Regeringens proposition

1996/97:84

En uthållig energiförsörjning

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 mars 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Närings- och handelsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Regeringen inbjöd våren 1996 riksdagspartierna till överläggningar i syfte att

skapa ett underlag för långsiktigt hållbara beslut om energipolitiken.

Överläggningarna slutfördes den 4 februari 1997 med en överenskommelse mellan

Socialdemokraterna, Centerpartiet och Vänsterpartiet om riktlinjer för

energipolitiken. I propositionen redovisas överenskommelsen till sin exakta

ordalydelse och föreslås att de i överenskommelsen angivna riktlinjerna för

energipolitiken antas av riksdagen.

 Den svenska energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga

tillgången på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor.

Energipolitiken skall skapa villkoren för en effektiv energianvändning och en

kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med låg negativ påverkan på hälsa,

miljö och klimat samt underlätta omställningen till ett ekologiskt uthålligt

samhälle. Härigenom främjas en god ekonomisk och social utveckling i Sverige.

 Omställningen av energisystemet är ett led i Sveriges strävan att vara ett

föregångsland när det gäller att skapa en ekologiskt hållbar utveckling.

Energiöverenskommelsen innebär att de två kärnkraftsreaktorerna i Barsebäck

skall ställas av. Förslag till lagstiftning om kärnkraftens avveckling kommer

att föreläggas riksdagen under år 1997. Bortfallet av el skall kompenseras genom

effektivare energianvändning, konvertering samt hushållning med och tillförsel

av el från andra energikällor. Stängningen av den

första reaktorn skall i huvudsak kompenseras genom en minskad användning av el i

fjärrvärmesystemet. Ett villkor för avställningen av den andra reaktorn är att

bortfallet av elproduktion kan kompenseras. Något årtal då den sista

kärnkraftsreaktorn tas ur drift bör inte fastställas. Härigenom ges tillräckligt

lång tid för omställningen av energisystemet.

 En delegation tillkallas med uppgift att utveckla el- och värmeförsörjningen i

Sydsverige.

 I propositionen föreslås att bidrag skall lämnas för anslutning av elvärmda

byggnader till fjärrvärmenäten och för konvertering från elvärme till

uppvärmning med bränsle. Bidrag till installation av utrustning som medför en

minskning av eleffektuttaget lämnas till ägare av småhus med elvärme.

 Stöd föreslås vidare lämnas till investeringar i vindkraftverk, småskaliga

vattenkraftverk och anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen.

Investeringsstöden kompletteras med stöd till upphandling av ny

elproduktionsteknik.

 Hushållningen med energi stimuleras genom information, utbildning,

teknikupphandling av energieffektiv teknik, provning, märkning och certifiering

av energikrävande utrustning samt kommunal energirådgivning.

 De statliga insatserna för utveckling av teknik för framtidens energisystem

föreslås förstärkas och koncentreras. Energiforskningen ges ökade resurser och

får en delvis ny inriktning där forskning om energisystemet och det

internationella samarbetet med särskilt länderna i Östersjöregionen betonas.

Stödet till branschgemensam forskning och utvecklingen av ny energiteknik i

företag och branscher förstärks genom att Energiteknikfonden tillförs

ytterligare medel. Ett energiteknikbidrag införs för att stödja energiteknik som

behöver utvecklas genom att provas i full skala och demonstreras med reducerad

risk för företagen.

 En ny energimyndighet föreslås inrättas den 1 januari 1998. Till energi-

myndigheten förs merparten av myndighetsfunktionerna på energiområdet.

Myndigheten får vidare ansvaret att verkställa huvuddelen av

omställningsåtgärderna och att samordna omställningsarbetet. Vattenfall AB skall

inom ramen för kravet på affärsmässighet avsätta resurser för utvecklingen av ny

elproduktionsteknik och därmed bidra till en svensk elförsörjning som är

ekologiskt och ekonomiskt uthållig.

 En strategi redovisas för minskad klimatpåverkan från energisektorn. Fortsatta

insatser föreslås för bilateralt och multilateralt samarbete avseende gemensamt

genomförande inom ramen för klimatkonventionen. Programmet för utveckling av

etanolproduktion baserad på skogsråvara förstärks.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 5

2 Ärendet och dess beredning................................. 6

3 En uthållig energiförsörjning - riktlinjer för energipolitiken 7

 3.1 Energipolitikens mål................................ 7

 3.2 Kärnkraften......................................... 8

 3.3 Programmet för ett ekologiskt uthålligt energisystem 9

 3.4 Statens uppgifter................................... 10

 3.5 Atomansvarighet..................................... 11

 3.6 Ett breddat energi-, miljö- och klimatsamarbete kring

 Östersjön........................................... 12

 3.7 Klimatpolitiken inom energiområdet.................. 12

 3.8 Energibeskattningen................................. 13

4 Energi- och elförsörjningen................................ 15

 4.1 Energibalansen...................................... 15

 4.2 Elproduktion och eltillförsel....................... 16

 4.3 Användningen av el.................................. 17

 4.4 Den nordeuropeiska elmarknaden...................... 19

 4.5 Utvecklingen under det närmaste decenniet........... 20

 4.6 Redovisning av energistatistiken.................... 21

5 Energisamarbete med Östeuropa.............................. 22

6 Kärnkraften................................................ 24

 6.1 Stängning av kärnkraftverket i Barsebäck............ 24

 6.2 Lagstiftning om kärnkraftens avveckling............. 25

 6.3 El- och värmeförsörjningen i Sydsverige............. 26

7 Program för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem 28

 7.1 Utgångspunkter...................................... 28

 7.2 Åtgärder för att minska elanvändningen.............. 32

 7.3 Åtgärder för att öka tillförseln av el.............. 36

 7.3.1 Bidrag till investeringar i biobränslebaserad

 kraftvärme .................................. 37

 7.3.2 Bidrag till investeringar i vindkraftverk.... 38

 7.3.3 Bidrag till investeringar i småskalig vattenkraft 40

 7.3.4 Upphandling av ny elproduktionsteknik........ 41

 7.4 Åtgärder för effektivare energianvändning........... 42

 7.4.1 Utgångspunkter............................... 42

 7.4.2 Information, utbildning m.m.................. 43

 7.4.3 Teknikupphandling av energieffektiv teknik... 44

 7.4.4 Provning, märkning och certifiering av energikrävande

 utrustning, m.m.............................. 46

 7.4.5 Kommunal energirådgivning.................... 47

 7.5 Utveckling av teknik för framtidens energisystem.... 49

 7.5.1 Utgångspunkter............................... 49

 7.5.2 Energiforskning.............................. 52

 7.5.3 Forskning om energisystemet.................. 54

 7.5.4 Forskningssamarbete med länderna i Östersjöregionen 55

 7.5.5 En förstärkning av Energiteknikfonden........ 56

 7.5.6 Introduktion av ny energiteknik.............. 58

8 Energibeskattningen ...................................... 60

 8.1 Energiöverenskommelsen.............................. 60

 8.2 De senaste årens förändringar av energiskatterna.... 60

 8.3 En översyn av energibeskattningen................... 61

9 Statens uppgifter i omställningsarbetet.................... 63

 9.1 En ny energimyndighet............................... 63

 9.2 Vattenfall AB....................................... 64

 9.3 Övriga myndighetsuppgifter.......................... 66

10 Frågor om kärnsäkerhet och ansvaret vid en atomolycka...... 68

 10.1 En fortsatt hög kärnsäkerhet........................ 68

 10.2 Atomansvarighet..................................... 70

11 En strategi för minskad klimatpåverkan frånenergisektorn... 71

 11.1 Inledning........................................... 71

 11.2 Det internationella samarbetet...................... 71

 11.3 Utsläpp av koldioxid från energisektorn i Sverige... 75

 11.4 Energipolitiska insatser på klimatområdet........... 76

 11.4.1 Åtgärder i internationellt samarbete......... 76

 11.4.2 Etanolproduktion från skogsråvara............ 78

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels godkänner vad regeringen förordar om

 1. riktlinjer för energipolitiken (avsnitt 3),

 2. åtgärder för el- och värmeförsörjningen i Sydsverige (avsnitt 6.3),

 3. inrättandet av en ny central energimyndighet (avsnitt 9.1),

 4. riktlinjer för Vattenfall AB:s verksamhet (avsnitt 9.2),

dels godkänner utformningen av det program för ett ekologiskt och ekonomiskt

uthålligt energisystem som regeringen förordar avseende

 5. åtgärder för att minska elanvändningen (avsnitt 7.2),

 6. bidrag till investeringar i biobränslebaserad kraftvärme

 (avsnitt 7.3.1),

 7. bidrag till investeringar i vindkraftverk (avsnitt 7.3.2),

 8. bidrag till investeringar i småskalig vattenkraft (avsnitt 7.3.3),

 9. upphandling av ny elproduktionsteknik (avsnitt 7.3.4),

 10. information, utbildning, m.m. (avsnitt 7.4.2),

 11. teknikupphandling av energieffektiv teknik (avsnitt 7.4.3),

 12. provning, märkning och certifiering av energikrävande

 utrustning, m.m. (avsnitt 7.4.4),

 13. kommunal energirådgivning (avsnitt 7.4.5),

 14. energiforskning (avsnitt 7.5.2),

 15. forskning om energisystemet (avsnitt 7.5.3),

 16. forskningssamarbete med länderna i Östersjöregionen

 (avsnitt 7.5.4),

 17. en förstärkning av Energiteknikfonden (avsnitt 7.5.5),

 18. introduktion av ny energiteknik (avsnitt 7.5.6),

dels godkänner den strategi för minskad klimatpåverkan från energisektorn som

regeringen förordar avseende

 19. åtgärder i internationellt samarbete (avsnitt 11.4.1),

 20. etanolproduktion från skogsråvara (11.4.2).

2 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade våren 1991 om riktlinjer för energipolitiken (prop.

1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373). Beslutet grundade sig i allt

väsentligt på en överenskommelse mellan Socialdemokraterna, Folkpartiet

liberalerna och Centerpartiet.

 En parlamentarisk kommission - Energikommissionen - tillsattes sommaren 1994

(dir. 1994:67, dir. 1994:120). Kommissionens uppgift var bl.a. att granska de

pågående energipolitiska programmen för omställning och utveckling av

energisystemet och analysera behovet av förändringar och ytterligare åtgärder.

 Kommissionen överlämnade den 18 december 1995 slutbetänkandet Omställning av

energisystemet (SOU 1995:139) till regeringen. Till betänkandet fogades fyra

underlagsbilagor (SOU 1995:140, del 1 - 4). Energikommissionens slutbetänkande

har remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet och remissinstansernas

synpunkter finns i departementspromemorian Energikommissionens betänkande

(Ds 1996:55).

 Utöver kommissionens betänkanden har en stor mängd rapporter, synpunkter och

förslag rörande åtgärder inom energiområdet överlämnats till regeringen från

myndigheter, kommuner, organisationer, företag och enskilda.

 Regeringen inbjöd våren 1996 riksdagspartierna till överläggningar om

energipolitiken på grundval av 1991 års överenskommelse, Energikommissionens

betänkande och remissvaren på detta. Överläggningarna slutfördes den 4 februari

1997 med en överenskommelse mellan Socialdemokraterna, Centerpartiet och

Vänsterpartiet om en uthållig energiförsörjning.

 I avsnitt 3 redovisas överenskommelsen till sin exakta ordalydelse. Regeringen

föreslår att de i överenskommelsen angivna riktlinjerna för energipolitiken

antas av riksdagen. Regeringen avser att i den ekonomiska vårpropositionen

återkomma med förslag till finansiering av de i föreliggande proposition

föreslagna åtgärderna.

3 En uthållig energiförsörjning - riktlinjer förenergipolitiken

3.1 Energipolitikens mål

Den svenska energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången

på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor.

Energipolitiken skall skapa villkoren för en effektiv energianvändning och en

kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med låg negativ påverkan på hälsa,

miljö och klimat samt underlätta omställningen till ett ekologiskt uthålligt

samhälle. Härigenom främjas en god ekonomisk och social utveckling i Sverige.

 Energipolitiken skall bidra till att stabila förutsättningar skapas för ett

konkurrenskraftigt näringsliv och till en förnyelse och utveckling av den

svenska industrin. Energipolitiken skall också bidra till ett breddat energi-,

miljö- och klimatsamarbete i Östersjöregionen.

 Landets elförsörjning skall tryggas genom ett energisystem som grundas på

varaktiga, helst inhemska och förnybara, energikällor samt en effektiv

energianvändning. Energin skall användas så effektivt som möjligt med hänsyn

taget till alla resurstillgångar. Stränga krav skall ställas på säkerhet och

omsorg om hälsa och miljö vid användning och utveckling av all energiteknik.

Kärnkraften skall ersättas med effektivisering av elanvändningen, konvertering

till förnybara energislag samt miljömässigt acceptabel elproduktionsteknik.

Användningen av fossila bränslen bör hållas på en låg nivå. Naturgasen är det

fördelaktigaste fossila bränslet och det befintliga naturgasnätet bör utnyttjas.

Nationalälvarna och de övriga älvsträckor som riksdagen har undantagit från

utbyggnad skyddas även fortsättningsvis.

 En säker tillgång på el till ett rimligt pris är en viktig förutsättning för

den svenska industrins internationella konkurrenskraft. Energipolitiken skall

utformas så att denna förutsättning bevaras. En ökad produktion och ekonomisk

aktivitet är av avgörande betydelse för sysselsättningen och därmed för vår

framtida välfärd. Med utgångspunkt i den politik för ekonomisk tillväxt som

riksdagen beslutat om bör elanvändningen för industrins produktion ges möjlighet

att öka under det närmaste decenniet. En effektiv elanvändning skall främjas i

såväl industrin som andra samhällsektorer.

Kärnkraftsavvecklingen och omställningen av energisystemet

Riksdagen uttalade år 1980 (prop. 1979/80:170, bet. 1979/80:NU70, rskr.

1979/80:410) att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn

till behovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsättning och välfärd.

Vidare angav riksdagen att det bör slås fast att den sista reaktorn i Sverige

skall stängas senast år 2010.

 Riksdagen beslutade våren 1991 om riktlinjer för energipolitiken (prop.

1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373). Energisystemet skall förnyas

genom att renare och miljövänligare teknik för tillförsel, omvandling,

distribution och användning etableras och underhålls. Detta skall ske med hög

kostnadseffektivitet. Inledningen och takten i kärnkraftsavvecklingen avgörs av

resultaten av hushållningen med el, tillförseln av el från miljöacceptabel

kraftproduktion och möjligheterna att bibehålla internationellt

konkurrenskraftiga elpriser.

 En strategi för den fortsatta omställningen av energisystemet läggs nu fast.

Den gäller särskilt elproduktionen och en effektiv energianvändning. Målet är

att energisystemet skall bli ekologiskt och ekonomiskt uthålligt.

Energiförsörjningen skall i huvudsak baseras på förnybara energikällor.

 De energipolitiska riktlinjerna i 1991 års uppgörelse ligger fast. Såväl

samhällsekonomiska som miljömässiga skäl talar för att omställningen och

utvecklingen av energisystemet bör ske under tillräckligt lång tid för att målen

i 1991 års energipolitiska uppgörelse skall kunna uppnås. Problem uppstår för

sysselsättning, välfärd, konkurrenskraft och miljö om all kärnkraftsproduktion

avvecklas till år 2010. Det är partiernas bedömning att något årtal då den sista

kärnkraftsreaktorn tas ur drift inte bör fastställas. Härigenom ges tillräckligt

lång tid för omställningen av energisystemet. Omställningen skall därför

påbörjas snarast.

3.2 Kärnkraften

I det följande redovisas de åtgärder som skall vidtas för att möjliggöra en

avställning av den första reaktorn senast den 1 juli 1998 och den andra reaktorn

senast den 1 juli 2001.

 Ett förslag till en lag om avställning av kärnkraftsreaktorer föreläggs

riksdagen under år 1997 i så god tid att lagen kan träda i kraft den 1 januari

1998. I lagen föreskrivs att rätten att driva kärnkraftsreaktorer för att

utvinna kärnenergi kan upphävas av regeringen. Sådana beslut skall fattas med

utgångspunkt i att reaktorerna skall ställas av i den ordning och vid de

tidpunkter som bäst gagnar den av riksdagen beslutade omställningen av

energisystemet och dess genomförande. Av kriterierna bör vidare följa att

avställningen skall inledas med de reaktorer som mest kan ifrågasättas från

lokaliseringssynpunkt.

 Barsebäcksverkets lokalisering är olämplig. Förhandlingar skall inledas med

ägaren till Barsebäcksverket om att stänga en reaktor före den 1 juli 1998 och

en andra reaktor före den 1 juli 2001. Regeringen avser att omedelbart efter

lagens ikraftträdande fatta beslut om avställning av kärnkraftsreaktorerna

Barsebäck 1 och Barsebäck 2. Ett villkor för stängningen av den andra reaktorn

är att bortfallet av elproduktion kan kompenseras genom tillförsel av ny

elproduktion och minskad användning av el.

 Vattenfall AB skall medverka till att stängningen av Barsebäcksverket kan

genomföras enligt redovisad tidtabell. Vattenfall ges uppdraget att som en av

sina viktigaste uppgifter aktivt medverka i omställningen av energisystemet.

Efter regeringens kontakter med företrädare för Sydkrafts huvudägare är vår

uppfattning att en stängning senast 1 juli 1998 av den första reaktorn kommer

att kunna genomföras.

 Åtgärder vidtas för att under de närmaste åren kompensera bortfallet av el

från de bägge reaktorerna genom effektivare energianvändning, konvertering samt

hushållning med och tillförsel av el från andra energikällor.

 Förutsättningar skapas för att utnyttja det befintliga naturgasnätet

effektivare.

 Ett nytt långsiktigt omställningsprogram inrättas för utveckling av ett

ekologiskt uthålligt energisystem. Inriktningen är att utveckla ny energiteknik

för tillförsel och hushållning med el och andra energiformer. Syftet är att

åstadkomma en ekologiskt och ekonomiskt hållbar energiförsörjning i huvudsak

byggd på förnybara energislag. Målet är också att tillförsäkra svensk industri

och samhällslivet i övrigt el från ekologiskt uthålliga energikällor till

internationellt konkurrenskraftiga priser. Sverige skall vara i huvudsak

självförsörjande på el.

 Genom stängningen av två reaktorer och genom det långsiktiga programmet skapas

förutsättningar för att nya konkurrenskraftiga elproduktionsalternativ

successivt skall kunna föras in i det svenska energisystemet. På det sättet kan

den fortsatta omställningen till ett ekologiskt uthålligt samhälle genomföras

till rimliga kostnader.

 Ny elproduktionskapacitet och minskad elanvändning är ett villkor för

avställning av ytterligare reaktorer. Efter avställningen av Barsebäcksverket

skall en uppföljning ske av utvecklingen av elpriser, investeringar,

miljöpåverkan, sysselsättnings- och fördelningseffekter samt elmarknadens

funktionssätt m.m. Resultaten av det energipolitiska programmet skall utvärderas

och tillsammans med erfarenheterna från stängningen av reaktorerna i

Barsebäcksverket utgöra underlag för kommande beslut om hur den fortsatta

omställningen skall genomföras.

 Före nästkommande mandatperiods utgång fattas beslut avseende hur den

fortsatta avställningen av kärnkraftsreaktorer skall genomföras.

3.3 Programmet för ett ekologiskt uthålligt energisystem

Åtgärder för att på kort sikt minska elanvändningen och tillföra ny elproduktion

Särskilda åtgärder vidtas för att användningen av el skall minska och för att en

ökad utbyggnad skall ske av el- och värmeproduktion baserad på förnybara

energislag. De sammanlagda resultaten förväntas motsvara årsproduktionen av el i

Barsebäcksverket.

 Åtgärderna innefattar en minskad användning av de s.k. avkopplingsbara

elpannorna i fjärrvärmesystemet, insatser för konvertering och effektsänkande

åtgärder i hus med direktverkande elvärme, ökad fjärrvärmeanslutning samt

tillförsel av ny elproduktion från förnybara energikällor genom bl.a.

investeringsstöd och teknikupphandling.

 Särskilda insatser görs för att utveckla kraft- och värmeförsörjningen i

Sydsverige.

 Hushållningen med energi stimuleras genom information, rådgivning och

utbildning om effektiv energianvändning och genom provning och testning av

varor, utrustning och energisystem. Kommunal energirådgivning och utbildning av

bl.a. energirådgivare skall stödjas med statliga medel. Marknadsintroduktion av

ny energisnål teknik skall påskyndas genom teknikupphandling. Det är viktigt att

också industrin omfattas av åtgärderna för en effektivare energianvändning.

 Metoder skall utvecklas för att göra det möjligt att utvärdera effektiviteten

hos och mäta resultaten av de energipolitiska programmen. Detta blir en uppgift

för energimyndigheten.

Långsiktigt program för ett ekologiskt uthålligt energisystem

Ett nytt energipolitiskt program inrättas för forskning, utveckling och

demonstration av ekologisk och ekonomiskt uthållig tillförsel, omvandling,

distribution och användning av energi. Samverkan mellan staten, näringslivet och

forskningssamhället är nödvändig.

 Programmets huvudinriktning är att minska kostnaderna för att utnyttja de

förnybara energislagen så att dessa blir ekonomiskt bärkraftiga alternativ till

kärnkraft och fossila bränslen. Teknisk utveckling och marknadsutveckling bör

främjas samtidigt. Insatser skall göras främst för ökad tillförsel av biobränsle

men även för teknik avseende vind- och vattenkraft, teknik för värmelagring m.m.

På längre sikt gäller insatserna t.ex. bränslecells- och batteriteknik,

artificiell fotosyntes, solceller och solvärme inom energiforskningsprogrammets

ram.

 Energihushållningen skall främjas genom teknikutveckling, information och

utbildning, åtgärder för minskad användning av hushålls- och driftel i

bebyggelsen samt åtgärder för ökad energieffektivitet inom industrin. Goda

helhetslösningar skall främjas genom systemstudier och genom ökad kunskap om

sambanden mellan energi, miljö och ekonomisk tillväxt.

Finansieringen av programmet

Det energipolitiska program som partierna är överens om att genomföra innebär

statliga utgifter om totalt ca 9 miljarder kronor under en sjuårsperiod.

Programmen skall finansieras fullt ut. De partier som står bakom uppgörelsen

skall enas om lämplig finansiering.

3.4 Statens uppgifter

Ett nytt, ekologiskt och ekonomiskt bärkraftigt, energisystem skall utvecklas.

Den svenska elförsörjningen skall även i framtiden i huvudsak baseras på

inhemskt producerad el. Statens viktigaste uppgift under omställningen av

energisystemet är att ange de ramar inom vilka företagen och konsumenterna skall

verka.

 Statens innehav av ungefär halva den svenska elproduktionskapaciteten genom

Vattenfall AB är en viktig tillgång. Vattenfalls huvuduppgift är att inom ramen

för kravet på affärsmässighet bidra till en svensk elförsörjning som är

ekologiskt och ekonomiskt uthållig och som ger svensk industri och samhället i

övrigt el till konkurrenskraftiga priser. Resurser som skapas inom Vattenfall

skall användas för utveckling av ny elproduktionsteknik och för investeringar

som behövs för omställningen.

 Denna förändring av Vattenfalls roll bör markeras i riksdagens riktlinjer

avseende Vattenfalls verksamhet. Vattenfall AB skall förbli i statlig ägo.

 En ny central energimyndighet inrättas senast den 1 januari 1998 med ansvar

för myndighetsfunktionerna på energiområdet. Myndigheten får huvudansvaret för

att verkställa merparten av det energipolitiska programmet och ett

samordningsansvar för omställningsåtgärderna. Den nya myndigheten skall följa

programmets genomförande samt ta fram underlag för utvärdering av åtgärderna och

för redovisning av effekterna av att ställa av reaktorerna i Barsebäck.

 Affärsverket svenska kraftnät har systemansvaret för det svenska elsystemet.

Svenska kraftnät äger också huvuddelen av de svenska utlandsförbindelserna och

samordnar utlandshandeln med el. Verket har en central funktion för att övervaka

utrikeshandelns betydelse för den svenska försörjningstryggheten. För att

motverka obalanser i handeln med el mellan den öppna svenska marknaden och

övriga Europas elmarknader bör samhällskontrollen stärkas. Principen skall vara

att staten genom Svenska kraftnät äger och förvaltar utlandsförbindelserna.

Enbart Svenska kraftnät bör ges koncession för tillkommande utlandsförbindelser.

 Statens kärnkraftinspektion (SKI) och Statens strålskyddsinstitut (SSI) har de

övervakande uppgifterna vad gäller kärnsäkerhet och strålskydd. Avställningen av

Barsebäcksreaktorerna kommer inledningsvis att kräva ökade insatser från SKI och

SSI. Myndigheterna bör få ökade resurser för att kontrollera säkerheten vid

kärnkraftsföretaget under genomförandet av avställningen. Det är viktigt att

långsiktigt bevara och förstärka säkerhetsmyndigheternas resurser för att

vidmakthålla samhällets insyn och kontrollmöjligheter. Kraven på SKI:s

tillsynsverksamhet kommer att öka i takt med att planeringen av den slutliga

avfallshanteringen efterhand övergår i konkretare åtgärder. Även SSI kommer att

i ökande omfattning involveras i detta arbete.

 Myndigheterna måste ha särskilda resurser för att kunna behålla och anställa

specialistkompetens på området. Samhällets insyn och statens övergripande ansvar

för kärnsäkerheten måste upprätthållas. De resursförstärkningar som kan komma

att behövas bör finansieras med höjda avgifter för kärnkraftsföretagen.

3.5 Atomansvarighet

Den svenska atomansvarighetslagen (1968:45) bygger på internationella

konventioner. Av lagen följer bl.a. att om ersättningsbeloppen enligt lagen

eller konventionssystemet inte räcker till för att uppkomna skador skall kunna

ersättas fullt ut kan ytterligare ersättning utgå av statsmedel. Någon viss

ersättningsnivå garanteras dock inte.

 Partierna är eniga om att anläggningshavarnas ersättningsskyldighet bör

utökas. Frågan om ett utökat ansvar för kärnkraftsföretagen ses för närvarande

över i regeringskansliet och ett förslag till ändrad lagstiftning är under

utarbetande. Regeringen avser att under innevarande år förelägga riksdagen en

proposition om ändringar i atomansvarighetslagen innebärande ett ökat ansvar för

kärnkraftsföretagen.

3.6 Ett breddat energi-, miljö- och klimatsamarbete kringÖstersjön

En fungerande och miljöriktig energiförsörjning är av avgörande betydelse för

den ekonomiska och sociala utvecklingen i Östersjöområdet. Det finns ett stort

utrymme för kostnadseffektiva åtgärder vad gäller energieffektivisering,

koldioxidutsläpp, försurande utsläpp och kärnsäkerhet. Den nya situationen i

Östersjöområdet ger Sverige möjlighet att aktivt delta i uppbyggnaden av ett

nytt energisystem runt Östersjön. Detta kommer att gagna både vårt land och

övriga länder i området.

