Skr

1996/97:120

Regeringens skrivelse

1996/97:120

om handikappolitik

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 22 maj 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margot[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

Det finns ett starkt stöd för de övergripande målen för och den allmänna

inriktningen av handikappolitiken. Mot denna bakgrund bedömer regeringen

situationen inom handikappområdet och redovisar den samlade strategi som kommer

att ligga till grund för regeringens fortsatta arbete inom detta område. Denna

samlade strategi innebär bl.a. att det är frågor om tillgängligheten inom olika

verksamhetsområden som i större utsträckning kommer att prioriteras under de

närmast kommande åren.

 I skrivelsen redovisar regeringen åtgärder som vidtagits inom handikappområdet

under de senaste två åren, förslag som nyligen förelagts riksdagen för dess

prövning och pågående utredningsarbete. Skrivelsen innehåller inte en

fullständig redovisning av insatserna på handikappområdet utan begränsar sig

till några områden där förändringar nu är aktuella eller nyligen har genomförts.

Personlig assistans tas t.ex. inte upp i denna skrivelse, då frågan har

behandlats av riksdagen i flera andra sammanhang, senast i den ekonomiska

vårpropositionen. Ytterligare medel föreslås där skjutas till för att täcka

kostnaderna för denna angelägna stödform.

 1

Innehållsförteckning

1 Målen för handikappolitiken........................3

2 Regeringens samlade strategi inom handikappområdet.4

3 Tillgänglighet i vardagsmiljön.....................7

4 Tillgänglighet inom trafikområdet.................11

5 Tillgång till teletjänster........................15

6 IT-program för äldre och för personer med funktionshinder18

7 Ett tillgängligt regeringskansli..................19

 7.1 Tillgängliga publikationer....................19

 7.2 Tillgängliga lokaler m.m......................20

8 Vård och omsorg...................................21

 8.1 Extra resurser till vård och omsorg...........21

 8.2 Utjämning av kostnadsskillnader mellan kommuner för verk-

 samhet enligt LSS.............................22

 8.3 Ändringar i socialtjänstlagen.................22

 8.4 Avveckling av vårdhem och specialsjukhus m.m..23

 8.5 Större inflytande och bättre bemötande - utredning tillsatt24

9 Elever med funktionshinder........................25

 9.1 Bättre kvalitet och likvärdighet i utbildningen för elever med

 funktionshinder...............................25

 9.2 Bättre utbildning i teckenspråk...............27

 9.3 Tillgänglighet till högre utbildning..........28

 9.4 Övriga åtgärder på skolområdet................29

10 Arbetsmarknad och arbetsliv.......................31

 10.1 Arbetsmarknadsåtgärder för arbetshandikappade31

 10.2 Förbud mot diskriminering i arbetslivet.....35

11 Tillgång till kultur och information..............36

12 Handikappfrågorna i ett internationellt perspektiv38

 12.1 FN..........................................38

 12.2 Sida........................................39

 12.3 EU..........................................39

13 Handikappinstitutet...............................41

14 Nationell samordningskommitté i handikappfrågor...42

15 Allmänna arvsfonden...............................43

Utdrag ur protokollet vid regeringssammanträdet den 22 maj 199745

 2

1 Målen för handikappolitiken

-------------------------------------------------------

|Målen för handikappolitiken är |

|- att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full|

| delaktighet i samhällslivet för personer med|

| funktionshinder, |

|- att ge förutsättningar för ökad självständighet och|

| självbestämmande för personer med funktionshinder,|

|- att ge förutsättningar för funktionshindrade personer|

| att skapa sig ett värdigt liv i gemenskap med|

| andra, |

|- att främja internationellt samarbete på|

| |

|handikappområdet. |

-------------------------------------------------------

 Dagens ideologi inom handikappområdet har utvecklats successivt från 1960-

talet och framåt. Under 1960-talet kom alltfler att dela uppfattningen att

personer med funktionshinder borde ha samma möjlighet till delaktighet i

samhället som andra människor. Hinder för sådan delaktighet skulle undanröjas.

 Detta synsätt har vuxit sig allt starkare under de senaste årtiondena.

Regering och riksdag har i olika sammanhang lagt fast målen för handi-

kappolitiken. Principerna om full delaktighet, jämlikhet i levnadsvillkor,

självbestämmande och tillgänglighet är de grundstenar på vilka den svenska

handikappolitiken byggs nu och framgent. Utgångspunkten är alla människors lika

värde och lika rätt. Insikten om att människor har olika funktionsförmåga måste

ligga till grund för samhällsplaneringen. Resurserna måste användas så att alla

individer så långt möjligt ges lika förutsättningar att delta i samhällslivet.

Begreppen delaktighet och jämlikhet innefattar en process som leder till att

olika samhällsområden liksom den omgivande miljön blir tillgängliga för

funktionshindrade. Det gäller såväl den fysiska tillgängligheten som

tillgänglighet till information och service, vård och stöd, kultur,

fritidsaktiviteter m.m. Målet är att skapa förutsättningar för ett självständigt

och värdigt liv för personer med funktionshinder.

 Att få leva som en självständig individ utifrån sina egna resurser och få

bestämma över sin vardag är av avgörande betydelse för enskilda människors

livskvalitet. Att sådana möjligheter finns är också en förutsättning för ett

samhälle där alla är delaktiga. Frågor om inflytande måste få särskild

uppmärksamhet i situationer där enskilda personer till följd av omfattande

funktionshinder dagligen är mycket eller totalt beroende av olika stödinsatser.

 De handikappolitiska målen överensstämmer i hög grad med innehållet i FN:s

standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning

delaktighet och jämlikhet och med den resolution (97/C 12/01) av den 20 december

1996 om lika möjligheter för människor med funktionshinder, som utfärdats av

EU:s ministerråd (EGT nr C 12, 13.1.1997,s.1).

 Under de senaste årtiondena har levnadsvillkoren i Sverige för personer med

funktionshinder successivt förbättrats. En grundläggande förutsättning för detta

har varit utvecklingen av den generella välfärden. Även i fortsättningen kommer

den generella välfärdspolitiken, i kombination med särskilt inriktade

handikappolitiska insatser och åtgärder för en förbättrad tillgänglighet, att

utgöra fundamentet i svensk handikappolitik. Sverige anses i internationella

sammanhang vara ett föregångsland på handikappområdet. FN:s standardregler kom

till genom ett svenskt initiativ. Regeringen har också under många år medverkat

till att stärka FN:s handikappenhet genom att ställa särskilda medel till

förfogande.

 Inom EU har regeringens ambition varit att arbeta för att handikappfrågorna

tas upp och beaktas inom olika politikområden då gemenskapen fattar beslut inom

ramen för fördraget och att stärka handikapporganisationernas inflytande.

Insatser på biståndssidan har bidragit till att förbättra situationen för

funktionshindrade på olika håll i världen. Informations- och erfarenhetsutbyte

med ett stort antal länder både inom och utom Europa har spritt svenskt

förhållningssätt till och kunskap om handikapp samtidigt som metoder och idéer

från andra länder vunnit insteg i svensk handikappomsorg. Det är värdefullt att

sådant samarbete främjas och utvecklas också fortsättningsvis.

2 Regeringens samlade strategi inom

handikappområdet

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Regeringens politik inom handikappområdet bygger på en|

|samlad strategi där huvudinriktningen är att ge staten,|

|landsting, kommuner, organisationer m.fl. förutsätt-|

|ningar att utveckla tillgängligheten i vid bemärkelse|

|inom olika samhällssektorer och verksamheter. Personer|

|med funktionshinder skall därigenom så långt möjligt|

|kunna delta i samhällslivet på motsvarande sätt som de|

|som inte har något funktionshinder. De åtgärder rege-|

|ringen vidtagit, föreslår och planerar bygger på|

|principen att handikappaspekterna skall beaktas inom|

|varje samhällsområde. Handikapporganisationerna ingår|

|som viktiga samverkanspartners i ett sådant arbete. |

-------------------------------------------------------

 Regeringens samlade strategi inom handikappområdet syftar till att inrikta den

nuvarande och framtida handikappolitiken på målet ett samhälle tillgängligt för

alla, alltså även för personer med funktionshinder. Den har sin grund i de

handikappolitiska målen och bygger därutöver bl.a. på Handikapputredningens

slutbetänkande (SOU 1992:52) Ett samhälle för alla.

 Handikappolitiken berör alla samhällsområden och praktiskt taget varje fråga

har en handikappaspekt. Ändå händer det ofta att insatserna för personer med

funktionshinder tas upp och behandlas utanför de sammanhang där de hör hemma. De

betraktas sällan som en naturlig del i de frågeställningar som är aktuella. Så

har t.ex. funktionshindrades möjligheter att färdas länge behandlats som en

fråga främst för socialnämnden i stället för att ses som en del av

trafikhuvudmannens ansvarsområde.

 Det är regeringens uppfattning att handikappaspekterna måste beaktas inom alla

politikområden och i planeringen på central, regional och lokal nivå.

Utbildningspolitiken bör alltså utformas så att också elever med funktionshinder

kan delta i undervisningen. Arbetsmarknadspolitiken måste bedrivas på ett sådant

sätt att även funktionshindrade personer integreras i arbetslivet.

Trafikpolitiken bör utformas med hänsyn till människor med rörelsehinder,

nedsatt orienteringsförmåga eller andra funktionsnedsättningar etc.

 För att målen för handikappolitiken skall kunna uppnås fordras att in-

dividuella service- och stödinsatser kombineras med åtgärder för att förbättra

tillgängligheten i samhällsmiljön som helhet. De handikappolitiska reformer som

har genomförts under senare år har i hög grad inriktats på att förbättra det

individuella stödet till personer med funktionshinder. Dessa har haft och har

självfallet stor betydelse för dem som får del av insatserna. Men ibland har

sådana insatser fått kompensera brister i den generella utformningen och

planeringen.

 Åtgärderna inom handikappområdet måste nu enligt regeringens mening i större

utsträckning inriktas på att åstadkomma bättre tillgänglighet i verksamheter och

miljöer. Det gäller den fysiska tillgängligheten, dvs. anpassade bostäder,

utemiljöer, kollektivtrafik m.m., men också tillgång till tolk, information,

service och andra insatser som krävs för att personer med funktionshinder skall

kunna delta i samhällslivet på samma villkor som andra.

 Handikapporganisationernas medverkan i det handikappolitiska arbetet har haft

en avgörande betydelse för dagens handikappolitik och för de förbättringar som

har uppnåtts. Organisationerna har påverkat såväl synen på handikapp som

utformningen av olika stödsystem. Staten, landstingen och kommunerna stödjer

också organisationerna så att de kan bedriva verksamhet på central, regional och

lokal nivå. Regeringen avser att fortsätta det samarbete med organisationerna

som redan pågår och att vidareutveckla det, bl.a. genom utökade kontakter mellan

statssekreterargruppen för handikappfrågor och organisationerna.

 Strategin, som presenteras närmare i det följande, innehåller regeringens

bedömning av tillgängligheten i vid bemärkelse på olika samhällsområden för

funktionshindrade personer. Den omfattar också beskrivningar av åtgärder som

regeringen vidtagit eller planerar att vidta för att stärka och skynda på

utvecklingen inom olika politikområden och på insatser som planeras för att göra

verksamheter bättre tillgängliga för personer med funktionshinder. De viktigaste

områdena i strategin är följande:

 Den egna kommunen är vår närmiljö. Det är där man bor, oftast arbetar eller

studerar, gör inköp, tillbringar största delen av sin fritid, deltar i det

sociala livet, förflyttar sig, får huvuddelen av den hjälp och service man

behöver etc. De flesta av oss tar för givet att vi kan röra oss fritt i kommunen

och ta del av de aktiviteter och det utbud av varor och tjänster som finns där.

Så är det inte för alla. För en person som har ett funktionshinder har

tillgänglighet i miljö, byggnader och bostäder, kommunikationer och information

en avgörande betydelse för om han eller hon skall kunna leva som andra

kommuninvånare. I regeringens strategi ingår därför ett program för ökad

tillgänglighet i kommunerna.

 Ungefär en miljon människor i landet bedöms ha svårt att förflytta sig på

grund av funktionshinder. För dem är kommunikationernas utformning av avgörande

betydelse för deras möjligheter att arbeta och delta i olika

samhällsaktiviteter. I dag pågår ett omfattande arbete på att förbättra

tillgängligheten inom trafikområdet. Men utvecklingen mot förbättrad

tillgänglighet på detta område behöver intensifieras. Regeringen planerar därför

att ställa särskilda statliga stimulansmedel till trafikhuvudmännens förfogande

för åtgärder som bidrar till att öka tillgängligheten för funktionshindrade.

 Förslagen i regeringens proposition (1995/96:86, bet. 1995/96 TU9) om

funktionshindrades tillgång till teletjänster syftade bl.a. till att förstärka

forsknings- och utvecklingsarbetet samt standardiseringsverksamheten inom

området telekommunikationer och handikapp. Funktionshindrade personers behov av

telekommunikationer skall liksom i dag tillgodoses genom statlig upphandling,

genom tillståndsvillkor samt genom fortsatt stöd till forskningsinsatser.

 Praktiskt taget varje människa kommer i framtiden att behöva använda

informationstekniken (IT) i vardagen och i arbetet. För personer med

funktionshinder kan, rätt använd, IT skapa helt nya förutsättningar för att

uppnå de handikappolitiska målen om full delaktighet och jämlikhet. Så kan t.ex.

dövblinda personer via databaser få kontakt med andra och få tillgång till

information som de annars inte skulle få del av. Tekniken kan också användas för

att göra miljöer och verksamheter tillgängliga, vilket i sin tur skapar större

självständighet och mindre beroende för funktionshindrade personer. Personer med

stora rörelsehinder kan t.ex. med hjälp av en "fjärrkontroll" styra dörröppnare,

belysning, spis, TV, radio, telefon m.m. Ett förslag till program för att främja

funktionshindrades och äldre personers användning av IT har på regeringens upp-

drag utarbetats av Handikappinstitutet. Programförslaget bereds nu i

regeringskansliet.

 Regeringens strategi innefattar ambitionen att göra först och främst rege-

ringskansliets publikationer och lokaler tillgängliga. Åtgärder har redan gjorts

för att öka antalet tillgängliga publikationer, skrifter m.m. från

regeringskansliet. Regeringen verkar för att myndigheter, landsting och kommuner

skall vidta liknande åtgärder inom sina ansvarsområden.

 Tillgången till vård och omsorg är särskilt viktig för personer med funk-

tionshinder och deras anhöriga. I vissa situationer kan den vara ett livs-

villkor. Regeringen har i 1997 års ekonomiska vårproposition föreslagit att

kommuner och landsting skall tillföras 4 miljarder kronor år 1997 och 8

miljarder kronor år 1998 och framåt. Regeringens avsikt med detta

resurstillskott är att antalet sysselsatta inom den kommunala sektorn skall

kunna öka och att det kommer vården, omsorgen och skolan till godo.

