsvis vara den att uppehållstillstånd skall ha sökts och erhållits

före inresan. Däremot bör tillämpningen avgjort kunna mjukas upp och

"förmänskligas". Jag menar alltså att betydligt större hänsyn bör kunna tas till

de mänskliga inslagen i ett ansökningsärende än vad dagens hårt schabloniserade

tillämpning medger eller anses medge. Överhuvudtaget bör tillämpningen enligt

min mening individualiseras och undantag från huvudregeln medges där det saknas

grundad anledning att ifrågasätta motiven bakom den gjorda ansökan. Det

förhållandet att Sverige genom EES-avtalet fått ge avkall på sin "suveränitet"

när det gäller att avgöra vem som skall få uppehållstillstånd och att

uppehållstillstånd för EES-medborgare får beviljas efter inresan kan givetvis

inte undgå att påverka tillämpningen även när det gäller andra utlänningar.

 En reglering enligt ovan blir _ lika litet som den nuvarande _ särskilt väl

ägnad att användas på besöksfallen. En förlängning i sådana fall bör få beviljas

om utlänningen önskar förlänga en vistelse för enbart besök och det finns skäl

för en sådan förlängning. Bestämmelsen bör emellertid uttryckligen ange att

förlängning inte får avse längre tid än det ursprungliga meddelade eller annars

gällande tillståndet. En längsta tid bör också fastställas, den kan lämpligen

sättas till ett år. Dessa längsta tider bör dock kunna överskridas om det

föreligger "synnerliga skäl" för det. Regleringen av "besöksfallen" bör samlas i

en egen paragraf.

Avvisning/utvisning och fängelsepåföljd

Om det föreligger ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning och

samtidigt en av domstol ådömd fängelsepåföljd som inte förenats med utvisning,

skall domstolen kunna förordna att avvisnings- eller utvisningsbeslutet får

verkställas utan hinder av att påföljden inte har avtjänats. På motsvarande sätt

skall ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning få verkställas

utan hinder av att utlänningen står under åtal, om åklagaren medger det.

Avslag/återkallelse och samtidigt förordnande om av/eller utvisning

Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller om ett sådant tillstånd

återkallas medan utlänningen befinner sig i Sverige, skall samtidigt beslut om

avvisning eller utvisning meddelas. Beslut om avvisning eller utvisning behöver

dock inte meddelas om det finns anledning att anta att utlänningen redan lämnat

landet eller om det annars finns särskilda skäl som talar mot beslut om

avvisning eller utvisning.

Omhändertagande av pass

En polismyndighet skall ha möjlighet att ta hand om en utlännings pass inte bara

i samband med en ansökan om uppehållstillstånd utan också i samband med

verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning, i avvaktan på att

verkställighet kan ske.

Kvarhållande efter inresa m.m.

Bestämmelsen om skyldigheten för en utlänning att stanna kvar för utredning bör

utformas som en motsvarighet till den bestämmelse om skyldighet att stanna kvar

för förhör som finns i 23 kap. 9 § rättegångsbalken.

Beslutsbehörighet vid förvar och uppsikt

I varje ärende kan uppstå situationer där det kan diskuteras vilken myndighet

som är "handläggande" och som därmed har att svara för beslut om förvar eller

uppsikt. Nuvarande författningstext ger inte i alla lägen ett direkt och tydligt

svar på frågan vilken myndighet som skall anses vara handläggande. Förslaget

till ny lagtext innehåller inte några reella sakliga nyheter. Syftet är att ge

paragrafen en sådan utformning att kraven på tydlighet och tillämpbarhet

tillgodoses bättre än för närvarande.

Ändring efter omprövning

Den i förhållande till förvaltningslagen vidgade möjlighet som Statens

invandrarverk har att ompröva ett tidigare meddelat beslut bör inte finnas kvar.

Förvaltningslagens bestämmelser om omprövning bör gälla även för

Invandrarverket.

Beslut avseende "fel" person

En ny bestämmelse om rättelse av beslut rörande en person som lämnat felaktiga

uppgifter om sin identitet bör föras in i utlänningslagen. Bestämmelsen bör

utformas med rättegångsbalkens rättelsebestämmelse som förebild.

Lagförslag i betänkandet Särskilda skäl _ utformning och tillämpning av 2 kap. 5

§ och andra bestämmelser i utlänningslagen (SOU 1994:60)

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)

 dels att nuvarande 2 kap. 5 § skall betecknas 5 a §,

 dels att 4 kap. 6 och 9 §§, 5 kap. 3 §, 6 kap. 1 och 9 §§, 7 kap. 10 § samt 8

kap. 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 kap. 5 b och 5 c §§

samt 7 kap. 17 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

 5 § 5 a §

 Om utlänningen befinner En utlänning som vill

sig i Sverige när ansökan bosätta sig i Sverige

om uppehållstillstånd görsskall ha fått

eller prövas, får ansökan uppehållstillstånd innan

inte bifallas. han reser in i landet.

 Detta gäller dock inte Görs ansökan om

om uppehållstillstånd efter

 1. utlänningen har rätt inresan får den inte

till asyl här, bifallas. Detta gäller

 2. utlänningen skall dock inte om det skulle

återförena sig med en närastrida mot Sveriges

familjemedlem som är internationella åtaganden,

stadigvarande bosatt i vara inhumant mot

Sverige och som han utlänningen eller någon som

tidigare har sammanlevt står honom nära eller

med utomlands, eller annars överskrida

 3. det annars finns rimlighetens gränser att

särskilda skäl. kräva att utlänningen lämnar

 Om utlänningen skall landet för att utifrån

avvisas eller utvisas ansöka om

enligt ett beslut som uppehållstillstånd.

har vunnit laga kraft, Görs ansökan om

får dock en ansökan om uppehållstillstånd av en

uppehållstillstånd från utlänning som befinner sig

honom bifallas bara om i landet men som enligt

ansökan grundar sig på ett lagakraftvunnet

omständigheter som inte förordnande skall avvisas

har prövats förut i ärendeteller utvisas härifrån

om hans avvisning eller gäller bestämmelserna i 5 c

utvisning och om §.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. utlänningen har rätt 5 b §

till asyl här, eller En ansökan om

 2. det annars finns uppehållstillstånd för att

synnerliga skäl av förlänga en pågående vistelse

humanitär art. här för besök eller av

 Regeringen får liknande anledning får

föreskriva att en ansökan bifallas om utlänningen

om uppehållstillstånd får kan åberopa sakliga skäl för

bifallas även i andra förlängningen. Därvid gäller

fall än som anges i andra dock att förlängningen

stycket, om det följer av inte, med mindre det

en överenskommelse med föreligger synnerliga skäl,

främmande stat. får gälla längre tid än det

 ursprungliga tillståndet

 och inte i något fall

 längre än ett år

 5 c §

 Föreligger det ett

 lagakraftvunnet förordnande

 om att en utlänning skall

 avvisas eller utvisas ur

 landet, får en ansökan om

 uppehållstillstånd från honom

 bifallas medan han

 befinner sig i Sverige

 bara om ansökan grundar sig

 på omständigheter som inte

 prövats förut i ärendet om

 hans avvisning eller

 utvisning och om

 1. han har rätt till asyl

 här, eller

 2. det annars föreligger

 synnerliga skäl av humanitär

 art.

4 kap.