 Sedan reformprocessen i de central- och östeuropeiska staterna inleddes i

slutet av 1980-talet har Sveriges samarbete med dessa länder blivit en viktig

del av svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Det är ett starkt svenskt intresse

att länderna i Central- och Östeuropa kan fullfölja den pågående

samhällsomvandlingen och bli integrerade delar i en europeisk gemenskap.

 Riksdagen har avsatt en miljard kronor för ökat samarbete i Östersjöregionen.

Ett antal konkreta projekt förbereds på energiområdet. Sverige samarbetar nära

med såväl andra länder i regionen som med internationella finansiella

institutioner.

 En förbättrad infrastruktur på energiområdet i Östersjöområdet skulle avsevärt

öka försörjningstryggheten i Sverige och övriga Europa. Sverige skall aktivt

verka för en integrering av de nationella energisystemen i Norden och

Östersjöregionen. Det är av stort svenskt intresse att minska riskerna med

kärnkraften i Baltikum och östra Europa och att utveckla ett energisystem kring

Östersjön som är säkert, väl dimensionerat och ekologiskt uthålligt. Ett program

för energieffektivisering, konvertering och miljöförbättrande åtgärder i el- och

värmeproduktionsanläggningar runt Östersjön är ett viktigt inslag i samarbetet.

Åtgärderna är även en strategiskt viktig del av den svenska klimatpolitiken.

 Insatserna för ökad kärnsäkerhet bl.a. i Ryssland och Baltikum bör fortsätta.

SKI kanaliserar det svenska kärnsäkerhetsstödet i Baltikum och östra Europa.

Kärnsäkerhetsarbetet i dessa länder, till vilket många länder bidrar, är av

största betydelse för säkerheten i vårt närområde. Syftet är framför allt att

åtgärda uppenbara säkerhetsbrister i reaktorer som av energiskäl inte omedelbart

kan stängas samt att stärka oberoende säkerhetsmyndigheters arbete med att

ställa krav på och övervaka säkerheten vid dessa anläggningar. Det är angeläget

att detta arbete förs vidare.

3.7 Klimatpolitiken inom energiområdet

Utsläpp av koldioxid vid förbränning av fossila bränslen påverkar klimatet. Det

är därför angeläget att i största möjliga utsträckning undvika förbränning av

fossila bränslen. Detta kan ske genom en aktiv energihushållning och genom att

utnyttja förnybara energislag. Av de fossila bränslena ger naturgas lägst

utsläpp av koldioxid.

 De svenska klimatpolitiska insatserna har på energiområdet koncentrerats till

följande områden: dels forskning, utveckling och användning i Sverige av

energieffektiv teknik för energihushållning och utnyttjande av förnybara

energikällor, dels insatser för energieffektivisering och övergång till

förnybara energikällor i Baltikum och Östeuropa.

 Riksdagen beslutade våren 1993 om riktlinjer för den svenska klimatpolitiken

(prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361). Där fastlades den

nationella strategin att koldioxidutsläppen från fossila bränslen stabiliseras

på 1990 års nivå år 2000 för att därefter minska och att klimatpolitiken måste

utformas i ett internationellt perspektiv och i internationellt samarbete.

 Hittillsvarande internationella åtgärder enligt klimatkonventionen har visat

sig otillräckliga för att konventionens syfte skall uppnås. Förhandlingar om

ytterligare åtaganden och åtgärder förs nu med siktet bortom sekelskiftet. Ett

framgångsrikt internationellt samarbete förutsätter en rättvis fördelning av

åtaganden och kostnader. Ländernas skilda utgångslägen och förutsättningar bör

liksom principen om en kostnadseffektiv fördelning av åtgärder enligt

klimatkonventionen beaktas vid åtaganden inom ramen för konventionen. Hänsyn bör

tas till bl.a. redan vidtagna åtgärder och klimatpåverkande utsläpp per

invånare.

 Sverige bör genomföra kostnadseffektiva insatser såväl internationellt som

nationellt. Kravet på en rättvis fördelning av kostnadsansvaret och

kostnadseffektiva åtgärder måste upprätthållas. Den svenska klimatstrategin

skall utformas så att utsläppen i Sverige av koldioxid begränsas så långt det är

möjligt med hänsyn till konkurrenskraft, sysselsättning och välfärd. Produktion

och användning av alternativa drivmedel skall stödjas som ett led i minskningen

av trafikens miljöpåverkande utsläpp.

 Utvecklingen mot en alltmer internationell elmarknad nödvändiggör att åtgärder

mot utsläpp från elproduktion samordnas inom Europa så långt detta är möjligt.

Sverige skall aktivt verka för reduktioner av utsläppen även från

konkurrensutsatt verksamhet som den energiintensiva industrin.

 Sverige bör som medlem i Europeiska unionen verka för en gemensam

klimatpolitik och vara pådrivande i det internationella klimatarbetet. Sverige

bör särskilt verka för att effektiva styrmedel och åtgärder utvecklas inom ramen

för EU:s klimatpolitik och klimatkonventionen. Sverige bör även samverka med

andra länder på det sätt klimatkonventionen anger, genom s.k. gemensamt

genomförande. Sverige bör verka för att mål antas som minskar utsläppen efter

sekelskiftet och som leder till stabilisering av halten av främst koldioxid på

en nivå, som förhindrar allvarliga klimatförändringar.

3.8 Energibeskattningen

Energibeskattningen skall ge goda förutsättningar för den svenska industrins

internationella konkurrenskraft. Det skall vara lönsamt att investera i varu-

och tjänsteproduktion i Sverige och det skall vara fördelaktigt att investera i

ekologisk energiteknik, bl.a. effektivare energianvändning. Produktionsskatten

på kärnkraft skall utformas enligt dessa principer.

 Beskattningen bör ge drivkrafter för hushållning och konvertering till

förnybara energislag, samtidigt som den inte skall påverka industrins

internationella konkurrenskraft negativt. Beskattningsreglerna bör främja

elproduktion med förnybara energislag. Naturgasens miljöfördelar jämfört med

olja och kol skall beaktas.

4 Energi- och elförsörjningen

4.1 Energibalansen

Energitillförseln

Tillförseln av energi har varit stabil i Sverige under de senaste 25 åren. Det

har dock under perioden skett betydande förändringar av den tillförda energins

fördelning på energislag.

 Oljans andel av energitillförseln har minskat från 77 % år 1970 till 43 % år

1995. Under samma period har andelen tillförd el ökat från ca 10 % till ca 30 %.

Tillförseln av biobränslen har på samma tid fördubblats och utgjorde år 1995 ca

18 % av den totala energitillförseln. Drygt hälften utgörs av bränslen som

genereras och används internt inom skogsindustrin, främst inom massa- och

pappersindustrin.

 Fjärrvärmeproduktionen har sedan år 1970 ökat från årligen ca 15 TWh till

dagens ca 50 TWh. Fjärrvärmesektorns energitillförsel dominerades under 1970-

talet av olja, men är numera mycket diversifierad. Biobränslena svarar för drygt

20 TWh av bränsletillförseln och är därmed det dominerande energislaget.

Tabell 4.1 Energibalans för åren 1970, 1980, 1990 och 1995, TWh

 1970 1980 1990 1995

Inhemsk energianvändning 375 380 367 391

Därav:

 industri 154 148 140 146

 transporter 56 68 84 87

 bostäder, service m.m. 165 165 143 157

Utrikes sjöfart, förluster och

energi för icke-energiändamål 82 59 70 77

Summa användning 457 439 437 468

Tillförsel av bränslen 411 352 290 323 Därav:

 oljor 350 285 187 203naturgas--79

kol/koks 18 19 31 28biobränslen, torv

m.m. 43 48 65 84 Vattenkraft,

brutto 41 59 73 68 Kärnkraft,

brutto - 25 68 70

Spillvärme och värmepumps-

värme i fjärrvärmeanläggningar - 2 8 8

Nettoimport av el 4 1 -3 -2

Summa tillförsel 457 439 437 468

Källa: NUTEK

Energianvändningen

Inom industrin samt i bostads- och servicesektorn har energianvändningen minskat

något under de senaste 25 åren. Variationer förekommer dock mellan åren, främst

beroende på konjunktur- och temperaturskillnader. Transportsektorns

energianvändning har frånsett tillfälliga nedgångar ökat kontinuerligt från 56

TWh år 1970 till 87 TWh år 1995.

 Inom industrin har användningen av oljeprodukter minskat från 74 TWh år 1970

till 22 TWh år 1995, samtidigt som elanvändningen har ökat från 33 till 52 TWh.

Sammantaget har utvecklingen inneburit en minskning av industrins specifika

energianvändning med ca 30 %. Med specifik energianvändning avses energiåtgång

per krona produktionsvärde i fasta priser.

 I bostads- och servicesektorn har den årliga användningen av olja minskat från

119 till 37 TWh mellan åren 1970 och 1995 medan elanvändningen har ökat från 22

till 72 TWh. Även användningen av fjärrvärme har ökat kraftigt.

 Under en relativt kort tidsperiod har således energianvändningens samman-

sättning ändrats avsevärt. Mest markant är den övergång från olja till el som

ägt rum i bostads- och servicesektorn, i industrin och i fjärrvärmesystemet.

Vidare har en omfattande övergång skett från olja till biobränslen. Energin

används i dag betydligt mer effektivt än för 25 år sedan.

4.2 Elproduktion och eltillförsel

Sveriges elproduktion ökade kraftigt under perioden 1970 - 1995, från ca 60 TWh

till 143 TWh. Den stora ökningen ägde rum fram till år 1987, varefter

produktionen har varit nära nog konstant. Produktionen baseras i dag

huvudsakligen på vattenkraft och kärnkraft. I elproduktionssystemet ingår även

kraftvärmeverk och industriella mottrycksanläggningar samt

oljekondensanläggningar, dieselaggregat, gasturbiner och vindkraftverk.

 I stora drag svarar vatten- och kärnkraft under normala förhållanden vardera

för omkring hälften av elproduktionen. Under ett normalår kan de svenska

vattenkraftverken producera ca 63,5 TWh el. Vid torrår kan elproduktionen minska

med upp till 15 TWh, och vid våtår öka med ca 10 TWh, jämfört med

normalårsproduktionen. Produktionsförmågan i kärnkraftsreaktorerna är ca 72 TWh

el per år. Produktionen i kärnkraftverken har under de senaste tio åren varit i

genomsnitt ca 66 TWh per år.

 Den installerade effekten i kraftvärmeverken i fjärrvärmenäten medger en årlig

elproduktion på 8 - 10 TWh. Möjligheterna att avsätta värmen i fjärrvärmenäten

har dock begränsat elproduktionen, som under senare år har varit knappt 5 TWh

per år. I industriella mottrycksanläggningar produceras årligen ca 4 TWh el. Den

tekniskt möjliga produktionen bedöms vara ca 5 TWh.

 Oljekondensanläggningarna och gasturbinerna används i huvudsak som

reservkapacitet vid exempelvis torrår eller vid bortfall av kärnkraft och för

s.k. spetslast vid högt effektuttag i elsystemet.

 Det finns i dag omkring 300 vindkraftverk i drift. Enligt preliminära

uppgifter var vindkraftsproduktionen 0,14 TWh el år 1996. Detta innebär en

ökning med ca 35 % från år 1995.

 Produktionsanläggningarna i elsystemet utnyttjas vanligen i kostnadsordning.

Anläggningar med låga rörliga produktionskostnader används i första hand. I det

svenska produktionssystemet har vattenkraftsanläggningarna de lägsta rörliga

kostnaderna. Därefter följer kärnkraftverken och sedan kraftvärmeanläggningarna.

Kraftvärmeverken utnyttjas främst under den kalla årstiden då det s.k.

värmeunderlaget, dvs. avsättningsmarknaden för värme, är störst. Vattenkraften

används även för regleringsändamål.

 År 1995 var i likhet med flertalet år under den senaste tioårsperioden ett

våtår, medan år 1996 var ett extremt torrår. Preliminär statistik för år 1996

visar en vattenkraftsproduktion som var nära 20 % lägre än under ett normalår.

Den låga produktionen i vattenkraftverken kompenserades huvudsakligen av ökad

produktion i kondenskraftverken och nettoimport av el.

Tabell 4.2 Elproduktion åren 1970, 1980, 1990, 1995 och 1996, TWh

 1970 1980 1990 1995 1996

 (prel)

Vattenkraft 40,9 58,0 71,5 67,0 51,0

Vindkraft - - 0,0 0,1 0,1

Kärnkraft - 25,3 65,3 66,7 71,4

Industriellt mottryck 3,1 4,0 3,1 4,2 4,5

Kraftvärme 2,4 5,6 2,1 4,7 5,5

Kondensanläggningar 12,0 0,9 0,3 0,4 3,5

Gasturbiner 0,7 0,2 0,1 0,2 0,0

Nettoproduktion 59,1 94,0 142,2 143,4 136,0

Nettoimport 4,3 0,5 -2,5 -1,8 5,0

Källa: NUTEK

4.3 Användningen av el

Elanvändningen har ökat med i genomsnitt 3,3 % per år sedan år 1970, dock med

stora årsvisa variationer. Under några år i början av 1980-talet ökade

användningen med 7 - 10 % per år, medan den under perioden 1990 - 1994

stagnerade, huvudsakligen som en följd av den kraftiga lågkonjunkturen. År 1995

ökade elanvändningen med 2,5 % (temperaturkorrigerat 2 %).

 Inom industrin har ökningstakten i elanvändningen sedan år 1970 varit i

genomsnitt 1,7 % per år. Tillväxttakten i användningen har dock varierat mellan

åren, främst beroende på att den ekonomiska aktiviteten har växlat. Under

perioden 1983 - 1989 ökade industriproduktionen med i genomsnitt 2,8 % och

industrins elanvändning med 4,2 % per år. Under den lågkonjunktur som sedan

följde i början av 1990-talet minskade industriproduktionen med i genomsnitt

4,5 % och elanvändningen med drygt 3 % per år. År 1995 ökade industrins

elanvändning med 3 %, främst på grund av hög produktionstillväxt i verkstads-

och gruvindustrin.

 Av industrins elanvändning kan omkring 63 % hänföras till några elkrävande

branscher, nämligen gruvindustri, massa- och pappersindustri, kemisk industri,

jord- och stenindustri samt järn-, stål- och metallindustri. Enbart massa- och

pappersindustrin använder drygt 19 TWh el per år, vilket motsvarar 37 % av

industrins elanvändning.

 Elanvändningen i bostads- och servicesektorn fördelade sig år 1995 på elvärme

29 TWh, hushållsel 18 TWh och driftel 26 TWh. Användningen av el för bostads-

och lokaluppvärmning femfaldigades i Sverige under perioden 1970 - 1985, från

knappt 5 TWh till ca 25 TWh per år, beroende på framför allt övergång från olja

till el för uppvärmning. Därefter har användningen av såväl elvärme som

hushållsel ökat långsammare. Användningen av driftel i lokaler och bostäder har

däremot ökat kraftigt under de senaste åren, vilket främst beror på en snabb

ökning av den samlade lokalytan och antalet kontorsmaskiner.

 Transportsektorn svarar för en liten del av den totala elanvändningen. I denna

sektor ökade den årliga elanvändningen från 2,1 TWh år 1970 till 2,5 TWh i

mitten av 1980-talet och har därefter varit i det närmaste oförändrad.

 Till elpannorna i fjärrvärmesystemet och i industrin har som mest ca 9 TWh el

per år levererats under den senaste tioårsperioden. Denna elanvändning kan ofta

kopplas bort när produktionskostnaderna i elsystemet ökar och det blir billigare

att använda bränslen för värmeproduktion. Omfattningen av leveranserna beror

därför på det aktuella priset på el, vilket i sin tur bestäms av elsystemets

produktionsförmåga och av den samlade efterfrågan på el. År 1995 var

användningen av el i elpannor 5,2 TWh, varav i industrins elpannor ca 1,4 TWh.

Tabell 4.3 Elanvändning åren 1970, 1980, 1990, 1995 och 1996, TWh

 1970 1980 1990 1995 1996

 (prel)

Total slutlig användning 57,7 86,7 129,1 133,9 133,5

Därav:

 Industri 33,0 39,8 53,3 51,7 51,1

 Transporter 2,1 2,3 2,5 2,5 2,5

 Bostäder, service m.m. 22,0 43,0 63,3 72,1 73,7

 Fjärrvärme, raffinaderier 0,6 1,3 10,0 7,5 6,2

Distributionsförluster 5,8 8,2 10,7 7,5 7,6

Total användning netto 63,4 94,5 139,7 141,4 141,6

Källa: NUTEK

4.4 Den nordeuropeiska elmarknaden

Det svenska elproduktionssystemet är sammankopplat med övriga nordiska länders

elsystem, med undantag för Island. Det är kopplat till det västeuropeiska

systemet genom en kabel mellan Sverige och Tyskland. Det finns dessutom

möjligheter att överföra el till och från kontinenten via Danmark.

 Sverige har under lång tid haft elutbyte med grannländerna. Elhandeln har

varit lönsam för företagen och till nytta för konsumenterna.

 Elhandeln har flera fördelar. Genom att de nationella elsystemen kopplas

samman kan det samlade behovet av reservkapacitet minskas. Ett effektivt

utnyttjande av vattenkraften minskar vidare användningen av bränslebaserad

elproduktion.

 I ett sammankopplat elsystem kan de billigaste produktions- anläggningarna

utnyttjas i första hand. Detta är särskilt fördelaktigt i de nordiska länderna,

vilkas produktionssystem är mycket olika. Genom elhandeln sänks de totala

kostnaderna och elpriserna, som också tenderar att utjämnas mellan länderna vid

en öppen handel. Detta bidrar till att prisvariationerna blir lägre.

 Även olikheter mellan ländernas förbrukningsmönster ger underlag för elhandel.

Genom den ökade konkurrensen på en integrerad marknad minskar riskerna för en

alltför stark marknadsdominans på de nationella elmarknaderna. Det samlade

behovet av ny produktionskapacitet blir lägre och kostnaden för utbyggnad

minskar.

 Det pågår en ständig utveckling av den nordiska elmarknaden. Vid de nordiska

energiministrarnas möte i Helsingör sommaren 1995 enades ministrarna om vissa

principer för den nordiska elhandeln. Principerna syftar till att tillvarata de

ömsesidiga ekonomiska, energimässiga och miljömässiga fördelar som den nordiska

elhandeln innebär.

 Den 1 januari 1996 öppnades en norsk-svensk börs för handel med el och

gränstarifferna mellan de båda länderna togs bort. Även finska, danska och ryska

företag handlar på elbörsen. Den pågående reformeringen av elmarknaden i Finland

kan möjliggöra en närmare integrering med den norsk-svenska elmarknaden.

 Inom EU har nyligen beslutats om ett elmarknadsdirektiv som innebär en stegvis

öppning av medlemsländernas elmarknader. Vissa länder kan väntas reformera sina

elmarknader i snabbare takt. Den nordiska elmarknaden kommer att knytas närmare

kontinenten genom tre kablar från Norge till Tyskland och Nederländerna.

 Mellan Östersjöländerna bedrivs ett ökande samarbete på energi- och

miljöområdet. Ett konsortium, där Vattenfall AB ingår, genomför en delvis EU-

finansierad förstudie om en s.k. Östersjöring (Baltic Ring). Syftet är att

undersöka möjligheterna att gradvis knyta ihop elmarknaderna i länderna runt

Östersjön och att därigenom förbättra de ekologiska, ekonomiska och sociala

förhållandena i regionen.

 Enligt Energikommissionen kan värdet av möjligheterna till en omfattande

utrikeshandel inte nog understrykas. Det gäller i synnerhet i det för Sverige

aktuella perspektivet av en omställning av energisystemet. I en situation när

det uppkommer ett större behov av nytillskott i elproduktionen kan import från

utlandet bidra till att utjämna variationer i den inhemska produktionen och

därav följande prisfluktuationer.

4.5 Utvecklingen under det närmaste decenniet

Enligt den energipolitiska överenskommelse som nu har träffats, skall

stängningen av de två reaktorerna i Barsebäck genomföras på ett sådant sätt att

en strukturomvandling inom industrin inte orsakas av höjda marknadspriser på el.

Hushållens elpriser skall inte öka påtagligt. Stängningen av de två reaktorerna

skall inte äventyra den industristruktur och de uppvärmningssystem som Sverige

har byggt upp under decennier.

 De relativt låga elpriserna i Sverige har lett till en jämfört med andra

länder hög användning av el för uppvärmning liksom en stor andel elintensiv

industri. Sverige har även kunnat sänka koldioxidutsläppen till en låg nivå

jämfört med andra länder.

 Omställningen till ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem skall

ges god tid och ske i en takt som är förenlig med högt ställda mål för

sysselsättning, konkurrenskraft och välfärd.

 Det finns ett ömsesidigt beroende mellan elprisernas och elanvändningens

utveckling. Energikommissionen lät till grund för sina konsekvensanalyser göra

efterfrågeprognoser för el och bränslen. Allmänt kan sägas att de prognoser och

kalkyler som gjorts av bl.a. NUTEK och Energikommissionen tyder på att

elpriserna i Sverige under det närmaste årtiondet kommer att stiga väsentligt

snabbare än den allmänna prisnivån. De stigande elpriserna är en viktig orsak

till att användningen av el bedöms öka långsammare än BNP, dvs. med i genomsnitt

ca 1 % per år. Det är en betydligt lägre ökningstakt än under 1970- och 1980-

talen, då elanvändningen ökade med i genomsnitt ca 3 % per år.

 I prognoserna har hänsyn tagits till att högre elpriser ger drivkrafter att

investera i mer energisnål produktionsteknik och att byta från el till andra

energiformer. Den specifika elanvändningen i industrin förväntas minska med ca

1,5 % per år. Industrins totala elanvändning väntas dock öka till följd av en

ökad industriproduktion. Elanvändningen i bebyggelsen väntas vara ungefär

oförändrad år 2010 jämfört med i dag.

 Med en beskattning av energi som även i framtiden främjar biobränslen, och med

i övrigt goda förutsättningar för biobränslebaserad kraftvärme, kan en del av

den förväntade ökningen av energianvändningen tillgodoses med biobränslen. Trots

den förväntade svaga efterfrågeökningen på el visar prognoserna att användningen

av fossila bränslen skulle öka under det närmaste decenniet även om alla

kärnkraftsreaktorer skulle ha behållits i drift.

 De elprishöjningar, som kan förutses i Sverige under de närmaste tio åren,

beror på att dyrare bränslen och energiteknik efter hand måste tillföras

energisystemet. Energianvändningen och dess fördelning mellan el och bränslen

kommer därigenom troligen att långsamt utvecklas till att bli mer lik den i

andra västeuropeiska länder.

 Energikommissionens prognoser pekar på ökade koldioxidutsläpp till år 2010 med

ca 20 % från 1995 års nivå, vid en ekonomisk tillväxttakt på drygt 2 % per år,

en ökningstakt i elanvändningen med drygt 1 % per år samt vid antagandet att

alla kärnkraftsreaktorer är i drift.

 En sådan utveckling av koldioxidutsläppen måste brytas för att Sverige på sikt

skall kunna utveckla ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem. Det

nya energipolitiska programmet innebär en kraftig satsning på forskning och

utveckling av ny energiteknik för tillförsel av förnybara energislag och för

ökad lönsamhet i energieffektiviseringen. Därigenom läggs en god grund för den

långsiktiga utvecklingen av ett ekologiskt hållbart samhälle.

4.6 Redovisning av energistatistiken

Det finns olika sätt att redovisa tillförseln och användningen av energi. Enligt

den hittills använda svenska metoden blir den redovisade tillförseln av energi

lägre än vad som framgår av energibalanser, som redovisas av bl.a. EU och OECD.

Skillnaden beror i huvudsak på att kärnkraften med den svenska metoden redovisas

som tillförd el, medan den med den internationella metoden redovisas som den vid

reaktorerna avgivna värmemängden. Enligt den internationella metoden har

Sveriges totala energitillförsel ökat med ungefär 25 % sedan år 1970.

 Energikommissionen påpekade att det vid jämförelser av Sveriges

energitillförsel med andra länders är viktigt att samma redovisningsmetod

används. Med hänsyn till det ökade internationella samarbetet rekommenderade

kommissionen att Sverige övergår till att använda samma redovisningsmetod som

övriga EU-länder. I Energikommissionens betänkande illustreras skillnaden mellan

de två redovisningsmetoderna (SOU 1995:139, tabell 1.1). Regeringen anser att de

metoder som används inom EU och av övriga OECD-länder skall användas också av

svenska myndigheter. Under en övergångsperiod är det lämpligt att redovisa

uppgifter enligt båda metoderna.

5 Energisamarbete med Östeuropa

Utgångspunkterna för ett breddat energi-, miljö- och klimatsamarbete kring

Östersjön har redovisats i avsnitt 3.6.

 Energiförsörjningen i de forna centralplanerade ekonomierna i Östeuropa

karakteriserades av en bristfällig hushållning med energiresurser och en

avsevärd miljöpåverkan. Energisystemen i dessa länder är överdimensionerade,

bl.a. som en följd av att det har saknats ett samband mellan de verkliga

kostnaderna och det pris användaren betalar.

 Energisystemen i Östeuropa förändras snabbt. I samband med frigörelsen från

det tidigare Sovjetunionen minskade energiförbrukningen omgående med mellan 20

och 50 %. Orsaken var dels tillbakagången i ekonomin, dels en viss anpassning av

priserna för energiråvaror till världsmarknadspriserna. Konsumentpriserna på el

och värme har emellertid inte justerats uppåt i motsvarande grad.

 Energiföretagen i Östeuropa har i många fall råkat i ekonomiska svårigheter

vilket har lett till ett kraftigt eftersatt underhåll och urholkning av

reserverna för framtida investeringar. Ofta är dessutom ägarförhållandena i

kraft- och värmesektorn oklara. Slutanvändarna saknar i sin tur finansiella

resurser för att genomföra ekonomiskt motiverade energihushållningsåtgärder.

 Det nödvändiga förändringsarbetet försvåras också av att det i många länder

finns varken lagstiftning eller kunskaper på förvaltnings- och företagsnivå för

marknadsanpassningen av energisektorn.

 Det finns en stor potential för förbättringar inom energisektorn i Östeuropa.

Frågan har hög prioritet i dessa länder. De stora ekonomiska värden som finns i

energisektorn gör dock att problemen kan lösas fullt ut först på lång sikt och

med stöd av en gynnsam ekonomisk utveckling.

