Regeringens proposition

1997/98:63

En reformerad yrkestrafiklagstiftning

Prop.

1997/98:63

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 februari 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till en ny yrkestrafiklag och en ny lag

om biluthyrning samt vissa följdändringar. Det huvudsakliga syftet med

förslagen är att skapa en sammanhållen författningsstruktur för yrkes-

trafiken.

Utöver en allmän översyn och modernisering av lagstiftningsområdet

innebär förslagen en ytterligare harmonisering med EG:s regelverk.

De allmänna bestämmelserna om trafiktillstånd preciseras och förtyd-

ligas. Kraven på tillräckliga ekonomiska resurser för att driva yrkes-

mässig trafik höjs väsentligt. Vidare föreslås olika åtgärder för att för-

bättra tillsynen, bl.a. ökade möjligheter att få uppgifter ur olika register.

Vissa skärpningar av straffbestämmelserna föreslås också.

Propositionen innehåller även särskilda förslag avseende taxi, såsom

att taxibehörigheten enligt körkortslagstiftningen slopas och byggs in i

den särskilda taxiförarlegitimationen. Vidare föreslås bl.a. att den s.k.

brytpunktstaxan utmönstras i syfte att underlätta jämförelse och kontroll

av priset för en taxiresa.

Vad gäller uthyrning av fordon föreslås vissa skärpningar beträffande

kraven vid uthyrning av tyngre bussar och fordon för taxitrafik.

Det föreslås vidare att regelverket om transportförmedling upphävs.

De nya lagarna och följdändringarna föreslås träda i kraft den

1 oktober 1998. Näringsidkare som erhållit trafiktillstånd enligt äldre

regler får dock tiden till den 1 januari 2001 att uppfylla de höjda kapital-

kraven.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till yrkestrafiklag 4

2.2 Förslag till lag om biluthyrning 20

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 25

2.4 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343) 28

2.5 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617) 32

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:24) om

kommunal parkeringsövervakning 33

2.7 Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 34

2.8 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 35

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:953) om

åligganden för personal inom hälso- och sjukvården 36

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:637) om

försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i

lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik 37

2.11 Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:560) om

transportförmedling 38

2.12 Förslag till lag om upphävande av lagen (1985:450) om

buss- och taxivärderingsnämnden 38

3 Ärendet och dess beredning 39

4 Bakgrund 39

5 Utgångspunkter för en ny författningsreglering av yrkestrafiken 41

6 Regleringen av yrkestrafiken 42

6.1 Yrkestrafiklagen (1988:263) m.m. 42

6.2 Lagstiftning om biluthyrning 44

6.3 Lagstiftning om transportförmedling 45

6.4 EG:s regelverk inom yrkestrafikområdet 47

7 Regler om trafiktillstånd 57

7.1 Trafikansvariga 57

7.2 Yrkeskunnande 60

7.3 De ekonomiska kraven 61

7.4 Vandelskravet 68

7.5 Villkor för tillstånd 70

7.6 Tidsbegränsade tillstånd 72

7.7 Återkallelse av tillstånd 72

7.8 Varning 73

7.9 Hinder för ny ansökan efter återkallelse eller avslag på

ansökan 74

7.10 Omedelbar giltighet för beslut om återkallelse 76

7.11 Behörig myndighet för frågor om tillstånd 77

8 Regler för offentliga subjekts rätt att bedriva yrkesmässig trafik

79

9 Linjetrafik 81

10 Särskilda regler för taxitrafik 86

10.1 Taxiförarlegitimation 86

10.2 Vissa övriga frågor om taxi 95

11 Internationell trafik 101

12 Biluthyrning 104

13 Transportförmedling 109

14 Tillsyn m.m. 111

14.1 Samverkan mellan myndigheter 112

14.2 Sambearbetning av registrerade uppgifter 113

14.3 Offentlighet och sekretess hos besiktningsorgan 115

15 Ansvarsfrågor 116

16 Ekonomiska konsekvenser 120

17 Ikraftträdande 121

18 Författningskommentar 122

18.1 Förslaget till yrkestrafiklag 122

18.2 Förslaget till lag om biluthyrning 135

18.3 Förslaget till lag om ändring av sekretesslagen (1980:100) 138

18.4 Förslaget till lag om ändring av utsökningsregisterlagen

(1986:617) 138

18.5 Förslaget till lag om ändring av lagen (1994:953) om

åligganden för personal inom hälso- och sjukvården 139

18.6 Förslaget till lag om ändring av lagen (1996:637) om

försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i

lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik 139

18.7 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:560) om

transportförmedling 139

18.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1985:450) om

buss- och taxivärderingsnämnden 139

18.9 Övriga lagförslag 139

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. yrkestrafiklag,

2. lag om biluthyrning,

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

4. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

5. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617),

6. lag om ändring i lagen (1987:24) om kommunal parkerings-

övervakning,

7. lag om ändring i ordningslagen (1993:1617),

8. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

9. lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för personal

inom hälso- och sjukvården,

10. lag om ändring i lagen (1996:637) om försöksverksamhet med rätt

för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom

sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik,

11. lag om upphävande av lagen (1979:560) om transportförmedling,

12. lag om upphävande av lagen (1985:450) om buss- och taxi-

värderingsnämnden.

2 Lagtext

2.1 Förslag till yrkestrafiklag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig trafik, varmed avses sådan trafik som

1. bedrivs med personbilar, lastbilar, bussar, terrängmotorfordon eller

traktorer med tillkopplade släpfordon (traktortåg) och

2. innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens

förfogande för transporter av personer eller gods.

Lagen innehåller också särskilda bestämmelser om vissa transporter i

internationell vägtrafik.

2 § Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i

fordonskungörelsen (1972:595).

Med trafikhuvudman avses i denna lag detsamma som i lagen

(1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik.

3 § Yrkesmässig trafik kan drivas som

1. Linjetrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter som är tidtabellsbunden och där er-

sättningen bestäms särskilt för varje passa-

gerare för sig. En förutsättning är vidare att

trafiken inte ingår som ett led i ett samman-

hängande arrangemang, där huvudsyftet är

ett annat än själva transporten.

2. Taxitrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter med personbil eller lätt lastbil som

inte är linjetrafik.

3. Beställningstrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

 med buss porter med buss, tung lastbil, terrängmotor-

fordon eller traktortåg som inte är linjetrafik.

4. Godstrafik Sådan yrkesmässig trafik som avser trans-

port av gods.

2 kap. Trafiktillstånd

Tillståndsplikt

1 § Yrkesmässig trafik får drivas endast av den som har trafiktillstånd.

En trafikhuvudman får utan särskilt tillstånd inom länet driva sådan

linjetrafik som inte berör något annat län. Trafikhuvudmannen får anlita

någon annan för att utföra sådan trafik. Den som utför trafiken skall ha

tillstånd till yrkesmässig trafik för persontransporter.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om trafiktillstånd prövas

1. om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där personen är folkbokförd,

2. om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, varmed avses

även offentligrättsliga juridiska personer såsom staten, en kommun, ett

kommunalförbund eller ett landsting, av länsstyrelsen i det län där före-

tagets eller verksamhetens ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person vars ledning finns utanför

Sverige, prövas frågor om trafiktillstånd av Länsstyrelsen i Stockholms

län.

Vägverket prövar frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län.

Trafikansvariga

3 § Hos juridiska personer som har trafiktillstånd skall det finnas en eller

flera personer som har särskilt ansvar för att verksamheten utövas i en-

lighet med gällande regler och god branschsed samt på ett trafiksäkert

sätt (trafikansvariga).

En trafikansvarig skall också finnas för utomlands bosatta närings-

idkare som driver tillståndspliktig trafik i Sverige.

4 § Trafikansvariga är

1. i aktiebolag och ekonomiska föreningar den verkställande direk-

tören, om det finns en sådan, eller annars den styrelseledamot som bo-

laget eller föreningen har utsett,

2. i kommanditbolag och andra handelsbolag varje bolagsman,

3. i ideella föreningar och stiftelser den styrelseledamot som före-

ningen eller stiftelsen har utsett,

4. i europeiska ekonomiska intressegrupperingar företagsledaren,

5. i utländska företag (filialer) den verkställande direktören i filialen,

6. i statliga och kommunala organ samt hos andra privaträttsliga juri-

diska personer än som avses i 1 5 den eller de som organet respektive

den juridiska personen har utsett, och

7. för näringsverksamhet som drivs av utomlands bosatta närings-

idkare föreståndaren.

Om det finns särskilda skäl, får prövningsmyndigheten medge

a) att någon annan än den eller de som nu har angetts skall vara trafik-

ansvarig, eller

b) att kommanditdelägare undantas från att vara trafikansvarig.

Gemensamma regler om tillståndsprövning

5 § Trafiktillstånd får endast ges till den som med hänsyn till yrkeskun-

nande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig

att driva verksamheten.

Den som söker trafiktillstånd skall utöver vad som följer av första

stycket kunna styrka att han uppfyller kravet på ekonomiska resurser

enligt 9 §.

6 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 5 § första stycket avse den eller de som är trafik-

ansvariga.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en privaträttslig juridisk person och en utomlands bosatt närings-

idkare avse den juridiska personen respektive näringsidkaren samt

följande personer:

1. Den verkställande direktören och annan som genom en ledande

ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verk-

samheten,

2. de styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget

eller närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med

den juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jäm-

förligt ekonomiskt intresse, och

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

7 § Om någon av dem som anges i 6 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan person, skall den nya personens lämplighet prövas.

8 § Kravet på yrkeskunnande skall anses uppfyllt av den som har god-

känts vid ett skriftligt prov som anordnats av Vägverket.

Provet skall avse de kunskaper som en tillståndshavare bör ha i fråga

om främst

1. rättsregler,

2. företagsledning och ekonomisk ledning av ett företag,

3. tekniska normer och driftsförhållanden, och

4. trafiksäkerhet.

Kravet på yrkeskunnande skall även anses uppfyllt av den som kan

visa ett sådant bevis om yrkesmässig kompetens som har utfärdats av en

annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) i en-

lighet med rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att

yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömse-

sidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis

för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etablerings-

rätt på området för nationella och internationella transporter.2

9 § Den som söker trafiktillstånd skall ha tillräckliga ekonomiska resur-

ser för att på ett tillbörligt sätt kunna starta och driva företaget. Vid pröv-

ningen härav skall främst likviditet och soliditet beaktas.

Om inte särskilda skäl föranleder annat skall sökanden anses ha till-

räckliga resurser, om han förfogar över kapital och reserver om minst

100 000 kronor för ett fordon och 50 000 kronor för varje därutöver

tillkommande fordon.

10 § Den som innehar trafiktillstånd skall kunna styrka att han fort-

löpande uppfyller kravet på ekonomiska resurser enligt 9 §.

11 § Vid prövningen av sökanden i fråga om kravet på gott anseende

skall beaktas sökandens vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter

mot det allmänna, laglydnad i övrigt och andra omständigheter av be-

tydelse.

Kravet på gott anseende anses inte uppfyllt av den som har dömts för

1. allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

2. allvarliga eller upprepade överträdelser av

a) denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna

lag,

b) författningar eller föreskrifter om vägtrafik och vägtransporter,

särskilt bestämmelser om förares kör- och vilotider, fordons vikt och

mått, fordons utrustning och beskaffenhet eller bestämmelser av

väsentlig betydelse för trafiken, trafiksäkerheten eller skyddet av

miljön eller

c) bestämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen.

12 § Om en ansökan om trafiktillstånd avslås på grund av omständig-

heter som anges i 11 § skall en tid på lägst sex månader och högst fem år

bestämmas, under vilken den prövade skall anses olämplig att driva

yrkesmässig trafik.

Gemensamma regler om villkor för tillstånd

13 § Trafiktillstånd får förenas med villkor om det finns särskilda skäl.

Sådana villkor får föreskrivas såväl i samband med att tillstånd ges som

senare under tillståndstiden.

Gemensamma regler om tillstånds giltighet

14 § Trafiktillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, kan

tillståndet begränsas till viss tid eller till vissa transporter.

15 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 5 § tillämpas.

Om det inte har anmälts en föreståndare till prövningsmyndigheten

inom en månad efter dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet.

Detsamma gäller om föreståndaren inte godkänns och det inte anmäls en

annan föreståndare inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer.

Om inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att

gälla tre veckor efter det att beslutet har vunnit laga kraft.

Särskilda regler för linjetrafik

16 § Tillstånd till linjetrafik får inte ges, om det görs sannolikt att den

avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättning-

arna för att driva järnvägstrafik eller trafik enligt 1 § andra stycket. Till-

stånd får dock alltid ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning däri-

genom skulle uppnås.

Tillståndet får förenas med villkor som är ägnade att motverka sådan

skada som avses i första stycket. Sådana villkor får endast meddelas i

samband med att tillstånd ges eller omprövas enligt 17 §.

17 § Tillståndets fortsatta giltighet kan prövas på nytt enligt 16 § första

stycket när tio år har förflutit efter det att det meddelades och därefter

vart tionde år. Prövningen skall göras endast om den begärs av någon

som är trafikhuvudman, eller bedriver järnvägstrafik och som berörs av

linjetrafiken.

En sådan begäran får ges in till prövningsmyndigheten tidigast två år

och senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden.

Särskilda regler för persontransporter

18 § Den som har tillstånd till persontransporter får även frakta gods

med fordon som tillståndet avser.

19 § Den som har tillstånd till taxitrafik är skyldig att före färden genom

lämpliga åtgärder låta passagerarna få kännedom om den taxa som han

tillämpar.

Taxan skall vara uppbyggd så att priset för transporten dels enkelt kan

bedömas före färden, dels med kännedom om körd sträcka och nyttjad tid

enkelt kan beräknas efter färden. Taxan får inte vara uppbyggd så att

grunderna för prisets bestämmande förändras under färden.

Bestämmelser om prisinformation finns också i prisinformationslagen

(1991:601).

3 kap. Taxiförarlegitimation m.m.

Krav på taxiförarlegitimation

1 § En personbil eller en lätt lastbil får föras i linjetrafik eller taxitrafik

endast av den som har taxiförarlegitimation.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om taxiförarlegitimation prövas av länsstyrelsen i det län där

sökanden eller innehavaren är folkbokförd.

Frågor om taxiförarlegitimation för den som inte är folkbokförd i

Sverige prövas av Länsstyrelsen i Skåne län.

Prövningen avseende taxiförarlegitimation

3 § Taxiförarlegitimation får ges till den som

1. har fyllt 21 år,

2. sedan minst två år har körkort med behörigheten B eller har körkort

med behörigheten D,

3. uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till

säkerheten för passagerare och andra trafikanter, och

4. i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att

tjänstgöra som förare i taxitrafik.

Det som sägs i första stycket 2 om krav på innehav av körkort med be-

hörigheten B sedan minst två år gäller inte den som under de tre senaste

åren har haft taxiförarlegitimation och som vid ansökan om ny sådan har

körkort med behörigheten B.

En taxiförarlegitimation gäller endast tillsammans med ett giltigt kör-

kort. Legitimationen får förenas med villkor som är motiverade av medi-

cinska eller andra särskilda skäl. Villkor får meddelas såväl i samband

med att legitimationen beslutas som senare under giltighetstiden.

4 § Den som söker eller innehar taxiförarlegitimation är skyldig att

genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknande

undersökning för prövning av de medicinska krav som avses i denna lag

eller i föreskrifter meddelade med stöd av denna lag.

5 § Om en läkare vid undersökning av en innehavare av taxiförarlegi-

timation finner att denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig att

inneha sådan legitimation, skall läkaren anmäla det till prövningsmyn-

digheten. Innan någon anmälan görs skall läkaren underrätta innehava-

ren. Anmälan behöver inte göras om det finns anledning att anta att inne-

havaren kommer att följa läkarens tillsägelse att avstå från att föra ett

fordon i sådan trafik som avses i 1 §.

6 § I ett mål eller ärende om taxiförarlegitimation får prövningsmyn-

digheten förelägga den enskilde att ge in läkarintyg.

7 § Kravet på yrkeskunnande enligt 3 § 4 skall anses uppfyllt av den

som har godkänts vid ett skriftligt prov som anordnats av Vägverket.

8 § Om en ansökan om taxiförarlegitimation avslås på grund av att

kravet på laglydnad enligt 3 § 4 inte anses uppfyllt, skall en tid på lägst

sex månader och högst fem år bestämmas under vilken den prövade skall

anses olämplig att inneha taxiförarlegitimation.

9 § Genom förhandsbesked kan det prövas om det finns hinder mot att

taxiförarlegitimation ges.

Krav på förarbehörighet i vissa fall

10 § Traktortåg eller tung terrängvagn får föras i yrkesmässig trafik

endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har

taxiförarlegitimation.

11 § Ett utländskt körkort medför inte rätt för någon annan än med-

borgare i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

att köra svenskregistrerat motordrivet fordon i yrkesmässig trafik.

4 kap. Internationella vägtransporter m.m.

Inledande bestämmelse

1 § Med internationella vägtransporter avses i denna lag yrkesmässiga

transporter på väg av personer eller gods till eller från Sverige eller i

transittrafik genom Sverige.

För internationella transporter inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet (EES) gäller särskilda bestämmelser.

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i Sverige

2 § Internationella vägtransporter och yrkesmässig trafik utom landet

med fordon som är registrerad i Sverige får drivas endast av den som har

trafiktillstånd enligt denna lag.

3 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 2 § krävas särskilt tillstånd för transport av

personer eller gods med ett fordon som är registrerat i Sverige

(transporttillstånd).

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i utlandet

4 § Internationella vägtransporter och annan yrkesmässig trafik i Sverige

med fordon som är registrerad i utlandet får utföras endast av den som

har getts tillstånd av en behörig utländsk myndighet till sådana trans-

porter.

5 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 4 § utöver tillstånd enligt den bestämmelsen

krävas särskilt tillstånd av en behörig utländsk myndighet för transport

av personer eller gods med ett fordon som är registrerat i utlandet.

Vid trafik som avses i 4 §, med fordon registrerade i en stat med vilken

Sverige inte har någon överenskommelse om vägtransporter, krävs ut-

över tillstånd enligt den bestämmelsen tillstånd av behörig svensk myn-

dighet.

Prövningsmyndigheter

6 § Frågor om transporttillstånd och tillstånd enligt 5 § andra stycket

prövas när det gäller persontransporter av Vägverket och när det gäller

godstransporter av Generaltullstyrelsen.

Tillståndsprövning m.m.

7 § Transporttillstånd får endast meddelas den som kan förväntas iaktta

de bestämmelser som gäller för trafiken.

8 § När ett transporttillstånd meddelas skall det förenas med de villkor

som behövs.

9 § Ett transporttillstånd får inte överlåtas utan medgivande av den myn-

dighet som har meddelat det.

5 kap. Återkallelse av tillstånd och taxiförarlegitimation m.m.

Återkallelse av trafiktillstånd

1 § Om det i den yrkesmässiga trafiken eller i övrigt vid driften av

trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren

driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om annars förut-

sättningarna för tillstånd enligt 2 kap. 5 § inte längre föreligger, skall

tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att tillståndet bör återkallas,

kan i stället varning meddelas.

2 § Ett tillstånd skall återkallas enligt 1 § om en tillståndshavare, en

trafikansvarig eller någon annan som prövats enligt 2 kap. 6 §

1. har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

2. har dömts för allvarliga eller upprepade överträdelser av

 a) denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna

lag,

 b) författningar eller föreskrifter om vägtrafik och vägtransporter,

särskilt bestämmelser om förares kör- och vilotider, fordons vikt och

mått, fordons utrustning och beskaffenhet eller bestämmelser av

väsentlig betydelse för trafiken, trafiksäkerheten eller skyddet av

miljön, eller

 c) bestämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen,

3. i väsentlig mån har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter mot det

allmänna vad avser betalning av skatter och avgifter, eller

4. på väsentligt sätt har åsidosatt villkor för tillståndet.

Ett tillstånd skall också återkallas, om det vid prövning som avses i

2 kap. 7 § framgår att någon av dem som prövats är olämplig.

3 § Om ett tillstånd återkallas på grund av någon av de omständigheter

som anges i 2 § eller på grund av allvarliga missförhållanden enligt 1 §

första stycket skall en tid på lägst tre och högst fem år bestämmas, under

vilken den prövade skall anses olämplig att driva yrkesmässig trafik.

4 § Ett ärende som avses i 1 3 §§ får inte avgöras utan att tillstånds-

havaren har getts skälig tid att byta ut en trafikansvarig eller annan vars

lämplighet prövas. Om inte heller den nya personen godkänns skall till-

ståndet återkallas.

5 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda skäl

talar emot det.

Återkallelse av taxiförarlegitimation m.m.