6 §

 Om en ansökan om Avslås en ansökan om

uppehållstillstånd avslås uppehållstillstånd

eller ett eller återkallas ett

uppehållstillstånd sådant tillstånd medan

återkallas medan utlänningen befinner

utlänningen befinner sig sig i Sverige, skall

i Sverige skall samtidigt förordnas

samtidigt beslut att utlänningen skall

meddelas om avvisning avvisas eller

eller utvisning, om inte utvisas. Sådant

synnerliga skäl talar mot förordnande får

detta. underlåtas om det

 finns anledning anta

 att utlänningen redan

 har lämnat landet

 eller annars särskilda

 skäl talar mot att det

 meddelas.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 §

 När en domstol enligt Dömer domstolen en

34 kap. brottsbalken utlänning, som enligt

beslutar att förändra en ett lagakraftvunnet

påföljd, som en utlänning förordnande av en

har dömts till förutom utlänningsmyndighet

utvisning, får domstolen skall avvisas eller

även meddela det beslut utvisas från landet,

beträffande utvisningen, till fängelsepåföljd

som förändringen av påföljd utan att samtidigt

ger anledning till. förordna om hans

 utvisning på grund av

 brottet, skall dom

 stolen avgöra om

 fängelsepåföljden skall

 avtjänas eller inte

 innan avvisningen

 eller utvisningen

 verkställs.

 Står en utlänning, som

 skall avvisas eller

 utvisas enligt ett

 lagakraftvunnet

 förordnande av en

 utlänningsmyndighet,

 under åtal för gärning på

 vilken kan följa

 fängelse,

 skall åklagaren avgöra

 om åtalet skall prövas

 eller inte innan

 avvisningen eller

 utvisningen

 verkställs.

 När en domstol

 enligt 34 kap.

 brottsbalken beslutar

 att förändra en påföljd,

 som en utlänning har

 dömts till förutom

 utvisning, får

 domstolen även meddela

 det beslut beträffande

 utvisningen, som

 förändringen av påföljd

 ger anledning till.

5 kap.

3 §

 Om en utlänning vid Utlänningsnämnden,

ankomsten till Sverige Statens invandrarverk

eller därefter ansöker om eller

uppehållstillstånd får polismyndigheten får

Statens invandrarverk ta hand om pass eller

eller polismyndigheten annan

ta hand om hans pass identitetshandling för

eller annan en utlänning som vid

identitetshandling i ankomsten till

avvaktan på att han får Sverige eller därefter

tillstånd att vistas här ansöker om

eller lämnar landet. uppehållstillstånd.

 Handlingen får behållas

 till dess utlänningen

 får det begärda

 tillståndet eller

 lämnar landet.

 Polismyndigheten får

 i samband med

 verkställigheten av

 ett förordnande om

 avvisning eller

 utvisning ta hand om

 handling, som avses i

 första stycket, i

 avvaktan på att

 verkställigheten kan

 ske.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 kap.

1 §

 För utredning i samband En utlänning är inte,

med inresa eller utresa om han inte tas i

eller i samband med förvar enligt 2 eller

kallelse eller hämtning 3 §, skyldig att

enligt stanna kvar för

5 kap. 6 § får en utlänning utredning i samband

hållas kvar, dock inte med inresa eller

längre än nödvändigt och utresa eller i

inte i något fall längre än anledning av kallelse

sex timmar, om inte eller hämtning med stöd

beslut har meddelats om av 5 kap. 6 § längre än

förvar enligt 2 eller 3 §. sex timmar.

9 §

 Beslut om förvar eller Beslut om förvar

uppsikt fattas av den eller uppsikt fattas

myndighet som handlägger av den myndighet som

ett ärende om handlägger ärendet.

uppehållstillstånd, Handläggande

avvisning eller myndighet är

utvisning. I ärenden som 1 polismyndigheten

handläggs av regeringen a) från och med att

får det statsråd, som har begäran om inresa

till uppgift att föredra eller ansökan om

ärenden enligt denna lag, uppehållstillstånd görs

under handläggningen och, i förekommande

besluta om förvar eller fall, till dess

uppsikt. Beslut att ta ärendet tagits emot av

eller hålla någon i förvar Statens

kan inte fattas av invandrarverk,

regeringen. Motsvarande b) i och med att

gäller beträffande ett beslut med

uppsikt. förordnande om

 Den verkställande avvisning eller

myndigheten fattar utvisning mottas för

beslut om förvar eller verkställighet, även om

uppsikt, när ett beslut en sådan ansökan som

om avvisning eller avses i 2 kap. 5 c §

utvisning har lämnats därefter görs.

till myndigheten för 2 Statens

verkställighet. invandrarverk i och

 Utan hinder av första med att en ansökan om

stycket får ett beslut om uppehållstillstånd tas

förvar eller uppsikt emot och till dess

meddelas av Statens beslut har fattats;

invandrarverk i ett överklagas beslutet

ärende där handlingarna eller får det

ännu inte har sänts över verkställas utan

till Utlänningsnämnden och hinder av att det

av en polismyndighet där inte vunnit laga

handlingarna inte har kraft eller på annan

överlämnats till grund är verket

Invandrarverket. handläggande myndighet

 till dess ärendet

 tagits emot av

 Utlänningsnämnden

 respektive

 polismyndigheten.

 3 Utlänningsnämnden i

 och med att ärendet

 tas emot och till

 dess beslut fattats

 och beslutet, i

 förekommande fall,

 tagits emot av

 polismyndigheten för

 verkställighet.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Polismyndigheten får När ett ärende tagits

också fatta beslut om att emot i det

tillfälligt ta en departement som har

utlänning i förvar eller att bereda frågor som

ställa honom under avses i denna lag,

uppsikt, om det inte anses regeringen som

finns tid att avvakta handläggande

den handläggande myndighet. Beslut i

myndighetens beslut. frågor om förvar eller

Beslut med stöd av detta uppsikt fattas av det

stycke skall skyndsamt statsråd som har att

anmälas till den föredra sådana frågor.

myndighet som handlägger Är såväl

ärendet, och denna Invandrarverket,

myndighet skall därefter Utlänningsnämnden

omedelbart pröva om eller regeringen som

beslutet om förvar eller polismyndigheten att anse

uppsikt skall fortsätta som handläggande myndighet,

att gälla är verket respektive nämnden

 att

 anse som sådan, om

 någon av dem med stöd

 av 8 kap. 9 eller 10 §

 förordnat att

 verkställigheten skall

 avbrytas.

 Ett ärende skall,

 efter det att

 expediering har

 skett, anses som

 mottaget av den andra

 myndigheten vid

 tjänstetidens början

 andra dagen efter den

 då expediering skedde,

 om inte lagen

 (1930:173) om

 beräkning av

 lagstadgad tid

 föranleder annat.

 Handläggande

 myndighet har att

 pröva om ett av annan

 myndighet meddelat

 beslut om förvar eller

 uppsikt skall bestå

 eller inte.

 En polismyndighet

 får tillfälligt ta en

 utlänning i förvar

 eller ställa honom

 under uppsikt, även om

 myndigheten inte

 enligt andra stycket

 är handläggande

 myndighet, förutsatt

 att omständigheterna är

 sådana att den

 handläggande

 myndigheten beslut

 inte hinner avvaktas.

 Ett sådant beslut av

 polismyndigheten

 skall skyndsamt

 anmälas till den

 handläggande

 myndigheten, som har

 att utan dröjsmål pröva

 om förvaret eller

 uppsikten skall bestå.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 kap.