 Regeringen har i en proposition till riksdagen under våren 1997 föreslagit

vissa ändringar i socialtjänstlagen. Ändringarna syftar bl.a. till att

underlätta för personer med ett varaktigt behov av omfattande vård och omsorg

att flytta till en annan kommun. Regeringen föreslår även en ny bestämmelse som

anger att närstående som vårdar långvarigt sjuka, äldre och funktionshindrade

bör få stöd och avlösning av socialtjänsten.

 Utbildning och kunskap måste alltid stå i centrum när ett samhälle formas och

utvecklas. Alla behöver lära sig mer och få del av kunskapssamhällets

utveckling. Barn, ungdomar och vuxna måste få samma möjligheter och

förutsättningar till lärande. Det innebär att skolan måste ha både beredskap och

förutsättningar att ge särskilt stöd till de elever som behöver det. Regeringen

anser att det är av stor betydelse att elever med funktionshinder får en

utbildning som kvalitetsmässigt och i övrigt är likvärdig med den som övriga

elever får.

 Det finns risk för att personer med funktionshinder trängs undan i det rådande

svåra arbetsmarknadsläget. Det finns också tecken som tyder på att arbetsgivare

mer ser till funktionshindret än till den sökandes kvalifikationer. Många har

därför hävdat att det behövs en lagstiftning som förbjuder diskriminering i

arbetslivet av personer med funktionshinder.

 Arbetet med att öka funktionshindrade personers tillgång till kultur och

information skall fortsätta. Regeringen har givit Statens kulturråd i uppdrag

att utarbeta ett handlingsprogram för att främja funktionshindrade personers

möjligheter att delta i kulturlivet.

3 Tillgänglighet i vardagsmiljön

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Bostadsförsörjningen och tillgängligheten i vardagsmiljön|

|för personer med funktionshinder bör förbättras. |

| Det är regeringens avsikt att uppdra åt Boverket att|

|samordna arbetet med att utforma ett program för|

|generellt ökad tillgänglighet i kommunerna. Arbetet bör|

|utformas som ett pilotprojekt, där kommuner inbjuds|

|att medverka. Programmet skall bygga på bl.a. handi-|

|kapporganisationernas kunskap och erfarenheter.|

|Boverket bör arbeta med programmet i samråd med|

|Handikappinstitutet, handikapporganisationer och|

|andra berörda. |

| Regeringen avser vidare ge Boverket i uppdrag att|

|undersöka vad kommunerna m.fl. fastighetsägare nu gör för|

|att begränsa de hinder för framkomlighet som finns i|

|publika lokaler och på allmänna platser och vad som|

|planeras för att förbättra tillgängligheten. |

-------------------------------------------------------

 Tillgänglighet i miljö, byggnader och bostäder är en viktig förutsättning för

att personer med funktionshinder skall kunna leva ett självständigt och

oberoende liv och kunna delta i samhällslivet. Bestämmelser om bostäders och

miljöers tillgänglighet finns i plan- och byggstiftningen.

Plan- och byggutredningen

De undersökningar som gjorts av Plan- och byggutredningen visar, att det

befintliga byggnadsbeståndet ofta uppvisar brister. Nya byggnader uppfyller

däremot i huvudsak de tillgänglighetskrav som kan ställas. Men även i dessa är

det tyvärr vanligt att det finns brister i detaljutformningen. Det finns också

brister i gatumiljö och publika lokaler.

 Regeringen uttalade i propositionen (1994/95:230) Kommunal översiktsplanering

enligt plan- och bygglagen m.m. bland annat att arbetet med att förbättra

tillgängligheten måste ske i hela plan- och byggprocessen - från den

översiktliga planeringen, via detaljplanering till bygglov, samråd och

kontrollplan. Regeringen pekade också på socialtjänstens ansvar i denna process,

från det strukturinriktade översiktliga planeringsarbetet till den individuella

bostadsanpassningen. Enligt regeringens uppfattning fanns det behov av att öka

kunskapen inom byggsektorn och hos andra aktörer som medverkar i utformningen av

bebyggelsemiljön om funktionshindrade personers behov och hur dessa skall

tillgodoses.

 Resultatet av den analys av tillgängligheten som Plan- och byggutredningen lät

utföra visar att bristande tillgänglighet ofta beror på olämpligt utformade

detaljer i bygget som t.ex. fel placerade toaletter och dörröppnare liksom

förekomst av svårforcerade trösklar. I den yttre miljön kan det röra sig om

trottoarkanter, som inte är avfasade, fel färgsättning och belysning eller

otydlig skyltning. Om sådana brister rättades till skulle tillgängligheten för

personer med rörelsehinder och nedsatt orienteringsförmåga bli betydligt bättre.

Utredningen föreslog därför att det skulle införas krav på att sådana hinder för

tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och

orienteringsförmåga som är enkla att åtgärda skall vara åtgärdade före år 2000 i

befintliga publika lokaler och på befintliga allmänna platser. Regeringen tog i

nämnda proposition inte ställning till Plan- och byggutredningens förslag i

denna del.

 Boverket har därefter på regeringens uppdrag närmare analyserat konsekvenserna

av Plan- och byggutredningens förslag vad gäller insatser för att förbättra

tillgängligheten på allmänna platser och i befintliga publika lokaler.

Resultatet har presenterats i en rapport från Boverket (1996:8) med titeln

Tillgängligheten i den offentliga miljön. Av rapporten framgår att ett

genomförande av Plan- och byggutredningens förslag skulle innebära betydande

kostnader framför allt för den kommunala sektorn.

 Boverket föreslår där bl.a. att det görs en inventering av de hinder för

framkomlighet som finns i publika lokaler och på allmänna platser. Denna

inventering bör därefter följas av en kartläggning av de åtgärder som skulle

behövas för att få dessa platser tillgängliga och användbara för personer med

nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga. En sådan inventering bör kunna ligga

till grund för kommunernas arbete med att förbättra tillgängligheten.

Den bostadspolitiska utredningen

Den bostadspolitiska utredningen tog också upp behovet av att öka till-

gängligheten. I sitt betänkande (SOU 1996:156) Bostadspolitik 2000 - från

produktions- till boendepolitik (SOU 1996: 156) påpekar kommittén att det finns

brister i bostäders tillgänglighet för personer med funktionshinder. Kommittén

menar också att kunskapen hos beslutsfattare, arkitekter, byggherrar m.fl. är

otillräcklig när det gäller tillgänglighetsfrågor och föreslår särskilda

satsningar för att öka kunskaperna och informationen om dessa.

Handikappombudsmannen

Handikappombudsmannen framhåller också i sin rapport till regeringen år 1996 att

det fortfarande återstår mycket arbete för att anpassa fysiska miljöer och

kommunal verksamhet till funktionshindrade personers behov. Det framgår bl.a. av

den enkät som Handikappombudsmannen gjorde under hösten 1996 till landets

kommuner. Stora brister i tillgängligheten finns i alla kommuner. Det gäller

t.ex. tillgänglighet till information, skolor, bibliotek och

sammanträdeslokaler. Det saknas också viktiga inslag i kommuners policy och

planering; drygt hälften saknar handikappolitiskt program. Sambandet mellan bra

tillgänglighet och förekomsten av kommunala handikappolitiska program är

tydligt. Kommuner som har en plan för hur funktionshindrade personer skall bli

jämlika och delaktiga i samhällslivet har också en generellt sett bättre

tillgänglighet än kommuner som saknar sådana program.

 Enligt regeringens bedömning bör flera av de åtgärder som vidtagits medföra

att bostadsbeståndet och den omgivande miljön successivt förbättras och

tillgängligheten ökar. Men detta är inte tillräckligt.

Tillgänglighetsprogram

Kunskapen och kompetensen hos byggherrar, kommuner och andra aktörer om hur

bostäder, närmiljöer, publika lokaler, terminaler, hållplatser och annat i

anslutning till dessa bör vara utformade för att kunna användas av personer med

funktionshinder måste också bli bättre. Detta kräver särskilda insatser.

 Ett utvecklingsarbete bör därför påbörjas i några kommuner. Arbetet bör bl.a.

inriktas på att finna metoder för att tillvarata handikapporganisationernas

kunskaper om vad som krävs för att förbättra tillgängligheten på olika områden,

hur detta skall göras och formerna för ett sådant arbete.

 Utvecklingsarbetet bör utformas som ett pilotprojekt, där kommuner inbjuds att

delta och utforma program i samarbete med handikapporganisationerna på orten,

berörda myndigheter och andra intressenter. Goda exempel på hur man på ett

kostnadseffektivt sätt kan förbättra tillgängligheten i den offentliga miljön, i

publika lokaler m.m. bör redovisas. Exempel på hur tillgängligheten till olika

kommunala verksamheter och förvaltningar kan förbättras skall också redovisas -

t.ex. tillgängligheten till kultur- och fritidsaktiviteter, föreningsverksamhet

och information.

 En del av tillgänglighetsprogrammet bör inriktas på att hitta former för en

integrerad anpassning av trafiksystem och bebyggelse. Syftet bör vara att få

till stånd ett fungerande nätverk i kommunerna där varje del av resandet som en

person med funktionshinder gör är anpassad från hemmet över hållplats och

färdmedel fram till och in i den byggnad/evenemang resan avser. Detta kräver ett

väl utvecklat samarbete mellan olika myndigheter och andra berörda.

 Insatser bör göras för att öka informationen till handikapporganisationernas

medlemmar, kommuner, byggbransch, arkitekter och andra som arbetar med plan- och

byggfrågor om vilka brister i tillgängligheten som finns och hur dessa kan

undvikas och avhjälpas.

 Boverket har bl.a. till uppgift att samordna tillämpningen av plan- och

bygglagstiftningen och utarbeta föreskrifter på byggområdet. Verket svarar också

för frågor som rör bostäder och boendemiljö för särskilda grupper på

bostadsmarknaden, t.ex. äldre och personer med funktionshinder. I detta arbete

ingår även tillgänglighetsfrågorna. Regeringen anser därför att Boverket är den

myndighet som bör få i uppgift att samordna arbetet med ett

tillgänglighetsprogram. Som ett led i detta arbete avser regeringen inom kort

att ge Boverket i uppdrag att undersöka vad kommunerna och andra fastighetsägare

gör för att begränsa de hinder som finns för tillgänglighet i publika lokaler

och på allmänna platser och vad som planeras för att förbättra tillgängligheten

och användbarheten.

 Handikappinstitutet skall enligt sina stadgar arbeta för att förbättra

livskvaliteten för människor med funktionshinder genom bra hjälpmedel och ökad

tillgänglighet i samhället. Institutet har en samlad tvärsektoriell kompetens

inom tillgänglighetsområdet. Handikappinstitutets kompetens bör därför tas

tillvara när programmet utarbetas.

 Programmet bör omfatta en period av tre år. Regeringen planerar att avsätta

särskilda medel ur Allmänna arvsfonden för den del av programmet som avser

medverkan av handikapporganisationerna.

 3

4 Tillgänglighet inom trafikområdet

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Transportsystemet skall kunna utnyttjas av alla|

|medborgare. Den kollektiva trafiken skall i ökande|

|grad göras tillgänglig för personer med funktionshinder.|

|I de fall där resenärens behov kräver det skall anpassa-|

|de transportmöjligheter, t.ex. färdtjänst, erbjudas. En|

|anpassning av kollektivtrafiken till olika|

|funktionshinder bidrar till att göra den mer tillgäng-|

|lig och attraktiv för de flesta i samhället. |

| Ökad tillgänglighet kräver också att olika|

|transportformer och transportmedel samordnas. Det|

|gäller inte minst färdtjänst, riksfärdtjänst och den|

|lokala och regionala kollektivtrafiken. Regeringen|

|lägger därför i dag fram propositionen (1996/97:115) Mer|

|tillgänglig kollektivtrafik, som behandlar just denna|

|samordning och en mer tillgänglig lokal och regional|

|kollektivtrafik. För att stimulera och stödja|

|utvecklingen planeras cirka 1,5 miljarder kronor|

|fördelade på 5 år , som en planeringsutgångspunkt, att|

|avsättas för bidrag till trafikhuvudmän för åtgärder som|

|ökar tillgängligheten till kollektivtrafiken för|

|funktionshindrade resenärer. |

| Utöver denna satsning är det viktigt att arbetet med|

|att inventera och åtgärda återstående problem i|

|trafiksystemen och trafikmiljön fortsätter. Det under|

|senare tid intensifierade samarbetet mellan|

|trafikverk, trafikhuvudmän, kommuner och|

|handikapporganisationer har stor betydelse för|

|utvecklingen mot ett tillgängligt transportsystem -|

|ett transportsystem för alla. |

-------------------------------------------------------

 Ungefär en miljon människor i landet bedöms ha svårt att förflytta sig på

grund av funktionshinder. För dem är kommunikationernas utformning av avgörande

betydelse för möjligheterna att delta i olika samhällsaktiviteter.

 De flesta resor som görs av personer med funktionshinder sker med

specialfordon eller privat med bil. Huvuddelen av sjukresorna sker också på

detta sätt. De studier som bl.a. Samreseutredningen (SOU 1995:70) gjort visar

emellertid att äldre och funktionshindrade personer har goda möjligheter att

använda kollektiva färdmedel, förutsatt att de bättre anpassas till deras behov.

Detta har också visat sig på de orter där särskilda servicelinjer i

kollektivtrafiken har införts.

 Inom transportområdet finns det numera ett antal lagar, förordningar och

föreskrifter med syfte att underlätta resmöjligheterna för personer med

funktionshinder. Detta regelverk täcker i princip den offentligt finansierade

delen av transportsystemet. Det gäller den lokala och regionala

kollektivtrafiken, färdtjänsten och riksfärdtjänsten, utformningen av

färdmedel/fordon, terminaler samt stöd till inköp och ombyggnad av personbilar

till funktionshindrade förares behov.

Vägverkets roll

 Ökad tillgänglighet i trafiksystemet kräver att de olika transportformerna och

transportmedlen samordnas på ett bättre sätt än vad som görs idag. I arbetet med

att åstadkomma detta spelar Vägverket en central roll. Sedan år 1993 har

Vägverket ett utökat ansvar för handikappfrågorna inom trafiksektorn. Inom sitt

eget område har Vägverket ansvar för att underlätta funktionshindrades resor på

vägtrafikens område, svara för anpassningen av kollektivtrafik på väg samt

anpassning av hållplatser och terminaler. Vägverket har dessutom ett

sektorsövergripande ansvar, som innebär att man skall verka för att anpassningen

av kollektiva färdmedel samordnas mellan olika trafikslag, initiera, planera och

följa upp anpassningen samt tillsammans med övriga trafikverk utfärda nödvändiga

föreskrifter.

 Vägverkets arbete på området har successivt intensifierats. En policy, som

bygger på FN:s standardregler har utarbetats. Den innebär bl.a. att

funktionshindrades behov skall vägas in vid alla beslut som rör väghållning,

vägtrafikmiljö och vägtrafikfordon.