6 § En taxiförarlegitimation skall återkallas av prövningsmyndigheten

om innehavaren

1. genom brottslig gärning eller på grund av andra missförhållanden

har visat sig olämplig att tjänstgöra som förare i linjetrafik eller taxitrafik

enligt 3 kap. 1 §,

2. inte längre uppfyller de medicinska krav som avses i 3 kap. 3 §,

3. inte följer ett föreläggande att ge in läkarintyg, eller

4. begär att legitimationen skall återkallas.

Om de missförhållanden som avses i första stycket 1 inte är så allvar-

liga att tillståndet bör återkallas kan i stället varning meddelas.

7 § Om en taxiförarlegitimation återkallas på grund av omständigheter

som anges i 6 § 1 skall en tid på lägst tre och högst fem år bestämmas,

under vilken den prövade skall anses olämplig att inneha taxiförarlegiti-

mation.

8 § En taxiförarlegitimation skall återkallas tills vidare i avvaktan på

slutligt avgörande, om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen

kommer att slutligt återkallas enligt 6 §.

9 § En taxiförarlegitimation skall tas om hand av en polisman eller en

åklagare

1. om det finns grund för att ta hand om innehavarens körkort enligt

23 § körkortslagen (1977:477),

2. om körkortet eller legitimationen har återkallats, eller

3. om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen kommer att

återkallas enligt 6 §.

En taxiförarlegitimation är ogiltig under den tid den är omhändertagen.

10 § Om en taxiförarlegitimation har omhändertagits enligt 9 § första

stycket 3, skall prövningsmyndigheten utan dröjsmål avgöra om

legitimationen skall återkallas tills vidare eller lämnas tillbaka.

11 § När en taxiförarlegitimation återkallas, tas om hand eller blir ogiltig

av något annat skäl skall innehavaren efter anmaning överlämna den till

Vägverket eller en polismyndighet.

12 § Om en taxiförarlegitimation har blivit ogiltig endast på grund av att

föreskriven körkortsbehörighet saknas, skall legitimationen lämnas ut i

samband med att körkortet lämnas ut.

Återkallelse av transporttillstånd

13 § När ett trafiktillstånd återkallas skall även transporttillstånd åter-

kallas av den prövningsmyndighet som anges i 4 kap. 6 §.

I övrigt skall reglerna om återkallelse av trafiktillstånd i 1 5 §§ till-

lämpas även i fråga om transporttillstånd.

Gemensamma bestämmelser

14 § Till grund för slutlig återkallelse eller varning med anledning av

brottslig gärning skall beträffande frågan om brott föreligger läggas en

lagakraftvunnen dom, ett godkänt strafföreläggande, ett godkänt före-

läggande av ordningsbot eller ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt

20 kap. 7 § rättegångsbalken eller motsvarande bestämmelse i annan

författning.

15 § Med en svensk dom jämställs en brottmålsdom eller ett annat lik-

värdigt avgörande som har meddelats av en utländsk domstol eller någon

annan utländsk myndighet.

16 § Ett beslut om återkallelse eller varning skall delges den som be-

slutet rör.

Tillsyn m.m.

17 § Prövningsmyndigheten utövar tillsyn över att tillståndshavare be-

driver verksamheten enligt gällande bestämmelser. Prövningsmyndig-

heten skall också i övrigt verka för att kraven på trafiksäkerhet, trafik-

miljö och arbetsmiljö uppfylls samt för att yrkesmässig trafik bedrivs

under konkurrensvillkor som är lika för alla trafikutövare.

Prövningsmyndigheten utövar också tillsyn över att innehavare av taxi-

förarlegitimation uppfyller de krav som gäller för legitimationen.

18 § Bestämmelser om tillsyn över handikappanpassning av kollek-

tivtrafik finns i lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik.

6 kap. Straffbestämmelser m.m.

Olaga yrkesmässig trafik m.m.

1 § Den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik enligt denna lag utan

tillstånd döms för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst

ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

Beställaransvar

2 § Har yrkesmässig trafik enligt denna lag drivits utan tillstånd, döms

den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om

transporten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst ett år, om

han kände till eller hade skälig anledning anta att tillstånd saknades.

Brott mot bestämmelserna om taxiförarlegitimation

3 § Den som i strid mot 3 kap. 1 § uppsåtligen för ett fordon utan att

inneha taxiförarlegitimation döms till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Till samma straff döms en tillståndshavare som uppsåtligen eller av

oaktsamhet i strid mot 3 kap. 1 § anlitar förare som saknar taxiförar-

legitimation.

En förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som

har meddelats för taxiförarlegitimationen döms till böter.

Brott mot bestämmelserna om krav på förarbehörighet i vissa fall

4 § Den som uppsåtligen bryter mot bestämmelserna i 3 kap. 10 eller

11 § döms till böter.

5 § Den som i fall som avses i 3 kap. 10 eller 11 § uppsåtligen eller av

oaktsamhet överlämnar åt eller på annat sätt tillåter annan att föra fordon

utan att denne är berättigad till det döms till böter.

Hindrande av fortsatt färd

6 § Om ett fordon framförs i strid mot denna lag eller en föreskrift eller

ett villkor som har meddelats med stöd av lagen får polisman eller

tulltjänsteman hindra fortsatt färd. Därvid får polismannen eller

tulltjänstemannen medge att det fordon med vilket transporten sker förs

till närmaste lämpliga uppställnings- eller avlastningsplats eller verkstad.

I fråga om ett fordon som är registrerat i utlandet och som förs in i

Sverige får polismannen eller tulltjänstemannen medge att det omedel-

bart förs ut ur landet.

Omhändertagande av registreringsskylt för taxifordon

7 § En registreringsskylt som avses i 18 § tredje stycket bilregister-

kungörelsen (1972:599) får tas om hand av polisman

1. om fordonet utan tillstånd används i taxitrafik eller om det av annan

anledning inte längre finns förutsättningar för att fordonet skall ha en

sådan skylt,

2. om fordonet är belagt med körförbud enligt fordonskungörelsen

(1972:595),

3. om det för fordonet gäller brukandeförbud enligt bilregisterkun-

görelsen eller fordonsskattelagen (1988:327), eller

4. om fordonet saknar föreskriven trafikförsäkring.

Vid ett omhändertagande av registreringsskyltar tillämpas 6 § andra

meningen på motsvarande sätt.

Biträde vid förundersökning

8 § Vid förundersökning som gäller brott enligt 1 § får åklagare eller

polismyndighet som leder undersökningen begära hjälp av en tullmyn-

dighet samt ge tulltjänsteman i uppdrag att genomföra en viss åtgärd

under förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till omständig-

heterna.

Om det finns anledning att anta att brott enligt första stycket har för-

övats, har en tulltjänsteman samma befogenhet som tillkommer polisman

att hålla förhör och vidta andra åtgärder enligt 23 kap. 3 § tredje stycket

rättegångsbalken.

7 kap. Överklagande m.m.

Trafiktillstånd

1 § Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linje-

trafik, villkor för sådant tillstånd och omprövning enligt 2 kap. 17 § får

överklagas hos Vägverket.

Länsstyrelsens beslut i andra frågor som rör tillstånd till linjetrafik än

sådana som avses i första stycket får överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

2 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxitrafik, beställningstrafik med

buss och godstrafik får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

3 § Vägverkets beslut i frågor om linjetrafik får överklagas hos rege-

ringen. Vägverkets beslut om återkallelse eller varning i ett ärende om

linjetrafik överklagas dock hos allmän förvaltningsdomstol.

Taxiförarlegitimation

4 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxiförarlegitimation får över-

klagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Transporttillstånd

5 § Vägverkets och Generaltullstyrelsens beslut i frågor om transport-

tillstånd och tillstånd enligt 4 kap. 5 § andra stycket får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

Gemensamma bestämmelser

6 § Beslut i fråga om skriftliga prov enligt 2 kap. 8 § eller 3 kap. 7 §

eller om omhändertagande enligt 5 kap. 9 § får inte överklagas.

Ett föreläggande att ge in läkarintyg får överklagas endast i samband

med överklagande av det beslut genom vilket ärendet avgörs.

7 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

8 § Om en förvaltningsmyndighet överklagar en allmän förvaltnings-

domstols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från

den dag då beslutet meddelades.

En förvaltningsmyndighet får föra talan även till förmån för den en-

skilda parten.

Verkställighet

9 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

8 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före-

skriva eller i enskilda fall medge undantag från denna lag. Undantag får

förenas med villkor.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag

samt meddela föreskrifter om

1. taxitrafik såvitt gäller prisinformation, utmärkning av fordon och

den lokalkännedom som taxiförare bör ha,

2. taxameterutrustning samt användning och kontroll av sådan utrust-

ning,

3. registrering av tillståndsinnehav och innehav av taxiförarlegitima-

tion samt avgifter för den kontroll som behövs, samt

4. kunskapskrav för fordonsbesättningar vid vägtransporter.

3 § Om riket är i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utom-

ordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara vari

riket har befunnit sig får regeringen föreskriva att denna lag helt eller

delvis inte skall tillämpas.

______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998 då lagen (1985:449) om

rätt att driva viss linjetrafik och yrkestrafiklagen (1988:263) skall upp-

höra att gälla.

2. Trafiktillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall

gälla som motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

3. Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser

har föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall för-

eskriften fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som

har föreskrivits i ett sådant tillstånd skall fortfarande gälla.

4. Ett särskilt medgivande till trafik som har lämnats enligt lagen om

rätt att driva viss linjetrafik gäller också fortsättningsvis, inbegripet de

villkor och begränsningar som kan ha föreskrivits för det.

5. I fråga om den som har erhållit trafiktillstånd enligt äldre bestäm-

melser tillämpas kapitalkraven i 5 b § yrkestrafikförordningen

(1988:1503) intill utgången av år 2000.

6. Ärende som före ikraftträdandet inte har avslutats hos den myndig-

het som enligt äldre bestämmelser är behörig att pröva det skall prövas av

den myndigheten även om denna inte är behörig enligt den nya lagen.

7. Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift

som har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i

stället avse den nya bestämmelsen.

2.2 Förslag till lag om biluthyrning

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig uthyrning av bilar och terrängmotor-

fordon utan förare för kortare tid än ett år.

2 § Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i

fordonskungörelsen (1972:595).

Tillståndsplikt

3 § Tillstånd krävs för att driva en uthyrningsrörelse.

Prövningsmyndigheter

4 § Frågor om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas

1. om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där personen är folkbokförd,

2. om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, av länsstyrel-

sen i det län där företagets ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person där företagets ledning finns

utanför Sverige, prövas frågor om tillstånd av Länsstyrelsen i Stock-

holms län.

Närmare bestämmelser om tillstånd

5 § Ett tillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, får det

begränsas till viss tid.

Ett tillstånd får förenas med villkor, om det finns särskilda skäl. Vill-

kor får meddelas såväl i samband med att ett tillstånd ges som senare

under tillståndstiden.

6 § Tillstånd till uthyrningsrörelse får ges endast till den som med hän-

syn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att

fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt

andra omständigheter av betydelse bedöms vara lämplig att driva verk-

samheten.

7 § Hos juridiska personer som har tillstånd till uthyrningsrörelse skall

det finnas en eller flera personer som har särskilt ansvar för att verksam-

heten bedrivs i enlighet med gällande regler och god branschsed samt

med tillgodoseende av trafiksäkerhetens krav. En eller flera ansvariga

skall också finnas för uthyrningsrörelser som bedrivs i Sverige av ut-

omlands bosatta näringsidkare.

Tillståndshavaren utser den eller de som skall vara ansvariga. Ansva-

riga skall vara bosatta i Sverige.

8 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 6 § avse den eller de som är ansvariga för ut-

hyrningsrörelsen.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en juridisk person eller en utomlands bosatt näringsidkare avse den

juridiska personen respektive näringsidkaren samt följande personer:

1. Den verkställande direktören och annan som genom en ledande

ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verk-

samheten,

2. de styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget

eller närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med

den juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jäm-

förligt ekonomiskt intresse, och

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

9 § Om någon av dem som anges i 8 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan person, skall den nya personens lämplighet prövas.

10 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 6 § tillämpas.

Om det inte har anmälts en föreståndare till prövningsmyndigheten

inom en månad efter dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet.

Detsamma gäller om föreståndaren inte godkänns och det inte anmäls en

annan föreståndare inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer.

Om inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att

gälla tre veckor efter det att beslutet har vunnit laga kraft.

Återkallelse av tillstånd

11 § Om det i uthyrningsrörelsen eller i någon annan näringsverksamhet

som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden

eller om annars förutsättningarna för tillstånd enligt 6 § inte längre

föreligger, skall tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att tillståndet bör återkallas,

kan i stället varning meddelas.

12 § Ett tillstånd till uthyrningsrörelse skall återkallas, om det vid pröv-

ning enligt 9 § framgår att någon av dem som prövningen avser är

olämplig.

13 § Ett ärende som avses i 11 eller 12 § får inte avgöras utan att till-

ståndshavaren har getts skälig tid att byta ut den vars lämplighet prövas.

Om inte heller den nya personen godkänns skall tillståndet återkallas.

14 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda

skäl talar emot det.

15 § Ett beslut om återkallelse eller varning skall delges den som be-

slutet rör.

Närmare bestämmelser om uthyrningen

16 § I en uthyrningsrörelse får ett fordon inte lämnas ut till någon annan

person som förare än den som kan visa att han har behörighet att föra

fordonet.

17 § En buss som är inrättad för fler än sjutton personer inklusive föra-

ren får endast lämnas ut till den som innehar

1. ett sådant bevis på yrkeskompetens som avses i artikel 5.2 andra

stycket c i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985

om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter1 och som

inte är äldre än fem år, eller

2. ett intyg om minst ett års tjänstgöring som förare av buss i yrkes-

mässig trafik eller motsvarande erfarenhet under de senaste fem åren

(körvaneintyg).

18 § Ett fordon som enligt fordonskungörelsen (1972:595) är registre-

ringsbesiktigat för taxitrafik får inte hyras ut till någon annan än den som

har tillstånd till sådan trafik.

Tillsyn

19 § Prövningsmyndigheten utövar tillsyn över att tillståndshavaren

bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser.

Straffbestämmelser

20 § Den som uppsåtligen driver uthyrningsrörelse enligt denna lag utan

tillstånd döms till böter eller fängelse i högst ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

21 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel-

serna i 16, 17 eller 18 § döms till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Överklagande

22 § En prövningsmyndighets beslut enligt denna lag får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

23 § Om prövningsmyndigheten överklagar en allmän förvaltnings-

domstols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från

den dag då beslutet meddelades.

Prövningsmyndigheten får föra talan även till förmån för den enskilda

parten.

Verkställighet

24 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

Bemyndiganden

25 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag

samt meddela föreskrifter i fråga om registrering av tillståndsinnehav.

______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998 då lagen (1979:561) om

biluthyrning skall upphöra att gälla.

2. Tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall gälla

som motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

3. Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser

har föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall före-

skriften fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som har

föreskrivits i ett tillstånd skall fortfarande gälla.

4. Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift

som har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i

stället avse den nya bestämmelsen.

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 31 § sekretesslagen (1980:100)1 och

bilagan till lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

31 §2

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, luftfarts-

certifikat eller sådant behörighets-

bevis som avses i luftfartslagen

(1957:297) för uppgift om den en-

skildes hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör eller

någon honom närstående lider bety-

dande men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller dock inte beslut i

ärendet.

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, taxiförar-

legitimation enligt yrkestrafiklagen

(1998:000), luftfartscertifikat eller

sådant behörighetsbevis som avses

i luftfartslagen (1957:297) för upp-

gift om den enskildes hälsotillstånd

eller andra personliga för-

hållanden, om det kan antas att den

som uppgiften rör eller någon

honom närstående lider betydande

men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller dock inte beslut

i ärendet.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst femtio

år.

Bilaga3

Nuvarande lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Bolag, föreningar, samfälligheter

eller andra enskilda där totalför-

svarspliktiga fullgör civilplikt

prövning av frågor om ledighet och

förmåner för totalförsvars-

pliktiga som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - -

Regleringsföreningen Svensk

fisk, ekonomisk förening

statligt stöd i marknadsreglerande

syfte (SFS 1974:226)

Riksprovplatserna Aktiebolaget

Svensk Anläggningsprovning,

Aktiebolaget Svensk Bilprovning

och Apoteksbolaget

kontroll som riksprovplats (SFS

1992:1119)

Statens Bostadsfinansierings-

aktiebolag, SBAB och SBAB,

Statens Bostadslåneaktiebolag

samt det av staten ägda bolag

som övertar ansvaret för de stat-

ligt finansierade bostadslånen

förvaltningen av de lån som anges i

bilagan till lagen (1996:1179) om

ändrade förutsättningar för vissa

statligt reglerade bostadslån m.m.

samt lån enligt förordningen

(1989:858) om ersättningslån för

bostadsändamål, i den mån hand-

lingarna inkommit eller upprättats

före den 1 januari 1997, och för

tiden därefter sådana handlingar i

låneärenden enligt förordningen

(1983:1021) om tilläggslån för om-

byggnad av bostadshus, m.m. som

överlämnas av Boverket samt

handlingar i ärenden om icke ut-

betalda bostadslån till ny- eller om-

byggnad enligt nybyggnadslåne-

förordningen (1986:692) för bo-

städer eller ombyggnadslåneförord-

ningen (1986:693) för bostäder

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

Föreslagen lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Besiktningsorganen Aktiebolaget

Svensk Bilprovning, SMP Svensk

Maskinprovning Aktiebolag och

SAQ Kontroll Aktiebolag

fordonskontroll (SFS 1994:2043)

Bolag, föreningar, samfälligheter

eller andra enskilda där totalför-

svarspliktiga fullgör civilplikt

prövning av frågor om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga

som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

Regleringsföreningen Svensk fisk,

ekonomisk förening

statligt stöd i marknadsreglerande

syfte (SFS 1974:226)

Statens Bostadsfinansierings-

aktiebolag, SBAB och SBAB,

Statens Bostadslåneaktiebolag

samt det av staten ägda bolag

som övertar ansvaret för de stat-

ligt finansierade bostadslånen

förvaltningen av de lån som anges i

bilagan till lagen (1996:1179) om

ändrade förutsättningar för vissa

statligt reglerade bostadslån m.m.

samt lån enligt förordningen

(1989:858) om ersättningslån för

bostadsändamål, i den mån hand-

lingarna inkommit eller upprättats

före den 1 januari 1997, och för

tiden därefter sådana handlingar i

låneärenden enligt förordningen

(1983:1021) om tilläggslån för om-

byggnad av bostadshus, m.m. som

överlämnas av Boverket samt

handlingar i ärenden om icke ut-

betalda bostadslån till ny- eller om-

byggnad enligt nybyggnadslåne-

förordningen (1986:692) för bo-

städer eller ombyggnadslåneförord-

ningen (1986:693) för bostäder

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.4 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

Härigenom föreskrivs att 7 och 19 §§ skatteregisterlagen (1980:343)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i 5

och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag som

enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig inkomst-

skatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt handelsbolag och

dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, uppgift om företagsledare i dessa företag samt

uppgift om delägare i enkelt bolag och partrederi.

2. Uppgifter angående avslutad revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller

14 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). För varje sådan åtgärd får

anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighets beslut om

beloppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning

av åtgärden samt uppgift huruvida bokföringsskyldighet har fullgjorts.

3. Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om

innehav av skattsedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om åter-

kallelse av F-skattsedel med angivande av skälen för beslutet, uppgifter

som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter, mervärdesskattelagen

(1994:200) och lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och

återbetalning av sådana skatter eller avgifter.

4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala skatt,

dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om att laga

förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra deklarationsskyldighet.

6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för beskatt-

ningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och andra

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter

som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

8. Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap. 9 § skattebetalningslagen.

9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos kronofogde-

myndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en person

ålagts betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller företrädare för

en juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering, ackord, likvida-

tion eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedelsför-

sändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12. Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om själv-

deklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande samt

från sådan särskild uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräk-

ning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde, taxe-

ringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och tid-

punkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen, andelens

storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som behövs

för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs för

värdering av bostad på fastighet.

14. Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt

beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid

för planerat besök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen eller 14 kap. 6 § skattebetalningslagen.

15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är

näringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt kontots

nummer och typ.

16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöin-

komst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen

(1928:370).

17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan beräk-

ning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och belopp

som under beskattningsåret stått till förfogande för levnadskostnader.

19. Uppgift från centrala bil-

registret om innehav av fordon

samt om fordonets registrerings-

nummer, märke, typ och årsmodell

samt tillstånd enligt yrkestrafik-

lagen (1988:263) och lagen

(1979:561) om biluthyrning.