10 §

 Finner Statens Finner Statens

invandrarverk att ett invandrarverk, till

beslut som verket har följd av överklagande

meddelat som första eller av annan

instans är oriktigt på anledning, att ett

grund av nya beslut som verket har

omständigheter eller av meddelat som första

någon annan anledning, instans är uppenbart

skall verket ändra oriktigt på grund av

beslutet om det inte nya omständigheter

blir till nackdel eller eller av någon annan

skulle sakna betydelse anledning, skall

för utlänningen. verket ändra beslutet,

 om det inte därigenom

 skulle bli till

 nackdel eller skulle

 sakna betydelse för

 utlänningen

 (omprövning).

 Omprövning får ske även Sedan

om beslutet överklagas Invandrarverket efter

till Utlänningsnämnden. ett överklagande

Sedan Invandrarverket överlämnat ärendet till

har överlämnat Utlänningsnämnden, får

handlingarna i ärendet verket ompröva sitt

till Utlänningsnämnden, får beslut bara om nämnden

verket ompröva sitt begär yttrande från

beslut bara om verket

Utlänningsnämnden begär

yttrande från verket

7 kap.

17 §

 Har en utlänning

 lämnat oriktiga

 uppgifter om sitt

 namn, sin

 nationalitet eller

 annan omständighet av

 betydelse i

 identitetshänseende

 och har beslut

 fattats på grundval av

 dessa uppgifter, får

 den myndighet, som

 fattat beslutet,

 besluta om rättelse.

 Har beslutet vunnit

 laga kraft får den

 myndighet, som senast

 beslutade i ärendet,

 besluta om rättelse av

 sitt avgörande och

 samtidigt undanröja

 det oriktiga

 beslutet.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

8 kap.

7 §

En polismyndighets beslut om avvisning skall verkställas även om det har

överklagats.

 Statens invandrarverks Statens

beslut om avvisning invandrarverks

eller utvisning får förordnande om

verkställas fastän avvisning eller

beslutet inte har vunnit utvisning får

laga kraft, om verkställas fastän

utlänningen har avgett förordnandet inte har

nöjdförklaring. vunnit laga kraft, om

 Verkställighet får också utlänningen har avgett

ske om utlänningen har nöjdförklaring.

avgett nöjdförklaring Domstols dom eller

beträffande en domstols beslut om utvisning på

dom eller beslut om grund av brott får

utvisning på grund av verkställas om

brott och åklagaren utlänningen förklarat

medger det. sig nöjd med domen

Verkställighet av eller beslutet och

utvisningen får dock inte åklagaren medger att

ske förrän en ådömd verkställighet får ske,

fängelsepåföljd har förutsatt att ådömd

avtjänats eller fängelsepåföljd har

verkställigheten av den avtjänats eller

har flyttats över till verkställigheten av

ett annat land den har flyttats över

 till ett annat land.

 Föreligger

 beträffande en

 utlänning ett

 lagakraftvunnet

 förordnande om

 avvisning eller

 utvisning och

 samtidigt en av

 domstol ådömd

 fängelsepåföljd som inte

 förenats med

 utvisning, får

 förordnandet om

 avvisning eller

 utvisning verkställas

 utan hinder av att

 påföljden inte

 avtjänats, om

 domstolen bestämt att

 så får ske.

 Verkställigheten av

 förordnandet som nu

 sagts beträffande

 utlänning som står

 under åtal får, om

 åtalet avser brott som

 kan förskylla fängelse,

 också ske, förutsatt

 att åklagaren medger

 det

Förteckning över deltagare vid utfrågning

den 19 maj 1994

Kammarrätten i Jönköping Oscar Thurén

Huddinge tingsrätt Britt Björneke

Rikspolisstyrelsen Hans[REDACTED_EFTERNAMN]

Arbetsmarknadsstyrelsen Ing-Marie[REDACTED_EFTERNAMN]

Ombudsmannen mot

etnisk diskriminering Christina[REDACTED_EFTERNAMN]

Statens invandrarverk Bernt-Inge Wretby

 Kenneth Fluor

Utlänningsnämnden Ulla Stigenberg

Sveriges advokatsamfund Per Stadig

Svenska Röda korset Eva Ulfvebrand

Rädda Barnen Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

Föreningen Återföreningen Sylvia Skarin Agha

Riksdagens ombudsmän, som inte deltog vid utfrågningen, har kommit in med ett

yttrande. Härutöver har yttrande kommit in från en enskild person.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över betänkandet Särskilda

skäl _ utformning och tillämpning av 2 kap. 5 § och andra bestämmelser i

utlänningslagen (SOU 1994:60)

Efter remiss har yttrande över förslaget avgivits av Riksdagens ombudsmän (JO),

Justitiekanslern (JK), Hovrätten för Västra Sverige, Kammarrätten i Jönköping,

Huddinge tingsrätt, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen (RPS), Socialstyrelsen,

Riksskatteverket , Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Statens invandrarverk (SIV),

Utlänningsnämnden, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Sveriges

advokatsamfund, Svenska Röda korset, Svenska kyrkans församlingsnämnd och

Sveriges kristna Råd _ Sveriges Frikyrkosamråd. Yttrande har dessutom kommit in

från en enskild person.

 Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagarna vid

länsåklagarmyndigheterna i Stockholm, Göteborg och

 Malmö. Rikspolisstyrelsen har bifogat yttranden från polismyndigheterna i

Stockholms, Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län.

 Svenska kyrkans församlingsnämnd har inget eget yttrande utan hänvisar till

yttrandet från Sveriges kristna råd, där Svenska kyrkan är representerad.

Lagförslag i prop. 1994/95:21

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)[1]

 dels att 2 kap. 5 och 6 §§ samt 7 kap. 17 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i 2 kap. skall införas två nya paragrafer, 5 a och 5 b §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §

 Om utlänningen befinner En utlänning som vill ha

sig i Sverige när ansökanuppehållstillstånd i Sverige

om uppehållstillstånd görsskall ha beviljats sådant

eller prövas, får ansökantillstånd före inresan i

inte bifallas. landet. Om ansökan om

 uppehållstillstånd görs efter

 inresan får den inte

 bifallas.

 Detta gäller dock inte om

 1. utlänningen har rätt till asyl här,

 2. utlänningen skall 2. utlänningen av

återförena sig med en närahumanitära skäl bör få bosätta

familjemedlem som är sig här, eller

stadigvarande bosatt i 3. det är uppenbart att

Sverige och som han utlänningen skulle ha fått

tidigare har sammanlevt uppehållstillstånd med stöd

med utomlands, eller av 2 kap. 4 § första stycket

 3. det annars finns 1 om utlänningen ansökt om

särskilda skäl. tillstånd från annat land än

 (tredje stycket se vid Sverige.

5 b §)

 Regeringen får föreskriva att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas

även i andra fall än som anges i andra stycket, om det följer av en

överenskommelse med främmande stat.

