Regeringens proposition

1995/96:78

Ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag i fråga om ansvaret för fastighets-

bildningsverksamheten. Förslagen innebär att detta ansvar liksom hittills i

princip skall vila på staten. En kommun skall dock, efter särskild ansökan och

om vissa villkor är uppfyllda, kunna få tillstånd att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet.

 Vidare läggs fram förslag om vissa författningsändringar med anledning av

omorganisationen av lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten.

 I propositionen föreslås också vissa ändringar i miljöskyddslagen.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 5

2 Lagtext.................................................... 7

 2.1 Förslag till lag om kommunal lantmäterimyndighet.... 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

 (1970:988).......................................... 9

 2.3 Förslag till lag om ny beteckning på Statens lantmäteriverk

 och Centralnämnden för fastighetsdata............... 14

 2.4 Förslag till lag om ny beteckning på fastighetsbild-

 ningsmyndighet, fastighetsregistermyndighet och överlant-

 mätarmyndighet...................................... 15

 2.5 Förslag till lag om ändring i jordabalken........... 16

 2.6 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken...... 17

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda

 vägar............................................... 18

 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:991) om ändring i

 kommunal och ecklesiastik indelning i samband med

 fastighetsbildning.................................. 19

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

 äganderättsutredning och legalisering............... 20

 2.10 Förslag till lag om ändring i expropriationslagen (1972:719)

 21

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1084) om avveckling

 av vissa godmanskap för delägare i skifteslag....... 22

 2.12 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

 23

 2.13 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 24

 2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1150) om

 förvaltning av samfälligheter....................... 25

 2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1151) om införande

 av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om

 förvaltning av samfälligheter....................... 26

 2.16 Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230) 27

 2.17 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

 (1979:1152)......................................... 28

 2.18 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 29

 2.19 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) 30

 2.20 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 31

 2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om ex-

 ploateringssamverkan................................ 32

 2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:448) om

 pantbrevsregister................................... 33

 2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i

 plan- och bygglagen (1987:10)....................... 34

 2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i

 fastighetsbildningslagen (1970:988)................. 35

 2.25 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) 36

3 Ärendet och dess beredning................................. 38

 3.1 Riksdagens beslut om omorganisation................. 39

 3.2 Organisationsfrågor................................. 40

4 Ansvaret för fastighetsbildningen.......................... 40

 4.1 Nuvarande verksamhet och organisation............... 40

 4.1.1 Fastighetsbildningen.......................... 41

 4.1.2 Fastighetsregistreringen...................... 41

 4.1.3 Mätning m.m................................... 42

 4.2 Allmänna utgångspunkter för den framtida organisationen 43

 4.3 Statligt ansvar med möjlighet till kommunal medverkan 44

 4.4 Tillstånd krävs för att inrätta en kommunal lantmäteri-

 myndighet........................................... 47

 4.5 Förutsättningar för tillstånd....................... 49

 4.5.1 Verksamhetens inriktning och omfattning....... 49

 4.5.2 Myndighetens kompetens........................ 52

 4.5.3 Teknisk standard.............................. 53

 4.6 Myndighetens verksamhet............................. 54

 4.7 Övergångstider vid förändringar i ansvarsfördelningen 55

 4.8 Tillsyn samt återkallelse av tillstånd.............. 57

 4.9 Förrättningsförberedelser m.m....................... 58

 4.10 Skyldighet att överlämna vissa ärenden.............. 61

5 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser................... 63

6 Fastighetsregistrering..................................... 64

 6.1 Registrering vid källan............................. 65

 6.2 En områdesansvarig myndighet för registreringen..... 65

7 Ändringar i annan lagstiftning med anledning av den nya

 organisationen för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten 67

8 Samarbete mellan europeiska kartmyndigheter................ 67

9 Ekonomiska konsekvenser.................................... 68

10 Ändring i miljöskyddslagen................................. 69

11 Författningskommentar...................................... 72

 11.1 Förslaget till lag om kommunal lantmäterimyndighet.. 72

 11.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

 (1970:988).......................................... 77

 11.3 Förslagen till ändringar i annan lagstiftning med anledning

 av den nya organisationen för lantmäteri- och fastig-

 hetsbildningsverksamheten........................... 79

 11.4 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 80

Bilaga 1 Lantmäteri- och inskrivningsutredningens samman-

 fattning av slutbetänkandet Kart- och

 fastighetsverksamhet - finansiering, samordning

 och författningsreglering (SOU 1994:90).......

 81

Bilaga 2 Lantmäteri- och inskrivningsutredningens lagförslag.

 91

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser till slutbetänkandet

 från Lantmäteri- och inskrivningsutredningen..

 95

Bilaga 4 Huvudmannaskapsutredningens sammanfattning av

 betänkandet Fastighetsbildning - en gemensam

 uppgift för stat och kommun (SOU 1995:54).....

 96

Bilaga 5 Miljödepartementets förslag till författningsreglering

 med anledning av betänkandet Fastighetsbildning

 - en gemensam uppgift för stat och kommun m.m.

 101

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser till Huvudmanna-

 skapsutredningens betänkande och Miljödeparte-

 mentets promemoria............................

 104

Bilaga 7 De till Lagrådet remitterade lagförslagen...........

 106

Bilaga 8 Lagrådets yttrande..................................

 114

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995.118

Rättsdatablad....................................................119

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om kommunal lantmäterimyndighet,

 2. antar regeringens förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

 (1970:988),

 3. antar regeringens förslag till lag om ny beteckning på Statens

 lantmäteriverk och Centralnämnden för fastighetsdata,

 4. antar regeringens förslag till lag om ny beteckning på fastighets-

 bildningsmyndighet, fastighetsregistermyndighet och överlant-

 mätarmyndighet,

 5. antar regeringens förslag till lag om ändring i jordabalken,

 6. antar regeringens förslag till lag om ändring i utsökningsbalken,

 7. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1939:608) om

 enskilda vägar,

 8. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1970:991) om

 ändring i kommunal och ecklesiastik indelning i samband med

 fastighetsbildning,

 9. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

 äganderättsutredning och legalisering,

 10. antar regeringens förslag till lag om ändring i expropriationslagen

 (1972:719),

 11. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:1084) om

 avveckling av vissa godmanskap för delägare i skifteslag,

 12. antar regeringens förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen

 (1973:1144),

 13. antar regeringens förslag till lag om ändring i anläggningslagen

 (1973:1149),

 14. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:1150) om

 förvaltning av samfälligheter,

 15. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1973:1151) om

 införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om

 förvaltning av samfälligheter,

 16. antar regeringens förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen

 (1979:230),

 17. antar regeringens förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

 (1979:1152),

 18. antar regeringens förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100),

 19. antar regeringens förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291),

 20. antar regeringens förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10),

 21. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om

 exploateringssamverkan,

 22. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:448) om

 pantbrevsregister,

 23. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om

 ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

 24. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om

 ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

 25. antar regeringens förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen

 (1969:387),

 26. bemyndigar regeringen att medge att Statens lantmäteriverk inom ramen

 för tillgängliga resurser får använda medel för samarbete mellan

 europeiska kartmyndigheter i form av en s.k. ekonomisk intressegrupp

 under fransk lagstiftning (avsnitt 8).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om kommunal lantmäterimyndighet

 Härigenom föreskrivs följande.

Inrättande av en kommunal lantmäterimyndighet

1 § Regeringen får meddela tillstånd för en kommun att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet och att svara för verksamheten vid myndigheten.

2 § För tillstånd krävs att kommunen visar att

 1. myndigheten kommer att få hela kommunen som sitt verksamhetsområde,

 2. myndighetens arbetsuppgifter väsentligen kommer att begränsas till

förrättningsverksamhet och myndighetsservice i anslutning till för-

rättningsverksamheten,

 3. myndigheten kommer att få en för ändamålet lämplig organisation och en

verksamhet som kan beräknas få tillräcklig omfattning för att nödvändig

kompetens skall kunna upprätthållas,

 4. minst två tjänstemän inom myndigheten kommer att ha den kompetens och

erfarenhet som krävs för att handlägga förrättningar,

 5. myndighetens informationssystem kommer att få en sådan teknisk standard

som säkerställer det informationsutbyte mellan stat och kommun som behövs inom

lantmäteriområdet.

3 § En kommun som vill inrätta en kommunal lantmäterimyndighet skall ge in en

ansökan om tillstånd till Lantmäteriverket. Ansökan skall vara skriftlig och

innehålla den utredning som behövs för ärendets prövning.

4 § En kommunal lantmäterimyndighet skall börja sin verksamhet vid det

årsskifte som infaller närmast efter det att ett år förflutit sedan tillståndet

meddelades.

 Om Lantmäteriverket medger det får verksamheten påbörjas tidigare än vad som

framgår av första stycket.

Myndighetens verksamhet

5 § Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om

fastighetsbildning, fastighetsbestämning och fastighetsregistrering inom

kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten i länet skall dock överlämnas

 1. förrättningar som avses i 4 kap. 7 a § andra stycket fastighets-

bildningslagen (1970:988),

 2. förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

 3. stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse,

 4. andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl inte bör

handläggas hos myndigheten.

 Beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning får

inte överklagas.

Tillsyn

6 § Lantmäteriverket utövar tillsyn över verksamheten vid de kommunala

lantmäterimyndigheterna.

Myndighetens upphörande

7 § Om en kommun inte längre vill svara för verksamheten vid en kommunal

lantmäterimyndighet, skall kommunen anmäla detta till Lantmäteriverket.

Kommunens tillstånd upphör att gälla vid det årsskifte som infaller närmast

efter det att ett år förflutit sedan anmälan kom in till Lantmäteriverket.

 Om Lantmäteriverket medger det får verksamheten upphöra tidigare än vad som

framgår av första stycket.

8 § Om verksamheten vid lantmäterimyndigheten inte uppfyller de förutsättningar

som anges i 2 § eller om myndigheten i något väsentligt hänseende brister i sin

myndighetsfunktion, får kommunens tillstånd återkallas av regeringen efter

anmälan från Lantmäteriverket.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996, då lagen (1971:133) om

kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet upphör att

gälla.

 2. Beslut om inrättande av kommunal fastighetsbildningsmyndighet och

fastighetsregistermyndighet som meddelats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet skall gälla till

utgången av år 1997, om inte annat förordnas. För sådana myndigheter skall äldre

bestämmelser tillämpas.

 3. En kommun som den 31 december 1995 inte har en egen fastighets-

bildningsmyndighet får inrätta en kommunal lantmäterimyndighet tidigast den 1

januari 1999, om inte Lantmäteriverket medger annat.

2.2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

 dels att i 2 kap. 2 §, 3 kap. 2 och 11 §§, 4 kap. 1, 7, 9, 10 a, 11, 13, 14,

17, 20, 21, 24-25 a, 29-32, 34-37, 39 och 41 §§, 5 kap. 12 a, 12 c, 15-17, 21,

22, 27, 30-31, 33, 33 a, 34 a och 36 §§, 7 kap. 11 och 12 §§, 8 kap. 1 §, 9 kap.

1-7 §§, 10 kap. 2 och 9 §§, 12 kap. 8, 9 och 13 §§, 13 kap. 4 och 5 §§, 14 kap.

2-4, 6 och 8 §§, 15 kap. 2-6 §§ samt 16 kap. 1, 9, 11 och 12 samt i rubrikerna

närmast före 4 kap. 1 § och 5 kap. 36 § ordet fastighetsbildningsmyndighet i

olika böjningsformer skall bytas ut mot lantmäterimyndighet i motsvarande

form,

 dels att i 15 kap. 10 § och 16 kap. 11 § ordet fastighetsregistermyndigheten

skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att 4 kap. 8 §, 15 kap. 11 §, 16 kap. 15 § samt 19 kap. 3, 5 och 6 §§

skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in tre nya paragrafer, 4 kap. 7 a och 34 a §§

samt 16 kap. 12 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 7 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om en kommun är sakägare vid en

 förrättning som handläggs av en

 kommunal lantmäterimyndighet får

 kommunen eller en annan sakägare

 begära att förrättningen i stället

 skall handläggas av lantmäterimyn-

 digheten i länet.

--------------------------------------------------------------------

 En sådan begäran skall göras hos

 förrättningslantmätaren innan

 förrättningen avslutats. Förrätt-

 ningen skall då avbrytas och ären-

 det överlämnas till lantmäterimyn-

 digheten i länet.

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i denna paragraf

 omfattar inte förrättningar som

 grundas på avtal om köp, byte eller

 gåva enligt 4 kap. jordabalken.

 8 §

--------------------------------------------------------------------

 Ansökan om fastighetsbildning Ansökan om fastighetsbildning

görs skriftligen hos görs skriftligen hos lantmäterimyn-

fastighetsbildningsmyndighet i digheten. Muntlig ansökan som görs

länet eller hos vid förrättningssammanträde skall

överlantmätarmyndigheten. Muntlig dock godtas, om den väckta frågan

ansökan som görs vid förrätt- lämpligen kan prövas vid samma

ningssammanträde skall dock förrättning.

godtas, om den väckta frågan

lämpligen kan prövas vid samma

förrättning.

 Sökanden skall ange den åtgärd som han önskar genomförd samt uppge den eller

de fastigheter för vilka han för talan. I den mån det kan anses skäligt att

sökanden skaffar uppgifter därom eller sådana ändå är tillgängliga för honom,

skall han också ange de andra fastigheter som saken angår ävensom namn och

postadress beträffande fastighetsägarna samt de innehavare av servitut,

nyttjanderätt eller rätt till elektrisk kraft som kan beröras av åtgärden.

 Ansökningshandling skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller hans

ombud.

 Till ansökningshandling skall sökanden i huvudskrift eller styrkt avskrift

foga de skriftliga handlingar som han innehar och som är av betydelse i saken.

 34 a §

--------------------------------------------------------------------

 Lantmäterimyndigheten i länet får

 uppdra åt en annan statlig eller

 kommunal myndighet med kompetens

 inom lantmäteriområdet att utföra

 åtgärder enligt 4 kap. 25 § första

 stycket, 27 och 28 §§.

 15 kap.

 11 §

--------------------------------------------------------------------

 Har samtliga sakägare och Har samtliga sakägare och andra,

andra, som har rätt att överklaga, som har rätt att överklaga, genom

genom påskrift på påskrift på förrättningsprotokollet

förrättningsprotokollet eller i eller i skriftligt meddelande som

skriftligt meddelande som kommit kommit lantmäterimyndigheten till

fastighetsbildnings- eller handa godkänt förrättning,

fastighetsregistermyndigheten förrättningsbeslut eller gräns-

till handa godkänt förrättning, för-utmärkning, får vad som godkänts

rättningsbeslut eller gränsutmärk- inte överklagas.

ning, får vad som godkänts inte

överklagas.

 16 kap.

 12 a §

--------------------------------------------------------------------

 Endast om det finns synnerliga

 skäl får en kommunal lantmäteri-

 myndighets förrättning undanröjas på

 grund av att myndigheten handlagt

 ärendet i stället för att lämna över

 det till den statliga lantmäteri-

 myndigheten enligt 5 § lagen

 (1995:000) om kommunal lant-

 mäterimyndighet.

 15 §

--------------------------------------------------------------------

 Om en avslutad förrättning har

överklagats, skall fastighetsdom-

stolen ofördröjligen och senast

inom fyra dagar tillställa

fastighetsregistermyndigheten en

kopia av skrivelsen med

överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 Sedan domstolens utslag eller Sedan en fastighetsdomstols

slutliga beslut i utslag eller slutliga beslut i

fastighetsbildningsmål vunnit fastighetsbildningsmål vunnit laga

laga kraft, skall för- kraft, skall förrättningsakten och

rättningsakten och en kopia av en kopia av utslaget eller

utslaget eller beslutet sändas beslutet sändas till

till lantmäterimyndigheten. Om

fastighetsregistermyndigheten. avgörandet överklagas i viss del

Om förrättningen skall fortsättas, och om det med anledning av

sänds handlingarna i stället till domstolens avgörande i övrigt kan

fastighetsbildningsmyndigheten. uppkomma fråga om registrering,

Om avgörandet överklagas i viss skall handlingarna sändas till

del och om det med anledning av lantmäterimyndigheten. Efter

domstolens avgörande i övrigt kan registrering skall myndigheten

uppkomma fråga om registrering, omedelbart sända tillbaka

skall handlingarna sändas till förrättningsakten till domstolen.

fastighetsregistermyndigheten.

Efter registreringsfrågans

handläggning skall myndigheten

omedelbart återställa

förrättningsakten.

 19 kap.

 3 §

 Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats,

domstolens avgörande vunnit laga kraft.

--------------------------------------------------------------------

 Även om förrättningen inte har Även om förrättningen inte har

avslutats skall uppgift om avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbildnings- eller

fastighetsbestämningsbeslut, som fastighetsbestämningsbeslut som

skulle ha överklagats särskilt, skulle ha överklagats särskilt

införas så snart beslutet vunnit införas så snart beslutet vunnit

laga kraft, om laga kraft.

fastighetsbildningsmyndigheten

begär det.

 Överklagas beslut eller åtgärd vid avslutad förrättning eller överklagas

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut särskilt, får uppgift med

anledning av förrättningen eller beslutet införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Motsvarande gäller

när domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Lider någon förlust till följd av Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i tekniskt fel i fastighetsregister

fastighetsregister som föres med som föres med användande av auto-

användande av automatisk matisk databehandling eller i an-

databehandling eller i anordning ordning som hos inskrivningsmyn-

som hos inskrivningsmyndighet, dighet, lantmäterimyndighet eller

fastighetsbildningsmyndighet myndighet som avses i 4 kap.

eller fastighetsregistermyndig- 34 a § är ansluten till registret,

het är ansluten till registret, har han rätt till ersättning av

har han rätt till ersättning av staten. Har den skadelidande

staten. Har den skadelidande medverkat till förlusten genom att

medverkat till förlusten genom utan skälig anledning underlåta att

att utan skälig anledning vidtaga åtgärd för bevarande av sin

underlåta att vidtaga åtgärd för rätt eller har han på annat sätt

bevarande av sin rätt eller har medverkat till förlusten genom

han på annat sätt medverkat till eget vållande, skall ersättningen

förlusten genom eget vållande, efter vad som finnes skäligt

skall ersättningen efter vad som nedsättas eller helt bortfalla.

finnes skäligt nedsättas eller

helt bortfalla.

 Rättelse av uppenbar oriktighet till följd av tekniskt fel i fastighets-

register som avses i första stycket får utan hinder av 4 § första stycket första

punkten ske även om det kan medföra förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra sig skall lämnas, förutom fastighetsägare

och rättighetshavare, myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket

jordabalken.

 Kommer till följd av beslut i ärende om rättelse enligt andra stycket förlust

att tillskyndas ägare eller rättighetshavare har han rätt till ersättning av

staten. Ersättning utgår dock icke, om han med hänsyn till felets beskaffenhet

eller andra omständigheter bort inse att fel förekommit.

 I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och 7 §§

jordabalken motsvarande tillämpning.

 6 §

--------------------------------------------------------------------

 Fastighetsregistreringen Lantmäterimyndigheten svarar för

ankommer på fastighetsregistret.

fastighetsregistermyndighet. Om

sådan myndighet finns särskilda

bestämmelser.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1992:1212.

 Senaste lydelse av4 kap. 9 § 1993:1340.

2.3 Förslag till lag om ny beteckning på Statens lantmäteriverk och

Centralnämnden för fastighetsdata

 Härigenom föreskrivs att bestämmelser i lag eller annan författning om Statens

lantmäteriverk eller Centralnämnden för fastighetsdata efter utgången av år 1995

skall avse Lantmäteriverket.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.4 Förslag till lag om ny beteckning på fastighetsbildningsmyndighet,

fastighetsregistermyndighet och överlantmätarmyndighet

 Härigenom föreskrivs att bestämmelser i lag eller annan författning om

fastighetsbildningsmyndighet, fastighetsregistermyndighet eller överlant-

mätarmyndighet efter utgången av år 1995 skall avse lantmäterimyndighet.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 men skall inte tillämpas i fråga

om fastighetsbildningsmyndigheter och fastighetsregistermyndigheter som

inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal fastighetsbildningsmyndighet och

fastighetsregistermyndighet.

2.5 Förslag till lag om ändring i jordabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken1

 dels att i 7 kap. 29 § ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut

mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att i 22 kap. 5 a § orden Centralnämnden för fastighetsdata skall bytas

ut mot Lantmäteriverket .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Den äldre lydelsen av 7 kap. 29 § gäller fortfarande i fråga om

fastighetsbildningsmyndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Balken omtryckt 1971:1209.

 Senaste lydelse av

 7 kap. 29 § 1989:722

 22 kap. 5 a §1994:449.

2.6 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att i 6 kap. 2 och 7 §§ samt 12 kap. 5 §

utsökningsbalken1 orden Centralnämnden för fastighetsdata skall bytas ut mot

 Lantmäteriverket .

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

 6 kap. 2 §1994:444

 6 kap. 7 §1994:444

 12 kap. 5 §1994:444.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1939:608) om enskilda vägar1

 dels att i 16 § ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot

 lantmäterimyndigheten ,

 dels att i 52 § ordet fastighetsregistermyndigheten skall bytas ut mot

 lantmäterimyndigheten ,

 dels att 84 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 84 §2

--------------------------------------------------------------------

 Då det slutligen har avgjorts Då det slutligen har avgjorts

att en vägförening skall bildas att en vägförening skall bildas

samt förrättningskartan har samt förrättningskartan har

kompletterats i erforderlig mån, kompletterats i erforderlig mån,

skall kopior av kartan samt skall kopior av kartan samt

avskrifter av för- avskrifter av förrättningsutlåtandet

rättningsutlåtandet och av de för- och av de förteckningar som nämns i

teckningar som nämns i 80 § jämte 80 § jämte beslut, som kan ha

beslut, som kan ha meddelats över meddelats över utlåtandet, av

utlåtandet, av länsstyrelsen över- länsstyrelsen överlämnas till

lämnas till vägföreningen, ävensom vägföreningen och

till fastighetsbildningsmyndig- lantmäterimyndigheten samt till en

heten och sådan nämnd som avses i 39 § första

fastighetsregistermyndigheten, stycket.

om inte länsstyrelsen är

fastighetsregistermyndighet,

samt till en sådan nämnd som avses

i 39 § första stycket.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter och fastighetsregistermyndigheter som inrättats enligt lagen

(1971:133) om kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighets-

registermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

16 § 1971:1049

52 § 1990:1485.

 2Senaste lydelse 1991:1674.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:991) om ändring i kommunal och

ecklesiastik indelning i samband med fastighetsbildning

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:991) om ändring i kommunal och

ecklesiastik indelning i samband med fastighetsbildning3

 dels att i 2 § ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot

 lantmäterimyndigheten ,

 dels att i 3 och 7 §§ ordet fastighetsregistermyndighet i olika

böjningsformer skall bytas ut mot lantmäterimyndighet i motsvarande form.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter och fastighetsregistermyndigheter som inrättats enligt lagen

(1971:133) om kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighets-

registermyndighet.

**FOOTNOTES**

 3Lagen omtryckt 1981:1220.

Senaste lydelse av 7 § 1988:192.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning

och legalisering

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och

legalisering1

 dels att i 1 § orden Statens lantmäteriverk skall bytas ut mot

 Lantmäteriverket ,

 dels att i 1-9, 11, 12, 14, 15, 20, 21, 27 och 29 §§ ordet fastighets-

bildningsmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut mot lantmä-

terimyndighet i motsvarande form.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Vad som sägs om ordet fastighetsbildningsmyndighet i olika böjningsformer

i äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om

fastighetsbildningsmyndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

1 § 1989:725

2 § 1989:725

5 § 1977:665

6 § 1977:665

9 § 1979:254.

2.10 Förslag till lag om ändring i expropriationslagen (1972:719)

 Härigenom föreskrivs att i 5 kap. 10 § expropriationslagen (1972:719) ordet

 fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1084) om avveckling av vissa

godmanskap för delägare i skifteslag

 Härigenom föreskrivs att i 2-13 §§ lagen (1973:1084) om avveckling av vissa

godmanskap för delägare i skifteslag1 ordet fastighetsbildningsmyndighet i

olika böjningsformer skall bytas ut mot lantmäterimyndighet i motsvarande

böjningsform.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

5 § 1977:666

6 § 1977:666

8 § 1977:666

11 § 1977:666

12 § 1990:1102.

2.12 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

 Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144)1

 dels att i 5, 8, 13 a, 13 c, 19, 21, 22, 24, 25, 26, 28, 30 a, och 31 §§

ordet fastighetsbildningsmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut mot

 lantmäterimyndighet i motsvarande form,

 dels att 32 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 32 §2

 Seden en förrättning enligt denna lag har avslutats och vunnit laga kraft

skall uppgift om den snarast möjligt föras in i fastighetsregistret. Har

förrättningen överklagats, skall uppgiften föras in i registret snarast möjligt

sedan domstolens avgörande vunnit laga kraft.

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om ledningsbeslut som Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt har kunnat överklagas särskilt får

skall, om föras in i registret även om för-

fastighetsbildningsmyndigheten rättningen inte har avslutats.

begär det, föras in i registret Uppgiften får dock inte föras in

även om förrättningen inte har innan beslutet har vunnit laga

avslutats. Uppgiften får dock kraft.

inte föras in innan beslutet har

vunnit laga kraft.

 När ett beslut eller en åtgärd vid en avslutad förrättning har överklagats

eller när ett ledningsbeslut har överklagats särskilt, får trots detta uppgift

med anledning av förrättningen eller beslutet föras in i registret i fråga om

sådan del som uppenbart inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller när ett

domstolsavgörande i mål enligt denna lag har överklagats.

 Anteckning skall även göras när ett förrättningsbeslut har upphört att gälla.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

 8 § 1987:127 21 § 1991:1700

 13 a §1992:1213 30 a §1992:1213

 13 c §1992:1213 31 § 1992:1213.

 2Senaste lydelse 1985:1043.

2.13 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

 Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149)1

 dels att i 4, 9, 13 a, 13 c, 19, 21, 23, 24, 26, 27, 28, 30, 31, 32 a, 33, 34

och 43 §§ ordet fastighetsbildningsmyndighet i olika böjningsformer skall

bytas ut mot lantmäterimyndighet i motsvarande form,

 dels att 34 § skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 34 §

 Sedan en förrättning enligt denna lag har avslutats och vunnit laga kraft

skall uppgift om den snarast möjligt föras in i fastighetsregistret. Har

förrättningen överklagats, skall uppgiften föras in i registret snarast möjligt

sedan domstolens avgörande vunnit laga kraft.

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om anläggningsbeslut Uppgift om anläggningsbeslut som

som har kunnat överklagas särskilt har kunnat överklagas särskilt får

skall, om föras in i registret även om

fastighetsbildningsmyndigheten förrättningen inte har avslutats.

begär det, föras in i registret Uppgiften får dock inte föras in

även om förrättningen inte har innan beslutet har vunnit laga

avslutats. Uppgiften får dock kraft.

inte föras in innan beslutet har

vunnit laga kraft.

 När ett beslut eller en åtgärd vid en avslutad förrättning har överklagats

eller när ett anläggningsbeslut har överklagats särskilt, får trots detta

uppgift med anledning av förrättningen eller beslutet föras in i registret i

fråga om sådan del som uppenbart inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål enligt denna lag har överklagats.

 Anteckning skall även göras när ett förrättningsbeslut har upphört att gälla.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1992:1148.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter1

 dels att i 7, 20, 61 och 64 §§ ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall

bytas ut mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att i 25, 29 och 67 §§ samt i rubriken närmast före 67 § ordet

 fastighetsregistermyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut mot

 lantmäterimyndighet i motsvarande form.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter och fastighetsregistermyndigheter som inrättats enligt lagen

(1971:133) om kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighets-

registermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1987:128.

Senaste lydelse av

7 § 1989:727 29 § 1990:1498

20 § 1989:727 67 § 1995:32.

25 § 1990:1498

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1151) om införande av

anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter

 Härigenom föreskrivs att i 9 och 13 §§ lagen (1973:1151) om införande av

anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot

 lantmäterimyndigheten .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

2.16 Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230)

 Härigenom föreskrivs att i 12 § jordförvärvslagen (1979:230)1 ordet

 fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1991:670.

 Senaste lydelse av 12 § 1992:1371.

2.17 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

 Härigenom föreskrivs att i 19 kap. 3 och 5 §§ fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)1 orden Statens lantmäteriverk skall bytas ut mot Lantmä-

teriverket .

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

19 kap. 3 § 1994:1909

19 kap. 5 § 1993:1193.

2.18 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att i 2 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100)1 orden

 Statens lantmäteriverk skall bytas ut mot Lantmäteriverket .

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1992:1474.

2.19 Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291)

 Härigenom föreskrivs att i 12 kap. 9 och 26 §§ vattenlagen (1983:291) ordet

 fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

2.20 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs att i 15 kap. 3 § plan- och bygglagen (1987:10)1 ordet

 fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten .

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1992:1769.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om exploateringssamverkan

 Härigenom föreskrivs att i 2, 3, 10, 12, 13, 19, 20, 25, 32 och 33 §§ lagen

(1987:11) om exploateringssamverkan1 ordet fastighetsbildningsmyndighet i

olika böjningsformer skall bytas ut mot lantmäterimyndighet i motsvarande

form.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildnings-

myndigheter som inrättats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse av

 10 § 1991:1705

 33 § 1991:1705.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:448) om pantbrevsregister

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:448) om pantbrevsregister

 dels att i 1 § orden Centralnämnden för fastighetsdata (nämnden) skall bytas

ut mot Lantmäteriverket (verket) ,

 dels att i 19 § ordet fastighetsbildningsmyndigheter skall bytas ut mot

 lantmäterimyndigheter ,

 dels att i 5-12, 14, 15, 17, 18, 20 och 21 §§ ordet nämnd i olika

böjningsformer skall bytas ut mot verk i motsvarande form.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i plan- och

bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:000)1 om ändring i plan- och

bygglagen (1987:10)2

 dels att i 5 kap. 20 § ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut

mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att i 5 kap. 31 § och 6 kap. 13 § orden fastighetsregistermyndigheten

och fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att det i övergångsbestämmelserna skall föras in en ny punkt, 3, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

--------------------------------------------------------------------

 3. Vad som sägs om orden fas-

 tighetsbildningsmyndigheten och

 fastighetsregistermyndigheten i

 äldre bestämmelser gäller fort-

 farande i fråga om fastighetsbild-

 ningsmyndigheter och fastighets-

 registermyndigheter som inrättats

 enligt lagen (1971:133) om kom-

 munal

 fastighetsbildningsmyndighet och

 fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lydelse enligt prop. 1994/95:230.

 2Lagen omtryckt 1992:1769.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i

fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:000)1 om ändring i

fastighetsbildningslagen (1970:988)2

 dels att i 4 kap. 12 § ordet fastighetsbildningsmyndigheten skall bytas ut

mot lantmäterimyndigheten ,

 dels att det skall föras in en ny ikraftträdande- och övergångsbestämmelse av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

--------------------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1996. januari 1996. Vad som sägs om

 ordet fastighetsbildningsmyndig-

 heten i äldre bestämmelser gäller

 fortfarande i fråga om fastighets-

 bildningsmyndigheter som inrättats

 enligt lagen (1971:133) om kom-

 munal

 fastighetsbildningsmyndighet och

 fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 1Lydelse enligt prop. 1995/96:47.

 2Lagen omtryckt 1992:1212.

2.25 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs1 att 23 och 24 §§ miljöskyddslagen (1969:387)2 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 23 §3

 Koncessionsnämnden får förbjuda fortsatt miljöfarlig verksamhet som omfattas

av tillstånd enligt denna lag

 1. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet,

--------------------------------------------------------------------

 2. när villkor som gäller för 2. när för verksamheten gällande

verksamheten åsidosatts i villkor eller med stöd av 5 a §

betydande mån eller första stycket meddelade föreskrif-

 ter har åsidosatts i betydande mån,

 3. om det genom verksamheten uppkommit någon olägenhet av väsentlig betydelse

som inte förutsågs när verksamheten tilläts.

 När förbud meddelas enligt första stycket, får tillståndet återkallas helt

eller delvis.

 24 §4

 Koncessionsnämnden får, efter vad som är skäligt, ändra eller upphäva gällande

villkor för en miljöfarlig verksamhet eller meddela nya villkor för den

 1. när - från det att tillståndsbeslutet vann laga kraft - förflutit tio år

eller den kortare tid som, på grund av vad som följer av Sveriges medlemskap i

Europeiska unionen, föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer,

 2. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet och ett förbud

framstår som en alltför ingripande åtgärd,

--------------------------------------------------------------------

 3. när villkor som gäller för 3. när för verksamheten gällande

verksamheten åsidosatts på ett sättvillkor eller med stöd av 5 a §

som varit av mer än ringa första stycket meddelade föreskrif-

betydelse, ter har åsidosatts på ett sätt som

 varit av mer än ringa betydelse,

 4. om det genom verksamheten uppkommit någon olägenhet som inte förutsågs när

verksamheten tilläts och ett förbud framstår som en alltför ingripande åtgärd,

 5. om förhållandena i omgivningen har ändrats väsentligt,

 6. om en från miljösynpunkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av

någon ny process- eller reningsteknik,

 7. om användandet av något ny teknik för mätning eller uppskattning av

förorening eller annan störning skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar

för att kontrollera verksamheten.

 I fall som avses i första stycket 4 får Koncessionsnämnden också besluta om

andra åtgärder som behövs för att förebygga eller minska olägenheten för

framtiden.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

 1Jfr rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979

om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga

ämnen (EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43, Celex 380L0068).

 2Lagen omtryckt 1989:363.

 3Senaste lydelse 1988:924.

 4Senaste lydelse 1995:825.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade den 1 juni 1994 (prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19,

rskr. 1993/94:375) om en ny organisation för lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten m.m. Därvid förutsattes att frågan om

huvudmannaskapet för fastighetsbildningen skulle bli föremål för ytterligare

beredning. Riksdagen beslutade vidare den 3 maj 1995 (prop. 1994/95:166, bet.

1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313) om finansiering m.m. av lantmäteri- och

fastighetsdataverksamhet. I propositionen redovisade regeringen sin avsikt att

senare återkomma till riksdagen med förslag i fråga om författningsändringar

m.m. med anledning av omorganisationen.

 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen har lämnat slutbetänkandet Kart- och

fastighetsverksamhet - finansiering, samordning och författningsreglering (SOU

1994:90). Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och

utredningens lagförslag i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Miljödepartementet.

 Regeringen beslutade i september 1994 att en särskild utredare (dir. 1994:100)

skulle tillkallas med uppgift att förbereda genomförandet av den nya

organisationen (Organisationsutredningen).

 Regeringen beslutade i januari 1995 att en särskild utredare (dir. 1995:9)

skulle tillkallas för att bereda frågan om huvudmannaskapet för

fastighetsbildningen (Huvudmannaskapsutredningen). Denna fråga har ett nära

samband med den förestående organisationsförändringen. Huvud-

mannaskapsutredningen har den 2 maj 1995 redovisat sitt ställningstagande i

betänkandet Fastighetsbildning - en gemensam uppgift för stat och kommun (SOU

1995:54). Huvudmannaskapsutredningens sammanfattning av betänkandet finns i

bilaga 4.

 Inom Miljödepartementet har upprättats en promemoria med förslag till

författningsreglering med anledning av bl.a. Huvudmannaskapsutredningens

betänkande. Promemorians författningsförslag finns i bilaga 5.

 Huvudmannaskapsutredningens betänkande och Miljödepartementets promemoria har

remissbehandlats gemensamt. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga

6. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Miljödepartementet.

 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen lämnade i sitt slutbetänkande vissa

förslag som syftade till att skapa en gemensam instansordning för

förrättningsbeslut, registreringsbeslut och prövning av lantmäteriräkningar.

Regeringen finner att dessa förslag bör bli föremål för ytterligare överväganden

- bl.a. vad gäller processuella aspekter - och lägger inte nu några förslag i

denna del.

 I propositionen tar regeringen också upp frågor om ändringar i

miljöskyddslagen (1969:387). Dessa ändringar har inte något samband med

förslagen på lantmäteri- och fastighetsdataområdet. Föreslagna ändringar i

miljöskyddslagen har beretts under hand med Koncessionsnämnden för miljöskydd

och Sveriges Industriförbund, vilka båda förklarat sig inte ha några erinringar

mot förslaget.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 september 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8.

Lagrådets förslag till ändringar har godtagits vilket närmare framgår av

författningskommentarerna (avsnitt 11). Vissa redaktionella ändringar har också

gjorts i dessa lagförslag.

 De lagförslag som behandlas under avsnitt 7 har inte remitterats till

Lagrådet. Dessa förslag avser i de allra flesta fall ändringar av namn och

beteckningar med anledning av den nya organisationen för lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten. Förslagen innebär dock redaktionella ändringar i 4

kap. 8 § och 15 kap. 11 § fastighetsbildningslagen (1970:988) samt av

bestämmelser i lagen (1939:608) om enskilda vägar, ledningsrättslagen

(1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen om ändring i lagen (1995:000)

om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) och lagen (1995:000) om ändring i

fastighetsbildningslagen (1970:988). Ändringarnas beskaffenhet är sådan att

regeringen anser att Lagrådets hörande i den delen skulle sakna betydelse.

3.1 Riksdagens beslut om omorganisation

Riksdagens beslut år 1994 om en ny organisation för lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten m.m. innebär i huvudsak följande.

 En ny central myndighet skall bildas benämnd Lantmäteriverket.

Lantmäteriverket skall bestå av Centralnämnden för fastighetsdata och delar av

nuvarande Statens lantmäteriverk. En lokal organisation införs som hålls ihop

länsvis. I den lokala organisationen förs de nuvarande överlantmätar-,

fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna samman till en statlig

lantmäterimyndighet för varje län. Handläggningen av fastighetsbildning och

fastighetsregistrering kommer därmed att samordnas inom den nya myndigheten. Den

nya organisationen kommer att omfatta både myndighetsuppgifter och

uppdragsverksamhet. Uppgifterna skall dock hållas väl isär. Den nya

organisationen skall börja sin verksamhet den 1 januari 1996.

 Genom riksdagens beslut år 1995 om finansiering m.m. av lantmäteri- och

fastighetsdataverksamhet har finansieringsprinciper för verksamheten lagts fast.

Användarna av fastighets- och landskapsinformation skall i ökande utsträckning

bidra till finansiering av kostnaderna för drift och utveckling av

informationssystemen. En ny lantmäteritaxa skall utformas som baseras på

tidsersättning med möjlighet för sakägare att begära att en fast avgift

tillämpas i det enskilda ärendet. Avgifterna vid uttag av digitalt lagrad

landskapsinformation sänks för att främja en ökad användning av sådan

information medan avgifterna för uttag av information från

fastighetsdatasystemet och för tryckta kartor höjs.

 Den fastighetsekonomiska uppdragsverksamheten inom det statliga lantmäteriet

har i enlighet med riksdagens beslut ombildats till ett fristående aktiebolag.

3.2 Organisationsfrågor

Under hösten 1995 fullföljs arbetet med förberedelserna för den nya statliga

lantmäteriorganisationen.

 Regeringen har den 11 maj 1995 beslutat om tilläggsdirektiv (dir. 1995:76)

till Organisationsutredningen. Utredningen skall, med utgångspunkt i regeringens

och riksdagens beslut om organisationen, fortsätta arbetet med att förbereda de

nya myndigheternas närmare organisation, bemanning och arbetsformer. Utredningen

skall fram till den 31 december 1995 vidta nödvändiga åtgärder för överföring,

anställning och avveckling av personal samt övriga åtgärder som behövs för att

verksamheten i den nya myndighetsorganisationen skall kunna starta den 1 januari

1996.

 Regeringen avser att under hösten 1995 besluta om instruktion för det nya

Lantmäteriverket och de statliga lantmäterimyndigheterna samt om de övriga

föreskrifter som behövs för den nya organisationen.

 I 1995 års kompletteringsproposition (prop. 1994/95:150 bil. 2 s. 119) anförs

i anslutning till behandlingen av frågan om förvaltningsmyndigheternas ledning

att regeringen avser att senare redovisa ledningsformen för det nya

Lantmäteriverket. Regeringen gör nu den bedömningen att, i vart fall

inledningsvis, formen enrådighetsverk bör väljas som ledningsform för

Lantmäteriverket. Sedan myndigheten verkat någon tid kan frågan behöva övervägas

på nytt.

4 Ansvaret för fastighetsbildningen

4.1 Nuvarande verksamhet och organisation

Den nuvarande lantmäteriorganisationen grundar sig bl.a. på ett riksdagsbeslut

år 1970 (prop. 1970:188, bet. 1970:SU208, rskr. 1970:423).

 Det statliga lantmäteriet omfattar Statens lantmäteriverk, en överlant-

mätarmyndighet i varje län, de statliga fastighetsbildningsmyndigheterna och en

statlig fastighetsregistermyndighet i varje län.

 Statens lantmäteriverk är central förvaltningsmyndighet för frågor om

fastighetsbildning, fastighetsbestämning, fastighetsvärdering, fastig-

hetssamverkan, fastighetsregistrering, mätningsverksamhet och allmän

kartläggning. Statens lantmäteriverk har också samordnande uppgifter beträffande

ortnamnsfrågor, geografiska databaser och inom totalförsvaret.

 Vid det statliga lantmäteriet arbetar cirka 2 900 personer, varav cirka 900

vid Statens lantmäteriverk vars verksamhet i huvudsak är förlagd till Gävle. Den

totala verksamheten omsatte budgetåret 1993/94 cirka 1 210 miljoner kronor varav

uppdragsverksamheten svarade för cirka 370 miljoner kronor.

 Utanför den statliga lantmäteriorganisationen, men underordnad denna i

tillsynshänseende, finns 41 kommunala fastighetsbildningsmyndigheter och 29

kommunala fastighetsregistermyndigheter.

 Centralnämnden för fastighetsdata har haft huvudansvaret för genomförandet av

fastighetsdatareformen och svarar för driften av fastighetsdatasystemet.

Fastighetsdatasystemet omfattar nu hela landet. Verksamheten vid Centralnämnden

för fastighetsdata är i huvudsak lokaliserad till Gävle och sysselsätter cirka

200 personer. Verksamheten omsatte budgetåret 1993/94 cirka 150 miljoner kronor,

varav uppdragsverksamheten svarade för cirka 50 miljoner kronor.

4.1.1 Fastighetsbildningen

Genom den omorganisation av lantmäteriverksamheten som beslutades år 1970 vilar

huvudansvaret för fastighetsbildningen på staten via Statens lantmäteriverk. Det

är dock fastighetsbildningsmyndigheterna som handlägger ärenden enligt

fastighetsbildningslagstiftningen. Lantmäteridistriktet är

fastighetsbildningsmyndighetens verksamhetsområde. Landet är indelat i 69

lantmäteridistrikt. För särskilda fastighetsbildningsuppgifter finns ytterligare

12 statliga fastighetsbildningsmyndigheter, s.k. specialenheter, vilka främst

arbetar med frågor som har anknytning till jord- och skogsbruk samt vägar och

järnvägar m.m.

 För att underlätta samordningen med den kommunala hanteringen av plan- och

byggärenden tillskapades genom 1970 års beslut även specialenheter för

bebyggelseutveckling inom tätorter m.m., dvs. kommunala

fastighetsbildningsmyndigheter. I dag finns som nämnts 41 kommunala

fastighetsbildningsmyndigheter.

 Av de kommunala fastighetsbildningsmyndigheterna har 14 hela kommunens yta som

verksamhetsområde. I övriga 27 kommuner verkar den kommunala

fastighetsbildningsmyndigheten inom en del av respektive kommun med den statliga

fastighetsbildningsmyndigheten som ansvarig för fastighetsbildningsverksamheten

inom resterande del. Gränslinjerna mellan de kommunala och statliga

fastighetsbildningsmyndigheterna drogs upp genom 1970 års beslut men har

därefter justerats i flera kommuner. I de flesta fall har justeringarna

inneburit att verksamhetsområdet för den kommunala

fastighetsbildningsmyndigheten utvidgats.

 Fastighetsbildningen finansieras huvudsakligen genom avgifter från sakägarna.

 Under budgetåret 1993/94 avslutade statliga fastighetsbildningsmyndigheter

cirka 16 900 förrättningsåtgärder och kommunala fastighetsbildningsmyndigheter

cirka 2 900.

4.1.2 Fastighetsregistreringen

Fastighetsregistrering, dvs. registrering av förändringar i fastighetsindel-

ningen m.m., utförs vid särskilda fastighetsregistermyndigheter. Statliga

fastighetsregistermyndigheter ingår sedan den 1 juli 1990 i det statliga

lantmäteriet och har länet som verksamhetsområde (prop. 1988/89:154, bet.

1988/89:BoU4 och BoU9, rskr. 1988/89:89). Det är 29 kommuner som ansvarar för

fastighetsregistreringen inom hela eller en del av respektive kommun.

 Genom den nu avslutade fastighetsdatareformen har ett ADB-baserat

fastighetsdatasystem införts för handläggning av fastighetsregistrering och

inskrivning. Riksdagen beslutade om reformen år 1968 och 1970 (prop. 1968:1 bil.

4, bet. 1968:SU2, bet. 1968:3LU5, rskr. 1968:80 och prop. 1970:1 bil. 4, bet.

1970:SU2, bet. 1970:3LU8, rskr. 1970:96). Det ADB-baserade

fastighetsdatasystemet har ersatt tidigare manuellt förda register.

 Riksdagen har i sitt beslut år 1994 tagit ställning för att fastighets-

registreringen skall utföras av den myndighet som handlägger fastighets-

bildningen, dvs. de nya lantmäterimyndigheterna. Detta medför att

fastighetsregistreringen kommer att integreras i fastighetsbildningen.

4.1.3 Mätning m.m.

Den omorganisation av lantmäteriverksamheten som beslutades år 1970 innebär att

ansvaret för produktionen av grundläggande kartor och mätningar delas mellan

staten och kommunerna. Det ansågs att kommunerna på grund av sitt ansvar för

plan- och bebyggelsefrågorna och för kommunens utveckling i olika avseenden

också har ett ansvar för erforderliga mätnings- och kartarbeten.

 Staten svarar genom det statliga lantmäteriet för bl.a. de geodetiska

riksnäten och för de allmänna kartserierna. Kommunerna ansvarar för lokala

stomnät och den storskaliga kartläggningen. Denna principiella ansvarsfördelning

utesluter inte att kommunerna producerar även översiktliga kartor för sin

ärendehantering och översiktliga planering eller att staten svarar för vissa

storskaliga kartor t.ex. vid fastighetsbildning och fastighetsregistrering.

 Mätning, beräkning och kartframställning (MBK) är benämningen på den

samordnade kart- och mätningstekniska produktionen inom det kommunala

ansvarsområdet. Till verksamheten räknas bl.a. stomnät, primärkartor, baskartor,

samlingskartverk och ledningskartor samt namngivning och belägenhetsadresser.

Kommunerna kan välja att ombesörja denna uppgift genom egna organ, men har också

möjlighet att anlita det statliga lantmäteriet eller enskilda konsultföretag.

 Drygt hälften av landets 288 kommuner har valt att inte inrätta egna organ för

MBK-verksamheten. Några tiotal kommuner anlitar konsulter för MBK-verksamheten.

120 kommuner utan egen mätningsorganisation anlitar det statliga lantmäteriets

lokala organisation för att utföra verksamheten enligt s.k. A-avtal. A-avtalet

är ett normalavtal för samarbetet mellan enskilda kommuner och det statliga

lantmäteriet. Avtalet tillkom under 1970-talet för att långsiktigt reglera

samarbetet kring mätningsverksamheten och är utformat av Statens lantmäteriverk

och Svenska kommunförbundet gemensamt. Ett A-avtal innebär att det statliga

lantmäteriet mot ersättning svarar för hela eller delar av den fristående

mätningsverksamheten och även oftast utför annan fastighetsrättslig och

fastighetsekonomisk service i kommunen.

 Knappt hälften av kommunerna i landet har valt att bygga upp kommunala organ -

stadsingenjörskontor eller mätningskontor - som ombesörjer MBK-verksamheten. I

64 av dessa kommuner medverkar den kommunala mätningsorganisationen i

förrättningsförberedelser, t.ex. mätningstekniska moment, i den statligt

bedrivna fastighetsbildningen. Formerna för denna medverkan regleras sedan år

1972 genom s.k. C-avtal. C-avtalet är liksom A-avtalet en form av normalavtal

som upprättats gemensamt av Statens lantmäteriverk och Svenska kommunförbundet.

 Det förekommer också olika kombinationer av A- och C-avtal, kallade

specialavtal. Ett tjugotal kommuner har i dag sådana specialavtal.

4.2 Allmänna utgångspunkter för den framtida organisationen

Av den inledande redovisningen framgår att fastighetsbildning i dag genomförs av

såväl statliga som kommunala fastighetsbildningsmyndigheter. De kommunala

myndigheterna ansvarar för verksamheten i hela eller delar av respektive kommun.

 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen, som i oktober 1993 redovisade sitt

principbetänkande Kart- och fastighetsverksamhet i myndighet och bolag (SOU

1993:99), behandlade bl.a. frågan om det framtida ansvaret för

fastighetsbildningen. Utredningen fann därvid att lantmäteriverksamheten i allt

väsentligt fungerar bra i de kommuner som ansvarar för verksamheten inom

kommunens hela yta. Verksamheten fungerar också, enligt utredningen, i huvudsak

väl i de kommuner där den enbart ombesörjs av det statliga lantmäteriet.

 Samtidigt konstaterar Lantmäteri- och inskrivningsutredningen att den

funktionella ansvarsfördelning som förutsattes mellan lantmäteridistrikten och

specialenheterna för tätortsutveckling inte fungerar fullt ut. De territoriella

gränser som införts har i praktiken kommit att innebära absoluta gränser för

ärendefördelningen, vilket lett till många framställningar om ändringar av

gränslinjerna mellan statliga och kommunala myndigheter. Tillämpningen av de

s.k. C-avtalen medför liknande problem.

 Lantmäteri- och inskrivningsutredningen drog slutsatsen att situationen både i

kommuner med ett delat ansvar för fastighetsbildningen och i C-avtalskommuner

präglas av en intresseavvägning mellan å ena sidan önskemål från den kommunala

organisationen om att ombesörja så stora delar av verksamheten som möjligt och å

den andra sidan den statliga organisationens önskemål om att handha verksamheten

inom sina enheter. Samverkan och samordning mellan stat och kommun har enligt

utredningen härigenom försvårats.

 I prop. 1993/94:214 om en ny organisation för lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten m.m. anges att frågan om huvudmannaskapet för

fastighetsbildningen bör bli föremål för ytterligare beredning. Härvid framhålls

bl.a. att rättssäkerheten bör utgöra grunden för en reformerad organisation och

att den myndighet som handhar fastighetsbildning så långt möjligt bör vara

obunden av andra statliga eller kommunala intressen. Alla möjligheter till

förenklingar bör tas till vara. Vidare uttalas att

fastighetsbildningsorganisationen bör vara decentraliserad.

 Vid sin behandling av propositionen anslöt sig bostadsutskottet i denna del i

allt väsentligt till regeringens uppfattning om riktlinjerna för den fortsatta

beredningen. Även om rättssäkerhetsaspekterna bör utgöra grunden för de

fortsatta övervägandena måste emellertid, enligt utskottet, även andra

förhållanden vägas in vid den fortsatta beredningen. Det innebär bl.a. att

sambandet mellan fastighetsbildning och angränsande statlig och kommunal

verksamhet bör beaktas. Dessutom måste sakägarnas behov av och tillgång till

lokal service m.m. uppmärksammas.

 Utskottet anförde vidare att en viktig del i det fortsatta beredningsarbetet

borde vara att skapa en väl fungerande och över tiden stabil framtida

organisation för fastighetsbildningen. För att detta skall vara möjligt krävs

att nuvarande intressemotsättningar i möjligaste mån kan överbryggas, vilket i

sin tur förutsätter att den nya organisationen upplevs som ändamålsenlig.

Utskottet uttalade också att den fortsatta beredningen bör ges en så bred

förankring som möjligt genom att den sker i former som ger utrymme för insyn och

inflytande från politiska och andra berörda intressen (bet. 1993/94:BoU19).

Riksdagen anslöt sig till utskottets överväganden.

 Med utgångspunkt i de riktlinjer och uttalanden som angivits ovan inleddes

under hösten 1994 ett beredningsarbete inom regeringskansliet som bl.a.

innefattade överläggningar med Statens lantmäteriverk och Svenska

kommunförbundet. En särskild utredare tillkallades därefter med uppgift att i

samråd med bl.a. riks- och kommunalpolitiska företrädare slutföra beredningen av

frågan om huvudmannaskapet för fastighetsbildningen. Utredningen antog namnet

Huvudmannaskapsutredningen. Som sakkunniga tillkallades bl.a. riksdagsledamöter

och kommunalpolitiska företrädare. Utredningen har haft att utgå från vad

bostadsutskottet uttalat vid sin behandling av frågan.

 Huvudmannaskapsutredningen har redovisat sina förslag i betänkandet

Fastighetsbildning - en gemensam uppgift för stat och kommun (SOU 1995:54).

Samtliga de riks- och kommunalpolitiska sakkunniga som deltagit i utredningen

står eniga bakom de förslag som redovisats. Regeringens överväganden och förslag

i det följande grundas i huvudsak på utredningens förslag.

4.3 Statligt ansvar med möjlighet till kommunal medverkan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Ansvaret för |

| fastighetsbildningsverksamheten skall i princip vila på staten |

| men en kommun kan, efter särskild ansökan, tillåtas svara för |

| fastighetsbildningsverksamheten inom kommunen om vissa villkor |

| är uppfyllda. |

| Den kommunala lantmäteriverksamheten regleras i en ny lag. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens.

 Remissinstanserna: Ett 70-tal remissinstanser har varit positiva till

Huvudmannaskapsutredningens förslag. Det framförs som viktigt att det kan skapas

ett konstruktivt samarbete inom lantmäterisektorn. Denna uppfattning framförs av

bl.a. Fortifikationsverket, Överstyrelsen för civil beredskap, Statens

räddningsverk, Vägverket, Riksrevisionsverket, Boverket samt Svenska

kommunförbundet och ett 30-tal kommuner.

 Ett 30-tal instanser avstyrker eller ställer sig tveksamma till förslagen i

betänkandet. Exempel på sådana instanser är Svea hovrätt, Statskontoret,

Skogsstyrelsen, Statens naturvårdsverk, Lantbrukarnas riksförbund, Lantmäteriets

civilingenjörsförening och ST-lantmäteri. Tveksamma är även ett 15-tal små till

medelstora kommuner. Dessa instanser framhåller bl.a. att fastighetsbildning är

en del av samhällets infrastruktur och därmed i grunden en statlig angelägenhet

som - med hänsyn till bl.a. rättssäkerhetsaspekterna - bör organiseras med

staten som huvudman. Vidare framförs att det finns risk för en instabil

organisation för fastighetsbildningen eftersom ansvaret kan komma att växla

mellan stat och kommun.

 Skälen för regeringens förslag: Fastighetsbildning och fastighetsregistrering

utgör grunden för landets indelning i fastigheter och för förändringar i denna

indelning. Fastighetsbildningsverksamheten utgör därmed en viktig del av

samhällets grundläggande infrastruktur för vilken staten har ett övergripande

ansvar. Regeringen har tidigare gett uttryck för detta synsätt i prop.

1994/95:166 Finansiering m.m. av lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet.

 Den omorganisation av lantmäteriverksamheten som beslutades år 1970 innebar

att huvudansvaret för fastighetsbildningen skulle vila på staten. För att

underlätta samordningen med den kommunala hanteringen av plan- och byggärenden

skapades möjlighet att inrätta kommunala myndigheter. Denna fördelning av ansvar

och uppgifter har i huvudsak fungerat väl.

 Vid de närmare övervägandena om den framtida organisationen bör sambandet

mellan fastighetsbildning och angränsande statlig och kommunal verksamhet

beaktas. Dessutom måste sakägarnas tillgång till lokal service uppmärksammas.

Den organisation som skall skapas bör vara stabil och långsiktig, men samtidigt

vara flexibel och tillåta förändringar i ansvarsfördelningen i takt med

samhällsutvecklingen.

 Det kan konstateras att det finns ett starkt samband och behov av ökad

samordning mellan fastighetsbildningen och den kommunala plan- och

byggprocessen. Fastighetsbildning och fastighetsregistrering integreras också

successivt i sektorsövergripande ADB-baserade informationssystem i kommunerna.

Lantmäteri- och inskrivningsutredningen har framhållit att påtagliga

effektivitetsvinster kan göras vid fastighetsbildning när den har samband med

plan- och byggprocessen. Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun vad gäller

grundläggande mätningar och kartor innebär att kommunerna har ansvaret för den

storskaliga kartproduktionen. Staten ansvarar för den mera småskaliga

kartproduktionen.

 Genom den datatekniska utvecklingen kommer den tekniska delen av

förrättningsarbetet att förändras. Den utsätts för starka krav på snabbhet och

kostnadsbesparingar. Sambandet mellan fastighetsregistreringen, den allmänna

kartläggningen samt den kommunala mätningen och storskaliga kartverksamheten

kommer att förstärkas.

 Mot denna bakgrund gör regeringen den bedömningen att behovet av att samordna

fastighetsbildningsverksamheten med plan- och byggprocessen motiverar en

fortsatt kommunal medverkan inom fastighetsbildningen. En kommun bör därför ha

möjlighet att också i fortsättningen under särskilt angivna förutsättningar

svara för fastighetsbildningsverksamheten inom kommunen.