 Det övergripande sektorsansvaret för handikappanpassning av all

kollektivtrafik kräver samordning över trafikslagsgränserna. Vägverket har

därför bildat en samordningsgrupp med representanter för Banverket, Boverket,

Luftfartsverket, SJ och Sjöfartsverket. Verket har dessutom organiserat

regionala råd för handikappfrågor i sina sju regioner. Här deltar

handikapporganisationer, kommunförbund och trafikhuvudmän i arbetet. Råden tar

fram åtgärdsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken och

trafikmiljön.

 Som statens företrädare för kollektivtrafik på väg har Vägverket startat ett

arbete med att ta fram ett nationellt kollektivtrafikprogram. I detta ges ökad

tillgänglighet för funktionshindrade en viktig roll. Avtal har också tecknats

med Svenska Lokaltrafikföreningen (SLTF), som rekommenderar trafikhuvudmännen i

länen att ta fram program för en stegvis anpassning av fordon och trafikmiljöer

till funktionshindrades behov. Vägverket arbetar nu också med en översyn av

gällande regelverk för statsbidrag till vissa investeringar i regional

kollektivtrafik. Det nya regelverket kommer i större utsträckning än det

nuvarande att beakta och beskriva kraven på handikappanpassning. En översyn görs

även av gällande föreskrifter för handikappanpassning av de fordon som används i

kollektivtrafiken.

 Kunskapsuppbyggnaden på handikappområdet stimuleras genom stöd till olika

forsknings- och utvecklingsprojekt, utbildning och informationsspridning.

 Även om Vägverket har en viss särställning i arbetet med att få till stånd ett

mer tillgängligt trafiksystem så har även övriga trafikverk ökat insatserna för

att åstadkomma en bättre handikappanpassning på sina ansvarsområden. Flera av

verken har organiserat egna samverkansgrupper med handikapporganisationer och

andra aktörer på sina respektive områden. Man har inventerat problem och möjliga

åtgärder med avseende på infrastruktur, färdmedel och service av olika slag. Det

är viktigt att arbetet för en ökad tillgänglighet utvecklas och drivs med kraft

såväl inom verkens respektive ansvarsområden som i samarbetet dem emellan och

med övriga intressenter på området. Det är angeläget att verken utarbetar

strategier för en successiv handikappanpassning på sina ansvarsområden. Sådana

strategier är ett nödvändigt underlag för att kunna åstadkomma en

handikappstrategi för hela transportområdet.

 Det är emellertid inte tillräckligt med strategier på den nationella nivån.

Den lokala nivån är minst lika viktig, framför allt när det gäller konkreta

åtgärder i trafikmiljön. Med utgångspunkt från resenären är det lätt att inse

att hela resekedjan måste vara anpassad till den funktionshindrades behov för

att resan skall vara möjlig att genomföra. Detta ställer krav, inte bara på

färdmedlens utformning och samordningen mellan olika trafiksystem, utan också på

den omgivande trafikmiljön. Här är kommunernas medverkan och aktiva insatser en

nödvändig förutsättning för att man skall kunna nå målet om ökad tillgänglighet.

 En viktig roll spelar också trafikhuvudmännen, som ansvarar för den lokala och

regionala kollektivtrafiken i länen. Trafikhuvudmännens insatser för att

förbättra kollektivtrafikens tillgänglighet påverkar starkt kommunernas

kostnader för färdtjänsten. Kommuner och landsting har även ansvaret för

skolskjutsar och sjukresor, vilkas kostnader också i hög grad påverkas av

kollektivtrafikens tillgänglighet och av samordningen mellan olika resor. En

bättre samordning mellan olika former av samhällsbetalda resor och den allmänna

kollektivtrafiken kan, enligt regeringens mening, ge ökad effektivitet och

minskade kostnader.

Propositionen Mer tillgänglig kollektivtrafik

Regeringen lägger nu också fram en proposition om ökad tillgänglighet i den

lokala och regionala kollektivtrafiken. Propositionen (1996/97) Mer tillgänglig

kollektivtrafik grundar sig delvis på Samreseutredningens förslag i betänkandet

(SOU 1995:70) Allmänna kommunikationer - för alla? och på en departementsprome-

moria (Ds 1996:69) som tagits fram inom Kommunikationsdepartementet.

Inriktningen är att en samordning skall ske av färdtjänst, riksfärdtjänst och

den lokala/regionala kollektivtrafiken.

 En ny lag om färdtjänst ersätter socialtjänstlagens (1980:620) nuvarande

bestämmelser om färdtjänst. Färdtjänst skall i första hand betraktas som en

transportform i stället för en form av bistånd. Varje kommun ansvarar för att

färdtjänst anordnas i kommunen och, om det finns särskilda skäl, mellan kommunen

och annan kommun.

 Om kommunen, landstinget och trafikhuvudmannen i länet är överens kan ansvaret

för färdtjänst och riksfärdtjänst överlåtas till trafikhuvudmannen. Genom att

erbjuda möjligheten att beslut om färdtjänst, riksfärdtjänst och ordinarie

kollektivtrafik kan fattas i samma organ, skapas ett ekonomiskt incitament för

bättre samordning av resorna och för ökad tillgänglighet för funktionshindrade i

kollektivtrafiken.

 Regeringen bedömer att det arbete som nu pågår kommer att förbättra

tillgängligheten inom trafikområdet. Möjligheterna för funktionshindrade

personer att kunna utnyttja kollektivtrafiksystemet behöver emellertid

ytterligare förbättras. Det är t.ex. väsentligt att åtgärder vidtas så att hela

resekedjan fungerar från dörr till dörr. Detta ställer krav på samverkan över

sektorsgränserna.

 För att påskynda denna utveckling avser regeringen att ställa särskilda

statliga stimulansmedel till trafikhuvudmännens förfogande. En plane-

ringsutgångspunkt är därvid att en medelsram på 1,5 miljarder kronor avsätts för

åtgärder för ökad tillgänglighet för funktionshindrade. Ramen disponeras under

perioden 1998 - 2002. Statsbidrag skall kunna ges med 50 procent av kostnaderna.

Om det finns särskilda skäl skall bidrag kunna ges med 75 procent. En del av

dessa medel bör även kunna disponeras för åtgärder i gatumiljön. Statsbidraget

får användas för att förbättra tillgängligheten inte bara i

kollektivtrafikfordonen utan också i terminaler, hållplatsanläggningar samt den

fysiska miljön runt dessa. Bidraget får också användas för investeringar i olika

slag av informationsanläggningar för meddelande av resemöjligheter och annan

information som underlättar funktionshindrades resor.

 Handikapporganisationerna skall ha ett stort inflytande i detta utveck-

lingsarbete. Särskilda medel ur Allmänna arvsfonden kommer att avsättas för den

del som avser medverkan av handikapporganisationerna.

Forskning och utveckling

För utvecklingen på lång och medellång sikt är det också nödvändigt med en viss

forsknings-, utvecklings- och demonstrationsverksamhet (FUD).

Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har under många år haft särskilda FUD-

medel till sitt förfogande att använda på kollektivtrafikens område. Under de

senaste åren har ca 15 miljoner kronor per år satsats på FUD på detta område.

Efter förslag i budgetpropositionen för år 1997 disponerar KFB ett ramanslag på

30 miljoner kronor per år som under budgetåren 1997-1999 får användas till

större forsknings-, utvecklings- eller demonstrationsprojekt avseende

kollektivtrafik och samhällsbetalda resor. Under medverkan av bl.a.

handikapporganisationerna utarbetas ett forskningsprogram för FUD-verksamheten

de närmaste åren. Tillsammans med de 1,5 miljarder kronor till investeringar i

en mer tillgänglig kollektivtrafik, som regeringen planerar att ställa till

förfogande under den närmaste femårsperioden kommer detta att utgöra en

stimulans till att prova och utvärdera nya lösningar till gagn för en snabbare

utveckling på området.

 4

5 Tillgång till teletjänster

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Riktlinjer för forskning och utveckling samt|

|standardisering inom området telekommunikation och|

|handikapp har fastställts av riksdagen i enlighet med|

|regeringens proposition (1995/96:86, bet. 1995/96:|

|TU9) om funktionshindrades tillgång till teletjänster.|

| Funktionshindrade personers behov av|

|telekommunikationer skall liksom i dag tillgodoses|

|genom statlig upphandling, genom tillståndsvillkor|

|samt genom fortsatt stöd till forskningsinsatser. |

-------------------------------------------------------

Forskning och utveckling

Genom de åtgärder, som föreskrivs i telelagen (1993:597) och som i huvudsak

finansieras över statsbudgeten, tillgodoses i dag funktionshindrade personers

behov av teletjänster. I samband med bolagiseringen av Televerket uppkom bl.a.

frågan om hur forsknings- och utvecklingsarbetet rörande funktionshindrade

personers behov inom telekommunikationsområdet skulle bedrivas och redovisas

fortsättningsvis. Behovet av att utreda frågan om standardisering av

teletjänster och utrustning för funktionshindrade personer uppmärksammades

också.

 Regeringen betonade i propositionen (1995/96:86) Funktionshindrades tillgång

till teletjänster vikten av att säkra funktionshindrades tillgång till anpassade

kommunikationer för att förbättra möjligheterna till delaktighet, jämlikhet och

självständighet. Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har ansvaret för

forskning och utveckling rörande funktionshindrades tillgång till

telekommunikationer. Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) är ansvarigt

för den övergripande forskningen inom telekommunikationsområdet som har

industripolitisk inriktning.

 KFB och NUTEK arbetar för att skapa förutsättningar och utvecklingsmiljöer med

positiv inverkan på teleteknisk forskning, utveckling och framtagning av

produkter och tjänster till stöd för personer med funktionshinder. En

samordningsgrupp som KFB och NUTEK tillsammans inrättat arbetar för att stärka

forskning och utveckling inom området telekommunikationer och handikapp.

Samordningsgruppen rapporterar fortlöpande om hur utvecklingen av nya

teletjänster och terminaler för funktionshindrade fortskrider och ger regeringen

underlag för beslut om nya tjänster inom telekommunikationsområdet.

 Regeringen anser att samordningsgruppen kan spela en viktig roll i

ansträngningarna att förstärka forsknings- och utvecklingsarbetet inom området

telekommunikation och handikapp.

 5

Standardisering

På uppdrag av regeringen har Post- och telestyrelsen utrett behovet av att

standardisera telekommunikationstjänster inom handikappområdet. Uppdraget finns

redovisat i rapporten Nuvarande och kommande standardiseringsbehov inom

telekommunikationsområdet för funktionshindrade. Post- och telestyrelsen

föreslog bl.a. att en projektgrupp inom den s.k. Informationstekniska

Standardiseringen borde inrättas för arbetet med frivilliga standarder inom

området telekommunikation och handikapp.

 En särskild standardiseringsgrupp med uppgift att öka medvetenheten och

kunskapen om funktionshindrades behov av standardisering av teletjänster och

terminaler har därefter inrättats. Gruppens uppgift är att säkra att

handikappaspekterna beaktas i det nationella och internationella

standardiseringsarbetet.

 Regeringen föreslog i nämnda proposition om funktionshindrades tillgång till

teletjänster att en samlad utvärdering av telekommunikationsområdet med

inriktning mot funktionshindrade personers behov skall göras inom tre år. En

sådan utvärdering skall omfatta såväl forsknings- och utvecklingsarbetet som

standardiseringsarbetet.

Ansvars- och finansieringsprincipen

Frågan om huruvida den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen borde gälla för

funktionshindrade personers tillgång till teletjänster togs upp redan av

Handikapputredningen. Inom teleområdet skulle principen i detta hänseende

innebära att kostnaderna för att tillhandahålla tjänster anpassade till personer

med funktionshinder skulle beräknas och sedan fördelas rättvist mellan

operatörerna och deras abonnenter.

 Regeringen tog inte ställning till frågan i propositionen (1995/96:86)

Funktionshindrades tillgång till teletjänster utan avsåg att återkomma i samband

med översynen av telelagen.

 Regeringen har i propositionen Översyn av telelagen m.m. som överlämnades till

riksdagen den 12 mars 1997 föreslagit att funktionshindrade personers behov av

goda telekommunikationer liksom i dag skall tillgodoses genom statlig

upphandling, genom tillståndsvillkor och genom fortsatt stöd till

forskningsinsatser. Bakgrunden till ställningstagandet är att flera skäl har

kunnat framföras mot ett införande av ansvars- och finansieringsprincipen på

teleområdet. Ett system där operatörernas kostnader för att tillhandahålla

tjänster anpassade för personer med funktionshinder skall beräknas och där

kostnaderna sedan skall fördelas rättvist mellan operatörerna och deras

abonnenter innebär att en kontrollapparat måste inrättas. Det kan också bli

problem att avgränsa tjänsterna så att de personer som verkligen behöver dem

också får dem. Antingen måste en tillsynsmyndighet i detalj föreskriva vilka

funktionshinder som skall anses motivera ett kostnadsfritt eller

kostnadsreducerat tillhandahållande eller så ikläder sig operatören en

myndighetsroll genom att själv bestämma vilka personer som skall få tjänster

kostnadsfritt eller till reducerat pris.

 I nämnda proposition framhålls också de problem som uppstår om krav på ett

allmänt tillhandahållande av tjänster knyts till en viss teknik. En

samhällsstyrning av tekniken kan leda till felbedömningar och risker för stora

felinvesteringar. Dessa problem gör sig också gällande om ansvars- och

finansieringsprincipen skulle införas. Europeiska kommissionen har i sitt

dokument om samhällsomfattande tjänster (KOM (96) 73) angett att finansieringen

av funktionshindrade personers behov av goda telekommunikationer i första hand

bör vara en socialpolitisk fråga för respektive medlemsstat. Mot bakgrund av

detta har regeringen ansett att upphandling har visat sig vara ett bra sätt att

hålla kostnaderna nere och att ett upphandlingsförfarandet bör tillämpas även i

fortsättningen.

 Riksdagens trafikutskott framhåller i betänkandet (1996/97:TU5) Översyn av

telelagen m.m. bl.a. följande:

 "Utskottet delar den uppfattning som kommer till uttryck i de aktuella

 motionerna om att den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen har många

 fördelar vid uppbyggnaden av ett samhälle som är anpassat för alla.

 Riksdagen har också tidigare lagt fast att denna princip bör ligga till

 grund för anpassningen av bl.a. trafiksystemet till funktionshindrade

 personers behov. Därmed minskar behovet av särlösningar som ofta är

 väsentligt dyrare.

 ......

 Utskottet vill vidare erinra om att den nuvarande ordningen hittills i

 huvudsak har fungerat väl för att tillgodose funktionshindrade personers

 behov. Utskottet har därmed ingen erinran mot att ett upphandlingsför-

 farande även fortsättningsvis tillämpas för att tillförsäkra funktions-

 hindrade personer tillgång till effektiva telekommunikationer."

Riksdagens revisorer har i sin rapport (1995/96:RR 10) angående uppföljning av

post- och telepolitiska mål föreslagit att upphandlingsansvaret för tjänster av

icke-kommersiell karaktär borde koncentreras till en myndighet. En samordning

har skett så att Post- och telestyrelsen (PTS) får ett helhetsansvar för

upphandlingen av de teletjänster som personer med funktionshinder behöver.