 5 a §

 En ansökan om

 uppehållstillstånd som avser

 förlängning av en pågående

 vistelse här för besök eller

 annan tidsbegränsad

 vistelse får, utan hinder

 av 5 § första stycket,

 bifallas om utlänningen kan

 åberopa vägande skäl för

 förlängningen.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1994:515.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 § tredje stycket 5 b §

 Om utlänningen skall Om en utlänning skall

avvisas eller utvisas avvisas eller utvisas

enligt ett beslut som enligt ett beslut som har

har vunnit laga kraft, vunnit laga kraft, får en

får dock en ansökan om ansökan om uppehållstillstånd

uppehållstillstånd från från honom, utan hinder av

honom bifallas bara om 5 § första stycket, bifallas

ansökan grundar sig på om ansökan grundar sig på

omständigheter som inte omständigheter som inte har

har prövats förut i ärendetprövats förut i ärendet om

om hans avvisning eller hans avvisning eller

utvisning och om utvisning och om

 1. utlänningen har rätt 1. utlänningen har rätt

till asyl här, eller till asyl här, eller

 2. det annars finns 2. det annars finns

synnerliga skäl av synnerliga skäl av humanitär

humanitär art. art.

6 §

 Arbetstillstånd skall ges för viss tid. Det får avse visst slag eller vissa

slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs.

 I fråga om I fråga om arbetstillstånd

arbetstillstånd tillämpastillämpas 5 och 5 a §§ på

5 § första och andra motsvarande sätt.

stycket på motsvarande

sätt.

 Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om arbetstillstånd.

7 kap.

17 §

 Ansökan om Ansökan om

uppehållstillstånd enligtuppehållstillstånd enligt 2

2 kap. 5 § tredje stycketkap. 5 b § ges in till och

ges in till och prövas avprövas av Utlänningsnämnden.

Utlänningsnämnden.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Sammanfattning av en inom Kulturdepartementet i november 1994 upprättad

promemoria

I promemorian framhålls att den nuvarande utlänningslagen i fråga om

verkställighet av avlägsnandebeslut bygger på den mycket angelägna principen att

beslut av förvaltningsmyndigheter skall verkställas. Denna grundläggande princip

innebär att ett lagakraftvunnet beslut måste verkställas innan en anknytning

prövas i ett ärende om uppehållstillstånd. Denna princip måste upprätthållas så

långt som möjligt.

 Undantag från huvudregeln bör dock kunna göras i något större utsträckning än

för närvarande. Det gäller framför allt i situationer när en verkställighet

skulle innebära att parterna under lång tid hindrades från att träffas liksom då

det annars föreligger mycket starka humanitära skäl. de humanitära skälen avser

ofta i praktiken främst den härvarande parten, särskilt då det finns barn i

förhållandet.

 Om en utlänning skall avvisas eller utvisas enligt ett beslut som vunnit laga

kraft skall en s.k. ny ansökan från honom beviljas om det skulle strida mot

humanitetens krav att genomföra verkställigheten. En sådan lagändring bör leda

till att något fler ansökningar än i dag bifalls.

Lagförslag i departementspromemorian

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen[1] (1989:529).

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)[2]

 dels att 2 kap. 5 och 6 §§ samt 7 kap. 17 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i 2 kap. skall införas två nya paragrafer, 5 a och 5 b §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §

 Om utlänningen En utlänning som vill

befinner sig i Sverige ha uppehållstillstånd i

när ansökan om Sverige skall ha

uppehållstillstånd görs beviljats sådant tillstånd

eller prövas, får ansökan före inresan i landet. Om

inte bifallas. ansökan om

 uppehållstillstånd görs

 efter inresan får den

 inte bifallas.

 Detta gäller dock inte om

 1. utlänningen har rätt till asyl här,

 2. utlänningen skall 2. utlänningen av

 återförena sig med en humanitära skäl bör få bosätta

 nära familjemedlem som sig här, eller

 är stadigvarande bosatt 3. det är uppenbart att

 i Sverige och som han utlänningen skulle ha fått

 tidigare har uppehållstillstånd med stöd

 sammanlevt med av 2 kap. 4 § första

 utomlands, eller stycket 1 om utlänningen

 3. det annars finns ansökt om tillstånd från

 särskilda skäl. annat land än Sverige.

 (tredje stycket se

vid 5 b §)

 Regeringen får föreskriva att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas

även i andra fall än som anges i andra stycket, om det följer av en

överenskommelse med främmande stat.

 5 a §

 En ansökan om

 uppehållstillstånd som avser

 förlängning av en pågående

 vistelse här för besök eller

 annan tidsbegränsad

 vistelse får, utan hinder

 av 5 § första stycket,

 bifallas om utlänningen kan

 åberopa vägande skäl för

 förlängningen.

 **Fotnot**

 [1] Endast ändringen i 2 kap. 5 b § behandlas i

 denna promemoria. Övriga lagändringar ingick i den

 återkallade propositionen.

 [2] Lagen omtryckt 1994:515.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 § tredje stycket 5 b §

 Om utlänningen skall Om en utlänning skall

 avvisas eller utvisas avvisas eller utvisas

 enligt ett beslut som enligt ett beslut som har

 har vunnit laga kraft, vunnit laga kraft, får en

 får dock en ansökan om ansökan om

 uppehållstillstånd från uppehållstillstånd från

 honom bifallas bara om honom, utan hinder av 5 §

 ansökan grundar sig på första stycket, bifallas

 omständigheter som inte om ansökan grundar sig på

 har prövats förut i omständigheter som inte

 ärendet om hans har prövats förut i ärendet

 avvisning eller om hans avvisning eller

 utvisning och om utvisning och om

 1. utlänningen har 1. utlänningen har rätt

 rätt till asyl här, till asyl här, eller

 eller 2. det annars skulle

 2. det annars finns strida mot humanitetens

 synnerliga skäl av krav att genomföra

 humanitär art. verkställigheten av

 avvisningen eller

 utvisningen

6 §

 Arbetstillstånd skall ges för viss tid. Det får avse visst slag eller vissa

slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs.

 I fråga om I fråga om

arbetstillstånd tillämpasarbetstillstånd tillämpas 5

5 § första och andra och 5 a §§ på motsvarande

stycket på motsvarande sätt.

sätt.

 Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om arbetstillstånd.

7 kap.

17 §

 Ansökan om Ansökan om

uppehållstillstånd enligtuppehållstillstånd enligt 2

2 kap. 5 § tredje kap. 5 b § ges in till och

stycket ges in till och prövas av Utlänningsnämnden.

prövas av

Utlänningsnämnden.

 Denna lag träder i kraft den 00 xxx 1995.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över

departementspromemorian

Efter remiss har yttrande över promemorian avgivits av Riksdagens ombudsmän

(JO), Justitiekanslern (JK), Kammarrätten i Jönköping, Rikspolisstyrelsen (RPS),

Socialstyrelsen, Arbetsmarknadsstyrelsen, Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering, Statens invandrarverk (SIV), Utlänningsnämnden, Sveriges

advokatsamfund, Svenska röda korset, Svenska kyrkans församlingsnämnd, Rädda

Barnen, Sveriges Kristna Råd, Svenska flyktingrådet, Caritas och Föreningen

Återföreningen.

 Yttrande har vidare avgivits av Flyktinggruppernas och Asylkommittéernas

Riksråd (FARR).

Lagförslag i lagrådsremiss den 9 februari 1995

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)[1]

 dels att 7 kap. 10 § skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken före 7 kap. 10 § skall utgå,

 dels att 2 kap. 4 och 11 §§, 3 kap. 4 §, 4 kap. 2 och 6 §§, 5 kap. 3 §, 6 kap.

1 och 9 §§ samt 8 kap. 7 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 4 b § och 7 kap.

18 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Uppehållstillstånd får ges till

 1. en utlänning som är nära anhörig till en i Sverige bosatt person eller som

annars har särskild anknytning till Sverige,

 2. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige, eller

 3. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt.

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd kan ges även i andra fall.