 Att ett ansvar för fastighetsbildningsverksamheten läggs på kommunen innebär

såsom Lagrådet framhållit inte någon begränsning av statens övergripande ansvar

för fastighetsbildningsverksamheten. Det bör därför inte uttryckas så att

statens ansvar delegeras till en kommun. Kommunens ansvar omfattar inte annat än

att bestrida kostnaderna för verksamheten och att göra det möjligt för

myndigheten att bedriva verksamheten effektivt och i organisatoriskt lämplig

form. Myndighetens verksamhet skall styras endast av fastighetsbildningens

regelsystem och bedrivas på det sätt som enligt 1 kap. 9 § regeringsformen krävs

i en myndighetsfunktion, dvs. att beakta allas likhet inför lagen samt iaktta

saklighet och opartiskhet.

 För att tydliggöra de närmare förutsättningar som skall gälla för att en

kommunal lantmäterimyndighet skall få inrättas och för att undanröja de

oklarheter som funnits bör dessa frågor regleras i en ny lag. De närmare

förutsättningarna kommer att redovisas i de följande avsnitten. Några

ytterligare grundläggande förutsättningar bör dock beröras redan nu.

Myndighetens oberoende ställning

Fastighetsbildning innebär myndighetsutövning där motstående intressen skall

vägas samman. Lantmäterimyndighetens oberoende ställning i förhållande till

olika enskilda och allmänna intressen är därför av central betydelse. I dessa

hänseenden har uppmärksammats vissa principiella problem både vid statliga och

kommunala lantmäterimyndigheter. På den statliga sidan utgör dessa problem ett

viktigt skäl för den pågående omorganisationen av det statliga lantmäteriet. På

den kommunala sidan består problemet i att kommunen ofta är part vid

förrättningar som handläggs vid den kommunala myndigheten. En kommunal

lantmäterimyndighet måste därför inordnas i den kommunala organisationen på ett

sådant sätt att myndigheten har en oberoende ställning i förhållande till de

kommunala organ som företräder kommunen som exploatör, fastighetsägare eller

fastighetsförvaltare.

 Det bör i sammanhanget påpekas att några konkreta rättssäkerhetsproblem på

grund av partiskhet i statlig eller kommunal fastighetsbildning som den bedrivs

i dag inte har kunnat påvisas.

Kompetens

En hög kompetens hos lantmäterimyndigheten och då särskilt hos

förrättningslantmätaren är en annan viktig aspekt på rättssäkerhetsfrågan.

Samtliga lantmäterimyndigheter måste ha en sådan kompetens att sakägare

garanteras en hög kvalitet på förrättningen. Det handlar här bl.a. om att

tillgodose krav på lika behandling och förutsägbarhet i myndighetsutövningen.

Även här förtjänar det att påpekas att hittillsvarande erfarenheter inte pekar

på några kompetensproblem vid vare sig statliga eller kommunala myndigheter.

Utgångspunkter i övrigt

Regeringens förslag i det följande vad gäller den framtida ansvarsfördelningen

mellan stat och kommun utgår från behovet av bred samverkan. Syftet med

regeringens förslag är att nu skapa ökad klarhet i fråga om ansvarsfördelningen

mellan stat och kommun, bl.a. genom att göra det tydligt vilka kriterier som

skall gälla för kommunal medverkan i fastighetsbildningsverksamheten. Förslagen

utgår från att ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten i princip vilar på

staten men att ett ansvar att bedriva myndighetsverksamhet på området enligt

vissa villkor och efter särskild ansökan kan anförtros en kommun. En kommun som

erhåller ett sådant ansvar skall inrätta en lantmäterimyndighet för att handha

verksamheten. Regeringen prövar sådana ansökningar. De kommuner som inte

inrättar egen lantmäterimyndighet skall liksom hittills efter överenskommelse

med lantmäterimyndigheten i länet kunna medverka i

fastighetsbildningsverksamheten genom att svara för förrättningsförberedelser.

4.4 Tillstånd krävs för att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Regeringen skall pröva frågor om tillstånd för|

| en kommun att inrätta och svara för verksamheten vid en kommunal|

| lantmäterimyndighet. |

| En kommun skall beviljas tillstånd om vissa särskilt angivna |

| förutsättningar bedöms vara uppfyllda. |

| Den kommunala lantmäterimyndigheten skall ha hela kommunen som |

| verksamhetsområde. Kommuner tillåts inte inrätta kommunal |

| lantmäterimyndighet i samverkan. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningen föreslog att Lantmäteriverket

skulle besluta om tillstånd för en kommun att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet. I övrigt sammanfaller utredningens och regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Några instanser, bl.a. Mariestads tingsrätt, Statens

lantmäteriverk, Tjänstemännens centralorganisation och Strömsunds kommun, har

framfört att regeringen i stället för Lantmäteriverket i ett sammanhang borde

besluta om vilka kommuner som skall ansvara för fastighetsbildningen.

 Remissinstanserna är överlag positiva till förslaget att en hel kommun skall

omfattas av en kommunal lantmäterimyndighet. Flera kommuner, bl.a. Katrineholm,

Osby, Borlänge, Skellefteå och Sollentuna, har dock framfört att samverkan

mellan flera kommuner i fråga om förrättningsverksamhet borde få ske.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nu gällande regler kan regeringen, om

kommunen begär det, förordna om inrättande av kommunal

fastighetsbildningsmyndighet. Regeringen beslutar också om vilka kommuner som

skall ha kommunal fastighetsregistermyndighet. Vid prövningen har de kommunala

intressena vägts bl.a. mot intresset av att behålla ett tillräckligt

verksamhetsunderlag för de statliga myndigheterna. Utredningens förslag innebär

att någon sådan avvägning inte längre skall göras vid beslut om inrättande av en

kommunal lantmäterimyndighet. Enligt regeringens uppfattning bör prövningen i

fortsättningen ske med utgångspunkt i de villkor som föreslås för tillstånd att

inrätta en kommunal lantmäterimyndighet. En kommun som uppfyller de i lagen

angivna villkoren för ett tillstånd skall tillåtas svara för fastighets-

bildningsverksamheten. De nackdelar som funnits med ett delat ansvar för

fastighetsbildningsverksamheten kan undvikas om tillståndet alltid omfattar

kommunens hela yta.

 En ansökan om tillstånd skall ges in till Lantmäteriverket. Med hänsyn till de

olika intressen som den statliga lantmäteriorganisationen och kommunen i vissa

fall kan ha bör dock frågan om tillstånd avgöras av regeringen. Lantmäteriverket

bör därför med eget yttrande överlämna kommunens ansökan till regeringen som gör

en samlad bedömning av förutsättningarna för tillstånd.

 Ett antal kommuner har tagit upp frågan om att kommuner skall kunna få

samverka för att uppfylla villkoren och därmed kunna inrätta en för flera

kommuner gemensam lantmäterimyndighet. Det kan konstateras att nuvarande

ansvarsfördelning mellan stat och kommun inte medger att två eller flera

kommuner har ett gemensamt ansvar för fastighetsbildningen.

Huvudmannaskapsutredningen föreslår i detta avseende ingen ändring. Kommunal

samverkan är ofta både naturlig och önskvärd i de fall staten ålägger kommunerna

ansvar för ett verksamhetsområde. Fastighetsbildningen är emellertid som

tidigare framhållits ett statligt ansvarsområde och är för kommunerna en

frivillig verksamhet. Kommunerna skall således inte tillåtas inrätta kommunala

lantmäterimyndigheter i samverkan.

 Lantmäteriverket förutsätts även i framtiden ha ett samordnings- och

utvecklingsansvar för fastighetsbildningsverksamheten samt utöva den centrala

tillsynen över verksamheten.

4.5 Förutsättningar för tillstånd

4.5.1 Verksamhetens inriktning och omfattning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Myndighetens arbetsuppgifter skall väsent- |

| ligen begränsas till förättningsverksamhet och myndighetsservice|

| i anslutning till förrättningsverksamheten. Vidare skall |

| verksamheten ha sådan omfattning att kravet på kompetens hos |

| personalen tillgodoses. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens. Utredningen angav dock ett visst lägsta belopp för omsättningen som

mått på förrättningsverksamheten. Utredningen föreslog också att personalantalet

vid myndigheten skall motsvara minst fem årsarbetskrafter.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser tar upp frågan om beloppsgränsen,

bl.a. Boverket, Tekniska högskolan i Stockholm, Vattenfall AB, Sveriges

fastighetsägareförbund, Sveriges lantmätareförening, Tjänstemännens

centralorganisation och Lantmäteriets civilingenjörsförening samt kommuner som
[REDACTED_EFTERNAMN], Helsingborg och Orsa. Den angivna beloppsgränsen, i genomsnitt 600 000

kronor i årsomsättning under en femårsperiod, anses inte vara tillräcklig för

att säkerställa tillräcklig kompetens hos förrättningsmännen. Statens

lantmäteriverk har angivit att beloppsgränsen bör höjas ungefär fyra gånger i

förhållande till förslaget. Riksrevisionsverket har föreslagit att antalet

timmar för förrättningsverksamhet bör anges som mått.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen konstaterar att flera av de

instanser som redovisat synpunkter på av Huvudmannaskapsutredningen angiven

beloppsgräns uppfattar denna som den minsta omsättning som den kommunala

lantmäterimyndigheten måste omfatta. Utredningens beloppsgräns avser emellertid

enbart den del av myndighetens omsättning som är härförlig till

förrättningsverksamheten.

 Regeringen finner i övrigt att de krav på kompetens och oberoende som bör

ställas på en lantmäterimyndighet berör frågor om såväl myndighetens

arbetsuppgifter och verksamhetens omfattning som personalens formella kompetens.

Arbetsuppgifter vid de kommunala lantmäterimyndigheterna

Vid tillskapandet av den nuvarande organisationen för fastighetsbildning

betonades att kravet på opartiskhet och obundenhet medför att vissa

arbetsuppgifter inte bör utföras av personal vid en kommunal fastighets-

bildningsmyndighet. I propositionen med förslag till lag om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet (prop. 1971:58)

uppmärksammades frågan om personalens arbetsuppgifter:

 Den förrättningsverksamma personalen bör vidare enligt propositionen (prop.

1970:188) i princip inte sysselsättas i sådana kommunala arbetsuppgifter utanför

enhetens verksamhetsområde som kan medföra bindningar till vad som vid

fastighetsbildningen utgör kommunala partsintressen. Enligt min mening är det

svårt att i lag generellt ge mer detaljerade föreskrifter för tillgodoseende av

nu ifrågavarande intressen. Det synes tillräckligt att föreskriva att tjänsteman

hos kommunal lantmäterimyndighet eller fastighetsregistermyndighet inte får

tilldelas uppgifter i annan verksamhet hos kommunen som kan rubba förtroendet

för hans tjänsteutövning hos myndigheten.

 I prop. 1993/94:214 om en ny organisation för lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten m.m. anges att viss lokalt utförd uppdragsverksamhet

av karaktären myndighetsservice bör kunna bedrivas inom det statliga

lantmäteriets lokala myndighetsorganisation. Myndigheterna bör lokalt kunna

utföra den övervägande delen av förrättningsarbetet jämte

fastighetsregistreringen och därutöver svara för annan service som på ett

naturligt sätt kan kopplas till detta arbete. Som exempel på sådana uppgifter

nämns upprättande av fastighetsplan och nybyggnadskarta, utförande av

lägeskontroll, ajourhållning av primärkarta, utförande av fastighetsutredningar

och upprättande av fastighetsägarförteckningar samt viss annan

fastighetsrättslig service.

 Huvudmannaskapsutredningens förslag anknyter till propositionen och har i den

delen godtagits av remissinstanserna.

 De arbetsuppgifter vid sidan om förrättningsverksamheten som med bibehållen

rättssäkerhet kan utföras av personal vid en kommunal lantmäterimyndighet är

sådana som faller inom ramen för begreppet myndighetsservice. Begreppet bör,

såsom Huvudmannaskapsutredningen föreslagit, också kunna innefatta viss service

som myndigheten tillhandahåller för att tillgodose kommunala nämnders och

förvaltningars behov inom lantmäteriområdet.

 Den kommun som ansöker om ett tillstånd att ansvara för fastighetsbildningen

bör visa att de arbetsuppgifter som skall tilldelas personalen vid den kommunala

myndigheten praktiskt taget uteslutande kommer att omfatta

förrättningsverksamhet och myndighetsservice. Det ankommer sedan på kommunen att

upprätthålla en sådan ordning.

 Frågan om arbetsuppgifterna för myndigheten är nära knuten till frågan om

myndighetens inplacering i den kommunala organisationen. Domstolsverket har

föreslagit att det bör övervägas att i lag reglera hur den kommunala myndigheten

skall inordnas i den kommunala organisationen. Regeringen delar emellertid

Huvudmannaskapsutredningens bedömning. Således skall en kommun i sin ansökan

visa att dess lantmäterimyndighet kommer att få en sådan oberoende ställning som

är förutsatt. Även Lagrådet har påtalat att kravet på att den kommunala

lantmäterimyndighetens verksamhet skall bedrivas opartiskt är en av de

omständigheter som måste beaktas vid myndighetens inordnande i den kommunala

organisationen.Myndigheten måste vara fristående från kommunens politiska

ledning. Inordnas den under en befintlig nämnd eller annan kommunal enhet, är

det enligt Lagrådet angeläget att den inte i sin verksamhet utsätts för

politiska påtryckningar från den nämnden eller enheten. Enligt regeringens

mening innebär detta att myndigheten inte skall kunna vara inordnad under en

nämnd med ansvar för mark- och exploateringsverksamheten eller i en

förvaltningsorganisation vars verksamheter har sådan karaktär.

Verksamhetens omfattning

För att en lantmäterimyndighet skall kunna upprätthålla den kompetens som krävs

för att bedriva förrättningsverksamhet måste verksamheten vid myndigheten ha en

viss omfattning. Huvudmannaskapsutredningen har härvid föreslagit dels en

riktpunkt för förrättningsverksamhetens omfattning, dels att myndigheten skall

ha en personalstyrka motsvarande minst fem årsarbetskrafter och att personalen

praktiskt taget uteslutande skall arbeta med lantmäteriförrättningar och

myndighetsservice.

 Som mått på förrättningsverksamhetens omfattning föreslog Huvud-

mannaskapsutredningen de kostnader som följer av en förrättningsverksamhet på

halvtid för chefen och dennes ersättare inklusive kringkostnader och biträdande

personal. Detta motsvaras enligt utredningen av 600 000 kronor per år i 1995 års

penningvärde. Skulle de förväntade intäkterna från förrättningsverksamhet vid en

kommunal lantmäterimyndighet vara mindre än 600 000 kr per år, utgör detta

enligt utredningen skäl för beslutsinstansen att överväga avslag på ansökan om

tillstånd. Minimikravet på intäkter avser ett genomsnitt för en femårsperiod.

 Syftet med angivna krav på att verksamheten skall ha en viss minsta omfattning

är att garantera att myndigheten kan upprätthålla tillräcklig kompetens inom

fastighetsbildningsområdet. Regeringen finner det angeläget att myndigheten har

erforderlig kompetens. Emellertid kan det knappast anses ändamålsenligt att i

lag föreskriva ett visst minsta belopp för verksamhetens omfattning. Sådana

gränser måste anses vara en mindre väl lämpad konstruktion mot bakgrund av bl.a.

den tekniska utvecklingen och de rationaliseringsmöjligheter som numera står

till buds. Denna utveckling och dessa möjligheter kommer att påverka såväl

förrättningshandläggningen som kostnaderna för fastighetsbildningen. Hur snabbt

dessa förändringar kommer att ske och hur mycket kostnaderna kommer att

förändras kan inte nu förutses. Den omfattning på förrättningsverksamheten och

myndighetens verksamhet i övrigt som Huvudmannaskapsutredningen angivit bör

kunna tjäna som vägledning med de tekniska och organisatoriska förutsättningar

som nu gäller. Bedömningen måste emellertid anpassas till de förändrade

förutsättningar som kan komma att gälla vid de tidpunkter då prövningen skall

ske.

4.5.2 Myndighetens kompetens

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Minst två personer inom myndigheten skall |

| ha den kompetens och erfarenhet som krävs för att utöva ett eget|

| ansvar för förrättningar. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag innebär att

särskilda kompetenskrav knyts till chefen för myndigheten.

 Remissinstanserna: Enligt några remissinstanser bör även den eller de

tjänstemän som av myndighetens chef får ett delegerat ansvar ha samma formella

kompetens som chefen.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens bedömning att

minst två personer inom myndigheten bör ha förrättningsmannakompetens.

 Den nu gällande förordningen (1988:1232) med instruktion för

lantmäterimyndigheterna innehåller behörighetsregler som gäller för både

statliga och kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheter.

Bestämmelserna innebär bl.a. att chefen för en fastighetsbildnings- eller

fastighetsregistermyndighet skall ha civilingenjörsexamen från teknisk högskola

eller motsvarande kunskaper samt ha minst två års erfarenhet av verksamhet som

utförs vid fastighetsbildnings- eller fastighetsregistermyndighet.

 Huvudmannaskapsutredningen har föreslagit att chefen för den kommunala

myndigheten bör uppfylla motsvarande kompetenskrav, men att den person som

utövar ett från chefen delegerat ansvar inte behöver ha samma formella

kompetens. Det är enligt utredningen tillräckligt med nödvändiga kunskaper och

erfarenheter för arbetsuppgifterna.

 Regeringen delar utredningens bedömning att en av de två personer som skall ha

förrättningsmannakompetens bör ha civilingenjörsexamen från en teknisk högskola

med inriktning mot lantmäterifrågor eller motsvarande kunskaper samt minst två

års erfarenhet av sådan verksamhet som utförs vid lantmäterimyndighet.

Regeringen anser däremot inte att det är nödvändigt att kompetenskravet skall

gälla just för myndighetens chef. Det väsentliga är enligt regeringens mening

att specialistkompetensen finns inom myndigheten och att arbetet organiseras på

ett sådant sätt att kompetensen finns hos dem som svarar för

förrättningsverksamheten.

 För att upprätthålla och utveckla kompetensen är det också viktigt att

personalen även vid de kommunala lantmäterimyndigheterna har möjlighet att delta

i vidareutbildning. Sådan utbildning anordnas i stor omfattning av det statliga

lantmäteriet. För Lantmäteriverkets del bör sådan utbildning ses som en del av

verkets tillsynsansvar.

4.5.3 Teknisk standard

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Myndighetens informationssystem skall ha |

| sådan teknisk standard som säkrar utbyte och information mellan |

| stat och kommun inom lantmäteriområdet. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i princip inte haft något att erinra

mot förslaget i denna del. En del instanser framhåller att det är

informationsflödet mellan stat och kommun som bör definieras och inte en teknisk

standard för kommunens informationssystem.

 Skälen för regeringens förslag: Lantmäteriverket har som central myndighet

inom verksamhetsområdet det övergripande ansvaret för teknikutvecklingen och för

att berörda intressenter kan utnyttja bl.a. de rationaliseringsmöjligheter som

kan uppstå. I Lantmäteriverkets samordningsansvar ligger att främja ett

ändamålsenligt och effektivt utnyttjande av de geografiska informationssystemen

inom detta område. Detta förutsätter väl fungerande system för produktion och

tillhandahållande av data. Information måste säkert och effektivt kunna bytas

mellan olika producenter samt mellan producenter och användare. En god teknisk

standard behövs också för att förrättningskostnaderna och därmed avgifterna för

användarna skall kunna hållas så låga som möjligt.

 En viss samordning inom det tekniska området mellan det statliga lantmäteriet

och de kommunala lantmäterimyndigheterna är följaktligen nödvändig. För att få

inrätta en egen lantmäterimyndighet bör en kommun kunna visa att den har

tillgång till tekniska system som kan leverera och hämta information enligt en

viss standard så att utbytet av information mellan stat och kommun garanteras.

Viktigast är en gemensam teknisk standard för registreringen mot

fastighetsdatasystemet samt vid uppbyggnad och förvaltning av digitala

registerkartor. Kravet på teknisk samordning innebär inte att Lantmäteriverket

skall kunna föreskriva att en kommun skall välja tekniska system och rutiner som

är identiska med verkets egna. Under förutsättning att utbytet av information

mellan systemen säkerställs, kan kommunen själv välja system och rutiner. Det är

emellertid angeläget att den fulla besparingspotentialen av sådana nya

ADB-system som utvecklats med offentliga medel tas till vara av såväl statliga

som kommunala lantmäterimyndigheter.

4.6 Myndighetens verksamhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En kommunal lantmäterimyndighet skall |

| handlägga alla ärenden om fastighetsbildning utom sådana ärenden|

| som |

| - på begäran av en sakägare skall flyttas över till den statliga|

| lantmäterimyndigheten i länet, |

| - berör flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden, |

| - avser stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte |

| omfattar ny bebyggelse eller |

| - avser andra särskilda förrättningar, exempelvis stora och |

| komplicerade anläggningsförrättningar och äganderättsutredningar,|

| som av kompetens- eller resursskäl bör handläggas av den statliga|

| myndigheten. |

| Ett beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna|

| en förrättning får inte överklagas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens.

 Remissinstanserna: Viss kritik har riktats mot att det remitterade

lagförslaget är alltför otydligt när det gäller stora jord- och skogsbruks-

förrättningar som inte omfattar ny bebyggelse och specialförrättningar som

omfattar större anläggningsförrättningar och äganderättsutredningar.

 Skälen för regeringens förslag: Inom kommuner med ett eget ansvar för

fastighetsbildningsverksamheten kan det statliga lantmäteriet enligt utredningen

svara för vissa specialiserade förrättningar. Under utredningen har även

kommunala företrädare betonat att det är lämpligt att statliga organ med en

specialistkompetens som normalt inte finns vid den kommunala myndigheten

handlägger vissa typer av förrättningar. Regeringen föreslår därför, i likhet

med utredningen, att vissa förrättningar regelmässigt skall överlämnas till

statliga lantmäterimyndigheter.

 Regeringen delar utredningens bedömning av i vilka fall förrättningar bör

handläggas av statlig myndighet. Det gäller dels infrastrukturförrättningar, som

berör flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden och involverar sakägare på

region- eller riksnivå, dels stora och komplicerade jord- och

skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse, dels andra särskilda

förrättningar som av kompetens- eller resursskäl bör handläggas av den statliga

myndigheten. För den närmare avgränsningen av dessa förrättningstyper bör

nuvarande praxis tjäna till ledning. Till detta kommer de förrättningar där,

enligt vad som utvecklas i avsnitt 4.10, en sakägare har begärt att ärendet

skall överlämnas till den statliga lantmäterimyndigheten i länet.

 Alla ansökningar om fastighetsbildning inom en kommun med kommunal

lantmäterimyndighet skall inges dit. Det ankommer sedan på denna myndighet att

till den statliga lantmäterimyndigheten i länet överlämna de ärenden som skall

handläggas där.

 I enlighet med vad Lagrådet föreslagit bör ett beslut av den kommunala

lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning inte kunna överklagas. Även

om den kommunala lantmäterimyndigheten skulle ha gjort en uppenbar felbedömning

vid beslutet att överlämna ärendet försämras inte sakägarnas rättssäkerhet av

att det blir den statliga lantmäterimyndigheten i länet som handlägger ärendet.

4.7 Övergångstider vid förändringar i ansvarsfördelningen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En kommunal lantmäterimyndighet skall |

| normalt börja sin verksamhet vid det årsskifte som infaller |

| närmast efter det att ett år förflutit sedan tillstånd meddelats.|

| En kommun och Lantmäteriverket skall dock kunna komma överens om|

| kortare övergångstider. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningen föreslog att ansökningar

skulle kunna ges in till halvårsskiftet ett visst år och att Lantmäteriverket

samma år skulle pröva ansökan. Den kommunala myndigheten skulle få börja sin

verksamhet vid det årsskifte som infaller tolv månader efter Lantmäteriverkets

beslut.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser, t.ex. Mariestads tingsrätt,

Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Statens lantmäteriverk, Lantmäteriets

civilingenjörsförening samt Östersunds, Helsingborgs, Eskilstuna, Strömstads och

Orsa kommuner, har påtalat att systemet skulle bli alltför instabilt om

kommunerna varje år tilläts att inrätta kommunala lantmäterimyndigheter.

Remissinstanserna pekar därvid främst på de problem som uppstår för den statliga

lantmäteriorganisationen.

 Skälen för regeringens förslag: Den nya statliga lantmäteriorganisationen

skall börja sin verksamhet den 1 januari 1996. Vid denna tidpunkt avvecklas

bl.a. de statliga fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna, vars

verksamhet förs över till lantmäterimyndigheten i respektive län.

 De kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna

förutsätts dock fortsätta sin verksamhet oförändrad även efter den tidpunkten.

En integrering av fastighetsbildning och fastighetsregistrering vid dessa

myndigheter kan ske först sedan det klarlagts vilka kommuner som i

fortsättningen kommer att svara för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering inom kommunen.

 Som framhållits tidigare finns det ett behov av en stabil organisation bl.a.

mot bakgrund av verksamhetens funktion som grundläggande infrastruktur. Alltför

snabba och ständigt pågående förändringar gör det svårt att planera för

verksamheten och organisera den på ett sätt som motsvarar de krav på

effektivitet, säkerhet och kvalitet som måste ställas.

 För att de statliga lantmäterimyndigheterna och kommunerna skall kunna planera

och anpassa sin organisation måste därför vissa övergångstider gälla. Både när

en kommun erhåller ett ansvar för fastighetsbildning och när en kommun önskar

avsäga sig detta ansvar, behövs en rimlig tidsperiod för att anpassa

organisationen.

 Regeringen förutsätter att kommunerna gör långsiktiga bedömningar när det

gäller frågan om att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet. De farhågor som

vissa remissinstanser haft att möjligheten att träda in i eller ut ur systemet

skulle medföra för stor instabilitet torde vara överdrivna. Inrättandet av en

kommunal lantmäterimyndighet medför bl.a. ett omfattande kostnadsansvar för

kommunen. Regeringen bedömer därför att det efter en övergångstid inte kommer

att bli fråga om större förändringar. Utredningens förslag kan därför i huvudsak

godtas. Utvecklingen bör dock följas och en omprövning kunna ske om systemet

visar sig ge upphov till allvarliga olägenheter.

 I ett avseende anser regeringen dock att en viss tidsförskjutning är motiverad

för att underlätta omställningen till det nya systemet. Regeringen föreslår

således att de kommuner som den 31 december 1995 inte har egen

fastighetsbildningsmyndighet skall få inrätta kommunal lantmäterimyndighet först

den 1 januari 1999. Detta innebär att i första omgången endast de 41 kommuner

som i dag har egen fastighetsbildningsmyndighet ges möjlighet att söka tillstånd

enligt den nya lagen. Beslut avseende dessa kommuner skall meddelas under år

1996 och de nya myndigheterna inrättas den 1 januari 1998. Övriga kommuner

kommer att kunna få sina ansökningar prövade först under år 1997 och

myndigheterna kunna inrättas den 1 januari 1999.

 Med en sådan förändring i förhållande till utredningens förslag kan flera

fördelar uppnås. Antalet ansökningar som skall prövas det första året blir

överskådligt liksom antalet nya myndigheter. Vissa erfarenheter av den nya

lantmäteriorganisationen kommer att föreligga innan de kommuner som i dag inte

har egna fastighetsbildningsmyndigheter behöver ta ställning till om de skall

ansöka om tillstånd. Av betydelse i det sammanhanget kan bl.a. vara

förutsättningarna för en kommun att komma överens med en statlig

lantmäterimyndighet om att få medverka i förrättningsförberedelser m.m.

 De övergångstider som nu föreslås syftar i första hand till att ge tillräcklig

tid för olika myndigheter att planera för de förändringar som skall genomföras.

Med hänsyn härtill bör möjligheter finnas för de berörda myndigheterna att i det

enskilda fallet komma överens om kortare övergångstider.

 I samband med att arbetsuppgifter överförs mellan statliga och kommunala

myndigheter kan en rad olika praktiska frågor behöva lösas mellan berörda

myndigheter. Det är angeläget att Lantmäteriverket i samarbete med företrädare

för kommunerna söker finna former för en smidig hantering av de frågor som kan

bli aktuella i sammanhanget. Därvid bör bl.a. beaktas de regler om arbetstagares

ställning vid övergång av verksamhet som den 1 januari 1995 infördes genom

ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd.

 Det finns starka samband mellan det mätningsarbete som utförs i samband med

fastighetsbildning och de mätningar som behövs i den kommunala plan- och

byggprocessen. Inom vissa områden kommer den statliga lantmäterimyndigheten att,

inom ramen för de uppgifter som ryms inom begreppet myndighetsservice, utföra

viss av kommunen efterfrågad mätningsverksamhet m.m. Om kommunen

fortsättningsvis önskar svara för fastighetsbildningen eller utföra

förrättningsförberedelserna kan det vara naturligt att de förrättningsanknutna

mätningsuppgifterna och övrig mätningsverksamhet ses som en helhet. Detta

förhållande kan medföra att kommunen bör överta det samlade ansvaret för

mätningsverksamheten i kommunen från den statliga lantmäterimyndigheten.

Motsvarande förhållande kan uppstå om verksamheten skall överföras från en

kommun till den statliga lantmäterimyndigheten. Även formerna för sådan

förändrad ansvarsfördelning bör i första hand lösas i samförstånd mellan berörda

myndigheter och med beaktande av ovan angivna utgångspunkter och de regler som

gäller enligt lagen om anställningsskydd.