Anslaget för funktionshindrades behov på post- och telesidan har i

budgetpropositionen för år 1997 (prop. 1996/97:1, utg.omr.22, bet. 1996/97:TU1,

rskr. 1996/97:115) utformats så att PTS friare kan prioritera mellan olika post-

och teletjänster. Medel som tidigare varit öronmärkta för t.ex. postområdet

skall således kunna användas för upphandling av tjänster på teleområdet och vice

versa. Myndigheten skall år från år kunna prioritera viktiga delområden.

 PTS skall i enlighet med Riksdagens revisorers förslag fr.o.m. den 1 januari

1997 upphandla förmedlingen av texttelefoni, vilken Socialstyrelsen tidigare

ansvarade för. Fr.o.m. den 1 januari 1997 kan PTS även upphandla nya typer av

tjänster för funktionshindrade personer efter behovsprövning och inom ramen för

anslaget. Under år 1997 kommer PTS att påbörja en försöksverksamhet med

nationell förmedlingstjänst för bildtelefoni. Tjänsten omfattar förmedling och

samtalstolkning. PTS upphandlar också nummerupplysningstjänst, fri

sjukvårdsupplysning för texttelefonanvändare samt som tidigare nämnts förmedling

av texttelefoner. Handikappinstitutet biträder sedan 1994 PTS i dessa frågor.

6 IT-program för äldre och för personer med

funktionshinder

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Ett program för att främja funktionshindrade och äldre|

|personers användning av informationsteknik (IT) har på|

|regeringens uppdrag utarbetats av|

|Handikappinstitutet. Förslaget bereds nu i regerings-|

| |

|kansliet. |

-------------------------------------------------------

 Regeringen framhöll i propositionen ( 1995/96: 125) Åtgärder för att bredda

och utveckla användningen av informationsteknik (prop. 1995/96:125) betydelsen

av att informationstekniken görs tillgänglig och användbar för funktionshindrade

och äldre personer. Rätt använd kan IT skapa helt nya förutsättningar för att

uppnå de handikappolitiska målen om delaktighet och jämlikhet. Den kan vara ett

effektivt instrument för att göra miljöer och verksamheter tillgängliga, vilket

i sin tur leder till ett aktivare och självständigare liv och mindre beroende av

andra. Om kraven på tillgänglighet och användbarhet inte tillgodoses finns å

andra sidan en uppenbar risk för att klyftorna i samhället ökar och människors

livskvalitet försämras. En sådan negativ utveckling måste förhindras. Att göra

den nya tekniken tillgänglig för så många som möjligt är därför en central

demokratifråga.

 Redan i dag används IT för att skapa nya förutsättningar på olika områden för

personer med funktionshinder. Dövblinda kan med hjälp av informationsteknik få

social gemenskap och nå ökad tillgång till information. Svårt rörelsehindrade

personer kan styra datorer och får därmed tillgång till redskap som i mycket hög

grad underlättar deras dagliga liv och medför mindre beroende av andra insatser

som t.ex. personlig assistans. Det finns många exempel på att rörelsehindrade

barn och barn med autism eller DAMP utvecklas positivt med hjälp av datorlek.

Döva kan kommunicera på teckenspråk med hjälp av bildtelefoni. Genom IT kan det

abstrakta och svårförståeliga beskrivas och förklaras på ett mer konkret sätt,

vilket utvecklingsstörda har stor glädje och nytta av. Personer med dyslexi kan

använda datorstöd för att läsa och skriva.

 Mot den bakgrunden aviserade regeringen i nämnda proposition att

förutsättningarna att genomföra ett särskilt IT-program med inriktning på

funktionshindrade och äldre skulle prövas.

 För att få tillräckligt underlag i frågan uppdrog regeringen den 29 augusti

1996 åt Handikappinstitutet att utarbeta ett IT-program för äldre och

funktionshindrade personer. I uppdraget ingår att samråda med berörda

myndigheter och organisationer både vad gäller att utarbeta programmet och att

föreslå finansiering av det. En redovisning av uppdraget har nyligen lämnats och

bereds nu i regeringskansliet.

7 Ett tillgängligt regeringskansli

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|En utvärdering av tillämpningen av regeringens|

|riktlinjer när det gäller funktionshindrade personers|

|tillgång till regeringskansliets publikationer skall|

|göras senast år 1999. Det ankommer på regeringskansliets|

|informationscentral att bevaka att riktlinjerna följs.|

| En inventering av den fysiska tillgängligheten inom|

|regeringskansliet bör genomföras samt förslag|

|presenteras till åtgärder som kan bidra till att|

|avhjälpa eventuella brister. |

-------------------------------------------------------

7.1 Tillgängliga publikationer

Enligt tryckfrihetsförordningen har varje medborgare rätt att få ta del av

allmänna handlingar och frihet att ta del av upplysningar och annan information.

Det är ett viktigt inslag i demokratin. Rättigheterna gäller alla medborgare

vilket innebär att ingen får utestängas från informationsrätten.

 FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning

delaktighet och jämlikhet innehåller bl.a. regler om tillgång till information

och att informationen bör ges i sådana former som gör den tillgänglig för

personer med funktionsnedsättning. Handikappombudsmannen har med utgångspunkt i

FN:s standardregler undersökt hur tillgänglig informationen är vid statliga

myndigheter och i kommunerna. Undersökningarna visar att många personer med

funktionshinder har svårt att utnyttja informationsrätten. Skriftligt material

finns sällan i en form så att den kan läsas av t.ex. synskadade, dövblinda eller

utvecklingsstörda personer.

 Regeringen har vid olika tillfällen pekat på vikten av att information görs

tillgänglig.

 Inom regeringskansliet och i kommittéerna utarbetas årligen ett stort antal

kommittédirektiv, betänkanden, lagar, förordningar och andra liknande

publikationer. Propositioner och regeringens skrivelser till riksdagen ingår

dock i riksdagstrycket och därmed i riksdagens ansvarsområde. Det är, enligt

regeringens uppfattning, viktigt, inte minst från demokratisk utgångspunkt, att

se till att alla medborgare - oberoende av om de har någon form av

funktionshinder - kan ta del av sådana publikationer.

 Regeringen har därför låtit en arbetsgrupp inom regeringskansliet arbeta fram

ett förslag till i vilka former direktiv, betänkanden, lagar och andra liknande

skrifter som produceras inom regeringskansliet kan göras tillgängliga för

personer med funktionshinder.

Uppdraget redovisades i december 1995 i promemorian (Ds 1995:80) med titeln

Samhällsinformation för alla - Regeringskansliets publikationer och deras

tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning.

 Som ett resultat av förslaget har nu en lässtation ställts i ordning inom

regeringskansliet, där funktionshindrade personer kan få hjälp med att ta del av

regeringskansliets skrifter via dator. Vidare har riktlinjerna för publicering

och distribution av regeringskansliets trycksaker kompletterats med ett tillägg.

Av detta framgår bl.a. att respektive departement har ansvaret för att bedöma

vilka skrifter som skall framställas i tillgänglig form för personer med olika

funktionshinder. Utgångspunkten är att alla skrifter om funktionshinder, med

handikappolitisk inriktning eller om viktiga frågor skall läsas in på kassett

och skrivas om till lättläst version. De skall också finnas på datadiskett.

Andra skrifter skall läsas in på kassett och skrivas om till lättläst version

när någon ber om det.

 I vissa fall görs sammanfattningen tillgänglig.

 Regeringen anser att dessa åtgärder förbättrar möjligheterna för personer med

funktionshinder att få del av regeringskansliets publikationer m.m. Regeringen

avser också att följa upp de nya riktlinjerna och utvärdera dem senast år 1999.

Regeringen verkar för att myndigheter, kommuner och landsting skall följa efter

så att också deras handlingar och skrifter skall kunna anpassas till

funktionshindrade personers olika behov.

7.2 Tillgängliga lokaler m.m.

Lokalernas tillgänglighet är av avgörande betydelse för att funktionshindrade

personer skall kunna besöka regeringskansliets byggnader. Personer med

funktionshinder måste också kunna anställas vid regeringskansliet och inte

uteslutas från sådant arbete p.g.a. lokalernas utformning.

 Regeringen avser därför att ta initiativ till en inventering av den fysiska

tillgängligheten inom regeringskansliet. Förslag bör också presenteras för att

avhjälpa eventuella brister.

 6

8 Vård och omsorg

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|När det gäller vård och omsorg om personer med|

|funktionshinder har regeringen nyligen föreslagit|

|eller avser att föreslå riksdagen att vidta sådana|

|förändringar som syftar till att stärka funktions-|

|hindrades situation och underlätta för kommunerna att|

|ge den service och det stöd de behöver. Det innebär|

|bl.a. att regeringen i den ekonomiska vårpropositionen|

|föreslagit ett resurstillskott till den kommunala sek-|

|torn och avser att återkomma med förslag om utjämning av|

|kostnadsskillnader mellan kommunerna för verksamhet|

|enligt lagen om stöd och service till vissa|

|funktionshindrade (LSS) |

| Vissa ändringar i socialtjänstlagen har föreslagits för|

|att underlätta för personer med funktionshinder att|

|flytta i de fall de är beroende av kommunens service|

|och stöd. Vidare finns förslag om att de särskilda|

|reglerna för tvångsvård av personer med utveck-|

|lingsstörning slopas och att en slutlig tidpunkt|

|fastställs för avvecklingen av vårdhem och specialsjuk-|

|hus. |

| Frågan utreds om hur personer med funktionshinder|

| |

|bemöts. |

-------------------------------------------------------

8.1 Extra resurser till vård och omsorg

Kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation

(HSU 2000) har i delbetänkandet Behov och resurser i vården - en analys (SOU

1996:163) konstaterat att gapet mellan behov och resurser inom hälso- och

sjukvård och äldreomsorg kommer att öka. Även om det fortfarande finns möjlighet

att möta ökande behov av vård och omsorg genom ett effektivare resursutnyttjande

är detta inte tillräckligt. Resurstillskott behövs för att möta brister och

otillfredsställda behov inte minst hos äldre och långvarigt sjuka. Inom

äldreomsorgen är idag en ökande andel av vård- och omsorgsbehoven beroende av

anhörigas insatser. Många psykiskt störda saknar ett anpassat boende och en

daglig sysselsättning och vidare ökar väntetiderna till vissa behandlingar.

 Bl.a. mot denna bakgrund har regeringen i 1997 års ekonomiska vårproposition

(1996/97:150) föreslagit ett resurstillskott till kommunsektorn på 4 miljarder

kronor år 1997 och 8 miljarder kronor år 1998 och framåt bl.a. för att stärka

vården och omsorgen. Inriktningen bör enligt regeringens mening vara att

kommuner och landsting vidtar åtgärder så att väntetiderna i sjukvården kortas,

kvaliteten i äldreomsorgen höjs, de psykiskt störda ges en bättre vård och

omsorg och att vården i livets slutskede förbättras.

 7

8.2 Utjämning av kostnadsskillnader mellan kommuner för

verksamhet enligt LSS

Den 1 januari 1994 trädde lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktonshindrade (LSS) i kraft. Införandet av LSS innebar bl.a. att de tidigare

omsorgsinsatserna för personer med utvecklingsstörning m.fl. fördes över från

landstingen till kommunerna. Huvudmannaskapsförändringen har genomförts

successivt under åren 1991 - 1995. Den ekonomiska regleringen har i allmänhet

skett genom skatteväxling i kombination med särskilda inomregionala

kostnadsutjämningssystem. I något fall har landstinget lämnat särskilt bidrag

till kommunerna. Det finns emellertid stora kostnadsskillnader mellan kommuner

för LSS-insatser.

 Redan i det utredningsarbete som föregick det nationella utjämningssystemets

införande diskuterades frågan om möjligheterna och behovet av att inom ramen för

kostnadsutjämningen också utjämna kostnader för insatser enligt LSS. Ett

tillräckligt underlag saknades emellertid för att fastställa de strukturella

faktorer som påverkar kostnaderna. Regeringen tillsatte därför i maj 1995 en

arbetsgrupp inom Socialdepartementet med uppgift att utreda frågan.

Arbetsgruppen lämnade sin slutrapport Utjämning av kostnadsskillnader för

verksamhet enligt LSS (Ds 1996:47) i juni 1996.

 Arbetsgruppen ansåg att ett nationellt kostnadsutjämningssystem är det

lämpligaste alternativet för att utjämna kostnadsskillnader mellan kommuner för

LSS-insatser. Systemet bör infogas i det nuvarande nationella statsbidrags- och

utjämningssystemet. Gruppen lämnade också ett förslag på lämpliga faktorer som

skulle kunna användas i ett sådant kostnadsutjämningssystem. Gruppen har

därefter studerat ett urval av landets kommuner med avseende på antalet LSS-

insatser, innehållet i insatserna och kostnaderna för dessa. Studien har gjorts

i samverkan med bl.a. den parlamentariska kommittén (Fi 1995:16) om uppföljning

och utveckling av det nya utjämningssystemet för kommuner och landsting (Dir.

1997:32). Avsikten är att ett nationellt kostnadsutjämningssystem för LSS-

insatserna skall kunna införas fr.o.m. den 1 januari 1998.

8.3 Ändringar i socialtjänstlagen

Regeringen beslutade den 6 mars 1997 att överlämna en proposition till riksdagen

med förslag till ändringar i socialtjänstlagen. Ändringarna innebär bl.a. att

vissa nya bestämmelser införs som preciserar rätten dels till försörjningstöd,

dels rätten till annat bistånd. Försörjningsstödet består av en schabloniserad

del och därutöver vissa andra preciserade kostnadsposter som skall utges till

skäliga kostnader.

 I en annan ny bestämmelse i socialtjänstlagen anges att insatser inom

socialtjänsten skall vara av god kvalitet och vidare att det skall finnas

personal med lämplig utbildning och erfarenhet för att utföra socialnämndens

uppgifter (7a §).

 I 6h § socialtjänstlagen införs en bestämmelse som reglerar möjligheterna att

flytta till en annan kommun för människor som pga ålderdom, funktionshinder

eller allvarlig sjukdom har ett varaktigt behov av omfattande vård- och

omsorgsinsatser och därför inte kan genomföra flyttningen utan att den andra

kommunen erbjuder detta.

 Regeringen föreslår också en ny bestämmelse i socialtjänstlagen som anger att

socialtjänsten genom stöd och avlösning bör underlätta för närstående som vårdar

långvarigt sjuka, äldre och människor med funktionshinder. Anhörigomsorgens

omfattning är betydande och det finns mycket som tyder på att anhöriga inte får

det stöd som krävs i situationer med ett ofta ensamt och psykiskt påfrestande

vårdansvar. Regeringen anser att det är viktigt att synliggöra och utveckla

stödet till anhöriga. Förslaget till ny bestämmelse markerar vikten av att

socialtjänsten tar ansvar för att ge ett sådant stöd.