 Vid prövningen av en

 ansökan om uppehållstillstånd

 enligt denna paragraf

 skall beaktas om

 utlänningen kan förväntas föra

 en hederlig vandel.

2 kap.

4 b §

 Om det med hänsyn

 till utlänningens

 vandel råder

 tveksamhet om

 uppehållstillstånd bör

 beviljas, får ett

 tidsbegränsat

 uppehållstillstånd ges

 under en prövotid.

11 §[2]

 Om utlänningen har rest in i landet, får ett uppehållstillstånd återkallas

 1. om han inte försörjer 1. om han bedriver

sig på ett ärligt sätt sådan verksamhet som kräver

eller bedriver sådan arbetstillstånd utan att ha

verksamhet som kräver sådant tillstånd,

arbetstillstånd utan att

ha sådant tillstånd,

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1994:515.

 [2] Senaste lydelse 1994:1696.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2. om han på grund av 2. om han handlat på

ett tidigare ådömt ett sådant sätt att det

frihetsstraff eller någonfinns allvarliga

annan särskild anmärkningar mot hans

omständighet kan antas vandel, eller

komma att begå brott i

Sverige eller i något

annat nordiskt land,

eller

 3. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land.

 Återkallelse enligt Återkallelse enligt

första stycket får endastförsta stycket får ske

ske om frågan har väckts endast om frågan har väckts

innan utlänningen har innan utlänningen har varit

varit bosatt här i två årbosatt här i tre år med

med uppehållstillstånd. uppehållstillstånd.

 Regeringen får föreskriva att uppehållstillstånd får återkallas för de

utlänningar som omfattas av avtalet om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde

(EES) även i andra fall än de som anges i första stycket.

3 kap.

4 §

En utlänning som avses i 1 § har rätt till asyl.

 Asyl får dock vägras om

 1. det av hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet

eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synnerliga skäl att inte bevilja

asyl,

 2. det beträffande en 2. det beträffande

utlänning som omfattas av en utlänning som

1 § 2 eller 3 finns omfattas av 1 § 2

särskilda skäl att inte eller 3 på grund av

bevilja asyl, brottslighet eller

 annan särskild

 anledning finns skäl

 att inte bevilja

 asyl,

 3. utlänningen har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan

sändas åter till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan

Sverige och det landet, såvida det inte är uppenbart att han inte kommer att

beviljas uppehållstillstånd där,

 4. utlänningen i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i

ett annat land än hemlandet och, om han återsänds dit, är skyddad mot

förföljelse eller, i förekommande fall, mot att sändas till en krigsskådeplats

eller till hemlandet och också mot att sändas vidare till ett annat land där han

inte har motsvarande skydd, eller

 5. utlänningen har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad

på det sätt som anges i 4.

 Regeringen får föreskriva undantag från andra stycket 4 för de fall då

utlänningens anknytning till Sverige är av sådan art att han inte bör nekas att

få sin ansökan om asyl prövad här.

4 kap.

2 §

En utlänning får vidare avvisas

 1. om det kan antas att han kommer att sakna tillräckliga medel för sin

vistelse i Sverige eller i något annat nordiskt land, som han tänker besöka,

samt för sin hemresa,

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2. om han tänker söka 2. om det kan antas

sitt uppehälle i Sverige att han under sin

eller i något annat vistelse i Sverige

nordiskt land och det eller i något annat

kan antas att han inte nordiskt land inte

kommer att försörja sig på kommer att försörja sig

ett ärligt sätt eller att på ett ärligt sätt eller

han kommer att bedriva att han kommer att

sådan verksamhet som bedriva verksamhet

kräver arbetstillstånd som kräver

utan att ha sådant arbetstillstånd utan

tillstånd, att ha sådant

 tillstånd,

 3. om han på grund av 3. om han på grund

tidigare ådömt av tidigare ådömt

frihetsstraff eller någon frihetsstraff, vad

annan särskild som annars är känt om

omständighet kan antas hans person eller

komma att begå brott i någon annan särskild

Sverige eller i något omständighet kan antas

annat nordiskt land, komma att begå brott i

 Sverige eller i något

 annat nordiskt land,

 4. om det med hänsyn till hans tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas

att han kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig

underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land, eller

 5. om det med stöd av lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner har

föreskrivits att avvisning kan ske.

 En utlänning får avvisas även i andra fall när det har begärts av den centrala

utlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att han annars

beger sig till det landet.

 Avvisning enligt denna paragraf får inte ske senare än tre månader efter

utlänningens ankomst till Sverige och inte om utlänningen har visering eller

uppehållstillstånd.

6 §

 Om en ansökan om Om en ansökan om

uppehållstillstånd avslås uppehållstillstånd

eller ett avslås eller ett

uppehållstillstånd uppehållstillstånd

återkallas medan återkallas medan

utlänningen befinner sig utlänningen befinner

i Sverige skall sig i Sverige skall

samtidigt beslut samtidigt beslut

meddelas om avvisning meddelas om avvisning

eller utvisning, om inte eller utvisning, om

synnerliga skäl talar mot inte särskilda skäl

detta. talar mot detta.

5 kap.

3 §

 Om en utlänning vid Om en utlänning vid

ankomsten till Sverige ankomsten till

eller därefter ansöker om Sverige eller därefter

uppehållstillstånd får ansöker om

Statens invandrarverk uppehållstillstånd får

eller polismyndigheten Utlänningsnämnden,

ta hand om hans pass Statens invandrarverk

eller annan eller

identitetshandling i polismyndigheten ta

avvaktan på att han får hand om hans pass

tillstånd att vistas här eller annan

eller lämnar landet. identitetshandling i

 avvaktan på att han får

 tillstånd att vistas

 här eller lämnar landet

Nuvarande lydelse Polismyndigheten får

Föreslagen lydelse i samband med

 verkställigheten av

att vistas

 här eller lämnar landet

 6 kap.

 1 §

 För utredning i En utlänning är

 samband med inresa skyldig att stanna

 eller utresa eller kvar för utredning i

 i samband med samband med inresa

 kallelse eller eller utresa eller i

 hämtning enligt 5 samband med kallelse

 kap. 6 § får en eller hämtning enligt

 utlänning hållas 5 kap. 6 §, dock inte

 kvar, dock inte längre än nödvändigt och

 längre än nödvändigt inte i något fall

 och inte i något längre än sex timmar,

 fall längre än sex om inte beslut har

 timmar, om inte meddelats om förvar

 beslut har enligt 2 eller 3 §.

 meddelats om förvar

 enligt 2 eller 3 §.