 Vid remissbehandlingen av Huvudmannaskapsutredningens förslag har också

arkivfrågor tagits upp från flera håll. Regeringen avser att uppdra åt

Riksarkivet och Lantmäteriverket att i samarbete med kommunerna närmare studera

dessa frågor och överväga behovet av särskild reglering för en

tillfredsställande arkivhantering när ansvaret för lantmäterifrågor övergår

mellan statliga och kommunala myndigheter.

4.8 Tillsyn samt återkallelse av tillstånd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lantmäteriverket skall utöva tillsyn över den|

| kommunala lantmäteriverksamheten. |

| Ett tillstånd avseende en kommunal lantmäterimyndighet skall |

| kunna återkallas av regeringen efter anmälan från Lantmäteriverket|

| om verksamheten inte längre kan antas uppfylla de förutsättningar|

| som krävs för tillstånd eller om myndigheten i något väsentligt |

| hänseende brister i myndighetsfunktionen. |

| Vidare upphör ett sådant tillstånd att gälla om kommunen anmäler|

| att den inte längre vill fortsätta med verksamheten. Den kom- |

| munala myndigheten upphör då normalt vid det årsskifte som |

| infaller närmast efter det att ett år förflutit sedan anmälan |

| gjordes. Om Lantmäteriverket medger det får verksamheten dock |

| upphöra tidigare. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens, dock har befogenheten att återkalla ett tillstånd flyttats från

Lantmäteriverket till regeringen.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte närmare kommenterat förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Lantmäteriverket bör även fortsättningsvis

utöva tillsyn över såväl statliga som kommunala lantmäterimyndigheter. I

Lantmäteriverkets tillsynsfunktion mot kommunala lantmäterimyndigheter ligger

bl.a. att se till att de villkor som satts upp för tillstånd att inrätta sådana

myndigheter fortlöpande uppfylls.

 Om en kommun inte uppfyller villkoren, bör verket genom i första hand

rådgivning och samråd verka för att kommunen vidtar sådana åtgärder som

säkerställer att villkoren uppfylls. Kommunen bör således normalt ges möjlighet

att inom viss tid anpassa verksamheten så att den uppfyller villkoren för

inrättande av en kommunal lantmäteriverksamhet. Om nödvändiga förändringar inte

sker skall tillståndet kunna återkallas av regeringen efter anmälan av

Lantmäteriverket. Återkallelse skall också kunna ske om myndigheten i något

väsentligt hänseende brister i myndighetsfunktionen.

 En kommun kan för egen del finna att den inte vill fortsätta med

lantmäteriverksamheten. Kommunen kan då anmäla detta till Lantmäteriverket

varvid kommunens tillstånd upphör att gälla vid det årsskifte som infaller

närmast efter det att ett år förflutit sedan anmälan gjordes.

 På motsvarande sätt som då en kommunal lantmäterimyndighet inrättas bör

överenskommelser kunna träffas om kortare övergångstider.

4.9 Förrättningsförberedelser m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lantmäterimyndigheten i länet kan uppdra åt|

| en annan statlig eller kommunal myndighet med kompetens inom |

| lantmäteriområdet att utföra vissa tekniska åtgärder m.m. som har|

| samband med förrättningen. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningen har ansett att avtal

motsvarande nuvarande s.k. C-avtal, dvs. avtal om förrättningsförberedelser,

skall kunna träffas mellan lantmäterimyndigheten i länet och en kommun. Något

förslag till lagreglering i denna del har inte ingått i promemorian med

författningsförslag.

 Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser, särskilt kommuner,

understryker behovet av att s.k. C-avtal kommer till stånd. Några

remissinstanser ifrågasätter om inte förrättningsförberedelser bör upphandlas i

konkurrens.

 Skälen för regeringens förslag: I Lantmäteri- och inskrivningsutredningens

betänkande Kart- och fastighetsverksamhet i myndighet och bolag (SOU 1993:99)

redovisas en syn på förrättningsförberedelser som innebär att dessa skall

konkurrensutsättas. Utredningens slutsats är att förrättningsprocessen kan delas

in i en rättslig och en teknisk del, varav den senare innehåller moment som inte

kan anses innefatta myndighetsutövning enligt förvaltningslagen (1986:223). Den

tekniska sidan anses omfatta fastighetsutredning, fastighetsrättslig

beskrivning, andelstalsberäkning samt teknisk utredning och fältarbete. Även

plantolkning, teknisk beskrivning och upprättande av karta räknar utredaren in i

denna kategori. De uppräknade verksamheterna skall enligt utredningen kunna

handlas upp från kommun, uppdragsorganisationen inom det statliga lantmäteriet

eller privata konsulter.

 I propositionen En ny organisation för lantmäteri- och fastighets-

dataverksamheten m.m. (prop. 1993/94:214) framhålls emellertid att en

förrättning till alla delar bör anses utgöra myndighetsutövning. För-

rättningsmannen måste ha ett formellt och reellt ansvar för fastighets-

bildningsärendet i dess helhet och därmed kunna avgöra om och i så fall vilka

förrättningsmoment som kan utföras av någon annan. Myndigheten skall även

fortsättningsvis kunna genomföra hela förrättningsarbetet.

 Samtidigt framhålls i propositionen att vissa förrättningsmoment främst av

kart- och mätningsteknisk art liksom hittills bör kunna utföras av kommunala

mätningsorgan eller upphandlas i konkurrens. De kart- och mätningstekniska

momenten anses lättast att skilja ut och nyttan av att samordna mätning för

fastighetsbildning med kommunalteknisk mätning i övrigt framhålls som ett

argument för att arbetet läggs ut för upphandling.

 I betänkandet Kommunala entreprenader - Vad är möjligt? (SOU 1991:26)

framhålls också att förrättningen bör ses som en helhet där inte bara själva

beslutsfattandet innebär myndighetsutövning.

 Vid bedömningen av möjligheterna att låta en kommun svara för vissa

förrättningsförberedelser är främst två lagar av intresse, dels konkurrenslagen

(1993:90), dels lagen (1992:1528) om offentlig upphandling.

 Konkurrenslagen trädde i kraft den 1 juli 1993. Lagen bygger på principen att

förbud meddelas för vissa typer av ageranden. Verksamhet som består av

myndighetsutövning omfattas emellertid inte av lagen. Gränsen för

myndighetsutövning är emellertid mycket svår att dra. Ett exempel på en sådan

svårighet är utsättning av byggnader enligt plan- och bygglagen (1987:10) som

utgör en serviceåtgärd från kommunen påbjuden i lag.

 Lagen om offentlig upphandling tillkom i samband med EES-avtalet. Den trädde i

kraft den 1 januari 1994. Lagen innebär en anpassning till EG:s regler för

offentlig upphandling. Lagen om offentlig upphandling bygger på tanken att all

offentlig upphandling skall ske affärsmässigt och i konkurrens. Det anbud som är

det lägsta skall i princip antas. Det finns dock möjlighet att välja ett högre

anbud under förutsättning att det kan anses mest fördelaktigt med hänsyn till

samtliga omständigheter såsom pris, driftskostnader, funktion, miljöpåverkan

etc.

 Undantag från lagens bestämmelser får göras för sådant som är nödvändigt med

hänsyn till försvars- och säkerhetspolitiska intressen. Vidare finns en

bestämmelse som undantar upphandling av tjänster från en annan enhet som på

grund av lag eller annan författning har ensamrätt att utföra tjänsten.

 Förfaranden som innebär att en statlig myndighet vänder sig till en annan

statlig myndighet inom den senares typiska verksamhetsområde faller inte under

upphandlingsbestämmelserna. Ligger tjänsten utanför den senares typiska

verksamhetsområde skall tjänsten upphandlas.

 De nya lagreglerna innebär en förändring i förhållande till de regler som

gällde vid de s.k. C-avtalens tillkomst vilket gör att avtalens framtid behöver

övervägas. En avgörande fråga är då om förrättningsförberedelser skall anses

innebära myndighetsutövning.

 Begreppet myndighetsutövning är inte entydigt som nyss nämnts. Den tidigare

förvaltningslagen (1971:290) med förarbeten anses fortfarande ge den mest

etablerade definitionen. Enligt definitionen omfattar begreppet sådan verksamhet

som innebär utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån,

rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart

förhållande .

 För att myndighetsutövning i denna mening skall föreligga krävs att

myndigheten grundar sin befogenhet att bestämma om ett förhållande på en

författning eller något annat beslut av regering eller riksdag. Beslutet skall

vara bindande. Det räcker att beslutet har indirekta rättsverkningar mot den

enskilde. Ett exempel är registreringsbeslut som i sig kanske endast innebär en

anteckning om ett visst förhållande som utgör rättsfaktum och därför får

rättsverkningar för den enskilde.

 Av redogörelsen om förrättningsförberedelsernas karaktär framgår att

oklarheter finns när det gäller gränsdragningen mellan myndighetsutövning och

vad som kan kallas tekniska förberedelser för förrättningen. Samtidigt gäller

att förrättningslantmätaren ansvarar för hela förrättningen inklusive alla

förberedande åtgärder. Ett samspel mellan de judiciella och tekniska delarna

måste äga rum. Förrättningslantmätaren måste ha möjlighet att ingripa även i de

tekniska momenten.

 Delegation av främst kart- och mätningstekniska moment vid en förrättning

förutsätter också kompetens hos den som skall utföra uppgifterna. De moment som

delegerats måste utföras med bibehållen effektivitet och noggrannhet av bl.a.

rättssäkerhetsskäl. Förrättningen i sig är lagbunden.

 Den snabba utvecklingen på det tekniska området kan komma att medföra att

mycket av det arbete som i dag utförs vid skrivbordet kommer att klaras av ute i

fält i direkt anslutning till förrättningen. Mätuppgifter på fältet kan direkt

matas in i registren via datorprogram. Det område som skulle kunna kallas

tekniska åtgärder i samband med förrättning krymper därmed som självständigt

moment.

 Till detta kommer ansvarsfördelningen mellan stat och kommun vad gäller

mätningar och kartor. Kommunerna har det grundläggande ansvaret för den

storskaliga kartproduktionen som berör planerings- och byggverksamheten.

Principen om registrering vid källan kommer att genomföras. Detta innebär att

uppgifterna i samband med en förrättning skall registreras direkt i databaser

vilket i sig innebär en anteckning om ett visst förhållande i register och detta

utgör rättsfaktum som får rättsverkningar för den enskilde.

 Regeringen finner mot bakgrund av vad som nu redovisats att förrättningen i

sin helhet bör ses som myndighetsutövning. Regeringen föreslår därför att det i

fastighetsbildningslagen införs bestämmelser som innebär att

lantmäterimyndigheten i länet skall kunna uppdra åt annan statlig eller kommunal

myndighet med kompetens inom lantmäteriområdet att utföra åtgärder enligt 4 kap.

25 § första stycket, 27 och 28 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988).

 Därigenom ges en fastare grund för framtida avtal mellan den myndighet som

ansvarar för förrättningen och andra statliga eller kommunala organ. Dessa

förhållanden utesluter dock inte att vissa väl avgränsade delar av

förberedelserna kan läggas ut för upphandling.

4.10 Skyldighet att överlämna vissa ärenden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En förrättning där kommunen är sakägare skall|

| överlämnas till lantmäterimyndigheten i länet om kommunen eller en|

| annan sakägare begär det. Detta gäller inte förrättningar som |

| grundas på avtal enligt jordabalken om köp, byte eller gåva av |

| fast egendom. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Huvudmannaskapsutredningens förslag överensstämmer med

regeringens.

 Remissinstanserna: Ett par remissinstanser anser att skyldigheten att

informera om rätten att få ärendet överlämnat till den statliga lant-

mäterimyndigheten bör regleras i lag.

 Några remissinstanser har påtalat att den statliga lantmäterimyndigheten bör

ompröva ett överlämnat ärende i dess helhet. Ett par andra remissinstanser har

framfört att överlämnandemöjligheten inte bör bestå under hela förrättningen,

utan att en sådan begäran skall framställas när förrättningen inleds.

 Skälen för regeringens förslag: Organisationen för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering måste som tidigare framhållits tillgodose kravet på

rättssäkerhet. Med den organisatoriska lösning som föreslås, inrymmande såväl

statliga som kommunala lantmäterimyndigheter, bör förrättningar där en kommun är

sakägare särskilt uppmärksammas.

 Kommunen är sakägare i cirka hälften av totala antalet ärenden enligt

fastighetsbildningslagen. Även om kommunen i ett mindre antal ärenden är ensam

sakägare, föreligger i ett stort antal fastighetsbildningsärenden en situation

där kommunen och enskilda sakägare kan ha motstående intressen.

 Enligt Huvudmannaskapsutredningens förslag skall varje sakägare vid en

förrättning där kommunen är en av sakägarna ha rätt att begära överlämnande till

statlig myndighet. En sådan begäran medför att ärendet skall överlämnas till den

statliga lantmäterimyndigheten. Om ingen sakägare begär att ärendet skall

överlämnas, handläggs hela ärendet i vanlig ordning av den kommunala

lantmäterimyndigheten. Från huvudregeln föreslås vissa undantag.

 Med en sådan lösning kan den kommunala myndigheten handlägga även ärenden där

kommunen är sakägare under förutsättning att myndigheten har alla sakägares

förtroende.

 En kommunal lantmäterimyndighet bör vara skyldig att så snart som möjligt

efter det att ansökan om förrättning lämnats in ge sakägarna information om

möjligheten till överlämnande och vad denna innebär. Detta minskar också

sannolikheten för att ett överlämnande sker sent under förrättningen och

därigenom orsakar dubbelarbete och förseningar. Denna upplysningsskyldighet bör

kunna meddelas i en förordning.

 Även kommunen bör, om kommunen bedömer det som förtroendeskadligt eller av

annan anledning olämpligt att den kommunala myndigheten handlägger ett ärende,

kunna ta initiativ till ett överlämnande.

 Det kan ifrågasättas om sakägarens rätt skall gälla även de förrättningar där

kommunen slutit överenskommelse med övriga sakägare innan en ansökan om

fastighetsbildning lämnas in. Enligt bl.a. statistik från kommunala

fastighetsbildningsmyndigheter föreligger i det stora flertalet ärenden där

kommunen är sakägare en överenskommelse innan förrättningen inleds.

 Den juridiska statusen hos sådana överenskommelser blir av intresse för

överlämnandefrågan. Om de utgör civilrättsliga avtal är de att betrakta som

bindande för avtalsparterna och normerande för fastighetsbildningsmyndigheten.

Ett överlämnande skulle i dessa fall inte fylla någon funktion. Om däremot

överenskommelserna inte har denna rättsverkan utan kan prövas och ändras av

förrättningslantmätaren bör sakägare ha rätt att få ärendet överlämnat.

 Utöver avtal enligt jordabalkens bestämmelser förekommer andra former av

överenskommelser, t.ex. i fråga om ersättning för skada och intrång. Frågan om

dessa överenskommelsers rättsliga ställning kan inte entydigt besvaras. Av

fastighetsbildningslagen (1970:988) framgår att vissa särskilda villkor som

uppställts för att skydda enskilda vid förrättning skall kunna avtalas bort.

Genom överenskommelse kan bl.a. avsteg göras från lagens bestämmelser om den

ekonomiska uppgörelsen mellan sakägarna. Rättspraxis har sedan bekräftat att

överenskommelser kan träffas med bindande verkan redan innan en förrättning

inletts.

 Vid fastighetsbildningsmyndighetens officialprövning i förrättningens

slutskede har dock överenskommelser som inte utgör avtal enligt jordabalkens

regler en svagare ställning. Myndigheten tar då ställning till ett antal frågor

som inte kan regleras definitivt genom andra överenskommelser. Myndighetens

prövning kan alltså leda till sådana förändringar att en tidigare

överenskommelse inte kan fullföljas. En viss oklarhet råder således om vilken

rättsverkan andra överenskommelser än avtal enligt jordabalken får vid

förrättningen. Denna oklarhet motiverar att endast avtal enligt jordabalken

skall undantas från kravet på överlämnande.

 Om rätten att begära överlämnande endast kan utnyttjas under förrättningens

inledningsskede minskar visserligen risken för kostsamt dubbelarbete, men

samtidigt försämras sakägarnas möjligheter att utnyttja överlämnandemöjligheten.

 Framför allt för en privatperson är ett fastighetsbildningsärende en relativt

sällsynt händelse som dessutom regleras av ett för lekmannen obekant regelverk.

En sakägare kan antas behöva sätta sig in i ärendet, processens karaktär och

regelsystemet under en längre tid än förrättningens inledningsskede.

Omständigheter som påverkar sakägarnas vilja att begära överlämnande kan också

komma fram under själva förrättningen. Vid bedömningen av dessa faktorer bör

hänsynen till sakägarna väga tyngst. En sakägare vid en förrättning där även

kommunen är sakägare bör således ha möjlighet att under hela förrättningen

begära överlämnande till statlig myndighet.

 Den myndighet som tar över ett förrättningsärende skall inte pröva beslut som

tidigare fattats under förrättningen i annan utsträckning än vad som allmänt

gäller för omprövning av beslut under förrättning. Tidigare beslut är alltså

normalt bindande även för den statliga myndigheten. En myndighet som tar emot

ett överlämnat ärende behöver inte heller göra om de kart- och mätningstekniska

moment som tidigare utförts. Den mottagande myndigheten avgör vad som skall

göras om efter en genomgång av det enskilda ärendet.

5 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 |

| januari 1996. |

| Beslut om inrättande av kommunal fastighetsbildningsmyndighet |

| och fastighetsregistermyndighet som fattats enligt äldre |

| bestämmelser skall gälla till utgången av år 1997, om inte annat|

| förordnas. För sådana myndigheter skall äldre bestämmelser tillämpas|

| även i övrigt. |

| En kommun som vid utgången av år 1995 inte har en egen |

| fastighetsbildningsmyndighet får inrätta en kommunal lantmäteri-|

| myndighet tidigast den 1 januari 1999. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Den nya lagen om kommunala

lantmäterimyndigheter bör träda i kraft i samband med att det nya

Lantmäteriverket inrättas och den nya lokala statliga organisationen bildas den

1 januari 1996. Som framgår av avsnitt 4.7 behövs det en övergångstid i samband

med inrättande och avveckling av en kommunal lantmäterimyndighet. Tid erfordras

också för att pröva ansökningar om att få inrätta en myndighet enligt de nya

bestämmelserna. Det finns därför skäl att dela upp ansökningsförfarandet i två

omgångar för att arbetsbelastningen inte skall bli alltför stor under

övergångsskedet. Regeringen anser att det i en första omgång är lämpligt att

endast de kommuner skall komma i fråga som nu har en egen

fastighetsbildningsmyndighet. Regeringen föreslår därför att endast dessa

kommuner skall få inrätta en sådan kommunal lantmäterimyndighet från den 1

januari 1998 och att andra intresserade kommuner kan inrätta en myndighet först

från den 1 januari 1999.

 Med den nu föreslagna regleringen bör de nuvarande kommunala

fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna fortsätta sin

verksamhet t.o.m. den 31 december 1997. Regeringen föreslår därför att dessa

myndigheter skall fortsätta sin verksamhet enligt äldre bestämmelser fram till

den 1 januari 1998 då antingen en ny kommunal lantmäterimyndighet eller den

statliga myndigheten tar över verksamheten. En viss flexibilitet är önskvärd.

Det bör därför vara möjligt att besluta om en tidigare övergång. Enligt de äldre

bestämmelserna kan regeringen förordna att kommunen inte längre skall svara för

verksamheten. Detta bemyndigande bör upprepas i övergångsbestämmelserna till den

nya lagen. Regeringen föreslår därför att det skall vara möjligt att förordna om

en tidigare tidpunkt när beslutet enligt den äldre lagstiftningen skall upphöra

att gälla. Det skall också vara möjligt att träffa överenskommelse om tidigare

inrättande av en kommunal lantmäterimyndighet.

6 Fastighetsregistrering

I detta avsnitt lämnas en kort redovisning av vissa frågor som rör

fastighetsregistreringen. Avsnittet är av informationskaraktär och syftet är att

ge en överblick över hela verksamheten. Regeringen kommer senare att besluta om

de förordningsändringar som behövs.

 Fastighetsregistret har till funktion att redovisa den gällande fastig-

hetsindelningen genom en individualisering av fastigheterna och deras

omfattning. Registret utgör grunden för inskrivningsregistret och

inskrivningsverksamheten samt för basregistret över byggnader m.m. Vidare skall

registret redovisa rättigheter, belastningar, planförhållanden m.m så att såväl

offentlig som privat verksamhet underlättas.

 Fastighetsregistret förs enligt fastighetsregisterkungörelsen (1974:1059) av

fastighetsregistermyndighet och består av sju olika delregister, nämligen

huvudregister, registerkarta (automatisk databehandlad registerkarta),

koordinatregister, planregister, kvartersregister, adressregister och

gemensamhetsanläggningsregister (GA-register). I huvudregistret redovisas den

gällande indelningen av fastigheter och samfälligheter. Redovisningen sker i

sexton avdelningar. Samtliga register utom kvarters- och adressregistren är

obligatoriska. Dessa två register förs endast om en kommun begär att det skall

ske.

 På ansökan av en kommun kan Lantmäteriverket besluta att en kommunal myndighet

får föra adress- och vissa delar av planregistret.

 Uppdelningen av fastighetsregistret i särskilda delregister leder till

praktiska fördelar både vid informationssökning och ajourhållning. Vid

ajourhållning av fastighetsregistret medför delregistersystemet att det räcker

med att föra in uppgifterna om t.ex. en plan enbart i planregistret.

Erforderliga uppgifter förs därefter automatiskt in i huvudregistret på berörda

fastigheter.

 Riksdagen har i sitt beslut om den framtida lantmäteri- och fastighets-

dataorganisationen år 1994 tagit ställning för att fastighetsregistreringen

skall utföras av den myndighet som handlägger fastighetsbildningen, dvs. de nya

lantmäterimyndigheterna. Riksdagen har också slagit fast principen om

registrering vid källan. Principen innebär att för andra delar av registreringen

än de som är ett resultat av fastighetsbildningen, såsom registrering av planer,

markanvändningsreglerande bestämmelser och adresser för fastigheterna, skall

även andra organ kunna svara. Detta innebär att kommuner, länsstyrelser och

andra statliga organ i framtiden i ökad omfattning kan komma att utföra

registreringar i fastighetsregistrets olika delregister.

6.1 Registrering vid källan

Principen om registrering vid källan är ett medel för att uppnå vissa mål, såsom

kortare handläggningstider, högre registeraktualitet och lägre kostnader med

bibehållen teknisk och rättslig kvalitet.

 Till dess att nya handläggningssystem för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering föreligger bör det vara en intern organisationsfråga för

lantmäterimyndigheterna att avgöra om de vill genomföra principen om

registrering vid källan omedelbart, t.ex. genom att låta förrättningslantmätaren

sköta registreringen, eller om myndigheten vill genomföra integreringen stegvis

och i första etappen låta en speciell enhet vid myndigheten sköta

registreringen. Även kontrollfunktionens utformning blir en intern fråga för

lantmäterimyndigheterna inom ramen för de riktlinjer som det nya

Lantmäteriverket fastställer. Det är dock viktigt att redan från början se

registreringen som en del av och ett avslutande led i fastighetsbildningen.

 Principen om registrering vid källan skall avse den myndighet som fattat det

grundläggande beslutet. Domstol som prövar lantmäterimyndighets beslut får

rapportera sitt beslut till den lantmäterimyndighet som fattat det överklagade

beslutet. Denna får därefter vidta nödvändiga åtgärder i fastighetsregistret.

6.2 En områdesansvarig myndighet för registreringen

Fastighetsregistret utgör ett personregister enligt datalagen (1973:289). För

personregister skall det enligt datalagen finnas en registeransvarig myndighet.

Registeransvaret för fastighetsdatasystemet, som fastighetsregistret ingår i, är

inte uttryckligen reglerat och rättsläget är något oklart. Registeransvaret får

anses vara delat mellan Centralnämnden för fastighetsdata och de registerförande

myndigheterna. Centralnämnden för fastighetsdata ansvarar härvid för den

tekniska driften och tillhandahållandet av informationen i systemet, medan

ansvaret för innehållet i informationen är fördelat på de myndigheter som har

behörighet att föra in uppgifter i systemet. Regeringen har den 14 september

1995 beslutat att tillsätta en utredare som skall se över

fastighetsdatasystemets författningsreglering (dir. 1995:120). Utredaren skall

bl.a. beakta konsekvenserna av principen om registrering vid källan vad avser

registeransvaret.

 Staten har enligt 19 kap. 5 § fastighetsbildningslagen ett strikt ansvar för

förlust till följd av tekniska fel i fastighetsregistret. Ersättning betalas av

statsmedel oavsett om fastighetsbildnings- eller fastighetsregistermyndigheten

är statlig eller kommunal.

 Enligt principen om registrering vid källan kommer flera myndigheter att få

behörighet att föra in uppgifter i fastighetsregistret och registeransvaret

kommer därmed, som nu, att vara delat. Liksom nu kommer berörda myndigheter att

ha ansvar för att uppgifterna är korrekta och förs in i rätt tid. Den myndighet

som fört in en oriktig uppgift bör ha ansvaret för att uppgiften rättas. Ett

sådant synsätt överensstämmer även med datalagens bestämmelser. En särskilt

utpekad myndighet bör dock få det yttersta ansvaret för varje geografiskt

område. Områdesansvaret skall innefatta ett samordningsansvar för registrering

av förrättningsåtgärder i området och ett övergripande ansvar för att rättelse

vidtas när brister eller felaktigheter uppmärksammas i fastighetsregistret. Av

detta följer även att den områdesansvariga myndigheten skall utföra registrering

som inte överlåtits till någon annan myndighet.

 Om det finns en kommunal lantmäterimyndighet skall denna vara områdesansvarig

för hela kommunen.

 Det förhållandet att flera myndigheter får föra in uppgifter i registret får

inte leda till att ansvaret utåt blir otydligt. Den enskilde bör alltid kunna

vända sig till den områdesansvariga myndigheten med frågor som avser hela

registret. Denna myndighet skall alltid kunna lämna allmänna upplysningar om

uppgifterna i registret, men även kunna ange vilken myndighet som har det

direkta ansvaret för de i registret införda uppgifterna.

 För att underlätta samordningen av förrättningar och ge aktörerna kunskap om

pågående förrättningar bör det föras in en anteckning i fastighetsregistret på

en fastighet så snart förrättningslantmätaren bedömer att den berörs av en

förrättning.

 Den områdesansvariga myndigheten kommer tills vidare att få ha det yttersta

ansvaret för att registrera uppgifter i plan-, kvarters- och adressregistren.

Förutsättningarna för kommunerna att ta över ansvaret för registreringen i dessa

register varierar men förbättras allt eftersom kommunerna engageras i bl.a.

uppbyggnaden och ajourhållningen av basregistret över byggnader. Information om

planer, byggnader och adresser hör samman och är i grunden kommunala

angelägenheter. En kommun skall därför ha möjlighet att själv föra adress- och

kvartersregistren samt planregistret i den del som det ankommer på kommunen att

fatta beslut om. Denna möjlighet bör ses som ett steg i utvecklingen mot

registrering vid källan.

 Registrering till följd av expropriations- och inlösenärenden skall skötas av

den områdesansvariga myndigheten. Däremot bör inte förandet av

samfällighetsföreningsregistret splittras på flera aktörer utan skötas enbart av

de statliga lantmäterimyndigheterna i länen.

 Den områdesansvariga myndigheten har ett särskilt ansvar att föra analoga

registerkartor eftersom dessa i princip bara kan finnas och föras i original på

ett ställe. Den områdesansvariga myndigheten kan dock träffa överenskommelser

med en kommun eller, om det är en kommunal lantmäterimyndighet, med

lantmäterimyndigheten i länet om att denna skall ajourhålla registerkartan.

Principen om registrering vid källan kan således genomföras fullt ut först när

registerkartan finns tillgänglig i digital form.

 Den områdesansvariga myndigheten bör också ha det samlade ansvaret för

förrättningsarkivet. Som framgått av avsnitt 4.7 avser regeringen att uppdra åt

Riksarkivet och Lantmäteriverket att studera arkivfrågor som sammanhänger med

ändringar i ansvaret för lantmäterifrågor mellan statliga och kommunala

myndigheter. Också de arkivfrågor som rör förhållandet

mellan den områdesansvariga myndigheten och övriga myndigheter med

registreringsuppgifter bör tas upp i det sammanhanget.

7 Ändringar i annan lagstiftning med anledning av den nya organisationen för

lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Följdändringar i lagstiftningen genomförs med|

| anledning av den nya organisationen för lantmäteri- och fastig- |

| hetsdataverksamheten. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 3.1 har riksdagen

tidigare fattat beslut som innebär att ett nytt centralt verk, Lantmäteriverket,

skall inrättas och att de lokala myndigheterna skall benämnas

lantmäterimyndigheter. Detta innebär ett stort antal ändringar i

fastighetsbildningslagen och ändringar i ett antal andra lagar. Regeringen

föreslår att riksdagen antar de lagförslag som innebär att Statens

lantmäteriverk och Centralnämnden för fastighetsdata byts ut mot

 Lantmäteriverket och att fastighetsbildningsmyndighet , fastighetsre-

gistermyndighet och överlantmätarmyndighet byts ut mot lantmäterimyndighet .

 Integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen medför att

det blir en och samma myndighet, lantmäterimyndigheten, som handlägger ärendet i

dess helhet. Detta medför att bestämmelserna i vissa fall måste anpassas till

den nya organisationen.

 I vissa fall behövs särskilda övergångsbestämmelser. Sådana finns upptagna

under berörda lagar.

8 Samarbete mellan europeiska kartmyndigheter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas medge att Statens |

| lantmäteriverk inom ramen för tillgängliga resurser får använda |

| medel för samarbete mellan europeiska kartmyndigheter i form av |

| en s.k. ekonomisk intressegrupp under fransk lagstiftning. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Statens lantmäteriverk medverkar tillsammans

med ett stort antal andra europeiska kartverk i ett projekt benämnt MEGRIN

(Multipurpose European Ground-Related Information Network). Syftet med projektet

har varit att utveckla metoder och teknik för att göra de nationella kartverkens

geografiska data mer tillgängliga för användare i Europa. MEGRIN skulle också

kunna sälja data, göra marknadsanalyser och delta i olika utvecklingsprojekt.

 I en skrivelse till Miljödepartementet har verket anfört att MEGRIN tagit fram

en databaskatalog där medlemmarna kan ge information om sina databaser och under

den närmaste tiden avslutar ett arbete som innebär att det inrättas en databas

för den administrativa indelningen i Europa. Vidare har MEGRIN dels tillsammans

med potentiella användare inom bl.a. EU analyserat behovet av olika typer av

geografiska data, dels kommit att delta i ett antal utvecklingsprojekt som

finansieras med EU-bidrag.

 Enligt verket har utvecklingen nu nått så långt att det bedömts nödvändigt att

skapa en fastare och mer formell grund för MEGRIN:s fortsatta verksamhet.

Avsikten är att låta verksamheten övergå i en s.k. ekonomisk intressegrupp

(Groupment d''''Intérêt Economique, GIE) under fransk lagstiftning. GIE är en

självständig juridisk person utan eget kapital vars medlemmar svarar för

intressegruppens skulder i viss utsträckning.

 Verket har hos Miljödepartementet ansökt om regeringens tillstånd att ingå

avtal om samarbete mellan europeiska kartverk i form av GIE under fransk

lagstiftning. Verket har framhållit att deltagandet i samarbetet inte utgör

något större åtagande för verkets del. I denna del har verket pekat på att dess

del i MEGRIN:s kostnadsbudget hittills utgjort tre procent och att den totala

budgeten för MEGRIN varit i storleksordningen 500 000 ecu. Verket räknar med att

ett visst överskott kommer att uppstå i MEGRINS:s verksamhet efter någon tid.

 Samarbetet kan innebära att verket måste använda anslag eller intäkter för att

täcka underskott i MEGRINS:s verksamhet. Riksdagens medgivande till detta torde

erfordras. Regeringen anser det angeläget att verket medverkar i det aktuella

samarbetet och föreslår därför att riksdagen bemyndigar regeringen att medge att

Statens lantmäteriverk inom ramen för tillgängliga resurser får använda medel

för att bidra till kostnaderna för ett samarbete mellan europeiska

kartmyndigheter i form av en s.k. ekonomisk intressegrupp under fransk

lagstiftning.

 Om verksamheten kommer att gå med underskott, som inte kan antas vara endast

tillfälligt, kommer regeringen att återkomma till riksdagen för att ompröva

frågan.

9 Ekonomiska konsekvenser

Riksdagens beslut våren 1995 (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr.

1994/95:313) om finansiering m.m. av lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet

innebär bl.a. att fastighetsbildningen även i fortsättningen skall finansieras

genom avgifter från berörda sakägare.

 Kostnaderna för fastighetsregistreringen finansieras för närvarande med

statliga och kommunala anslagsmedel. De kommuner som svarar för

fastighetsregistrering finansierar själva verksamhetens kostnader medan

motsvarande verksamhet som ombesörjs av statliga myndigheter finansieras med

statliga anslagsmedel. Genom den nu aktuella omorganisationen av

lantmäteriverksamheten kommer huvuddelen av fastighetsregistreringen att

samordnas med fastighetsbildningen. De särskilda fastighetsregistermyndigheterna

avvecklas och registrering av fastighetsbildningsbeslut utförs av de nya

lantmäterimyndigheterna. Fastighetsregistreringen blir härigenom ett avslutande

moment i fastighetsbildningen.

 Mot denna bakgrund hade det varit naturligt att låta sakägarna svara också

för kostnaderna för fastighetsregistreringen. På grund av det köpmotstånd som

föreligger mot vissa förrättningar gjorde regeringen i ovannämnda proposition

dock den bedömningen att kostnaderna för fastighetsregistreringen inte nu bör

ingå i kostnadsunderlaget för lantmäteritaxan. Riksdagen anslöt sig till

regeringens bedömning. Det innebär att principerna för finansieringen av

fastighetsregisteringen inte skall ändras nu.

 Som framgår av avsnitt 4.7 gör regeringen den bedömningen att det efter en

övergångsperiod inte kommer att bli fråga om några omfattande förändringar vad

avser ansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala lantmäterimyndigheter.

Initialt innebär regeringens förslag att samtliga de kommuner som ansöker om och

får tillstånd att inrätta egen lantmäterimyndighet därmed också får

kostnadsansvaret för fastighetsregistreringen.

 Genom tillskapandet av den nya lantmäteriorganisationen ökar förutsättningarna

för en rationell och kostnadseffektiv förrättningsprocess. Kostnaderna för

fastighetsbildningen bör härigenom minska. Detta kommer framför allt sakägarna

till del i form av lägre avgifter för fastighetsbildningen. Genom att

fastighetsbildnings- och fastighetsregisterverksamheten samordnas bör emellertid

möjligheter finnas också för kommuner med uppgifter inom fastighetsbildningen

att successivt minska kostnaderna för verksamheten.

 Regeringen vill i sammanhanget åter framhålla det angelägna i ett fortsatt och

utvecklat samarbete mellan statliga och kommunala lantmäterimyndigheter bl.a.

för att säkra en hög kostnadseffektivitet i hela verksamheten.

10 Ändring i miljöskyddslagen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Miljöskyddslagens föreskrifter om förbud mot|

| miljöfarlig verksamhet kompletteras. Ett tillstånd skall kunna |

| återkallas, om verksamhetsutövaren i betydande mån åsidosätter |

| sådana föreskrifter för verksamheten som har meddelats med stöd av|

| 5 a § första stycket miljöskyddslagen. I mindre allvarliga fall |

| får dock villkoren i stället skärpas. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 23 § miljöskyddslagen kan ett tillstånd

återkallas i samband med förbud mot fortsatt miljöfarlig verksamhet. En

verksamhet kan förbjudas och tillståndet återkallas om den som sökt tillståndet

vilselett tillståndsmyndigheten genom att lämna oriktiga uppgifter som varit av

betydelse för tillståndet. Återkallelse kan också komma ifråga då villkor som

gäller för den verksamhet som avses med tillståndet åsidosatts i betydande mån

eller om det genom verksamheten uppkommit olägenhet av väsentlig betydelse som

inte förutsågs när verksamheten tilläts.

 Enligt 24 § första stycket tredje punkten får Koncessionsnämnden för

miljöskydd ändra eller upphäva gällande villkor för en miljöfarlig verksamhet

eller meddela nya villkor, när villkor som gäller för verksamheten har

åsidosatts på ett sätt som varit av mer än ringa betydelse. Koncessionsnämnden

får alltså meddela nya villkor eller ändra villkor i skärpande riktning istället

för förbud och förverkande vid åsidosättande av villkor.

 Miljöskyddslagen är uppbyggd kring principen om individuell

tillståndsprövning. Generella föreskrifter intog till en början en underordnad

roll i regelsystemet även om bemyndiganden att utfärda föreskrifter har funnits

sedan lagens tillkomst. Dessa bemyndiganden hade sin motsvarighet i äldre

vattenlagstiftning.

 När det gäller föreskriftsrätten bör den utveckling som skett beaktas. Genom

prop. 1992/93:60 (bet. 1992/93:JoU10, rskr. 1992/93:139) infördes i 5 § fjärde

stycket ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att i fråga om skyddsåtgärder, begränsning av verksamheten och

försiktighetsmått i övrigt meddela de föreskrifter som inte fick åsidosättas

till följd av åtaganden enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES-avtalet). Den valda lösningen innebar att ansvaret för den korrekta

tillämpningen av flertalet EG-direktiv på miljöskyddsområdet lades på

myndigheterna genom transformering till svenska föreskrifter. Föreskrifterna

gäller framför tidigare meddelade tillstånd.

 Bemyndigandet i 5 § fjärde stycket miljöskyddslagen byttes ut i samband med

Sveriges medlemskap i Europeiska unionen. Istället infördes genom 5 a § en ny

bestämmelse om bemyndigande (prop. 1994/95:181, bet. 1994/95:JoU21, rskr.

1994/95:420). Enligt första stycket får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer meddela föreskrifter om sådana försiktighetsmått som inte

får åsidosättas på grund av Sveriges medlemskap i Europeiska unionen. I

paragrafens andra stycke bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter enligt

miljöskyddslagen i fråga om försiktighetsmått som går utöver EG:s

minimidirektiv. Föreskrifter som meddelats med stöd av första stycket gäller

framför vad som sägs i givna tillstånd enligt miljöskyddslagen medan förskrifter

som går utöver vad som följer av EG:s minimidirektiv inte inverkar på villkoren

i redan givna tillstånd. Reglerna om verkan av tillstånd i 22 § miljöskyddslagen

ändrades samtidigt genom en hänvisning till 5 a § första stycket.

 Genom Naturvårdsverkets föreskrifter genomförs i svensk rätt de

begränsningsvärden, kravnivåer, miljökvalitetsregler m.m. som faller inom ramen

för miljöskyddslagstiftningen och som följer av EU-medlemskapet. Som exempel kan

nämnas rådets direktiv 88/609/EEG av den 24 november 1988 om begränsning av

utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar

(SNFS 1994:8), rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av

avloppsvatten från tätbebyggelse (SNFS 1994:7), rådets direktiv 80/68/EEG av den

17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga

ämnen (SNFS 1993:15), rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om

förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsför-

bränningsanläggningar (SNFS 1993:14) och rådets direktiv 89/429/EEG av den 21

juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala

avfallsförbränningsanläggningar (SNFS 1993:13).

 Att generella föreskrifter kan ha företräde framför villkor har godtagits vid

införandet av tidigare 5 § fjärde stycket vilket stadgande den 1 juli 1995

ersatts av 5 a § första stycket. Syftet med bestämmelsen är att de allmänna

kraven i 5 § miljöskyddslagen ska gälla som hittills i den mån de är strängare

än eller likvärdiga med föreskrifterna (dvs. EG:s minimikrav). Samtidigt ska

föreskrifterna ta över om en avvägning enligt 5 § skulle leda till lägre krav.

Dessa föreskrifters särställning gör att ett åsidosättande naturligt bör kunna

leda till liknande konsekvenser som gäller vid åsidosättande av villkor. Enligt

45 § miljöskyddslagen gäller för övrigt straffansvar för överträdelser av dylika

föreskrifter. De kompletteringar som föreslås bör lagtekniskt ansluta till 23

och 24 §§ så att de överensstämmer med nuvarande ordning avseende åsidosättande

av villkor.

 En som utövar tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet har sålunda att iaktta

inte bara villkoren för tillståndet utan också föreskrifter på området som

följer av Sveriges EU-medlemskap. Möjligheten att meddela förbud och förverkande

vid åsidosättande av villkor har dock funnits sedan miljöskyddslagens tillkomst.

I prop. 1969:28 s. 277 (bet. 1969:LU37, rskr. 1969:281) anförde

departementschefen att den trygghetsverkan som är förenad med ett

tillståndsbeslut är berättigad bara om tillståndshavaren lojalt följer de

villkor som fastställts i beslutet . På samma sätt måste kunna krävas att

tillståndshavaren lojalt följer sådana föreskrifter som gäller för verksamheten

och som meddelats med stöd av 5 a § första stycket. I annat fall måste

tillståndet kunna återkallas. Förutsättningarna för ett återkallande måste såsom

i dag vara att överträdelsen är av kvalificerad art, i betydande mån som det

uttrycks i miljöskyddslagen. I praktiken blir det närmast fråga om att

överträdelsen föranleder att människors hälsa och miljön riskeras innan ett

tillstånd återkallas. Den föreslagna ordningen kan också sägas vara mest

förenlig med vissa rättsakter på miljöskyddets område som Sverige har att

iaktta, såsom rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för

grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen.

 Det kan emellertid finnas skäl för ett mera begränsat ingripande. Föredragande

departementschefen framhöll bland annat att även vid allvarliga överträdelser

kan det visa sig att förverkande och förbud inte är den mest realistiska

åtgärden. Ibland gav nämligen utredningen av en villkorsöverträdelse vid handen

att villkoren för den aktuella verksamheten istället borde ses över. Ibland

kopplas också flera villkor till varandra. För att bäst tillgodose

miljöskyddsintresset borde det därför öppnas en möjlighet att ändra villkoren

också i skärpande riktning. Därigenom skulle Koncessionsnämnden få rätt att

genomföra en omprövning som alternativ till förverkande och förbud. De

överväganden som gjordes i aktuellt hänseende vid miljöskyddslagens tillkomst

kan sägas ha bärighet alltjämt. Även vid åsidosättande av föreskrifter kan det

alltså vara en fördel att kunna ändra eller meddela nya villkor.

 Regeringen föreslår därför att 23 § första stycket punkten 2 ändras på så sätt

att ett betydande åsidosättande av föreskrifter som meddelats med stöd av 5 a §

första stycket kan föranleda förbud och förverkande av tillståndet på samma sätt

som gäller vid betydande åsidosättande av villkor. Som ett mindre strängt

alternativ till förbud och förverkande föreslår regeringen i enlighet med

miljöskyddslagens grunder att 24 § första stycket punkten 3 ändras på så sätt

att villkoren för verksamheten i stället får omprövas.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om kommunal lantmäterimyndighet

Inrättande av en kommunal lantmäterimyndighet

1 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om att en kommun får inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet efter tillstånd av regeringen.

 Staten har det övergripande ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten. Det

statliga lantmäteriet kommer att bedriva verksamhet på såväl central- som

länsnivå.

 Tillstånd för en kommun att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet meddelas

av regeringen efter en ansökan från kommunen. Om tillstånd meddelas skall

kommunen svara för verksamheten vid myndigheten. Verksamheten omfattar även

ajourföring av uppgifter och hållande av arkiv.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

2 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

 I paragrafen regleras de närmare villkor som skall vara uppfyllda för att en

kommun skall få tillstånd att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet. Kommunen

skall till ansökan ge in en utredning som visar att förutsättningarna kommer att

uppfyllas om tillstånd meddelas.

 Punkten 1 innehåller bestämmelser om verksamhetsområdets omfattning. En kommun

som ansöker om tillstånd får inte begränsa sin verksamhet till att avse endast

en del av kommunen, t.ex. tätorten i kommunen, utan hela kommunens yta skall

omfattas. Samverkan mellan olika kommuner för att bedriva lantmäteriverksamhet

tillåts inte.

 Punkten 2 innehåller bestämmelser som rör myndighetens arbetsuppgifter.

Arbetsuppgifterna för personalen vid myndigheten skall vara sådana att

kompetensen vidmakthålls för att säkerställa rättssäkerheten i verksamheten. De

grundläggande arbetsuppgifterna skall ligga inom förrättningsverksamheten. Det

är väsentligt att lantmäterimyndighetens oberoende ställning i förhållande till

enskilda och allmänna intressen inte kan ifrågasättas. Uppgifter som har

karaktären av myndighetsservice i anslutning till förrättningsverksamheten bör

dock kunna utföras utan att myndighetens oberoende ställning skall kunna

ifrågasättas.

 Exempel på sådana uppgifter kan vara upprättande av fastighetsplan och

nybyggnadskarta, utförande av lägeskontroll, ajourhållning av primärkarta,

fastighetsutredningar, upprättande av fastighetsägarförteckningar och viss annan

fastighetsrättslig service.

 Punkten 3 innehåller ett krav på att myndigheten får en för ändamålet lämplig

organisation och att verksamheten vid myndigheten har en tillräcklig omfattning

för att upprätthålla nödvändig kompetens hos personalen. Som framhållits i

avsnitt 4.5.1 skall kommunen visa att myndigheten inordnas i den kommunala

organisationen så att myndighetens oberoende ställning inte kan ifrågasättas,

vilket också betonats av Lagrådet.

 Avsikten med bestämmelsen är vidare att myndighetens bemanning inte skall bli

alltför liten. I myndighetens verksamhet ryms förutom ren förrättningsverksamhet

även myndighetsservice. Utredningen för genomförande av en ny organisation för

lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet har funnit att hänsynen till ekonomiska

och kompetensmässiga faktorer gör att ett lokalt lantmäterikontor bör omfatta

minst fem årsarbetskrafter. Som framgår av avsnitt 4.5.1 bör bedömningen i detta

hänseende göras mot bakgrund av vad utredningen redovisat, dock utan att det

sker någon absolut bindning till antalet personer. En viss öppenhet måste finnas

i detta avseende bl.a. mot bakgrund av den teknikutveckling som pågår.

 Punkten 4 tar upp särskilda krav för minst två personer vid myndigheten vad

gäller den kompetens och erfarenhet som krävs för att ansvara för förrättningar.

Förrättningsverksamheten är en judiciell teknisk process som ställer särskilda

krav på personalen. När minst två tjänstemän handlägger förrättningar skapas

möjlighet till samråd och kompetensutvecklingen underlättas. Vidare förstärks

förrättningsverksamhetens ställning vid myndigheten. De krav på teoretiska

kunskaper som kan ställas i detta avseende bör vara motsvarande den som gäller

för en karttekniker eller mätningsingenjör. För en av förrättningslantmätarna

bör dessutom, som framgår av avsnitt 4.5.2, ytterligare kompetenskrav gälla.

 Punkten 5 innehåller bestämmelser om standarden på kommunens

informationssystem för fastighetsuppgifter. I Lantmäteriverkets centrala

samordningsansvar ligger att verket skall främja ett brett utnyttjande av

geografiska informationssystem. Informationen måste på ett effektivt och säkert

sätt kunna överföras mellan olika producenter av data. För att detta skall kunna

genomföras krävs en samordning inom det tekniska området mellan det statliga

lantmäteriet och de kommunala lantmäterimyndigheterna. Kommunen måste visa att

dess informationssystem har den tekniska standard som krävs för att säkra det

informationsutbyte mellan stat och kommun som behövs inom lantmäteriområdet.

3 §

Paragrafen innehåller en bestämmelse om att ansökan skall inges till

Lantmäteriverket även om beslutet i ärendet fattas av regeringen. Ansökan skall

vara skriftlig och innehålla den utredning som behövs för ärendets prövning.

 Lantmäteriverket skall med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för

avgörande.

4 §

Paragrafen innehåller en bestämmelse om tidpunkten när den kommunala

myndighetens verksamhet skall börja.

 För att få en nödvändig stabilitet i organisationen fordras vissa

övergångstider. Dessa övergångstider innebär att den statliga lant-

mäterimyndigheten i länet ges tid att organisatoriskt anpassa sig till den

förändrade ansvarsfördelningen.

 Vid bifall till ansökan ges kommunen rätt att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet vid det årsskifte som infaller närmast efter det att ett år

förflutit sedan tillståndet meddelades.

 Enligt bestämmelsen i andra stycket kan den kommunala myndigheten påbörja sin

verksamhet tidigare om Lantmäteriverket medger det. En sådan möjlighet bör

medges för de fall såväl kommunen som lantmäterimyndigheten i länet finner att

övergången av organisatoriska skäl kan ske vid en tidigare tidpunkt.

 Om det finns en kommunal fastighetsbildnings- eller fastighets-

registermyndighet enligt äldre bestämmelser skall de ärenden som är under

handläggning överlämnas till den nya myndigheten då denna börjar sin verksamhet.

 Om en kommunal lantmäterimyndighet enligt den nya lagen inrättas skall den

statliga myndigheten fortsätta att handlägga de ärenden som kommit in till denna

före det att den kommunala lantmäterimyndigheten börjat sin verksamhet.

Myndighetens verksamhet

5 §

Paragrafen innehåller regler beträffande den kommunala lantmäterimyndighetens

behörighet och bestämmelser om i vilka fall ett överlämnande av ett ärende till

den statliga lantmäterimyndigheten i länet skall ske.

 Om en kommunal lantmäterimyndighet finns skall förrättningsärendena inom

kommunen handläggas av den myndigheten. Vissa undantag från denna regel bör

emellertid göras. I dessa fall skall ärendena överlämnas till den statliga

lantmäterimyndigheten i länet för handläggning.

 Ett sådant undantag utgörs av ärenden som enligt den nya bestämmelsen i 4 kap.

7 a § fastighetsbildningslagen (1970:988) överlämnas från en kommunal till en

statlig lantmäterimyndighet. Den regeln har tillkommit för att förstärka

rättssäkerheten för den enskilde. Den kommunala fastighetsbildningsverksamheten

har främst haft en inriktning mot ärenden som har samband med den kommunala

plan- och byggprocessen, dvs. ärenden som är knutna till områden som omfattas av

detaljplan och övriga ärenden som har bebyggelseutveckling som huvudsakligt

ändamål. Det innebär att vissa andra ärenden av främst kompetens- och resursskäl

bör ligga på den statliga myndigheten. Det gäller förrättningar som berör flera

lantmäterimyndigheters verksamhetsområden och involverar sakägare på region-

eller riksnivå, t.ex. infrastrukturförrättningar. Vidare gäller det stora jord-

och skogsbruksförrättningar som inte berör ny bebyggelse. Också andra särskilda

förrättningar skall av kompetens- eller resursskäl kunna överlämnas till den

statliga lantmäterimyndigheten. Exempel på sådana förrättningar är vissa större

anläggningsförrättningar och äganderättsutredningar. Ledning för bestämmande av

den närmare avgränsningen bör kunna hämtas i nuvarande praxis.

 I paragrafens andra stycke anges på förslag av Lagrådet att ett beslut av den

kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna ett ärende till den statliga

lantmäterimyndigheten i länet inte skall gå att överklaga. Som Lagrådet påtalat

kan inte sakägarnas rättssäkerhet försämras till följd av överlämnandet.

Tillsyn

6 §

I paragrafen finns bestämmelser om tillsyn över den kommunala

lantmäteriverksamheten.

 Tillsynen över verksamheten skall utövas av Lantmäteriverket. Verket skall

kontrollera att verksamheten vid den kommunala lantmäterimyndigheten bedrivs på

ett kompetent och rättssäkert sätt. Om så inte är fallet skall verket ingripa.

Vid allvarliga missförhållanden kan rätten att bedriva verksamheten vid den

kommunala lantmäterimyndigheten återkallas enligt 8 §.

 Tillsynsmyndigheten skall genom råd och anvisningar föreslå åtgärder som leder

till att verksamheten vid myndigheten bedrivs på ett kompetent och rättssäkert

sätt.

Myndighetens upphörande

7 §

I paragrafen finns bestämmelser som gäller det förhållandet att en kommun inte

längre vill svara för verksamheten vid en kommunal lantmäterimyndighet.

 Kommunen skall i sådant fall anmäla förhållandet till Lantmäteriverket. När

det gäller tidpunkten för den kommunala myndighetens upphörande gäller regler

som motsvarar dem vid inrättande av en sådan myndighet enligt 4 §.

 Om den kommunala lantmäterimyndighetens verksamhet upphör, skall de ärenden

som kommit in till myndigheten eller är under handläggning överlämnas till den

statliga lantmäterimyndigheten i länet.

8 §

I paragrafen meddelas bestämmelser för återkallelse av tillstånd för en kommun

att bedriva lantmäteriverksamhet.

 Verksamheten vid en lantmäterimyndighet regleras i flera olika författningar,

bl.a. fastighetsbildningslagen, lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och

legalisering, anläggningslagen (1973:1165) och ledningsrättslagen (1973:1144).

Bestämmelserna innehåller den närmare regleringen för olika verksamheter inom

myndigheterna. Åtgärderna vid förrättningarna har i många fall rättsverkan för

den enskilde. Om en kommunal lantmäterimyndighet inte följer ifrågavarande

bestämmelser för verksamheten skall tillståndet kunna återkallas.

 Lantmäteriverket är tillsynsmyndighet. En återkallelse bör i normalfallet inte

vara den åtgärd som i första hand skall tillgripas. Tillsynsmyndigheten bör

genom att lämna råd föreslå åtgärder för att förbättra verksamheten. Föreligger

allvarliga brister kan dock frågan om återkallelse aktualiseras omedelbart.

 I 2 § har tagits upp de förutsättningar som skall gälla för att en kommun

skall få inrätta en kommunal lantmäterimyndighet. I kommentaren till den

paragrafen har närmare utvecklats varför ifrågavarande krav uppställts. Om det

kan antas att verksamheten vid den kommunala lantmäterimyndigheten inte längre

uppfyller de uppställda kraven skall frågorna om återkallelse av tillståndet

också tas upp. I första hand skall eventuella problem uppmärksammas vid den

tillsyn som skall utövas enligt 6 §.

 Återkallelse av tillståndet får göras av regeringen efter anmälan från

Lantmäteriverket.

 Om den kommunala lantmäterimyndighetens verksamhet upphör, skall de ärenden

som inkommit till myndigheten eller är under handläggning överlämnas till den

statliga lantmäterimyndigheten i länet.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Den nya lagen bör träda i kraft den 1 januari 1996 då lagen (1971:133) om

kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet skall

upphöra att gälla.

 De beslut som f.n. gäller om inrättande av kommunala fastighetsbildnings- och

fastighetsregistermyndigheter skall, enligt huvudregeln, gälla till utgången av

år 1997. En möjlighet att göra avsteg från huvudregeln finns dock i punkten 2 i

övergångsbestämmelserna.

 För myndigheter som tillkommit enligt äldre bestämmelser skall äldre

bestämmelser tillämpas även i övrigt så länge dessa myndigheter finns kvar.

 Endast de kommuner som f.n. har egen fastighetsbildningsverksamhet bör av skäl

som utvecklats i avsnitt 5 ges möjlighet att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet den 1 januari 1998. För övriga gäller tidpunkten den 1

januari 1999.

 Överenskommelse om en tidigare tidpunkt kan dock träffas mellan

Lantmäteriverket och en kommun.

11.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

4 kap. 7 a §

Enligt bestämmelserna i 7 § skall en förrättning handläggas av fastighets-

bildningsmyndigheten i den ort där marken är belägen. Om marken ligger under

flera fastighetsbildningsmyndigheter skall förrättningen handläggas av någon av

myndigheterna. I lagen införs en ny paragraf om möjlighet att flytta över en

förrättning från en kommunal lantmäterimyndighet till den statliga

lantmäterimyndigheten i länet.

 Bestämmelsen har sin grund i att förrättningar där kommunen är sakägare kan

komma att handläggas av en kommunal lantmäterimyndighet. Den nya paragrafen har

tillkommit för att ytterligare förstärka rättssäkerheten vid sådana

förrättningar.

 Den regel som nu tillskapas ger såväl kommunen som en annan sakägare rätt att

begära att förrättningen överlämnas till lantmäterimyndigheten i länet, om den

kommunala lantmäterimyndigheten handlägger förrättningen enligt 7 §.

Överlämnandemöjligheten kvarstår under hela förrättningen.

 Undantag för möjligheten att begära överlämnande gäller för sådana

förrättningar som sker till följd av avtal om köp, byte eller gåva som slutits

enligt 4 kap. jordabalken. Undantaget är motiverat av att en sådan

överenskommelse utgör ett civilrättsligt avtal som inte kan frånträdas annat än

av avtalsparterna gemensamt och inte heller ändras i samband med myndighetens

officialprövning i samband med förrättningen.

 I avsnitt 4.10 har utförligt redogjorts för överlämnandemöjligheten.

4 kap. 8 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om ansökan.

 Paragrafen har ändrats till följd av organisationsförändringen. Ansökan skall

ges in till den kommunala lantmäterimyndigheten där en sådan finns och i övriga

fall till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. I 5 § lagen (1995:000) om

kommunal lantmäterimyndighet finns bestämmelser om överlämnande i vissa fall.

4 kap. 34 a §

Paragrafen innehåller bestämmelser som medger rätt för lantmäterimyndigheten i

länet att sluta avtal om förrättningsförberedelser.

 Som framgår av avsnitt 4.9 rymmer förrättningsförberedelserna moment som

direkt kommer att ligga till grund för uppgifter som förs in i ett register.