19. Uppgift från centrala bil-

registret om innehav av fordon

samt om fordonets registrerings-

nummer, märke, typ och årsmodell

samt tillstånd enligt yrkestrafik-

lagen (1998:000) och lagen

(1998:000) om biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift,

uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter

enligt 7 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för riskkapitalinveste-

ringar, uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1996:725)

om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus för be-

stämmande av skattereduktion enligt nämnda lagar samt uppgift om be-

slut om sådan skattereduktion, uppgifter för bestämmande av

skattereduktion enligt lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastig-

hetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar samt uppgift om beslut

om sådan skattereduktion.

21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av bosättnings-

land.

22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och koncernbalansom-

slutning för koncernmoderföretag.

23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 § lagen

(1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, uppskovsavdragets

storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall reducera omkostnads-

beloppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av bostad som avses i 11 §

andra meningen nämnda lag, föreningens eller bolagets organisations-

nummer och namn.

24. Uppgift som skall lämnas enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 och

andra stycket samt 33 § skattebetalningslagen.

25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter, verk-

ställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om företagsre-

konstruktion och fusion samt uppgifter från handels- och förenings-

registret om firmatecknare, revisor och företagsrekonstruktion.

26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt alkohol-

lagen (1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbetsmarknads-

politiska åtgärder samt utbetalt belopp och datum för utbetalningen.

28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt

vid import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de tids-

perioder som uppgifterna avser.

29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot kostnader

för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller personnum-

mer, beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla och datum

för förändring av lönesumma samt om sjukpenninggrundande inkomst av

annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades personnummer och

datum för inkomstanmälan.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Om inte annat sägs i andra fjärde styckena skall sådana uppgifter i

det centrala skatteregistret som hänför sig till viss beskattningsperiod

gallras sju år efter utgången av det kalenderår under vilket perioden gick

ut.

Uppgifter som avses i 5 §, med undantag av de i första stycket 5, 6 §,

7 § 3, med undantag av uppgifter om beslut om återkallelse av F-skatt-

sedel och 7 § 23, med undantag av uppgift om uppskovsavdrag enligt

lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, får bevaras

även efter utgången av den tid som anges i första stycket. Detsamma

gäller uppgifter om

1. personnummer för make och person som likställs med make vid be-

skattningen,

2. beslut om beskattning, dock inte skälen för beslutet,

3. huruvida taxering grundas på förenklad självdeklaration eller enbart

på kontrolluppgift om inkomst av kapital,

4. antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöinkomst enligt

punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370),

5. ingående och utgående mervärdesskatt samt särskilt investerings-

avdrag och redovisningsperiodens längd vid redovisning av mervärdes-

skatt.

Uppgift om tillstånd enligt

yrkestrafiklagen (1988:263) och

lagen (1979:561) om biluthyrning

samt uppgifter som avses i 7 § 26

29 skall gallras två år efter ut-

gången av det år då uppgifterna

registrerades.

Uppgift om tillstånd enligt

yrkestrafiklagen (1998:000) och

lagen (1998:000) om biluthyrning

samt uppgifter som avses i 7 § 26

29 skall gallras två år efter ut-

gången av det år då uppgifterna

registrerades.

Uppgift om revision får bevaras under högst tio år efter utgången av

det år under vilket revisionen avslutades.

Regeringen får meddela föreskrifter om förlängd bevaringstid för upp-

gifter som avses i första eller fjärde stycket.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.5 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617)

Härigenom föreskrivs att 1 § utsökningsregisterlagen (1986:617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av auto-

matisk databehandling föras dels ett för hela landet gemensamt utsök-

ningsregister (det centrala utsökningsregistret), dels ett regionalt utsök-

ningsregister för varje region.

Registren skall användas inom exekutionsväsendet för

1. verkställighet enligt utsökningsbalken,

2. verkställighet eller tillsyn enligt annan författning,

2 a. indrivning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga ford-

ringar m.m.,

3. avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning

av skatter och avgifter,

4. planering och tillsyn av verksamhet som avses under 1 3,

5. fördelning av mål, ärenden och handlingar mellan kronofogdemyn-

digheter samt redovisning till sökanden.

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

enligt yrkestrafiklagen (1988:263).

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

samt övriga prövade som avses i

2 kap. 6, 7 och 15 §§ yrkestrafik-

lagen (1998:000),

5. tillsyn över innehavare av till-

stånd till biluthyrning och övriga

prövade som avses i 8 10 §§

lagen (1998:000) om biluthyrning.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:24) om

kommunal parkeringsövervakning

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1987:24) om kommunal parke-

ringsövervakning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §1

Parkeringsvakter förordnas av kommunen.

Till parkeringsvakter får förordnas arbetstagare hos

1. kommunen,

2. andra kommuner,

3. kommunala parkeringsaktiebolag,

4. sådana kommunala trafik-

aktiebolag som inom kommunen

bedriver linjetrafik enligt yrkes-

trafiklagen (1988:263),

4. sådana kommunala trafik-

aktiebolag som inom kommunen

bedriver linjetrafik enligt yrkes-

trafiklagen (1998:000),

5. sådana bevakningsföretag som omfattas av lagen (1974:191) om be-

vakningsföretag.

Som ett förordnande enligt första stycket skall också anses ett beslut av

kommunen om anställning som parkeringsvakt eller motsvarande.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.7 Förslag till lag om ändring i ordningslagen

(1993:1617)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 1 § ordningslagen (1993:1617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

Bestämmelserna i detta kapitel

gäller trafik med tunnelbana och

spårväg samt sådan yrkesmässig

trafik för persontransporter som

avses i yrkestrafiklagen (1988:263).

Bestämmelserna i detta kapitel

gäller trafik med tunnelbana och

spårväg samt sådan yrkesmässig

trafik för persontransporter som

avses i yrkestrafiklagen (1998:000).

______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.8 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 15 § mervärdesskattelagen (1994:200)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

15 §1

När personbilar eller motorcyklar

förvärvas eller förhyrs för andra

ändamål än återförsäljning,

uthyrning, persontransporter i

yrkesmässig trafik enligt yrkes-

trafiklagen (1988:263), transporter

av avlidna eller körkortsutbildning

som omfattas av skatteplikt får av-

drag inte göras för ingående skatt

som hänför sig till

1. förvärv av fordonet, eller

2. förhyrning av fordonet om det

i endast ringa omfattning används i

den verksamhet som medför

skatteskyldighet.

När personbilar eller motorcyklar

förvärvas eller förhyrs för andra

ändamål än återförsäljning,

uthyrning, persontransporter i

yrkesmässig trafik enligt yrkes-

trafiklagen (1998:000), transporter

av avlidna eller körkortsutbildning

som omfattas av skatteplikt får av-

drag inte göras för ingående skatt

som hänför sig till

1. förvärv av fordonet, eller

2. förhyrning av fordonet om det

i endast ringa omfattning används i

den verksamhet som medför

skatteskyldighet.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:953) om

åligganden för personal inom hälso- och sjukvården

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1994:953) om åligganden för

personal inom hälso- och sjukvården skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och

sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut

1. uppgift om huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om upp-

giften i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polis-

myndighet, kronofogdemyndighet eller skattemyndighet,

2. uppgift som behövs för en rättsmedicinsk undersökning,

3. uppgift som Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga sociala och

medicinska frågor behöver för sin verksamhet,

4. uppgift som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en

studerande från högskoleutbildning,

5. uppgift som Vägverket be-

höver för prövning av någons

lämplighet att ha körkort eller

traktorkort.

5. uppgift som Vägverket behö-

ver för prövning av någons lämp-

lighet att ha körkort, traktorkort

eller taxiförarlegitimation enligt

yrkestrafiklagen (1998:000).

____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:637) om

försöksverksamhet med rätt för kommunala

aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom

sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1996:637) om försöks-

verksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdrags-

verksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik samt 1 § lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om försöksverksamhet med

rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom

sådan trafik som avses i lagen

(1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik

Lag om försöksverksamhet med

rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom

viss trafik enligt yrkestrafiklagen

(1998:000)

1 §1

Ett kommunalt aktiebolag får, i

enlighet med bestämmelserna i

denna lag, driva verksamhet som

avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik utan att verk-

samheten har sådan anknytning till

kommunen, landstinget eller dess

medlemmar som avses i 2 kap. 1 §

kommunallagen (1991:900).

Ett kommunalt aktiebolag får, i

enlighet med bestämmelserna i

denna lag, driva verksamhet som

avses i 2 kap. 1 § andra stycket

yrkestrafiklagen (1998:000) utan

att verksamheten har sådan an-

knytning till kommunen, lands-

tinget eller dess medlemmar som

avses i 2 kap. 1 § kommunallagen

(1991:900).

Verksamheten får drivas endast på uppdrag av en kommun eller ett

landsting eller av en trafikhuvudman enligt lagen (1997:734) om ansvar

för viss kollektiv persontrafik.

Med kommunalt aktiebolag menas ett sådant aktiebolag som avses i

3 kap. 16 19 §§ kommunallagen.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

2.11 Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:560)

om transportförmedling

Härigenom föreskrivs att lagen (1979:560) om transportförmedling

skall upphöra att gälla vid utgången av september 1998.

2.12 Förslag till lag om upphävande av lagen (1985:450)

om buss- och taxivärderingsnämnden

Härigenom föreskrivs att lagen (1985:450) om buss- och taxivärde-

ringsnämnden skall upphöra att gälla vid utgången av september 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Den 15 september 1994 beslöt regeringen att tillkalla en särskild utredare

för att se över yrkestrafiklagstiftningen och övrig författningsreglering av

yrkestrafiken samt utarbeta förslag till en ny sammanhållen

författningsstruktur för dessa områden. Utredningen, som antog namnet

1995 års yrkestrafikutredning, överlämnade i maj 1996 sitt betänkande

Ny yrkestrafiklagstiftning (SOU 1996:93). Betänkandet har

remissbehandlats. Till denna proposition fogas en sammanfattning av

betänkandet som bilaga 1, utredningens lagförslag som bilaga 2 och en

förteckning över remissinstanserna som bilaga 3. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Kommunikationsdepartementet

(K96/2423/RS).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 december 1997 att inhämta Lagrådets ytt-

rande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 5.

Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag.

Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 12 samt i för-

fattningskommentaren.

I förhållande till lagrådsremissens förslag har dessutom vissa redaktio-

nella ändringar gjorts i lagtexten.

4 Bakgrund

Verksamheten inom den yrkesmässiga trafiken har historiskt varit om-

gärdad av regler. Sedan länge har det dock inom området pågått en om-

fattande avreglering. Från början av 1970-talet gällde det godstrafiken

men sedan mitten av 1980-talet har även persontrafiken steg för steg av-

reglerats. Tanken bakom avregleringen är att en sund konkurrens mellan

olika trafikföretag i förening med ett riktigt utformat kostnadsansvar

leder till att resurserna utnyttjas effektivare och till en bättre fördelning

av transportarbetet mellan olika transportgrenar. En viktig förutsättning

för avregleringen har också varit en skärpning av tillsynen av den yrkes-

mässiga trafiken. En avreglering ligger också i linje med strävandena

efter förenklingar av regelsystemet i stort.

Regleringen av yrkestrafiken finns i huvudsak i yrkestrafiklagen

(1988:263), YTL, och yrkestrafikförordningen (1988:1503), YTF, vilka

reglerar de krav som skall gälla för att få tillstånd att bedriva yrkesmässig

trafik. Till lagregleringen hör även lagen (1979:560) om transportför-

medling, TFL, förordningen (1988:1504) om transportförmedling, TFF,

samt lagen (1979:561) om biluthyrning, BUL och förordningen

(1988:1505) om biluthyrning, BUF. Regler för internationell yrkesmässig

trafik finns i kungörelsen (1974:681) om internationella vägtransporter,

KIV, samt för transporter inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet, EES, i förordningen (1995:525) om behöriga

myndigheter, m.m. i fråga om internationella transporter inom

Europeiska unionen. Av betydelse är också förordningen (1979:785) om

yrkestrafikregister samt vissa bestämmelser i fordonskungörelsen

(1972:595), FK, och bilregisterkungörelsen (1972:599), BRK.

I yrkestrafikregistret registreras tillståndsinnehav enligt YTL, TFL och

BUL. Registret förs av Vägverket, som är central registreringsmyndighet.

Länsstyrelserna är regionala registreringsmyndigheter.

Våren 1988 beslutade riksdagen om en fortsatt avreglering på yrkes-

trafikområdet. Behovsprövningen för beställningstrafik med buss av-

skaffades den 1 januari 1989 och övrig behovsprövning den 1 juli 1990.

Vid samma tillfälle beslöt riksdagen om en skärpning av lämplig-

hetsprövningen av dem som avser att bedriva eller bedriver yrkestrafik.

Förarbeten till den författningsreglering som rör avregleringen är huvud-

sakligen prop. 1987/88:50 bil. 1 och prop. 1987/88:78, bet.

1987/88:TU15, rskr. 1987/88:166. För taxitrafiken behövdes en längre

anpassningstid och genom övergångsbestämmelser i YTL och YTF fick

regleringen av denna trafik vara kvar till den 1 juli 1990.

I 1992 års budgetproposition riktades kritik mot länsstyrelsernas in-

satser i fråga om den i författningarna föreskrivna lämplighetsprövningen

och den efterföljande kontrollen av lämpligheten. I propositionen

framhölls främst behovet av att skärpa efterlevnaden av det existerande

regelverket, inte att skärpa regelverket som sådant. Regeringen betonade

också att beslutet om avreglering skulle stå fast. Riksdagen anförde ingen

annan mening (bet. 1992/93:TU1, rskr. 1992/93:2). Samtidigt ansåg riks-

dagen att det krävdes en snabb utredning av möjligheterna att skärpa

reglerna ytterligare i syfte att sanera taxibranschen och för att kunderna

skulle kunna åka säkert samt till en kostnad som var rimlig i förhållande

till resans omfattning. För att säkerställa konkurrens på lika villkor inom

taxinäringen skulle länsstyrelserna enligt riktlinjer som föreslagits i

propositionen skärpa lämplighetsprövningen och uppföljningen av lämp-

ligheten hos trafikutövarna.

Den 19 november 1992 fick Statskontoret regeringens uppdrag att göra

en översyn av länsstyrelsernas tillsyn över den yrkesmässiga trafiken och

lämna förslag till förbättringar i syfte att effektivisera tillsynen.

Regeringen beslutade den 10 december 1992 om krav på godkänt prov

i yrkeskunnande för taxiförare. Den förare som uppfyllde Vägverkets

krav skulle erhålla en legitimation, som skulle finnas i fordonet, väl syn-

lig för passageraren. Beslutet trädde dock i kraft först den 1 januari 1995

(SFS 1992:1387 och SFS 1993:1159) sedan det förenats med krav på en

vandelsprövning, se nedan.

I prop. 1992/93:106 om åtgärder rörande taxitrafiken redovisades 15

olika förslag om en skärpt tillsyn av taxitrafiken. Trafikutskottet anförde

(bet. 1992/93:TU26) häröver att målet för det allmännas insatser borde

vara att utforma instrument och incitament som sammantaget förmår

bidra till att en önskvärd utveckling sker inom taxitrafiken, utan att en

återgång för den skull sker till tidigare detaljreglering.

Riksdagens revisorer avgav den 17 mars 1993 en rapport om avregle-

ringen av taxinäringen, huvudsakligen grundad på förhållandena i Stock-

holms län. Revisorerna pekade särskilt på bristerna i länsstyrelsens upp-

följning av tillståndshavarnas lämplighet. Denna uppföljning borde enligt

revisorerna i princip motsvara vad som krävts i fråga om lämplighet i

samband med tillståndsprövningen.

I juni 1993 överlämnade Statskontoret till regeringen rapporten

(1993:15) Om taxi och annan yrkesmässig trafik med förslag om en

effektivare tillsyn av den yrkesmässiga trafiken i ett åtgärdspaket om

25 punkter. På grundval av rapporten och remissyttrandena över den ut-

arbetades inom Kommunikationsdepartementet promemorian (Ds

1993:91) Ökad tillsyn av den yrkesmässiga trafiken.

I prop. 1993/94:168 Ökad tillsyn av den yrkesmässiga trafiken marke-

rade regeringen, genom att bl.a. lämna förslag till ändring av YTL, läns-

styrelsernas ansvar för den löpande tillsynen av den yrkesmässiga

trafiken. Vidare föreslogs en vandelsprövning av taxiförare, innebärande

att legitimation för taxiförare bara får ges till den som med hänsyn till

yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig. Förslagen antogs av

riksdagen (bet. 1993/94:TU29, rskr. 1993/94:310).

För att bidra till det i prop. 1993/94:168 uttalade önskemålet om en

bättre ordning inom yrkestrafiken tillkallade Kommunikationsdeparte-

mentet i december 1993 en ledningsgrupp för yrkestrafikfrågor, be-

stående av företrädare för ledningen inom 18 olika myndigheter och

branschorganisationer med anknytning till yrkestrafiken. Lednings-

gruppen utsåg i sin tur fyra arbetsgrupper med uppgift att bl.a. kartlägga

behovet av ytterligare lagstiftning på området. Gruppernas arbete resul-

terade i departementspromemorian (Ds 1994:100) Den yrkesmässiga

trafiken samordnings- och genomförandefrågor. Promemorian låg till

grund för direktiven till 1995 års yrkestrafikutredning om översyn av den

yrkesmässiga trafiken och dess författningsreglering. Det är i huvudsak

förslagen från denna utredning, som i maj 1996 överlämnade sitt be-

tänkande Ny yrkestrafiklagstiftning (SOU 1996:93), som tas upp i denna

proposition.

5 Utgångspunkter för en ny

författningsreglering av yrkestrafiken

En utgångspunkt för regeringens förslag är att skapa en sammanhållen

författningsstruktur för yrkestrafiken. Förslaget innefattar även en lag-

teknisk modernisering. Bland annat har yrkestrafiklagen delats in i

kapitel och försetts med mellanrubriker för att bli mera lättillgänglig och

överskådlig. Förslaget till lag om biluthyrning har så långt som möjligt

anpassats till uppbyggnaden och dispositionen av förslaget till yrkes-

trafiklag.

6 Regleringen av yrkestrafiken

6.1 Yrkestrafiklagen (1988:263) m.m.

Med yrkesmässig trafik avses trafik i vilken personbil, lastbil, buss,

terrängmotorfordon eller traktortåg med förare ställs till allmänhetens

förfogande mot betalning för transport av personer eller gods (1 §).

Yrkesmässig trafik får förutom trafikhuvudmans rätt att driva viss

linjetrafik drivas endast av den som har trafiktillstånd (3 §). Trafik-

tillstånd kan meddelas antingen för persontransporter eller för godstrafik.

Ett trafiktillstånd för persontransporter kan avse linjetrafik, taxitrafik

eller beställningstrafik med buss (2 §).

För all yrkesmässig trafik gäller att trafiktillstånd endast får ges till

sådana fysiska eller juridiska personer som bedöms vara lämpliga att

driva verksamheten. Sökanden prövas med hänsyn till yrkeskunnande,

ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter

mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt andra omständigheter av

betydelse för att bedöma lämpligheten att driva verksamheten (6 §). I

aktiebolag, handelsbolag eller ekonomiska eller ideella föreningar som

har trafiktillstånd skall det finnas en eller flera trafikansvariga personer

som har särskilt ansvar för trafikutövningen (5 §). Frågor om trafiktill-

stånd prövas av länsstyrelsen i det län där sökanden är folkbokförd eller,

om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns. Frågor

om tillstånd till linjetrafik som berör flera län prövas dock av Vägverket

(4 §).

För linjetrafik gäller en särskild skadlighetsprövning, så till vida att

tillstånd till linjetrafik inte får ges, om det görs sannolikt att den avsedda

trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättningarna för att

driva järnvägstrafik eller trafik enligt lagen (1985:449) om rätt att driva

viss linjetrafik, LRL. Tillstånd får dock alltid ges, om en avsevärt bättre

trafikförsörjning därigenom skulle uppnås (8 §).

Trafiktillstånd gäller i allmänhet tills vidare (10 §) och får i vissa fall

förenas med villkor (9 §). Ett tillstånd till linjetrafik kan dock under vissa

förutsättningar omprövas vart tionde år (11 §).

För att bedriva taxitrafik tillkommer bl.a. krav på att passagerare före

färd skall kunna få kännedom om den taxa som tillämpas (14 §) och att

varje taxiförare skall ha en särskild förarlegitimation (14 a §). Legitima-

tionen visar att föraren med hänsyn till kravet på yrkeskunnande och

laglydnad bedömts vara lämplig som förare i taxitrafik.

Trafiktillstånd som inte längre används skall normalt återkallas (16 §).

Tillståndet skall också återkallas om det i den yrkesmässiga trafiken eller

övrigt vid driften av trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som

tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller

om annars förutsättningarna för tillstånd inte föreligger (15 §). Om miss-

förhållandena inte är av allvarlig art, kan i stället varning meddelas.