 Det är ett gemensamt intresse för alla länder runt Östersjön att utveckla

energisystemet i området så att det i framtiden kan erbjuda en säker och

miljövänlig energitillförsel. Målet för det svenska deltagandet i bilaterala och

internationella insatser i regionen bör vara att åstadkomma ett energisystem som

karakteriseras av att

- energin används så effektivt som möjligt med hänsyn tagen till alla

 resurstillgångar,

- energitillförselns och energianvändningens belastning på den omgivande

 naturen och miljön minimeras,

- de tekniska och ekonomiska möjligheterna att utnyttja förnybara energikällor

 tas till vara i största möjliga utsträckning,

- användningen av fossila bränslen i energisystemet och transportsektorn är så

 liten som möjligt,

- försörjningstryggheten har ökat genom att de nationella energisystemen är

 integrerade,

- användningen av energi sker med högsta möjliga säkerhetskrav och

 kärnkraftverken i regionen uppfyller internationellt rekommenderade

 säkerhetskrav.

Sverige genomför redan omfattande åtgärder för att medverka till utvecklingen av

energisystemen i Östeuropa. Insatser görs såväl bilateralt som i samverkan med

andra länder genom internationella organisationer och finansieringsinstitut.

 Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa omfattar dels ett program på

totalt fyra miljarder kronor, som löper över budgetåren 1995/96, 1997 och 1998

(prop. 1994/95:160, bet. 1994/95:UU16, rskr. 1994/95:308), dels ytterligare en

miljard kronor som riksdagen har anvisat för samarbete och utveckling inom

Östersjöregionen (prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307). Ett

antal projekt förbereds på energiområdet. Det gäller bl.a. upprustning av flera

fjärrvärmenät. Avsikten är att energisituationen i Litauen skall behandlas i en

särskild bilateral arbetsgrupp på regeringsnivå.

 Vid ett informellt miljöministermöte i Saltsjöbaden i oktober 1996 beslutades

att en Agenda 21 för Östersjöområdet skall utvecklas. Sverige svarar för

sekretariatsfunktionen i arbetet med att utveckla en sådan Agenda 21

(dir. 1996:99). Energisektorn är en av de sektorer som behandlas i agendan.

Avsikten är att agendan skall kunna antas under det första halvåret 1998.

 Vid mötet med Barentsregionens Euro-arktiska Råd (Barentsrådet) i november

1996 beslöt utrikesministrarna att en handlingsplan skall utarbetas för

energifrågor i Barentsregionen. Sverige har under år 1997 ordförandeskapet i

Barentsrådet. Sverige har nyligen sammankallat en expertgrupp för att utarbeta

handlingsplanen, som skall presenteras i början av år 1998.

 Som en ytterligare förstärkning av insatserna i länderna i Östersjöregionen

föreslår regeringen ett ökat samarbete rörande forskning och utveckling (avsnitt

7.5) och ett fortsatt program för utveckling av energisystemet i bl.a. Baltikum

och Östeuropa (avsnitt 11.4). De svenska insatserna inom kärnsäkerhetsområdet i

Baltikum och Östeuropa behandlas i avsnitt 10.1.

6 Kärnkraften

6.1 Stängning av kärnkraftverket i Barsebäck

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: De två kärnkraftsreaktorerna i Barsebäck är|

| olämpligt lokaliserade och skall ställas av. Förhandlingar skall|

| inledas med ägaren av Barsebäcksverket om att stänga en reaktor |

| före den 1 juli 1998 och en andra reaktor före den 1 juli 2001. |

| Förslag till lagstiftning om kärnkraftens avveckling kommer att |

| föreläggas riksdagen under år 1997. Bortfallet av el skall |

| kompenseras genom effektivare energianvändning, elhushållning, |

| konvertering från el samt tillförsel av el från andra |

| energikällor. Ett villkor för stängningen av den andra reaktorn är|

| att bortfallet av elproduktion kan kompenseras genom tillförsel |

| av ny elproduktion och minskad användning av el. |

| Ny elproduktionskapacitet och minskad elanvändning är ett |

| villkor för avställning av ytterligare reaktorer. Något årtal då|

| den sista kärnkraftsreaktorn tas ur drift skall inte |

| fastställas. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: I 1991 års energipolitiska riktlinjer

utvecklades de energipolitiska målen (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr.

1990/91:373). En säker och konkurrenskraftig el- och energiförsörjning är ett

övergripande energipolitiskt mål. I försörjningstryggheten ligger också att

energisystemet skall vara uthålligt och robust i det längre tidsperspektivet och

därför skall uppfylla viktiga miljö- och säkerhetskrav. I riktlinjerna angavs

att frågan om när kärnkraftsavvecklingen kan inledas och i vilken takt den kan

ske avgörs av resultaten av hushållningen med el, tillförseln av el från

miljöacceptabel kraftproduktion och möjligheterna att bibehålla internationellt

konkurrenskraftiga elpriser.

 1997 års energipolitiska överenskommelse innebär att de två

kärnkraftsreaktorerna i Barsebäck skall ställas av. Barsebäcksverkets

lokalisering är olämplig. Förhandlingar skall inledas med ägaren av

Barsebäcksverket om att stänga en reaktor före den 1 juli 1998 och en andra

reaktor före den 1 juli 2001. Regeringen avser att under år 1997 förelägga

riksdagen förslag till en lag som ger regeringen möjlighet att besluta om

avställning av kärnkraftsreaktorer. Avsikten är att lagen skall träda i kraft

den 1 januari 1998. Regeringen avser att med stöd av lagen fatta beslut om

avställning av reaktorerna i Barsebäcksverket.

 Ett förslag till lagstiftning om kärnkraftens avveckling har utarbetats inom

Regeringskansliet (Ds 1997:14). Utgångspunkten i lagförslaget är att reaktorerna

skall ställas av i den ordning och vid de tidpunkter som bäst gagnar den av

riksdagen beslutade omställningen av energisystemet och dess genomförande. Av

kriterierna bör särskilt framgå att avställningen skall inledas med de reaktorer

som mest kan ifrågasättas från lokaliseringssynpunkt. För riksdagens information

redovisas förslagets huvudsakliga innehåll i avsnitt 6.2.

 Särskilda åtgärder skall vidtas för att under de närmaste åren kompensera

bortfallet av el från de bägge reaktorerna genom effektivare energianvändning,

elhushållning, konvertering från el samt tillförsel av el från andra

energikällor. Dessa åtgärder redovisas i avsnitten 6.3 och 7.2 - 7.4. Det är

regeringens bedömning att stängningen av Barsebäcksverket därmed kan genomföras

utan att den generella elprisnivån påverkas nämnvärt.

 Vid Barsebäcksverket arbetar ca 400 personer. Avställningen av kärnkrafts-

reaktorerna i Barsebäck kommer att följas av en lång tids fortsatt drifttillsyn

samt planering av den slutliga nedläggningen. En stor del av detta arbete kan

och bör handhas av verkets egen personal. Ägaren till Barsebäcksverket har

meddelat att hela personalstyrkan vid verket kan beredas fortsatt arbete efter

den första reaktorns avställning och till utgången av år 2001.

 Barsebäcksverkets personal har generellt en hög kompetens med en ofta

specialiserad inriktning. Verket är en del av en större energikoncern och många

av verkets anställda bör på sikt kunna beredas annan sysselsättning. I god tid

före verkets slutliga nedläggning bör berörda myndigheter tillsammans med

arbetsgivaren och personalorganisationerna överväga de särskilda åtgärder som

kan behöva vidtas för personalen. I Regeringskansliet övervägs för närvarande

formerna för detta.

 Barsebäcksverkets ägare har enligt det föreliggande lagförslaget rätt till

ersättning av staten för förlusten när rätten att driva reaktorerna upphör. I

lagförslaget anges vissa förutsättningar som skall tillämpas vid ersättningens

bestämmande. I förhandlingar med ägaren utgör ersättningsfrågan en väsentlig

del. Regeringen avser att återkomma till riksdagen angående ersättningen och

dess finansiering.

 Den energipolitiska överenskommelse som nu har träffats innebär att 1991 års

energipolitiska riktlinjer ligger fast. Såväl samhällsekonomiska som

miljömässiga skäl talar för att omställningen och utvecklingen av energisystemet

bör ske under tillräckligt lång tid för att målen i 1991 års energipolitiska

beslut skall kunna uppnås. Problem uppstår för sysselsättning, välfärd,

konkurrenskraft och miljö om all kärnkraftsproduktion avvecklas till år 2010.

 Ett villkor för stängningen av den andra reaktorn i Barsebäck är att

bortfallet av elproduktion kan kompenseras genom tillförsel av ny elproduktion

och minskad användning av el. Ny elproduktion och minskad elanvändning är ett

villkor för avställning av ytterligare reaktorer. Något årtal då den sista

kärnkraftsreaktorn tas ur drift bör inte fastställas. Härigenom ges tillräckligt

lång tid för omställningen av energisystemet.

6.2 Lagstiftning om kärnkraftens avveckling

En arbetsgrupp inom Regeringskansliet har utarbetat ett förslag till lag-

stiftning om kärnkraftens avveckling. Förslaget redovisas i departements-

promemorian Lag om kärnkraftens avveckling (Ds 1997:14). Det bygger på de

överväganden som har gjorts i Energikommissionens slutbetänkande Omställning av

energisystemet (SOU 1995:139) samt underlagsbilaga 26 till detta betänkande,

Rättsliga frågor i samband med kärnkraftens avveckling (SOU 1995:140, del 4). I

huvudsak innebär lagförslaget följande.

- Regeringen får inom i lagen givna ramar besluta att rätten att med stöd av

tillstånd enligt kärntekniklagen driva en kärnkraftsreaktor för att utvinna

kärnenergi skall upphöra att gälla vid en viss tidpunkt. Tillståndet, och de

skyldigheter som är förknippade med detta, kvarstår i övrigt.

- Ett sådant beslut av regeringen ger rätt till ersättning från staten för

förlusten. Ersättningsberättigade enligt lagen är tillståndshavare och ägare

till fastighet som använts till kärnteknisk verksamhet. Kostnaderna för att

avveckla och riva kärnkraftsanläggningar finansieras dock genom det system av

avgiftsmedel och säkerheter som finansieringslagen tillhandahåller.

- Ersättningen bestäms huvudsakligen enligt expropriationsrättsliga principer

och i den ordning som expropriationslagen anger. Detta innebär att

ersättningstalan i princip handläggs som expropriationsmål och att

expropriationslagens bestämmelser om nedsättning, fördelning och utbetalning av

ersättning blir tillämpliga.

- Vissa särskilda förutsättningar tillämpas vid ersättningens bestämmande. Det

skall antas att priset på högspänd el i Sverige inte ändras mer än vad som

skulle ha skett utan avveckling av kärnkraften enligt denna lag. En kalkylränta

om fem procentenheter skall användas vid diskontering av framtida driftsnetton.

Slutligen skall det antas att kärnkraftsreaktorns drifttid inte är längre än 40

år.

- Kärntekniklagen tillämpas i övrigt vad gäller drift och avveckling av verk-

samheten. Säkerhetsaspekter vid kärnteknisk verksamhet regleras inte i lagen om

kärnkraftens avveckling. Den föreslagna lagen tillämpas således inte när

tillstånd återkallas enligt kärntekniklagen.

Lagförslaget remissbehandlas för närvarande. Regeringen avser att efter

remissbehandlingen och efter lagrådets hörande förelägga riksdagen ett

lagförslag som kan behandlas av riksdagen hösten 1997.

6.3 El- och värmeförsörjningen i Sydsverige

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Åtgärder skall vidtas för att utveckla el- |

| och värmeförsörjningen i Sydsverige. Regeringen skall för detta |

| ändamål tillkalla en delegation, som avses få disponera 400 |

| miljoner kronor. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Stängningen av den första reaktorn i Barsebäck

innebär ett bortfall av årlig elproduktion på 3 - 4 TWh. Vid en stängning av den

andra reaktorn minskar elproduktionen med ytterligare 3 - 4 TWh per år.

 Bortfallet av elproduktion skall kompenseras genom minskad användning av el

och ökad elproduktion främst baserad på förnybara energislag. Särskilda åtgärder

för detta redovisas i avsnitten 7.2 - 7.4.

 Även om de föreslagna insatserna innebär en full kompensation med avseende på

energibalansen i landet som helhet, krävs särskilda åtgärder för att utveckla

el- och värmeförsörjningen i Sydsverige. Stängningen av Barsebäcksverket kommer

att påverka elbalansen i Sydsverige, där verket normalt svarar för en betydande

del av eltillförseln. Åtgärder bör vidtas för att förbättra möjligheterna att

överföra el till Sydsverige, öka produktionen av el och värme och minska

eleffektbehovet inom området. Det torde också krävas investeringar i t.ex.

ställverksanläggningar och utrustning för spänningsreglering för att

upprätthålla elkvaliteten i regionen.

 En viktig åtgärd är att stärka överföringsförbindelserna för el till Syd-

sverige. Planerade förstärkningar och nybyggnationer av högspänningsledningar

till Sydsverige norrifrån bör genomföras skyndsamt, liksom de

ledningsförstärkningar i övriga delar av landet och annan anpassning av

stamnätet, som kan krävas för att öka marginalerna vid höglastsituationer.

Kraftutbytet med Själland och Tyskland är viktigt för att förbättra leverans-

situationen under den tid det tar att bygga ut el- och värmeförsörjningen och

öka kapaciteten i övriga ledningsförbindelser. Det är en uppgift för

Affärsverket svenska kraftnät att genomföra de förstärkningar av stamnätet som

krävs för att upprätthålla elbalansen i Sydsverige och i övrigt förbättra

förutsättningarna för ett effektivt kraftutbyte med utlandet.

 Det är angeläget att förutsättningar skapas för att det befintliga

naturgasnätet skall kunna utnyttjas effektivare. Regeringen har nyligen beviljat

Malmö Energi AB tillstånd enligt 4 kap. lagen om hushållning med naturresurser

m.m. (NRL) att uppföra en naturgaseldad kombicykelanläggning med en storlek av

100 MW fjärrvärme och 100 MW el.

 En ansökan från Göteborg Energi AB om tillstånd enligt NRL att uppföra en

naturgaseldad kombicykelanläggning med en storlek av 200 MW fjärrvärme och 260

MW el bereds för närvarande i Regeringskansliet.

 Ytterligare åtgärder bör vidtas för att utveckla el- och värmeproduktionen i

den sydsvenska regionen. Regeringen avser att inom kort tillkalla en delegation

med uppgift att utveckla el- och värmeförsörjningen i Sydsverige. Delegationen

bör för detta ändamål disponera 400 miljoner kronor. Delegationen bör ges vida

möjligheter att initiera åtgärder som stärker regionens el- och

värmeförsörjning. Åtgärderna bör kunna gälla såväl energihushållning och minskad

elanvändning som utbyggnad av el- och värmeproduktion. Det är av väsentlig

betydelse att delegationen snabbt kan bidra med planerings- och

projekteringsstöd och skyndsamt kan utreda behovet av investeringar i

infrastruktur. Effektivare energianvändning och en ökad användning av förnybara

energislag är angeläget liksom ett bättre utnyttjande av det befintliga

naturgasnätet.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år

1998.

7 Program för ett ekologiskt och ekonomisktuthålligt energisystem

7.1 Utgångspunkter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Ett nytt energipolitiskt program inrättas|

| för omställningen av energisystemet. Programmet omfattar åtgärder|

| som syftar till att på ett kostnadseffektivt sätt |

| - minska användningen av el för uppvärmning, |

| - utnyttja det befintliga elsystemet effektivare och |

| - öka tillförseln av el och värme från förnybara energikällor. |

| Bortfallet av elproduktion från Barsebäcksverket skall |

| kompenseras. Därför skall under en femårsperiod |

| investeringsbidrag lämnas till utbyggnad av el- och |

| värmeproduktion samt till effektivisering och minskad användning|

| av el i bostadssektorn. |

| Det energipolitiska programmets huvudinriktning är en |

| kraftfull, långsiktig satsning på forskning, utveckling och |

| demonstration av ny energiteknik. Målet är att under de närmaste|

| tio till femton åren kraftigt öka el- och värmeproduktionen från|

| förnybara energikällor och utveckla kommersiellt lönsam teknik för|

| energieffektivisering. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: Väl fungerande energimarknader är av

grundläggande betydelse för en trygg och säker energiförsörjning och en god

hushållning med naturresurserna. Staten har ansvaret för att ange och

upprätthålla de ramar inom vilka aktörerna på energiområdet fattar sina beslut.

Miljöhänsyn kan tas genom användning av ekonomiska styrmedel, t.ex. skatt på

koldioxid och svavel. Sverige har valt att, i väsentligt högre grad än de flesta

andra länder, använda ekonomiska styrmedel som skatter och avgifter för att

genom prisbildningen påverka resursanvändningen i miljövänligare riktning.

Skatter som återspeglar miljökostnaderna påverkar samtidigt konkurrensen mellan

inhemska och utländska elleverantörer och industriföretag. Därför finns en gräns

för hur mycket de svenska förhållandena kan avvika från dem som gäller för

Sveriges konkurrentländer.

 De enskilda företagen saknar ofta möjligheter och incitament att på egen hand

genomföra mer omfattande forskningssatsningar för ny ekologiskt uthållig

energiteknik. Det är därför en uppgift för samhället att bidra till forskning

och teknikutveckling på detta område.

 Det krävs således statliga åtgärder som kompletterar och korrigerar

marknadslösningarna. Det program som regeringen föreslår i det följande syftar

till att på såväl kort som lång sikt minska användningen av el för uppvärmning,

utnyttja det befintliga elsystemet bättre och öka tillförseln av el och energi

från förnybara energikällor.

 Åtgärder föreslås för att under de närmaste åren ersätta bortfallet av

elproduktion från Barsebäcksverket med minskad elanvändning och ny el- och

värmeproduktion från förnybara energikällor. För dessa åtgärder bör anvisas

3 100 miljoner kronor under en femårsperiod. Åtgärderna innefattar

investeringsstöd till befintlig teknik för effektivare energianvändning och stöd

för utbyggnad av biobränslebaserad kraftvärme, vindkraft och småskalig

vattenkraft. Utvecklingen och användningen av energieffektiv teknik stimuleras

genom särskilda åtgärder som innefattar information, rådgivning, utbildning samt

provning och testning av varor och utrustning. Vidare omfattar insatserna ett

fortsatt stöd till introduktion av energieffektiv teknik. Den lokala

energirådgivningen i kommunerna förstärks. Åtgärder skall vidtas för att minska

användningen av el i fjärrvärmesystemet.

 De bidrag m.m. som redovisas i avsnitten 7.2 - 7.4 föreslås i allmänhet gälla

under en femårsperiod. Investeringsstöd bör av flera skäl inte ges en permanent

karaktär. När stöden är uttalat tidsbegränsade motverkas risken för

prishöjningar till följd av investeringsbidragen.

 För att genomföra den långsiktiga omställningen av energisystemet krävs en

omfattande och målmedveten satsning på teknisk utveckling inom energiområdet.

Huvudinriktningen är att sänka kostnaderna för och stödja introduktionen av ny

miljövänlig energiteknik som kan bedömas bli lönsam på sikt. Inledningsvis bör

5 070 miljoner kronor avsättas under en sjuårsperiod.

 Utformningen av de bidrag som regeringen föreslår i det följande bedöms

överensstämma med EG:s statsstödsregler.

 Regeringen avser att i den ekonomiska vårpropositionen återkomma med förslag

till finansiering av det energipolitiska programmet. Det sammanlagda

finansieringsbehov som kan bli aktuellt för omställningsprogram och eventuella

åtgärder beträffande produktionsskatt på el (avsnitt 8.3) bör fördelas jämnt

över den aktuella tidsperioden.

Ett ekologiskt hållbart Sverige

Det energipolitiska programmet är en betydelsefull investering i den ekologiskt

hållbara utvecklingen av Sverige. En hållbar utveckling innebär att vi skall

klara dagens behov utan att äventyra förutsättningarna för framtida

generationers liv och välfärd. Ekonomisk utveckling och social välfärd skall gå

hand i hand med skydd av miljön och naturresurserna.

 En ekologiskt hållbar utveckling handlar i grunden om att skydda miljön och

att hushålla med naturresurserna. För att Sverige skall kunna nå en ekologiskt

hållbar utveckling krävs aktiva åtgärder för att förändra samhället och

produktionen. Med detta perspektiv kan utvecklingen inte lämnas till att avgöras

enbart på marknaderna.

 De åtgärder som presenteras i avsnitten 7.2 - 7.5 bidrar till utvecklingen av

ett ekologiskt hållbart Sverige. Regeringen avser att i den ekonomiska vår-

propositionen lämna ytterligare förslag för att stimulera investeringar för

ekologisk hållbarhet. Insatserna inom energiområdet är en del av satsningen.

 Kommunerna kommer att ha en viktig roll i genomförandet av de insatser som

leder till ekologisk uthållighet. De flesta investeringsbesluten kräver en god

lokal förankring. Åtgärderna för minskad elanvändning, ny elproduktion och ökad

energihushållning möjliggör för kommunerna att förstärka sina insatser genom att

kombinera investeringar inom energiområdet med andra investeringar.

 Det är väsentligt att det vidsträckta intresse som finns för att hushålla med

energi och andra naturresurser stimuleras och förstärks. På lokal nivå drivs ett

aktivt Agenda 21-arbete som alltmer utvidgas till att omfatta energifrågorna.

Information, rådgivning och stöd till kompetensuppbyggnad är därför viktiga

insatser. Inom energiområdet kommer de statliga insatserna för information,

provning, teknikupphandling, kommunal energirådgivning m.m. att utgöra ett

betydelsefullt stöd för de lokala och regionala satsningarna för ekologisk

uthållighet.

Internationellt samarbete

Samarbetet inom EU skapar nya möjligheter för utvecklingen av energisystemet.

EG-kommissionen lade den 20 november 1996 fram en s.k. grönbok med förslag till

en strategi för utvecklingen av förnybar energi. I den föreslagna strategin

behandlas riktlinjer och gemenskapsåtgärder som skall bidra till både en reell

marknadsutveckling i det kortare tidsperspektivet och teknisk utveckling i det

längre tidsperspektivet.

 Inom EU deltar Sverige i de forsknings- och utvecklingsprogram för ren och

effektiv energiteknik som är en del av det s.k. fjärde ramprogrammet (avsnitt

7.5.2). Vidare pågår för närvarande diskussioner om en fortsättning på ett EU-

program för att främja införandet av förnybara energikällor, ALTENER (avsnitt

7.3). Ett särskilt program för energieffektivisering, SAVE, omfattar aktiviteter

för att stödja en effektivare användning av energi och spridningen av

energieffektiv teknik (avsnitt 7.4).

 Forskningssamarbetet inom International Energy Agency (IEA) syftar till att

långsiktigt förbättra energiförsörjningen genom ökad diversifiering,

effektivitet och flexibilitet i energisektorn. Deltagandet i IEA-samarbetet är

av stor vikt för de svenska forskarnas och det svenska näringslivets inter-

nationella teknikbevakning på energiområdet.

 Sverige bör i det internationella forsknings- och utvecklingssamarbetet satsa

på områden där vårt energisystem ställer särskilda krav på kunskap och kompetens

samt där vårt land kan förväntas bidra till den internationella utvecklingen.

Genom egna insatser får vi också förutsättningar att ta till vara nya rön i den

internationella forskningen. Förutsättningarna för framgång är en hög teknisk

kompetens inom såväl forskningssamhället som näringslivet.

Ansvariga myndigheter

NUTEK är central förvaltningsmyndighet på energiområdet. Regeringen föreslår i

avsnitt 9.1 att en ny central energimyndighet inrättas den 1 januari 1998 med

ansvar för bl.a. myndighetsfunktionerna på energiområdet. Myndigheten bör ges

huvudansvaret för att verkställa merparten av det energipolitiska programmet och

få ett samordningsansvar för omställningsåtgärderna. Även andra myndigheter får

uppgifter inom det energipolitiska programmet. För riksdagens information

redovisar regeringen i anslutning till förslagen om energipolitiska åtgärder

också sin bedömning av till vilken myndighet ansvaret för respektive åtgärd

skall förläggas.

En planerad och kontinuerlig uppföljningsprocess

Enligt den energipolitiska överenskommelsen är det av central betydelse att

resultaten av de åtgärder som vidtas för att minska elanvändningen och öka

tillförseln av el fortlöpande kan mätas, sammanställas och avrapporteras. Det är

en uppgift för den centrala energimyndigheten att planera och utveckla metoder

för uppföljning av de energipolitiska åtgärderna.

 Det är viktigt att resultatuppföljningen utvecklas så att den kan utgöra

underlag för kommande utvärderingar. Metoder bör utvecklas för att göra det

möjligt att utvärdera effektiviteten hos och mäta resultaten av åtgärderna. Ett

system för uppföljning och utvärdering bör planeras så att det kan användas

redan när de energipolitiska åtgärderna börjar tillämpas. Underlag bör tas fram

som gör det möjligt att allsidigt belysa resultaten av åtgärderna, och att sätta

dem i relation till de anvisade resurserna. Resultaten bör belysas utifrån en

systemsyn, där också indirekta ekonomiska och tekniska effekter inkluderas.

Utvärderingsfrågan bör också vara högt prioriterad i den nya energimyndighetens

forsknings- och utvecklingsverksamhet för ökade energisystemkunskaper (avsnitt

7.5.3).

 Riksdagen och regeringen skall ha möjlighet att regelbundet bedöma resultaten

av de energipolitiska åtgärderna. Resultaten av det energipolitiska programmet

skall utvärderas och tillsammans med erfarenheterna från stängningen av

reaktorerna i Barsebäcksverket utgöra underlag för kommande beslut om hur den

fortsatta omställningen skall genomföras. Det är en uppgift för regeringen att

utfärda närmare anvisningar om utvärderingen av det energipolitiska programmet.

Regeringen avser att årligen informera riksdagen om de resultat som har

uppnåtts.

7.2 Åtgärder för att minska elanvändningen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En minskad elanvändning och ett minskat |

| eleffektuttag är viktiga förutsättningar för att kompensera |

| bortfallet av elproduktion i Barsebäcksverket. |

| Bidrag lämnas för att ansluta främst småhus till de befintliga |

| fjärrvärmenäten. Erfarenheterna från pilotprojekt skall ligga till|

| grund för den närmare utformningen av bidragsreglerna. |

| Bidrag lämnas med upp till 10 000 kr per småhus för installation|

| av s.k. effektvakt och kompletterande värmeanläggning som medför|

| ett minskat eleffektuttag. |

| Bidrag lämnas med upp till 30 % av skäliga kostnader för byte |

| till värmeanläggning baserad på ett vattenburet värmesystem och för|

| installation av anordning för värmeackumulering. |

| Bidragsreglerna träder i kraft den 1 januari 1998 och avser |

| installationer, anläggningar eller utrustning som beställts |

| tidigast den 1 juli 1997. För bidragen anvisas 1 650 miljoner |

| kronor under en femårsperiod. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Bortfallet av elproduktion från Barsebäcksverket

skall kompenseras genom bl.a. en minskad användning av el och ett minskat

eleffektuttag. Under de närmast följande åren är det nödvändigt med statliga

ekonomiska stöd för att åstadkomma den minskning av elanvändningen och den

tillförsel av el från förnybara energislag, som skall kompensera bortfallet av

elproduktion i Barsebäcksverket. Det skall ske så att industrins och hushållens

utgifter inte ökar påtagligt till följd av höjda marknadspriser på el. Målet är

en minskad årlig elanvändning om ca 5 TWh inom en femårsperiod. Energikommis-

sionen påpekade i sitt slutbetänkande att det problem i elförsörjningen som

först kan beräknas uppstå är brist på effekt, snarare än brist på energi. De

åtgärder som regeringen föreslår för att minska elanvändningen är därför

utformade så att de leder till en minskning av effektuttaget.