9 §

 Beslut om förvar eller Beslut om förvar

uppsikt fattas av den eller uppsikt fattas

myndighet som handlägger av den myndighet som

ett ärende om handlägger ärendet.

uppehållstillstånd, Handläggande

avvisning eller myndighet är

utvisning. I ärenden som 1 polismyndigheten

handläggs av regeringen a) från det att

får det statsråd, som har begäran om inresa

till uppgift att föredra eller ansökan om

ärenden enligt denna lag, uppehållstillstånd görs

under handläggningen och till dess ärendet

besluta om förvar eller tagits emot av

uppsikt. Beslut att ta Statens invandrarverk

eller hålla kvar någon i eller utlänningen

förvar kan inte fattas av lämnat landet,

regeringen. Motsvarande b) i och med att

gäller beträffande ett beslut om avvisning

uppsikt. eller utvisning tas emot

 för

 Den verkställande verkställighet, även om

myndigheten fattar en sådan ansökan som

beslut om förvar eller avses i 2 kap. 5 §

uppsikt, när ett beslut tredje stycket görs,

om avvisning eller 2 Statens

utvisning har lämnats invandrarverk i och

till myndigheten för med att ärendet tas

verkställighet. emot och till dess

 Utan hinder av första att beslut har

stycket får ett beslut om fattats; överklagas

förvar eller uppsikt beslutet eller får det

meddelas av Statens verkställas trots att

invandrarverk i ett det inte vunnit laga

ärende där handlingarna kraft eller på annan

ännu inte har sänts över grund är verket

till Utlänningsnämnden och handläggande myndighet

av en polismyndighet i till dess ärendet

ett ärende där tagits emot av

handlingarna inte har Utlänningsnämnden

överlämnats till respektive

Invandrarverket. polismyndigheten, och

 3 Utlänningsnämnden i

 och med att ärendet

 tas emot och till

 dess att beslut

 fattats och beslutet,

 i förekommande fall,

 tagits emot av

 polismyndigheten för

 verkställighet.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 När ett ärende tagits

 emot i det

 departement som har

 till uppgift att

 bereda frågor som

 avses i denna lag,

 anses regeringen som

 handläggande

 myndighet. Beslut i

 frågor om förvar eller

 uppsikt fattas av det

 statsråd som har att

 föredra ärendet. Beslut

 att ta eller hålla

 någon i förvar kan inte

 fattas av regeringen.

 Motsvarande gäller

 beträffande uppsikt.

 I ett ärende där

 beslut om inhibition

 kan meddelas med stöd

 av

 8 kap. 10 § första

 eller andra stycket

 skall Utlänningsnämnden

 respektive regeringen

 inte anses som

 handäggande myndighet

 innan beslut om

 inhibition meddelats.

 Polismyndigheten får också fatta beslut om att tillfälligt ta en utlänning i

förvar eller ställa honom under uppsikt, om det inte finns tid att avvakta den

handläggande myndighetens beslut. Beslut med stöd av detta stycke skall

skyndsamt anmälas till den myndighet som handlägger ärendet, och denna myndighet

skall därefter omedelbart pröva om beslutet om förvar eller uppsikt skall

fortsätta att gälla.

7 kap.

18 §

 Har en utlänning

 lämnat oriktiga

 uppgifter om sitt

 namn, sin

 nationalitet eller

 annan omständighet av

 betydelse i

 identitetshänseende

 och har beslut

 fattats på grundval av

 dessa uppgifter får

 den myndighet som

 fattat beslutet

 besluta om rättelse.

8 kap.

7 §

En polismyndighets beslut om avvisning skall verkställas även om det har

överklagats.

 Statens invandrarverks beslut om avvisning eller utvisning får verkställas

fastän beslutet inte har vunnit laga kraft, om utlänningen har avgett

nöjdförklaring.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Verkställighet får också Verkställighet får

ske om utlänningen har också ske om

avgett nöjdförklaring utlänningen har avgett

beträffande en domstols nöjdförklaring

dom eller beslut om beträffande en

utvisning på grund av domstols dom eller

brott och åklagaren beslut om utvisning på

medger det. grund av brott och

Verkställighet av åklagaren medger det.

utvisningen får dock inte Ett beslut om

ske förrän en ådömd avvisning eller

fängelsepåföljd har utvisning får inte

avtjänats eller verkställas förrän en

verkställigheten av den ådömd fängelsepåföljd har

har flyttats över till avtjänats eller

ett annat land. verkställigheten av

 den har flyttats över

 till ett annat land.

 Har allmänt åtal

 väckts mot utlänningen får

 ett beslut om avvisning

 eller utvisning inte

 verkställas förrän åtalet

 prövats eller lagts ned.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

Härigenom föreskrivs att 6 och 12 §§ lagen (1950:382)[1] om svenskt

medborgarskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §[2]

 Utlänning, som Utlänning kan på

 ansökan tas upp till

 svensk medborgare

 1. fyllt aderton år; (naturaliseras) om

 2. sedan fem år eller, han

i fråga om dansk, 1. fyllt arton år,

finländsk, isländsk eller 2. sedan fem år

norsk medborgare, sedan eller, i fråga om

två år har hemvist här i dansk, finländsk,

riket; samt isländsk eller norsk

 3. fört en hederlig medborgare, sedan två

vandel, kan på ansökan år har hemvist här i

upptagas till svensk riket, samt

medborgare 3. fört och kan

(naturaliseras). förväntas komma att föra en

 hederlig vandel.

 Finnes det medföra gagn Även om dessa

för riket att sökanden villkor inte är

upptages till svensk uppfyllda kan

medborgare eller har naturalisation

sökanden förut ägt svenskt beviljas,

medborgarskap eller är _ om det är till

sökanden gift med svensk gagn för landet att

medborgare eller sökanden blir svensk

föreligga eljest med medborgare,

hänsyn till sökandens _ om den sökande

förhållanden särskilda skäl tidigare har varit

för dennes upptagande svensk medborgare

till svensk medborgare, eller är gift med en

må naturalisation svensk medborgare,

beviljas, även om de i eller

första stycket stadgade _ om det med hänsyn

villkoren icke äro till den sökandes

uppfyllda. förhållanden finns särskilda

 skäl för ett svenskt

 medborgarskap.

 Frågor om Frågor om

naturalisation prövas av naturalisation prövas

Statens invandrarverk. av Statens

Regeringen avgör dock om invandrarverk.

naturalisation skall Regeringen avgör dock

beviljas på grund av att om naturalisation

det är till gagn för skall beviljas på

riket. grund av att det är

 till gagn för landet.

 Förlorar sökande, som Om en sökande med

har utländskt utländskt

medborgarskap, ej detta medborgarskap inte

i och med sin förlorar det i och med

naturalisation utan sin naturalisation

fordras härför medgivande utan krävs det för

av den utländska statens detta ett medgivande

regering eller annan av den utländska

myndighet, må som villkor statens regering

för medborgarskapets eller någon annan

förvärvande stadgas, att myndighet, kan det

sökanden inför Statens som villkor för att få

invandrarverk inom viss medborgarskapet anges

tid styrker att dylikt att den sökande inför

medgivande lämnats. Statens invandrarverk

 inom viss tid styrker

 att ett sådant

 medgivande lämnats.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1984:682.

 [2] Senaste lydelse 1991:1574.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 I ett beslut om I ett beslut om

naturalisation skall det naturalisation skall det

bestämmas huruvida bestämmas huruvida

naturalisationen skall naturalisationen skall

omfatta även sökandens omfatta även sökandens

ogifta barn under ogifta barn under arton år.

aderton år.

12 §[3]

Statens invandrarverks beslut enligt denna lag får överklagas till

Utlänningsnämnden utom i fall som avses i andra stycket.

 Beslut av en länsstyrelse, Statens invandrarverk eller Utlänningsnämnden

enligt 11 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Utlänningsnämndens

 beslut får inte överklagas i

 andra fall än som avses i

 andra stycket.

 Bestämmelser om Utlänningsnämnden finns i 7 kap. 3 § andra stycket

utlänningslagen (1989:529).

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [3] Senaste lydelse 1995:11.

Lagrådets yttrande över lagrådsremiss den 9 februari 1995

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-02-20

Närvarande: Justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad,

Enligt en lagrådsremiss den 9 februari 1995 (Arbetsmarknadsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

 2. lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Bengt Ranland.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

2 kap.