Tillståndsmyndigheten dvs. länsstyrelsen eller Vägverket utövar

tillsyn över att tillståndshavare bedriver verksamheten enligt gällande

bestämmelser och prövar om förutsättningarna för tillstånd alltjämt före-

ligger (19 §). Myndigheten skall också i övrigt verka för att kraven på

trafiksäkerhet och arbetsmiljö uppfylls. Tillsynen omfattar även inne-

havare av taxiförarlegitimation.

Länsstyrelsernas beslut i frågor om trafiktillstånd och om den särskilda

förarlegitimationen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Beslut om varning får dock inte överklagas. Vid överklagande till

kammarrätt krävs prövningstillstånd. Länsstyrelsens beslut i frågor om

beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning av sådant till-

stånd får överklagas hos Vägverket och Vägverkets beslut i sådana frågor

får i sin tur överklagas hos regeringen (23 §). Länsstyrelsen för det all-

männas talan hos allmän förvaltningsdomstol i mål enligt YTL, utom i

mål om återkallelse av tillstånd till linjetrafik som berör flera län. I

sådana mål för Vägverket det allmännas talan (23 a §).

Den som driver yrkesmässig trafik enligt YTL utan tillstånd kan dömas

för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst sex månader.

Tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor

som har meddelats i tillståndet eller i taxitrafik anlitar förare utan förar-

legitimation kan dömas till böter (21 §). Har beställningstrafik med buss

eller godstrafik drivits utan tillstånd kan den som yrkesmässigt slutit av-

tal med trafikutövaren om transporten dömas till böter, om han kände till

eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades, det s.k. trans-

portköparansvaret (22 §).

Regeringen har bemyndigats att föreskriva eller i enskilda fall medge

undantag från lagen. Regeringen får också meddela ytterligare föreskrif-

ter i de avseenden som anges i lagen. Dessa befogenheter får regeringen

även överlåta åt förvaltningsmyndigheter (24 §).

Yrkestrafikförordningen (1988:1503), YTF, innehåller tillämpnings-

föreskrifter till yrkestrafiklagen, t.ex. regler för ansökan om tillstånd (4

5 §§). Vidare ges regler om myndigheternas underrättelseskyldighet (13

15 §§). I YTF finns även regler med undantag från vad som skall anses

som yrkesmässig trafik (3 §) och här ges även närmare föreskrifter till de

krav på yrkeskunnande och ekonomiska förhållanden som uppställts i 6 §

YTL.

I förordningens 5 a § stadgas således att kravet på yrkeskunnande i

yrkestrafiklagens mening skall anses uppfyllt av den som blivit godkänd

vid ett av Vägverket särskilt anordnat skriftligt prov. Vidare ges regler

för dispens från att avlägga prov i visst ämne för den som kan styrka viss

utbildning. Tillståndsmyndigheten kan även medge undantag från att

avlägga prov i dess helhet för den som kan styrka vissa krav på praktisk

erfarenhet. Som ett bevis på att kravet på yrkeskunnande är uppfyllt ut-

färdar Vägverket ett intyg om yrkesmässig kompetens.

I 5 b § YTF ges regler för hur prövningen av den sökandes ekonomiska

förhållanden skall gå till. Den sökande skall ha tillgång till tillräckliga

ekonomiska resurser för att på ett tillbörligt sätt starta och driva

företaget. Bedömningen av de ekonomiska resurserna skall främst inrikta

sig på företagets likviditet och soliditet, i förekommande fall baserad på

företagets årsbokslut, varvid tillståndsmyndigheterna skall beakta till-

gängliga medel inräknat bankmedel, möjligheter till överdrag och lån,

alla tillgångar inräknat egendom som sökanden kan utnyttja som säker-

het, kostnader inräknat inköpskostnader eller första betalningar för

fordon, lokaler, anläggningar och utrustning, samt rörelsekapital. Vid

prövningen skall som ett minsta krav gälla att sökanden förfogar över ett

kapital och reserver om minst 30 000 kronor per fordon eller

1 500 kronor per ton av högsta tillåtna vikt för fordon som avses an-

vändas vid godstrafik respektive 1 500 kronor per sittplats i fordon som

avses användas vid persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst.

Tillståndsmyndigheten får som bevis om att kravet på ekonomiska

resurser är uppfyllt godta bekräftelse eller försäkran av en bank eller

något motsvarande kvalificerat institut. Sådan bekräftelse eller försäkran

får lämnas i form av en bankgaranti eller i annan liknande form.

I förordningen ges även närmare regler för återkallelse av tillstånd

(11 a §).

6.2 Lagstiftning om biluthyrning

Lagen (1979:561) om biluthyrning, BUL, avser yrkesmässig uthyrning

av bilar och terrängmotorfordon utan förare för en tid som understiger ett

år (1 kap. 1 §). Lagen omfattar därmed inte långtidsuthyrning, s.k.

leasing, som avser uthyrning omfattande ett år eller längre tidsperioder.

Med bilar förstås personbilar, lastbilar och bussar. Verksamhet för ut-

hyrning av släpfordon regleras däremot inte särskilt i någon författning.

Uthyrningsrörelse får enligt 2 kap. 1 § drivas endast av den som har till-

stånd till det. Särskilda villkor får föreskrivas. Tillstånd till uthyrnings-

rörelse får ges endast till den som med hänsyn till yrkeskunnande,

ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter

mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt andra omständigheter av

betydelse bedöms vara lämplig att driva verksamheten. I fråga om aktie-

bolag, handelsbolag och ekonomiska eller ideella föreningar skall vid

prövningen av nämnda förhållanden i tillämpliga delar gälla vad som

föreskrivs i 6 § andra och tredje styckena YTL. Prövningen av yrkes-

kunnandet skall därvid avse den som ansvarar för uthyrningsverksam-

heten (2 kap. 2 §). Om någon av dessa personer byts ut, skall tillstånds-

myndigheten pröva den nye personens lämplighet (2 kap. 3 §). Ansökan

om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas av länsstyrelsen i det län där

sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juridisk person, där

företagets ledning finns (2 kap. 4 §). Ett tillstånd till uthyrningsrörelse

gäller tills vidare men kan om det finns särskilda skäl begränsas till viss

tid (2 kap. 5 §). Det bör noteras att det i fråga om tillstånd till biluthyr-

ning i motsats till vad som gäller beträffande tillstånd till yrkesmässig

trafik inte finns några beloppsmässiga solvenskrav.

På motsvarande sätt som för trafiktillstånd skall uthyrningstillståndet

återkallas, om det i uthyrningsrörelsen eller i annan näringsverksamhet

som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden

eller om annars förutsättningarna enligt 2 kap. 2 § för tillstånd inte längre

föreligger. Om missförhållandena inte är av allvarlig art, kan i stället

varning meddelas (3 kap. 1 §). Tillståndet kan även återkallas i samband

med utbyte av ansvariga personer, om det vid en prövning enligt 2 kap.

3 § framgår att någon av dem som prövningen avser är olämplig (3 kap.

1 a §). Frågan om återkallelse av tillstånd till uthyrningsrörelse eller

varning prövas av den länsstyrelse som har meddelat tillståndet (3 kap.

3 §).

En bötespåföljd finns i 4 kap. 1 § för den som driver uthyrningsrörelse

utan tillstånd och för tillståndshavare som bryter mot någon särskild

föreskrift som har meddelats i tillståndet.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Beslut om

varning får dock inte överklagas (5 kap. 2 §).

I förordningen (1988:1505) om biluthyrning, BUF, stadgas bl.a. att ett

fordon i uthyrningsrörelse inte får lämnas ut till någon annan person

såsom förare än till den som kan visa att han har behörighet att föra

fordonet. Vidare stadgas att en buss inte får lämnas ut till den som kan

antas sakna tillräcklig erfarenhet av busstypen (8 §).

6.3 Lagstiftning om transportförmedling

Lagen (1979:560) om transportförmedling, TFL, omfattar förmedling av

godstransporter med bilar (1 kap. 1 §). Med transportförmedling avses

sådan verksamhet i vilken någon yrkesmässigt åt allmänheten

1. samlar ihop eller tar emot gods till en eller flera upplagsplatser för

regelbundna transporter mellan vissa orter,

2. förmedlar anbud om regelbundna godstransporter mellan vissa orter

eller om tillhandahållande av gods för sådana transporter (1 kap. 2 §).

Med regelbundna transporter avses sådana transporter som vanligen ut-

förs två eller flera gånger varje vecka i samma riktning (1 kap. 3 §).

I 1 kap. 4 § anges olika situationer när lagen inte skall tillämpas. Lagen

gäller således inte:

1. sådan transportförmedling som drivs av utövare av yrkesmässig

trafik och som endast sker i den omfattning som behövs för att de fordon

som används i trafiken skall kunna utnyttjas,

2. anordnande av uppsamlingsplatser vid hamnar eller järnvägs-

stationer för sådant gods som efter fartygs- eller järnvägstransport skall

transporteras vidare med bil. Detsamma gäller förmedling av anbud om

utförande av transporter av sådant gods eller om tillhandahållande av

sådant gods,

3. sådan transportförmedling som drivs endast som en underordnad del

av en handelsrörelse eller därmed jämförlig rörelse, om förmedlingen

genomsnittligt inte omfattar transport av mer än 1 000 kg gods i veckan

eller med mer än en bil.

Transportförmedling får drivas endast av den som har tillstånd till det

(2 kap. 1 §). Tillståndet medför rätt för tillståndshavaren att anordna

regelbundna transporter. Efter behovsprövningens avskaffande år 1987

ger ett transportförmedlingstillstånd inte längre någon ensamrätt eller

företrädesrätt. Den som har ett tillstånd kan således normalt utnyttja detta

på valfri sträcka och i valfri omfattning. Någon turlista fastställs inte

heller längre. Särskilda villkor för tillståndet kan dock föreskrivas. Till-

stånd får ges endast till den som med hänsyn till personliga och

ekonomiska förhållanden samt andra omständigheter av betydelse be-

döms vara lämplig att driva verksamheten (2 kap. 2 §). Det kan noteras,

att det inte såsom fallet är beträffande tillstånd till yrkesmässig trafik

ställs något krav på yrkeskunnande för den som vill komma i fråga för ett

tillstånd till transportförmedling. Det är länsstyrelsen i det län där

sökanden är folkbokförd eller, om sökanden är en juridisk person, där

företagets ledning finns som är behörig att pröva en ansökan om tillstånd

(2 kap. 4 §). Ett tillstånd gäller tills vidare men kan enligt 2 kap. 5 §

begränsas till att gälla viss tid om det föreligger särskilda skäl. De bilar

som utför själva transporterna ställs i allmänhet till förfogande av själv-

ständiga trafikutövare, som har tillstånd till yrkesmässig godstrafik. Om

tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om tillstånds-

havaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet. Ett till-

stånd av något av de nu nämnda slagen gäller under högst ett år räknat

från dödsfallet respektive konkursbeslutet. I dessa fall skall det finnas en

föreståndare som har godkänts av tillståndsmyndigheten.

Om det i transportförmedlingsverksamheten har förekommit sådana

missförhållanden att tillståndshavaren inte kan anses lämplig att fortsätta

verksamheten, skall tillståndet återkallas. Om missförhållandena inte är

så allvarliga att det finns skäl för återkallelse, men det ändå finns anled-

ning att anta att frågan om återkallelse kommer att tas upp till prövning

om vederbörande inte rättar till missförhållandet, skall tillståndshavaren

tilldelas en varning (3 kap. 1 §).

Ett tillstånd till transportförmedling som inte används skall återkallas,

om inte särskilda skäl talar emot det (3 kap. 2 §). Fråga om återkallelse

av tillstånd till transportförmedling eller om varning prövas av den läns-

styrelse som har meddelat tillståndet (3 kap. 3 §). I 4 kap. 1 § finns en

ansvarsbestämmelse med bötespåföljd för den som driver transportför-

medling utan tillstånd och för tillståndshavare som bryter mot någon sär-

skild föreskrift som har meddelats i tillståndet. En länsstyrelses beslut

enligt TFL får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut om

varning får dock inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande från länsrätten till kammarrätten (5 kap. 1 §). Ett beslut om

meddelande av tillstånd kan inte sedan behovsprövningen avskaffats

överklagas av t.ex. konkurrenter.

Själva ansökningsförfarandet för tillstånd regleras i förordningen

(1988:1504) om transportförmedling, TFF, liksom berörda myndigheters

och domstolars underrättelseskyldighet m.m. Enligt 8 § får Vägverket

föreskriva eller i enskilda fall medge att bestämmelserna i TFL och TFF

inte skall tillämpas på sådana godstransporter som utförs endast inom ett

visst begränsat område eller på en viss vägsträcka. Ett sådant beslut av

Vägverket får överklagas hos regeringen.

6.4 EG:s regelverk inom yrkestrafikområdet

Allmänt

Inom transportområdet finns en rad EG-bestämmelser avseende frågor

om fordons utrustning och beskaffenhet, trafiksäkerhet, förares utbild-

ning och behörighet, förares arbetstider m.m. Vidare regleras frågor om

tillträde till marknaden för gods- respektive persontransporter. Nedan

följer en kortfattad översikt över de EG-bestämmelser som har direkt

betydelse för den yrkesmässiga trafiken. En närmare redogörelse för EG-

regler och vissa utländska regler har lämnats av utredningen (se

betänkandet s. 103 ff.).

Kör- och vilotider m.m.

Rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om

harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter innehåller

bestämmelser om fordonens besättning vid gods- respektive person-

transporter samt detaljerade bestämmelser om körtider, raster och vilo-

perioder.

Rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av den 20 december 1985 om

färdskrivare vid vägtransporter reglerar krav på färdskrivarutrustning

samt typgodkännande, installation och besiktning av färdskrivare. För-

ordningen innehåller vidare bestämmelser om utrustningens användning.

Ministerrådet har vid sitt möte den 17 18 juni 1997 med kvalificerad

majoritet givit sitt samtycke till innehållet i en gemensam ståndpunkt

beträffande förslag till ändring av förordningen (EEG) nr 3821/85. För-

slaget innebär bl.a. att elektroniska färdskrivare introduceras.

Vilka myndigheter som skall pröva frågor och fullgöra de olika upp-

gifter som åligger en medlemsstat enligt de nämnda EG-förordningarna

anges för Sveriges del i förordningen (1995:521) om behöriga myndig-

heter, m.m. i fråga om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtrans-

porter. Där återfinns vidare vissa definitioner, undantag från bestämmel-

serna, kontroller, utbyte av information och sanktioner samt verkställig-

hetsföreskrifter m.m.

Utbildning av förare

Rådets direktiv (76/914/EEG) av den 16 december 1976 om minimikrav

på utbildning av vissa förare av vägfordon innehåller som namnet

antyder bestämmelser om den utbildning som krävs för yrkesförare. I

direktivet anges att man vid fastställande av en miniminivå för sådan

utbildning särskilt bör ta hänsyn till de olika förutsättningar som råder för

gods- respektive persontransporter på väg. Enligt artikel 1 är kravet

innehav av körkort samt att man genomgått den utbildning som nämns i

bilagan till direktivet, dvs. har kunskap om fordonet och om transporter

samt har erfarenhet från körning av last- eller passagerarfordon.

Tillträde till yrket

Genom rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att yrkes-

mässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt

erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att

främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på

området för nationella och internationella transporter, har ett flertal olika

direktiv avseende vägtransporter förts samman i ett dokument. Direktivet

innebär inte några sakliga ändringar i förhållande till de tidigare direk-

tiven utan sammanföringen har skett i förtydligande och rationaliserande

syfte.

Transportverksamhet kan enligt direktivet bedrivas av en fysisk eller

juridisk person. I direktivet benämns båda kategorierna företag.

Enligt direktivet avses med yrkesmässigt bedrivande av godstrans-

porter på väg den verksamhet som utförs av ett företag som med hjälp av

ett fordon eller en fordonskombination bedriver transport av gods för

annans räkning. Direktivet gäller inte för företag som bedriver yrkes-

mässiga godstransporter på väg med hjälp av fordon med en tillåten

nyttolast av högst 3,5 ton eller en högsta tillåten vikt av högst sex ton.

Medlemsstaterna får dock sänka sagda gränsvärden för alla eller vissa

typer av transportverksamhet (artikel 2.1). Med yrkesmässigt bedrivande

av persontransporter på väg avses enligt direktivet den verksamhet som

bedrivs av ett företag, som med hjälp av motorfordon, byggda och ut-

rustade på sådant sätt att de är lämpliga att transportera mer än nio

personer inklusive föraren och är avsedda för detta ändamål, bedriver

persontrafik för allmänheten eller särskilda användarkategorier mot

betalning av de transporterade personerna eller av researrangören (artikel

1.2).

Företag som önskar yrkesmässigt bedriva transporter på väg skall

a) ha gott anseende,

b) ha tillräckliga ekonomiska resurser, och

c) uppfylla kravet på yrkesmässig kompetens.

Om sökanden är en fysisk person som inte uppfyller villkor c, får han

likväl beviljas tillstånd, förutsatt att han anvisar annan person som upp-

fyller villkoren a och c och som varaktigt och reellt skall leda företagets

transportverksamhet. Om sökanden är en juridisk person måste krav a

och c vara uppfyllda av den eller de personer som varaktigt och reellt

skall leda företagets transportverksamhet (artikel 3.1).

Medlemsstaterna skall bestämma de villkor som företag som är etable-

rade på deras territorium måste uppfylla för att tillgodose kravet på gott

anseende. Staterna skall föreskriva att detta krav inte är uppfyllt eller inte

längre är uppfyllt, om den eller de fysiska personer som måste uppfylla

kravet enligt artikel 3.1

 har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

 har förklarats olämpliga att bedriva transportverksamhet i enlighet

med gällande bestämmelser,

 har dömts för allvarliga, upprepade överträdelser av gällande be-

stämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen, väg-

transporter, särskilt bestämmelserna om förarnas arbets- och viloperio-

der, nyttofordons vikt och mått samt trafik- och fordonssäkerhet.

Kravet på gott anseende skall fortsätta att anses som icke tillgodosett

tills återupprättande har ägt rum eller annan åtgärd med likvärdig effekt

har vidtagits i enlighet med gällande nationella föreskrifter (artikel 3.2).

I fråga om ekonomiska resurser stadgar direktivet att:

a) Tillräckliga ekonomiska resurser skall bestå i att ha tillgång till till-

räckliga ekonomiska medel för att på ett tillbörligt sätt starta och driva

företaget.

b) Vid bedömning av ekonomisk ställning skall i förekommande fall

beaktas: företagets årsbokslut, tillgängliga medel inräknat bankmedel,

möjligheter till överdrag och lån, alla tillgångar inräknat egendom som

företaget kan utnyttja som säkerhet, kostnader inräknat inköpskostnader

eller första betalningar för fordon, lokaler, anläggningar och utrustning

samt rörelsekapital.

c) Företaget skall förfoga över ett kapital och reserver om minst

3 000 ecu för varje använt fordon eller 150 ecu per ton av totalvikten för

dem av företaget använda fordonen eller 150 ecu per sittplats i dem av

företaget använda fordonen för persontransporter, beroende på vilket

belopp som är lägst.

d) I fråga om a c får som bevis om ekonomiska resurser godtas be-

kräftelse eller försäkran av en bank eller motsvarande institut. Sådan be-

kräftelse eller försäkran får avges som en bankgaranti eller i annan lik-

nande form (artikel 3.3).

Villkoret i fråga om yrkesmässig kompetens innebär att vederbörande

skall besitta färdigheter som han visat genom att avlägga ett skriftligt

prov, som kan ha formen av flervalsfrågor, i de ämnen som är förteck-

nade i bilagan till direktivet. Provet skall vara arrangerat av den myndig-

het eller den instans som medlemsstaten har utsett att ansvara för detta.

Medlemsstaterna får befria sökanden med vissa utbildningar från att

avlägga prov i de ämnen som omfattas av utbildningen (artikel 3.4).

Företag som kan styrka att de före vissa närmare angivna datum enligt

nationella bestämmelser beviljats tillstånd att yrkesmässigt bedriva

nationella eller internationella gods- eller persontransporter på väg skall

vara befriade från kravet att styrka att de uppfyller villkoren i artikel 3

(artikel 5).

Tillstånd att yrkesmässigt bedriva transporter på väg skall återkallas

om någon av föreskrifterna i artikel 3.1 a c inte längre är uppfyllda. Till-

räcklig tid skall dock medges för att utse en ersättare (artikel 6.2).

Om sådana allvarliga överträdelser eller lindrigare, upprepade över-

trädelser har begåtts mot reglerna för transporter på väg av i landet icke

bosatta transportörer, som kan leda till indragning av tillstånd, skall

medlemsstaterna lämna den medlemsstat där transportören är etablerad

all tillgänglig information om dessa överträdelser och de påföljder som

de har utdömt (artikel 7).