 Utvecklingen av ny teknik förbättrar de ekonomiska förutsättningarna för

anslutning av mindre befolkningstäta bostadsområden till fjärrvärmenäten.

Därigenom kan elanvändningen för fastighetsuppvärmning minskas. Under de närmast

följande åren är det nödvändigt med ett statligt ekonomiskt stöd för att

åstadkomma mer omfattande fjärrvärmeanslutningar. Genom bidrag till konvertering

från elvärme i småhus som inte kan fjärrvärmeanslutas minskas elanvändningen

ytterligare.

 För bidragen bör 1 650 miljoner kronor anvisas under en femårsperiod. Bidrags-

reglerna träder i kraft den 1 januari 1998 och avser installationer,

anläggningar eller utrustning som beställts tidigast den 1 juli 1997. Regeringen

avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Kommunernas aktiva medverkan kommer att ha stor betydelse för genomförandet av

åtgärderna för minskad elanvändning. Regeringen avser att ge kommunerna

möjlighet att ta ett visst administrativt ansvar för de åtgärder som särskilt

avser lokalbeståndet. Regeringen avser att i den ekonomiska vårpropositionen

återkomma till kommunernas roll för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt

energisystem.

 Utnyttjandet av elpannor i fjärrvärmenäten bedöms med tiden minska i takt med

stigande elpriser. Enligt Energikommissionens prognoser är detta en av de

anpassningsåtgärder som först kommer att tillgripas vid bortfall av

kärnkraftsproduktion. Under de senaste tre åren har ca 3 TWh el använts per år i

fjärrvärmenätens elpannor. I slutet av 1980-talet och början av 1990-talet var

utnyttjandet högre, 5 - 6 TWh per år.

 Energiskatten på el är i dag 2,3 öre lägre per kWh för el som används i

fjärrvärmen än för el som används i hushållen. Vid ett ca 5 öre högre pris per

kWh än i dag, skulle enligt prognoserna elanvändningen i elpannorna minska med

3 - 4 TWh under ett normalår. Anledningen är att de rörliga kostnaderna i

elpannorna vid en sådan elprisnivå skulle överstiga bränslepannornas kostnader

under större delen av året. Elpannorna förväntas att då användas i endast

begränsad omfattning.

 En minskad användning av elpannorna kan således bidra till en avsevärt minskad

elanvändning under ett normalår. Samtidigt skulle bränsleanvändningen öka. Det

kan uppskattas att en stor del av det ersättande bränslet inledningsvis skulle

utgöras av olja. På några års sikt kan dock denna andel väntas minska till följd

av en generellt ökad användning av biobränslen i fjärrvärmen.

 Regeringen avser att återkomma till riksdagen i budgetpropositionen för år

1998 med förslag till åtgärder för att påskynda en minskning av elanvändningen i

fjärrvärmesystemen. En utgångspunkt är att elanvändningen skall minskas främst

när så är ekonomiskt och miljömässigt motiverat utifrån driftsförhållandena i

det samlade el- och värmeförsörjningssystemet.

Bidrag till fjärrvärmeanslutning

Fjärrvärmen är i dag väl utbyggd i de flesta befolkningstäta kommunerna i

Sverige och anslutningsgraden är hög. Fjärrvärmeförsörjningen är koncentrerad

till de befolkningstäta områdena, dvs. till flerbostadshus, industrier och

lokaler. Omkring 7 % av småhusen och 44 % av flerbostadshusen i landet är

anslutna till fjärrvärme.

 Utbyggnaden av fjärrvärmen har verksamt bidragit till att energipolitiska mål

har kunnat nås. Framför allt har utbyggnaden lett till ett minskat oljeberoende.

Fjärrvärmen gör det möjligt att utnyttja biobränsle och att utvinna energi från

spillvärme och avfall.

 Eluppvärmningen i bebyggelsen är koncentrerad till småhusen. År 1995 användes

ca 20 TWh el för uppvärmning i småhusen, ca 3 TWh i flerbostadshusen och ca 5

TWh i lokalerna. Omkring 235 000 småhus och 7 800 flerbostadshus värms med

elpanna och ca 460 000 småhus och 7 500 flerbostadshus med direktel.

 Utbyggnaden av fjärrvärmenäten har varit beroende av el- och

bränsleprisrelationerna, tätorternas geografiska och demografiska struktur samt

de existerande värmeinstallationerna i bebyggelsen. Flera faktorer har således

avgjort de ekonomiska förutsättningarna för att förse ett område med fjärrvärme.

Dagens fjärrvärmeområden har ofta en värmetäthet över eller mycket över 50 GWh

per km2 och år. Fjärrvärmeutbyggnaden har i allmänhet gjort halt där

flerfamiljs-, industri- eller servicebebyggelse övergår i småhusbebyggelse.

 Med ny teknik med lägre kostnader beräknas det under vissa förhållanden vara

möjligt att ansluta områden med lägre värmetäthet till fjärrvärmen, bl.a. rena

småhusområden. Enligt fjärrvärmebranschen skulle kostnaderna för konvertering

till fjärrvärme kunna reduceras avsevärt om konverteringen genomförs samtidigt i

ett helt småhusområde och teknik med lägre kostnader används för kulvertdragning

och distribution av värmen inom området. För gruppbebyggelse med direktverkande

el kan kostnaderna för installation av vattenburet värmesystem bli lägre om

installationerna görs på ett standardiserat sätt.

 En konvertering av elvärmda hus till fjärrvärme medför att elbehovet minskar

och att underlaget för elproduktion i kraftvärmeverk ökar.

 Målet är att under en femårsperiod minska den årliga elanvändningen med 1,5

TWh genom konvertering till fjärrvärme. Det har då förutsatts att områdena

innehåller olika typer av uppvärmning, dvs. att inte alla hus i de områden som

ansluts har direktelvärme. Under en längre tidsperiod är ytterligare

konverteringar möjliga.

 Ett par pilotprojekt avses att genomföras under året. Genom dessa projekt kan

den nya tekniken provas, liksom möjligheterna att på ett standardiserat sätt

genomföra installationsarbeten i fastigheterna med så små störningar som möjligt

för de boende. Erfarenheterna bör sammanställas skyndsamt för att projekten

snabbt skall kunna utvärderas och ligga till grund för den närmare utformningen

av bidragsreglerna för ökad fjärrvärmeanslutning.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

bidraget. Förutom bidrag för anslutning av fastigheter till fjärrvärmen bör även

andra möjliga stöd- och stimulansåtgärder övervägas som kan bidra till ett ökat

kraftvärmeutnyttjande, t.ex. stöd till sammankoppling av fjärrvärmenät.

Den kommunala värmeförsörjningen

De flesta kommuner med fjärrvärmesystem har någon form av plan för

fjärrvärmeutbyggnaden, ofta en värmeplan. I flera kommuner finns även mer

omfattande planer för energi- eller värmeförsörjningen. De senare behandlar

ofta, förutom fjärrvärmeutbyggnaden, även val av bränsle i fjärrvärmesystemet

samt värmeförsörjningen utanför fjärrvärmeområdet. De kommunala

energiföretagen/värmeverken har vanligtvis ansvaret för dessa planer.

 En kartläggning av kommunernas planer för fjärrvärmeanslutning bör genomföras.

Kartläggningen är ett viktigt underlag för bedömningen av möjligheterna till

fjärrvärmeanslutning på längre sikt. Det kommer att behövas information om den

kommunala värmeförsörjningen inför beslut om stöd för en ökad

fjärrvärmeanslutning och andra åtgärder för att minska elanvändningen.

Regeringen avser att uppdra åt NUTEK att genomföra en inventering och

sammanställning av kommunernas värmeförsörjningsplaner.

 Kommunallagens lokaliseringsprincip innebär att en kommun som bedriver

värmeproduktion i princip endast får leverera värme inom den egna kommunen.

Flera remissinstanser har i yttranden över Energikommissionens betänkande och

Elbörsutredningens betänkande Regler för handel med el (SOU 1996:49) påpekat att

bestämmelsen leder till att effektiva värmeförsörjningslösningar förhindras i

områden nära kommungränser.

 Regeringen avser att inom kort låta se över kommunallagens bestämmelser i

detta avseende. I översynen skall ingå att bedöma om lokaliseringsprincipen är

ett hinder för en effektiv fjärrvärmeutbyggnad och, om så bedöms vara fallet,

att överväga förändringar i kommunallagen.

Eleffektminskande åtgärder inom bostadssektorn

Det är angeläget att reducera effektbelastningen i elsystemet under höglast-

perioder. Som redan har påpekats torde risken vara större för brist på effekt i

det svenska elsystemet än brist på energi. Ett minskat eleffektuttag är ett

värdefullt bidrag till resurshushållningen i energisystemet som helhet. Det är

ett alternativ för elvärmda hus som inte ligger i områden som är lämpliga för

utbyggnad av fjärrvärme.

 Det totala effektuttaget i elvärmda fastigheter kan ofta minskas med enkla

medel och utan minskad komfort. I vissa fall krävs att en kompletterande

värmekälla installeras. Det är också lämpligt att vid ett kraftigt minskat

effektuttag installera en s.k. effektvakt. För det enskilda hushållet innebär

sådana åtgärder en utgiftsminskning. Denna är dock i de flesta fall inte

tillräckligt stor för att åtgärderna skall vara lönsamma att genomföra.

 Regeringen föreslår därför att ett bidrag lämnas med upp till 10 000 kr per

småhus för installation av effektvakt och bränslebaserad värmeproduktions-

anläggning eller utrustning för värmeackumulering som medför en minskning av

effektuttaget under höglasttid. Regeringen avser att bemyndiga Boverket att

ansvara för bidraget.

Bidrag till konvertering från elvärme

Förutsättningar bör skapas för att minska elanvändningen i den elvärmda

bebyggelse där fjärrvärmeanslutning inte är möjlig. Kostnaden för konvertering

av hus med elvärme till individuell bränsleeldning är dock hög. De

privatekonomiska motiven för ett fullständigt byte från el till bränslen är

därför små. För konverteringen kan krävas skorsten, panna och bränslelager samt

installation av t.ex. ett vattenburet system för distribution av värmen i huset.

 Regeringen föreslår därför att ett bidrag lämnas med upp till 30 % av skäliga

kostnader för byte till värmeanläggning baserad på ett vattenburet värmesystem

och för installation av anordning för värmeackumulering. Bidrag skall dock inte

lämnas för värmeproduktionsanläggning, t.ex. panna eller värmepump. Det ankommer

på regeringen att bestämma det högsta belopp med vilket bidrag kan lämnas. Den

skattereduktion för arbetskostnaden som husägaren kan tillgodogöra sig t.o.m. år

1997 skall ingå som en del i bidragsbeloppet.

 Regeringen avser att bemyndiga Boverket att ansvara för bidraget. I samband

med att det s.k. ROT-avdraget upphör vid utgången av år 1997 bör det övervägas

att i stället för bidrag lämna ett fördelaktigt lån för ändamålet. Regeringen

avser att uppdra åt Boverket att utarbeta ett förslag till utformning av det

fortsatta stödet.

7.3 Åtgärder för att öka tillförseln av el

Det långsiktiga målet är att elförsörjningen baseras på ekologiskt uthållig

elproduktion. Tillförseln av el från förnybara energikällor skall öka. El är

inom många användningsområden den bästa och effektivaste energibäraren.

Miljöfördelarna är stora, och i många sammanhang saknas ekonomiskt rimliga

alternativ till el. Utvecklingen och marknadsintroduktionen av effektiva och

miljöacceptabla elproduktionsanläggningar är därför en viktig del av

omställningsstrategin.

 I samband med 1991 års energipolitiska beslut (prop. 1990/91/88, bet.

1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373) infördes stöd under en femårsperiod till

investeringar i biobränsleeldad kraftvärme och till vindkraft. Som motiv för att

införa investeringsstöden anfördes i propositionen att i avvaktan på en

internationell samordning, andra styrmedel än koldioxidskatten måste utnyttjas

för att främja de förnybara energislagen och kraftvärmen.

 I Energikommissionens betänkande konstateras att investeringsstöden har gett

resultat. Stöden har enligt NUTEK fram t.o.m. februari 1997 resulterat i

uppförande av kraftvärmeanläggningar med en sammanlagd effekt på 326 MW el och

726 MW värme. Vindkraftverk har uppförts med en sammanlagd effekt på 97 MW.

Investeringar har gjorts som sannolikt inte annars skulle ha genomförts.

Kommissionen konstaterar dock samtidigt att stöden inte har stimulerat den

tekniska utvecklingen och att de inte har medfört någon kostnadspress för de

berörda slagen av anläggningar.

 För att stimulera en fortsatt utbyggnad av ekologiskt uthållig elproduktion

bör investeringsbidrag lämnas under ytterligare fem års tid. Regeringen föreslår

därför i det följande bidrag till investeringar i biobränslebaserad

kraftvärmeproduktion, vindkraft och småskalig vattenkraft. Vid utformningen av

bidragen skall erfarenheterna från de investeringsstöd som lämnades under åren

1991 - 1996 tas till vara, så att bidragen ger största möjliga utbyte och

främjar val av effektiv teknik.

 Investeringar i anläggningar för el- och värmeproduktion är mycket

långsiktiga. Den teknik som väljs vid investeringstillfället kommer att ha en

avgörande betydelse för anläggningens prestanda under hela dess livstid. Val av

ny teknik innebär emellertid en större risk och en högre prisnivå.

Investeringsstöden bör därför kunna kompletteras med ett särskilt stöd för

upphandling av ny elproduktionsteknik.

 Den allmänna utformningen av de bidrag som regeringen föreslår bedöms

överensstämma med EG:s statsstödsregler, närmare bestämt de särskilda

riktlinjerna för miljöstöd. Driftsstöd utgår för närvarande till vindkraft i

form av den s.k. miljöbonusen och till elproduktionsanläggningar som kan

leverera en effekt om högst 1 500 kW i form av en reducerad nättariff.

EG-kommissionens konkurrensdirektorat granskar för närvarande utformningen av

dessa driftsstöd i förhållande till riktlinjerna för miljöstöd.

 EU:s program för att främja förnybara energikällor inrättades genom ett

rådsbeslut år 1993. ALTENER är ett femårigt teknikneutralt program med en budget

på 40 miljoner ecu. Syftet med programmet är att främja införandet av förnybara

energikällor, sol, vind, geotermi, småskalig vattenkraft och biobränslen genom

bl.a. stöd till att utarbeta tekniska standarder och specifikationer,

informationsprojekt och bidrag till utvärderingar samt bedömningar av teknisk

genomförbarhet. Programmet skall bidra till att minska nettoutsläppen av

koldioxid. Under innevarande år väntas ett förslag från EG-kommissionen om en

fortsättning på ALTENER-programmet.

 Sveriges arbete inom området ny energitillförselteknik har varit och är fram-

gångsrikt i ett europeiskt perspektiv. I diskussionen om en fortsättning på

ALTENER verkar Sverige för att på gemenskapsnivå främja förnybara energislag.

7.3.1 Bidrag till investeringar i biobränslebaserad kraftvärme

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Produktionen av el från förnybara |

| energikällor skall öka. Ett bidrag lämnas med 3 000 kr per |

| installerad kW elproduktionskapacitet för investeringar i |

| anläggningar för kraftvärmeproduktion med biobränslen. Bidraget får|

| dock uppgå till högst 25 % av investeringen. |

| Bidragsreglerna träder i kraft den 1 juli 1997. För bidraget |

| anvisas 450 miljoner kronor under en femårsperiod. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att öka elproduktionen genom

utbyggnad av biobränsleeldad kraftvärme. Det gäller såväl nyinvesteringar som

konvertering av hetvattenpannor till kraftvärme. En kraftvärmeutbyggnad

motsvarande ca 0,75 TWh el per år uppskattas vara möjlig att genomföra under en

femårsperiod. Vid nuvarande energipriser och med tillgänglig teknik är

emellertid såväl konverteringar som nybyggnationer endast undantagsvis

företagsekonomiskt motiverade. Någon form av stöd krävs därför för att

investeringarna skall genomföras.

 Som en del av 1991 års energipolitiska beslut (prop. 1990/91:88, bet.

1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373) anslogs en miljard kronor för stöd till

investeringar i kraftvärme. Stödet lämnades till nyinvesteringar med 4 000 kr

per kW installerad eleffekt. Vid konverteringar uppgick stödet till 25 % av

investeringen, dock högst 4 000 kr per kW installerad eleffekt. Ett villkor för

att erhålla bidrag var att bränsleförsörjningen skulle ske med i huvudsak

biobränslen. Förbränningsanläggningar för vissa sorterade avfallsfraktioner blev

senare berättigade till bidrag på en reducerad nivå (prop. 1992/93:179, bet.

1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361).

 Stöd till investeringar för kraftvärmeproduktion med biobränslen bör även

fortsättningsvis lämnas i form av ett bidrag per kilowatt installerad eleffekt.

Härigenom främjas en hög elverkningsgrad, dvs. en så stor elproduktion som

möjligt från en given bränslemängd. Genom att stora erfarenheter i dag finns av

teknik för biobränsleeldad kraftvärme bedöms stödnivån kunna fastställas till

3 000 kr per kW installerad elproduktionskapacitet. Bidraget bör dock uppgå till

högst 25 % av investeringen.

 Bidraget bör även fortsättningsvis ges under förutsättning att bränsle-

försörjningen sker med i huvudsak biobränslen. Likaså bör bidraget kunna ges

både till kraftvärmeanläggningar anslutna till fjärrvärme och till

mottrycksanläggningar inom industrin. Medel bör anvisas med 450 miljoner kronor

under en femårsperiod. Bidragsreglerna bör träda i kraft den 1 juli 1997. 45

miljoner kronor bör anvisas för år 1997 och 90 miljoner kronor för år 1998.

Regeringen avser att bemyndiga NUTEK att ansvara för bidraget. När

energimyndigheten har inrättats bör frågorna föras över till denna.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i den ekonomiska

vårpropositionen.

7.3.2 Bidrag till investeringar i vindkraftverk

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Produktionen av el från förnybara energi- |

| källor skall öka. Ett bidrag lämnas med 15 % av investeringen i |

| vindkraftverk med en eleffekt på minst 200 kW. |

| Bidragsreglerna träder i kraft den 1 juli 1997. För bidraget |

| anvisas 300 miljoner kronor under en femårsperiod. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Vindkraft i grupper på platser med gott vindläge

och utan större konkurrens om markanvändningen kan producera el till rimliga

kostnader. Vid lokaliseringen måste beaktas att platser med gott vindläge oftast

är kustnära platser där etableringen av vindkraftverk löper risk att komma i

konflikt med bl.a. naturvård och friluftsliv. Andra intressekonflikter finns med

försvarets radarspaning, telekommunikation och signalspaning.

 Målet är en ökad årlig elproduktion från landbaserad vindkraft med 0,5 TWh

inom fem år. De totala investeringarna för en sådan utbyggnad uppskattas till ca

två miljarder kronor.

 Som en del av 1991 års energipolitiska beslut (prop. 1990/91:88, bet.

1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373) anslogs 250 miljoner kronor för stöd till

investeringar i vindkraftverk under en femårsperiod. Bidrag lämnades

ursprungligen med 25 % av investeringen. Bidragsnivån höjdes år 1993 till 35 %

av investeringen (prop. 1992/93:99, bet. 1992/93:NU20, rskr. 1992/93:137).

 Våren 1994 beslutade riksdagen (prop. 1993/94:100 bil. 13, bet. 1993/94:NU17,

rskr. 1993/94:356) att teknikupphandling skulle få prövas inom ramen för

stödsystemet. I de fall teknikupphandling tillämpades fick stödandelen utgöra

högst 50 % av investeringen.

 I början av perioden då stödnivån uppgick till 25 % var efterfrågan på

investeringsstödet låg. Sedan stödnivån höjts och ett särskilt driftsstöd till

vindkraft införts den 1 juli 1994 i form av ett skatteavdrag

(bet. 1993/94:SkU34, rskr. 1993/94:297) har emellertid efterfrågan på investe-

ringsstödet varit betydande. Driftsstödet, den s.k. miljöbonusen, motsvarar

energiskatten på el. Med anledning av att de anslagna medlen för

investeringsstödet var fullt intecknade anslogs hösten 1995 ytterligare 100

miljoner kronor (prop. 1995/96:25, bet. 1995/96:FiU1, rskr. 1995/96:133). Dessa

medel intecknades omgående.

 Miljöbonusen höjs den 1 juli 1997 för både befintliga och nya vindkraftverk,

som följd av den beslutade höjningen av skatten på el. Miljöbonusen kommer då

att uppgå till 13,8 öre per kWh jämfört med 9 öre när den infördes.

 Enligt ellagen (1902:71 s. 1) är den som innehar leveranskoncession skyldig

att köpa el från elproduktionsanläggning som är belägen inom området och som kan

leverera en effekt om högst 1 500 kW. Det innebär att små

elproduktionsanläggningar är garanterade avsättning för elen. I ellagen finns

även föreskrifter om reglering av priset. Systemet med leveranskoncession, vars

främsta syfte är att skapa trygghet för små konsumenter vid övergången till den

nya lagstiftningen, skall utvärderas före år 2000 (prop. 1994/95:222) för att ge

underlag för en prövning av systemet. I det sammanhanget bör även villkoren för

avsättning av bl.a. vindkraftsel ses över.

 De flesta vindkraftverk som nu uppförs har en eleffekt på ca 500 kW. Det finns

dock särskilda marknadssegment för småskalig vindkraft. Tekniken tillämpas

exempelvis när elanvändningen ställer krav på kompletterande energikällor och på

platser där det inte lönar sig att dra fram det ordinarie elnätet. Små

vindkraftsaggregat av storleksordningen 20 kW kan i dessa fall vara av stor

betydelse.

 Under år 1996 har NUTEK genomfört en teknikupphandling av vindkraft i syfte

att förbättra prestanda och sänka prisnivåerna för vindkraftverk. Resultatet av

teknikupphandlingen, liksom den stora efterfrågan på investeringsstöd, tyder på

att summan av bidrag genom investeringsstöd och miljöbonus väsentligt överstiger

den stödnivå som skulle ge största möjliga utbyte av stöden i form av ny

elproduktion.

 Det är motiverat att även fortsättningsvis ge bidrag till investeringar i

vindkraft. En förutsättning för att investeringsbidrag skall lämnas bör vara att

vindkraftsanläggningarna uppfyller vissa kvalitetskrav och förläggs till platser

med goda vindförhållanden. Bidrag bör normalt lämnas för investeringar i

vindkraftverk med en eleffekt på lägst 200 kW. Då erhålls bäst effekt av de

statliga insatserna. Investeringsstödet kan därmed hållas på en lägre nivå än

tidigare.

 Arbetet med att peka ut goda förläggningsplatser för vindkraften bör

intensifieras. Det är NUTEK:s (sedermera energimyndighetens) ansvar att i samråd

med övriga berörda myndigheter, länsstyrelser, kommuner och nätföretag leda

arbetet med att få fram lämpliga platser för etablering av vindkraft.

 Regeringen föreslår ett bidrag med 15 % av den totala investeringen för

vindkraftverk med en eleffekt på minst 200 kW. Medel bör anvisas med 300

miljoner kronor under en femårsperiod. Om avsatta medel förbrukas bör

ytterligare medelstilldelning kunna övervägas. Bidragsreglerna bör träda i kraft

den 1 juli 1997. 30 miljoner kronor bör anvisas för år 1997 och 60 miljoner

kronor för år 1998. Regeringen avser att bemyndiga NUTEK att även

fortsättningsvis ansvara för bidraget. När energimyndigheten har inrättats bör

frågorna föras över till denna.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i den ekonomiska

vårpropositionen.

7.3.3 Bidrag till investeringar i småskalig vattenkraft

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Produktionen av el från förnybara energi- |

| källor skall öka. Ett bidrag lämnas med 15 % av investeringen i |

| miljövänliga, småskaliga vattenkraftverk. |

| Bidragsreglerna träder i kraft den 1 juli 1997. För bidraget |

| anvisas 150 miljoner kronor under en femårsperiod. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Miljöanpassade investeringar i småskalig

vattenkraft kan ge ett bidrag när det gäller att öka tillförseln av el från

förnybara energislag. Med småskalig vattenkraft avses vattenkraftverk med en

installerad effekt som är mindre än 1 500 kW. Det finns ca 1 200 små

vattenkraftverk med en sammanlagd installerad effekt på ca 300 MW.

Årsproduktionen är ca 1,5 TWh. Utbyggnaden är i dag obetydlig på grund av att

den småskaliga vattenkraften är dyrare jämfört med annan kraftproduktion och att

det ofta finns motstående miljöintressen.

 Svenska Kraftverksföreningen har till Vattendragsutredningen (M1993:12)

redovisat ett antal små vattenkraftsprojekt, där elproduktion skulle kunna ske

till kostnader som är jämförbara med t.ex. vindkraft. Utifrån bl.a.

redovisningen av dessa möjliga vattenkraftsprojekt beräknas att en ökad

årsproduktion om 0,25 TWh el från småskalig vattenkraft skulle kunna tillkomma

inom fem år. De totala investeringarna för en sådan utbyggnad uppskattas till ca

900 miljoner kronor.

 Det är viktigt att investeringar i vattenkraft sker med hänsyn till dess

miljö- och omgivningspåverkan. Gällande vattenlagstiftning och natur-

resurslagstiftning ger möjlighet att förhindra utbyggnader som påtagligt skadar

motstående intressen, samtidigt som fortsatta investeringar kan genomföras.

Investeringarna torde i huvudsak komma att gälla redan befintliga anläggningar

och utnyttjandet av redan befintliga regleringar samt förbättrad turbinteknik.

 Regeringen föreslår ett bidrag med 15 % av den totala investeringen i

miljövänlig, småskalig vattenkraft i enlighet med det anförda. Medel bör anvisas

med 150 miljoner kronor under en femårsperiod. Bidragsreglerna bör träda i kraft

den 1 juli 1997. Fem miljoner kronor bör anvisas för år 1997. Regeringen avser

att bemyndiga NUTEK att ansvara för bidraget När energimyndigheten har inrättats

bör frågorna föras över till denna.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i den ekonomiska

vårpropositionen.