 När det gäller avgifter inom äldre- och handikappomsorgen bedömer regeringen

att det är viktigt att kommunerna följer de allmänna riktlinjer för handläggning

av avgiftsfrågor som redovisades i propositionen (1992/93:129) om avgifter inom

äldre- och handikappomsorgen. Utvecklingen av avgifter måste följas med största

uppmärksamhet och bl.a. rättssäkerhetsaspekter måste få större genomslag. Inom

ramen för sitt tillsynsansvar skall länsstyrelserna följa upp utvecklingen på

avgiftsområdet med utgångspunkt dels från rättssäkerhetsaspekter, dels från den

enskildes rätt till en skälig levnadsnivå även vid behov av omsorg och vård.

8.4 Avveckling av vårdhem och specialsjukhus m.m.

Sedan flera årtionden tillbaka har det skett en successiv avveckling av vårdhem

och specialsjukhus för personer med utvecklingsstörning till förmån för mer

normala boendeformer. I dag bor ca 900 personer kvar på sådana institutioner.

Enligt befintliga avvecklingsplaner kommer knappt 200 personer att bo kvar år

2000.

 När den nya omsorgslagen (1985:568) antogs beslutades att vårdhemmen skulle

avvecklas, men någon sluttidpunkt angavs inte. Huvudmännen fick i uppdrag att

planera för avveckling. Nyintagning av barn skulle upphöra och för intagning av

vuxna skulle det finnas synnerliga skäl. I införandelagen till lagen om stöd och

service till vissa funktionshindrade (LSS) år 1994 sägs att inte heller vuxna

får tas in på vårdhem, utom i samband med tvångsvård. Det sista

specialsjukhuset, Salberga, kommer att avvecklas vid utgången av år 1997.

 Utvecklingsstörda kan enligt 1967 års omsorgslag tvångsomhändertas på

specialsjukhus eller vårdhem om de är störande för sin omgivning, farliga för

sig själva eller andra, riskerar att bli utsatta för sexuella övergrepp eller är

ur stånd att ta vård om sig själva. 1967 års omsorgslag har avskaffats men

bestämmelsen om tvångsvård finns kvar, senast i införandelagen till LSS. Antalet

personer som vårdas enligt denna tvångslagstiftning har minskat från 1 144

personer år 1986 till dagens 16.

 I en proposition som föreläggs riksdagen idag föreslår regeringen att en

slutlig tidpunkt för avvecklingen av vårdhem för personer med utveck-

lingsstörning fastställs och att reglerna om vård oberoende av samtycke i

speciella former för personer med utvecklingsstörning skall upphöra. Genom detta

fullföljs en utveckling från institutionsboende till andra boendeformer, främst

gruppbostäder, som pågått sedan 1970-talets början.

8.5 Större inflytande och bättre bemötande - utredning

tillsatt

Möjligheterna för personer med funktionshinder att kunna påverka sin situation

har alltmer kommit att framstå som en av handikappolitikens huvudfrågor. Behovet

av inflytande och valfrihet har vuxit fram ur en tid då personer med

funktionshinder var starkt beroende av anhöriga och privat välgörenhet och hade

få eller inga möjligheter att själva påverka sin situation.

 Sedan dess har den generella välfärdspolitiken i kombination med en rad

handikappolitiska insatser under de senaste trettio åren medfört avsevärda

förbättringar för personer med funktionshinder och deras anhöriga. Men trots

detta finns en rad hinder för valfrihet och inflytande fortfarande kvar.

 Regeringen anser att en av de viktigaste förutsättningarna för att målet om

delaktighet och jämlikhet skall kunna uppnås är att personer med funktionshinder

kan göra sina röster hörda och bli tagna på allvar. Regeringen har tillkallat en

särskild utredare med uppgift att kartlägga och analysera frågan om bemötandet

av personer med funktionshinder. Arbetet skall inriktas på att se över hur

kraven på bl.a. valfrihet, inflytande och information för funktionshindrade

personer respekteras och tillgodoses framför allt inom hälso- och sjukvård,

service och omsorg, socialförsäkringssystemet, habilitering och rehabilitering

samt hjälpmedelsförsörjningen. Utredaren skall beskriva funktionshindrade

personers erfarenheter av hur de bemöts och behandlas vid kontakter med myndig-

heter och andra offentliga organ och vilka möjligheter de har att göra sina

intressen gällande. Vidare skall utredaren undersöka vilka utbildningssatsningar

och kompetenshöjande åtgärder huvudmännen vidtar för att öka medvetenheten hos

personalen om frågor som rör inflytande, självbestämmande m.m. samt visa på goda

exempel. Utredaren skall föreslå åtgärder som kan bidra till att avhjälpa

brister och missförhållanden i bemötandet av personer med funktionshinder och

redovisa sina förslag till regeringen senast den 30 juni 1998.

 8

9 Elever med funktionshinder

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Elever med funktionshinder har rätt till en utbildning|

|som har samma kvalitet som och är likvärdig med övriga|

|elevers. Regeringen har i 1997 års ekonomiska|

|vårproposition föreslagit att kommuner och landsting|

|skall tillföras extra medel som bl.a. bör leda till att|

|förstärkta resurser ges till elever och studerande vid|

|universitet och högskolor med behov av särskilt stöd.|

| Studiesituationen för vuxenstuderande med|

|funktionshinder skall ses över och de hinder som kan|

|finnas skall kartläggas och analyseras. Regeringen|

|avser att uppdra åt Kunskapslyftskommittén att utreda|

| |

|frågan. |

-------------------------------------------------------

9.1 Bättre kvalitet och likvärdighet i utbildningen för elever

med funktionshinder

Flera utvärderingar visar att resultaten och standarden i svensk skola är god.

Det finns dock nya, oroande signaler om att elever med behov av särskilt stöd

inte får den utbildning som de har rätt till. Dessa varningssignaler måste tas

på allvar. En likvärdig skola av hög kvalitet förutsätter att alla elever får

den hjälp de behöver och att stödet sätts in så tidigt som möjligt. Det

resurstillskott regeringen föreslagit i vårpropositionen bör därför bl.a. leda

till att förstärkta resurser ges till elever med behov av särskilt stöd.

 Regeringen framhöll i skrivelsen (1996/97:112) Utvecklingsplan för förskola,

skola och vuxenutbildning - kvalitet och likvärdighet, att utbildningens

kvalitet är ett prioriterat område och att åtgärder måste vidtas för att höja

och säkra utbildningens kvalitet. Detta är av särskilt stor betydelse när det

gäller elever med funktionshinder.

 Men alltjämt saknas det i hög utsträckning åtgärdsprogram för elever med

funktionshinder. Handikappombudsmannen har analyserat samtliga Skolverkets

tillsynsbeslut och konstaterar i sin rapport till regeringen 1996 dels att en

fjärdedel av Skolverkets tillsynsbeslut under perioden 1992 - juli 1996 gällde

elever med s.k. dolda funktionsnedsättningar, dels att den vanligaste orsaken

till Skolverkets kritik mot huvudmännen var bristfälliga åtgärdsprogram eller

att skolan inte ens upprättat ett åtgärdsprogram.

 Åtgärdsprogrammen har, enligt regeringen, en viktig funktion när det gäller

att se till att eleverna i grundskolan får den hjälp och det stöd som de behöver

och också har rätt till. Skolverket har bl.a. med anledning av detta uppmanats

att intensifiera sitt tillsynsarbete vad gäller elever med såväl synliga som

dolda funktionshinder. Skolverket har dessutom i regleringsbrevet för år 1997

fått i uppdrag att vidta särskilda utvärderings- och utvecklingsåtgärder

avseende elever som har behov av särskilt stöd. I uppdraget ingår att belysa och

värdera, bl.a. ur kvalitetssynpunkt, de insatser som görs för att eleverna skall

få en med övriga elever likvärdig utbildning. Verket skall göra en analys av de

hinder som kan finnas för skolor att leva upp till sitt resultatansvar när det

gäller dessa elever samt analysera och rapportera på vilket sätt kommunernas

besparingar påverkar skolsituationen. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt

utvärderingsinsatser när det gäller elever med synliga eller dolda

funktionshinder eller med studiesvårigheter i vuxenutbildning.

 Brister som uppstår i grundskolan är både svåra och kostsamma att reparera

senare i livet. Skolans uppgift är att se till att alla elever når de

grundläggande kunskaper som uttrycks i läro- och kursplaner för grundskolan.

Skolhuvudmännen är skyldiga att se till att barn med behov av särskilt stöd får

det. För elever med funktionshinder kan stöd t.ex. ges i form av särskilda

hjälpmedel, särskilda lärarinsatser, specialanpassade lokaler eller anställning

av särskilda elevassistenter.

 Vuxna studerande med funktionshinder möter också problem i sin

studiesituation. Det kan gälla skollokaler som inte är handikappanpassade, brist

på teckenspråkstolkar eller läromedel, vilket kan omöjliggöra studier i kommunal

vuxenutbildning eller på folkhögskola. Även de högre kostnaderna för

handikappanpassade bostäder vid folkhögskolor kan vara ett hinder för fortsatta

studier. Synskadade elever vid t.ex. kommunal vuxenutbildning får inte

subventionerad punktskriftslitteratur och talböcker från Statens Institut för

Handikappfrågor i skolan (SIH), något som synskadade elever i grundskolan,

särskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan får. Detta förhållande gör att

läromedelskostnaderna för synskadade elever blir orimligt höga vilket i

praktiken kan leda till att synskadade vuxna måste avstå från studier.

 Enligt regeringens mening bör studiesituationen för funktionshindrade

vuxenstuderande ses över och de hinder som kan finnas bör kartläggas och

analyseras. Frågan om synskadades läromedel har redan överlämnats till

Kunskapslyftskommittén (U 1995:9). Kommittén skall bl.a. bedöma vilka målen bör

vara för ett nationellt kunskapslyft och vilken kontinuerlig utbildning och

fortbildning som vuxna behöver i ett samhälle där kraven på kunskap ökar.

Kommittén skall göra denna bedömning ur den enskildes, samhällets och

arbetslivets perspektiv. Regeringen anser emellertid att situationen som helhet

bör ses över för funktionshindrade personers möjligheter att delta i kommunal

vuxenutbildning och i folkhögskolestudier. Regeringen avser uppdra åt kommittén

att också utreda den frågan.

 9

9.2 Bättre utbildning i teckenspråk

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Teckenspråksutbildningen för föräldrar till barn som för|

|kommunikation är beroende av teckenspråk bör förbättras.|

|Särskilda medel bör avsättas för att påskynda utvecklingen|

|av läromedel i teckenspråk. Regeringen har denna dag i|

|en proposition (1996/97:162) lämnat förslag i fråga om|

|utbildningens inriktning, innehåll och organisation. |

| Regeringen avser också att införa teckenspråk som|

|kärnämne vid Riksgymnasiet för döva i Örebro (RGD). |

-------------------------------------------------------

 Alla föräldrar skall ha möjlighet att ge sina barn god vård, omsorg och stöd

för deras utveckling. Detta innebär också att föräldrar och barn måste kunna

kommunicera med varandra på ett språk som både barn och föräldrar förstår. Är

barnet dövt måste föräldrarna ha möjlighet att lära sig teckenspråk.

 Regeringen tillsatte hösten 1995 en särskild utredare med uppgift att utreda

frågor kring utbildning i teckenspråk för föräldrar till döva, dövblinda och

hörselskadade barn.

 Utredningen föreslår bl.a. att ett statsbidrag inrättas för utbildning i teck-

enspråk för föräldrar till barn som för kommunikation är beroende av

teckenspråk. Förslag läggs också om utbildningens organisation och

administration, utbildningstidens längd, ersättning till föräldrar och ut-

bildningsanordnare m.m. Regeringen har i propositionen (1996/97:162) om

utbildning i teckenspråk för vissa föräldrar m.m. lagt fast de närmare

riktlinjerna för en sådan utbildning.

 Inom teckenspråksområdet är behovet av studiematerial stort inom alla

utbildningsformer och det finns, enligt regeringens uppfattning, ett stort behov

av nya och bättre läromedel och av samordning inom området. Regeringen avser

därför att avsätta medel ur Allmänna arvsfonden för att påskynda bl.a.

utvecklingsarbete inom området.

 Det råder stor brist på utbildade lärare i teckenspråk. Sådana lärare behövs i

flera olika utbildningar t.ex. vid de statliga specialskolorna. Det behövs också

andra personer, t.ex. elevvårdspersonal, kunniga i teckenspråk.

 Det råder i dag även stor brist på teckenspråkstolkar. Regeringen har i

budgetpropositionen för år 1997 (prop. 1996/97:1, utgiftsområde 17) anmält sin

avsikt att noga följa frågan och ta initiativ till ytterligare åtgärder som kan

visa sig nödvändiga för att förbättra situationen.

 Men det saknas tillräcklig kunskap om var bristerna finns och hur dessa skall

kunna avhjälpas. Regeringen avser därför att initiera en kartläggning och analys

av behovet av lärare i teckenspråk inom olika utbildningsformer och av andra

kategorier kunniga i teckenspråk.

 Undervisning i svenska för döva måste utgå från att eleverna har teckenspråk

som sitt primära språk. Ämnet svenska för döva skiljer sig med nödvändighet till

form och innehåll både från svenska som modersmål och från svenska som andra

språk.

 Regeringen har i nämnda proposition närmare redovisat åtgärder för att göra

teckenspråk till kärnämne. Ändringen berör också ämnet svenska som andra språk

för döva.

9.3 Tillgänglighet till högre utbildning

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Otillräcklig information och tillgänglighet får inte|

|hindra funktionshindrade att studera i högre|

|utbildning. Statens institut för särskilt ut-|

|bildningsstöd (SISUS) har genom sitt dataregister över|

|tillgängligheten vid universitet och högskolor lagt en|

|god grund för information om tillgängligheten på de|

|olika studieorterna. Det bör på sikt kunna underlätta för|

|fler personer med funktionshinder att bedriva högre|

|utbildning. Det är angeläget att databasen blir väl känd|

|och lättillgänglig och att det sker en uppföljning av|

| |

|systemet. |

-------------------------------------------------------

 Studenter med funktionshinder är i dag starkt underrepresenterade vid

universitet och högskolor. Det ger anledning till oro i en tid när hög-

skoleutbildning blir allt viktigare för att kunna konkurrera på arbetsmarknaden.

 Det är angeläget att funktionshindrade studenter kan få bättre och mer

omfattande information om tillgängligheten till högre utbildning. Det räcker i

regel inte att få information om själva utbildningens tillgänglighet. Det är

också viktigt att få veta om boendemiljön och den studiesociala verksamheten är

tillgängliga.

 De som ger studie- och yrkesvägledning till grundskolans elever skall infomera

om möjligheterna till högre utbildning och vilken kompetens som krävs för det.

Varje universitet och högskola har medel för handikappanpassning.

 SISUS är den centrala myndighet som har till uppgift att förbättra

förutsättningarna för utbildning och studier för unga och vuxna personer med

funktionshinder samt att administrera och utveckla olika stöd som behövs i och

omkring studiesituationen i olika utbildningssammanhang. På uppdrag av

regeringen har SISUS undersökt universitets och högskolors fysiska

tillgänglighet för personer med funktionshinder. Syftet är att upprätta ett

dataregister över denna tillgänglighet som personer med funktionshinder lätt

skall kunna ta del av.