4 §

De föreslagna ändringarna i utlänningslagen avser främst den betydelse som i

ärenden om uppehållstillstånd skall tillmätas frågan om utlänningen kan

förväntas iaktta ett skötsamt levnadssätt. I den föreslagna bestämmelsen används

härvid termen vandel. I det nya tredje stycket i förevarande paragraf anges

sålunda att vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt paragrafen

skall beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel.

 Ordet vandel måste numera betraktas som något ålderdomligt. Det framstår också

säkerligen för många som svårförståeligt. Beskrivningen i förvarande bestämmelse

är dessutom för snäv på så sätt att det inte torde vara avsett att endast kräva

att utlänningen skall vara hederlig. Han skall också vara skötsam i sitt

levnadssätt. Med hänsyn till vad nu sagts förordar Lagrådet att bestämmelsen ges

den lydelsen att utlänningen kan förväntas "leva skötsamt och hederligt".

 Om termen vandel utmönstras i förevarande paragraf, bör följdändringar göras i

4 b och 11 §§.

4 b §

I denna paragraf, som är ny, föreskrivs att, om det med hänsyn till utlänningens

vandel råder tveksamhet om uppehållstillstånd bör beviljas, ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd för ges under en prövotid.

 Vad som i bestämmelsen sägs om prövotid har inte föranlett andra föreskrifter

om innebörden därav, t ex om vad utlänningen har att iaktta under sådan tid. Det

ligger i sakens natur att. när frågan om uppehållstillstånd tas upp till

omprövning vid utgången av den tid för vilken det tidsbegränsade tillståndet har

gällt, vad som blir känt om utlänningens förhållanden under denna tid skall

beaktas. Enligt den allmänna motiveringen förhåller det sig dessutom så, att

skäl att meddela tidsbegränsat uppehållstillstånd främst föreligger när

omständigheterna är sådana att uppehållstillstånd borde vägras men det för

tillfället inte är möjligt att verkställa ett avlägsnandebeslut; i sådana fall

torde det inte finnas anledning att utlänningen skall vara underkastad en

prövotid.

 På grund av det anförda förordar Lagrådet att orden "under en prövotid" får

utgå ur bestämmelsen.

 Om vad Lagrådet i det föregående har föreslagit beträffande 4 § godtas, bör

vidare ordet vandel i förevarande paragraf bytas ut mot "förväntade

levnadssätt".

11 §

I denna paragraf , som reglerar frågan om återkallelse av uppehållstillstånd då

utlänningen har rest in i landet, anges i första stycket 2 i förslaget att

tillståndet får återkallas, om han handlat på ett sådant sätt att det finns

allvarliga anmärkningar mot hans vandel.

 Om termen vandel i föregående bestämmelse ersätts av andra uttryck enligt vad

Lagrådet har förordat, bör samma ord i förevarande bestämmelse bytas ut mot

"levnadssätt".

3 kap.

4 §

Enligt paragrafens andra stycke 2 i dess nuvarande lydelse får asyl vägras om

det beträffande en utlänning som omfattas av 1 § 1 och 3 finns särskilda skäl

att inte bevilja asyl. I lagrådsremissen föreslås att orden "finns särskilda

skäl" ändras till "på grund av brottslighet eller annan anledning finns skäl".

 Av författningskommentaren kan utläsas att syftet med lagändringen är att det

lagtexten uttryckligen skall framgå att asyl i vissa fall kan vägras om

utlänningen gjort sig skyldig till brott. Som den föreslagna bestämmelsen

utformats innebär den att möjligheterna att vägra asyl vidgas betydligt. Enligt

vad som upplysts vid lagrådsföredragningen har detta dock inte varit avsikten.

Bestämmelsen bör därför utformas så att det för att vägra asyl alltjämt krävs

att det finns särskilda skäl att inte bevilja asyl. Vidare bör bestämmelsen

jämkas i redaktionellt hänseende.

 Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att förevarande paragrafs andra

stycke 2 ges följande lydelse:" det beträffande en utlänning som omfattas av 1 §

1 eller 3 på grund av brottslighet eller någon annan omständighet finns

särskilda skäl att inte bevilja asyl."

6 kap.

1 §

I paragrafen föreskrivs i dag att en utlänning får hållas kvar högst viss tid

för utredning bl.a. i samband med inresa eller utresa. Enligt det remitterade

förslaget skall det i stället föreskrivas att en utlänning i samma situationer

och med samma tidsbegränsning är skyldig att stanna kvar för utredning. Avsikten

med ändringen är enligt författningskommentaren att klart markera att en

utlännings skyldighet att stanna kvar för utredning inte är att anse som någon

form av frihetsberövande som kräver särskilt beslut.

 Lagrådet vill för sin del inte motsätta sig att paragrafen omarbetas så att

det uttryckligen anges att utlänningen har en skyldighet att under angivna

förutsättningar stanna kvar för utredning under högst viss tid. Efter en sådan

ändring torde det stå helt klart bl.a. att det i normalfallet _ då utlänningen

fullgör denna skyldighet _ inte behövs något särskilt beslut om

tvångsingripande. Enligt Lagrådets mening bör det emellertid även i

fortsättningen klart framgå av paragrafen att en utlänning som vägrar att stanna

kvar för utredning i enlighet med bestämmelserna får kvarhållas. Det rör sig ju

i sådant fall om ett frihetsberövande (se t.ex. betänkandet, SOU 1975:75,

Medborgerliga fri- och rättigheter s. 337 f). Det är mot den bakgrunden

angeläget att befogenheten att kvarhålla utlänningen erhåller ett klart och

otvetydigt lagstöd (jfr 2 kap. 8 och 12 §§ regeringsformen).

 I enlighet med det sagda bör den föreslagna bestämmelsen kompletteras med en

andra mening av förslagsvis följande lydelse:

 "Vägrar utlänningen att fullgöra denna skyldighet, får han kvarhållas."

7 kap.

18 §

I denna paragraf, som är ny, har tagits upp en bestämmelse om rättelse av beslut

med 390 kap. 13 § tredje stycket rättegångsbalken som förebild. I bestämmelsen

föreskrivs att, om en utlänning har lämnat oriktiga uppgifter om sitt namn, sin

nationalitet eller annan omständighet av betydelse i identitetshänseende och

beslut har fattats på grundval av dessa uppgifter, den myndighet som fattat

beslutet får besluta om rättelse.

 Lagrådet har inte någon erinran mot att myndigheter, som har meddelat beslut i

utlänningsärenden, ges befogenhet att i efterhand själva rätta uppgift om

utlänningens identitet i beslutet, i fall det visar sig att uppgiften som denne

har lämnat härom var oriktig. Vad som anförts i den allmänna motiveringen i

remissen (s. 50) kan emellertid uppfattas som om bestämmelsen är avsedd att ge

myndigheterna rätt att ändra sina beslut i sak. Där ange sålunda bl.a. att det

är angeläget att kunna få bort felaktiga beslut ur olika register och

förteckningar samt att det inte bör möta något hinder mot att "i denna

situation" låta en myndighet undanröja lagakraftvunna beslut som den själv har

fattat. Det i bestämmelsen använda uttryckssättet "har beslut fattats på

grundval av dessa uppgifter" ger också visst stöd för nämnda uppfattning.