7.3.4 Upphandling av ny elproduktionsteknik

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kostnaderna för elproduktion från förnybara|

| energikällor kan på sikt minskas genom en effektivare |

| upphandling av ny teknik. Ett bidrag lämnas för upphandling av |

| ny teknik för elproduktion med förnybara energislag. |

| Bidragsreglerna träder i kraft den 1 januari 1998. För bidraget|

| anvisas 100 miljoner kronor under en femårsperiod. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitten 7.3.1 - 7.3.3

redovisat sin bedömning av hur investeringsstöden för ekologiskt uthållig

elproduktion bör utformas. Den hittillsvarande ordningen innebär att prövningen

av bidragsansökningar begränsas till att kontrollera att vissa grundläggande

krav uppfylls. Denna ordning bör behållas. Det är dock viktigt att kunna dra

nytta av de fördelar som ligger i att ny och effektivare teknik kommer till

användning. Det kan ske genom att på konkurrensneutrala villkor främja

etablering på marknaden av teknik som bedöms kunna bli kommersiell relativt

snart. Härigenom kan kostnaderna reduceras på sikt.

 I samband med att elmarknaden omorganiserades i Storbritannien år 1989

infördes den s.k. Non Fossil Fuel Obligation (NFFO). Detta stödsystem innebär

att de regionala kraftbolagen erhåller en tidsbegränsad kompensation för den

merkostnad som följer av att företagen köper in el från bl.a. förnybara

energikällor. Syftet med stödet, för vilket ett upphandlingsförfarande

tillämpas, är att etablera en marknad för teknik som kan bli kommersiell

relativt snart samtidigt som kostnaderna kan reduceras. Stödet har bidragit till

att kostnaderna för elproduktion från förnybara energikällor har minskat

avsevärt.

 Även i Sverige bör metoderna för upphandling utvecklas. Ett upphandlingsstöd

bör därför införas som komplement till de investeringsstöd för ny elproduktion

som beskrivits i tidigare avsnitt. Därvid bör en prioritering på tekniska

grunder kunna göras av ansökningarna.

 Medel bör anvisas med 100 miljoner kronor under en femårsperiod för utveckling

och provning av ett upphandlingsförfarande för ny teknik för elproduktion med

förnybara energislag. Bidragsreglerna bör träda i kraft den 1 januari 1998. För

år 1998 bör 20 miljoner kronor anvisas. Regeringen avser att bemyndiga

energimyndigheten att ansvara för verksamheten.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år

1998.

7.4 Åtgärder för effektivare energianvändning

7.4.1 Utgångspunkter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Möjligheterna att hushålla med energi och|

| minska elanvändningen skall utnyttjas. Statliga insatser |

| genomförs för att öka kunskapen om och stimulera intresset för |

| ekonomiskt och miljömässigt motiverade energieffektiviseringar. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: Det övergripande målet för

energieffektivisering är att, med bibehållen välfärd, utnyttja resurser så

effektivt som möjligt. Genom effektiv användning av energi kan samhällets

kostnader minskas och negativa externa effekter, som inte avspeglas i

energipriset, delvis undvikas.

 Teknisk utveckling och ökade kunskaper leder ofta till att nya produkter och

system ersätter motsvarande äldre med högre energiåtgång. En stor del av denna

process pågår utan speciell styrning genom att det sker en förnyelse av

utrustningen i företag och bostäder, vilket också leder till högre energi-

effektivitet. Utöver denna successiva effektivisering finns möjligheter att

ytterligare minska användningen av energi genom målmedvetna åtgärder för

effektivare användning. Utvecklingen och introduktionen av energieffektiv teknik

kan främjas. Särskilda insatser kan göras för att öka kunskapen och stimulera

intresset för ekonomiskt och miljömässigt motiverade energieffektiviseringar.

 Hushållning med energi har varit ett viktigt energipolitiskt medel sedan

1970-talet. År 1974 beslutade riksdagen om ett program med vissa

energibesparande åtgärder inom en medelsram om knappt 250 miljoner kronor (prop.

1974:69, bet. 1974:CU21, rskr. 1974:180). Programmet innefattade i huvudsak stöd

till investeringar som syftade till bättre hushållning med energi. Sedan dess

har en rad åtgärder vidtagits i syfte att stimulera hushållningen med energi.

 I 1991 års energipolitiska riktlinjer betonas vikten av hushållningen med

energi (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373). De åtgärder för

en effektiv energianvändning som beslutades i samband med 1991 års

energipolitiska riktlinjer innefattar stöd till upphandling och introduktion av

energieffektiva produkter, processer och system, demonstration av energieffektiv

teknik i bostäder och lokaler, delfinansiering av energieffektiva

demonstrations- och pilotanläggningar inom industrin, energiinriktad information

till industriföretag, utveckling av energideklarationer samt utveckling av

informations- och undervisningsmaterial.

 Energikommissionen har granskat resultaten av de energipolitiska program som

var en del av 1991 års energipolitiska beslut. Kommissionen konstaterar att det

är svårt att med stor säkerhet kvantifiera det totala resultatet av de

satsningar som genomförs inom programmet för effektivare energianvändning. En av

kommissionens slutsatser är att det finns behov av att ytterligare utveckla

rutiner för resultatmätning och utvärdering av denna typ av energipolitiska

åtgärder. Det är viktigt att insatser för energieffektivisering genomförs

utifrån ett systemperspektiv. Kommissionen framhåller att dess underlagsmaterial

indikerar att en eventuellt fortsatt verksamhet skulle kunna koncentreras på

kärnverksamheten, dvs. teknikupphandling och spridningsaktiviteter. Vidare bör

fördelningen mellan nationella insatser och insatser som kan göras från något av

EU-programmen övervägas.

 I det följande (avsnitten 7.4.2 - 7.4.5) föreslås åtgärder för att stärka

kunskaperna om möjligheterna att hushålla med energi och stimulera till minskad

energianvändning. Dessa åtgärder skall, i kombination med ett utvidgat

europeiskt samarbete för energieffektivisering, bidra till att ytterligare

minska användningen av el och öka hushållningen med energi. De nämnda åtgärderna

innebär att de tidigare årens insatser för effektivare energianvändning förs

vidare i delvis nya former.

 Sammantaget bör anvisas 450 miljoner kronor under en femårsperiod för

teknikupphandling av energieffektiv teknik, information, utbildning, provning,

märkning och certifiering av energikrävande utrustning samt kommunal

energirådgivning.

 Medlemskapet i EU ger möjligheter att genomföra insatser för energihushållning

och effektivare energianvändning inom ramen för europeiska projekt. I december

1996 antogs ett direktiv för fortsättningen på EU:s energieffektiviserings-

program SAVE. SAVE II är ett femårigt program som huvudsakligen syftar till att

undanröja institutionella, informations- och andra hinder för en effektivare

användning av energi och för spridning av effektiv teknik. Programmets budget är

45 miljoner ecu. Programmet omfattar aktiviteter såsom utredningar, pilotprojekt

och erfarenhetsutbyte för att främja energieffektivisering inom unionen.

7.4.2 Information, utbildning m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En allsidig och aktuell information om |

| energisystemet och energieffektiv teknik har stor betydelse för |

| en effektiv energianvändning. För information, utbildning m.m. |

| anvisas 60 miljoner kronor under en femårsperiod. Verksamheten |

| påbörjas den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Långsiktiga investeringar i energisystemet är

nödvändiga för att samhällets behov av energi skall kunna tillgodoses. Genom

kontinuerlig och aktuell information om pris- och marknadsutvecklingen skapas

bättre förutsättningar för väl underbyggda beslut om investeringar och inköp av

utrustning.

 För att stimulera till en god energihushållning och effektivisering av

energianvändningen bör konsumenternas kunskaper om energianvändning och

effektivisering stärkas och användningen av energieffektiv teknik stimuleras. De

lokala energisystemen skall utnyttjas effektivt. I bebyggelsen skall lämpliga

avvägningar kunna göras mellan tillförsel av energi och åtgärder för att

reducera energianvändningen. Det är därför viktigt att kunskaper om

energisystemet och den tillgängliga tekniken når ut och att kompetensen överallt

är hög så att energiutrustning och energisystemen används effektivt.

 Myndigheternas information till allmänheten måste samordnas så att den blir

entydig. Informationsverksamheten bör därför samordnas av den nya

energimyndigheten. En helhetssyn på energisystemet bör vara vägledande för

informationsinsatserna så att kunskaperna ökar i samhället om också de mer

komplexa aspekterna av energianvändningen.

 Information om energianvändning och effektivisering bör riktas till specifika

avnämargrupper, som t.ex. arkitekter, fastighetsförvaltare, skolor, vitvaru-

försäljare och större elkonsumenter. Kompetensutvecklingen bör stödjas för

nyckelpersoner som fastighetsskötare, elektriker, VVS-tekniker m.fl. Det är

vidare väsentligt att de regionala och lokala organisationer som arbetar med

energifrågor ges tillgång till en allsidig och korrekt information. Bidrag bör

kunna lämnas till organisationer för särskilda informations- eller

utbildningsprojekt.

 Den lokala verksamheten är av stor betydelse för utvecklingen av en effektiv

energianvändning och ett ekologiskt uthålligt samhälle. Inom kommunerna sker ett

omfattande arbete, t.ex. inom det lokala Agenda 21-arbetet som alltmer utvidgas

till att omfatta energifrågorna. Det finns därför ett stort behov av stöd för

utbildning och spridning av informations- och rådgivningsmaterial.

 Samordningen av myndigheternas information på energiområdet bör inte gälla

enbart informationens innehåll, utan också formerna för distribution och

spridning. Energimyndigheten, Boverket och Konsumentverket kommer att ha

omfattande och viktiga informationsuppgifter på energiområdet. En ökad

samordning bör kunna bidra till sänkta informationskostnader och ökad

tillgänglighet för avnämarna. Den moderna informationstekniken bör i ökad

utsträckning utnyttjas för att föra ut underlag till den lokala och regionala

energirådgivningen.

 För central information och rådgivning bör anvisas 60 miljoner kronor under en

femårsperiod. Verksamheten bör påbörjas den 1 januari 1998. Regeringen avser att

återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Det är en uppgift för den nya energimyndigheten att ansvara för verksamheten.

7.4.3 Teknikupphandling av energieffektiv teknik

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Utveckling och marknadsintroduktion av |

| energieffektiv teknik stimuleras genom stöd till |

| teknikupphandling. 100 miljoner kronor anvisas för ändamålet |

| under en femårsperiod från den 1 januari 1998. Det nuvarande |

| stödsystemet för upphandling av energieffektiv teknik upphör i |

| och med utgången av år 1997. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Verksamheten med stöd för upphandling av

energieffektiv teknik startades år 1988 (prop. 1987/88:90, bet. 1987/88:NU40,

rskr. 1987/88:375). Syftet med stödet var att stimulera till teknikupphandling

av eleffektiva och elersättande produkter, processer och system genom att

tekniska och kommersiella risker hos beställaren reduceras. Stödet kunde omfatta

hela elanvändningsområdet och kunde lämnas till hela utvecklingskedjan i ett

teknikupphandlingsprojekt, från förstudier och utvecklingsarbete till

genomförande, utvärdering och vidareutveckling.

 Erfarenheterna från de första åren var positiva och därför beslöt riksdagen år

1991 om en förlängning och utvidgning av programmet (prop. 1990/91:88, bet.

1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373). Programmet utvidgades till att omfatta

effektivisering av all slags energianvändning och blev tyngdpunkten i det

program för effektivare energianvändning som riksdagen fattade beslut om.

Riksdagen anvisade totalt 750 miljoner kronor för stöd till teknikupphandling

under en femårsperiod. Programmet förlängdes sedermera till att gälla inom

oförändrade medelsramar t.o.m. den 30 juni 1998 (prop. 1992/93:100 bil. 13, bet.

1992/93:NU28, rskr. 1992/93:362).

 Stöd till utveckling och introduktion av energieffektiv teknik genom

teknikupphandling har ofta visat sig vara en bra metod för att få fram ny

teknik. Stödet bör användas vid upphandling av sådana produkter eller system där

utveckling av ny teknik är nödvändig för att beställarens krav skall kunna

tillgodoses. Det tekniska utvecklingsarbete som avses kan gälla tillämpning av

avancerad teknik, men även mindre utvecklingssteg och produktmodifieringar.

 Stödet till teknikupphandling bör användas som ett komplement till övriga

insatser för energihushållning och teknikutveckling. Verksamheten med provning

och märkning av energikrävande utrustning (avsnitt 7.4.4) är inriktad på att

fortlöpande driva fram produktutvecklingen. Teknikupphandling bör användas när

det finns särskilda skäl eller förutsättningar för att stimulera produkt- och

systemutvecklingen. Teknikupphandlingsprojekten bör samordnas med berörda

sektorsmyndigheters respektive verksamheter.

 100 miljoner kronor bör anvisas för stöd till utveckling och introduktion av

energieffektiv teknik genom teknikupphandling under en femårsperiod från den 1

januari 1998. Det nuvarande stödsystemet för upphandling av energieffektiv

teknik bör upphöra i och med utgången av år 1997. Under perioden 1998 - 2002 bör

årligen anvisas 20 miljoner kronor. Regeringen avser att återkomma till

anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

verksamheten.

7.4.4 Provning, märkning och certifiering av energikrävandeutrustning, m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Tillgången till objektiv produktinformation|

| är avgörande för att konsumenterna skall kunna jämföra |

| marknadsutbudet och prioritera produkternas viktigaste |

| egenskaper. Återkommande tester och provningar behövs som |

| underlag för att driva på produktutvecklingen. |

| El- och energikrävande utrustning bör energideklareras och |

| miljömärkas. Metodutvecklingen av standarder för energiförbrukning|

| samt av system för märkning bör fortsätta i internationellt |

| samarbete. |

| För viss kunskapsförmedling, provning, testning och märkning av|

| energikrävande produkter och system anvisas 40 miljoner kronor |

| under en femårsperiod från den 1 juli 1997. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Hushållen svarar för närmare en tredjedel av

landets totala energiförbrukning. Även om elvärmen svarar för stora delar av

hushållens elförbrukning är det angeläget att också främja hushållningen med

energi i övrigt. Hushållningen med energi inom denna sektor bör främjas genom

bl.a. provning och testning av varor, utrustning och system.

 Tillgången till objektiv produktinformation underlättar för konsumenterna att

jämföra marknadsutbudet och att prioritera produkternas viktigaste egenskaper.

Detta leder också till att kravet på tillverkarna att utveckla sina produkter

ständigt förblir högt. Provning och testning är således av stor betydelse för

att få fram energieffektiva produkter och system och för att snabbt få ut dem på

marknaden. Det är särskilt viktigt att det finns ett fullgott faktaunderlag

inför investeringar i t.ex. nya uppvärmningssystem, energibesparande utrustning

och hushållsapparater, eftersom utrustningen ofta har hög komplexitet och inköp

görs sällan.

 När konsumenten överväger ett inköp är den specifika energiåtgången och

utgifterna för energi viktiga liksom den aktuella produktens pris, prestanda och

livslängd. Informationsunderlaget bör möjliggöra en avvägning mellan alla

aspekter. Energiåtgången ställs då mot andra kvaliteter. Kostnaderna för att

samla den nödvändiga informationen kan dock snabbt bli höga. Marknadsöversikter

som utarbetas och sammanställs av en oberoende instans underlättar informations-

inhämtningen.

 Som en del av 1991 års energipolitiska beslut (prop. 1990/91:88, bet.

1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373) anslogs fem miljoner kronor till

Konsumentverket för arbete med energideklarationer och produktmärkning.

 Konsumentverkets arbete med energifrågor är inriktat på att stödja, stimulera

och undervisa konsumenter och näringslivsföreträdare att hushålla med energi.

Överenskommelser med näringslivet och marknadskontroller utgör andra åtgärder.

Verket bidrar till objektiv produktinformation genom jämförande varuprovning.

Provning och metodutveckling är viktiga delar av verksamheten. Konsumentverket

provar bl.a. hushållsapparater. Andra produkter som har testats är kombipannor,

vedpannor, värmepumpar, ackumulatorsystem, solvärmeanläggningar och

pellettbrännare. Resultaten av provningarna sprids till kommunala konsument-

vägledare, energirådgivare och allmänheten genom bl.a. förlagsprodukter och

tidningen Råd & Rön.

 Konsumentverket är vidare föreskrivande myndighet för den europeiska

energideklarationen för hushållsapparater och för den europeiska

miljömärkningen. El- och energikrävande utrustning bör energideklareras och

miljömärkas så långt det är relevant och praktiskt möjligt. Det är väsentligt

att arbetet med märkning och deklarationer samordnas både nationellt - mellan

myndigheter och frivilliga organisationer - och internationellt. En omfattande

flora av märkningar kan lätt förfela sina syften. Konsumentverket är den

huvudansvariga myndigheten på detta område.

 Det är en uppgift för Konsumentverket att ansvara för verksamheten med

provning, testning och märkning av energikrävande produkter och system. De medel

som anvisas under anslaget bör kunna användas också för sådan forsknings- och

utredningsverksamhet som är av väsentlig betydelse för verksamhetens

genomförande. Den bör ske i samråd med de myndigheter som har specialkompetens

på de aktuella områdena, t.ex. vad gäller bostäder. När det gäller att sprida

information och provningsresultat är ett nära samarbete med energimyndigheten

väsentligt.

 Energimyndigheten föreslås i avsnitt 7.5.3 få ett särskilt ansvar för att

utveckla formerna för ett långsiktigt samarbete mellan forskningen och den

konkreta stöd- och rådgivningsverksamheten. Detta är viktigt bl.a. för att

verksamheten skall kunna utvärderas. Konsumentverket är med sin särskilda

kompetens och sina kunskaper om brukarkraven en central instans när det gäller

hushålls- och konsumentsektorn.

 För viss kunskapsförmedling, provning, märkning och certifiering av energi-

krävande utrustning, m.m. bör 40 miljoner kronor anvisas under en femårsperiod

från den 1 juli 1997. För år 1997 bör fyra miljoner kronor anvisas. Regeringen

avser att återkomma till anslagsfrågan i den ekonomiska vårpropositionen.

7.4.5 Kommunal energirådgivning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kommunerna ges möjlighet att erhålla bidrag|

| för lokal rådgivning på energiområdet. 250 miljoner kronor anvisas|

| under en femårsperiod för stöd till kommunal energirådgivning. |

| Bidrag skall kunna sökas från den 1 januari 1998 och avse |

| rådgivningsverksamhet som har inletts tidigast den 1 juli 1997. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Generell information och rådgivningsmaterial

måste i många fall användas med beaktande av de särskilda förutsättningar som

föreligger lokalt. Enskilda hushåll och företag kan ha svårigheter att

tillgodogöra sig tillgängligt informationsmaterial på grund av energifrågornas

komplexitet. Det finns därför ofta behov av att få den generella informationen

anpassad till den egna situationen.För sådana insatser krävs en lokalt förankrad

rådgivning på energiområdet.

 Från och med budgetåret 1977/78 lämnades statligt stöd till kommunernas

rådgivnings- och besiktningsverksamhet inom energihushållningsområdet (prop.

1976/77:107, bet. 1976/77:CU:34 och 39, rskr. 1976/77:244 och 245). Fr.o.m.

budgetåret 1983/84 lämnades bidrag även till motsvarande verksamhet som de

större fastighetsförvaltarna geomförde i egen regi. Praktiskt taget samtliga

landets kommuner bedrev vid denna tid besiktnings- och rådgivningsverksamhet

riktad till fastighetsägare.

 Den 1 januari 1986 upphörde statsbidraget (prop. 1984/85:100 bil. 13, bet.

1984/85:BoU17, rskr. 1984/85:138). Som motiv anfördes bl.a. att kommunerna

själva borde ha huvudansvaret för att planera, förbereda och initiera

genomförandet av såväl energihushållningsåtgärder som åtgärder för att mer

generellt förbättra bostadsbeståndet, i enlighet med det av riksdagen år 1984

beslutade bostadsförbättringsprogrammet (prop. 1983/84:40 bil. 9, bet.

1983/84:BoU11, rskr. 1983/84:63). Det framhölls också att det borde ankomma på

kommunerna att själva bedöma vilken omfattning och inriktning på verksamheten

som är mest ändamålsenlig med hänsyn till de lokala behoven.

 I samband med att statsbidraget upphörde lade många kommuner ned sin

rådgivnings- och besiktningsverksamhet. Andra kommuner fortsatte med

verksamheten i någon form, exempelvis inom de kommunala energiföretagens eller

byggnadsnämndernas verksamhet.

 Kommunal energirådgivning finns nu på endast några få håll i landet. I

allmänhet förmedlar de kommunala konsumentvägledarna information och råd om

produkters energiprestanda, tillsammans med övrig konsumentinformation och

rådgivning.

 Kommunerna bör ha kompetens för en specialiserad rådgivning på energiområdet.

Den kommunala rådgivningen kompletterar den som ges av el- och

bränsleleverantörerna. Den kommunala energirådgivningen har direkt lokal

anknytning och därmed också en viktig uppgift i att förmedla kunskaper till de

lokala organisationer som verkar med bl.a. energifrågor.

 Kommunerna bör kunna ansöka om medel för lokal energirådgivning. Vid

utbetalning av medlen bör dels ett grundbidrag, dels ett invånarrelaterat bidrag

utgå. Medelstilldelningen skall kunna utnyttjas antingen för att finansiera en

verksamhet med energirådgivare i den egna kommunen eller som delfinansiering av

energirådgivning för flera kommuner eller på regional basis.

 För kommunal energirådgivning bör 250 miljoner kronor anvisas under en

femårsperiod. Under perioden 1998 - 2002 bör till kommunerna årligen anvisas 50

miljoner kronor. Bidragssystemet bör träda i kraft den 1 januari 1998 och avse

verksamhet som har påbörjats tidigast den 1 juli 1997. Regeringen avser att

återkomma med närmare förslag i budgetpropositionen för år 1998.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

bidragssystemet.

7.5 Utveckling av teknik för framtidens energisystem

7.5.1 Utgångspunkter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: En målmedveten satsning på forskning, |

| utveckling och demonstration är basen i den långsiktiga |

| strategin för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt |

| energisystem. Målet är att sänka kostnaderna för och introducera|

| ny energiteknik baserad på förnybara energislag. De statliga |

| insatserna för utveckling av tekniken för framtidens |

| energisystem förstärks och koncentreras. |

| Energiforskningen ges ökade resurser och får en delvis ny |

| inriktning där forskning om energisystemet och det |

| internationella samarbetet med särskilt länderna i |

| Östersjöregionen betonas. |

| Stödet till branschgemensam forskning och utvecklingen av ny |

| energiteknik i företag och branscher förstärks genom att Energi-|

| teknikfonden tillförs ytterligare medel. |

| Ett energiteknikbidrag införs för att stödja energiteknik som |

| behöver utvecklas genom att provas i full skala och |

| demonstreras med reducerad risk för företagen. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: 1997 års energipolitiska överenskommelse är en

kraftfull markering av att Sverige skall bygga ett långsiktigt uthålligt

energisystem. Användningen av kärnkraft och fossila bränslen skall minska. Denna

utveckling skall åstadkommas med högt ställda mål för sysselsättning,

konkurrenskraft och välfärd.

 Energikommissionen har genomfört en analys av de resultat som har nåtts genom

1991 års energipolitiska beslut. Kommissionen konstaterar att forskning och

utveckling är en förutsättning för att möjliggöra en ekologiskt hållbar tillväxt

och att energiforskningen bör ges större resurser.

 En målmedveten satsning på forskning, utveckling och demonstration är basen i

den långsiktiga strategin för ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt

energisystem. Målet är att sänka kostnaderna för och introducera ny energiteknik

baserad på förnybara energislag.

 Under de närmaste tio till femton åren skall inslaget öka kraftigt av el- och

värmeproduktion baserad på förnybara energikällor, främst biobränslen,

storskalig vindkraft och solenergi. Den befintliga vattenkraften skall

effektiviseras. För detta krävs att ny teknik utvecklas till att bli lönsam och

kommersiellt tillgänglig. Insatserna för att utveckla energisystemet kan

därigenom bidra till nya exportmarknader för industrin.

 Staten har ansvaret för att ange och upprätthålla de ramar inom vilka övriga

aktörer på energiområdet fattar sina beslut. En viktig del i detta ramverk är

det statliga stödet till forskning, utveckling och demonstration av ny

miljöanpassad och effektiv energiteknik. Statens roll är att garantera

långsiktigheten samt att vara en katalysator för näringslivets medverkan. Staten

måste vidare ta ansvar för att skapa sådana förutsättningar att prisbildningen

på energimarknaderna kan utgöra ett stöd för de investeringar som krävs.

 Näringslivet måste ha den avgörande rollen när det gäller att identifiera de

produkter och processer som kan bli lönsamma på marknaden. Det är också

näringslivet som bör genomföra de investeringar som är nödvändiga för

omställning och utveckling av energisystemet.

 Ett nära och aktivt samarbete mellan staten och näringslivet är en

grundläggande förutsättning för att de statliga insatserna för forskning och

utveckling skall ge långsiktigt uthålliga resultat.

 Ett livskraftigt näringsliv avsätter betydande resurser för produktutveckling.

Viktiga inslag är att utveckla och demonstrera nya produkter, processer och

system. Staten understödjer denna verksamhet genom bl.a. stöd till grundläggande

energiforskning, kollektivforskning och produktutveckling samt till utveckling,

provning och demonstration av ny teknik i fullskale- och försöksanläggningar.

Dessa insatser bör nu förstärkas i samtliga led i utvecklingsprocessen, dvs.

från grundforskning till teknikutveckling och introduktion på marknaden.

 En ökad internationell samverkan är viktig. De nationella energisystemen blir

alltmer sammanflätade och länderna kan genom ett närmare samarbete få en

tryggare energiförsörjning. Stordriftsfördelar i produktionen och effektivitet i

handel och distribution kan pressa priser och kostnader. Genom det

internationella forskningssamarbetet höjs kompetens och kvalitet i den

nationella forskningen. Det ökade internationella samarbetet och Sveriges

medlemskap i EU har inneburit delvis nya förutsättningar för arbetet med att

utveckla ny teknik på energiområdet. Samarbetet ger Sverige ökade möjligheter

att ta till vara internationella erfarenheter. En aktiv internationell samverkan

är nödvändig för att Sverige skall kunna tillgodogöra sig fördelarna med inter-

nationaliseringen.

 Regeringen avser att inbjuda industrin till ett brett samarbete för utveckling

av energiteknik. Regeringen avser att i samband med bildandet av den nya

energimyndigheten ge detta samarbete en fast struktur och en långsiktig

inriktning. Ett statligt ägt Vattenfall har ett särskilt ansvar i forsknings-

och utvecklingssamarbetet inför de investeringar som skall genomföras.

 I avsnitten 7.5.2 - 7.5.6 föreslås att de statliga insatserna för utveckling

av teknik för framtidens energisystem förstärks och koncentreras.

Energiforskningen bör ges ökade resurser och få en delvis ny inriktning där

forskning om energisystemet och internationellt samarbete med särskilt länderna

i Östersjöregionen betonas.

 Ett energiteknikbidrag bör införas för att stödja energiteknik som behöver

utvecklas genom att provas i full skala och demonstreras med reducerad risk för

företagen.

Viktiga teknikutvecklingsområden

I det följande redovisas exempel på områden som kan bli aktuella för insatser

genom medel från energiforskningsanslaget, Energiteknikfonden och det nya

energiteknikbidraget.