 SISUS har tillgång till ett omfattande informationsmaterial som för närvarande

bearbetas och läggs in i en databas. Sedan hösten 1996 finns informationen också

på Internet. På så sätt kan informationen nå studenter vid gymnasier,

riksgymnasier, folkhögskolor och kommunal vuxenutbildning men också

syokonsulenter, bibliotek, arbetsförmedlingar, institutioner vid universitet och

högskolor, studentkårer och enskilda internetanvändare. Syftet är också att de

som ansvarar för lokaler m.m. skall få ett underlag för renoveringar och

ombyggnader.

 SISUS arbetar nu på att få fram ett system som gör att informationen kan

uppdateras och hållas aktuell. En rapport om projektet förväntas till sommaren

1997.

9.4 Övriga åtgärder på skolområdet

Omfattande förändringar har genomförts eller håller på att genomföras på skolans

område. Även om huvudlinjen är att funktionshindrade elever får sin utbildning i

kommunala skolor på hemorten är ansvaret för utbildningen av elever med

funktionshinder uppdelat på olika huvudmän. Ansvarsfördelningen är olika

beroende på vilka funktionshinder eleverna har och i vissa fall graden av

funktionshinder.

 Regeringen tillkallade i november 1995 en kommitté (U 1995:14) som skall

utreda hur ansvaret för utbildning och omvårdnad i anslutning till utbildning av

funktionshindrade elever skall fördelas mellan stat, kommun och landsting samt

vem som skall finansiera verksamheten. Kommittén har antagit namnet Utredningen

om funktionshindrade elever i skolan, FUNKIS. I uppdraget ingår att kartlägga

samhällets nuvarande insatser för elever i skolan samt beskriva hur dessa

insatser tillgodoser deras behov av samhälleligt stöd. Utredningen har kommit

med ett delbetänkande - Gymnasieutbildning för vissa ungdomar med funktions-

hinder (SOU 1996:167). I betänkandet föreslås bl.a. preciseringar av målgruppen

vid de riksrekryterande gymnasieskolorna för döva och hörselskadade och de

riksrekryterande gymnasieskolorna för svårt rörelsehindrade. I betänkandet

lämnas också förslag rörande antagning, behörighetskrav och ansvarsfördelning.

Betänkandet har remissbehandlats. Uppdraget skall slutredovisas senast den 15

september 1997. En bedömning av de ekonomiska konsekvenserna av kommitténs

samlade förslag skall då redovisas.

Specialskolan

Utbildningen i specialskolan har som övergripande mål att ge barn och ungdomar

med synskada, dövhet, hörselskada eller talskada en till varje elevs

förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar den

utbildning som ges i grundskolan. Någon tillsyn av specialskolorna eller

utvärdering av utbildningen har emellertid inte gjorts. Enligt regeringens

uppfattning behövs mer kunskap om hur undervisningen fungerar i specialskolorna

och hur eleverna lyckas att nå upp till läroplanens mål. Regeringen har därför

gett Skolverket i uppdrag att i samråd med Statens institut för handikappfrågor

i skolan (SIH) utvärdera utbildningen vid de statliga specialskolorna.

 I den ovan nämnda FUNKIS-utredningens uppdrag ingår att undersöka om ansvaret

för specialskolorna helt kan överföras till kommunerna eller om staten även i

fortsättningen bör vara huvudman.

Särskolan

Antalet elever i särskolan har ökat successivt under de senaste fem läsåren.

Variationen mellan länen är stora. Skolverket har genomfört tillsyn i tre

kommuner med särskilt stora elevökningar. Av tillsynsbesluten framgår att inga

elever utanför särskolans personkrets tagits emot i särskolan, att beslut om

mottagandet baserats på tillräckliga utredningar, att utredarkompetensen varit

god samt att beslut om intagning föregåtts av samråd med elevens vårdnadshavare.

Elevökningen kan förklaras av att kommunaliseringen av särskolan inneburit att

den kommit närmare kommuninvånarna, att föräldrar har fått en mer positiv syn på

särskolan och dess verksamhet samt att stödet till elever med särskilda behov

har minskat i grundskolan. Skolverket har i uppdrag att följa upp och utvärdera

konsekvenserna av en kommunalisering av särskolan. I uppdraget ingår också att

följa elevutvecklingen i särskolan. Skolverket skall redovisa sitt uppdrag

senast den 1 februari år 1998.

Läs- och skrivkommittén

En av skolans viktigaste uppgifter är att lära alla barn läsa och skriva. De

elever som har svårigheter i arbetet skall ha särskilt stöd, vilket också

fastslagits i skollagen. Stödet till elever som behöver särskild hjälp är därför

ett område som måste ges hög prioritet. Debatten om läs- och skrivsvårigheter

har varit omfattande de senaste åren. Det har också visat sig att det finns

brister i skolan vad gäller att ge elever med dessa svårigheter den hjälp de

behöver. Exempelvis konstaterade Handikappombudsmannen i en undersökning 1994

att det var möjligt att genomgå en lärarutbildning utan att få läsa om dyslexi

eller DAMP.

 Regeringen har mot denna bakgrund tillsatt en utredning med uppgift att

förebygga läs- och skrivsvårigheter (dir. 1996:60). Kommitténs uppgift är att

redovisa viktiga utgångspunkter för arbetet i skolan med att stödja elever med

stora läs- och skrivsvårigheter samt ta fram förslag till åtgärder. I uppdraget

ingår även att analysera lärarutbildningens möjligheter att ge de blivande

pedagogerna beredskap att upptäcka och stödja elever med läs- och

skrivsvårigheter. Utredningen skall också lämna förslag till lämpliga åtgärder

för lärares kompetensutveckling. Uppdraget skall vara slutfört senast den 1

september 1997.

 10

10 Arbetsmarknad och arbetsliv

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|En undersökning visar att nästan varannan person med|

|funktionshinder i åldern 16-64 år är utan arbete. |

| De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för|

|arbetshandikappade har stor betydelse. En översyn har|

|gjorts av stödformerna anställning med lönebidrag,|

|skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare och arbete|

|inom Samhallkoncernen. I 1997 års ekonomiska|

|vårproposition har regeringen lagt fram förslag som|

|bl.a. syftar till att förhindra uppsägningar av|

|anställda med lönebidrag inom allmännyttiga organisa-|

|tioner och som innebär en långsiktig lösning av frågan.|

| Villkoren för funktionshindrade kvinnor och män på|

|arbetsmarknaden bör belysas bättre. |

| Regeringen har tillkallat en särskild utredare med|

|uppgift att utreda och föreslå hur en lagstiftning bör|

|vara utformad som förbjuder diskriminering i|

|arbetslivet av personer med funktionshinder. |

-------------------------------------------------------

 På initiativ av Handikappombudsmannen har Statistiska centralbyrån under våren

1997 undersökt funktionshindrades situation på arbetsmarknaden. Undersökningen

visar att nästan varannan funktionshindrad (ca 45 procent) i åldern 16-64 år är

utan arbete. För hela befolkningen är motsvarande siffra 29 procent. Till de

mest utsatta hör personer med psykisk funktionsnedsättning, vilka har en

sysselsättningsgrad på 22 procent. Undersökningen visar också att

funktionshindrade har betydligt sämre utbildning än befolkningen i övrigt.

Nästan varannan person med funktionshinder har inte av sin arbetsgivare fått

behövlig hjälp med arbetshjälpmedel eller anpssning av arbetsplatsen.

 De arbetsmarknadspolitiska åtgärder som är avsedda enbart för arbets-

handikappade sökande syftar till att tillförsäkra dem samma rätt och möjlighet

att delta i arbetslivet som icke arbetshandikappade har. Dessa sökande har

naturligtvis även samma möjligheter som andra att ta del av övriga

arbetsmarknadsåtgärder.

10.1 Arbetsmarknadsåtgärder för arbetshandikappade

Det är angeläget att arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsinstitut också

fortsättningsvis prioriterar sökande med arbetshandikapp och försöker tillgodose

deras behov av vägledande och stödjande insatser. De arbetsmarknadspolitiska

åtgärder som är särskilt förbehållna arbetshandikappade sökande har stor

betydelse för att dessa skall ha möjlighet att få en förankring på arbets-

marknaden. Det gäller exempelvis anställning med lönebidrag eller inom Samhall-

koncernen, arbetshjälpmedel för funktionshindrade eller arbetsbiträde.

Lönebidrag

Den stora betydelse som de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har för sökande

med funktionshinder utgör bakgrunden till regeringens beslut om en översyn av

stödformerna anställning med lönebidrag, skyddat arbete hos offentliga

arbetsgivare (OSA) och arbete inom Samhallkoncernen. Den särskilde utredare (A

1996:02) som fått uppdraget att genomföra översynen har i januari 1997 lämnat

ett delbetänkande Aktivt lönebidrag - ett effektivare stöd för

arbetshandikappade (SOU 1997:5). Delbetänkandet har remissbehandlats. Regeringen

har i 1997 års ekonomiska vårproposition (prop. 1996/97:150) lagt fram förslag,

som bl.a. syftar till att förhindra uppsägningar av anställda med lönebidrag

inom allmännyttiga organisationer och innebära en långsiktig lösning av frågan.

I det följande beskrivs förslagen i propositionen kortfattat.

 Lönebidragen är en särskild åtgärd för arbetshandikappade som syftar till att

fler personer med arbetshandikapp skall få anställning på den reguljära

arbetsmarknaden. Lönebidraget skall också i fortsättningen vara flexibelt och

bestämmas med hänsyn till den enskildes arbetsförmåga och funktionsnedsättning.

En allmännyttig organisation kan under vissa villkor beviljas bidrag med upp

till 90 procent av den bidragsgrundande lönesumman vid nyanställning av en

arbetshandikappad sökande eller i samband med beslut om förlängning av

lönebidraget.

 Individuella och målinriktade handlingsplaner bör utformas i syfte att

utveckla den rehabiliterande inriktningen i lönebidragssystemet samt för att öka

samarbetet mellan den anställde, arbetsgivaren och arbetsförmedlingen eller

arbetsmarknadsinstitutet. AMS får i uppdrag att utveckla metoder, kompetens samt

uppföljnings- och utvärderingsinsatser för att förbättra den lokala hanteringen

av lönebidragen.

 Sedan den 1 januari 1996 gäller bl.a. att bidragsnivåer vid förlängning av

beslut om lönebidrag efter de fyra första anställningsåren inte får överstiga 80

procent av lönekostnaden. Det har medfört att särskilt de allmännyttiga

organisationerna har haft svårt att bära de kostnadsökningar som riksdagens

beslut om sänkta lönebidragsnivåer fört med sig. Undantag har gjorts för vissa

grupper med omfattande handikapp. Riksdagen har också antagit

arbetsmarknadsutskottets betänkande (1995/96:AU15), i syfte att förhindra

uppsägningar av anställda med lönebidrag inom allmännyttiga organisationer.

 Regeringens förslag i den ekonomiska vårpropositionen för 1997 innebär bl.a.

att en långsiktig lösning skapas för stödformen anställning med lönebidrag.

Målsättningen är att riksdagens tidigare beslut om en lägre lönebidragsnivå så

långt det är möjligt skall kunna genomföras på ett sådant sätt som begränsar

riskerna för att arbetshandikappade anställda förlorar arbetet. Särskilda

villkor kommer bl.a. att ställas för att allmännyttiga organisationer skall

kunna särbehandlas och kunna komma i fråga för en bidragsnivå som överstiger 80

procent av den bidragsgrundande lönekostnaden. Syftet med regeringens förslag är

att Arbetsmarknadsverket (AMV) inom ramen för befintliga medel som disponeras

för ändamålet, skall agera på ett sådant sätt att lönebidragets nivå faktiskt

svarar mot graden av nedsättning av arbetshandikappade personers arbetsförmåga.

Den genomsnittliga bidragsnivån som lämnas till andra arbetsgivare än

allmännyttiga organisationer föreslås få uppgå till högst 60 procent av den

bidragsgrundande lönekostnaden.

Funktionshindrade kvinnor och män

Jämställdhet mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden är ett av de viktigaste

politiska mål som uppställts av regering och riksdag. Handikappfrågor ur ett

jämställdhetsperspektiv är emellertid ett relativt nytt begrepp i

arbetslivssammanhang och därför är informationen om funktionshindrade kvinnors

och mäns yrkesarbete bristfällig.

 I utredningen Aktivt lönebidrag (SOU 1997:5) konstateras att AMS statistik

under slutet av år 1996 visar att en högre andel kvinnor än män med

arbetshandikapp var registrerade som deltidsarbetslösa eller hade en tillfällig

anställning. I Handikappolitiska Utredningsinstitutets levnads-

villkorsundersökning 1996 och i slutrapporten Arbetsmarknad för unga med

funktionshinder framkommer också att kvinnorna i övervägande fler fall än män

har en deltidsanställning. I den sistnämnda rapporten uppger fler kvinnor än män

att skälen till deltidsarbetet är att de själva står för barntillsynen eller att

de utnyttjar föräldraledigheten.

 När det gäller arbetshjälpmedel konstateras i utredningen Aktivt lönebidrag

att AMS inte har någon tillgänglig statistik över hur bidrag till

arbetshjälpmedel och arbetsplatsanpassningar är fördelade mellan kvinnor och

män, men sannolikt är det vanligare att män får avancerade hjälpmedel.

Utredningen konstaterar också att fler män än kvinnor finns inskrivna inom

arbetsmarknadsinstituten (Ami).

 Det är regeringens uppfattning att statistikredovisningen bör förbättras för

att ge en bättre belysning av villkoren för funktionshindrade kvinnor och män på

arbetsmarknaden. Fortsatta satsningar på forsknings- och utvecklingsarbete bör

göras för att arbetshandikappade kvinnors och mäns situation skall synliggöras.

Det är angeläget att funktionshindrade kvinnor får del av Ami:s resurser i

större utsträckning än vad som sker i dag.

 När det gäller lönebidragen konstateras i utredningen Aktivt lönebidrag att

andelen kvinnor anställda med lönebidrag är störst vid statliga myndigheter,

allmännyttiga organisationer och kommuner. Detta speglar den könsfördelning som

förekommer på arbetsmarknaden i stort. Det förefaller också som om kvinnor med

funktionshinder stannar längre på samma arbetsplats än män med funktionshinder.

Stora skillnader förekommer mellan kvinnor och män när det gäller den

genomsnittliga bidragsgrundande lönekostnaden. Den bidragsgrundande

lönekostnaden för män med arbetshandikapp är i allmänhet påtagligt högre än för

kvinnor, vilket bl.a. beror på att kvinnor oftare än män arbetar deltid.

 Regeringen anser att det är viktigt att noga följa utvecklingen av eventuella

löneskillnader mellan män och kvinnor som är anställda med lönebidrag. Även här

behövs det fortsatta forsknings- och utvecklingsinsatser.

Skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare

Samhall AB är ett av staten helägt bolag som har till uppgift att anordna, leda

och samordna verksamhet som bedrivs inom koncernen för att ge meningsfullt och

utvecklande arbete åt arbetshandikappade där behoven finns. Verksamheten styrs

genom ett avtal mellan ägaren staten och Samhall AB. Enligt avtalet skall

Samhall erbjuda en viss minsta sysselsättningsvolym och medverka till att minst

tre procent av de arbetshandikappade anställda varje år lämnar Samhall för

arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Vidare skall minst 40 procent av

nyrekryteringen avse de prioriterade grupperna utvecklingsstörda, psykiskt sjuka

och personer med mer än ett funktionshinder.

 I den nyss nämnde särskilde utredarens uppdrag (A1996:02) ingår också att se

över Samhalls verksamhet. Utredarens förslag i denna del -"Samhall-en

arbetsmarknadspolitisk åtgärd" (SOU 1997:64) - lämnades till regeringen i april

1997. Utredaren understryker Samhalls uppgift att utveckla och stärka de

anställda så att de i så stor utsträckning som möjligt skall kunna ta steget

över till arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Förslaget remissbehandlas

under våren 1997.

Övrig aktuell verksamhet

Inom ramen för Arbetsmarknadsverkets ansvarsområdet har satsningar gjorts på

försöksverksamhet med särskilt introduktions- och uppföljningsstöd för

funktionshindrade i arbetslivet (SIUS) och verksamheten Unga Handikappade. Den

särskilde utredaren (A 1996:02) har i utredningen Aktivt lönebidrag (SOU 1997:5)

redogjort för de hittills uppnådda erfarenheterna från verksamheterna.

 SIUS motsvarar det som internationellt benämns Supported Employment och är en

försöksverksamhet som innebär att den funktionshindrade under sin första tid på

arbetsplatsen får stöd av en stödperson, en s.k. "job coach". Modellen är

ursprungligen amerikansk. AMS har sedan år 1993 utvecklat den till en modell för

introduktions- och uppföljningsinsatser anpassade till svenska förhållanden på

arbetsmarknaden. Det är regeringens uppfattning att det krävs en ytterligare

utveckling av SIUS-verksamheten innan modellen kan upphöra att vara försöksverk-

samhet och etableras som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, varför försöksverk-

samheten förlängts t.o.m. utgången av år 1997. Regeringen har i 1997 års

regleringsbrev gett AMS i uppdrag att under året återkomma med ett klargörande

när det gäller organisationsformerna, arbetsgivaransvaret samt att tydligare

avgränsa SIUS-verksamhetens mål och inriktning.

 Arbetsmarknadsverket fick budgetåret 1986/87 ett regeringsuppdrag att bedriva

en bred försöksverksamhet som syftade till att försäkringskassorna skulle söka

upp ungdomar med förtidspension eller sjukbidrag och erbjuda stöd av

arbetsförmedlingen /Ami. Uppdraget utvidgades senare med en förebyggande

verksamhet för skolungdomar med funktionshinder. Verksamheten med de särskilda

insatserna för unga handikappade ingår sedan verksamhetsåret 1990/91 som en del

av den reguljära verksamheten vid arbetsförmedlingar och Ami.

 Genom det omfattande Tuffa projektet (Teknikupphandling för Funktionshindrade

i Arbetslivet) som AMS bedrev under tiden 1987-1992, har särskilda arbetsplatser

med olika former av datorstöd kunnat inrättas. AMS disponerar en del av medlen

till arbetshjälpmedel för att kunna stödja teknikutveckling. Dessutom får högst

10 miljoner kronor användas för särskild expertmedverkan i sådana ärenden.

Datorbaserade hjälpmedel har stor betydelse för att många personer med

arbetshandikapp skall kunna arbeta. Mer än 2 300 arbetsplatser för personer med

funktionshinder har skapats och hela tiden tillkommer nya arbetsmöjligheter.

10.2 Förbud mot diskriminering i arbetslivet

Personer med funktionshinder möter svårigheter på arbetsmarknaden också när

konjunkturerna är goda och efterfrågan på arbetskraft stor. Strukturomvandling

inom såväl näringslivet som den offentliga sektorn ställer ökade krav på

omställning och flexibilitet hos arbetskraften. Det finns en risk för att

arbetsgivarna mer ser till funktionshindret än till de faktiska

kvalifikationerna som funktionshindrade personer har. När arbetslösheten ökar

blir personer med funktionshinder ännu mer utsatta. Det gäller i särskilt hög

grad men även funktionshindrade kvinnor, som ofta är missgynnade i dubbel be-

märkelse.

 Det saknas för närvarande lagstadgat skydd mot diskriminering av personer med

funktionshinder vid anställning på den privata arbetsmarknaden. Personer med

funktionshinder riskerar således att bli förbigångna som arbetssökande utan att

få sina kvalifikationer och förutsättningar för arbetet sakligt bedömnda.

 Frågan om på vilket sätt arbetsmarknaden skall kunna bli mer tillgänglig för

personer med funktionshinder har tagits upp i flera olika sammanhang. 1989 års

handikapputredning föreslog bl.a. en lagstiftning om arbetslivets tillgänglighet

för människor med funktionshinder, med bl.a. förbud mot diskriminering av

funktionshindrade. Därefter har ytterligare ett förslag (Ds 1996:56) till lag om

förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder lagts

fram av en arbetsgrupp inom Arbetsmarknadsdepartementet.

 De förslag som hittills lagts fram har mött kritik i olika avseenden. Det har

bl.a. efterlysts en mer samlad lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet

eftersom också andra grupper än personer med funktionshinder bör skyddas. I

flera sammanhang har också behovet av en samordning av olika

diskrimineringslagstiftningar tagits upp eftersom de tillämpningsproblem som kan

uppstå när flera olika diskrimineringsförbud är tillämpliga inte är tillräckligt

belysta. Ju fler förbudsregler som införs avseende olika grupper desto större

blir risken för att det uppstår problem vid tillämpningen.

 Enligt regeringens uppfattning finns det flera faktorer som talar för att en

lagstiftning som förbjuder diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder skulle stärka funktionshindrades ställning. Mot den bakgrunden

och med hänsyn till hur frågan tidigare har behandlats har regeringen tillkallat

en särskild utredare ( Dir. 1997:8) med uppgift att utreda och föreslå hur en

lagstiftning med förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med

funktionshinder bör vara utformad. Regeringen återkommer med en samlad bedömning

av frågan då utredaren lämnat sitt förslag och när detta har remissbehandlats.

11 Tillgång till kultur och information

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Arbetet med att öka funktionshindrade personers|

|tillgång till kultur och information bör fortsätta. |

| Regeringen har gett Statens kulturråd i uppdrag att|

|utarbeta ett handlingsprogram för att främja|

|funktionshindrade personers möjligheter att delta i|

| |

|kulturlivet. |

-------------------------------------------------------

 De statliga insatserna för funktionshindrade på kulturområdet har främst varit

stöd till produktion av anpassad litteratur, nyhetsinformation och kultur. Inom

den statliga kulturbudgeten avsätts ca 200 miljoner kronor för sådana ändamål.

Medlen är avsedda för Talboks- och punktskriftsbiblioteket (TPB), Stiftelsen

lättläst nyhetsinformation och litteratur, Sveriges dövas riksförbunds

medieverksamhet - Dövas TV samt till radio- och kassettidningar genom

Taltidningsnämnden.

 Inom ramen för TPB:s verksamhet har utvecklingen av punktskriften, forskningen

kring bilder för synskadade och användningen av digital teknik i produktion och

kommunikation väckt stort internationellt intresse. TPB har bl.a. utvecklat en

prototyp till en digital talbok, Digital Audiobased Information System (DAISY).

Den digitala talboken innebär att utbudet och kvaliteten av litteratur

förbättras avsevärt framförallt för synskadade personer. Synskadade

högskolestuderande kan t.ex. härigenom få sin kurslitteratur mer tillgänglig på

grund av bättre sökmetoder. Den analoga kassetten kommer troligen att försvinna

på sikt. TPB och andra blindbibliotek i världen förbereder sig för ett

teknikbyte. Förutsatt att biblioteken kan enas om ett nytt gemensamt digitalt

talbokssystem för framtiden, planerar TPB under perioden 1997 - 1999 att påbörja

nyproduktion av digitala talböcker inom oförändrade budgetramar samt överföra de

gamla analoga masterbanden till digitala original. Till en början kommer mediet

att vara en CD-ROM skiva. I framtiden kan andra distributionskanaler användas i

takt med att den digitala tekniken utvecklas och får spridning.

 Verksamheten med radio- och kassettidningar eller s.k. taltidningar på

dagspressområdet har varit under uppbyggnad under 1990-talet. År 1996 gavs

sammanlagt 80 dagstidningar ut som taltidningar. Radiosända analoga tidningar

som tas emot med särskilda mottagare nattetid är den dominerande formen av

taltidningar. Utvecklingsverksamhet pågår för att förbättra tekniken för

digitala taltidningar. Det gäller bl.a. förbättringar av talsyntesen och former

för sökning och interaktivitet. En förstudie genomförs för närvarande om

möjligheterna att utveckla ett nytt digitalt taltidningssystem baserat på öppna

standarder. Studien skall lämnas till Kulturdepartementet i maj 1997.

 I sändningstillstånden för programbolagen Sveriges Television AB, Sveriges

Radio AB och Utbildningsradio AB regleras att programbolagen skall ta särskild

hänsyn till olika grupper av funktionshindrade. Villkoren för dessa bolag att

sända rikstäckande television och ljudradio har nyligen skärpts när det gäller

ansvaret för att göra programmen tillgängliga för dessa grupper. För

tillståndsperioden 1997 - 2001 anges att programbolagen är skyldiga att beakta

funktionshindrade personers behov, att program skall produceras för speciella

målgrupper samt att bolagen, genom att utnyttja befintlig och ny teknik, under

perioden skall öka möjligheterna för funktionshindrade personer att ta del av

programmen.

 I TV4 AB:s sändningstillstånd anges att TV4 skall göra stora under-

hållningsprogram och svensk TV-dramatik tillgängliga för funktionshindrade i

minst samma utsträckning som under år 1996. Verksamheten skall under

tillståndsperioden 1997 - 2001 utökas i den mån nya tekniska förutsättningar gör

detta möjligt inom ramen för oförändrade kostnader.

 Regeringens anser att arbetet med att öka funktionshindrade personers tillgång

till kultur- och informationsutbudet bör fortsätta. Viktiga delar av kulturlivet

bedrivs i institutionella former. Institutionernas insatser för

funktionshindrade personer varierar dock och fortfarande är verksamheten vid

många kulturinstitutioner inte tillgänglig för personer med funktionshinder. Det

gäller såväl anpassningen av själva verksamheten som det faktiska tillträdet

till lokalerna.

 En samlad information om vad som idag görs för funktionshindrade inom

kulturområdet och en samlad kunskap om vilka möjligheter som finns att öka

tillgängligheten saknas. Regeringen uttalade därför i propositionen 1996/97:3 om

kulturpolitik att en översyn inom området är nödvändig. Mot bakgrund av detta

har regeringen uppdragit åt Statens kulturråd att kartlägga dagens situation för

funktionshindrade på kulturområdet. Kartläggningen skall, så långt det är

möjligt, omfatta såväl myndigheter och institutioner som övriga organisationer

med statligt verksamhetsstöd inom kulturområdet och avse handikappaspekter på

utbud, tillgänglighet, möjligheter till aktivt deltagande och information. De

faktorer som gör det svårt för funktionshindrade personer att delta i

kulturlivet skall också identifieras och analyseras. Utifrån kartläggningen

skall Statens kulturråd utarbeta ett handlingsprogram för att främja funk-

tionshindrades deltagande i kulturlivet. I handlingsprogrammet skall mål på både

kortare och längre sikt presenteras och konkreta åtgärder föreslås. Arbetet

kommer att bedrivas i nära samarbete med handikapporganisationer,

kulturinstitutioner, studieförbund, folkhögskolor, folkrörelser och berörda

myndigheter. Statens kulturråd skall redovisa sitt uppdrag till regeringen i

mars 1998.

12 Handikappfrågorna i ett internationellt

perspektiv

12.1 FN

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Sverige har verkat aktivt såväl inom FN som genom det|

|bilaterala utvecklingssamarbetet för att förbättra|

|situationen för personer med funktionshinder. Detta|

|arbete bör intensifieras och få fortsatt stöd. |

-------------------------------------------------------

 Sverige har länge varit aktivt och pådrivande inom FN i handikappfrågor och

under många år medverkat till att stärka FN:s handikappaktiviteter genom att

ställa särskilda medel till förfogande i form av expertstöd och projektmedel.

Det gäller t.ex. i samband med det internationella handikappåret 1981,

antagandet av FN:s världsaktionsprogram för handikappade 1982 och i

genomförandet av FN:s handikappårtionde 1983-1992. Dessa initiativ ledde till en

markant ökning av åtgärder för att förbättra situationen för människor med

funktionshinder runt om i världen, inte minst genom att starka

handikapporganisationer upprättades på många håll. Som ett resultat av

handikappårtiondet antogs FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med

funktionshinder delaktighet och jämlikhet av medlemsländerna år 1993.

 Arbetet med genomförandet av standardreglerna övervakas av en särskild

rapportör som utsetts av FN. Till sin hjälp har denne en expertpanel som består

av tio ledamöter från olika delar av världen, vilka representerar

internationella handikapporganisationer. Den särskilde rapportörens verksamhet

har hittills i stort sett inte fått några medel från FN:s reguljära budget utan

är beroende av extrabudgetära bidrag från medlemsländerna, för närvarande från

bl.a. Sverige, övriga nordiska länder, Nederländerna, Italien, Kina och USA.

Sverige har nyligen medverkat till att en resolution antagits av FN:s sociala

utvecklingskommission med syfte att stärka det politiska stödet för och de

finansiella resurserna till handikappaktiviteterna. Resolutionen ger ett starkt

stöd för det arbete som FN:s särskilde rapportör utför. I resolutionen rekommen-

deras FN:s Ekonomiska och Sociala Råd att förlänga den särskilde rapportörens

mandat för ytterligare tre år (1998-2000).

 Enligt regeringens bedömning är det angeläget att den svåra ekonomiska

situation som FN nu befinner sig i inte får försvåra eller försena arbetet för

personer med funktionshinder och förverkligandet av FN:s standardregler.

Regeringen kommer att stödja den särskilde rapportörens arbete och aktivt verka

för att handikappfrågornas ställning stärks inom hela FN-systemet, d.v.s. inom

FN-sekretariatet och i t.ex. UNDP, UNICEF, UNESCO, WHO och ILO.