 Med anledning härav vill Lagrådet framhålla att bestämmelsen inte ger

utlänningsmyndigheterna annan befogenhet än att rätta oriktiga

identitetsuppgifter. Om uppdagandet av rätta förhållandet angående en utlännings

identitet anses böra medföra ändring i sak av det meddelade beslutet, måste till

stöd härför åberopas någon annan bestämmelse.

 Den föreslagna bestämmelsen bör jämkas i förtydligande syfte och kan

förslagsvis ges följande lydelse:

 "Har en utlänning lämnat oriktig uppgift om sitt namn, sin nationalitet eller

annan omständighet av betydelse för hans identitet och har uppgiften tagits in i

en myndighets beslut, får myndigheten besluta om rättelse."

Förslaget till lag om ändring i lagen om svenskt medborgarskap

6 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om upptagande av utlänning till svensk

medborgare (naturalisation). I första stycket 3 anges att utlänning kan på

ansökan naturaliseras om han fört en hederlig vandel. I lagrådsremissen föreslås

att bestämmelsen ändras så att det krävs att utlänningen "fört och kan förväntas

komma att föra en hederlig vandel".

 Lagrådet har i anslutning till granskningen av förslaget till ändring av

2 kap. 4 § utlänningslagen anfört, att ordet vandel numera måste betraktas som

något ålderdomligt, och har föreslagit att uttrycket "föra en hederlig vandel"

byts ut mot "leva skötsamt och hederligt". Enligt Lagrådets mening bör också i

lagen om svenskt medborgarskap ordet vandel utmönstras.

 Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att första stycket 3 i

förevarande paragraf ges följande jämkade lydelse:

 "3. har levt skötsamt och hederligt och kan förväntas även i framtiden iaktta

ett sådant levnadssätt."

Lagförslag i lagrådsremiss den 23 februari 1995

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)[1]

 dels att 2 kap. 5 och 6 §§ samt 7 kap. 17 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i 2 kap. skall införas två nya paragrafer, 5 a och 5 b §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §

 Om utlänningen befinner En utlänning som

sig i Sverige när ansökan vill ha

om uppehållstillstånd görs uppehållstillstånd i

eller prövas, får ansökan Sverige skall ha

inte bifallas. beviljats ett sådant

 tillstånd före inresan

 i landet. Om ansökan

 om uppehållstillstånd

 görs efter inresan får

 den inte bifallas.

 Detta gäller dock inte om

 1. utlänningen har rätt till asyl här,

 2. utlänningen skall 2. utlänningen av

återförena sig med en nära humanitära skäl bör få

familjemedlem som är bosätta sig här, eller

stadigvarande bosatt i 3. det annars finns

Sverige och som han synnerliga skäl.

tidigare har sammanlevt

med utomlands, eller

 3. det annars finns

särskilda skäl.

(tredje stycket se vid 5

b §)

 Trots första stycket får

 uppehållstillstånd beviljas

 med stöd av 2 kap. 4 §

 första stycket 1 om det är

 uppenbart att utlänningen

 skulle ha fått

 uppehållstillstånd om han

 ansökt om tillstånd från

 något annat land än

 Sverige.

 Regeringen får Regeringen får föreskriva

föreskriva att en ansökanatt en ansökan om

om uppehållstillstånd fåruppehållstillstånd får

bifallas även i andra bifallas även i andra fall

fall än som anges i andraän som anges i andra och

stycket, om det följer avtredje stycket, om det

en överenskommelse med följer av en överenskommelse

främmande stat. med främmande stat.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1994:515.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 a §

 En ansökan om

 uppehållstillstånd som

 avser förlängning av en

 pågående vistelse här för

 besök eller annan

 tidsbegränsad vistelse får,

 trots 5 § första stycket

 bifallas, om utlänningen

 kan åberopa vägande skäl för

 förlängningen.

5 § tredje stycket 5 b §

 Om utlänningen skall Om en utlänning skall

avvisas eller utvisas avvisas eller utvisas

enligt ett beslut som enligt ett beslut som har

har vunnit laga kraft, vunnit laga kraft, får en

får dock en ansökan om ansökan om uppehållstillstånd

uppehållstillstånd från från honom, trots 5 § första

honom bifallas bara om stycket bifallas, om

ansökan grundar sig på ansökan grundar sig på

omständigheter som inte omständigheter som inte har

har prövats förut i ärendetprövats förut i ärendet om

om hans avvisning eller hans avvisning eller

utvisning och om utvisning och om

 1. utlänningen har rätt 1. utlänningen har rätt

till asyl här, eller till asyl här, eller

 2. det annars finns 2. det annars skulle

synnerliga skäl av strida mot humanitetens

humanitär art. krav att verkställa

 beslutet om avvisning

 eller utvisning.

6 §

 Arbetstillstånd skall ges för viss tid. Det får avse ett visst slag eller

vissa slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs.

 I fråga om I fråga om arbetstillstånd

arbetstillstånd tillämpastillämpas 5 och 5 a §§ på

5 § första och andra motsvarande sätt.

stycket på motsvarande

sätt.

 Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om arbetstillstånd.

7 kap.

17 §

 Ansökan om Ansökan om

uppehållstillstånd enligtuppehållstillstånd enligt 2

2 kap. 5 § tredje stycketkap. 5 b § ges in till och

ges in till och prövas avprövas av Utlänningsnämnden.

Utlänningsnämnden.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

Lagrådets yttrande över lagrådsremiss den 23 februari 1995

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-02-28

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 23 februari 1995(Arbetsmarknadsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i utlänningslagen (1989:529).

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Bengt Ranland.

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

2 kap.

5 §

Enligt paragrafens första stycke i dess nuvarande lydelse får en ansökan om

uppehållstillstånd inte bifallas om utlänningen befinner sig i Sverige när

ansökan görs eller prövas. I lagrådsremissen föreslås att första stycket skall

bestå av två meningar. Enligt den första skall en utlänning som vill ha

uppehållstillstånd i Sverige ha beviljats ett sådant tillstånd före inresan i

landet. Enligt den andra meningen får ansökan om uppehållstillstånd inte

bifallas om den görs efter inresan.

 Lagrådet noterar här att den nya andra meningen inte innehåller någon

motsvarighet till det nuvarande förbudet mot att bifalla en ansökan, om

utlänningen befinner sig i Sverige när ansökan prövas. Såvitt framgår av

lagrådsremissen är emellertid någon ändring i detta avseende inte avsedd. Mot

den bakgrunden bör andra meningen ändras i förtydligande syfte. Avfattningen av

första meningen bör jämkas redaktionellt.

 Med hänvisning till det anföra förordar Lagrådet att första stycket ges

följande lydelse:

 "En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall utverka ett

sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får

inte bifallas efter inresan."

 Lagrådet vill påpeka att denna lydelse av andra meningen medger att en ansökan

som har gjorts medan utlänningen är i Sverige kan bifallas, om utlänningen har

lämnat landet när ansökningen prövas. Om en sådan tillämpning inte skulle vara

önskvärd, bör lydelsen jämkas till närmare överensstämmelse med den nuvarande

bestämmelsen.

 Om första stycket ändras i enlighet med Lagrådets förslag bör även det nya

tredje stycket ges ändrad avfattning. Lagrådet förordar att tredje stycket ges

följande lydelse.

 "Vad som föreskrivs i första stycket hindrar inte heller att

uppehållstillstånd beviljas med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 1, om det är

uppenbart att utlänningen skulle ha fått uppehållstillstånd om prövningen hade

skett före inresan i Sverige."

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:179 Ändringar i utlänningslagen

(1989:529).