 Kraftvärme baserad på biobränslen är en viktig utvecklingslinje. En storskalig

utbyggnad av biobränslebaserad kraftproduktion förutsätter högre elutbyte och

lägre produktionskostnader än vad dagens teknik medger. Betydande forsknings-

och utvecklingsinsatser har gjorts i Sverige vad gäller bränsleförsörjning och

teknik för elproduktion baserad på biobränsle. Det finns dock fortfarande

kunskapsluckor beträffande resurser, ekonomi och miljöpåverkan i delar av

biobränslekedjan, inklusive hantering och nyttiggörande av askor. Mycket

omfattande försök har gjorts för att utveckla teknik för bl.a. förgasning av

biobränsle.

 Det är viktigt att åtgärder vidtas för att minska koldioxidutsläppen i

trafiksektorn. En intressant möjlighet är att kombinera etanolframställning för

fordonsbränsle med elgenerering. För att öka tillförseln av biobränslebaserade

drivmedel bedrivs forskning och utveckling för att ta fram en ny process baserad

på cellulosahaltiga råvaror, t.ex. skogsråvara. Därigenom kan

produktionskostnaden sänkas. Forskning och utveckling måste påskyndas för att

möjliggöra en snabb introduktion av etanol i transportsektorn. Frågan om

etanolproduktion från skogsråvara behandlas i avsnitt 11.4.2.

 Den svenska utvecklingslinjen på vindkraftområdet bör föras till introduktion

på marknaden. Stordriftsfördelar som ges i goda vindlägen och i havsbaserad

vindkraft bör tas till vara genom provning i full skala med reducerad risk för

företagen. Den kunskap som har genererats vid befintliga försöksanläggningar

skall omsättas i nya effektivare fullskaleanläggningar.

 Forskning och utveckling rörande solceller befinner sig i dag i en

genombrottssituation. Framgångsrika laboratorieförsök visar att det finns

förutsättningar för tillverkning av tunnfilmsbaserade applikationer i

industriell skala. Sverige bedriver internationellt sett framgångsrik forskning

på detta område av solenergitekniken. Vidare utvecklar tillverkare av

solvärmefångare teknik för bl.a. rationalisering av tillverkningsprocessen.

 Förbättrad teknik för överföring, distribution och lagring av energi kan bidra

till en effektivare och säkrare tillförsel av energi i ledningsbundna system.

Elöverföring och eldistribution i såväl stor som i liten skala är ett centralt

område. En utvecklad teknik för lagring av värme och el kommer drastiskt att

förbättra förutsättningarna för solenergi och vindkraft.

7.5.2 Energiforskning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Forskning och utveckling är en förutsättning|

| för att möjliggöra en ekologiskt och ekonomiskt uthållig |

| samhällsutveckling. Såväl den tillämpade som den grundläggande |

| energiforskningen ges större resurser. Resurser avsätts för att |

| bevaka den internationella forskningen och för att utnyttja |

| resultaten nationellt. Detta är av stor betydelse för en |

| långsiktigt hög kvalitet i den svenska energiforskningen och för|

| att stärka och utveckla det svenska näringslivet. |

| Till energiforskning anvisas 2 310 miljoner kronor under en |

| sjuårsperiod från den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Bakgrund till regeringens förslag: Energiforskningsprogrammet har sedan starten

år 1975 innefattat stöd till forskning och utveckling av teknik för bl.a.

tillförsel av biobränslen. Ny miljövänlig teknik för förbränning av fasta

bränslen har utvecklats och kommit till användning, liksom ny teknik för

effektivare energianvändning. Betydelsefulla steg har tagits i utvecklingen av

vindkraft, termisk förgasning av biomassa och metoder för odling och utnyttjande

av energiskog.

 De övergripande målen för energiforskningen är att bygga upp vetenskaplig och

teknisk kunskap och kompetens inom universiteten, högskolorna och i näringslivet

för utvecklingen och omställningen av energisystemet i enlighet med riksdagens

beslut år 1991 om riktlinjer för energipolitiken. Riksdagen beslutade år 1993

(prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:NU30, rskr. 1992/93:399) om det nuvarande

energiforskningsprogrammets inriktning.

 De statliga anslagen till forskning, utveckling och demonstration på

energiområdet var som störst i början av 1980-talet. Under perioden 1975 - 1993

utgjorde stödet till energiforskning och utveckling i genomsnitt 5 % av statens

totala forsknings- och utvecklingsinsatser. Under budgetåret 1994/95 var andelen

drygt 2 %.

 Det internationella samarbetet har fått ökad betydelse genom EU:s forsknings-,

utvecklings- och demonstrationsprogram för ren och effektiv energiteknik.

Samarbetet inom området icke-nukleär energi har sedan år 1994 utgjort en del av

det s.k. fjärde ramprogrammet för EU:s forskningsinsatser. Programmet pågår fram

t.o.m. den 31 december 1998. Detta samarbete på gemenskapsnivå ger Sverige ökade

möjligheter att ta till vara internationella erfarenheter.

Skälen för regeringens förslag: Forskning och utveckling är en förutsättning för

att möjliggöra en ekologiskt och ekonomiskt uthållig samhällsutveckling.

Energiforskningen bör ges större resurser.

 De statligt finansierade långsiktiga forskningsinsatserna skall prioritera en

kunskaps- och kompetensutveckling som i ett längre tidsperspektiv bidrar till

utvecklingen av ett uthålligt energisystem. Den svenska elförsörjningen skall

även i framtiden i huvudsak baseras på inhemskt producerad el. Sverige har ett

bra utgångsläge för en sådan inriktning genom att betydande resurser under lång

tid har satsats på energiforskning utgående från svenska förhållanden.

 Vid en bedömning av energiforskningens roll måste det långsiktiga perspektivet

vara utgångspunkten. Teknikområden som i dag studeras på grundforskningsnivå

kommer sannolikt till praktisk användning i energisystemet först i ett långt

tidsperspektiv. Exempelvis kan bränsleceller, energilagring och solceller fordra

omfattande forsknings- och utvecklingsinsatser under några årtionden innan

tekniken är utprovad och introducerad i energisystemet. Forskningen måste ha hög

kompetens och beredskap för att ta till vara nya lovande tekniska framsteg.

 Den grundläggande naturvetenskapliga energiforskningen är inriktad på att

utveckla de vetenskapliga grunderna för tillförsel, omvandling, distribution och

användning av energi med samtidig omsorg om miljön. Denna grundläggande

forskning utgör en förutsättning för det tillämpade forsknings- och

utvecklingsarbetet och är också basen för hög nationell kompetens inom olika

teknikområden, exempelvis produktion och omvandling av bioenergi, elöverföring

över stora avstånd, avancerade cykler för elproduktion, förbränningsteknik,

rökgasrening, effektiva industriprocesser, motorutveckling och fjärrvärmeteknik.

Ett kvalificerat materialtekniskt kunnande är avgörande för utvecklingen inom

flera delar av energisystemet. Det gäller bl.a. forsknings- och

utvecklingsarbete som är inriktat på att ta fram material som klarar högre tryck

och temperatur, vilket är nödvändigt om högre elverkningsgrader skall kunna

uppnås.

 Kunskaperna om transportsystemet är en viktig fråga och kunskapsbehovet

spänner över hela området från samhällsplanering till fordonsutveckling och

bränsletillförsel. Inom detta område spelar energiforskningen en viktig roll.

 Forskning som syftar till energieffektivisering med ett gott inomhusklimat är

angelägen. Resultaten skall föra fram till bättre system för underhåll och till

väl avvägda strategier för utbyte av värmesystem och energieffektivisering i

byggnader.

 Det är viktigt att resurser avsätts för att bevaka den internationella

forskningen och för att utnyttja resultaten nationellt. Detta är av stor

betydelse för en långsiktigt hög kvalitet i den svenska energiforskningen, men

också för att stärka och utveckla det svenska näringslivet. EU:s och IEA:s

forskningssamarbeten bör prioriteras. Erfarenheterna härifrån är viktiga att

föra vidare i bl.a. det särskilda forskningssamarbete med länderna i

Östersjöregionen som regeringen föreslår i avsnitt 7.5.4.

 Sverige verkar i förberedelserna inför EU:s femte ramprogram bl.a. för att

forskningsinsatserna på gemenskapsnivå skall inriktas på en ekologiskt och

ekonomiskt uthållig energiförsörjning och energianvändning.

 Medel bör anvisas för energiforskning med 2 310 miljoner kronor under en

sjuårsperiod från den 1 januari 1998. För år 1998 bör anvisas 270 miljoner

kronor. För perioden 1999 - 2004 bör årligen anvisas 340 miljoner kronor.

Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år

1998.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

verksamheten. Berörda sektorsmyndigheter bör som hittills ha det övergripande

ansvaret för den sektorsrelaterade forskningen. Naturvetenskapliga

forskningsrådet bör på motsvarande sätt ansvara för den långsiktiga

grundläggande energiforskningen. Den nya energimyndigheten bör ha ett ansvar för

att sammanställa och redovisa planerad och pågående verksamhet samt resultat av

insatserna för ett hållbart energisystem bl.a. inom ramen för det planerade

forskningsprogrammet för en hållbar utveckling (prop. 1996/97:5, bet

1996/97:UbU3, rskr. 1996/97:99).

 Medel för kärnteknikprogrammet och forskningsreaktorn i Studsvik har tidigare

anvisats över statsbudgeten via energiforskningsanslaget. Fr.o.m. budgetåret

1998 bör stödet till kärnteknisk forskning och forskningsreaktorn anvisas över

utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning. Regeringen återkommer

till denna fråga i den ekonomiska vårpropositionen.

7.5.3 Forskning om energisystemet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Energisystemforskning och metoder för |

| datainsamling, analys, prognoser, utvärdering m.m. är av |

| strategisk betydelse för en framgångsrik energipolitik. För |

| utvecklingen av tillämpad energisystemforskning anvisas 210 |

| miljoner kronor under en sjuårsperiod från den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Produktionen, tillförseln, omvandlingen och

användningen av energi är ett komplext system. Energisystemets utveckling har en

stor ekonomisk och miljömässig betydelse och är invävd i hela

samhällsutvecklingen. Huvuduppgiften för energiforskningen är att medverka till

den tekniska utvecklingen av nya produkter och processer. En annan viktig

uppgift är att genom ökade kunskaper om energisystemet förbättra möjligheterna

att introducera ny ekologiskt uthållig teknik och att på ett ändamålsenligt sätt

vidta energipolitiskt motiverade åtgärder. För detta krävs fördjupade kunskaper

om energisystemets funktionssätt vilket inbegriper interaktioner mellan det

tekniska systemet, energimarknaderna, miljön och klimatet. Detta kräver en

samordnad tillämpning av naturvetenskaplig, teknisk och samhällsvetenskaplig

forskning.

 Energisystemstudier har förekommit i energiforskningsprogrammet sedan dess

begynnelse. Inom det nuvarande energiforskningsanslagets ram ansvarar NUTEK för

ett särskilt program rörande energisystemstudier (AES-programmet). AES-

programmet har bidragit till att öka kunskapen om energisystemet som helhet.

Verksamheten bör fortsättningsvis utvidgas och ges en delvis annan inriktning.

 En fördjupad kunskap om energisystemet är en nödvändig grund för framtida

beslut om energisystemets omställning. De energipolitiska avgörandena måste

baseras på ett allsidigt beslutsunderlag. Energisystemets utveckling och

sambanden mellan energi, miljö, teknisk utveckling och ekonomisk tillväxt måste

analyseras inför beslut om energipolitiska åtgärder. Centrala frågor är hur ny

teknik kan bidra till att öka andelen förnybara energislag i Sverige och till

att öka den industriella tillväxten, och hur Sverige kan bidra till att utveckla

metoder för att t.ex. värdera klimatpolitiska åtgärder och mäta effekter.

 Utvecklingen av metoder och modeller för prognoser och utvärderingar är

angelägen. Därvid krävs omfattande arbete med uppbyggnad av data,

standardisering av analysmetoder och systematisk bedömning av registrerade

effekter och bakomliggande orsaker. Såväl statsmakterna som forskningssamhället

och näringslivet bör snabbare kunna få relevant information när det sker

förändringar inom energisektorn. Inriktningen bör vara att metodutvecklingen med

tiden skall integreras med den löpande utrednings- och prognosverksamheten, och

att systemstudierna bidrar till ett gott underlag för uppföljningen av de

energipolitiska programmen (avsnitt 7.1). Det bör vara en uppgift för

energimyndigheten att utveckla denna verksamhet.

 Energimyndigheten bör också utveckla formerna för ett långsiktigt

kontinuerligt samarbete mellan forskningen och den konkreta stödverksamheten,

vilket är viktigt för bl.a. utvärderingsverksamheten. Därmed ökar möjligheterna

att identifiera problem som kräver forsknings- och utvecklingsinsatser. Det ger

också bättre möjligheter att empiriskt testa forskningsresultaten.

 Den ökande internationaliseringen ställer nya krav. Det svenska energisystemet

blir en allt mer integrerad del av de nordiska och europeiska energisystemen.

Också vad gäller regleringar, handelsformer och ekonomiska förbindelser

förändras det svenska energisystemets samspel med omvärlden. Detta måste beaktas

i forsknings- och utvecklingsarbetet.

 För forskning om energisystemet bör 210 miljoner kronor anvisas under en

sjuårsperiod. För perioden 1998 - 2004 bör årligen anvisas 30 miljoner kronor.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år

1998.

7.5.4 Forskningssamarbete med länderna i Östersjöregionen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Ett forsknings- och utvecklingssamarbete |

| inleds med länderna i Östersjöregionen på energiområdet. För |

| verksamheten anvisas 70 miljoner kronor under en sjuårsperiod |

| från den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Forskningssamarbetet med länderna runt Östersjön

har stor betydelse för hela regionens utveckling (prop. 1996/97:5, bet.

1996/97UbU3, rskr. 1996/97:99). Riksdagen har ställt betydande medel till

förfogande för detta forskningssamarbete (prop. 1995/96:25, bet. 1995/96:FiU1,

rskr. 1995/96:133). Sverige deltar genom programmet för energieffektivisering

m.m. i bl.a. Baltikum och Östeuropa (avsnitt 11.4.1) i uppbyggnaden av ett

ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem i Östeuropa. Sverige deltar

även i multilateralt samarbete med detta syfte, främst genom de internationella

finansieringsinstituten och inom EU.

 Det är angeläget att de pågående insatserna i Östersjöregionen kompletteras

med en möjlighet till samverkan rörande forskning och utveckling på

energiområdet. Det kan röra bilaterala samverkansprojekt eller projekt som

genomförs inom EU eller internationella organisationer.

 Programmet för energieffektivisering m.m. i bl.a. Baltikum och Östeuropa är

motiverat av klimatpolitiska skäl. De forsknings- och utvecklingsinsatser som nu

föreslås bör i första hand syfta till att underlätta omställningen av

energisystemen i Östeuropa. Klimatpolitiska aspekter bör dock i betydande

omfattning kunna beaktas inom denna samverkan. Exempelvis bör medlen kunna

utnyttjas för metodutveckling avseende kreditering av gemensamt genomförda

åtgärder inom ramen för klimatkonventionen (avsnitt 11.2). Även frågor rörande

s.k. överlåtbara utsläppsrätter bör kunna analyseras inom ramen för anslaget.

 För forskningssamarbete med länder i Östersjöregionen bör 70 miljoner kronor

anvisas under den kommande sjuårsperioden. Regeringen avser att återkomma till

anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

verksamheten.

7.5.5 En förstärkning av Energiteknikfonden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Stödet till utveckling av ny energiteknik i|

| företag och branscher förstärks. Forskningsinsatser som är |

| strategiska för teknikutvecklingen skall genomföras i samverkan |

| mellan staten och näringslivet. Verksamheten innebär en fortsatt|

| användning och förstärkning av det stöd som hittills givits för |

| branschgemensam forskning. |

| För verksamheten anvisas 870 miljoner kronor under en |

| sjuårsperiod från den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Bakgrund till regeringens förslag: Energiteknikfonden inrättades år 1988 (prop.

1987/88:90, bet. 1987/88:NU40, rskr. 1987/88:375). Syftet med fonden var

ursprungligen att utveckla eller förbereda kommersiell introduktion av ny

energiteknik eller ny miljöskyddsteknik. Genom riksdagens energipolitiska beslut

år 1991 (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373) ändrades

reglerna för fonden så att finansiering enligt nuvarande riktlinjer också kan

ges till programorienterad forskning och branschgemensam forskning. Möjligheten

att via fonden finansiera ny miljöskyddsteknik togs bort år 1994

(prop. 1993/94:100 bil. 13, 1993/94:NU17, rskr. 1993/94:356). Energiteknikfonden

tillförs fr.o.m. budgetåret 1993/94 medel som motsvarar tio kronor per

kubikmeter olja av koldioxidskatten på oljeprodukter (prop.1992/93:100

bil.13,bet. 1992/93:NU28, rskr. 1992/93:362).

 Den förändring av reglerna som genomfördes år 1991 har inneburit att energi-

teknikfonden kompletterar den statligt finansierade energiforskningen.

Kollektivforskningsprogram med en ökad tillämpningsinriktning har på detta sätt

fått större omfattning medan stödet till försöksanläggningar har minskat.

 Finansiering från fonden kan lämnas som bidrag, villkorliga bidrag,

lånegarantier och från år 1991 även som lån. Bidragsandelen kan uppgå till högst

50 %, vilket innebär att alla projekt finansierade från fonden är

samfinansierade med organisationer eller företag. Den verksamhet som finansieras

genom fonden har utvärderats av Energiforskningsnämnden år 1991 (Efn rapport 36)

och NUTEK år 1993 (Energirapport 1993). Utvärderingarna visar att fonden har

fungerat ändamålsenligt och att den har bidragit till att främja näringlivets

satsningar på ny energiteknik.

Skälen för regeringens förslag: Sverige har en lång tradition av samverkan

mellan staten och näringslivet i tekniska och industriella forsknings- och

utvecklingsprojekt. Det gäller även energiförsörjningen. Den samlade kunskapen

om tillförsel, omvandling, distribution och användning av energi är omfattande.

Det är viktigt att integrera forskningen med utveckling, provning och

demonstration av ny teknik. Vid utvecklingen av nya processer och ny

produktionsteknik krävs ofta koncentrerade forskningsinsatser för att genom ny

kunskap bidra till att lösa problem som identifierats i praktisk provning och

demonstration. En samverkan mellan staten, näringslivet och forskningssamhället

är nödvändig.

 Energiteknikfonden bör fortsatt bidra till att främja konkurrensneutralt

samarbete. Det finns ett behov av att formerna för kunskapsöverföring mellan

forskningssamhället, energiproducenterna och de företag som utvecklar

energiteknik förstärks och vidareutvecklas. Fleråriga överenskommelser bör

träffas mellan staten och näringslivet om gemensamma program för

resultatinriktat forsknings- och utvecklingsarbete. Stödet till utvecklingen av

ny energiteknik i företag och branscher bör förstärkas. Forskningsinsatser som

är strategiska för teknikutvecklingen bör genomföras i samverkan mellan staten

och näringslivet. Verksamheten innebär en fortsatt användning och förstärkning

av det stöd som hittills givits för branschgemensam forskning.

 Medel från Energiteknikfonden bör även i fortsättningen kunna lämnas med högst

50 % av kostnaden för investeringar eller forskningssamarbete. Undantagsvis bör

dock energiforskningsanslaget liksom hittills kunna kombineras med stöd från

Energiteknikfonden så att den totala stödnivån blir högre. Det kan gälla för

utveckling av samhällelligt angelägen teknik där den ekonomiska drivkraften

saknas för företagen på kort sikt.

 Energiteknikfonden bör tillföras 870 miljoner kronor under en sjuårsperiod

från den 1 januari 1998. För år 1998 bör 90 miljoner kronor anvisas. Under

perioden 1999 - 2004 bör årligen anvisas 130 miljoner kronor. Regeringen avser

att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Regeringen avser att vid bildandet av den nya energimyndigheten bemyndiga

denna att ansvara för verksamheten och samordna den med berörda

sektormyndigheter.

7.5.6 Introduktion av ny energiteknik

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Ett nytt energiteknikbidrag inrättas för att|

| stödja teknik som, med reducerad risk för företagen, behöver |

| utvecklas i full skala och demonstreras inför kommersiell |

| användning. |

| Energiteknikbidrag skall kunna lämnas med högst 50 % av |

| investeringen. Bidraget kompletterar den verksamhet som |

| finansieras med medel från Energiteknikfonden och stärker länken|

| mellan teknikutveckling och marknadsintroduktion. |

| För verksamheten anvisas 1 610 miljoner kronor under en |

| sjuårsperiod från den 1 januari 1998. Teknikupphandling skall |

| kunna utnyttjas inom ramen för verksamheten. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Produktionskostnaderna för kraft- och

värmeproduktion från förnybara energikällor ligger i allmänhet betydligt över

dagens priser för el och värme. För varje anläggning som byggs minskar dock

produktionskostnaden i takt med att kunskapen om tekniken ökar. Detta sker bl.a.

genom att tekniken provas och används i större skala och genom målinriktade

forskningsinsatser för att eliminera s.k. tekniska flaskhalsar som kan

identifieras genom provningen.

 Avsevärda insatser krävs för att påtagligt minska produktionskostnaderna för

energi från förnybara energikällor. För att prova energiteknik under verkliga

förhållanden måste ofta stora investeringar genomföras samtidigt som ingen

ekonomisk avkastning kan förväntas från den aktuella anläggningen. Det är

således en hög risk förknippad med sådana investeringar. De företag som är

direkt involverade kan inte heller vara säkra på att ensamma kunna tillgodogöra

sig de tekniska framsteg som projektet leder till. Dessa faktorer gör att

investeringar i energisektorn generellt kännetecknas av ett stort statligt

engagemang, speciellt vid uppbyggnaden av storskalig teknik.

 Ett nära och aktivt samarbete mellan staten och näringslivet är nödvändigt för

att de statliga insatserna skall ge långsiktigt uthålliga resultat. Ett nytt

energiteknikbidrag bör inrättas för att komplettera Energiteknikfonden. Bidraget

bör användas för att stödja teknik som, med reducerad risk för företagen,

behöver utvecklas i full skala och demonstreras inför kommersiell användning.

Det blir en uppgift för den nya energimyndigheten att i samarbetet med industrin

komma fram till områden som skall prioriteras.

 Som en följd av 1991 års energipolitiska beslut anvisades för en femårsperiod

fr.o.m. budgetåret 1992/93 sammanlagt 625 miljoner kronor för utveckling av ny

teknik för elproduktion med biobränsle (prop.1991/92:97, bet. 1991/92:NU25,

rskr. 1991/92:271). Medlen fördelas av Programstyrelsen för främjande av

biobränsleanvändningen. Anslaget disponeras av NUTEK t.o.m. den 30 juni 1997. År

1993 bemyndigades programstyrelsen att disponera medlen också för

demonstrationsanläggningar för produktion av etanol ur cellulosarika råvaror.

Nya projekt med stöd av anslaget beräknas inte starta i någon större omfattning

före den 30 juni 1997.

 Stödet till utveckling av ny teknik för elproduktion med biobränsle utvidgas

genom det nu föreslagna energiteknikbidraget till ett generellt stöd till ny

teknik baserad på förnybara energislag. Teknikupphandling bör kunna utnyttjas

inom ramen för verksamheten. För det nya energiteknikbidraget bör 1 610 miljoner

kronor anvisas under en sjuårsperiod. Verksamheten bör påbörjas den 1 januari år

1998. För år 1998 bör 170 miljoner kronor anvisas. Under perioden 1999 - 2004

bör årligen anvisas 240 miljoner kronor. Bidraget skall kunna kombineras med

andra stöd till energipolitiska åtgärder.

 Regeringen avser att vid bildandet av den nya energimyndigheten bemyndiga

denna att ansvara för verksamheten.

 Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år

1998.

8 Energibeskattningen

8.1 Energiöverenskommelsen

Enligt 1997 års energipolitiska överenskommelse skall följande gälla för

energibeskattningen.

 Energibeskattningen skall ge goda förutsättningar för den svenska industrins

 internationella konkurrenskraft. Det skall vara lönsamt att investera i varu-

 och tjänsteproduktion i Sverige och det skall vara fördelaktigt att investera

 i ekologisk energiteknik, bl.a. effektivare energianvändning.

 Produktionsskatten på kärnkraft skall utformas enligt dessa principer.

 Beskattningen bör ge drivkrafter för hushållning och konvertering till

 förnybara energislag, samtidigt som den inte skall påverka industrins inter-

 nationella konkurrenskraft negativt. Beskattningsreglerna bör främja

 elproduktion med förnybara energislag. Naturgasens miljöfördelar jämfört med

 olja och kol skall beaktas.

De beslut som följer av den energipolitiska överenskommelsen förutsätter vissa

förändringar i energibeskattningen.

 Regeringen bedömer att det bortfall av el som följer av avställningen av den

första reaktorn till stor del kan kompenseras genom en minskad användning av el

i fjärrvärmeverk (avsnitt 7.2). Regeringen avser att i budgetpropositionen för

år 1998 återkomma till riksdagen med förslag till åtgärder för att minska

elanvändningen i fjärrvärmesystemet.

 Genom de investeringsstöd som föreslås i energipropositionen förväntas en ökad

användning av biobränslen och i Sydsverige även av naturgas. Biobränslen och

naturgas bör även i framtiden beskattas gynnsammare än kol och olja.

8.2 De senaste årens förändringar av energiskatterna

Sedan hösten 1994 har riksdagen beslutat om ett antal åtgärder på

energiskatteområdet som bidrag till att stärka de offentliga finanserna,

finansieringen av medlemskapet i Europeiska unionen och en bred satsning på

utbildningsområdet (prop. 1994/95:203, bet. 1994/95:SkU28, rskr. 1994/95:439,

prop. 1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305 och prop. 1996/97:1,

bet.1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53). Statens intäkter från energirelaterade

skatter har ökat från drygt 40 miljarder kronor år 1994 till 48 miljarder kronor

år 1996.

 Riksdagen beslutade våren 1996, efter förslag från regeringen, om höjningar av

energiskatterna i två steg. Den första trädde i kraft den 1 september 1996 och

den andra skulle ha ägt rum den 1 juli 1997. Vid varje tillfälle skulle

skattesatserna på bensin och olja för motordrift höjas med 2,5 %, skatten på

elektrisk kraft med 1,5 öre per kWh och övriga energiskatter med 10 %.

Produktionsskatterna på elektrisk kraft från kärnkraft och äldre vattenkraft

skulle öka med 1 öre per kWh vid varje steg (prop. 1995/96:198, bet.

1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305).