Uppgifterna skall kunna föras in i databaser. Detta ställer krav på att

utbytbarhet av information mellan systemen säkerställs. Det är bl.a. därför

nödvändigt att endast myndighet med kompetens inom lantmäteriområdet kommer i

fråga för förrättningsförberedelser.

15 kap. 11 §

Paragrafen innehåller en ändring till följd av organisationsförändringen.

 Fastighetsregistermyndigheten integreras i fastighetsbildningsmyndigheten till

en ny myndighet, lantmäterimyndigheten. Bestämmelserna i paragrafen har

anpassats till den nya organisationen.

16 kap. 12 a §

Paragrafen innehåller en särskild reglering för fel i en förrättning som består

i att en kommunal lantmäterimyndighet handlagt ett ärende trots att det borde ha

överlämnats till den statliga lantmäterimyndigheten enligt 5 § första stycket

lagen (1995:000) om kommunal lantmäterimyndighet.

 Enligt 16 kap. 12 § fastighetsbildningslagen skall fastighetsdomstolen

undanröja ett beslut om fastighetsdomstolen inte utan olägenhet kan rätta ett

fel i förrättningen. Den bestämmelsen innebär att ett förrättningsbeslut alltid

skulle undanröjas om domstolen konstaterar att ett ärende som handlagts av en

kommunal myndighet i stället borde ha handlagts av den statliga

lantmäterimyndigheten. Enligt den nu föreslagna bestämmelsen skall den kommunala

myndighetens beslut i den aktuella situationen undanröjas endast om det finns

synnerliga skäl. Kravet på synnerliga skäl innebär att det för undanröjande

krävs en klar felbedömning från den kommunala myndighetens sida som kan antas ha

påverkat de beslut som fattats under förrättningen.

 I detta sammanhang finns det skäl att särskilt framhålla att det alltid torde

finnas synnerliga skäl för undanröjande om den kommunala myndigheten handlagt

ett ärende i strid mot bestämmelsen i 5 § första stycket 1 lagen om kommunal

lantmäterimyndighet.

16 kap. 15 §

Paragrafen innehåller en ändring till följd av organisationsförändringen.

 Fastighetsregistermyndigheten integreras i fastighetsbildningsmyndigheten till

en ny myndighet, lantmäterimyndigheten. Bestämmelserna i paragrafen är av

expeditionell karaktär och har anpassats till den nya organisationen.

19 kap. 3 §

Paragrafens andra stycke ändras med anledning av organisationsförändringen.

 Integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen gör att det

blir en och samma myndighet, lantmäterimyndigheten, som avgör om avsteg från

huvudregeln skall göras i fråga om när registrering skall ske.

19 kap. 5 §

Paragrafen ändras till följd av organisationsförändringen.

 Principen om registrering vid källan innebär att flera myndigheter kommer att

föra in uppgifter i fastighetsregistret. Enligt paragrafen har staten ett strikt

ansvar för förlust till följd av tekniska fel i ifrågavarande register. Det

strikta ansvaret i detta hänseende för staten bör kvarstå även efter

organisationsförändringen.

19 kap. 6 §

Paragrafen ändras till följd av organisationsförändringen.

 Fastighetsregistreringen integreras med fastighetsbildningen i den nya

lantmäterimyndigheten.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

De nya bestämmelserna bör träda i kraft samtidigt med att den nya statliga

organisationen för lantmäteriverksamheten påbörjar sin verksamhet, vilket sker

den 1 januari 1996. Samtidigt träder en ny lag i kraft för den kommunala

lantmäteriverksamheten.

 Under en övergångstid kommer det att finnas kommunala fastighets-

bildningmyndigheter och fastighetsregistermyndigheter enligt lagen (1971:133) om

kommunal fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet. Så länge

myndigheterna enligt äldre bestämmelser finns kvar bör äldre bestämmelser gälla

för dessa även i övrigt.

11.3 Förslagen till ändringar i annan lagstiftning med anledning av den nya

organisationen för lantmäteri- och fastighetsbildningsverksamheten

Som redovisats i avsnitt 7 innebär den nya organisationen för lantmäteri- och

fastighetsbildningsverksamheten att verk och myndigheter ändrar namn.

Namnändringar görs nu i ett antal lagar (se avsnitt 2.5 till 2.24). De äldre

namnen förekommer i ytterligare ett antal författningar. För att på ett

hanterligt sätt göra de ändringar som behövs har i förslag till särskilda lagar

tagits in generella föreskrifter som i detta avseende hänvisar till de nya namn

som skall gälla (se avsnitt 2.3 och 2.4).

 Integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen medför att

det blir en och samma myndighet, lantmäterimyndigheten, som handlägger ärendet

från förrättning till registrering. Vissa bestämmelser behöver anpassas till den

nya organisationen (se avsnitt 2.7, 2.12 och 2.13).

 Med hänvisning till att de kommunala fastighetsbildnings- och

fastighetsregistermyndigheterna enligt äldre bestämmelser kommer att finnas kvar

ännu en tid, fordras övergångsbestämmelser i vissa fall (se avsnitt 2.4, 2.5,

2.7-2.16, 2.19-2.21, 2.23 och 2.24).

11.4 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

23 §

I paragrafens första stycket anges de fall då verksamhet som har

tillståndsprövats kan förbjudas. Punkten 2 motsvarar tidigare stadgande med

tillägget att också ett betydande åsidosättande av föreskrifter om miljöfarlig

verksamhet som meddelats med stöd av 5 a § första stycket kan föranleda ett

förbud.

 Det är två olika fall som avses. Det vanligaste torde vara att föreskriften

avser en fråga som inte reglerats i villkoren för verksamheten. I andra fall kan

det vara så att föreskrifter meddelade med stöd av 5 a § första stycket är mer

långtgående än villkoren i tillståndsbeslutet, vilka villkor normalt torde ha

fastställts vid tiden före det svenska medlemsskapet i EU.

24 §

I pragrafen anges de fall då villkor för gällande tillstånd genom omprövning får

ändras, upphävas och nya villkor bestämmas. Enligt tredje punkten får villkor

ändras om det åsidosatts i verksamheten och åsidosättandet inte är av ringa

betydelse. Den tredje punkten har nu fått ett motsvarande tillägg som 23 § och

innebär att ett inte ringa åsidosättande av föreskrifter om miljöfarlig

verksamhet som meddelats med stöd av 5 a § första stycket kan föranleda en

omprövning av villkoren för verksamheten. När myndigheterna överväger om 23 §

eller 24 § skall tillämpas vid överträdelse av föreskrifter skall gälla detsamma

som vid en villkorsöverträdelse.

Lantmäteri- och inskrivningsutredningens sammanfattning av slutbetänkandet Kart-

och fastighetsverksamhet - finansiering, samordning och författningsreglering

(SOU 1994:90)

Enligt utredningens direktiv har jag att lämna förslag om en ny organisation för

fastighetsbildning, fastighetsregistrering, fastighetsdataverksamhet samt

produktion av kartor och annan landskapsinformation samt att överväga om

inskrivningsverksamheten bör integreras med denna organisation.

 Mitt arbete skall enligt direktiven vara uppdelat i två steg varvid det första

skall behandla principöverväganden och en huvudstruktur samt en genomförandeplan

m.m. Jag har redovisat förslag i dessa avseenden i principbetänkandet Kart- och

fastighetsverksamhet i myndighet och bolag (SOU 1993:99). I ett andra steg har

jag att behandla frågor om bl.a. finansieringslösningar, förutsättningarna för

ett ökat samarbete mellan land- och sjökarteverksamheterna samt

författningsändringar. Detta andra steg redovisas i föreliggande slutbetänkande

Kart- och fastighetsverksamhet - finansiering, samordning och författnings-

reglering.

 * * *

Redan i principbetänkandet angavs att de berörda verksamheterna utgör en viktig

del av samhällets grundläggande infrastruktur för vilken staten har ett

övergripande ansvar. Verksamheterna bidrar till att effektiviteten höjs i

grundläggande register- och informationssystem samt till snabbare och bättre

funktioner i många verksamheter. En väl fungerande och samlad organisation för

denna infrastruktur utgör en förutsättning för ett samhällsekonomiskt

utnyttjande av denna resurs. De förslag som jag lämnade i principbetänkandet

utgick från en helhetssyn över hela verksamhetsområdet. Även om regeringens och

riksdagens ställningstagande till frågan om en ny organisation för lantmäteri-

och fastighetsdataverksamheten m.m. inte på alla punkter överensstämmer med mina

förslag kan jag konstatera att arbetet med att förändra organisationen nu inleds

och att de inledande stegen ligger i linje med min ovan angivna utgångspunkt.

 Mina förslag till finansieringslösningar bygger på ett infrastrukturellt

synsätt samt på en strävan att ta ett helhetsgrepp också när det gäller de

finansiella frågorna. Detta synsätt tillämpar jag även när jag behandlar frågan

om ökat samarbete mellan land- och sjökarteverksamheterna. Denna senare fråga

har utvecklats till att avse dels möjligheterna till ett ökat samarbete mellan

de myndigheter som ansvarar för nämnda verksamheter samt med vissa andra

verksamhetsmässigt näraliggande myndigheter och bolag, dels en vidare samordning

för att åstadkomma ett ökat utbyte av geografiska data.

 ***

Jag föreslår att ett nytt finansieringssystem för den infrastrukturella

verksamhet som skall bedrivas inom det nya lantmäteriverket skall bygga på

marginalkostnadsprincipen. Den avgränsning som jag föreslår skall gälla för

denna verksamhet medför att hela statsuppdragets produktion inom

landskapsinformationsområdet - bildinformation, uppbyggnad av databaser och det

allmänna kartmaterialet i övrigt - samt tillhandahållandet av information från

fastighetsdatasystemet i form av terminalanslutningar, urval- och bearbetningar

m.m. faller inom det område där marginalkostnaden skall vara grunden för av-

giftsuttaget. Fastighetsdataverksamheten föreslås härvid omfatta i huvudsak all

den verksamhet som bedrivs inom Centralnämnden för fastighetsdata,

fastighetsregistermyndigheternas ajourhållning av information i systemet samt

nedsättningen enligt lantmäteritaxan. Till verksamhetsområdet bör också

expeditionsavgifter för fastighets- och gravationsbevis föras.

 ***

Det finns emellertid flera skäl som talar för att den egentliga marginal-

kostnaden skall korrigeras.

 Ett sådant skäl är att den är svår att beräkna. Jag föreslår av denna

anledning att marginalkostnaden skall definieras som en uttagskostnad. Den

kommer härvid i huvudsak att inrymma kostnader för försäljning, överföring,

distribution och överföringsmedia samt - för de tryckta allmänna kartorna - alla

kostnader från och med tryckningen.

 Ett annat skäl är det finansiella underskott som uppstår. Med utgångspunkt i

bl.a. det statsfinansiella läget finns det skäl som talar för att användarna av

den information som samhället tillhandahåller betalar ett bidrag till de

grundläggande produktionskostnaderna (uppbyggnad, ajourhållning och annan

förvaltning). Detta bidrags totala storlek bör årligen fastställas av

statsmakterna. Bidraget bör fördelas på olika tjänster med utgångspunkt i bl.a.

erfarenheter om olika tjänsters priselasticitet (priskänslighet).

 ***

Med den kunskap som jag inhämtat under utredningens gång och som delvis är

dokumenterad i detta betänkande föreslår jag att kartavgiften och

nyttjanderättsavgiften för följdproduktion från det tryckta allmänna

kartmaterialet höjs så att intäkterna från avgifterna ökar med 50 procent. Detta

bör exempelvis kunna ske genom att kartavgiften höjs för delar av sortimentet

för tryckta kartor. Jag föreslår också att det av Försvarsmakten inköpta

kartmaterialet i finansiellt hänseende jämställs med det material som försäljs

till den civila marknaden och att samtliga avgifter som inflyter direkt

tillfaller det nya lantmäteriverket som ett bidrag till den grundläggande

produktionen. Nuvarande konstruktion med ett s.k. ribbanbelopp bör avvecklas.

 Priskänsligheten för digitalt lagrad landskapsinformation är stor och det

nuvarande bidraget till den grundläggande produktionen högt. Många intressenter

avstår av prisskäl från att använda av samhället insamlad information i form av

GSD-baser och bygger i stället upp egna baser eller använder äldre

bakgrundsmaterial med lägre kvalitet. Dessa förhållanden har med stor tydlighet

påvisats i en av utredningen genomförd enkätundersökning. Framför allt inom

natur- och miljövårdsområdena är det angeläget att ha tillgång till detaljerad

och aktuell information och det är bl.a. dessa sektorer som blir lidande om in-

formationen inte är tillgänglig till rimliga priser. Jag föreslår en kraftig

sänkning av den nuvarande prisnivån för denna information. Sänkningen vid

tillhandahållande av GSD-baser bör uppgå till i storleksordningen 65 procent.

Genom en sådan sänkning ökar förutsättningarna för införandet av ny teknik och

nya moderna analysmetoder - bl.a. i s.k. geografiska informationssystem. Jag

bedömer att GIS-utvecklingen härigenom påskyndas med två till tre år.

 Användningen av information från fastighetsdatasystemet har ökat kraftigt. En

bidragande orsak till detta har varit att tillhandahållandet har skett till låga

avgifter. Användarna har inte påförts någon kostnad som bidrag till de

grundläggande produktionskostnaderna. Användningen bedöms öka också i framtiden

till följd av att systemet blir rikstäckande, att systemet tillförs ny

information samt att nya användare ansluter sig till systemet. Uttagsavgiften

sänktes vid halvårsskiftet 1993. Jag anser att också användarna av sådan

fastighetsinformation som samhället samlat in skall bidra till de grundläggande

produktionskostnaderna. Jag föreslår att avgiften för en s.k. VISA-fråga höjs

till i genomsnitt 10 kr per fråga, dvs. fördubblas, och att motsvarande höjning

sker vad avser de fasta avgifterna.

 ***

Ett avgiftssystem som bygger på ovan redovisade principer och tillämpningsområde

måste förankras i av statsmakterna fattade beslut och regleras

författningsmässigt.

 Genom det förslagna systemet skapas förutsättningar för att samhället skall

kunna tillhandahålla en god infrastruktur till låga kostnader. Detta skall

givetvis ske på konkurrensneutrala villkor och gälla samtliga intressenter -

inklusive det nya lantmäteriverkets affärsdivision.

 ***

Intressentfinansiering bör kunna spela en viktig roll också i framtiden. Detta

gäller inte minst vid ajourhållningen. Principen om registrering vid källan bör

tillämpas. Jag lämnar i detta betänkande vissa förslag vad avser formerna för

intressentfinansiering. Jag föreslår vidare dels att statsuppdragets omfattning,

innehåll och utformning m.m. skall förtydligas, dels att Statskontoret får i

uppdrag att utföra en framåtsyftande samhällsekonomisk studie av statsmakternas

satsningar inom det aktuella området.

 Målet för det nya lantmäteriverket bör vara att tillhandahålla grundläggande

fastighets- och landskapsinformation i den form, standard och aktualitet som

tillgodoser angelägna samhällsbehov samt att medverka till att rationalisera och

minska kostnaderna för hanteringen och användningen av fastighetsdata och

landskapsinformation inom olika verksamhetsområden.

 ***

Fastighetsverksamheten omspänner ett stort område. De övergripande

finansieringssystemen utgörs, förutom av de ovan nämnda verksamheterna, av

expeditionsavgifter vid inskrivningsåtgärd, fastighetsbildningsavgifter enligt

lantmäteritaxan och skattefinansiering av bl.a. viss utvecklingsverksamhet,

tillsyn och stöd m.m. Jag redovisar nedan mina förslag i dessa avseenden.

 ***

Utnyttjandet av de tjänster som inskrivningsmyndigheterna tillhandahåller

varierar med konjunkturen. Redan före krisen på fastighetsmarknaden uppvisade

systemet betydande årliga underskott med en genomsnittlig kostnadstäckningsgrad

på 75 procent. Under budgetåret 1992/93 ökade underskottet och uppgick till 185

mkr motsvarande en kostnadstäckningsgrad på 55 procent. Genom statsmakternas

ställningstagande till en ny organisation för lantmäteri- och fastighets-

dataverksamhet har inskrivningsväsendet lämnats utanför den nya organisationen.

Jag föreslår av dessa skäl att inskrivningsväsendet också i finansiellt avseende

skall frikopplas från övrig fastighetsverksamhet.

 Gränsen mellan verksamhetsområdena bör dras på ett sådant sätt att det nya

lantmäteriverket har att tillhandahålla fastighets- och gravationsbevis och

uppbära avgifter för dessa bevis. Övriga expeditionsavgifter avseende lagfart

och andra inskrivningsåtgärder är direkt hänförliga till inskrivningsväsendet

och bör i framtiden beräknas med utgångspunkt i kostnaderna för verksamheten vid

inskrivningsmyndigheter och Domstolsverket. Härigenom uppkommer en i det

närmaste direkt koppling mellan utförd prestation och avgift. Jag föreslår

emellertid inte någon sänkning av den nuvarande avgiftsnivån utan en tillfällig

 frysning av nuvarande avgifter. Den merintäkt som härigenom uppkommer kan ses

som en utjämning av det underskott som systemet dragits med under en lång följd

av år. Merintäkten bör indirekt slussas över till att finansiera sådan övrig

verksamhet inom fastighetsområdet som det först på sikt finns förutsättningar

för att finansiera på annat sätt.

 ***

Det köpmotstånd som föreligger mot vissa lantmäteriförrättningar och som

Fastighetsbildningskostnadsutredningen fäst uppmärksamhet på kvarstår. De risker

och den hotbild som utredningen redovisade har emellertid inte bekräftats.

Utredningens förslag att subventionera förrättningsverksamheten med 90 mkr per

år utöver den ordinarie nedsättningen enligt lantmäteritaxan har inte genomförts

bl.a. beroende på att den föreslagna finansieringen - en årlig

fastighetsregisteravgift - har betraktats utgöra en skatt och inte en avgift.

Med denna utgångspunkt har jag sökt alternativa vägar för att komma till rätta

med köpmotståndet. Jag förelår att detta sker genom

 - att fastighetsbildningen inte påförs ett större kostnadsunderlag än vad

som för närvarande är fallet. Trots att integreringen av fastighetsregisteringen

i fastighetsbildningen samt introduktion av ett nytt ADB-baserat

handläggningsstöd medför att gränserna mellan de båda funktionerna alltmer

kommer att tonas ner bör kostnadsunderlaget förbli oförändrat,

 - att nedsättningen enligt lantmäteritaxan förändras framför allt genom att

nedsättningsbeloppet höjs till 1 500 kr,

 - ianspråktagande av ny kostnadsbesparande teknik,

 - förenklingar av förrättningsförfarandet, förändring av ambitionsnivåerna,

anpassning av standarden efter förhållandena i det enskilda fallet m.m.,

 - ökad delegering av uppgifter inom den egna organisationen,

 - ökade möjligheter till sakägarmedverkan i förrättningens olika faser och

 - en ny konstruktion på lantmäteritaxan.

 Beträffande den sistnämnda punkten föreslår jag att, med det nuvarande

kostnadsunderlaget som grund och med ett bibehållande av kravet på full

kostnadstäckning, en ny taxa byggs upp och att i denna taxa restiden jämnas ut

på motsvarande sätt som i den nuvarande taxan. Taxan bör vara enhetligt utformad

och tillämpas likartat i hela landet. Transfereringarna mellan olika

förrättningstyper skall upphöra. Avgiftsuttaget bör så långt möjligt syfta till

att åstadkomma en direkt koppling mellan utförd prestation och avgift. Detta bör

ske genom att avgifterna knyts till tidsåtgången för varje individuell

förrättning. De nya lantmäterimyndigheterna skall emellertid så långt detta är

möjligt alltid upplysa sakägare om den slutliga förrättningsavgiftens storlek

genom angivande av ett takpris. Detta takpris får, om de faktiska kostnaderna

för förrättningen visar sig bli högre, överskridas med maximalt 15 procent. Om

de faktiska kostnaderna däremot blir lägre skall fakturering ske av detta lägre

belopp.

 Jag har studerat olika former av taxekonstruktioner som skapar incitament för

att förenkla och rationalisera förrättningsförfarandet ytterligare. Jag finner

det angeläget att taxekonstruktionen utvecklas vidare i denna riktning. Jag

anser att det är möjligt att komma till rätta med det köpmotstånd som för

närvarande föreligger mot vissa lantmäteriförrättningar med det angreppssätt som

jag nu redovisat.

 ***

De kostnader och det kostnadsunderlag som skall påföras fastighetsbildningen bör

således inte öka. Det innebär bl.a. att kommunerna inte heller framgent erhåller

ersättning från fastighetsbildningen för verksamhetens utnyttjande av kommunala

stomnät och primärkarteverk. De motiv som tidigare talat för den nuvarande

lösningen gäller också i dag. Ett ytterligare skäl är införandet av nya

principer för prissättning på den av det nya lantmäteriverket tillhandahållna

informationen inom fastighets- och landskapsinformationsområdena. De positiva

effekterna av tillämpningen av dessa principer kommer bl.a. kommunerna till del.

 Den s.k. återbäringstaxan bör avvecklas. Detta bör ske oavsett om

fastighetsbildning också framgent kommer att bedrivas i kommunal regi eller

inte. Om det i framtiden kommer att finnas kommuner som handlägger

fastighetsbildning bör den kommunala lantmäterimyndigheten kompenseras för de

kostnader som fastighetsregisteringen medför. Kostnaderna för denna verksamhet

kommer att minska till följd av integreringen av fastighetsregistreringen i

fastighetsbildningen och till föjd av införandet av ny teknik.

 ***

Viss verksamhet inom fastighetsområdet bör också fortsättningsvis finansieras

med skattemedel. Det gäller bl.a. viss utvecklingsverksamhet samt tillsyns- och

stödverksamhet. Jag föreslår att en utvärdering kommer till stånd av den nu

bedrivna tillsyns- och stödverksamheten och att det framtida behovet av sådan

verksamhet analyseras.

 Registrering på kartmaterial - av förrättningar eller av andra uppgifter -

sker fortfarande i huvudsak med traditionella manuella rutiner. Dessa rutiner

förhindrar i stor utsträckning införandet av den numera fastlagda principen om

registrering vid källan. De möjligheter som den tekniska utvecklingen ger kan

tas i anspråk genom en utökad satsning på digitalt lagrad grafisk

fastighetsinformation. Viss verksamhet i denna riktning pågår genom den

forcerade databasuppbyggnaden för den ekonomiska kartan och genom ett anslag

till registerkarteupprustning. Regeringen har ännu inte tagit ställning till det

förslag om en nationell samverkan mellan system med geografisk

fastighetsinformation som redovisats i den s.k. GFI-rapporten. I denna rapport

anges bl.a. att GFI har en infrastrukturell karaktär och att de initiala kost-

naderna bör finansieras med anslagsmedel. I rapporten anges också att en

satsning på GFI är en samhällsekonomiskt lönsam investering.

 Jag finner att fastighetsbildningen och den med denna integrerade

fastighetsregistreringen skulle gagnas av en ökad satsning inom detta område.

 ***

Jag förslår vidare bl.a. att det inte heller i framtiden bör utgå ersättning för

ombudskostnader vid lantmäteriförrättningar. Jag redovisar även min syn på

eventuell stämpelskatteläggning av vissa fastighetsregleringsåtgärder samt på en

eventuell avdragsrätt för lantmäterikostnader vid vissa lantmäteriförrättningar.

 ***

Mitt uppdrag att undersöka förutsättningarna för ett ökat samarbete mellan land-

och sjökarteverksamheterna har resulterat i att jag kan konstatera att sådana

förutsättningar föreligger samt att ett avtal som reglerar formerna för detta

samarbete numera träffats mellan Lantmäteriverket och Sjöfartsverket. Jag

föreslår att de båda verken före den 1 januari 1995 till regeringen avlämnar en

rapport om erfarenheterna av samarbetet, det fortsatta arbetets bedrivande och

de effekter det nu initierade samarbetet kommer att få i framtiden.

 Jag redovisar i detta sammanhang också formerna för det nuvarande samarbetet

mellan Lantmäteriverket och Sveriges geologiska undersökning respektive

Rymdbolaget/Satellitbild AB samt redovisar min syn på hur samarbetet inom

tjänsteexportverksamheten kan fördjupas och breddas.

 Frågan om ökat samarbete har emellertid vidgats till att avse en ökad

samordning på det nationella planet mellan olika intressenter inom

landskapsinformationsområdet. Jag konstaterar härvid att det nu finns behov av

en målmedveten satsning för att åstadkomma en nationellt fungerande dataväxel

som ger möjlighet till ett ökat utbyte av data mellan olika producenter och

användare av geografisk information. Det innebär också ett ökat utnyttjande av

ny teknik inom det informationsteknologiska området. Detta utvecklingsarbete

innefattar att lägga fast ansvarsfördelningen vid produktion och förvaltning av

geografiska databaser och att finna de tekniska lösningarna för att kunna söka,

beställa och få data levererade. Arbetet innefattar också att fullfölja dels

nödvändig teknisk och innehållsmässig standardisering, dels arbetet med en

databaskatalog. Viktiga frågor är vidare att utarbeta enhetliga riktlinjer för

prissättning och avtal samt att lösa integritets- och säkerhetsfrågorna.

Ansvaret för samordningen av detta utvecklingsarbete kan antingen förläggas till

det nya lantmäteriverkets myndighetsdivision eller till en ny, fristående

myndighet eller delegation.

 ***

I principbetänkandet har jag tagit ställning för att fastighetsregistreringen

skall integreras i fastighetsbildningen och att fastighetsregistermyndigheterna

avvecklas. Detta utgör en grundförutsättning för att det skall gå att tillämpa

principen om registrering vid källan. Med nuvarande handläggningssystem anser

jag att det bör vara en intern organisationsfråga för lantmäterimyndigheterna

att avgöra om de vill genomföra principen omedelbart och använda ett integrerat

arbetssätt eller genomföra den stegvis.

 Jag utgår från att flera aktörer kan komma att handlägga förrättningar i ett

och samma geografiska område. Jag anser inte att det hindrar att var och en för

in uppgifter i fastighetsregistret enligt principen om registrering vid källan.

Det kräver dock ökad samordning. När det gäller förandet av registerkartan kan

principen om registrering vid källan tillämpas först när registerkartan finns

tillgänglig i digital form eller GFI införs. Jag föreslår att en lantmäteri-

myndighet skall vara huvudansvarig för varje geografiskt område

(områdesansvarig). Den områdesansvariga lantmäterimyndigheten svarar bl.a. för

samordningen av förrättningar och har ett särskilt ansvar för att föra analoga

registerkartor.

 Jag föreslår att kommuner skall ha rätt att själv föra adress- och

kvartersregister samt planregistret i den del som det ankommer på kommunen att

fatta beslut om. Även statliga myndigheter som fattar beslut eller vidtar åtgärd

som medför att uppgifter skall föras in i planregistret skall ha rätt att själv

föra planregistret. I övrigt konstaterar jag att de flesta uppgifter som

fastighetsregistermyndigheterna nu har kan föras över till de områdesansvariga

lantmäterimyndigheterna.

 Jag bedömer att fastighetsregistrets kvalitet inte behöver äventyras av att

det blir flera aktörer som kan registrera förrättningar i ett och samma

geografiska område. I det nya lantmäteriverkets tillsynsroll ingår att ha ett

övergripande ansvar för fastighetsregistret. Jag föreslår att ett system för

löpande utvärdering och uppföljning av fastighetsregistrets kvalitet införs.

 Utredningsarbetet har visat att det av olika skäl finns ett behov av

information om pågående förrättningar. Jag föreslår att en anteckning införs i

fastighetsregistret så snart lantmäterimyndigheten bedömer att en fastighet

berörs av en förrättning. Av anteckningen skall särskilt framgå om förrättningen

avser fastighetsreglering eller klyvning och åtgärden kan komma att innebära

risk för väsentlig värdeförändring för fastigheten. Anteckningen förses i dessa

fall med en särskild rättsverkan.

 Mina förslag kräver författningsändringar av olika karaktär.

 ***

Jag har haft i uppdrag att undersöka om en viss samordning av instansordningen

skulle kunna innebära några fördelar vid prövning av överklagande av de beslut

som de nya lantmäterimyndigheterna kommer att fatta. Redan i principbetänkandet

uttalade jag att det är önskvärt med en sådan samordning och att jag även hade

för avsikt att överväga om det bör finnas möjlighet att överklaga i fler än två

instanser.

 Jag anser att organisationsförändringen inte gör det lämpligt eller ens

möjligt på sikt att behålla skilda instansordningar för förrättningsbeslut och

registreringbeslut. Dels skall fastighetsregistreringen ses som en del av och

ett led i fastighetsbildningen, dels är det en och samma myndighet som fattar

besluten. Jag föreslår att även registreringsbesluten överklagas till

fastighetsdomstolen och att en gemensam instansordning införs.

 Jag har ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan hur prövningen av

lantmäteriräkningar skall ske. Det finns skäl som talar för att ta bort den

bestämmelse som gör räkningen direkt verkställbar. Därigenom kan räkningen komma

under domstolsprövning som ett vanligt tvistemål. Jag anser dock att det finns

starkare skäl som talar för att fastighetsdomstolen skall pröva frågan.