Direktivet innehåller också föreskrifter om de intyg och bevis som

krävs för att yrkesmässigt bedriva transporter på väg.

En medlemsstat skall som tillräcklig utredning om gott anseende och

konkursfrihet godta utdrag ur kriminalregistret eller en likvärdig hand-

ling utställd av behörig rättslig eller administrativ myndighet i ur-

sprungslandet eller i det land varifrån den utländska medborgaren

kommer (artikel 8.2). Handlingar som utfärdats i enlighet med vad som

nu sagts skall inte godtas, om de ges in mer än tre månader efter ut-

färdandet (artikel 8.5).

Om det i ett värdland krävs intyg om ekonomisk ställning skall den

staten godta motsvarande intyg, som har utfärdats av banker i ur-

sprungslandet eller i det land varifrån den utländska medborgaren kom-

mer (artikel 9.1).

Som tillräcklig utredning om yrkeskunnande skall medlemsstaterna

som huvudregel godta de intyg som avses i artikel 3.4 och som utfärdats

av en annan medlemsstat (artikel 10.1).

Ministerrådet har den 9 oktober 1997 nått politisk enighet om inne-

hållet i en gemensam ståndpunkt beträffande förslag till ändring av

direktivet 96/26/EG. Förslaget innehåller bl.a. följande förändringar.

Tillämpningsområdet för direktivet utvidgas till att även omfatta trans-

portörer som använder fordon med en tillåten maximivikt som är högre

än 3,5 ton.

Förseelser mot reglerna om skydd av miljön och yrkesansvaret läggs

till listan med överträdelser som föranleder att transportören inte upp-

fyller kravet på gott anseende.

De ekonomiska minimikraven höjs kraftigt. Såväl godstransportföretag

som persontransportföretag skall ha samma ekonomiska resurser.

Transportören skall således förfoga över ekonomiska resurser om minst

9 000 ecu vid användandet av ett fordon och 5 000 ecu för varje ytter-

ligare fordon.

I fråga om den yrkesmässiga kompetensen införs ett mer detaljerat

examensförfarande samt en uppdatering och utvidgning av förteckningen

över ämnen som skall behärskas för examen och införande av en

harmoniserad miniminivå för den kunskap som krävs på varje område.

Vad gäller kontrollen av direktivets tillämpning införs krav på att

medlemsstaterna regelbundet och minst vart femte år skall säkerställa att

transportören uppfyller villkoren för att få bedriva verksamhet.

Medlemsstaternas skyldighet att underrätta kommissionen om åter-

kallade tillstånd slopas.

Ändringarna skall genomföras senast ett år efter det att detta direktiv

trätt i kraft. De nya kraven på ekonomiska resurser skall dock vara upp-

fyllda senast två år efter det att direktivet börjat tillämpas.

Godstransporter

Rådets förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om tillträde till

marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från

en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters

territorium reglerar tillståndsförfarandet för godstransporter. För att be-

driva internationell godstransport krävs ett gemenskapstillstånd, ett s.k.

blått tillstånd. Ett sådant tillstånd utfärdas för det transportföretag som

bedriver godstransport på väg i yrkesmässig trafik och som är etablerat i

en medlemsstat i enlighet med denna medlemsstats lagstiftning, dvs. som

har ett nationellt tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik (artikel 3).

Gemenskapstillståndet utfärdas av de behöriga myndigheterna i etable-

ringsmedlemsstaten. Det utfärdas i transportföretagets namn och får inte

överlåtas (artikel 5). Tillståndet utfärdas för en tid av fem år och kan för-

nyas (artikel 6).

När ett gemenskapstillstånd utfärdas skall det finnas så många vidi-

merade kopior som det finns fordon anmälda för tillståndet. Original-

dokumentet skall förvaras av transportföretaget medan en vidimerad

kopia skall medföras i varje fordon (artikel 5).

När ansökan om gemenskapstillstånd görs, vilket skall ske senast fem

år efter utfärdandet av tillståndet samt därefter minst vart femte år, skall

de behöriga myndigheterna i etableringsmedlemsstaten kontrollera att

transportföretaget uppfyller eller fortfarande uppfyller villkoren för att

inneha tillstånd (artikel 7). Om dessa villkor inte är uppfyllda skall

ansökan om utfärdande eller förnyande av tillstånd avslås. Ett tillstånd

kan också återkallas i vissa fall, såsom då innehavaren inte längre upp-

fyller villkoren för tillstånd eller har lämnat oriktiga uppgifter om för-

hållanden av betydelse för att utfärda ett tillstånd (artikel 8).

Vissa typer av transporter, som anges i bilaga 2 till förordningen, är

undantagna från skyldigheten att ha gemenskapstillstånd eller annat

transporttillstånd. Bland undantagna transporter finns allmän postbe-

fordran, transport av skadade eller havererade fordon, godstransport med

motorfordon vars bruttovikt inklusive släpvagn inte överskrider 6 ton

eller vars tillåtna nyttolast inklusive släpvagnens last inte överskrider

3,5 ton.

För trafiken genom Österrike gäller kommissionens förordning (EG) nr

3298/94 av den 21 december 1994 om det närmare förfarandet i systemet

med transiträttigheter (miljöpoäng) för transport med tung lastbil genom

Österrike. Förordningens bestämmelser hänger samman med Österrikes

från transportsynpunkt geografiskt strategiska läge och att landet vid

medlemskapet uppnått undantag från bestämmelserna om i princip fri

trafikeringsrätt inom unionen. Kommissionen delar till varje medlems-

land ut ett antal s.k. miljöpoäng enligt ett kvotsystem. Trafiken genom

Österrike begränsas till denna kvot, enligt närmare bestämmelser i den

nämnda förordningen.

Persontransporter med buss

För persontransporter med buss gäller rådets förordning (EEG) nr 684/92

av den 16 mars 1992 om gemensamma regler för internationell person-

transport med buss. Enligt artikel 1, den s.k. räckviddsparagrafen, gäller

förordningen sådana internationella persontransporter med buss inom

gemenskapens territorium som utförs i yrkesmässig trafik eller för egen

räkning av transportföretag, som är etablerade i en medlemsstat enligt

dess lagstiftning, med fordon som är registrerade i denna medlemsstat

och som genom sin konstruktion och utrustning är lämpade och avsedda

för transport av mer än nio personer, föraren medräknad. Förordningen

gäller också resor som i samband med dessa transporter företas med

fordon av detta slag men utan passagerare. I förordningen används

följande beteckningar med de betydelser som anges nedan (artikel 2):

1. Linjetrafik

Med linjetrafik avses persontransporter vid regelbundna tider längs be-

stämda färdvägar, varvid passagerarna får stiga på och av vid i förväg

bestämda hållplatser. Linjetrafik skall vara allmänt tillgänglig, dock med

förbehåll för obligatorisk platsreservation där så är lämpligt. Som linje-

trafik anses också, oavsett vem som bedriver trafiken, sådan trafik för

befordran av särskilda passagerarkategorier med uteslutande av andra

passagerare som bedrivs i enlighet med vad som nu sagts. Den sist-

nämnda trafiken betecknas som speciell reguljär trafik. Denna trafik om-

fattar

a) transport av anställda mellan hemmet och arbetsplatsen,

b) transport av elever och studerande till och från utbildningsanstalter,

c) transport av soldater och deras familjer mellan deras ursprungsland

och det område där förläggningarna är belägna,

d) stadstrafik i gränsområden.

2. Pendeltrafik

Med pendeltrafik avses trafik i form av upprepade tur- och returresor för

befordran mellan en enda avreseort och en enda bestämmelseort av i för-

väg bildade grupper av passagerare. Varje grupp av passagerare som har

gjort utresan tillsammans skall senare tillsammans göra återresan till

avreseorten. Med avreseort och bestämmelseort avses de platser där

resan börjar respektive slutar samt platser inom en radie av 50 km från

dessa orter.

Pendeltrafik med logi omfattar förutom transporten logi, med eller utan

måltider, på bestämmelseorten och eventuellt under resan för minst 80 %

av passagerarna. Passagerarna skall göra minst två övernattningar på be-

stämmelseorten.

3. Tillfällig trafik

Med tillfällig trafik avses sådan trafik som varken utgör linjetrafik eller

pendeltrafik. Dit räknas

a) rundresor, dvs. trafik där samma fordon används för att befordra en

eller flera i förväg bildade grupper av passagerare, som var och en trans-

porteras tillbaka till resans utgångspunkt,

b) trafik

- med i förväg bildade grupper av passagerare i fall då passagerarna inte

transporteras tillbaka till utgångspunkten under samma resa, och

- som, i fall då en vistelse på bestämmelseorten ingår, även omfattar

logi eller andra turisttjänster, vilka inte har anknytning till transporten

eller login,

c) trafik som anordnas vid särskilda evenemang, t.ex. seminarier, kon-

ferenser samt kultur- och sportevenemang, och som inte omfattas av a

eller b,

d) sådan trafik som anges i bilagan till förordningen, samt

e) sådan trafik som inte uppfyller kriterierna i a, b, c eller d, dvs. övrig

trafik.

4. Transport för egen räkning

Med transport för egen räkning avses sådana transporter som ett företag

ordnar för sina anställda eller som en ideell organisation ordnar för sina

medlemmar inom ramen för sitt ändamål, om

- transportverksamheten endast är en sidoverksamhet för företaget eller

organisationen och

- de fordon som används ägs eller har köpts på avbetalning eller hyrts

på långtidskontrakt av företaget eller organisationen samt körs av en

anställd i företaget eller av en medlem i organisationen.

För att få bedriva sådan trafik som nämnts under 1 4 krävs att trans-

portören har ett inhemskt trafiktillstånd för busstrafik (artikel 3). Dock

krävs i princip inte tillstånd för pendeltrafik med logi, för tillfällig trafik

eller för speciell reguljär trafik, medan det är tillståndskrav för linjetrafik

och pendeltrafik utan logi, liksom för viss övrig tillfällig trafik (artikel 4).

Tillstånd skall utfärdas i transportföretagets namn och får inte överlåtas.

Det transportföretag som har fått tillstånd får dock, om den tillstånd-

givande myndigheten tillåter detta, bedriva trafiken genom en under-

entreprenör. Giltighetstiden för ett tillstånd skall vara högst fem år för

linjetrafik och högst två år för pendeltrafik utan logi (artikel 5). Ansökan

om tillstånd görs hos de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där

avreseorten är belägen (artikel 6). För tillstånd krävs samtycke från de

behöriga myndigheterna i samtliga de medlemsstater där passagerare tas

upp eller sätts av (artikel 7).

I artikel 7 punkt 4 behandlas de situationer då en ansökan får avslås,

nämligen bl.a. om

a) sökanden tidigare har underlåtit att följa nationell eller internationell

lagstiftning om vägtransporter, begått grova överträdelser av trafik-

säkerhetslagstiftningen eller, vid en ansökan om förnyat tillstånd, inte

följt villkoren för tillståndet, eller om

b) det kan påvisas att den trafik som ansökan gäller direkt skulle

äventyra upprätthållandet av sådan linjetrafik som redan har beviljats

tillstånd för, det kan påvisas att trafiken allvarligt skulle påverka en jäm-

förbar järnvägstrafiks livsduglighet på de direkt berörda avsnitten eller

det visar sig att den trafik som ansökan gäller endast tar sikte på de mest

lönsamma delarna av de berörda förbindelserna. Det förhållandet att ett

transportföretag erbjuder lägre priser än andra eller att förbindelsen i

fråga redan trafikeras av andra företag får dock inte i sig utgöra ett skäl

för att avslå ansökan.

För övrig trafik, dvs. pendeltrafik med logi samt tillfällig trafik krävs

ett kontrolldokument (waybill) bestående av en färdblankett i olika över-

sättningar. Före varje resa skall transportföretaget fylla i färdblanketten

för resan (artikel 11).

Sådan transport för egen räkning som nämnts ovan är undantagen från

all tillståndsskyldighet, men är underkastad en ordning med certifikat

(intyg), ( artikel 13).

De nämnda tillstånden eller kontrolldokumenten skall medföras i

fordonet och på begäran visas upp för en behörig kontrollant (artikel 15).

Ett förslag till ändring av rådets förordning (EEG) nr 684/92 har läm-

nats av kommissionen (Bryssel den 10 maj 1996, KOM(96) 190, 96/0125

SYN). Ministerrådet har den 14 april 1997 antagit en gemensam stånd-

punkt beträffande förslaget. Den gemensamma ståndpunkten innehåller

bl.a. vissa förenklingar av definitionerna och tillståndssystemet. Bland

annat har begreppet pendeltrafik utmönstrats. Vidare föreslås bl.a. att ett

gemenskapstillstånd inrättas för all internationell persontransport på väg

för andras räkning. Tillfällig trafik skall emellertid inte i något fall kräva

tillstånd. Viss möjlighet till skadlighetsprövning mot järnvägstrafiken vid

internationell linjetrafik kvarstår.

Kommissionens förordning (EEG) nr 1839/92 av den 1 juli 1992 om

tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 684/92 be-

träffande dokument för internationella persontransporter på väg anger hur

olika dokument, färdblad och tillstånd skall vara utformade. Vidare

regleras vilka uppgifter en ansökan enligt rådets förordning (EEG) nr

684/92 skall innehålla.

Till en ansökan skall bifogas tidtabell, befordringstariffer, handlingar

som styrker att den sökande uppfyller de krav som gäller i den medlems-

stat där han är etablerad för att få bedriva internationella persontranspor-

ter med buss, uppgifter om vilket slag av trafik och vilken omfattning

därav sökanden avser att utföra samt en karta över färdvägen med håll-

platser utmärkta.

Cabotage

Med cabotage avses trafik där personer eller gods transporteras inom ett

annat land än det där fordonet är registrerat.

Rådets förordning (EEG) nr 3118/93 av den 25 oktober 1993 om förut-

sättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på väg i

en medlemsstat där de inte är etablerade reglerar cabotage på godstrans-

portsidan. Varje vägtransportföretag som utför yrkesmässig trafik och

som innehar det gemenskapstillstånd som avses i rådets förordning

(EEG) nr 881/92 skall ha rätt, enligt de villkor som fastställs i rådets

förordning (EEG) nr 3118/93, att utföra tillfälliga inrikes vägtransporter

 cabotage i en annan medlemsstat värdmedlemsstat utan att ha säte

i eller på annat sätt vara etablerat i den staten (artikel 1).

De gemenskapstillstånd och den kvotordning för cabotage som fast-

ställs i artikel 2 skall upphöra att gälla den 1 juli 1998. Från den dagen

skall varje transportföretag, som uppfyller de villkor som föreskrivs i

artikel 1, ha rätt att utföra vägtransporter tillfälligt och utan kvantitativa

restriktioner i en annan medlemsstat utan att ha säte eller vara etablerad i

den staten (artikel 12). För det gradvisa införandet av den definitiva ord-

ning som avses i artikel 12 skall cabotage utföras från den 1 januari 1994

till den 30 juni 1998 inom ramen för gemenskapskvoten för cabotage

(artikel 2).

Ett cabotagetillstånd gäller i två månader. Det skall ställas ut i trans-

portföretagets namn och får inte överlåtas. Varje cabotagetillstånd får

endast användas för ett fordon i taget. Transporter som utförs med cabo-

tagetillstånd skall antecknas i ett häfte med körrapporter, som till-

sammans med tillståndet skall lämnas in till tillståndsmyndigheten inom

åtta dagar efter det att giltighetstiden har gått ut (artikel 3).

Rådets förordning (EEG) nr 2454/92 av den 23 juli 1992 om villkoren

för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg

i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande innehåller

bestämmelser om cabotage på persontransportområdet. Varje transport-

företag som bedriver yrkesmässig persontransport på väg, och som

- är etablerad i en medlemsstat etableringsstaten enligt denna stats

lagstiftning, och

- har beviljats tillstånd i denna stat att bedriva internationella person-

transporter på väg skall under begränsad tid, på de villkor som fast-

ställs i förordningen, tillåtas bedriva yrkesmässig nationell person-

transport på väg i en annan medlemsstat Ä värdstaten Ä utan att det

skall krävas att han har huvudkontor eller annat kontor i den staten

(artikel 1).

Etableringsstaten skall utfärda ett tillstånd till de transportföretag som

ansökt om detta och som uppfyller kraven i artikel 1. Den myndighet

eller det organ i medlemsstaten som har befogenhet att utfärda tillstånd

skall även ha befogenhet att, tillfälligt eller definitivt, återkalla dessa

tillstånd. Tillståndet eller en bestyrkt kopia skall förvaras ombord på

fordonet och på begäran visas upp för en behörig kontrollant (artikel 5).

Även ett kontrolldokument skall finnas i fordonet och på begäran visas

upp (artikel 6).

Rådets förordning (EEG) nr 2454/92 har under år 1994 upphävts av

EG-domstolen på formella grunder. Kommissionen har därefter arbetat

fram ett förslag till en ny förordning daterad den 12 januari 1996

(96/0002(SYN). I avvaktan på att förslaget antas tillämpas övergångsvis

reglerna i den upphävda förordningen. Ministerrådet har den 14 april

1997 antagit en gemensam ståndpunkt beträffande förslaget. Förslaget

innehåller i princip tidigare bestämmelser, men på vissa punkter med ett

liberaliserat innehåll. Cabotage tillåts t.ex. även vid internationell linje-

trafik i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 684/92 med undantag av

stads- och förortstrafik.

Behöriga myndigheter m.m.

I förordningen (1995:525) om behöriga myndigheter, m.m. i fråga om

internationella transporter inom Europeiska unionen anges de myndig-

heter som skall pröva frågor och fullgöra de olika uppgifter som åligger

en medlemsstat enligt följande EG-förordningar, beskrivna ovan:

1. Rådets förordning (EEG) nr 684/92 av den 16 mars 1992 om

gemensamma regler för internationell persontransport med buss.

2. Rådets förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om till-

träde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till

eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera

medlemsstaters territorier.

3. Rådets förordning (EEG) nr 2454/92 av den 23 juli 1992 om vill-

koren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter

på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande.

4. Rådets förordning (EEG) nr 3118/93 av den 25 oktober 1993 om

förutsättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på

väg i en medlemsstat där de inte är etablerade.

Vidare föreskrivs om kontroller, sanktioner, avgifter och överklagan-

den.

I avsnitt 11 behandlas förordningen närmare.

Biluthyrning

Biluthyrningsområdet regleras genom rådets direktiv den 19 december

1984 om användning av fordon hyrda utan förare för godstransporter på

väg (84/647/EEG). Med fordon avses i direktivet ett motorfordon, en

släpvagn, en påhängsvagn eller en fordonskombination, avsedd ute-

slutande för varutransporter. Med hyrt fordon avses ett fordon, som mot

ersättning och för en bestämd tid i enlighet med ett kontrakt, ställs till

förfogande för ett företag som bedriver godstransporter på väg som

yrkesmässig trafik eller för egen räkning (artikel 1).

Varje medlemsland skall för trafik mellan medlemsstater tillåta

användning på sitt territorium av fordon, hyrda av företag som är regi-

strerade på ett annat medlemslands territorium, under följande förutsätt-

ningar:

1. Fordonet är registrerat eller satt i trafik i enlighet med det sist-

nämnda medlemslandets lagstiftning.

2. Kontraktet avser endast hyra av fordon utan förare och är inte för-

enat med något serviceavtal med samma företag som omfattar förar- eller

följepersonal.

3. Det hyrda fordonet står uteslutande till företagets förfogande under

hyreskontraktets giltighetstid.

4. Det hyrda fordonet körs av personal hos det företag som använder

det.

5. Att ovanstående villkor är uppfyllda skall framgå av vissa doku-

ment, som skall medfölja fordonet. De nämnda dokumenten får vid be-

hov ersättas med en likvärdig handling (artikel 2).

Direktivet skall inte påverka tillämpningen av regler om

- marknaden för godstransporter på väg som bedrivs yrkesmässigt

eller för egen räkning och därvid särskilt tillträde till marknaden samt,

i synnerhet, inskränkningar genom kvoteringar avseende vägkapacite-

ter,

- priser och villkor för godstransporter på väg,

- hyresprisbildning,

- fordonsimport,

- villkor som reglerar rätten att bedriva verksamhet som uthyrare av

fordon för godstransporter på väg (artikel 5).