 Beslutet om höjda produktionsskatter utsattes för kritik som gällde främst

effekter på de konkurrensutsatta företagen inom den elintensiva industrin. I

budgetpropositionen för år 1997 föreslog regeringen ett alternativ till det

andra steget av de beslutade produktionsskattehöjningarna. Alternativet innebar

att energiskatten på bränslen höjs med 2 % och energiskatten på elektrisk kraft

höjs med 0,8 öre per kWh. Skattehöjningarna beräknas utifrån de belopp som

skulle ha börjat tillämpas den 1 juli 1997.

 I propositionen föreslogs vidare att vattenkraftsskatten från den 1 januari

1996 på ett budgetneutralt skulle läggas om till en fastighetsskatt på

markvärdet. Förändringen motiverades utifrån att den tidigare produktionsskatten

innebar en risk för ineffektivt utnyttjande av landets vattenkraftstillgångar,

eftersom produktionsskatten påverkade den rörliga driftskostnaden i

elproduktionen och var differentierad mellan gamla och nya anläggningar.

Riksdagen beslutade under hösten 1996 i enlighet med regeringens proposition

(prop. 1996/97:1, bet.1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53).

 Riksdagen har också fattat beslut om skattelindring för fjärrvärmeföretag

motsvarande de regler som gäller för industrin (prop. 1995/96:198, bet.

1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305). En utgångspunkt vid beslutet var att behovet

av bibehållna konkurrensförutsättningar för biobränslen borde tillgodoses genom

ett särskilt stöd. Riksdagen har därefter beslutat, efter förslag från

regeringen, att skattenedsättning för fjärrvärme som levererats till industrin

eller växthusnäringen skall omfatta även de fall då elektrisk kraft använts vid

värmeframställningen (prop. 1996/97:14, bet. 1996/97:SkU8, rskr. 1996/97:71).

8.3 En översyn av energibeskattningen

En översyn av energiskattesystemet påbörjas under år 1997 i Regeringskansliet

för att analysera och precisera den principskiss till ett reformerat skatte-

system som presenterats i Skatteväxlingskommitténs betänkande (SOU 1997:11).

Översynen skall beakta riktlinjerna för energibeskattningen i 1997 års

energiöverenskommelse och behandla Alternativbränslekommitténs förslag

(SOU 1996:184). Översynen beräknas att vara genomförd så att förslag kan lämnas

till riksdagen under år 1998. Ett nytt energiskattesystem kan träda i kraft

tidigast den 1 januari 1999.

 Förutsättningarna för att främja användningen av biobränslen och särskilt

biobränslebaserad kraftvärme kommer att behandlas i översynen av

energiskattesystemet. Vidare skall hänsyn tas till det arbete som pågår inom EU

med ett nytt energibeskattningsdirektiv. Översynen av energiskattesystemet

kommer att samordnas med förberedelserna för den kommunikationspolitiska

propositionen.

Koldioxidskatt för industrin

Vid 1992 års energiskattereform slopades i stort sett det gamla skattened-

sättningssystemet. En koldioxidskatt, motsvarande 25 % av den generella nivån,

infördes för bränslen som förbrukas vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet. Regeringen har föreslagit att koldioxidskatten fördubblas för

industrin från den 1 juli 1997, samtidigt som vissa skattelättnader införs för

energiintensiv industri (prop. 1996/97:29). EG-kommissionen har i februari 1997

godkänt de svenska ansökningarna om avvikelser från gemenskapsrätten på denna

punkt.

 Sådana undantag från gemenskapsrätten beviljas endast för begränsad tid men

kan normalt förlängas. Det är dock önskvärt att energiskattesystemet får en

långsiktigt stabil utformning.

 Det är angeläget att energibeskattningen ger goda förutsättningar för den

svenska industrins konkurrenskraft. I översynen av energiskattesystemet bör även

en energibeskattning för industrin övervägas som innebär en lägre beskattning av

industrins processer än beskattningen av energi för uppvärmning av industrins

lokaler.

Produktionsskatt på el

Skatt utgår i dag med 2,2 öre per kWh på el producerad i kärnkraftverk efter den

höjning med ett öre per kWh som trädde i kraft den 1 september 1996 (prop.

1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305).

 Produktionsskatten på kärnkraft kan medföra snedvridningar i elproduktions-

systemet. Eftersom den rörliga kostnaden påverkas av skatten snedvrids den

kostnadsmässiga rangordningen av elproduktionsanläggningarna med ett sämre

resursutnyttjande som följd. Ändrade produktionskostnader i någon del av

systemet får genomslag på utnyttjandet av hela produktionskapaciteten. Sedan år

1996 finns en svensk-norsk elbörs och det pågår en integrering av elmarknaderna

i hela Norden. Detta innebär att även en låg skattenivå i ett enskilt land kan

få effekter på utnyttjandet av de samlade elproduktionsresurserna i Norden. En

effektivt fungerande nordisk elmarknad kräver en samordning av skatterna i

elproduktionen. Riksdagen har uppmärksammat problemet och bl.a. återtagit en

tidigare beslutad ytterligare höjning av skatten på kärnkraft (avsnitt 8.2).

 I dag är förhållandena på elmarknaden sådana att en skattehöjning i stor ut-

sträckning förs vidare från producenten till kunden. Elleverantörerna till-

lämpar i stor utsträckning standardkontrakt som enligt deras egen mening ger dem

en vidsträckt rätt att justera elpriserna vid skattehöjningar. I takt med en

fortsatt utveckling av den svenska och nordiska elmarknaden torde företagens

möjligheter till prisövervältring minska, men övervältring på priserna kan under

de närmaste åren medföra negativa effekter.

 Stängningen av en kärnkraftsreaktor kan medföra att bortfallet av el ersätts

med annan elproduktion med högre rörliga kostnader och att även elintensiv

industri därmed får en kostnadsökning.

 Regeringen avser att senast i budgetpropositionen för år 1998 återkomma till

frågan om nivån och utformningen av produktionsskatten på el. Regeringen kommer

därvid, om den bedömer att produktionsskatten till någon del bör behållas, att

överväga om det är möjligt och ändamålsenligt att ersätta den nuvarande skatten

på kärnkraftsproducerad el med en fast skatt som är oberoende av

produktionsnivån. En möjlig bas för en sådan skatt är varje reaktors tillåtna

högsta effekt.

9 Statens uppgifter i omställningsarbetet

9.1 En ny energimyndighet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Myndighetsfunktionen inom energiområdet bör|

| tydliggöras och förstärkas. En ny central energimyndighet inrättas|

| den 1 januari 1998. Till energimyndigheten förs merparten av |

| myndighetsfunktionerna på energiområdet. Myndigheten får ansvaret|

| att verkställa huvuddelen av omställningsåtgärderna och att |

| samordna omställningsarbetet. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Energiförsörjningen är en viktig del av

samhällets infrastruktur. Energisektorns uppbyggnad och funktion är beroende av

många långsiktiga beslut. I såväl produktionen som distributionen och

användningen av el och annan energi krävs ofta stora och kapitalintensiva

investeringar. Utbyggnaden av det svenska energisystemet är ett resultat av ett

utvecklat samspel mellan staten, kommunerna, företagen och de enskilda.

 Staten har ansvaret för att ange och upprätthålla de ramar inom vilka övriga

aktörer fattar sina beslut. De förändringar och anpassningar till ändrade

förhållanden som måste göras skall beslutas utifrån en väl underbyggd

energipolitik.

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) inrättades den 1 juli 1991

(prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:NU38, rskr. 1990/91:318). Till NUTEK fördes i

huvudsak verksamheten i de tidigare myndigheterna Statens energiverk, Statens

industriverk och Styrelsen för teknisk utveckling.

 NUTEK är central förvaltningsmyndighet på energiområdet och ansvarar också för

statliga insatser för att främja teknisk forskning och industriellt

utvecklingsarbete, etablering och utveckling av små och medelstora företag samt

en balanserad regional utveckling. I anslutning härtill skall verket genomföra

utrednings- och utvärderingsverksamhet.

 Myndighetsfunktionen inom energiområdet bör tydliggöras och förstärkas. En ny

central energimyndighet bör nu inrättas med ansvar för myndighetsfunktionerna på

energiområdet. Till myndigheten bör föras myndighetsuppgifter inom tillförsel-

och distributionsområdet, beredskapen och den kommunala energiplaneringen samt i

anknytning till naturresursplaneringen. En central uppgift för myndigheten bör

vidare vara att bevaka energimarknadernas och energisystemets utveckling och att

analysera dess betydelse för miljö, teknisk utveckling och ekonomisk tillväxt.

Myndigheten bör ansvara för statliga insatser för att främja forskning och

utveckling på energiområdet.

 1997 års energipolitiska överenskommelse ställer nya och utökade krav på

genomförandet av omställningen av energisystemet. Energimyndigheten bör ges

huvudansvaret för att verkställa merparten av de energipolitiska programmen och

ett samordningsansvar för omställningsåtgärderna.

 Inrättandet av en särskild energimyndighet kommer att i hög grad påverka

verksamheten i NUTEK. Det kan förutsättas att den personal som i dag arbetar med

energifrågor vid NUTEK i huvudsak kommer att beredas arbetstillfällen vid den

nya myndigheten. Inrättandet av den nya myndigheten bedöms inte komma att leda

till att personal friställs.

 Regeringen avser att inom kort tillkalla en särskild utredare för att svara

för det förberedelsearbete som krävs för att en ny energimyndighet skall kunna

inrättas den 1 januari 1998. I uppdraget ingår bl.a. att utarbeta förslag till

organisation och uppgifter för myndigheten samt att vidta nödvändiga

organisatoriska och administrativa åtgärder.

 Regeringen avser att i den ekonomiska vårpropositionen och i

budgetpropositionen för år 1998 återkomma angående anslagsfrågan och till sådana

särskilda förslag avseende den fortsatta verksamheten vid NUTEK som kan

föranledas av bl.a. bildandet av den särskilda energimyndigheten.

9.2 Vattenfall AB

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vattenfall AB är en viktig resurs i |

| omställningsarbetet. Vattenfall skall inom ramen för kravet på |

| affärsmässighet ägna särskild uppmärksamhet åt utvecklingen av ny|

| elproduktionsteknik och därmed bidra till en svensk elförsörjning|

| som är ekologiskt och ekonomiskt uthållig. Vattenfall skall |

| förbli i statlig ägo. |

--------------------------------------------------------------------

Bakgrund till regeringens förslag: Riksdagen beslöt våren 1991 att överföra

huvuddelen av verksamheten i Statens vattenfallsverk till ett aktiebolag,

Vattenfall AB, och att avskilja verksamheten i storkraftnätet till en särskild

organisation (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:NU38, rskr. 1990/91:318 samt prop.

1991/92:49, bet. 1991/92:NU10, rskr. 1991/92:92). I regeringens näringspolitiska

proposition år 1991 (prop. 1990/91:87) angavs att det viktigaste motivet till

att föra över huvuddelen av Vattenfalls verksamhet från affärsverk till bolag

var att effektivisera förvaltningen av statens kapital.

 Genom bolagiseringen skulle bl.a. effektivisering och rationalisering av

Vattenfalls verksamhet underlättas, liksom anpassningen till den fortgående

internationaliseringen av elmarknaden. Bolagsformen skulle ge Vattenfall ökade

möjligheter att ta tillvara affärsmöjligheter i Sverige och utomlands samt att

konkurrera på lika villkor med övriga företag på elmarknaden. En avgörande

förutsättning för att Vattenfall skulle kunna fylla sin uppgift att som

kraftföretag svara för en väl fungerande energiförsörjning var att verksamheten

har långsiktigt god lönsamhet och avkastningsförmåga. En god och stabil

lönsamhet ansågs viktig för att säkra basen för investeringar,

marknadssatsningar och utvecklingsarbete. Det angavs vidare att

kraftkonsumenternas ställning bör stärkas genom åtgärder som ökar konkurrensen

mellan producenter i Sverige samt mellan svenska och utländska producenter.

Dessutom borde småskaliga producenter tillförsäkras goda möjligheter att sälja

el på marknaden.

 I propositionen konstaterades att det nya aktiebolaget kommer att kunna göra

bl.a. investeringar utomlands, men att den inhemska verksamheten dock bör vara

basen och ges högsta prioritet vad gäller överväganden om investeringar,

produktion och utvecklingsarbete. Det påpekades att Statens vattenfallsverk

tidigare tagit hänsyn till att vissa orter där affärsverket bedriver sin

verksamhet har sysselsättningsproblem. Detta borde gälla även för det nya

aktiebolaget. Medverkan i långtgående regionalpolitiska satsningar borde dock

behandlas särskilt. Vidare underströk regeringen att det nya bolaget även

fortsättningsvis bör arbeta aktivt med energitjänster.

 Den 1 januari 1992 började Vattenfall AB sin verksamhet. Samtidigt inrättades

Affärsverket svenska kraftnät som driver och förvaltar stamnätet och de statligt

ägda utlandsförbindelserna.

 Vattenfall har nu varit verksamt som bolag i drygt fem år. Under denna period

har bolaget utvecklats positivt med avseende på de mål som statsmakterna satte

upp i samband med bolagiseringen. Omsättningen har ökat med ca 25 % i löpande

priser och förvaltningen av statens kapital har effektiviserats, vilket kan

avläsas i bl.a. väsentligt ökad avkastning på eget kapital. Verksamheten har

vidare i många avseenden utvecklats, bl.a. genom förvärv av och

strukturrationaliseringar inom nätverksamhet i Sverige samt investeringar

utomlands, främst i Norden. Samtidigt har utländska kraftbolag gjort omfattande

investeringar i svenska kraftföretag. Vattenfall har bedrivit ett aktivt

utvecklings- och rationaliseringsarbete, och kan erbjuda el till

konkurrenskraftiga priser samt energikunnande till sina kunder på den svenska

elmarknaden.

 Vattenfall har under den senaste tioårsperioden satsat ett par miljarder

kronor på forskning och utveckling. Inom vissa områden är satsningarna

internationellt betydelsefulla. När det gäller bränsleproduktion och

kretsloppsteknik har Vattenfall i samverkan med Statens Lantbruksuniversitet och

skogsindustrin utvecklat ett unikt kunnande. I Nässjö demonstreras

biobränslekretsloppet i full skala. Inom energieffektiviseringsområdet är

satsningen på Uppdrag 2000 och utvecklingen av värmepumpar goda exempel på att

Vattenfalls utvecklingsarbete ligger långt framme.

 Vattenfalls långsiktiga forsknings- och utvecklingsverksamhet pågår inom flera

områden, av vilka de flesta har en inriktning på förnybara energislag. Bland

dessa är verksamheten avseende bioenergi störst. Satsningen sker både på

bränsleteknik, där uthållig bränsleproduktion och kretsloppssystem är

prioriterade, och inom förbränningsområdet där tyngdpunkten ligger på effektiv

och miljövänlig energiomvandling. Inom vindkraftsområdet är Vattenfalls

satsningar koncentrerade till stora verk, som har förutsättningar för bättre

arealutnyttjande och därmed högre produktionspotential. I övrigt ingår i den

långsiktiga forsknings- och utvecklingssatsningen utveckling av solvärme,

bränsleceller och solceller för elgenerering. Vattenfall medverkar i ett stort

antal forsknings- och utvecklingsprojekt inom EU.

Skälen för regeringens förslag: Vattenfall AB är det största svenska

elproduktionsföretaget och svarar för ungefär hälften av den svenska

elproduktionen. Bolaget är i kraft av sin storlek, och med den stora tillgången

på kompetens, en viktig resurs på energiområdet.

 Som ägare till Vattenfall bestämmer staten målen för företagets verksamhet.

Vattenfall har som huvuduppgift att på ett effektivt sätt producera och leverera

el till sina kunder. Detta skall ske på ett affärsmässigt sätt, vilket innebär

att företaget uppfyller marknadsmässiga avkastnings- och utdelningskrav i sin

affärsverksamhet. Härigenom medverkar Vattenfall till att trygga tillgången på

el till ett rimligt pris och till att skapa goda förutsättningar för den svenska

industrins konkurrenskraft. Det är därför naturligt att staten har ett starkt

intresse av företagets långsiktiga utveckling. På ägaren faller ansvaret att

ange de övergripande förutsättningarna för bolagets agerande.

 För det långsiktiga tekniska utvecklingsarbete, som är av avgörande betydelse

för omställningen av energisystemet, är kraftföretagens och industrins aktiva

medverkan nödvändig. Vattenfall bör vara en föregångare i detta avseende.

Företaget bör aktivt verka för att den tekniska utvecklingen förs framåt. En

sådan verksamhet ingår naturligt i en framgångsrik affärsstrategi.

 I Vattenfalls långsiktiga utvecklings- och investeringsplaner bör utvecklingen

av ny ekologisk elproduktionsteknik och investeringar i el- och värmeproduktion

från förnybara energislag vara framträdande. Vattenfall bör inom ramen för

kraven på affärsmässighet avsätta resurser för utvecklingen av ny

elproduktionsteknik och därmed bidra till en svensk elförsörjning som är

ekologiskt och ekonomiskt uthållig. Vattenfall ges därigenom en strategisk roll

i omställningsarbetet. De resurser som genereras i Vattenfall blir av stor

betydelse för energisystemets omställning.

 Vattenfall AB skall förbli i statlig ägo. Det är också viktigt att Vattenfall

hålls samman som en koncern. De samlade ekonomiska och tekniska resurserna i

Vattenfall är av stor betydelse för en effektiv svensk elförsörjning och för den

tekniska utvecklingen inom energiområdet.

9.3 Övriga myndighetsuppgifter

Staten äger huvuddelen av det svenska stamnätet för el och en stor del av

utlandsförbindelserna. Affärsverket svenska kraftnät har ansvaret för att

förvalta, driva och utveckla stamnätet och de statligt ägda utlands-

förbindelserna. Verket har det s.k. systemansvaret för det svenska elsystemet

och samordnar utrikeshandeln med el. En viktig uppgift för verket är att

övervaka utrikeshandeln och värdera dess betydelse för den svenska försörjnings-

tryggheten och att lämna underlag för regleringen av elexporten.

 Stamnätet och utlandsförbindelserna är en viktig del av infrastrukturen. Det

är en uppgift för Svenska kraftnät att genomföra de förstärkningar av stamnätet

som krävs för att upprätthålla elbalansen i Sydsverige och i övrigt förbättra

möjligheten till ett effektivt kraftutbyte med utlandet. Det är därför naturligt

att staten har det avgörande inflytandet över dessa överföringsförbindelser.

Regeringen kommer inom kort att till riksdagen överlämna ett förslag till en

moderniserad ellagstiftning. Där kommer bl.a. att föreslås en ökad

samhällskontroll över tillkommande utlandsförbindelser.

 Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut har de övervakande

uppgifterna vad gäller kärnsäkerhet och strålskydd. De två myndigheternas

centrala uppgifter i samband med omställningen av energisystemet framgår av

avsnitt 10.1.

 Boverket är den centrala förvaltningsmyndigheten för frågor om byggd miljö och

hushållning med naturresurser, fysisk planering, byggande och boende. Verket har

därför viktiga uppgifter när det gäller bebyggelsens energiförsörjning och

energianvändning. Boverket ges i uppdrag att administrera flera åtgärdsprogram

för att minska elanvändningen (avsnitt 7.2).

 Byggforskningsrådet har samordningsansvaret för den del av energiforskningen

som avser energianvändningen i byggnader och byggd miljö. Naturvetenskapliga

forskningsrådet har ett delansvar för den grundläggande energiforskningen. Också

andra myndigheter som Kommunikationsforskningsberedningen, Skogs- och

jordbrukets forskningsråd och Teknikvetenskapliga forskningsrådet har

betydelsefulla uppgifter.

 Konsumentverket är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor. Mål för

verksamheten är bl.a. att ge hushållen möjlighet att utnyttja sina ekonomiska

och andra resurser effektivt och att medverka till att sådana produktions- och

konsumtionsmönster utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar

till en långsiktigt hållbar utveckling. Konsumentverket svarar för provning,

märkning och certifiering av energikrävande produkter, m.m. (avsnitt 7.4.4).

10 Frågor om kärnsäkerhet och ansvaret vid enatomolycka

10.1 En fortsatt hög kärnsäkerhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Det ökande kontrollarbetet på svenska |

| reaktorer och planeringen för slutförvaret av det utbrända |

| kärnbränslet ställer stora krav på de ansvariga säkerhets- |

| myndigheterna. Det gäller även arbetet med att höja säkerheten hos|

| andra reaktorer i närområdet. Avställningen av de två reaktorerna|

| i Barsebäck medför en ökad arbetsbelastning för säkerhets- |

| myndigheterna. |

| Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut bör|

| ges ökade resurser. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: Kärnkraftsföretagen har regeringens tillstånd

att bedriva kärnteknisk verksamhet. Det är innehavarna av tillstånden som har

det fulla ansvaret för att de nationella säkerhetsmålen nås. Statens

kärnkraftinspektion (SKI) har till uppgift att bl.a. övervaka att

kärnkraftsföretagen tar ansvar för säkerheten. Statens strålskyddsinstitut (SSI)

övervakar strålskyddet vid de kärntekniska anläggningarna och vid behandlingen

och lagringen av kärnavfall samt utövar tillsyn över denna verksamhet.

Myndigheterna har regeringens uppdrag att årligen till regeringen redovisa

säkerhets- och strålskyddsläget i de svenska reaktorerna.

 Avställningen av de två reaktorerna i Barsebäck kommer att kräva ökade

insatser från myndigheterna. Säkerheten vid verket måste upprätthållas i den nya

situation som uppstår. Personalens motivation, engagemang och uppmärksamhet

måste vidmakthållas på en hög nivå trots den påfrestning som avställningen av

verket innebär för verksamheten och personalen. Myndigheterna måste överväga

särskilda tillsynsinsatser och beredas tillfälle att förstärka sin kompetens och

sina resurser för att övervaka att säkerheten vidmakthålls under hela

driftperioden.

 Behovet av skärpt kontrollverksamhet när reaktorerna blir äldre samt

kraftföretagens aviserade renoveringar och moderniseringar indikerar vidare att

antalet ärenden och deras grad av komplexitet kommer att öka framöver. Den

genomgång av konstruktionsförutsättningarna för de äldre reaktorerna som nu

pågår inom kärnkraftsindustrin kan komma att resultera i reviderade bedömningar

av behovet av säkerhetshöjande åtgärder. Myndigheterna måste vara starkt

engagerade och pådrivande i detta arbete, bl.a. genom att formulera de

säkerhetskrav som bör gälla efter sekelskiftet. Kommittén för internationell

granskning av den svenska tillsynen inom kärnteknikområdet har i betänkandet

(SOU 1996:75) Svensk kärnteknisk tillsynsverksamhet framhållit att SKI redan i

dag är en organisation under stress på grund av den ökade arbetsbelastning som

uppstår när större projekt liknande det moderniseringsarbete som genomförts vid

Oskarshamn 1 måste följas upp. Utredningen anser att inrättandet av en inhemsk

teknisk stödorganisation skulle förbättra SKI:s möjlighet att arbeta långsiktigt

med viktiga myndighetsfrågor såsom föreskrifter och forskning, samtidigt som

kortsiktiga större projekt kan hanteras på ett effektivt sätt. Förutsättningarna

för att skapa en sådan teknisk stödorganisation på svensk eller nordisk basis

bör undersökas.

 På kärnavfallsområdet väntas kraven på SKI:s tillsynsverksamhet öka i takt med

att planeringen av den slutliga avfallshanteringen efter hand övergår i konkreta

åtgärder. Även SSI kommer att i ökande omfattning involveras i detta arbete.

 Arbetsbelastningen och resursbehovet hos SKI och SSI kan mot denna bakgrund

komma att öka ytterligare utöver vad som skett under senare år. Det är viktigt

att de båda myndigheterna har resurser till tillsynsverksamhet och forskning

samt kompetensutveckling och internationellt erfarenhetsutbyte. Myndigheterna

bör ha resurser för att behålla och anställa specialistkompetens på området. De

resursförstärkningar som kan komma att behövas bör finansieras med höjda

avgifter för kärnkraftsföretagen.

Kärnsäkerhet i närområdet

Det är av stort svenskt intresse att minska riskerna med kärnkraften i Baltikum

och Östeuropa och att utveckla ett energisystem kring Östersjön som är säkert,

väl dimensionerat och ekologiskt uthålligt. Ett av målen för svenska insatser i

regionen är att användningen av energin sker med högsta möjliga säkerhetskrav

och att kärnkraftverken i regionen uppfyller internationellt rekommenderade

säkerhetskrav (avsnitt 5).

 Efter Sovjetunionens upplösning har ett intensivt internationellt samarbete

bedrivits för att förbättra kärnsäkerhet och strålskydd i Central- och Östeuropa

och de nya oberoende staterna. Det svenska stödet till kärnsäkerhet och

strålskydd kanaliseras genom SKI och SSI. Samarbetet bedrivs inom områden som

reaktorsäkerhet, strålskyddsåtgärder, hantering och omhändertagande av

radioaktivt avfall, förbättrad beredskap och förbättrad kontroll av kärnämnen.

De kärnkraftverk som inte kan uppnå en acceptabel säkerhet bör stängas så snart

som möjligt. Detta är en förutsättning för det svenska ekonomiska biståndet.

 Det svenska stödet koncentrerades inledningsvis på säkerhetsförbättringar i de

äldre sovjetiskbyggda kärnkraftverken. Särskilt har insatser vid Ignalinaverket

i Litauen prioriterats. Stödet har också omfattat stärkande av

säkerhetsmyndigheterna och förbättring av säkerhetskulturen vid kärnkraftverken.

Detta samarbete har gett ett gott resultat. Insatserna blir extra betydelsefulla

de närmaste åren när reaktorerna skall licensieras utifrån de säkerhetskrav som

tillämpas i väst.

 Investeringar i säkerhetsförbättringar med syfte att förlänga drifttiden ryms

dock inte inom det svenska kärnsäkerhetsstödet, utan sådana investeringar måste

bekostas av länderna själva. Det svenska stödet bör fortsätta, men i större

utsträckning inriktas på att stärka mottagarländernas säkerhetsmyndigheter och

på åtgärder för att höja säkerhetskulturen.

 I och med att de mest akuta frågorna rörande reaktorernas säkerhet har

identifierats och vissa av dem har åtgärdats, finns det anledning att

intensifiera samarbetet på andra långsiktigt viktiga områden. Avfallssituationen

på Kolahalvön och miljöpåverkan från dumpningen av radioaktivt material i

Barents- och Karahaven är områden där Sveriges engagemang bör öka samtidigt som

samarbetet i Östersjöområdet fortsätter. Insatserna för att förbättra kontrollen

av kärnämnen är också av stor vikt. Detta säkerhetssamarbete, som är av global

natur, bör ske inte bara i närområdet utan också i länder som Kazakstan och

Ukraina.

10.2 Atomansvarighet

I Sverige regleras ansvaret för skador som uppkommer i samband med verksamhet

inom atomanläggningar av atomansvarighetslagen (1968:45). Enligt lagen, som

bygger på två internationella konventioner, är anläggningshavarens

skadeståndsansvar strikt, dvs. oberoende av vållande, och anläggningshavaren har

en rätt att begränsa sitt ansvar till ett visst belopp för varje olycka. Detta

belopp är för närvarande bestämt till 175 miljoner särskilda dragningsrätter,

vilket för närvarande motsvarar ungefär 1 800 miljoner kronor.