 Mina förslag innebär att i princip samtliga beslut överklagas till

fastighetsdomstolen som första instans.

 Det har visat sig att nackdelarna med att begränsa överklagandemöjligheterna

till två instanser överväger fördelarna och jag föreslår därför att antalet

överprövande instanser kvarstår oförändrat till tre, dvs. fastighetsdomstolen,

hovrätten och högsta domstolen. Det finns skäl som talar för att införa

prövningstillstånd i hovrätten. Frågan bör emellertid prövas i ett vidare

sammanhang av Hovrättsprocessutredningen.

 ***

Mina förslag i detta betänkande syftar bl.a. till att komma till rätta med de

problem som de nuvarande finansieringssystemen lider av. Flera utredningar har

tidigare företagits inom det nu studerade området. I ljuset av dessa utredningar

kan jag konstatera att såväl den beskrivna problembilden som de flesta av mina

förslag stämmer väl överens med andra förslagsställares. Dessa förslag har

emellertid inte genomförts.

 Mina förslag medför behov av mindre anslagsmedel till lantmäteri- och

fastighetsdataverksamheten. Detta förklaras av rationaliseringseffekter,

kostnadsminskningar genom besparingar och fastighetsdatareformens genomförande

samt genom ökade intäkter från fastighetsdataverksamheten. Min bedömning är att

anslagsbehovet år fem efter den nya organisationens ikraftträdande kommer att

vara i storleksordningen 180 mkr lägre än för närvarande.

 Principen om registrering vid källan skall ses som ett medel att uppnå olika

verksamhetsmål för registreringsarbetet, såsom korta handläggningstider, hög

registeraktualitet och registertillförlitlighet, men inte minst

kostnadseffektivitet. Mina förslag avseende registrering i fastighetsregistret

gör det möjligt att ta hänsyn till att förutsättningarna för att tillämpa

principen om registrering vid källan är olika och att de förändras.

 Förslagen leder också mot målet för den nya lantmäteriorganisationen att

tillhandahålla grundläggande fastighets- och landskapsinformation i den form,

standard och aktualitet som tillgodoser angelägna samhällsbehov samt att

medverka till rationaliseringar och minskade kostnader för hanteringen och

användningen av fastighetsdata och landskapsinformation inom olika

verksamhetsområden. En annan angelägen effekt är att kostnaderna för sakägarna

vid lantmäteriförrättningar kan minska till följd av bl.a. förenklingar i

förrättningsförfarandet, ökad sakägarmedverkan, högre nedsättningsbelopp och en

ny kostnadsdämpande lantmäteritaxa.

 Förslaget att skapa en gemensam instansordning för förrättningsbeslut,

registreringsbeslut och prövning av lantmäteriräkningar innebär förenklingar

både för sakägarna och lantmäterimyndigheterna.

 Mina förslag till finansieringslösningar m.m. bör om möjligt börja tillämpas

när den nya organisationen för lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet träder i

kraft.

Lantmäteri- och inskrivningsutredningens lagförslag avseende

fastighetsbildningslagen

1 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

 dels att 15 kap. 10 § skall upphöra att gälla,

 dels att 11 kap. 9 §, 16 kap. 11 och 15 §§, 19 kap. 3, 5 och 6 §§ skall ha

följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 kap. 18 a § av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap. Allmänna bestämmelser

 18 a §

--------------------------------------------------------------------

 Vid sin prövning enligt 16 § och

 18 § behöver lantmäterimyndigheten

 inte beakta inteckningar som sökts

 på inskrivningsdag som infaller

 efter det att ansökan om

 fastighetsreglering antecknats i

 fastighetsregistret.

 11 kap. Klyvning

 9 §

 Med samtycke av berörda delägare får avsteg göras från bestämmelserna i 4 § om

tilldelning vid klyvning och i 8 § om ersättning mellan delägare samt från 7 §.

--------------------------------------------------------------------

 Genomföres klyvningen med stöd Genomföres klyvningen med stöd av

av samtycke enligt första samtycke enligt första stycket,

stycket, gäller 5 kap 18 § andra gäller 5 kap 18 § andra och tredje

och tredje styckena samt 19 och styckena, 18 a § samt 19 och 20 §§ i

20 §§ i tillämpliga delar. tillämpliga delar.

 16 kap. Förfarandet vid fastighetsdomstol

 11 §2

--------------------------------------------------------------------

 När någon sakägare har överklagat, När någon sakägare har överklagat,

får fastighetsbildningsmyn- får lantmäterimyndighetens beslut

dighetens beslut eller åtgärd eller åtgärd ändras endast om övriga

ändras endast om övriga sakägare sakägare och, när överklagandet rör

och, när överklagandet rör allmänt allmänt intresse, länsstyrelsen

intresse, länsstyrelsen eller en eller en sådan nämnd som avses i 4

sådan nämnd som avses i 4 kap. 15 §kap. 15 § andra stycket fått

andra stycket fått tillfälle att tillfälle att yttra sig. Ändring

yttra sig. Ändring till fördel för till fördel för en sakägare får dock

en sakägare får dock ske, även om ske, även om han inte haft

han inte haft tillfälle att yttra tillfälle att yttra sig. Vad som

sig. Vad som nu föreskrivits nu föreskrivits skall tillämpas

skall tillämpas också när också när överklagandet har gjorts

överklagandet har gjorts av en av en företrädare för allmänt

företrädare för allmänt intresse intresse.

eller av fastighetsregister-

myndigheten.

 Om domstolen finner att överklagandet bör föranleda ändring i avslutad

förrättning eller i fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som

har överklagats särskilt, får domstolen göra ändring även i del som inte har

överklagats, om det behövs för att uppenbar motstridighet eller oenhetlighet

inte skall uppkomma i förrättningen eller beslutet.

--------------------------------------------------------------------

 Finner domstolen att Om domstolen finner att den

beträffande förrättning föreligger överklagade förrättningen innehåller

sådan omständighet som avses i fel eller oklarhet som gör att den

15 kap 10 §, får domstolen besluta inte kan registreras eller inte

om behövlig åtgärd, även om över- kan registreras utan att åtgärden

klagandet inte har avsett ifråga- minskar fastighetsredovisningens

varande del av förrättningen. tillförlitlighet, får domstolen be-

 sluta om rättelse även om över-

 klagandet inte avser detta för-

 hållande.

 15 §3

--------------------------------------------------------------------

 Om en avslutad förrättning har

överklagats, skall fastighetsdom-

stolen ofördröjligen och senast

inom fyra dagar tillställa

fastighetsregistermyndigheten en

kopia av skrivelsen med

överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 Sedan domstolens utslag eller Sedan en fastighetsdomstols

slutliga beslut i utslag eller slutliga beslut i

fastighetsbildningsmål vunnit fastighetsbildningsmål vunnit laga

laga kraft, skall för- kraft, skall förrättningsakten och

rättningsakten och en kopia av en kopia av utslaget eller

utslaget eller beslutet sändas beslutet sändas till

till lantmäterimyndigheten. Om

fastighetsregistermyndigheten. avgörandet överklagas i viss del

Om förrättningen skall fortsättas, och om det med anledning av

sänds handlingarna i stället till domstolens avgörande i övrigt kan

fastighetsbildningsmyndigheten. uppkomma fråga om registrering,

Om avgörandet överklagas i viss skall handlingarna sändas till

del och om det med anledning av lantmäterimyndigheten. Efter

domstolens avgörande i övrigt kan registrering skall myndigheten

uppkomma fråga om registrering, omedelbart sända tillbaka

skall handlingarna sändas till förrättningsakten till domstolen.

fastighetsregistermyndigheten.

Efter registreringsfrågans

handläggning skall myndigheten

omedelbart återställa

förrättningsakten.

 19 kap. Fastighetsregister

 3 §4

 Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats,

domstolens avgörande vunnit laga kraft.

--------------------------------------------------------------------

 Även om förrättningen inte har Även om förrättningen inte har

avslutats skall uppgift om avslutats kan uppgift om sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbildnings eller

fastighetsbestämningsbeslut, som fastighetsbestämningsbeslut, som

skulle ha överklagats särskilt, skulle ha överklagats särskilt,

införas så snart beslutet vunnit införas så snart beslutet vunnit

laga kraft, om laga kraft.

fastighetsbildningsmyndigheten

begär det.

 Överklagas beslut eller åtgärd vid avslutad förrättning eller överklagas

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut särskilt, får uppgift med

anledning av förrättningen eller beslutet införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Motsvarande gäller

när domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

 5 §5

--------------------------------------------------------------------

 Lider någon förlust till följd av Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i tekniskt fel i fastighetsregister

fastighetsregister som föres med som föres med användande av auto-

användande av automatisk matisk databehandling eller i an-

databehandling eller i anordning ordning som hos myndighet är

som hos inskrivningsmyndighet, ansluten till registret, har han

fastighetsbildningsmyndighet rätt till ersättning av staten. Har

eller fastighetsregistermyn- den skadelidande medverkat till

dighet är ansluten till förlusten genom att utan skälig an-

registret, har han rätt till ledning underlåta att vidtaga åtgärd

ersättning av staten. Har den för bevarande av sin rätt eller har

skadelidande medverkat till han på annat sätt medverkat till

förlusten genom att utan skälig förlusten genom eget vållande,

anledning underlåta att vidtaga skall ersättningen efter vad som

åtgärd för bevarande av sin rätt finnes skäligt nedsättas eller helt

eller har han på annat sätt med- bortfalla.

verkat till förlusten genom eget

vållande, skall ersättningen efter

vad som finnes skäligt nedsättas

eller helt bortfalla.

 Rättelse av uppenbar oriktighet till följd av tekniskt fel i fastighets-

register som avses i första stycket får utan hinder av 4 § första stycket första

punkten ske även om det kan medföra förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra sig skall lämnas, förutom fastighetsägare

och rättighetshavare, myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket

jordabalken. Kommer till följd av beslut i ärende om rättelse enligt andra

stycket förlust att tillskyndas ägare eller rättighetshavare har han rätt till

ersättning av staten. Ersättning utgår dock icke, om han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra omständigheter bort inse att fel förekommit.

 I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och 7 §§

jordabalken motsvarande tillämpning.

 6 §6

--------------------------------------------------------------------

 Fastighetsregistreringen Lantmäterimyndigheten svarar för

ankommer på fastighetsregistret och gör sådana

fastighetsregistermyndighet. Om registerändringar som behövs.

sådan myndighet finns särskilda

bestämmelser.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1992:1212

 2Senaste lydelse 1991:1652.

 3Senaste lydelse 1989:724.

 4Senaste lydelse 1989:724.

 5Införd g. 1973:99.

 6Beteckning enl. 1973:99.

Förteckning över remissinstanser till slutbetänkandet från Lantmäteri- och

inskrivningsutredningen

Efter remiss har yttranden kommit in från Domstolsverket, Svea hovrätt,

Göteborgs tingsrätt, Mariestads tingsrätt, Härnösands tingsrätt, Kammarrätten i

Sundsvall, Datainspektionen, Styrelsen för internationell utveckling,

Beredningen för internationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete, Försvarsmaktens

organisationsmyndighet, Fortifikationsverket, Överstyrelsen för civil beredskap,

Statens räddningsverk, Postverket, Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket,

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, Luftfartsverket,

Statskontoret, Statens fastighetsverk, Statistiska centralbyrån,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Boverket, Statens bostadskreditnämnd,

Tekniska högskolan i Stockholm, Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Högskolan i Luleå, Statens

jordbruksverk, Skogsstyrelsen, Fiskeriverket, Glesbygdsmyndigheten, Riksarkivet,

Språk- och folkminnesinstitutet, Riksantikvarieämbetet och Statens historiska

muséer, Konkurrensverket, Statens råd för byggnadsforskning, Sveriges geologiska

undersökning, Kammarkollegiet, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen

i Blekinge län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i Kopparbergs

län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Norrbottens län,

Regionberedningen (C 1992:06), Statens naturvårdsverk, Statens lantmäteriverk,

Centralnämnden för fastighetsdata, Utredningen om översyn av plan- och bygglagen

m.m. (M 1992:03), Botkyrka kommun, Stockholms kommun, Linköpings kommun, Nybro

kommun, Osby kommun, Malmö kommun, Göteborgs kommun, Strömstads kommun, Västerås

kommun, Gävle kommun, Ljusdals kommun, Kiruna kommun, Domän AB, Rymdbolaget,

Swedesurvey AB, Telia AB, Byggentreprenörerna, Fastighetsmäklarförbundet,

Finansbolagens förening, Kartteknikernas intresseförening, Lantbrukarnas

riksförbund, Landsorganisationen i Sverige, Skogsindustrierna, Svenska

bankföreningen, Svenska kommunaltekniska föreningen, Svenska kommunförbundet,

Sveriges advokatsamfund, Sveriges akademikers centralorganisation, Sveriges

domareförbund, Sveriges försäkringsförbund, Sveriges kart- och mätningstekniska

förening, Sveriges lantmätareförening, Tjänstemännens centralorganisation,

Utvecklingsrådet för landskapsinformation och Villaägarnas riksförbund.

 Yttrande har dessutom kommit in från Kristianstads kommun, Kristinehamns

kommun, Sandvikens kommun, GIS - Samverkan Dalarna, Kommunförbundet Värmland,

ST-lantmäteri, ST-Fastighetsdata och SACO-föreningen vid Centralnämnden för

fastighetsdata, Lantmäteriets civilingenjörsförening, Mjölby kommun, Karlstads

kommun, Swedmap AB, Länsarkitektföreningen och Helsingborgs kommun.

Huvudmannaskapsutredningens sammanfattning av betänkandet Fastighetsbildning -

en gemensam uppgift för stat och kommun (SOU 1995:54)

Mitt uppdrag

Jag har enligt mina direktiv att lämna förslag till en på rättssäkerhet grundad,

ändamålsenlig och väl fungerande organisation för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering (fastighetsbildningsverksamhet). Jag skall härvid beakta

bl.a. sambandet mellan fastighetsbildning och angränsande statliga och kommunala

verksamheter, samt sakägarnas behov av tillgång till lokal service.

 En viktig målsättning för mitt uppdrag är att skapa ett gynnsamt

samarbetsklimat mellan staten och kommunerna inom hela lantmäterisektorn.

Tidigare intressemotsättningar rörande ansvaret för fastighetsbildningen bör i

möjligaste mån överbryggas. Mitt uppdrag har därför haft karaktären av en

förhandling där jag koncentrerat mig på att i sakfrågor finna gemensamma och i

verksamheten väl förankrade lösningar. Mitt förslag är att betrakta som en

helhetslösning som inte lämnar utrymme för långtgående ändringar i delfrågor.

Bakgrund

Ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten är i dag delat mellan det statliga

lantmäteriet och kommunerna. Huvuddelen av verksamheten bedrivs vid 81 statliga

fastighetsbildningsmyndigheter och 24 fastighetsregistermyndigheter.

Verksamheten utförs också vid 41 kommunala fastighetsbildningsmyndigheter och 29

kommunala fastighetsregistermyndigheter. De kommunala myndigheterna ansvarar för

hela eller del av en kommun. Det delade ansvaret har under drygt en 20-årsperiod

orsakat intressemotsättningar och konflikter kring bl.a. inrättandet av

kommunala fastighetsbildningsmyndigheter och avgränsningen av dessas

verksamhetsområden. Samverkan och samordning mellan stat och kommun inom

lantmäteriområdet har härigenom försvårats.

 Den 1 januari 1996 kommer det statliga lantmäteriets organisation att

reformeras. Befintliga statliga fastighetsbildnings- och fastighetsregister-

myndigheter ersätts av 24 regionala lantmäterimyndigheter med länen som

verksamhetsområde. I samband härmed integreras fastighetsregistreringen med

fastighetsbildningen.

Utgångspunkter och grundläggande ställningstaganden

Fastighetsbildningen bör ses som en av många gemensamma uppgifter inom ramen för

ett brett, förtroendefullt och fördjupat samarbete mellan stat och kommun. Det

stora behovet av gemensamma insatser inom lantmäteriområdet överskuggar enligt

min mening den organisatoriska frågan om ansvaret för

fastighetsbildningsverksamheten.

 Ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten är i grunden statligt. Detta är

naturligt mot bakgrund av verksamheternas karaktär av infrastruktur. Ett väl

fungerande system för fastighetsindelning är av central betydelse för fysisk

planering, markanvändning, fastighetsomsättning, kreditmarknaden med fastigheter

som pant, fastighetstaxering och fastighetsbeskattning, folkbokföring och

statistikproduktion. Staten har ett övergripande ansvar för att det i hela

landet finns en väl fungerande organisation för fastighetsbildningsverksamheten.

 Fastighetsbildningsverksamheten har ett nära samband med den kommunala plan-

och byggprocessen. Kommunerna har behov av att samordna fastighetsbildningen med

övriga aktiviteter och aktörer inom plan- och byggprocessen, vilket motiverar en

fortsatt kommunal medverkan inom fastighetsbildningsverksamheten.

 Fastighetsbildning innebär myndighetsutövning och handläggande myndigheter

skall därför kännetecknas av obundenhet och opartiskhet samt äga en hög

kompetens. Detta för att säkerställa lika behandling och förutsägbarhet i

myndighetsutövningen. Rättssäkerheten utgör en given utgångspunkt för

överväganden om organisationen för fastighetsbildningsverksamheten.

 Den organisation som nu skapas bör vara stabil och långsiktig. Samtidigt bör

den vara flexibel och tillåta förändringar i ansvarsfördelningen i takt med

samhällsutvecklingen. Stabilitet och flexibilitet kan kombineras genom att fasta

och tydliga kriterier formuleras för förändringar i ansvarsfördelningen mellan

stat och kommun.

Mitt förslag

Mitt förslag innebär att ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten främst

åvilar staten via Lantmäteriverket, men av verket kan delegeras till kommun

efter särskild ansökan och om vissa villkor är uppfyllda.

 De villkor för kommunal medverkan som här föreslås skall vara den enda

bedömningsgrunden för Lantmäteriverkets beslut om delegation till en kommun.

Kommun som uppfyller villkoren för delegation skall utan vidare prövning

beviljas ett eget ansvar för fastighetsbildningsverksamheten.

 Tidigare har intressena för att inrätta kommunala fastighetsbildnings-

myndigheter vägts mot möjligheterna att behålla ett tillräckligt verksam-

hetsunderlag för de statliga myndigheterna. De problem detta orsakat har

beskrivits i tidigare utredningar och motiverar att någon sådan avvägning inte

bör ske vid beslut om delegation.

 Den kommande omorganisationen av det statliga lantmäteriet skapar

förutsättningar för att nå en rationell verksamhet vid de statliga myndigheterna

utan att särskilda hänsyn till det egna verksamhetsunderlaget behöver tas vid

beslut om kommunala myndigheter.

 Mina förslag till villkor för delegation kan sammanfattas i följande sju

punkter:

1. Kommun som ansöker om ett delegerat ansvar skall visa att den kommunala

 lantmäterimyndigheten kommer att ha verksamhet inom lantmäteriområdet

 motsvarande fem årsarbetskrafter.

2. Minst två av de anställda vid den kommunala lantmäterimyndigheten skall vara

 behöriga att handlägga förrättningar. Förutom myndighetens chef skall finnas

 ytterligare en tjänsteman med de kunskaper och erfarenheter som krävs för

 att utöva ett från chefen delegerat ansvar för förrättningsverksamhet.

3. Chefen för kommunal lantmäterimyndighet skall uppfylla de behörighetsregler

 som uppställs i nuvarande lantmäteriinstruktion (SFS 1974:336). Detta

 innebär att chefen skall ha civilingenjörsexamen från teknisk högskola eller

 motsvarande kunskaper samt minst två års erfarenhet av verksamheter som

 utförs vid fastighetsbildnings- eller fastighetsregistermyndighet.

4. Kommunal lantmäterimyndighet skall ha en förväntad volym av

 förrättningsverksamhet som inte understiger intäkter på 600 000 kronor per

 år. Intäkterna skall härvid uppskattas utifrån ett genomsnitt för en period

 på fem år.

5. I ansökan om delegation skall framgå att den kommunala lantmäterimyndigheten

 kommer att inordnas i den kommunala organisationen på ett sådant sätt att

 den inte blir inordnad under en nämnd med ansvar för mark- och

 exploateringsfrågor och/eller inordnas i en förvaltning vars verksamheter

 har sådan karaktär.

6. Kommun som ansöker om ett delegerat ansvar för fastighetsbild-

 ningsverksamheten skall visa att de arbetsuppgifter som kommer att tilldelas

 personalen vid den kommunala lantmäterimyndigheten praktiskt taget

 uteslutande omfattar förrättningsverksamhet och verksamheter som ligger inom

 ramen för myndighetsservice enligt avsnitt 5.8.

7. Ansökan om ett delegerat ansvar för fastighetsbildningsverksamheten skall

 avse ett ansvar utövat av enskild kommun. Kommun kan inte beviljas ett

 delegerat ansvar i samverkan med annan kommun.

 Kommun som så önskar kan ansöka om ett delegerat ansvar före den 1 juli varje

år. Kommun som medges ett delegerat ansvar inrättar en egen lantmäterimyndighet

för att utföra fastighetsbildningsverksamheten. Ett delegerat ansvar utövas

tills vidare. Ansökningar som avslås kan överklagas till regeringen.

En modifierad odelbarhetsprincip

Kommunala lantmäterimyndigheter skall verka över hela kommunens yta. För att

skapa en tydlig myndighetsstruktur skall den kommunala myndigheten i princip ta

emot alla fastighetsbildningsärenden samt ansvara för förrättningsarkivet inom

sitt verksamhetsområde.

 Statlig fastighetsbildning kommer dock fortfarande att utövas även i kommuner

med ett delegerat ansvar för fastighetsbildningsverksamheten. Det råder enighet

om att vissa förrättningar knutna till infrastruktursatsningar, till jord- och

skogsbruket samt vissa specialförrättningar regelmässigt bör handläggas av

statliga lantmäterimyndigheter. Ärendeuppdelningen i övrigt mellan statliga och

kommunala myndigheter bör grundas på samråd och informella överenskommelser.

Rätt för sakägare att begära överlämnande

Enligt mina direktiv skall jag särskilt uppmärksamma de fastighets-

bildningsärenden där en kommun är sakägare. Det är vid dessa ärenden av särskild

vikt att den handläggande förrättningslantmätaren är obunden av kommunala

intressen. Jag kan konstatera att inga konkreta rättssäkerhetsproblem har kunnat

påvisas vid sådana ärenden, men att frågan är viktig för att främja medborgarnas

förtroende för myndigheten. Jag föreslår att sakägare vid förrättning där även

kommunen är sakägare skall ha rätt att efter begäran få ärendet överlämnat till

en statlig lantmäterimyndighet. Denna rättighet skall gälla under hela

förrättningsprocessen. Rätten till överlämnande gäller dock inte de

förrättningar där parterna slutit överenskommelse enligt jordabalkens regler.

Avtal enligt jordabalken är bindande för parterna och normerande för

förrättningen. Förrättningar där sådana avtal ingåtts är därför inte

meningsfulla att förse med överlämnandemöjlighet.

Lantmäteriverkets tillsynsroll

Lantmäteriverket har ett tillsyns- och samordningsansvar för såväl statliga som

kommunala lantmäterimyndigheter. Detta ansvar innebär att Lantmäteriverket skall

tillse att villkoren för ett delegerat ansvar fortlöpande uppfylls i kommuner

med egen lantmäterimyndighet. Om en kommunal myndighet inte uppfyller villkoren

för delegation bör Lantmäteriverket - efter samråd med berörd kommun och efter

att kommunen haft tillfälle att vidtaga åtgärder för att åter uppfylla villkoren

- överväga att dra tillbaka ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten till

staten.

 Det föreligger ett stort behov av samordning inom det tekniska området mellan

det statliga lantmäteriet och kommunala lantmäterimyndigheter. Kommun som

ansöker om delegation måste redovisa tekniska system som kan leverera och hämta

data enligt en viss standard och därmed säkrar utbytbarhet av data mellan stat

och kommun. Kommun som önskar egen lantmäterimyndighet måste också vara beredd

svara för ajourhållning av ett framtida GFI (geografisk fastighetsindelning)

inom den kommunala myndighetens område.

Förrättningsförberedelser och samarbetsavtal

64 kommuner medverkar via en egen mätningsorganisation i förrättnings-

förberedelser, t.ex. mätningstekniska moment, i den statligt bedrivna

fastighetsbildningen. Denna medverkan baseras sedan 1972 på en form av

samarbetsavtal som benämns C-avtal. Erfarenheterna av detta samarbete mellan det

statliga lantmäteriet och kommunerna är i huvudsak goda och den kommunala

medverkan erbjuder klara samordningsfördelar och rationaliseringsmöjligheter.

 Min rekommendation är att Lantmäteriverket och Svenska kommunförbundet når en

överenskommelse om de principer som skall gälla för kommunal medverkan i

förrättningsförberedelser och om ett nytt ramavtal för sådan kommunal medverkan.

Jag anser det mycket angeläget att en sådan överenskommelse träffas och kan

bilda grunden för ett långsiktigt och hållbart samarbete mellan det nya

Lantmäteriverket och landets kommuner. Har inte parterna nått en överenskommelse

när regeringen under hösten 1995 lägger proposition rörande ansvarsfördelningen

för fastighetsbildningen, bör regering och riksdag ta ställning till om en

fastare reglering av frågan är nödvändig.

Genomförande och konsekvenser

Kommuner som önskar inrätta egen lantmäterimyndighet ansöker om ett delegerat

ansvar för verksamheten före den 1 juli 1996. De kommuner som beviljas ett

delegerat ansvar kan inleda sin verksamhet den 1 januari 1998.

 Sammantaget torde resultatet av mina förslag bli att antalet kommuner som

utövar ett eget ansvar för fastighetsbildningen blir samma eller något mindre än

i dagens organisation. Detta under förutsättning att möjligheten till avtal av

typen C-avtal kvarstår. I annat fall torde antalet kommuner med egen myndighet

bli större. En påtaglig förändring i relation till tidigare ansvarsfördelning

blir emellertid den generella utvidgningen av det kommunala ansvaret till att i

samtliga fall omfatta hela kommunen.

 Sakägarnas behov av tillgång till lokal service gynnas allmänt av möjligheten

till kommunal medverkan i fastighetsbildningen. De statliga

lantmäterimyndigheternas verksamhetsområden utvidgas under 1996 som en följd av

den nya organisationen för det statliga lantmäteriet. Ett något minskat

ärendeunderlag på grund av kommunal medverkan i fastighetsbildningsverksamheten

försämrar därför knappast de statliga myndigheternas möjligheter att ge god

service i kommuner utan egen myndighet. För detta talar också de möjligheter

till samverkan mellan regionala statliga lantmäterimyndigheter som skapas i den

nya organisationen.

Miljödepartementets förslag till författningsreglering med anledning av

betänkandet Fastighetsbildning - en gemensam uppgift för stat och kommun m.m.

1 Förslag till lag om kommunal lantmäterimyndighet

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Lantmäteriverket får meddela tillstånd för en kommun att inrätta en

kommunal lantmäterimyndighet. Inrättas en sådan kommunal myndighet svarar

kommunen för verksamheten vid myndigheten.

 Om kommunen uppfyller de krav som ställs i 3 §, skall tillstånd lämnas.

2 § I en kommun som fått tillstånd att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet

handläggs ärenden om fastighetsbildning av denna myndighet om ärendet inte

 1. avser en förrättning som enligt 4 kap. 7 a § fastighetsbildningslagen

(1970:988) överflyttas till den statliga lantmäterimyndigheten i länet,

 2. berör flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

 3. avser stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar

nybebyggelse,

 4. specialförrättningar som omfattar större anläggningsförrättningar och

äganderättsutredningar.

 I sådana fall skall ärendena handläggas av den statliga lantmäterimyndigheten

i länet.

Tillstånd

3 § En ansökan om tillstånd skall vara skriftlig och innehålla den utredning

som behövs för Lantmäteriverkets prövning.

 För tillstånd krävs att

 1. ansökan avser verksamhet inom en kommun,

 2. förrättningsverksamheten skall ha en förväntad volym som uppgår till sexton

basbelopp enligt 1 kap. 6 § andra stycket lagen (1962:394) om allmän försäkring

beräknad som ett genomsnitt för en period på fem år,

 3. kommunen visar att myndigheten kommer att ha en verksamhet som motsvarar

fem årsarbetskrafter,

 4. chefen för myndigheten skall ha civilingenjörsexamen från teknisk högskola

eller motsvarande kunskaper samt minst två års erfarenhet av verksamheter som

vid lantmäterimyndighet,

 5. ytterligare en av de anställda vid myndigheten är behörig och har de

kunskaper och den erfarenhet som krävs för att utöva ett från chefen delegerat

ansvar för förrättnigar,

 6. kommunen visar att de arbetsuppgifter som tilldelas personalen vid

myndigheten i allt väsentligt omfattar förrättningsverksamhet eller ligger inom

ramen för myndighetsservice i anslutning till den verksamheten, och

 7. kommunen visar att dess datasystem har den tekniska standard som behövs för

att säkra att data mellan stat och kommun kan utväxlas.