7 Regler om trafiktillstånd

7.1 Trafikansvariga

Regeringens förslag: Bestämmelserna om trafikansvariga utökas så

att det hos alla juridiska personer som bedriver yrkesmässig trafik

inklusive offentliga organ skall finnas en eller flera som är trafik-

ansvariga. Ansvarsområdet för den trafikansvarige förtydligas. Pröv-

ningsmyndigheten skall vid särskilda skäl få medge att någon annan

än de i lagen omnämnda skall vara trafikansvarig. Ett uttryckligt

undantag införs om att kommanditdelägare vid särskilda skäl får

undantas från skyldigheten att vara trafikansvarig. Prövningen av

trafikansvarig skall även omfatta sådana fall när en ansvarig person

tillkommer utan att en företrädare lämnar sitt ansvarsområde.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser som yttrat sig i denna del

stöder att trafikansvaret ges en klarare reglering. Konkurrensverket som

i och för sig inte delar uppfattningen att offentliga subjekt skall ha rätt att

bedriva yrkesmässig trafik i samma omfattning som privata subjekt

anser att det uttryckligen skall anges att bestämmelsen även gäller för

statliga eller kommunala organ. Länsstyrelsen i Stockholms län anser att

ställningen för den som är trafikansvarig i en kommun skall göras tyd-

ligare. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser bl.a. att oönskade bulvanför-

hållanden kan undvikas om den som är trafikansvarig alltid skall kunna

teckna företagets firma, om användandet av fordon med nyttjanderätt får

ske endast om det finns särskilda skäl samt om regeln med rätt att inom

skälig tid byta ut en trafikansvarig tas bort (5 kap. 2 § i förslaget till

yrkestrafiklag). Svenska Taxiförbundet anser att det även fortsättningsvis

skall krävas synnerliga skäl för att utse annan person än de som om-

nämns i lagen som trafikansvarig.

Skälen för regeringens förslag: I de fall innehavaren av ett tillstånd

till yrkesmässig trafik är en juridisk person skall det finnas en eller flera

fysiska personer som har ett särskilt ansvar för trafikutövningen. Av-

sikten härmed är att möjliggöra en lämplighetsprövning av den som har

det faktiska ansvaret för trafikens bedrivande. Frågan om vem som skall

vara trafikansvarig har dock minskat i betydelse efter tillkomsten av

regeln i nuvarande 6 § andra stycket YTL om att även vissa andra

personer skall lämplighetsprövas.

I fråga om aktiebolag finns i aktiebolagslagen (1975:1385), ABL,

regler om bolagets ledning, som gäller parallellt med YTL:s regler. Detta

medför att ansvarsförhållandena och ansvarsfördelningen i sådana bolag i

allmänhet inte medför problem. Även beträffande handelsbolag finns det

redan i dag klara regler om att samtliga bolagsmän skall prövas enligt 5

och 6 §§ YTL. För vissa andra typer av juridiska personer bör det dock

klarläggas vilka personer som skall omfattas av prövningen. Sedan den

1 januari 1995 är den lägsta gränsen för aktiekapital 100 000 kronor för

nystartade aktiebolag och befintliga aktiebolag måste senast den 1 januari

1998 ha höjt sitt aktiekapital till den nya miniminivån. Regeringen har

emellertid i prop. 1997/98:39 föreslagit att den tid som dessa äldre bolag

skall ha på sig för att öka aktiekapitalet förlängs till utgången av år 1998.

För den särskilda bolagsformen kommanditbolag bör ett förtydligande

med avseende på prövningen göras. Efter förslag i prop. 1987/88:78 om

avreglering av yrkestrafiken (s. 48) utmönstrades kommanditbolag ur

uppräkningen i 6 § YTL med hänvisning till att ett kommanditbolag en-

ligt 1 kap. 2 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag är ett

handelsbolag. Utredningen har emellertid visat att svårigheter emellanåt

uppstår i kommunikationen med ett kommanditbolag som sökande. För-

delningen av satsat kapital och arbetsinsatser i ett sådant bolag kan med-

föra att invändningar görs om att en kommanditdelägare inte bör vara

trafikansvarig och att prövningen enligt 6 § då inte heller skall behöva

ske.

Redan enligt nuvarande regler gäller att lämplighetsprövningen skall

avse samtliga delägare i ett kommanditbolag. Även om en kommandit-

delägare med en mycket begränsad ekonomisk insats och som inte deltar

i driften av verksamheten normalt inte bör undantas från prövningen bör

den gällande bestämmelsen i 5 § YTL dock kompletteras med en möjlig-

het att i vissa fall göra avsteg i det avseendet. Vederbörandes allmänna

lämplighet skall dock prövas enligt 6 § andra stycket.

Bestämmelsen i nuvarande YTL om att annan person vid synnerliga

skäl kan utses som trafikansvarig bör också mjukas upp, så att undantag

kan ske om särskilda skäl föreligger.

I nuvarande YTL saknas regler om vem som är trafikansvarig hos ett

trafikföretag som ägs av staten, en kommun eller ett landsting.

Regeringen föreslår inte att det införs några särvillkor för offentliga

organs rätt att utöva yrkesmässig trafik (se avsnitt 8). En grundläggande

förutsättning är dock att verksamheten kan bedrivas på villkor som även

från konkurrenssynpunkt är lika med dem som gäller för enskilda. Även

ett offentligt subjekt bör därför omfattas av YTL:s regler om prövning i

olika avseenden. I konsekvens härmed bör också i dessa fall en trafik-

ansvarig utses.

Även beträffande andra juridiska personer än de hittills behandlade kan

en ansökan om tillstånd att få driva yrkesmässig trafik aktualiseras. En

stiftelse kan således under vissa speciella förhållanden vilja bedriva

yrkesmässig trafik. En stiftelse karakteriseras av att en förmögenhet

anslagits att stadigvarande tjäna ett visst ändamål. Stiftelsen är en juri-

disk person och företräds av styrelsen eller den styrelsen förordnar. För-

hållandena i en stiftelse regleras i stiftelselagen (1994:1220).

I EU:s medlemsländer och i länder för vilka EES-avtalet trätt i kraft

kan bolag eller fysiska personer som utövar näringsverksamhet bilda en

europeisk ekonomisk intressegruppering, EEIG. För en sådan tillämpas

rådets förordning (EEG) nr 2137/85 och lagen (1994:1927) om

europeiska ekonomiska intressegrupperingar. En EEIG kan närmast lik-

nas vid ett handelsbolag som verkar över nationsgränserna. Medlem-

marna skall vara minst två fysiska eller juridiska personer som själva i

olika medlemsländer bedriver ekonomisk verksamhet. Den som är före-

tagsledare för en intressegruppering med säte i Sverige skall vara bosatt

inom EES. Grupperingen kan tänkas få betydelse inom transportsektorn

för samarbete mellan olika länders transportörer. En EEIG är en juridisk

person som kan söka och inneha trafiktillstånd.

Även ett utländskt företag, som bedriver näringsverksamhet i Sverige

genom ett avdelningskontor med en självständig förvaltning, en s.k. ut-

ländsk filial, kan tänkas uppträda som sökande av trafiktillstånd. Filialen

skall enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. stå under ledning

av en verkställande direktör, som skall ansvara för filialens verksamhet.

Denne skall i princip vara bosatt i Sverige.

Lagen gäller även för näringsverksamhet som bedrivs i Sverige av ut-

omlands bosatta svenska eller utländska medborgare. För dessa skall

finnas en i Sverige bosatt föreståndare med ansvar för den här bedrivna

verksamheten.

För nu nämnda företag en EEIG eller en utländsk filial samt för ut-

omlands bosatta fysiska personer bör i princip samma lämplighetskrav

ställas på deras företrädare som på andra juridiska personers företrädare.

Författningstexten bör därför kompletteras med en bestämmelse som

täcker dessa rättssubjekt.

Om någon av de prövade personerna byts ut, skall som ovan nämnts

den nye personens lämplighet prövas. En motsvarande prövning bör ske

när en ansvarig person tillkommer utan att en företrädare lämnar sitt

ansvarsområde. Bestämmelserna i nuvarande 7 § YTL bör därför justeras

i enlighet härmed.

Vad den trafikansvariges ansvarsområde omfattar anges för närvarande

inte i författningstexten. Det föreslås nu preciserat och kan helt kort

uttryckas så att denne har ett särskilt ansvar för att verksamheten utövas i

enlighet med gällande regler och god branschsed samt på ett trafiksäkert

sätt. Därutöver anges att ansvaret förutsätts omfatta hela verksamheten

och således inte endast själva trafiken.

7.2 Yrkeskunnande

Regeringens förslag: Kravet på yrkeskunnande tas in i lagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus respek-

tive Jämtlands län samt Svenska Taxiförbundet och Svenska Åkeriför-

bundet förordar alla att det införs ett auktorisationsförfarande för kurs-

anordnare.

Skälen för regeringens förslag: De olika branschorganisationerna,

liksom vissa fristående utbildare, driver kurser för blivande tillstånds-

havare. Sådan utbildning tillhandahålls av bl.a. Svenska Åkeriförbundet,

Svenska Bussbranschens Riksförbund och Svenska Taxiförbundet. Fram

t.o.m. år 1994 stod de också för examinationen efter genomgången ut-

bildning. Enligt de nuvarande bestämmelserna i 5 a § YTF är det Väg-

verket som anger kraven för blivande tillståndshavare och som också

examinerar dessa.

Flera remissinstanser har framfört kritik mot denna ordning. I stället

har föreslagits att Vägverket i utbildningskraven bör referera till en viss

angiven kunskapsmassa och/eller ge litteraturhänvisningar till vad en

blivande tillståndshavare skall inhämta för att kvalificera sig. Man menar

att Vägverket borde auktorisera kursanordnare som står för kurser med

visst angivet innehåll och att Vägverket såsom nu föreskrivs i 5 a §

YTF sedan skulle ha hand om examinationen, som då blir en uppfölj-

ning av själva utbildningen.

De föreskrifter som Vägverket meddelat är mycket detaljerade. Inom

varje delområde föreskrivs, utifrån de riktlinjer som EG-reglerna drar

upp, klara kunskapskrav för såväl gemensamma som branschskiljande

avsnitt. För att uppnå ett godkänt resultat krävs godkänt på samtliga

delprov, som dock kan genomföras vid olika tillfällen. Det ställs inte

krav på viss utbildning eller att utbildning skett hos en viss kursanord-

nare. Det avgörande är i stället att man med godkänt resultat klarar de

olika delmomenten i kunskapsproven.

Eftersom endast relativt kort tid har gått sedan EG-reglerna infördes i

den svenska lagstiftningen är det regeringens uppfattning att den ordning

som nu gäller bör prövas och utvärderas, samtidigt som eventuella änd-

ringar och förbättringar fortlöpande får ske inom ramen för Vägverkets

bemyndigande. Auktorisation av kursanordnare vilket i och för sig är

möjligt enligt EG-reglerna eller annan nyordning bör därför inte ske nu.

För att understryka vikten av att tillståndshavaren har det föreskrivna

yrkeskunnandet bör dock den grundläggande bestämmelsen härom tas in

i lagen.

I bestämmelserna bör också uttryckligen anges att kravet på yrkes-

kunnande även skall anses uppfyllt av den som kan förete ett bevis om

yrkesmässig kompetens som har utfärdats av en annan EG-medlemsstat

enligt rådets direktiv 96/26/EG.

7.3 De ekonomiska kraven

Regeringens förslag: De ekonomiska kapitalkraven höjs väsentligt

och tas in i lagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker höj-

ningen av kapitalkraven. Svenska Transportarbetareförbundet anser att

kapitalkraven skall skärpas ytterligare och att företag i åkeri- och taxi-

branschen skall drivas i aktiebolagsform. Konkurrensverket, Industriför-

bundet, Svenska Åkeriförbundet, Sveriges Transportindustriförbund och

Åkeriägarnas Centralförbund avstyrker däremot förslaget. Vägverket

anser att kravet på att fortlöpande uppfylla de ekonomiska kraven måste

kunna underlåtas vid särskilda fall och Svenska Revisorsamfundet anser

att den fortlöpande bedömningen mer skall ta sikte på om företaget i rätt

tid fullgör sina ekonomiska skyldigheter än om en viss kapitalbas före-

ligger. Samfundet anser vidare att det är en brist att kapitalkraven inte

åtföljs av några företagsekonomiska bedömningar eller konsekvens-

analyser särskilt avseende de etablerade åkerierna. Även Svenska

Bussbranschens Riksförbund m.fl. anser att kapitalkravet kortvarigt borde

få underskridas, eventuellt med en viss tidsfrist för att återställa kapitalet.

Flera remissinstanser anser att man i större utsträckning skall begagna

systemet med s.k. revisorsintyg. Några remissinstanser anser att reg-

leringen av kapitalbeloppens storlek även fortsättningsvis skall tas in i

yrkestrafikförordningen. Svenska Taxiförbundet menar att ett trafik-

företag vid starttillfället samt vid utökning av verksamheten skall kunna

styrka kravet på ekonomiska resurser medan det i övrigt bör vara till-

räckligt att företaget fullgör sina förpliktelser mot samhället. Vidare

anser Svenska Taxiförbundet och Svenska Bussbranschens Riksförbund

att det krävs särregler för företag som har tillstånd till flera trafikslag.

Från flera remissinstanser har efterfrågats mer detaljerade regler för hur

de olika begreppen skall tolkas.

Skälen för regeringens förslag:

Allmänt

De svenska ekonomiska kraven motsvarar de minimikrav på ekonomiska

resurser som följer av rådets direktiv 96/26/EG. Enligt nu gällande regler

i 5 § YTF skall således som ett minsta krav vid bedömningen av den

sökandes ekonomiska resurser gälla att sökanden förfogar över ett kapital

och reserver om minst 30 000 kronor per fordon eller 1 500 kronor per

ton av högsta tillåtna vikt för fordon som avses användas vid godstrafik

respektive 1 500 kronor per sittplats i fordon som avses användas vid

persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst. Om den sökande

inte på annat sätt kan visa att företaget uppfyller dessa krav på

ekonomiska resurser får tillsynsmyndigheten som bevis på sådana

resurser godta bekräftelse eller försäkran av en bank eller något

motsvarande kvalificerat institut. Sådan bekräftelse eller försäkran får

lämnas i form av en bankgaranti eller i annan liknande form.

Grundtanken bakom införandet av de ekonomiska kraven inom EU har

varit att eftersträva en likabehandling av näringsidkare på transport-

området i de olika länderna. För de enskilda ländernas del tillkommer

syftet att ge tillståndsmyndigheten ett verktyg för att kontrollera att en

sökande har möjligheter att driva en transportverksamhet på ett ekono-

miskt försvarbart sätt. Samtidigt ger det sökanden en chans att redan före

driftstarten få en överblick över sina egna förutsättningar att driva rörel-

sen vidare efter ett inledande skede.

EU:s krav på ekonomiska resurser omfattar inte taxiverksamhet och

generellt sett kan kapitalkrav dessutom ha negativa effekter ur etable-

ringssynpunkt och därmed för konkurrenstrycket i branschen i fråga.

Taxiverksamheten bör trots detta omfattas av ett förhöjt kapitalkrav. Att

ett förhöjt kapitalkrav förordas för taxibranschen beror bl.a. på att rege-

ringen anser det nödvändigt att åtgärda de omfattande problem med

skatteundandraganden som har noterats inom taxi. Dessa problem är sär-

skilt svårhanterbara p.g.a. vissa särdrag inom branschen. Här kan t.ex.

nämnas att taxiföretagen inte har några fasta försäljningsställen samt att

etableringströskeln med nuvarande regler är relativt låg.

Ett driftskapital krävs för att starta en rörelse. Förutom kostnaden för

fordonet, som ofta är den största posten, är det fråga om kostnader för

fordonsförsäkring, transportförsäkring, skatt och drivmedel samt vissa

administrativa kostnader, såsom avgift för tillstånd samt i förekommande

fall kostnad för anslutning till en beställningscentral eller en last-

bilscentral. Dessa kostnader betalas i samband med att rörelsen startar

och måste självfallet beräknas utanför kostnaden för själva fordonet.

I beräkningsunderlaget räknar tillståndsmyndigheterna in anskaff-

ningskostnaden för fordonet och således inte endast storleken på rörel-

sens reserver under löpande drift. Det bör vidare betonas att myndig-

hetens prövning vid en ansökan om att utöka transportverksamheten med

ytterligare fordon skall omfatta hela rörelsen och inte enbart det tillkom-

mande fordonet.

Närmare om beloppskraven

Valfriheten enligt gällande regler att i stället för det fasta beloppet per

fordon bestämma beloppskravet utifrån en viss summa per ton av högsta

tillåtna vikt för fordon i godstrafik respektive visst belopp per sittplats i

fordon i persontrafik, beroende på vilket belopp som är lägst medför i

många fall alltför låga beloppskrav. Den bestämmelsen bör därför

mönstras ut. De ekonomiska kraven bör i stället bestämmas enbart till

fasta belopp per fordon. Detta är även i överensstämmelse med förslaget

till ändring av direktivet 96/26/EG (se avsnitt 6.4).

Utredningen har föreslagit att de ekonomiska kraven bör differentieras

efter typen av trafik, bl.a. mot bakgrund av att såväl EG-reglerna som

andra nordiska länders regler inte omfattar taxitrafik eller lättare gods-

trafik. Utredningen har härvid föreslagit att för godstransporter med

fordon som har en tillåten totalvikt överstigande sex ton och för person-

transporter med fordon som är inrättade för flera än nio personer in-

klusive föraren, som ett minsta krav skall gälla att sökanden förfogar

över kapital och reserver om minst 100 000 kronor för vart och ett av de

två första fordonen och minst 50 000 kronor för varje tillkommande

fordon. För godstransporter med fordon som har en tillåten totalvikt av

högst sex ton och för persontransporter med fordon som är inrättade för

högst nio personer inklusive föraren har utredningen föreslagit att som ett

minsta krav skall gälla att sökanden förfogar över ett kapital och reserver

om minst 75 000 kronor för vart och ett av de två första fordonen och

minst 35 000 kronor för varje tillkommande fordon.

För närvarande gäller de svenska bestämmelserna alla tillståndshavare

och dessa åläggs i princip samma beloppsmässiga krav. Även om det är

möjligt att differentiera de ekonomiska kraven på olika sätt medför en

sådan ordning alltid gränsdragningsproblem.

På grund härav och då EG-reglerna, enligt förslaget till ändring av

direktivet, avsevärt kommer att förenklas är det regeringens uppfattning

att det nuvarande enhetliga systemet bör bestå.

Vad gäller beloppsgränsen kan konstateras att minimikravet för fordon

som omfattas av direktivet 96/26/EG kan förväntas komma att höjas till

9 000 ecu för det första fordonet och därefter 5 000 ecu för varje till-

kommande fordon (se avsnitt 6.4). Redan på grund härav måste således

de svenska beloppsgränserna för sådana fordon avsevärt höjas.

Även om en ordning med höga krav på den tunga trafiken kan tyckas

mer rimlig på grund av att det i en sådan typ av verksamhet redan i

starten krävs ett högre kapital för att rent faktiskt anskaffa fordon m.m.

för rörelsen har utredningen visat att det även för de lättare fordonens

del finns motiv för en rejäl höjning av beloppskravet (se t.ex. s. 182 i

betänkandet).

Regeringen föreslår således att som ett minsta krav för alla slag av

yrkesmässig trafik skall gälla att sökanden förfogar över kapital och

reserver om minst 100 000 kronor för ett fordon och minst 50 000 kronor

för varje därutöver tillkommande fordon.

De nu föreslagna höjningarna av beloppen ligger dessutom väl i linje

med det förslag till höjning av minimibeloppen som förhandlats fram

inom EU.

Kapitalkraven innebär bl.a. att den som köper ett fordon på avbetalning

eller leasar fordonet inte kan tillgodoräkna sig fordonets värde som

tillgång utan denne får i stället visa att han har tillgångar av annat slag.

Andelen enbilsåkare är stor på såväl gods- som taxisidan. Den som

startar en trafikrörelse börjar vanligen med ett fordon. Vid en ansökan

om utökning av fordonsparken finns därför intäkter från det första

fordonet att påvisa för tillståndsmyndigheten och redovisningshandlingar

över utfallet kan företes.

När skall prövningen ske?

En viktig fråga är vid vilken tidpunkt de ekonomiska förutsättningarna

skall föreligga. Vid tiden för ansökan eller fortlöpande? I praktiken utförs

i dag kontrollen av de ekonomiska förutsättningarna när en ansökan om

trafiktillstånd prövas. Enligt regeringens förslag bör tydligare fastslås att

de ekonomiska förutsättningarna skall föreligga fortlöpande över tiden

och att det är den prövade som skall styrka att detta krav är uppfyllt.

Bakgrunden till kravet är att tillståndshavaren skall kunna driva rörelsen

vidare efter det första inledande skedet med ett kontinuerligt arbetande

kapital. Det ligger därför i sakens natur att kapitalkraven skall vara fort-

löpande uppfyllda.

Hur skall prövningen ske?