 Energikommissionen hade som en av sina uppgifter att uppmärksamma

förutsättningarna för kraftföretagens ersättningsskyldighet enligt

atomansvarighetslagen och redovisa förutsättningarna för en utveckling av det

internationella regelverk som styr ansvaret för atomskador. I sitt

slutbetänkande (SOU 1995:139) anförde Energikommissionen att nuvarande system

har vissa brister. En sådan brist är beloppsbegränsningen av skadeståndsansvaret

vilket kan få ogynnsamma konsekvenser för de skadelidande. Kommissionen föreslog

därför att frågan om ett utökat ansvar för kraftföretagen skulle ses över.

 Justitiedepartementet förordnade mot denna bakgrund i oktober 1996 en särskild

utredare att se över vissa frågor om ett utökat ersättningsansvar enligt

atomansvarighetslagen. I detta översynsarbete skall bl.a. utredas om innehavarna

av atomanläggningar i Sverige kan åläggas ett obegränsat skadeståndsansvar. Om

ett sådant skadeståndsansvar inte bedöms som möjligt, skall det utredas vilka

andra åtgärder som kan göras för att anläggningshavarnas ansvar ändå skall

höjas.

 Utredaren kommer att slutföra sitt arbete under våren 1997 och hans förslag

kommer därefter att remissbehandlas. Det är regeringens avsikt att, mot bakgrund

av vad som framkommer under remissbehandlingen, så snart som möjligt återkomma i

frågan om ett utökat ansvar för atomskador med förslag om ändringar i

atomansvarighetslagen.

11 En strategi för minskad klimatpåverkan frånenergisektorn

11.1 Inledning

Riksdagen beslutade våren 1993 om riktlinjer för den svenska klimatpolitiken

(prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361). Riksdagens

energipolitiska beslut år 1991 (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr.

1990/91:373) utgjorde grunden för 1993 års beslut. Enligt 1993 års riktlinjer

fastlades den nationella strategin att koldioxidutsläppen från fossila källor

stabiliseras på 1990 års nivå år 2000 för att därefter minska och att

klimatpolitiken måste utformas i ett internationellt perspektiv och i

internationellt samarbete.

 Mot bakgrund av 1997 års energipolitiska överenskommelse utvecklas i det

följande strategin för den svenska klimatpolitiken inom energiområdet.

11.2 Det internationella samarbetet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Insatserna mot växthuseffekten måste göras|

| på ett globalt plan och vara långsiktigt inriktade. Ett fram- |

| gångsrikt internationellt samarbete förutsätter en rättvis |

| fördelning av åtaganden och kostnader. Ländernas skilda |

| utgångslägen och förutsättningar bör, liksom principen om en |

| kostnadseffektiv fördelning av åtgärder enligt |

| klimatkonventionen, beaktas vid åtaganden inom ramen för |

| konventionen. Hänsyn bör tas till bl.a. redan vidtagna åtgärder |

| och klimatpåverkande utsläpp per invånare.Den svenska klimatstrategins

närmare utformning skall ske mot |

| bakgrund av jämförelser med faktiskt vidtagna åtgärder i andra |

| länder för att undvika att Sverige åtar sig att lägga en väsentligt|

| större börda på den svenska industrin än vad konkurrentländerna |

| lägger på sin industri. Utsläppen i Sverige av koldioxid begränsas|

| så långt det är möjligt med hänsyn till konkurrenskraft, |

| sysselsättning och välfärd. |

| En rättvis fördelning av utsläppen mellan länderna bör utgå från att|

| konkurrensutsatt verksamhet såsom energiintensiv industriell |

| produktion och elproduktion skall ges likartade förutsättningar |

| oavsett i vilket land produktionen sker. Internationellt bör |

| Sverige verka för reduktioner av utsläppen även från |

| konkurrensutsatt verksamhet. När det gäller utsläppen från övriga|

| sektorer, t.ex. transporter och uppvärmning, bör utsläppen per |

| invånare på sikt konvergera mot en gemensam nivå. |

--------------------------------------------------------------------

Klimatkonventionen

FN:s ramkonvention om klimatförändring undertecknades av 156 länder i anslutning

till den s.k. Riokonferensen år 1992. Efter godkännande av riksdagen i samband

med 1993 års klimatpolitiska beslut ratificerade Sverige konventionen i juni

1993. Konventionen trädde i kraft den 21 mars 1994. Konventionen innebär inte

några kvantitativa eller tidsbestämda åtaganden för enskilda länder.

Industriländerna har åtagit sig att anta nationella strategier och vidta

åtgärder för att begränsa utsläppen. Många länder har liksom Sverige uttalat

nationella mål för utsläppsminskningar.

 Vid konventionens första partsmöte i Berlin år 1995 kunde parterna enas om att

industriländernas åtaganden enligt konventionen inte är tillräckliga. För

perioden efter år 2000 behövs nya åtaganden, som på sikt bör omfatta även

utvecklingsländerna. På mötet beslutades att en ny förhandlingsprocess skulle

inledas med sikte på att ett protokoll med nya åtaganden för begränsningar av

utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser med specifika mål för åren 2005,

2010 och 2020, skall antas vid det tredje partsmötet. Dessa utgångspunkter

bekräftades vid det andra partsmötet i Genève i juli 1996. Det tredje partsmötet

kommer att äga rum i slutet av år 1997 i Kyoto, Japan.

 EU är en part i klimatkonventionen. I en särskild arbetsgrupp under EU:s

ministerråd förbereds nu gemenskapens ståndpunkt inför fortsatta förhandlingar

inom klimatkonventionen. Ståndpunkter inom flera sakområden håller på att

utarbetas. EU har till konventionen lämnat ett förslag till protokoll. Förslaget

innebär såväl kvantifierade åtaganden för parterna som förpliktelser att

gemensamt och samordnat genomföra åtgärder mot klimatförändringar. En fråga av

särskild betydelse är därvid hur en rättvis fördelning mellan medlemsländerna

skall ske av unionens samlade utsläppsminskning. Frågan är komplicerad, eftersom

stora skillnader finns mellan ländernas utgångspunkter och kostnader för att

genomföra åtgärder. Vid miljöministrarnas rådsmöte den 3 mars 1997 beslutades

att EU i de globala klimatförhandlingarna skall föreslå att industriländerna

skall minska sina sammanvägda utsläpp av koldioxid, metan och lustgas med 15 %

till år 2010.

Kostnadseffektivitet och rättvisa

De starkt varierande kostnaderna för åtgärder såväl inom som mellan länder

innebär att kraven på kostnadseffektivitet måste ställas högt för att

klimatpolitiken skall bli trovärdig i ett långsiktigt perspektiv. Ett

framgångsrikt internationellt samarbete förutsätter också en rättvis fördelning

av åtaganden och kostnader mellan länder och mellan enskilda aktörer. I

klimatkonventionen har industriländerna åtagit sig att ta ledningen i insatser

mot klimatförändringen. Utvecklingsländernas utsläpp av växthusgaser ökar snabbt

och dessa länder svarar snart för en dominerande del av de totala utsläppen,

vilket understryker behovet av internationellt samarbete.

 Detta innebär att ländernas olika utgångslägen bör beaktas. Det är ett

grundläggande krav vad gäller utvecklingsländernas situation. Det är också av

betydelse för sådana länder som Sverige, där elsystemet inte är baserat på

fossila bränslen. Sverige har dessutom minskat sina utsläpp kraftigt under de

senaste årtiondena. Detta har skett huvudsakligen genom åtgärder på

energiområdet som oljeersättning, energihushållning och en ökad användning av

förnybara energislag. Flertalet andra industriländer har under samma period ökat

utsläppen. De svenska utsläppen av koldioxid per person och i förhållande till

nationalprodukten är bland de lägsta i Europa. Kostnaderna för ytterligare

minskningar i Sverige är därför höga jämfört med de flesta andra länder.

Kostnaderna blir särskilt höga om minskningar av utsläppen företas samtidigt som

kärnkraften avvecklas under en kort tidsrymd. Sverige har därför svårt att ta på

sig likformiga ländervisa procentuella utsläppsminskningar efter år 2000. Den

svenska klimatstrategin bör därför också inriktas på att Sverige medverkar i

åtgärder som vidtas i andra länder.

 Ländernas skilda utgångslägen och förutsättningar bör liksom principen om en

kostnadseffektiv fördelning av åtgärder enligt klimatkonventionen beaktas vid

åtaganden inom ramen för konventionen. Hänsyn bör tas till bl.a. redan vidtagna

åtgärder och klimatpåverkande utsläpp per invånare.

 Den svenska klimatstrategins närmare utformning skall ske mot bakgrund av

jämförelser med faktiskt vidtagna åtgärder i andra länder för att undvika att

Sverige åtar sig att lägga en väsentligt större börda på den svenska industrin

än vad konkurrentländerna lägger på sin industri. Utsläppen i Sverige av

koldioxid begränsas så långt det är möjligt med hänsyn till konkurrenskraft,

sysselsättning och välfärd.

 En rättvis fördelning av utsläppen mellan länderna bör utgå från att

konkurrensutsatt verksamhet såsom energiintensiv industriell produktion och

elproduktion skall ges likartade förutsättningar oavsett i vilket land

produktionen sker. Internationellt bör Sverige verka för reduktioner av

utsläppen även från konkurrensutsatt verksamhet. När det gäller utsläppen från

övriga sektorer, t.ex. transporter och uppvärmning, bör utsläppen per invånare

på sikt konvergera mot en gemensam nivå. Hänsyn bör dock tas till klimat och

andra geografiska förhållanden.

 Sverige bör, även i det internationella samarbetet, verka för omställning till

ekologiskt och ekonomiskt uthålliga energisystem. Detta kan ske exempelvis genom

utveckling av ny teknik för energiomvandling och nya processer inom den

energiintensiva industrin. Av särskild vikt är forskning och utveckling som

syftar till att öka användningen av förnybara energislag och åtgärder för att

främja ökad energieffektivitet. En målmedveten satsning på forskning, utveckling

och demonstration är basen i den långsiktiga strategin för ett ekologiskt och

ekonomiskt uthålligt energisystem. Sverige har stora fördelar av att ligga långt

framme i denna utveckling. På sikt kan det leda till ökad tillväxt och större

marknadsandelar för svensk industri.

Ekonomiska styrmedel för att minska utsläppen

Sverige bör vara pådrivande beträffande tillämpningen av effektiva styrmedel och

åtgärder på energiområdet.

 Endast ett fåtal länder har hittills infört koldioxidskatter. Sverige är ett

av dessa länder. Inom EU fortgår arbetet med en utvidgad gemensam beskattning av

fossila bränslen. Energi- och koldioxidskatter är effektiva klimatpolitiska

styrmedel. Utvecklingen mot en alltmer internationell elmarknad nödvändiggör att

åtgärderna mot utsläpp från elproduktion samordnas inom Europa så långt detta är

möjligt.

 Sverige bör verka för att energibeskattning på miniminivå införs i EU för

samtliga fossila bränslen och el samt för att subventioner till fossila bränslen

sänks eller avskaffas där sådana förekommer. Vid framtagandet av ett nytt

energibeskattningsdirektiv inom EU bör även kolinnehållet i bränslet beaktas.

 Även andra styrmedel än koldioxidskatten måste utnyttjas inom vårt land för

att främja en uthållig energianvändning inom industrin, för att främja de

förnybara energislagen och kraftvärmen och för att öka energihushållningen i

alla sektorer.

Gemensamt genomförande av åtgärder mot klimatförändring

Från klimatsynpunkt spelar det ingen roll var på jorden utsläppen av

växthusgaser sker. Klimatpolitiken förutsätter därför ett globalt samarbete, som

grundas på effektivitet och rättvisa. S.k. gemensamt genomförande av åtgärder

mot klimatpåverkan ökar möjligheten att uppnå kostnadseffektivitet.

 Med gemensamt genomförande av åtgärder mot klimatförändringar avses att ett

land genomför åtgärder i ett annat land och räknar sig utsläppsminskningar

tillgodo. De former av gemensamt genomförande som hittills främst har

diskuterats är förenade med betydande tillämpningsproblem. Denna fråga har

behandlats i kommitténs för internationellt miljösamarbete slutbetänkande

Gemensamt genomförande (SOU 1994:140). En rad initiativ har tagits i

internationella fora för att utveckla metoder och regler för en reguljär

verksamhet.

 Världsbanken inledde år 1996 ett treårigt program för att vinna erfarenheter

av gemensamt genomförande. Ett viktigt syfte med arbetet är att utvidga

samarbetet mellan internationella organisationer, myndigheter och

frivilligorganisationer på området. Programmet omfattar såväl investeringar som

utredningsverksamhet avseende regler för tillämpning. International Energy

Agency (IEA) genomför ett antal pilotstudier som är delvis finansierade av

Nordiska ministerrrådet. Inom ramen för EU:s THERMIE-program pågår en studie för

att belysa metodfrågor. Inom ramen för Nordiska ministerrådets verksamhet har

flera studier genomförts, vilka bl.a. har innefattat utvärdering av ett antal

projekt och kriterier för gemensamt genomförande.

 Regelsystemet för gemensamt genomförande måste förankras internationellt för

att vara verkningsfullt. Det är därför viktigt att Sverige även fortsättningsvis

deltar i såväl det utvecklingsarbete som nu pågår beträffande faktiska

investeringar som arbetet med att utforma ett effektivt och trovärdigt

regelsystem.

 Vid klimatkonventionens första partsmöte år 1995 beslutades att en

försöksperiod, Activities Implemented Jointly (AIJ), skulle inrättas för

gemensamt genomförda åtgärder. Försöksperioden skall pågå längst till år 2000.

Under denna period får länderna inte tillgodoräkna sig de utsläppsreduktioner

som uppnås genom åtgärderna. En förutsättning för att ett projekt skall kunna

inräknas i försöksperioden är att projektets finansiering är additionell, dvs.

att den inte ingår i industriländernas normala biståndsåtaganden. För perioden

efter försöksfasen är inga regler fastställda.

 De projekt som genomförs inom det pågående svenska programmet för

energieffektiviseringar m.m. i bl.a. Baltikum och Östeuropa skall rappporteras

till klimatkonventionen i enlighet med de antagna anvisningarna för

försöksperioden för gemensamt genomförande. Programmet behandlas närmare i

avsnitt 11.4.1.

11.3 Utsläpp av koldioxid från energisektorn i Sverige

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Den energipolitiska överenskommelsen |

| innebär att betydande resurser skall satsas på utvecklingen av |

| ett ekologiskt uthålligt energisystem. Det innebär en förstärkning|

| av den omställningsprocess på energiområdet som har pågått under|

| lång tid. |

| Den kortsiktiga ökning av koldioxidutsläppen som blir följden av|

| beslutet att stänga den första reaktorn i Barsebäck innebär inte|

| någon avgörande förändring av Sveriges möjligheter att bidra till|

| att uppnå sådana långsiktiga mål som kan komma att beslutas inom|

| ramen för klimatkonventionen. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens bedömning: De svenska utsläppen av koldioxid från

energisektorn minskade kraftigt under 1970- och 1980-talen. Efter en mindre

ökning i början av 1990-talet var koldioxidutsläppen år 1995 enligt preliminära

siffror återigen nere på 1990 års nivå. Transportsektorns utsläpp utgör en

ökande andel av de totala utsläppen.

 Energikommissionen bedömde att det mål som riksdagen har ställt upp, om att

utsläppen av koldioxid skall stabiliseras till år 2000 och därefter minska, inte

kommer att kunna uppnås med dagens styrmedel. Detta gäller särskilt minskningen

efter år 2000. Ytterligare åtgärder är enligt kommissionen nödvändiga om målen

skall nås. Samma slutsatser drar Naturvårdsverket i sin utredning Sverige mot

minskad klimatpåverkan (rapport 4634).

 I avsnitt 4.5 redovisas beräkningar som pekar på ökade koldioxidutsläpp till

år 2010 med ca 20 % från 1995 års nivå. En sådan utveckling måste brytas. Den

energipolitiska överenskommelse som nu har träffats innebär en kraftfull

satsning på utvecklingen av ett ekologiskt uthålligt energisystem. Insatserna

beskrivs i avsnitt 7 och vad gäller alternativa drivmedel i avsnitt 11.4.2.

Dessa insatser innebär att Sverige fortsätter och förstärker den

omställningsprocess på energiområdet som har pågått under lång tid. Som ett

resultat av bl.a. denna process har vi vid en internationell jämförelse med

andra industriländer mycket låga utsläpp av koldioxid per invånare och per

BNP-enhet.

 Den kortsiktiga ökning av koldioxidutsläppen som blir följden av beslutet att

stänga den första reaktorn i Barsebäck innebär inte någon avgörande förändring

av Sveriges möjligheter att bidra till att uppnå sådana långsiktiga mål som kan

komma att beslutas inom ramen för klimatkonventionen.

11.4 Energipolitiska insatser på klimatområdet

11.4.1 Åtgärder i internationellt samarbete

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Energipolitiskt motiverade internationella |

| klimatinsatser ingår som en viktig del i strategin för minskad |

| klimatpåverkan från energisektorn. Insatserna skall |

| huvudsakligen inriktas på bilateralt och multilateralt sam- |

| arbete avseende gemensamt genomförande inom ramen för klimat- |

| konventionen, bl.a. ett fortsatt program för utveckling av |

| energisystemet i bl.a. Baltikum och Östeuropa. Inriktningen och |

| omfattningen av detta program skall omprövas inför budgetåret |

| 1999. I det sammanhanget skall myndighetsansvaret för de |

| statliga svenska insatserna på energiområdet i Baltikum och |

| Östeuropa ses över. |

| För energipolitiskt motiverade internationella klimatinsatser |

| anvisas 350 miljoner kronor under en sjuårsperiod från den 1 |

| januari 1997. |

--------------------------------------------------------------------

Bakgrund till regeringens förslag: År 1992 anvisade riksdagen 45 miljoner kronor

för bidrag till uppbyggnaden av ett miljöanpassat energisystem i Baltikum (prop.

1992/93:99, bet. 1992/93:JoU11, rskr. 1992/93:138). I samband med 1993 års

klimatpolitiska beslut (prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:JoU 19, rskr.

1992/93:361) beslöt riksdagen att dessa svenska stödinsatser skulle förstärkas

och förlängas i tiden. För ändamålet anslogs 95 miljoner kronor under budgetåret

1993/94. Därefter har riksdagen anslagit ytterligare 144,5 miljoner kronor för

programmet (prop. 1993/94:100 bil. 13, bet. 1993/94:NU17, rskr. 1993/94:356,

prop. 1995/96:25, bet. 1995/96:FiU01, rskr. 1995/96:133 och prop. 1996/97:1,

utgiftsområde 21, bet. 1996/97:NU2, rskr. 1996/97:122).

 Sedan år 1993 har omkring 60 projekt påbörjats inom ramen för programmet. Av

dessa är ca 40 avslutade. Verksamheten är i huvudsak inriktad på

fjärrvärmesektorn och gäller såväl produktion som distribution och användning av

fjärrvärme i byggnader. Produktionsprojekten avser i huvudsak ombyggnad av

pannor så att biobränslen i stället för fossila bränslen kan utnyttjas i dessa.

Distributionsprojekten avser upprustning av fjärrvärmenät genom utbyte eller

omisolering av rörsystemen, vattenbehandling för att förlänga systemens

livslängd samt installationer av undercentraler och reglerutrustning m.m.

Effektiviseringsprojekten i byggnader omfattar åtgärder som ombyggnad eller

omisolering av yttertak, installation av undercentraler, värmeväxlare, mät- och

reglerutrustning samt tätning av fönster och dörrar m.m.

 Insatserna har huvudsakligen gjorts i de baltiska staterna. Några projekt har

inletts i Ryssland. Projekten genomförs i samarbete med ansvariga ministerier

och myndigheter i berörda länder, antingen efter direkta förslag från dessa

eller genom att inkomna projektförslag från exempelvis anläggningsägare godkänns

av myndigheterna.

 NUTEK har beräknat att utsläppsminskningarna till följd av hittills genomförda

projekt uppgår till ca 300 000 ton koldioxid per år. Dessutom har åtgärderna

inneburit utsläppsminskningar med ca 3 000 ton svaveldioxid och ca 170 ton

kväveoxider per år.

 Programmet har väckt positiv uppmärksamhet internationellt. Nordiska

ministerrådet har i en studie av gemensamt genomförande bl.a. utvärderat ett par

projekt inom programmet. Dessa projekt fick båda goda vitsord i utvärderingen.

Skälen för regeringens förslag: Jämfört med de flesta andra industriländer har

Sverige åstadkommit en långtgående minskning av koldioxidutsläppen under de

senaste årtiondena. Sverige är det land inom EU som har högst kostnader för att

genomföra ytterligare åtgärder för att minska koldioxidutsläppen. Från svenska

utgångspunkter är det därför nödvändigt att de krav som ställs på

klimatkonventionens parter formuleras så att åtgärder kan vidtas på ett

kostnadseffektivt och rättvist sätt. Ett viktigt instrument är möjligheten till

gemensamt genomförande, som har behandlats i avsnitt 11.2. Sverige bör fortsatt

verka för att ett trovärdigt och effektivt system för gemensamt genomförande

utvecklas och kan tillämpas för de länder som gör kvantitativa åtaganden.

 Sverige har genom programmet för energieffektiviseringar m.m. i bl.a. Baltikum

och Östeuropa vunnit stora erfarenheter av förutsättningarna för gemensamt

genomförande. Det pågående programmet fungerar i huvudsak väl. Resultatet av de

pågående klimatförhandlingarna bör dock beaktas. Det är angeläget att denna

verksamhet fortsätter och förstärks. Programmet är också en viktig del av

Sveriges strävan att aktivt delta i uppbyggnaden av ett nytt energisystem runt

Östersjön.

 Det är även angeläget att Sverige har möjlighet att delta i de multilaterala

samarbetsprojekt som pågår eller planeras avseende gemensamt genomförande.

 Regeringen föreslår att 350 miljoner kronor anvisas under den kommande

sjuårsperioden för energipolitiskt motiverade internationella klimatinsatser.

Medlen skall huvudsakligen disponeras för bilateralt och multilateralt samarbete

avseende gemensamt genomförande inom ramen för klimatkonventionen. För år 1998

bör anvisas 50 miljoner kronor, av vilka huvuddelen avser ett fortsatt program

för utveckling av energisystemet i bl.a. Baltikum och Östeuropa. Regeringen

avser att återkomma till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Sverige bör ha ett pragmatiskt perspektiv i klimatarbetet. Det faktum att

formerna för gemensamt genomförande inte har fastlagts bör inte vara något

hinder för klimatpolitiskt motiverade svenska åtgärder i bl.a. Baltikum och

Östeuropa. Detta synsätt lades fast redan i 1993 års klimatpolitiska beslut.

Programmet för utveckling av energisystemet i bl.a. Baltikum och Östeuropa samt

övrigt statligt svenskt utvecklingsstöd inom energiområdet i regionen kommer att

bli föremål för utvärdering inför budgetåret 1999. I utvärderingen skall de

svenska insatserna belysas bl.a. i förhållande till de multilaterala

finansieringsinstitutens arbete inom samma område. Inriktningen och omfattningen

av programmen bör omprövas mot bakgrund av resultatet av utvärderingen. I det

sammanhanget bör myndighetsansvaret för de statliga svenska insatserna på

energiområdet i Baltikum och Östeuropa ses över.

 I avsnitt 7.5.3 har regeringen föreslagit att ett forskningssamarbete på

energiområdet skall inledas med länderna i Östersjöregionen. Regeringen utgår

från att insatser inom ramen för detta samarbete där så är lämpligt samordnas

med och utnyttjas som ett komplement till programmet för utveckling av

energisystemet i bl.a. Baltikum och Östeuropa.

11.4.2 Etanolproduktion från skogsråvara

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: För utveckling av ny teknik för |

| etanolproduktion från skogsråvara anvisas 210 miljoner kronor |

| under en sjuårsperiod fr.o.m. den 1 januari 1998. Forsknings- |

| och utvecklingsinsatserna intensifieras för att sänka |

| produktionskostnaderna för etanol baserad på cellulosahaltiga |

| råvaror. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: En förändrad energianvändning i transportsektorn

är en strategisk klimatpolitisk uppgift. Utvecklingen av alternativa drivmedel

kan bidra till att minska klimatpåverkande utsläpp. En låg framställningskostnad

är en viktig förutsättning för introduktion av etanol som drivmedel i större

skala.

 Ett program för utveckling av ny teknik för etanolframställning initierades

genom att riksdagen anvisade 45 miljoner kronor för budgetåren 1993/94, 1994/95

och 1995/96 (prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:NU28, rskr. 1992/93:362).

Programmet tillkom för att de olika stegen i nya processer för etanolproduktion

skulle kunna studeras i ett sammanhang och i större skala. Den nya tekniken

anses ha goda utsikter att på sikt kunna producera etanol till

konkurrenskraftiga priser.

 NUTEK har på uppdrag av regeringen utarbetat ett förslag till riktlinjer för

en långsiktig forsknings- och utvecklingsstrategi för alternativa drivmedel

(dnr. N96/894). I rapporten rekommenderas ett fortsatt långsiktigt stöd till

forskning och utveckling av en etanolprocess baserad på cellulosa. Ett mål är

att utveckla processen och uppföra en etanolproduktionsanläggning under

perioden.

 I Regeringskansliet pågår förberedelser för ett nytt trafikpolitiskt beslut år

1998. Där skall anges på vilket sätt ett miljöanpassat transportsystem skall

kunna uppnås. Minskad användning av fossila bränslen och introduktion av etanol

är en strategisk fråga i sammanhanget. Ansträngningarna bör intensifieras för

att sänka tillverkningskostnaderna för etanol genom forskning och teknisk

utveckling i samverkan mellan näringsliv och forskningssamhälle. Programmet för

utveckling av ny teknik för produktion av etanol från skogsråvaror bör därför

förstärkas. Satsningarna för att utveckla en ny etanolprocess utgör nödvändiga

delar i en samlad politik för att omställa transportsektorn i miljöanpassad

riktning.

 För utveckling av ny teknik för etanolproduktion ur skogsråvaror bör 210

miljoner kronor anvisas under en sjuårsperiod. Regeringen avser att återkomma

till anslagsfrågan i budgetpropositionen för år 1998.

 Regeringen avser att bemyndiga den nya energimyndigheten att ansvara för

verksamheten.

 Innan den nya tekniken börjar tillämpas praktiskt och kommersiellt måste de

ekologiska och övriga miljömässiga konsekvenserna bedömas. För att

trädbränsleuttaget skall vara långsiktigt hållbart behövs ökad kunskap om de

begränsningar av uttag som krävs för att miljömålen i skogen skall uppnås och om

de begränsningar som ges av olika ståndorter.

NÄRINGS- OCH HANDELSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:84 En uthållig energiförsörjning.