12.2 Sida

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Sidas bistånd inom handikappområdet har bidragit till|

|att förbättra förhållandena för personer med|

|funktionshinder. Sida bör vidareutveckla detta arbete.|

|För närvarande gör Sida en översyn av biståndet inom|

|handikappområdet. Det är angeläget att denna översyn|

|inriktas på att få till stånd en koncentration och|

|integration av insatserna för att få största möjliga|

|effekt av befintliga resurser. |

-------------------------------------------------------

 Sida har under ca 15 år, bl.a. med hänvisning till FN:s världsaktionsprogram

på området, verkat för att integrera insatser till förmån för funktionshindrade

personer i sin biståndsverksamhet. Insatserna har inriktats på förebyggande

åtgärder och rehabilitering; på senare tid särskilt s.k. Community Based

Rehabilitation (CBR). Sidas insatser omfattar bl.a. människor som skadats till

följd av väpnade konflikter och människor med psyko-sociala skador.

 Sida stöder såväl globala insatser, genom WHO:s rehabiliteringsenhet, UNDP:s

handikapprogram och SHIA, som medicinska forskningsprogram i bl.a.[REDACTED_EFTERNAMN],

Uppsala, Nairobi och på Sri Lanka. Dessutom finansierar Sida flera mindre

bilaterala insatser inom ramen för hälsobiståndet bl.a. i Zimbabwe, Kenya och

Gaza/Västbanken och ger bidrag till CBR-projekt genom svenska enskilda

organisationer i bl.a. Ghana, Vietnam, Jemen och Kap Verde.

 Sida gör för närvarande en översyn av sitt bistånd på handikappområdet. Två

viktiga utgångspunkter i detta arbete är integration och koncentration. Syftet

är att med begränsade administrativa och ekonomiska resurser, integrera arbetet

inom handikappområdet i biståndet i stort och begränsa antalet mottagarländer.

12.3 EU

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Handikappolitiken skall också i fortsättningen vara en|

|nationell angelägenhet i vårt land och en del av den|

|välfärdspolitiken. Arbetet inom handikappområdet på|

|gemenskapsnivå bör inrikta sig på erfarenhets- och|

|informationsutbyte mellan medlemsländerna och på frågor|

|som rör införlivandet av handikappaspekter i gemen-|

|skapens egna politikområden. Den svenska Helios-|

|kommittén skall i fortsättningen fungera som en sam-|

|rådsgrupp för handikappfrågor inom Europasamarbetet. EG|

|saknar tydlig kompetens på handikappområdet. Samarbetet|

|som direkt rör personer med funktionshinder har fram|

|t.o.m. den 31 december 1996 skett genom det s.k.|

|Helios II-programmet, som var EU:s handikapprogram.|

|Programmet byggde i stor utsträckning på erfarenhets-|

|och informationsutbyte mellan medlemsstaterna.|

|Sverige har deltagit fullt ut i programmet sedan år|

|1995. För att samordna Sveriges aktiviteter med|

|anledning av Helios II-programmet tillsatte|

|regeringen i april 1995 en svensk Helios-kommitté.|

|Kommitténs uppgift var att bereda, samordna och|

|informera om de svenska insatser som skulle komma att|

|genomföras inom programmet samt att vara ett rådgivande|

|organ till regeringen. Kommittén bestod av|

|representanter för olika departement, myndigheter,|

|kommun- och landstingsförbund samt handikapporganisa-|

|tionerna. EU:s Helios II- program har nu upphört och|

|någon omedelbar fortsättning planeras inte. |

| Visst samarbete inom handikappområdet sker också med|

|stöd av medel inom ramen för Europeiska socialfonden.|

|Employment är ett s.k. gemenskapsinitiativ inom ramen|

|för Europeiska socialfondens mål 3-program. Syftet är|

|att genom utvecklingsprojekt, som genomförs i sam-|

|arbete med andra medlemsländer, förbättra möjligheterna|

|till arbete för personer med funktionshinder, utsatta|

|grupper och ungdomar samt att uppnå jämställdhet på|

|arbetsmarknaden mellan kvinnor och män. Delprogrammet|

|Horizon har direkt inriktning på personer med|

|funktionshinder och deras möjligheter till|

|sysselsättning. Sverige deltar med en rad projekt i|

|detta delprogram. |

| Handikappfrågorna behandlas också inom ramen för olika|

|sakområden. |

| Det finns ca 40 miljoner människor inom EU som har|

|ett funktionshinder. Många av de beslut som genomförs på|

|gemenskapsnivå berör i hög grad personer med|

|funktionshinder. Det är därför angeläget att åtgärder|

|vidtas på denna nivå för att behovet av tillgänglighet,|

|delaktighet och lika möjligheter för funktionshindrade|

|skall kunna tillgodoses. Regeringen aktualiserade av|

|denna anledning handikappfrågorna i sin skrivelse till|

|riksdagen inför EU:s regeringskonferens 1996. (skr|

|1995/96:30). |

| Regeringen säger där följande: |

| |

| "För att det skall vara en reell möjlighet också för|

| människor med funktionshinder att tillgodogöra sig|

| vinsterna med den inre marknadens fyra friheter|

| är det viktigt att handikappfrågorna uppmärksammas|

| vid regeringskonferensen. Handikappaspekterna bör|

| enligt regeringens mening beaktas i alla|

| relevanta EG-beslut utan att EG får kompetens att|

| lagstifta om handikappolitik." |

| |

|Socialutskottet instämde i regeringens uppfattning och|

|utrikesutskottet ställde sig i sin tur bakom|

|socialutskottets yttrande. |

| Då handikappfrågorna har behandlats på|

|regeringskonferensen har Sverige verkat för olika|

|förslag med ovanstående inriktning. Sverige kommer också|

|i fortsättningen att agera utifrån dessa utgångspunkter.|

| Sverige har således haft ambitionen att inom EU|

|arbeta för att funktionshindrade personer behov|

|beaktas när gemenskapen fattar beslut inom ramen för|

|fördraget samtidigt som medlemsstaternas rätt att själva|

|utforma handikappolitiken respekteras fullt ut. |

| Sverige har också aktivt arbetat för att FN:s|

|standardregler för att tillförsäkra människor med|

|funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet skall|

|vara vägledande för arbetet med handikappfrågor på|

|gemenskapsnivå samt agerat till förmån för ökad|

|representation av funktionshindrade personer i EU-|

|samarbetet. |

| I december 1996 antog Ministerrådet och företrädarna|

|för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, en|

|resolution om lika möjligheter för personer med|

|funktionshinder (97/C 12/01). Resolutionen är i|

|princip ett ställningstagande för att i unionen och|

|dess medlemsstater arbeta efter de principer som|

|fastställts i FN:s standardregler. Rådet uppmanar också|

|i resolutionen medlemsstaterna att integrera|

|handikappfrågorna i alla relevanta politikområden.|

|Resolutionen kan ses som ett led i en europeisk|

|strategi på handikappområdet. |

| Enligt regeringens bedömning har den svenska|

|Helioskommittén varit ett bra instrument för|

|erfarenhetsutbyte och information mellan berörda|

|departement, myndigheter, handikapporganisationer|

|m.fl. En samsyn på handikappfrågorns hantering på|

|gemenskapsnivå håller på att växa fram. Kommitténs arbete|

|har dock varit tidsbegränsat och avsett enbart EU:s|

|handikapprogram. Enligt regeringens uppfattning bör|

|kommittén fortsätta sitt arbete som en samrådsgrupp för|

|handikappfrågor inom Europasamarbetet. Regeringen har|

|därför genom beslut den 6 mars 1997 förlängt kommitténs|

|arbete t.o.m. den 30 juni 1998. |

| |

| |

| |

|13 Handikappinstitutet |

| |

|

 ?

 Handikappinstitutet är samhällets centrala organ inom hjälpmedelsområdet. Det

övergripande målet för institutets verksamhet är att medverka till att öka

livskvalitén för personer med funktionshinder genom bra hjälpmedel och ökad

tillgänglighet i samhället. Handikappinstitutets centrala uppgift att samordna

och främja forskning och utveckling anges i propositionen (1996/97:5) Forskning

och samhälle. Handikappinstitutet drivs för närvarande av landstingen och staten

gemensamt. Institutets rättsliga ställning är dock oklar.

 Ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel för den dagliga livsföringen och

hjälpmedel för vård och behandling var t.o.m. år 1991 i princip samlat hos

landstingen. Genom Ädelreformen år 1992 fick kommunerna ansvar för viss sjukvård

och därmed också ansvar för att tillhandahålla hjälpmedel för personer med

funktionshinder. Kommunernas åtaganden varierar mellan olika delar av landet

beroende på vilka överenskommelser som träffats med landstingen. Totalt sett

anses kommunerna numera svara för mer än hälften av den hjälpmedelsförsörjning

som sker enligt hälso- och sjukvårdslagen.

 Mot bakgrund av de ovan nämnda förändringarna i ansvarsfördelningen inom

hjälpmedelsområdet tillkallade regeringen i december 1995 en särskild utredare

med uppdrag att utreda vissa frågor rörande Handikappinstitutet (Dir.1995:161).

Huvuduppgiften var att pröva vilka förändringar som borde genomföras i fråga om

institutets verksamhet, organisationsform och finansiering med anledning av att

landstingen och kommunerna numera har ett gemensamt ansvar för att

tillhandahålla hjälpmedel. Utredaren överlämnade i december 1996 betänkandet

Handikappinstitutet för bra hjälpmedel och ökad livskvalitet (SOU 1996:174).

 Utredaren föreslår ingen förändring av Handikappinstitutets uppgifter. En

tydligare organisatorisk form föreslås genom att en ideell förening bildas av

staten, Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet som huvudmedlemmar och

finansiärer. Ett andrahandsalternativ finns som innebär att institutet tills

vidare drivs enbart av staten och Landstingsförbundet.

 Förslaget har remissbehandlats. Regeringen avser att senare lägga förslag till

riksdagen om Handikappinstitutets framtida verksamhet, organisation och

finansiering.

14 Nationell samordningskommitté i

handikappfrågor

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Frågan om en nationell samordningskommitté i|

|handikappfrågor bör bedömas av den särskilde utredare som|

|avses tillkallas för att utvärdera|

| |

|Handikappombudsmannen. |

-------------------------------------------------------

 I FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning

delaktighet och jämlikhet tas frågan om nationella samordningskommittéer upp. I

regel nummer 17, som handlar om samordning, sägs bl.a. att staterna är ansvariga

för att nationella samordningskommittéer eller liknande organ inrättas, som

säkerställer att handikappfrågorna samordnas. Handikapporganisationerna föreslås

få ett betydande inflytande i en sådan kommitté.

 Ett samordningsorgan av den karaktär som beskrivs i FN:s standardregeler finns

inte i Sverige i dag. Den statssekreterargrupp som finns inom regeringskansliet

för att samordna regeringens hantering av handikappfrågorna kan inte sägas

motsvara den samordningskommitté som standardreglerna föreslår. Inte heller

Handikappombudsmannen, med den inriktning och de uppgifter Handikappombudsmannen

har i dag, passar utan vidare in i en sådan beskrivning.

 Regeringen anser att också frågan om ett nationellt samordningsorgan då bör

prövas.

 Enligt regeringens proposition (1993/94:219) Handikappombudsman skall

myndighetens verksamhet utvärderas efter en treårsperiod. Regeringen har därför

för avsikt att under hösten 1997 tillkalla en särskild utredare med uppgift att

genomföra en utvärdering av Handikappombudsmannens verksamhet under myndighetens

tre första år samt föreslå inriktning för ombudsmannens verksamhet under

kommande år. Frågan om en nationell samordningskommitté i handikappfrågor bör

bedömas i det sammanhanget.

15 Allmänna arvsfonden

-------------------------------------------------------

|Sammanfattning |

| |

|Allmänna arvsfonden bör liksom hittills prioritera|

|projekt som syftar till att öka medvetandet om olika|

|funktionshinder, ökat självbestämmande och oberoende för|

|personer med funktionshinder och på projekt med|

|inriktning på kvinnor med funktionshinder. |

| Hög prioritet bör i kommande arvsfondssatsningar ges|

|projekt som syftar till att öka tillgängligheten i|

|bostäder, publika lokaler, miljö, kommunikationer och|

|olika kommunala verksamheter. Handikapporganisatio-|

|nerna bör med stöd av fonden få möjlighet att i samverkan|

|med bl.a. Boverket och Handikappinstitutet utforma|

|ett särskilt tillgänglighetsprogram. |

| Sådana utvecklingsprojekt som syftar till att|

|påskynda utvecklingen av läromedel i teckenspråk,|

|framförallt inom vuxenutbildningsområdet, bör stödjas.|

-------------------------------------------------------

 Stödet ur Allmänna arvsfonden skall medverka till att stärka den sociala

välfärden för fondens målgrupper. Genom stöd ur arvsfonden har föreningar och

andra organisationer under årens lopp kunnat förverkliga nya idéer och visioner

som förbättrat situationen för barn, ungdomar och personer med funktionshinder.

Det har gällt verksamheter som föreningar och organisationer själva svarat för

och som kompletterat verksamhetsformer i samhällets regi men också

verksamhetsformer som samhället svarar för men som brukarorganisationerna fått

ett ökat inflytande över.

 Under de senaste åren har många projekt som stötts av fonden syftat till att

öka medvetandet hos beslutsfattare och olika personalgrupper om olika

funktionshinder. Projekt som syftar till ökat självbestämmande och oberoende för

personer med funktionshinder har också prioriterats liksom projekt som har

inriktning på kvinnor med funktionshiner.

 Regeringen anser att projekt med ovan nämnda inriktning bör prioriteras också

i framtiden.

 Ett område som enligt regeringens uppfattning bör få hög prioritet i kommande

arvsfondssatsningar är projekt som syftar till att öka tillgängligheten i

bostäder, publika lokaler, miljö, kommunikationer och olika kommunala

verksamheter. Regeringen anser att det behöver göras en samlad satsning på

utvecklings- och förnyelsearbete i kommunerna när det gäller tillgängligheten i

vid bemärkelse. Handikapporganisationernas roll är här av stor betydelse för att

kunskapen och informationen om behov och lösningar skall komma beslutsfattare,

arkitekter, byggherrar m.fl. till del.

 Handikapporganisationerna bör med stöd av fonden få möjlighet att i samverkan

med bl.a. Boverket och Handikappinstitutet utforma ett särskilt

tillgänglighetsprogram. En del av medlen bör avsättas direkt för

handikapporganisationerna och användas för att öka informationen till

handikapporganisationernas medlemmar, kommuner, byggbransch, arkitekter och

andra som arbetar med plan- och byggfrågor om hur brister i tillgängligheten kan

avhjälpas.

 Ett annat eftersatt område är utvecklingen av studiematerial och läromedel

inom teckenspråksområdet. Behovet av studiematerial är här stort inom alla

utbildningsformer. Det finns, enligt regeringens uppfattning, ett stort behov

både av utveckling av nya och bättre läromedel och av samordning inom området.

Regeringen anser att det är viktigt att utvecklingsprojekt startas som syftar

till att påskynda utvecklingen av läromedel i teckenspråk, framförallt inom

vuxenutbildningsområdet. Det är också angeläget att få en samordning av

produktionen av material om teckenspråket och en samlad information på området.

Enligt regeringens mening är det önskvärt att sådant projektarbete kan inledas

omedelbart.

 11

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1996/97:120 om handikappolitik

 12