4 § En ansökan skall ha kommit in till Lantmäteriverket senast den 30 juni.

Verket skall fatta beslut i ärendet inom sex månader.

 Om tillstånd lämnas att inrätta en kommunal lantmäterimyndighet, får

myndigheten börja sin verksamhet vid det årsskifte som infaller närmast efter

det att ett år förflutit sedan beslutet meddelats.

5 § Om en ansökan är bristfällig skall Lantmäteriverket förelägga kommunen

att avhjälpa bristen inom viss tid. Följer kommunen inte föreläggandet får

Lantmäteriverket avvisa ansökan, om bristen är så väsentlig att ansökan inte kan

ligga till grund för prövning av ärendet.

Återkallelse av tillstånd

6 § Ett tillstånd får återkallas, om kommunen åsidosätter sina skyldigheter

enligt den lagstiftning som reglerar förrättningsverksamheten eller enligt

föreskrifter som gäller för sådan verksamheten eller om verksamheten inte längre

kan antas uppfylla de förutsättningar som anges i 3 §.

7 § Om en kommun inte längre vill ansvara för verksamheten vid en kommunal

lantmäterimyndighet, skall kommunen anmäla detta till Lantmäteriverket. En

sådan anmälan skall ha kommit in till Lantmäteriverket senast den 30 juni. När

en sådan anmälan inkommit förfaller kommunens tillstånd.

 Kommunen får avsluta sin verksamhet vid det årsskifte som infaller närmast

efter det att ett år förflutit sedan återkallelsen gjordes.

Föreskrifter och tillsyn

8 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela de övriga

föreskrifter som behövs för tillämpningen av denna lag.

9 § Lantmäteriverket utövar tillsyn över den kommunala lantmäteriverksamheten.

Överklagande

10 § Lantmäteriverkets beslut enligt 3-6 §§ får överklagas till regeringen.

_______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 då lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet upphör att gälla.

2. Beslut om inrättande av kommunal fastighetsbildningsmyndighet och

fastighetsregistermyndighet som fattats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet skall dock gälla

till den 31 december 1997, om inte annat förordnas.

2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs att det i fastighetsbildningslagen (1970:988) skall

införas en ny paragraf, 4 kap. 7 a §, av följande lydelse.

 4 kap.

7 a § Om en kommun är sakägare vi en förrättning som handläggs av en kommunal

lantmäterimyndighet, får kommunen eller en annan sakägare begära att

förrättningen i stället handläggs av lantmäterimyndigheten i länet.

 En sådan begäran skall lämnas till förrättningsmannen innan förrättningen

avslutats. Sedan begäran lämnats skall förrättningen avbrytas och

förrättningsmannen underrätta lantmäterimyndigheten i länet.

Lantmäterimyndigheten i länet skall utse en ny förrättningsman som skall

fortsätta förrättningen.

 Bestämmelserna i denna paragraf omfattar inte förrättningar till följd av

avtal som slutits om köp och byte enligt 4 kap. jordabalken.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Förteckning över remissinstanser till Huvudmannaskapsutredningens betänkande och

Miljödepartementets promemoria

Efter remiss har yttranden kommit in från Domstolsverket, Svea hovrätt,

Göteborgs tingsrätt, Mariestads tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall,

Datainspektionen, Försvarsmakten högkvarteret, Fortifikationsverket,

Överstyrelsen för civil beredskap, Statens räddningsverk, Postverket, Banverket,

Vägverket, Sjöfartsverket, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut,

Statskontoret, Statistiska centralbyrån, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket,

Boverket, Statens bostadskreditnämnd, Tekniska högskolan i Stockholm, Statens

jordbruksverk, Skogsstyrelsen, Riksarkivet, Språk- och folkminnesinstitutet,

Riksantikvarieämbetet och statens historiska muséer, Konkurrensverket, Statens

fastighetsverk, Sveriges geologiska undersökning, Länsstyrelsen i Östergötlands

län, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Länssty-

relsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Statens

naturvårdsverk, Statens lantmäteriverk, Centralnämnden för fastighetsdata,

Botkyrka kommun, Stockholms kommun, Katrineholms kommun, Linköpings kommun,

Nässjö kommun, Nybro kommun, Osby kommun, Malmö kommun, Kungsbacka kommun,

Göteborgs kommun, Strömstads kommun, Lysekils kommun, Torsby kommun, Hällefors

kommun, Västerås kommun, Gävle kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Ljusdals kommun,

Nordmalings kommun, Vilhelmina kommun, Kiruna kommun, Piteå kommun, Rymdbolaget,

Telia AB, Vattenfall AB, Arkitekt- och ingenjörsföretagen, Kartteknikernas

intresseförening, Lanbrukarnas riksförbund, Landsorganisationen i Sverige,

Skogsindustrierna, Svenska bankföreningen, Svenska kommunaltekniska föreningen,

Svenska kommunförbundet, Sveriges akademikers centralorganisation, Sveriges

fastighetsägareförbund, Sveriges kart- och mätningstekniska förening, Sveriges

lantmätareförening, Tjänstemännens centralorganisation, och Villaägarnas

riksförbund.

 Yttrande har dessutom kommit in från Skövde kommun, Tyresö kommun, Eslövs

kommun, Karlskoga kommun, Karlstads kommun, Örnsköldsviks kommun, Borlänge

kommun, Jönköpings kommun, Östersunds kommun, Karlshamns kommun, Vänersborgs

kommun, Kristianstads kommun, Ånge kommun, MBK-gruppen i Gävleborgs län,

Perstorps kommun, Vetlanda kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Bjuvs kommun, Götene kommun,

Varbergs kommun, Vellinge kommun, Norrskensflammorna, Nacka kommun, Älvdalens

kommun, Hudiksvalls kommun, Kinda kommun, Klippans kommun, Härnösands kommun,

Grästorps kommun, Hässleholms kommun, Mjölby kommun, Åstorps kommun, Mönsterås

kommun, Skellefteå kommun, Sjöbo kommun, Ljusnarsbergs kommun, Kristinehamns

kommun, Helsingborgs kommun, Borlänge, Hedemora och Ludvika lantmäteridistrikt,

LänsMBK-gruppen i Skaraborg, Avesta kommun, Eskilstuna kommun, Kalmar kommun,

Kramfors kommun, Sundsvalls kommun, Stenungsunds kommun, Sandvikens kommun,

Solna kommun, Årjängs kommun, Västerviks kommun, Uddevalla kommun, Gotlands

kommun, Hylte kommun, Kumla kommun, Mölndals kommun, Sollentuna kommun,

Strömsunds kommun, Åmåls kommun, Örebro kommun, Kommunförbundet i Kristianstads

län, Lantmäteriets civilingenjörsförening, ST-Lantmäteri, Bollnäs kommun,

Bromölla kommun, Orsa kommun, Örkelljunga kommun, Huddinge kommun, Trollhättans

kommun, Sunne kommun, Tjörns kommun, Ängelholms kommun, Värmdö kommun och

Sollefteå kommun.

De till Lagrådet remitterade lagförslagen

1 Förslag till lag om kommunal lantmäterimyndighet

 Härigenom föreskrivs följande.

Inrättande av en kommunal lantmäterimyndighet

1 § Regeringen får meddela tillstånd för en kommun att inrätta en kommunal

lantmäterimyndighet och att ansvara för verksamheten vid myndigheten.

2 § För tillstånd krävs att kommunen visar att

 1. myndigheten har hela kommunen som sitt verksamhetsområde,

 2. myndighetens arbetsuppgifter omfattar förrättningsverksamhet och

myndighetsservice i anslutning till förrättningsverksamheten,

 3. myndighetens verksamhet har tillräcklig omfattning för att upprätthålla

nödvändig kompetens,

 4. två personer inom myndigheten har den kompetens och erfarenhet som krävs

för att ansvara för förrättningar,

 5. myndighetens informationssystem har sådan teknisk standard som säkrar det

informationsutbyte mellan stat och kommun som behövs inom lantmäteriområdet.

3 § En kommun som vill inrätta en kommunal lantmäterimyndighet skall ge in en

ansökan om tillstånd till Lantmäteriverket. Ansökan skall vara skriftlig och

innehålla den utredning som behövs för ärendets prövning.

4 § En kommunal lantmäterimyndighet skall börja sin verksamhet vid det

årsskifte som infaller närmast efter det att ett år förflutit sedan tillståndet

meddelades.

 Om Lantmäteriverket medger det får verksamheten påbörjas tidigare än vad som

framgår av första stycket.

Myndighetens verksamhet

5 § Den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger ärenden om

fastighetsbildning, fastighetsbestämning och fastighetsregistrering inom

kommunen. Till den statliga lantmäterimyndigheten i länet skall dock överlämnas

 1. förrättningar som avses i 4 kap. 7 a andra stycket § fastighets-

bildningslagen (1970:988),

 2. förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden,

 3. stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse,

 4. andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl inte bör

handläggas hos myndigheten.

Tillsyn

6 § Lantmäteriverket utövar tillsyn över verksamheten vid de kommunala

lantmäterimyndigheterna.

Myndighetens upphörande

7 § Om en kommun inte längre vill ansvara för verksamheten vid en kommunal

lantmäterimyndighet, skall kommunen anmäla detta till Lantmäteriverket.

Kommunens tillstånd upphör att gälla vid det årsskifte som infaller närmast

efter det att ett år förflutit sedan anmälan kom in till Lantmäteriverket.

 Om Lantmäteriverket medger det får verksamheten upphöra tidigare än vad som

framgår av första stycket.

8 § Om verksamheten vid lantmäterimyndigheten inte uppfyller de förutsättningar

som anges i 2 § eller om myndigheten i något väsentligt hänseende brister i sin

myndighetsfunktion, får kommunens tillstånd återkallas av regeringen efter

anmälan från Lantmäteriverket.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996 då lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet upphör att gälla.

 2. Beslut om inrättande av kommunal fastighetsbildningsmyndighet och

fastighetsregistermyndighet som meddelats enligt lagen (1971:133) om kommunal

fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet skall gälla till

den 31 december 1997, om inte annat förordnas. För sådana myndigheter skall

äldre bestämmelser tillämpas även i övrigt.

 3. En kommun som den 31 december 1995 inte har en egen fastighets-

bildningsmyndighet får inrätta en kommunal lantmäterimyndighet tidigast den 1

januari 1999, om inte Lantmäteriverket medger annat.

2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

 Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)7

 dels att 16 kap. 15 § samt 19 kap. 3, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 4 kap. 7 a och 34 a §§

samt 16 kap. 12 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 7 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om en kommun är sakägare vid en

 förrättning, som handläggs av en

 kommunal lantmäterimyndighet, får

 kommunen eller en annan sakägare

 begära att förrättningen i stället

 skall handläggas av lant-

 mäterimyndigheten i länet.

--------------------------------------------------------------------

 En sådan begäran skall göras hos

 förrättningslantmätaren innan

 förrättningen avslutats. Förrätt-

 ningen skall då avbrytas och ären-

 det överlämnas till lantmäterimyn-

 digheten i länet.

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i denna paragraf

 omfattar inte förrättningar som

 grundas på avtal om köp, byte eller

 gåva enligt 4 kap. jordabalken.

 34 a §

--------------------------------------------------------------------

 Lantmäterimyndigheten i länet får

 uppdra åt en annan statlig eller

 kommunal myndighet med kompetens

 inom lantmäteriområdet att utföra

 åtgärder enligt 4 kap. 25 § första

 stycket, 27 och 28 §§.

 16 kap.

 12 a §

--------------------------------------------------------------------

 Endast om det finns synnerliga

 skäl får en kommunal lantmäteri-

 myndighets förrättning undanröjas på

 grund av att myndigheten handlagt

 ärendet i stället för att lämna över

 det till den statliga lantmäteri-

 myndigheten enligt 5 § lagen

 (1995:000) om kommunal lant-

 mäterimyndighet.

 15 §

--------------------------------------------------------------------

 Om en avslutad förrättning har

överklagats, skall fastighetsdom-

stolen ofördröjligen och senast

inom fyra dagar tillställa

fastighetsregistermyndigheten en

kopia av skrivelsen med

överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 Sedan domstolens utslag eller Sedan en fastighetsdomstols

slutliga beslut i utslag eller slutliga beslut i

fastighetsbildningsmål vunnit fastighetsbildningsmål vunnit laga

laga kraft, skall för- kraft, skall förrättningsakten och

rättningsakten och en kopia av en kopia av utslaget eller

utslaget eller beslutet sändas beslutet sändas till

till lantmäterimyndigheten. Om

fastighetsregistermyndigheten. avgörandet överklagas i viss del

Om förrättningen skall fortsättas, och om det med anledning av

sänds handlingarna i stället till domstolens avgörande i övrigt kan

fastighetsbildningsmyndigheten. uppkomma fråga om registrering,

Om avgörandet överklagas i viss skall handlingarna sändas till

del och om det med anledning av lantmäterimyndigheten. Efter

domstolens avgörande i övrigt kan registrering skall myndigheten

uppkomma fråga om registrering, omedelbart sända tillbaka

skall handlingarna sändas till förrättningsakten till domstolen.

fastighetsregistermyndigheten.

Efter registreringsfrågans

handläggning skall myndigheten

omedelbart återställa

förrättningsakten.

 19 kap.

 3 §

 Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har överklagats,

domstolens avgörande vunnit laga kraft.

--------------------------------------------------------------------

 Även om förrättningen inte har Även om förrättningen inte har

avslutats skall uppgift om avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbildnings- eller

fastighetsbestämningsbeslut, som fastighetsbestämningsbeslut, som

skulle ha överklagats särskilt, skulle ha överklagats särskilt,

införas så snart beslutet vunnit införas så snart beslutet vunnit

laga kraft, om laga kraft.

fastighetsbildningsmyndigheten

begär det.

 Överklagas beslut eller åtgärd vid avslutad förrättning eller överklagas

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut särskilt, får uppgift med

anledning av förrättningen eller beslutet införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen inte berörs av överklagandet. Motsvarande gäller

när domstols avgörande i ett fastighetsbildningsmål överklagas.

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Lider någon förlust till följd av Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i tekniskt fel i fastighetsregister

fastighetsregister som föres med som föres med användande av auto-

användande av automatisk matisk databehandling eller i an-

databehandling eller i anordning ordning som hos inskrivnings-

som hos inskrivningsmyndighet, eller lantmäterimyndighet är

fastighetsbildningsmyndighet ansluten till registret, har han

eller fastighetsregistermyndig- rätt till ersättning av staten. Har

het är ansluten till registret, den skadelidande medverkat till

har han rätt till ersättning av förlusten genom att utan skälig

staten. Har den skadelidande anledning underlåta att vidtaga

medverkat till förlusten genom åtgärd för bevarande av sin rätt

att utan skälig anledning eller har han på annat sätt

underlåta att vidtaga åtgärd för medverkat till förlusten genom

bevarande av sin rätt eller har eget vållande, skall ersättningen

han på annat sätt medverkat till efter vad som finnes skäligt

förlusten genom eget vållande, nedsättas eller helt bortfalla.

skall ersättningen efter vad som

finnes skäligt nedsättas eller

helt bortfalla.

 Rättelse av uppenbar oriktighet till följd av tekniskt fel i fastighets-

register som avses i första stycket får utan hinder av 4 § första stycket första

punkten ske även om det kan medföra förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra sig skall lämnas, förutom fastighetsägare

och rättighetshavare, myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket

jordabalken. Kommer till följd av beslut i ärende om rättelse enligt andra

stycket förlust att tillskyndas ägare eller rättighetshavare har han rätt till

ersättning av staten. Ersättning utgår dock icke, om han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra omständigheter bort inse att fel förekommit.

 I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och 7 §§

jordabalken motsvarande tillämpning.

 6 §

--------------------------------------------------------------------

 Fastighetsregistreringen Lantmäterimyndigheten svarar för

ankommer på fastighetsregistret.

fastighetsregistermyndighet. Om

sådan myndighet finns särskilda

bestämmelser.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fastighetsbildning och

fastighetsregistrering som sker vid myndighet som inrättats enligt lagen

(1971:133) om kommunal fastighetsbildningsmyndighet och

fastighetsregistermyndighet.

**FOOTNOTES**

 7Lagen omtryckt 1992:1212.

3 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs1 att 23 och 24 §§ miljöskyddslagen (1969:387)2 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 23 §3

 Koncessionsnämnden får förbjuda fortsatt miljöfarlig verksamhet som omfattas

av tillstånd enligt denna lag

 1. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet,

--------------------------------------------------------------------

 2. när villkor som gäller för 2. när för verksamheten gällande

verksamheten åsidosatts i villkor eller med stöd av 5 a §

betydande mån eller första stycket meddelade föreskrif-

 ter har åsidosatts i betydande mån,

 3. om det genom verksamheten uppkommit någon olägenhet av väsentlig betydelse

som inte förutsågs när verksamheten tilläts.

 När förbud meddelas enligt första stycket, får tillståndet återkallas helt

eller delvis.

 24 §4

 Koncessionsnämnden får, efter vad som är skäligt, ändra eller upphäva gällande

villkor för en miljöfarlig verksamhet eller meddela nya villkor för den

 1. när - från det att tillståndsbeslutet vann laga kraft - förflutit tio år

eller den kortare tid som, på grund av vad som följer av Sveriges medlemskap i

Europeiska unionen, föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer,

 2. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet och ett förbud

framstår som en alltför ingripande åtgärd,

--------------------------------------------------------------------

 3. när villkor som gäller för 3. när för verksamheten gällande

verksamheten åsidosatts på ett sättvillkor eller med stöd av 5 a §

som varit av mer än ringa första stycket meddelade föreskrif-

betydelse, ter har åsidosatts på ett sätt som

 varit av mer än ringa betydelse,

 4. om det genom verksamheten uppkommit någon olägenhet som inte förutsågs när

verksamheten tilläts och ett förbud framstår som en alltför ingripande åtgärd,

 5. om förhållandena i omgivningen har ändrats väsentligt,

 6. om en från miljösynpunkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av

någon ny process- eller reningsteknik,

 7. om användandet av något ny teknik för mätning eller uppskattning av

förorening eller annan störning skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar

för att kontrollera verksamheten.

 I fall som avses i första stycket 4 får Koncessionsnämnden också besluta om

andra åtgärder som behövs för att förebygga eller minska olägenheten för

framtiden.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

 1Jfr rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979

om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga

ämnen (EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43, Celex 380L0068).

 2Lagen omtryckt 1989:363.

 3Senaste lydelse 1988:924.

 4Senaste lydelse 1995:825.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-10-05.

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 28 september 1995 (Miljödepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om kommunal lantmäterimyndighet,

2. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

3. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna Kjell-Olof

Wennström och Anna Dixelius.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om kommunal lantmäterimyndighet

1 §

Enligt denna paragraf skall en kommun, som fått tillstånd att inrätta en

kommunal lantmäterimyndighet, ansvara för verksamheten vid myndigheten.

 I remissförslagets allmänna motivering och författningskommentar understryks

att staten har det övergripande ansvaret för fastighetsbildningsverksamheten.

Detta framgår inte direkt av lagtexten men kan sägas ha kommit till uttryck

genom bestämmelserna i 6 § att Lantmäteriverket utövar tillsyn över verksamheten

vid de kommunala lantmäterimyndigheterna och i 8 § om återkallelse av kommunens

tillstånd att driva verksamheten vid myndigheten.

 Det ansvar för verksamheten, som enligt förevarande paragraf läggs på

kommunen, innebär således inte någon begränsning av statens övergripande ansvar

för fastighetsbildningsverksamheten. Det är därför missvisande, när det i

regeringens förslag under avsnitt 4.3 i den allmänna motiveringen sägs att

statens ansvar kan delegeras till en kommun. Kommunens ansvar kan inte omfatta

annat än att bestrida kostnaderna för verksamheten och att göra det möjligt för

myndigheten att bedriva verksamheten effektivt och i organisatoriskt lämplig

form. Myndighetens verksamhet skall styras endast av fastighetsbildningens

regelsystem och bedrivas på det sätt som enligt 1 kap. 9 § regeringsformen krävs

i en myndighetsfunktion, dvs. att beakta allas likhet inför lagen samt iaktta

saklighet och opartiskhet. Detta måste beaktas vid inordnandet av en kommunal

lantmäterimyndighet i den kommunala organisationen. Myndigheten måste vara

fristående från kommunens politiska ledning. Inordnas den under en befintlig

nämnd eller annan kommunal enhet, är det angeläget att den inte i sin verksamhet

utsätts för politiska påtryckningar från den nämnden eller enheten.

 För att undvika missförstånd om vad som åligger kommunerna förordar Lagrådet

att i förevarande paragraf ordet ansvara ersätts med ordet svara , dvs. det

ordval som används i 1 § lagen (1971:133) om kommunal fastighetsbild-

ningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet.

2 §

Paragrafen anger i fem punkter de förutsättningar som avses gälla för att

tillstånd skall få meddelas en kommun att inrätta en kommunal lant-

mäterimyndighet. Brister det i fråga om någon av dessa förutsättningar får

tillstånd inte meddelas, men avsikten är å andra sidan enligt motiven att

tillstånd skall meddelas, om förutsättningarna är uppfyllda. Mot denna bakgrund

bör vissa jämkningar i den föreslagna avfattningen aktualiseras.

 Både lagtextens lydelse och motiven ger till en början anledning att ställa

frågan om de krav som avser exempelvis personalens kompetens och myndighetens

informationssystem skall förstås så att kommunen redan vid ansökningstillfället

skall visa att den förfogar över personal och informationssystem som tillgodoser

de uppställda kraven eller om det är tillräckligt att den utredning som kommunen

åberopar ger vid handen att kraven kommer att kunna uppfyllas i den händelse att

tillstånd meddelas. Eftersom myndigheten när ansökningen görs ännu inte har

inrättats, får det senare alternativet antas vara avsett. Formuleringarna bör

jämkas med beaktande härav.

 Enligt den föreslagna punkten 2 skall kommunen visa att myndighetens

arbetsuppgifter omfattar förrättningsverksamhet och myndighetsservice i

anslutning till förrättningsverksamheten . Av motiven framgår att avsikten är

att arbetsuppgifterna praktiskt taget uteslutande skall omfatta sådan verksamhet

som nu har sagts. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.

 Enligt motiven skall kommunen vidare visa att myndigheten kommer att

organiseras så att den får en sådan oberoende ställning som är förutsatt. Detta

har emellertid inte kommit till uttryck i lagtexten. Det kan ske genom att ett

krav ställs på kommunen att visa att myndigheten kommer att få en för ändamålet

lämplig organisation.

 I enlighet med det anförda och med vissa redaktionella ändringar i övrigt bör

paragrafen kunna få följande lydelse:

 För tillstånd krävs att kommunen visar att

 1. myndigheten kommer att få hela kommunen som sitt verksamhetsområde,

 2. myndighetens arbetsuppgifter väsentligen kommer att begränsas till

förrättningsverksamhet och myndighetsservice i anslutning till för-

rättningsverksamheten,

 3. myndigheten kommer att få en för ändamålet lämplig organisation och en

verksamhet som kan beräknas få tillräcklig omfattning för att nödvändig

kompetens skall kunna upprätthållas,

 4. minst två tjänstemän inom myndigheten kommer att ha den kompetens och

erfarenhet som krävs för att handlägga förrättningar,

 5. myndighetens informationssystem kommer att få en sådan teknisk standard som

säkerställer det informationsutbyte mellan stat och kommun som behövs inom lant-

mäteriområdet.

5 §

Enligt paragrafen gäller som huvudregel att den kommunala lantmäterimyndigheten

är behörig att handlägga samtliga ärenden om fastighetsbildning,

fastighetsbestämning och fastighetsregistrering inom kommunen. I fyra särskilt

uppräknade fall avses dock gälla att den kommunala lantmäterimyndigheten blir

skyldig att överlämna förrättningar till den statliga lantmäterimyndigheten i

länet. Föreligger inte något av dessa fall får den kommunala myndigheten inte

överlämna en förrättning.

 Regleringen får anses innebära att, om en förrättning överlämnas, den

statliga lantmäterimyndigheten är förhindrad att ingå i prövning av frågan om

det funnits förutsättningar enligt paragrafen att överlämna förrättningen. Den

statliga myndigheten måste emellertid vara bibehållen vid sin skyldighet att

pröva andra frågor angående sin behörighet, t ex frågor med anknytning till 4

kap. 7 § fastighetsbildningslagen.

 Fråga kan uppkomma om möjligheten för en sakägare att överklaga en kommunal

lantmäterimyndighets beslut i en fråga om överlämnande av en förrättning. Något

fullföljdsförbud har inte föreslagits i remissen, och fastighetsbildningslagens

överklaganderegler torde därmed bli tillämpliga. Enligt denna lag gäller i

princip att alla beslut av en fastighetsbildningsmyndighet som avser förfarandet

kan överklagas (se t ex Landahl -[REDACTED_EFTERNAMN], Fastighetsbildningslagen, 2 uppl s

137), låt vara att överklagande endast i de fall som anges i 15 kap. 2-4 §§

skall göras särskilt; i andra fall skall enligt 15 kap. 6 § överklagande ske

sedan förrättningen slutförts eller förklarats inställd. En konsekvens av detta

torde bli att ett beslut av en kommunal lantmäterimyndighet om att överlämna ett

mål kan överklagas särskilt endast på den grunden att förrättningen därmed

onödigt uppehålles (se 15 kap. 4 §). I andra fall skulle talan mot beslutet få

föras först sedan den statliga lantmäterimyndigheten skilt ärendet från sig.

 Med den utgångspunkten att den statliga lantmäterimyndigheten är förhindrad

att pröva förutsättningarna för ett överlämnande synes det emellertid knappast

meningsfullt att tillåta överklagande av ett sådant beslut. Även om den

kommunala myndigheten skulle ha gjort en uppenbar felbedömning vid ett beslut om

överlämnande kan ju sakägarnas rättssäkerhet inte försämras av att det blir den

statliga myndigheten som skall handlägga ärendet. Lagrådet vill därför föreslå

att det som ett andra stycke i 5 § intas en regel av följande lydelse: Beslut

av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning får inte

överklagas .

 Det sålunda förslagna taleförbudet blir inte tillämpligt på ett beslut av den

kommunala lantmäterimyndigheten att underlåta att överlämna ett mål. Ett sådant

ställningstagande bör i och för sig kunna bringas under prövning av högre

instans, låt vara att det i enlighet med vad som i remissen föreslås vid 16 kap.

12 a § fastighetsbildningslagen kommer att krävas synnerliga skäl för att den

kommunala myndighetens förrättning skall kunna undanröjas på sådan grund.

Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Begreppet fastighetsbildningsmyndighet används på åtskilliga ställen i

fastighetsbildningslagen, t.ex. i 4 kap. där det finns ett avsnitt med närmare

bestämmelser om fastighetsbildningsmyndighet. Som en konsekvens av de

organisatoriska förändringar som lagrådsremissen behandlar föreslås i två

paragrafer, nämligen 16 kap. 15 § och 19 kap. 5 §, ändringar som innebär att

ordet fastighetsbildningsmyndighet eller böjningsform därav ersätts av

lantmäterimyndighet i motsvarade form. Vidare ändras 19 kap. 3 § så att

begreppet fastighetsbildningsmyndighet slopas där. I övriga lagrum där begreppet

nämns föreslås däremot inte några ändringar och remissen lämnar inte besked i

frågan om eller när sådana konsekvensändringar avses bli genomförda. Vid

lagrådsföredragningen har emellertid upplysts att avsikten är att lägga fram

förslag om en s.k. trolleribestämmelse för att åstadkomma den behövliga

begreppsförändringen. Med hänsyn till det sagda förutsätter Lagrådet att den

ytterligare terminologiska anpassning som behövs kommer till stånd tidsmässigt

samordnat med ikraftträdandet av nu förevarande lagförslag.

 I anslutning härtill bör uppmärksammas att anpassningen även bör innefatta en

ny reglering av frågan var ansökan om fastighetsbildning skall göras (jfr 4 kap.

8 § första stycket fastighetsbildningslagen).

16 kap.

12 a §

Förslaget innebär att en kommunal lantmäterimyndighets beslut endast om det

finns synnerliga skäl får undanröjas på grund av att myndigheten handlagt

ärendet i stället för att lämna över det till den statliga lantmäterimyndigheten

enligt 5 § lagen om kommunal lantmäterimyndighet. Lagrådet har inte någon

erinran mot detta förslag. Någon reglering föreslås inte för den omvända

situationen, dvs. om den kommunala lantmäterimyndigheten har överlämnat en

förrättning till den statliga myndigheten trots att lagliga förutsättningar

saknats för detta. Godtas vad Lagrådet anfört i anslutning till 5 § förslaget

till lag om kommunal lantmäterimyndighet, behövs inte heller någon reglering i

detta hänseende, eftersom förrättningen inte kommer att kunna undanröjas på

sådan grund.

Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:78 Ansvaret för fastighets-

bildningsverksamheten, m.m.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivningsbe-

 myndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i 23, 24 §§ 380L0068

miljöskyddslagen

(1969:387)