Av Statskontorets rapport (1993:15) Om taxi och annan yrkestrafik

avseende förhållandena före ikraftträdandet av de EG-anpassade reglerna

 framgår att kraven på sökandens ekonomiska lämplighet, t.ex. avseende

tillgångar, skuldbelopp, finansieringsmöjligheter m.m. uppvisade stora

skillnader länsstyrelserna emellan. Endast ca tio länsstyrelser gjorde

således närmare ekonomiska bedömningar av sökandens förutsättningar

att driva verksamheten.

De ovan föreslagna beloppen för vilka kapitalkrav som skall ställas är

minimibelopp och har utformats så att den ekonomiska prövningen i

normalfallet kan koncentreras till en undersökning av om dessa krav är

uppfyllda eller inte. Härigenom förenklas prövningen och skapas förut-

sättningar för enhetlighet olika tillståndsmyndigheter emellan. En hel-

hetsbedömning utesluts emellertid inte. Bilden av sökan-

dens/tillståndshavarens ekonomi kan nämligen vid en sådan bedömning

te sig så ogynnsam att man måste säga sig att företaget inte kan drivas på

de premisser som har angetts. Detta kan t.ex. vara fallet där verksam-

heten till större delen är byggd på lånat kapital med korta betalnings-

frister eller oförmånliga villkor i övrigt eller rent av att uppgivna till-

gångar är fiktiva. I sådana och andra fall med stor skuldbelastning kan

det föreligga särskilda skäl att inte nöja sig med att kapitalkravet är upp-

fyllt. En prövning grundad på en helhetssyn får då göras, varvid det kan

finnas skäl att djupare undersöka vari det uppgivna kapitalet består.

Regeringens förslag innehåller inte något krav på att tillgångarna skall

vara av visst slag och inte heller något krav på att eget kapital skall

vara av viss storlek. Såsom tillgång räknas exempelvis en fastighet som

ingår i rörelsen, fordon och andra inventarier. Som tillgång räknas även

ett garantiåtagande eller motsvarande från en bank. Tillgångarna skall vid

kalkylen tas upp till det verkliga värdet. I fråga om skulder tillmäts

restförda skulder särskilt intresse.

Det förtjänar att understrykas att det bör finnas alternativa möjligheter

att visa att kapitalkravet är uppfyllt. Detta kan ske genom företeende av

redovisningshandlingar, självdeklaration med bilagor, revisorsintyg etc.

Att en utfästelse om kredit eller en garantiutfästelse från en bank före-

ligger får visas genom intyg från denna.

När det är fråga om en nystartad rörelse kan sökanden exempelvis

redovisa ingångskostnader och tillgängliga medel, som styrks av ett intyg

från en bank jämte ett intyg om fordonets eller fordonens värde, och ett

intyg om att fordonet är betalt. Ett fordons värde får jämföras med even-

tuella lån sökanden tagit för anskaffningen. Om t.ex. fordon eller andra

tillgångar tillförs ett nybildat aktiebolag som startar en rörelse bör en

godkänd eller auktoriserad revisor intyga dels att tillgångarna appor-

tegendomen verkligen har tillförts bolaget, dels att dessa har åsatts ett

korrekt värde och att egendomen kan antas bli till nytta för bolagets verk-

samhet (jfr 2 kap. 9 § andra stycket 4 ABL).

Vid en ansökan om utökning av fordonsantalet i en rörelse kan en eko-

nomisk beräkning ske med stöd av årsredovisningshandlingar, som visar

rörelsens status. Sökanden bör vara skyldig att ge in handlingar som

underlag för den bedömning som prövningsmyndigheten skall göra av

sökandens ekonomiska möjligheter att starta och driva verksamheten.

Prövningsmyndigheten bör allt efter omständigheterna utnyttja möjlig-

heterna att skaffa sig den information som behövs.

Vad gäller företeende av t.ex. finansieringsplan eller budget kan

nämnas att en del länsstyrelser anser att sådana handlingar skall företes.

En budget kan i förekommande fall utvisa ingångskostnader, tillgängliga

medel m.m. som ett komplement till övriga handlingar. Det bör dock

framhållas att det är tveksamt i vad mån en sådan kan läggas till grund

för bedömningen av en rörelse, eftersom det är fråga om uppskattade

siffror med ett tänkt utfall, där risken naturligen är stor att uppgifterna

kan anpassas till de krav prövningsmyndigheten ställer upp. Nyttan med

en budget som grund för bedömningen av en ansökan om tillstånd är

således inte självklar. I speciella fall kan en budget dock ha ett visst

värde, såsom i vissa tillsynssituationer. När det är fråga om utökning av

en rörelse med ytterligare fordon kan en finansieringsplan, dvs. en plan

över hur sökanden avser att få investerings- och driftskapital för utök-

ningen, vara av ett visst värde för tillståndsmyndigheten. Myndigheten

bör därför vara oförhindrad att kräva in även en sådan plan för att kunna

konstatera att utökningen kan finansieras. Vidare kan ett intyg eller en

verifikation över storleken av visst uppgivet kapital och hur detta har

anskaffats vara av intresse.

Från länsstyrelsehåll har framhållits att det kan medföra svårigheter att

tillämpa reglerna om ekonomiska krav, så till vida att de årsredovisningar

och andra handlingar som prövningsmyndigheten har tillgång till ofta är

för gamla och inte visar den aktuella situationen samt i övrigt kan vara

svåra att tolka och bedöma. Regeringen vill i det avseendet betona att

länsstyrelserna i tillsynsarbetet bör få kräva in de handlingar som

verkligen behövs för tillsynen. Det är även viktigt att författningstexten

utformas så att sökanden har alternativa möjligheter att visa sin ekono-

miska förmåga. Hur länsstyrelsernas prövning av solvenskraven rent

faktiskt bör gå till samt i vilken omfattning och på vilket sätt länsstyrel-

serna bör ställa krav avseende företeende av handlingar kan lämpligen

överlämnas till Vägverket för att behandlas i föreskrifter och allmänna

råd.

Revisorsintyg

Det sista ledet i den nu gällande författningstexten om kapitalkravet

(5 b § sista stycket YTF) handlar om bekräftelse eller försäkran av en

bank eller något motsvarande kvalificerat institut . Bestämmelsen har

föranlett diskussioner om att, liksom i andra nordiska länder, införa

bruket av ett intyg från en sökandes eller tillståndshavares revisor om

sökandens ekonomiska status. Ett sådant intyg eller en förklaring från

revisorns sida skulle innebära, att revisorn undersöker om sökanden har

reella tillgångar eller medel för verksamheten. Å ena sidan kan hävdas att

användningen av ett revisorsintyg eller revisorsförklaring medför att

revisorn, som har tystnadsplikt beträffande klientens ekonomiska ställ-

ning, dras in i en bedömning som kan medföra en lojalitetskonflikt.

Vidare kan hävdas att en revisorsförklaring innebär att tillstånds- eller

tillsynsmyndigheten därmed skulle frånhända sig det egna ansvaret för

bedömningen av en ansökan till någon annan än myndigheten. Å andra

sidan kan hävdas att man med en revisors hjälp kan förväntas få en mera

yrkesmässig bedömning av en rörelses verksamhet och resultat än vad

prövningsmyndigheten av resursskäl kan åstadkomma. Beträffande de

rörelser som drivs i aktiebolagsform kan även framhållas ABL:s regler

till skydd för aktiekapitalet. För en revisor, som redan är väl förtrogen

med ett bolags ekonomiska förhållanden, kan ett intyg ses som ett led i

revisorns löpande arbete med företaget. Även beträffande den kostnads-

mässiga aspekten för det enskilda företaget att få ett sådant revisorsintyg

finns det en klar fördel i förhållande till den mera kostsamma bankgaran-

tin. Det är regeringens mening att fördelarna med ett intyg av revisor

överväger. Flera remissinstanser har även uttalat sig för en sådan möjlig-

het. Det bör emellertid betonas att kravet på revisorsintyg är alternativt,

dvs. det är endast ett av flera sätt för sökanden att visa rörelsens ekono-

miska bärkraft. Stommen i den ekonomiska bedömningen måste vara

beloppskraven, medan redovisningshandlingar, intyg eller försäkran från

en bank eller en revisor utgör hjälpmedel vid tillståndsgivning och till-

synsarbete. Regeringen föreslår därför att det öppnas en möjlighet för

prövningsmyndigheten att som bevis på ekonomiska resurser förutom

en bekräftelse eller försäkran av en bank eller liknande institut, dvs. en

utfästelse om en framtida kredit även få godta ett intyg från en godkänd

eller auktoriserad revisor.

Särskilt om bankgaranti

Beträffande en sökandes möjligheter att på annat sätt än genom sedvan-

liga redovisningshandlingar styrka sin ekonomiska status gäller som

nämnts för närvarande enligt 5 b § YTF, att tillståndsmyndigheten som

bevis på ekonomiska resurser får godta en bekräftelse eller försäkran av

en bank eller ett motsvarande kvalificerat institut, i form av en bank-

garanti eller i annan liknande form. En bankgaranti utgörs av en borgens-

förbindelse, där banken går i borgen såsom för egen skuld. Garantin

ställs ut till en förmånstagare, till vilken den utlovade betalningen sker

för den händelse tillståndshavaren inte själv kan uppfylla sina ekono-

miska förpliktelser. När det gäller kravet på ekonomiska resurser enligt

5 b § YTF kan noteras, att den bankgaranti som avses i författnings-

texten i direkt översättning från EG-direktivet dock i juridisk mening

inte är någon borgen, eftersom den inte har någon förmånstagare och inte

innehåller något direkt åtagande för banken. Konstruktionen skiljer sig

också från viss annan lagstiftning där ekonomiska garantier förekommer.

Enligt t.ex. resegarantilagen (1972:204) skall den som är arrangör eller

återförsäljare av paketresor, innan han marknadsför en paketresa, ställa

säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten skall bestå av en av bank eller

försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse, som fullgörs vid

anfordran. Säkerheten får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som

erlagts för en paketresa, som blir inställd eller av annan anledning inte

blir av, eller för att betala uppehälle, återresa och eventuell ersättning till

resenärer när reseföretaget inte förmår fullgöra sina åtaganden i samband

med en resa som har påbörjats. En sådan garanti ställs således ut med

Kammarkollegiet som förmånstagare och med åtagande för banken att

till Kammarkollegiet betala garantibeloppet, som tas i anspråk för even-

tuell betalning till resenären. Ett annat exempel på en bankgaranti som

ställs ut med en myndighet som förmånstagare för fullgörandet av visst

betalningsansvar utgör naturvårdslagens (1964:822) krav på säkerhet vid

täkttillstånd. Ett sådant tillstånd får enligt 18 § naturvårdslagen beviljas

endast om sökanden har ställt säkerhet för de villkor som skall gälla för

tillståndet, såsom återställande av naturen sedan täktverksamheten har

avslutats.

När det i 5 b § YTF ställs krav på en bekräftelse eller en försäkran av

en bank eller ett motsvarande kvalificerat institut, i form av en bank-

garanti eller i annan liknande form, får lydelsen i stället förstås så, att det

är fråga om att banken ger en garanti för att vid behov bistå tillstånds-

havaren med det kapital som krävs för driften av verksamheten, om

denne skulle komma i ekonomiskt trångmål. I realiteten innebär detta

således att banken utfäster sig att, när behov uppstår, bevilja en kredit i

någon form, vanligen såsom checkräkningskredit. Det är alltså inte fråga

om att utfästa sig att till en viss förmånstagare ge ut vissa belopp, t.ex. att

till staten betala in skatter och avgifter, eller att till en leverantör eller

annan affärspartner svara för en viss uppkommen skuld.

Någon ändring i nu angivna innebörd av bankgarantisystemet på

yrkestrafikområdet föreslås inte.

Författningsreglering och övergångsbestämmelser

De krav som i ekonomiskt hänseende ställs på den som ansöker om till-

stånd till yrkesmässig trafik eller den som redan innehar ett sådant till-

stånd är av avgörande betydelse för vederbörandes möjligheter att driva

sin yrkesverksamhet. Föreskrifterna härom bör därför tas in i lagen, med

bemyndigande för regeringen att meddela verkställighetsföreskrifter.

Denna befogenhet bör regeringen få överlåta åt en förvaltningsmyndig-

het. I verkställighetsföreskrifterna bör närmare regleras hur prövningen

skall ske, vilka handlingar som bör företes etc.

De höjningar av beloppen som här föreslagits bör även omfatta rörelser

som är i drift enligt befintliga tillstånd. Konsekvenserna härav behandlas

närmare i avsnitt 17.

7.4 Vandelskravet

Regeringens förslag: Reglerna för att uppfylla kravet på gott anse-

ende preciseras i enlighet med gällande EG-bestämmelser.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborgs och Bohus län delar ut-

redningens uppfattning att vandelskravet skall avgöras efter en helhets-

bedömning. Branschsaneringsutredningen anser bl.a. att det är sökanden

som skall visa sin lämplighet på motsvarande sätt som gäller för serve-

ringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738).

Skälen för regeringens förslag: I samband med en ansökan om till-

stånd till yrkesmässig trafik eller när fråga om återkallelse av ett tillstånd

aktualiseras bedöms sökandens respektive tillståndshavarens lämplighet.

Därvid beaktas att sökanden/tillståndshavaren uppfyller kravet på gott

anseende, vandel. Prövningen omfattar således vederbörandes personliga

lämplighet som tillståndshavare och om personen i fråga kan förväntas

följa de regler som gäller för näringen. Bristande laglydnad i olika

avseenden skall således påverka bedömningen. Särskilt kan nämnas brott

mot skattelagstiftningen, narkotikabrott, gäldenärsbrott och för-

mögenhetsbrott. När ansökan gäller tillstånd till persontransporter bör

begångna våldsbrott av olika slag givetvis inverka negativt på bedöm-

ningen.

När den särskilda taxiförarlegitimationen infördes framhölls i motiv-

uttalandena (prop. 1993/94:168) att brott mot skatte- och uppbördslag-

stiftningen av naturliga skäl i första hand bör tillmätas vikt vid lämplig-

hetsprövningen i samband med trafiktillstånd och underförstått inte

beträffande sökande av förarlegitimation.

Det är av avgörande vikt att en tillståndshavare respekterar de be-

stämmelser som reglerar transportbranschen. Det är här fråga om yrkes-

trafikförfattningarnas bestämmelser, arbets- och vilotidsbestämmelser,

hastighets- och belastningsbestämmelser eller andra bestämmelser som är

väsentliga för säkerheten vid utövandet av transportverksamhet. Även

trafikförseelser har i praxis ofta medfört att sökanden ansetts olämplig.

I fråga om överträdelser av bestämmelser angående trafiken och trafik-

säkerheten är det att märka att innehållet i och omfattningen av själva

författningstexten varierat över tiden. Syftet med och tolkningen av be-

stämmelserna har dock varit detsamma och någon ändring av synsättet

har inte heller varit avsedd. Det är därför troligt att skillnaderna har sin

grund i en strävan att skapa överskådliga och lättillämpade bestämmelser.

I förarbetena till den nuvarande YTL (prop. 1987/88:78) framhölls också

att 6 § första stycket i sak skall överensstämma med motsvarande regel i

den tidigare bestämmelsen. Det förtjänar därför särskilt framhållas att all

brottslighet som hänger samman med trafikregler och bestämmelser för

att främja trafiksäkerheten liksom tidigare skall beaktas när en persons

lämplighet i tillståndshänseende bedöms. Detta synsätt bör även råda vid

vandelsprövningen inför en ansökan om den särskilda förarlegitimatio-

nen för taxi. Bestämmelser om trafiken och trafiksäkerheten hänger så

intimt samman med verksamheten i ett trafikföretag både tillstånds-

havarens och förarens yrkesutövning att överträdelser av sådana be-

stämmelser utan tvekan skall vägas in i en bedömning av en persons

lämplighet i dessa hänseenden. Med den utgångspunkten elimineras

också risken för motstridiga bedömningar i fråga om en person som

lämplighetsprövas för såväl tillstånd till taxitrafik som för taxiförarlegi-

timation.

Regeringen delar utredningens uppfattning att det inte är möjligt eller

ens önskvärt att i författningstexten uttryckligen ange alla de brott eller

den misskötsamhet som skall beaktas vid bedömningen av en sökandes

eller tillståndshavares vandel. Utgångspunkten vid prövningen av

sökandens eller tillståndshavarens lämplighet måste med nödvändighet

vara en helhetsbedömning av vederbörandes vandel, där enstaka

överträdelser av mindre allvarlig art inte bör inverka menligt, medan all-

varliga eller upprepade förseelser bör medföra att den prövade inte anses

lämplig.

Enligt artikel 3.2 i rådets direktiv 96/26/EG skall emellertid kravet på

gott anseende inte anses uppfyllt eller inte längre uppfyllt vid vissa sär-

skilt angivna förhållanden (se ovan avsnitt 6 s. 47 f.).

Mot bakgrund härav anser regeringen att vandelskravet i yrkestrafik-

lagen bör formuleras enligt EG-reglerna om gott anseende, vilka i sak nu

återspeglas i reglerna om återkallelse av trafiktillstånd i 11 a § YTF.

Vikten av vandelsprövningen som ett krav för erhållandet av trafiktill-

stånd medför att de närmare reglerna om gott anseende bör tas in i lagen,

liksom nuvarande bestämmelser för återkallelse av tillstånd.

I fråga om misstanke om ett begånget brott skall utgöra grund för av-

slag på en ansökan om tillstånd respektive ingripande mot ett trafiktill-

stånd eller en taxiförarlegitimation skiljer sig situationen vid en ansökan

ofta från den vid en ifrågasatt återkallelse av ett befintligt tillstånd eller

legitimation. Det förekommer vidare i praxis vid bedömningen av andra

slag av tillstånd att skillnad görs mellan ansökningsärenden och åter-

kallelseärenden. Prövningsmyndigheten bör därför, när misstanke finns

om att ett brott begåtts, kunna åberopa detta förhållande som grund för

att avslå en ansökan, medan det som regel bör krävas ett lagakraftvunnet

avgörande i skuldfrågan innan en slutlig återkallelse av ett tillstånd eller

en legitimation kan ske.

7.5 Villkor för tillstånd

Regeringens förslag: Villkor för trafiktillstånd skall vid särskilda skäl

få meddelas såväl i samband med att tillstånd ges som senare under

tillståndstiden. Beslut om villkor skall kunna överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Åsidosättande av villkor skall kunna utgöra

grund för återkallelse av tillståndet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall understryker vikten av

att nödvändiga rättssäkerhetsgarantier för meddelande av villkor ställs

upp och att myndigheterna hanterar frågan med varsamhet. Vägverket

anser att lagtexten bör återspegla att villkor endast får meddelas när läns-

styrelsen företagit en omprövning av tillståndet men inte funnit tillräck-

liga skäl för återkallelse eller varning.

Skälen för regeringens förslag: Varje trafikslag har sina särskilda

förhållanden och problem som motiverar att specifika ramar kan behöva

sättas upp för att verksamheten skall fungera på ett tillfredsställande sätt.

Förutom de allmänna regler som gäller för innehavare av trafiktillstånd

kan det därför i vissa enskilda fall vara befogat att meddela villkor under

vilka verksamheten får bedrivas. En allmän erfarenhet är dock att man i

första hand bör lösa uppkomna problem med generellt verkande före-

skrifter. I detta sammanhang förtjänar det att påpekas skillnaden mellan

vad som här avses med föreskrifter respektive villkor. Föreskrifter är

alltid av generellt slag och skall användas när förhållandena allmänt skall

regleras inom ett visst område. Villkor skall däremot bedömas mot bak-

grund av förhållandena i varje enskilt fall, t.ex. för varje trafiktillstånd.

Även om föreskrifter således i första hand bör tillgripas kan före-

skrifterna dock behöva kompletteras i enskilda fall. Med denna utgångs-

punkt bör det också övervägas att villkor kan behöva meddelas även i

fråga om redan befintliga tillstånd.

Villkoren behöver inte förändra innehållet i själva tillståndet utan kan

ta sikte på tillsynen av verksamheten. Exempelvis kan det ibland finnas

fog för att ålägga tillståndshavaren att med vissa intervaller redovisa sina

ekonomiska förhållanden. En sådan redovisningsskyldighet skulle, efter

prövning i det enskilda fallet, kunna åläggas i form av ett villkor knutet

till tillståndet.

Det kan noteras att det i annan tillståndslagstiftning finns exempel på

möjlighet att meddela villkor även under tillståndstiden, se t.ex. 7 § järn-

vägssäkerhetslagen (1990:1157) samt 7 kap. 1 och 5 §§ alkohollagen

(1994:1738). Även i körkortslagstiftningen ges möjlighet att meddela

villkor efter det att körkortstillstånd har meddelats, se 44 § körkortslagen

(1977:477), KKL, och 34 § körkortsförordningen (1977:722), KKF.

I avsnitt 10.2 föreslår regeringen att länsstyrelserna skall bemyndigas

att meddela föreskrifter om prisinformation, utmärkning av taxifordon

och om den lokalkännedom som förare skall ha. Denna rätt för läns-

styrelserna att meddela regionala/lokala föreskrifter skall således gälla

generellt för taxitrafiken inom länet och kan förväntas minska men inte

eliminera behovet av villkor för tillstånd till taxitrafik. För den s.k. hyr-

verkstrafiken har t.ex. brukat föreskrivas att beställningar endast får ske

från egna beställningskontor och att det inte får finnas utrustning på

bilarna som visar att de är lediga för uppdrag (se närmare om hyrverk i

avsnitt 10.2).

Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen att villkor skall kunna

meddelas såväl i samband med tillståndsgivningen som senare under till-

ståndstiden.

Nödvändiga rättssäkerhetsgarantier för meddelande av villkor måste

naturligtvis ställas upp. I det enskilda fallet måste det finnas särskilda

skäl att meddela villkor. Häri ligger främst att det skall finnas ett klart

dokumenterat behov av villkoret i fråga. Det bör i bedömningen också

vägas in de olägenheter och de kostnader som tillståndshavaren åsamkas.

Konkurrensförhållandena gentemot andra trafikutövare kan exempelvis

ändras. Helhetsbilden bör därför vara utslagsgivande för om det är

befogat och skäligt att villkor meddelas. Detta gäller när villkor meddelas

i samband med tillstånd, men i än större utsträckning när villkor med-

delas på ett senare stadium.

De situationer som nu åsyftas gäller tillstånd till all slags trafik.

Beträffande villkor för linjetrafik för att motverka skada för huvud-

mannatrafiken skulle en länsstyrelses rätt att föreskriva sådana villkor för

redan beviljade tillstånd kunna medföra alltför stora ingrepp i tillstånds-

havarens verksamhet. En viss begränsning i rätten att meddela villkor bör

därför även fortsättningsvis gälla. När tio år har förflutit efter det att ett

tillstånd till linjetrafik har meddelats och därefter vart tionde år bör dock

tillståndets fortsatta giltighet kunna prövas på nytt under förutsättning att

en trafikhuvudman eller ett järnvägsföretag, om de berörs av trafiken,

begär det. En sådan begäran bör få ges in till prövningsmyndigheten tidi-

gast två år och senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden.

Mot bakgrund av den särskilda reglering som gäller beträffande linje-

trafik, bör villkor motsvarande dem som nu gäller enligt 9 § första

stycket YTL kunna meddelas endast i samband med att tillståndet ges

och därefter samtidigt med att tillståndet omprövas.

Beslut om villkor bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol

enligt motsvarande regler som gäller för själva tillståndet.

Om ett villkor på ett väsentligt sätt har åsidosatts bör detta förhållande

kunna utgöra grund för återkallelse av tillståndet.

7.6 Tidsbegränsade tillstånd

Regeringens bedömning: Någon begränsning av giltighetstiden för

trafiktillstånden enligt YTL bör inte införas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att samord-

nings- och tillsynsskäl talar för att de svenska trafiktillstånden bör tids-

begränsas i enlighet med EG:s regelverk och att i allt fall en tidsbe-

gränsning bör införas för tillstånd till taxitrafik.

Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har enligt direk-

tiven haft att överväga om ett svenskt trafiktillstånds giltighetstid skall

vara begränsad såsom de internationella yrkestrafiktillstånd som med-

delas enligt EG:s bestämmelser. Regeringen delar utredningens uppfatt-

ning att generellt tidsbegränsade tillstånd enligt YTL skulle ta onödiga

resurser i anspråk och minska utrymmet för tillsyn av de tillståndshavare

där anledning till kontroll är påkallad. En generell tidsbegränsning av

tillstånden medför även onödig byråkrati.

Den löpande tillsynen från länsstyrelsens sida bör dessutom vara så

omfattande och regelbunden att den redan därigenom fyller samma funk-

tion som en tidsbegränsning. Till detta kommer den ovan (avsnitt 7.5)

föreslagna möjligheten att när tillstånd meddelas eller senare förena

tillståndet med nödvändiga villkor. Ett tillstånd kan även tidsbegränsas

då det föreligger särskilda skäl, t.ex. då de ekonomiska förhållandena

kräver det.

De internationella tillstånd som regleras i EG-bestämmelserna förut-

sätter i princip att sökanden innehar ett nationellt tillstånd. EG-tillstånden

kan därmed sägas vara accessoriska. Någon lämplighetsprövning sker

inte vid utfärdandet av ett EG-tillstånd. Mot den bakgrunden ter det sig

naturligt att de inhemska tillstånden gäller tills vidare och bygger på att

varje land utövar tillsyn och genomför en lämplighetsprövning över

tiden. Regeringen delar därför utredningens ståndpunkt att någon be-

gränsning av giltighetstiden för trafiktillstånd enligt YTL inte bör göras.

7.7 Återkallelse av tillstånd

Regeringens förslag: Reglerna om återkallelse av trafiktillstånd ges i

lag.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller läm-

nar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: De krav som ställs på en sökande är i

stort sett desamma vid prövningen av en ansökan som i en tillsynssitua-

tion, även om tillståndsmyndigheterna vanligen ställer något högre krav i

fråga om en ny sökande än beträffande den som redan har ett tillstånd.

När ett tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik återkallas för en fysisk

person är det den personen som diskvalificeras. När tillståndshavaren är

en juridisk person är det inte lika självklart vem som drabbas av åtgär-

den, dvs. den juridiska personen i sig eller den eller de fysiska personer

som företräder denne. De personer vilkas lämplighet prövas av till-

ståndsmyndigheten anges emellertid i lagen. Följden av en återkallelse

bör därför vara bl.a. att en person som diskvalificerats såsom företrädare

för ett bolag även bör underkännas som företrädare för en annan juridisk

person, där han har ett motsvarande inflytande. Av direktiv 96/26/EG

följer vidare att myndigheterna i förekommande fall skall föreskriva en

tillräcklig tidsfrist för utseende av en ersättare (artikel 6.2). Regeln har

sin motsvarighet i nuvarande 11 b § YTF.

De närmare grunderna för återkallelse i YTF (11 a §) har utformats till

följd av Sveriges medlemskap i EU. I likhet med vad som ovan anförts

angående vandelskravet bör återkallelsereglerna formuleras enligt mot-

svarande EG-regler (se avsnitt 7.4).

Reglerna om återkallelse är så avgörande för den enskildes framtida

yrkesverksamhet och försörjningsmöjligheter att bestämmelserna bör

föras över till lagen.

7.8 Varning

Regeringens förslag: Ett beslut om varning får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Enligt Kammarrätten i Sundsvall kan ett mer en-

hetligt varningssystem erhållas om rekvisiten för varning ändras så att

varning kan meddelas i stället för återkallelse om särskilda skäl före-

ligger, såsom är fallet enligt bl.a. körkortslagen och alkohollagen. Läns-

rätten i Stockholms län anser att de följder som ett beslut om varning

medför inte omfattas av ett tillräckligt rättsskyddsbehov för att varnings-

beslutet skall kunna överklagas.

Skälen för regeringens förslag: Om missförhållandena i en trafik-

rörelse inte är av allvarlig art, kan i stället för återkallelse varning med-

delas (15 § andra stycket gällande YTL). Beslut om varning får dock inte

överklagas. Meddelandet av en varning är en sådan uppgift om till-

ståndshavaren som förs in i det av Vägverket förda yrkestrafikregistret. I

förarbetena till den nu gällande YTL anförde Lagrådet beträffande var-

ningsinstitutet (prop. 1987/88:78 om avreglering av yrkestrafiken

bilaga 5 s. 102) att den myndighet som prövar frågor om varning borde

ges större frihet och att det bl.a. fick anses angeläget att en sådan åtgärd

kan vidtas på ett tidigt stadium, innan de uppkomna missförhållandena

har hunnit bli så allvarliga att tillståndet bör återkallas.

Regeringen anser att den gällande ordningen där ingripandet sker så

tidigt som möjligt har stora fördelar och bör bestå. En ordning där

varning kan meddelas i stället för återkallelse om särskilda skäl före-

ligger, riskerar dessutom att komma i konflikt med gällande EG-regler.

Varningsinstitutet förekommer i ett flertal moderna tillsynslagar såsom

KKL, alkohollagen (1994:1738) och fastighetsmäklarlagen (1995:400).

Varningar som meddelas i dessa sammanhang får överklagas. Något

bärande skäl för att bedöma en varning enligt YTL annorlunda är svårt

att finna. Rättssäkerhetsskäl talar fastmer för att ett myndighetsbeslut om

varning enligt YTL bör få överklagas. När en helhetsbedömning av en

tillståndshavare görs kan t.ex. en tidigare varning vara den avgörande

faktor som medför en återkallelse av tillståndet. Regeringen föreslår

därför att beslut om varning skall få överklagas. Den nödvändiga

begränsningen i prövningsmöjligheterna finns i bestämmelserna om

prövningstillstånd.

7.9 Hinder för ny ansökan efter återkallelse eller avslag

på ansökan

Regeringens förslag och bedömning: En ny bestämmelse införs som

medför att tillsynsmyndigheterna vid avslag på ansökan om trafik-

tillstånd på grund av brister i vandelskravet skall bestämma en tid

under vilken den prövade skall anses fortsatt olämplig att driva

yrkesmässig trafik. Den motsvarande regeln vid återkallelse bör be-

hållas i nuvarande form. Reglerna ges i lag.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att regeln om s.k. spärrtid

vid återkallelse bör tas bort.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig har Läns-

rätten i Stockholms län och Länsrätten i Kopparbergs län tillstyrkt för-

slaget. Kammarrätten i Sundsvall ställer sig däremot tveksam till för-

slaget och Svenska Taxiförbundet har avstyrkt utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: I samband med en

återkallelse på grund av brister i vandelskravet anges den tidsrymd på

lägst tre år och högst fem år under vilken vederbörande person eller

bolag skall anses olämplig att bedriva yrkesmässig trafik (11 a § YTF).

Någon motsvarande bestämmelse vid ett avslag på en ansökan om trafik-

tillstånd finns däremot inte.

Utredningen anser att denna s.k. spärrtidsregel skall utmönstras. Som

skäl anförs bl.a. att ett behov av spärrtidsregler inte tidigare uttalats, trots

en mångårig lagstiftning på området. Vidare pekas på att det i annan

tillståndslagstiftning saknas bestämmelser om en särskild karenstid,

samtidigt som övriga nordiska länders regelverk saknar enhetliga spärr-

tidsbestämmelser. Det konstateras även att EG-reglerna inte kräver att

sådana bestämmelser skall finnas. Enligt utredningen skulle dessutom en

bestämmelse om spärrtid behöva kompletteras med en regel om att till-

ståndsmyndigheten efter ansökan i vissa fall får häva återkallelsen eller

sätta ned spärrtiden om nya omständigheter har inträffat eller blivit

kända, vilket ytterligare skulle komplicera spärrtidsinstitutet. Utred-

ningen menar i stället att den fasta praxis som utbildats med utgångs-

punkt i uttalanden i förarbetena till återkallelsebestämmelsen (prop.

1987/88:78 s. 42) alltjämt bör gälla och ligga till grund för länsstyrelser-

nas bedömning. Därtill anför utredningen att av tillståndsmyndigheten

väl motiverade beslut bör kunna tjäna som information till den enskilde

sökanden eller tillståndshavaren i fråga om den tidsrymd som bör förflyta

innan tillstånd om inte nya omständigheter inträffar av betydelse för

bedömningen åter skulle kunna beviljas.

Såsom utredningen anfört skall prövningsmyndigheten, efter det att en

ansökan avslagits eller ett givet tillstånd återkallats, vid en ansökan om

nytt tillstånd företa en förnyad prövning i hela dess vidd. Vid den nya

prövningen tas hänsyn till alla mellankommande händelser som kan ha

förändrat sökandens förutsättningar som yrkesutövare, varför det ibland

kan uppkomma situationer där det kan te sig stötande att den som klarar

en sådan prövning skall diskvalificeras som yrkesutövare på grund av en

under andra förhållanden utmätt olämplighetstid. Det finns även situa-

tioner där en sökande inte heller efter en maximalt utdömd

olämplighetstid kan anses lämplig. Det kan t.ex. gälla vid grov ekono-

misk brottslighet, då näringsförbud på upp till tio år beslutats. Den ut-

mätta tidsrymden underlättar emellertid för den enskilde att veta när en

ny ansökan tidigast kan beviljas, så att han bättre kan planera sin fram-

tida yrkesverksamhet. Vidare torde ärendebelastningen hos prövnings-

myndigheterna komma att minska

Det är i och för sig riktigt att EG-reglerna inte ställer något uttryckligt

krav på spärrtid. Enligt rådets direktiv 96/26/EG skall dock medlems-

staterna säkerställa nationella regler för att kravet på gott anseende fort-

satt skall anses som icke uppfyllt tills återupprättande ägt rum eller annan

åtgärd med likvärdig effekt vidtagits (artikel 3.2). Ett utmönstrande av

regeln om olämplighetstid torde således kräva ett annat regelsystem.

Mot bakgrund av det här anförda är det regeringens uppfattning att

regeln med bestämmande av tid under vilken sökanden fortsatt skall

anses olämplig bör bestå.

Av samma skäl som nu anförts bör en motsvarande bestämmelse in-

föras vid avslag på ansökan om trafiktillstånd på grund av bristande

vandel. Vid en ansökan kan det dock vara svårare att bedöma hur lång tid

som kvarstår innan en ny ansökan bör komma i fråga, eftersom orsaken

till olämpligheten kan ligga olika långt tillbaka i tiden. Den kortaste tiden

som den prövade skall anses olämplig bör därför i denna situation kunna

bestämmas till en kortare period än vid en återkallelse.

Den av prövningsmyndigheten utmätta tiden bör emellertid inte be-

nämnas som spärrtid för att undvika förväxling med körkortsreglerna. I

körkortssammanhang innebär nämligen spärrtidens utgång ofta att till-

ståndet återställs. Den här beskrivna olämplighetstiden är emellertid en

ren karenstid innan en ny prövning kan ske.

7.10 Omedelbar giltighet för beslut om återkallelse

Regeringens förslag: Ett beslut om återkallelse av trafiktillstånd skall

gälla omedelbart efter det att beslutet delgetts trafikutövaren om inte

annat förordnas.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av

remissinstanserna.

Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i 18 § YTF gäller

ett beslut enligt YTL och YTF omedelbart. Ett beslut om återkallelse av

trafiktillstånd gäller dock inte förrän beslutet har vunnit laga kraft, om

det inte föreligger särskilda skäl att bestämma annat. Ett beslut om åter-

kallelse av en taxiförarlegitimation gäller således enligt den nuvarande

lydelsen omedelbart, vilket överensstämmer med regleringen beträffande

körkortsåterkallelser (45 § andra stycket KKL).

I regeringens prop. 1988/89:26 om instansordningen enligt yrkes-

trafiklagstiftningen, m.m. diskuterades frågan huruvida den vars tillstånd

återkallats bör få rimlig tid på sig att avveckla sin rörelse.

Departementschefen uttalade då som sin mening att befogenheten att

återkalla ett tillstånd får anses innefatta även rätten att bestämma när

tillståndet skall upphöra att gälla.

Beträffande annan tillståndslagstiftning kan noteras, att beslut enligt

alkohollagen (1994:1738) gäller omedelbart, om inte något annat anges i

beslutet (9 kap. 1 §). Även Fastighetsmäklarnämndens beslut att återkalla

registreringen för en fastighetsmäklare gäller omedelbart, dock utan

möjlighet för nämnden att förordna annat (8 § andra stycket fastighets-

mäklarlagen (1995:400). Vidare skall enligt 10 kap. 2 § vapenlagen

(1996:67) en polismyndighets eller en domstols beslut gälla omedelbart,

om inte annat förordnas.

Redan i den av riksdagen antagna prop. 1993/94:168 Ökad tillsyn av

den yrkesmässiga trafiken (bet. 1993/94:TU29, rskr. 1993/94:310) ut-

talade regeringen, att ett beslut om återkallelse av ett trafiktillstånd bör

gälla omedelbart, men att återkallelsen vid särskilda skäl bör gälla först

när beslutet därom vunnit laga kraft. Skälen till regeringens bedömning

redovisas på s. 34.

 Vad regeringen nu föreslår är en återgång till vad som gällde

före april 1984.

Huvudregeln var då att ett beslut om återkallelse av trafiktillstånd blev

gällande omedelbart efter det att beslutet delgetts trafikutövaren. Som motiv

för ändringen anfördes i proposition 1983/84:65 om vissa yrkestrafikfrågor

m.m. att överinstansernas prövning i extrema situationer kunde framstå som

illusorisk; ett för trafikutövaren positivt beslut i högsta instans blev

meningslöst

om rörelsen under handläggningstiden hade avvecklats av ekonomiska skäl.

 Situationen inom yrkestrafiken, framför allt inom

taxitrafiken och godstrans-

porterna, gör det emellertid motiverat att låta huvudregeln vara att beslutet om

återkallelse bör gälla omedelbart. I annat fall är det risk för att verksamheten

fortsätter under lång tid framöver medan överprövning pågår i högre instans.

Under tiden kan missförhållandena fortsätta, ibland under loppet av flera år,

samt också förvärras. De vanligaste brott som ligger till grund för beslut om

återkallelse av trafiktillstånd är skattebrott, bokföringsbrott, uppbördsbrott

samt brott mot den enskilda passageraren.

 Den brottslighet som nu nämnts är svår att komma till

rätta med men skulle

dock i många fall kunna minska i omfattning genom en bestämmelse om att ett

beslut om återkallelse av ett trafiktillstånd skall gälla omedelbart. I annat

fall

finns risk för långvariga bolagskaruseller eller bulvanverksamhet. Åtgärden

förhindrar att trafikföretag systematiskt plundras på sina tillgångar fram till

en

konkurs.

 I den mån tillståndsmyndigheten känner tveksamhet till

om missförhållan-

dena är av så allvarlig beskaffenhet att tillståndet bör återkallas, finns

möjlighet

liksom nu att i stället besluta om varning. Om tillståndsmyndigheten å andra

sidan bedömer att det kan finnas särskilda skäl av betydelse i sammanhanget,

bör myndigheten alternativt kunna besluta om att återkallelsen skall ske först

när beslutet därom har vunnit laga kraft.

Regeringen gör samma bedömning av situationen inom yrkestrafiken i

dag som i prop. 1993/94:168.

Mot bakgrund härav bör således beslut om återkallelse enligt YTL

gälla omedelbart från det den beslutet rör har fått del av det eller vid den

senare tidpunkt som länsstyrelsen finner skäl att bestämma.

7.11 Behörig myndighet för frågor om tillstånd

Regeringens förslag: Alla frågor om tillstånd till yrkesmässig trafik

utom frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län skall

prövas av länsstyrelsen i det län där den sökande är folkbokförd

respektive länsstyrelsen i det län där den juridiska personens ledning

finns.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har tillstyrkt förslaget.

Länsstyrelsernas samrådsgrupp för yrkestrafikfrågor anser att läns-

styrelserna bör få möjlighet att notera varje tillsynsåtgärd i yrkes-

trafikregistret för att underlätta hanteringen med handlingar från andra

länsstyrelser. Svenska Bussbranschens Riksförbund anser att all till-

ståndsprövning för yrkesmässig busstrafik bör hanteras av Vägverket.

Svenska Taxiförbundet anser att prövning av sökande som inte är folk-

bokförda i Sverige eller om sökanden är en juridisk person där före-

tagets ledning finns utanför Sverige bör göras av Länsstyrelsen i Skåne

län.

Skälen för regeringens förslag: Vad gäller den principiella frågan om

var tillståndsgivningen inom den yrkesmässiga trafiken skall ligga har

riksdagen antagit regeringens förslag i prop. 1994/95:126 (bet.

1994/95:TU23, rskr. 1994/95:356) att länsstyrelserna även fortsätt-

ningsvis huvudsakligen skall vara tillståndsmyndighet. Samma stånd-

punkt intogs beträffande länsstyrelsens uppgift som regional kör-

kortsmyndighet. Beträffande körkortshanteringen antog riksdagen i sam-

band därmed även förslaget att frågor om återkallelse av körkort skall

prövas av länsstyrelsen i det län där körkortshavaren är folkbokförd i

stället för av den länsstyrelse som meddelat körkortstillståndet.

Enligt den gällande ordningen följer handläggningen av ansökan

respektive frågan om återkallelse olika regler i forumhänseende. När det

gäller en ansökan om trafiktillstånd är länsstyrelsen i det län där sökan-

den är folkbokförd behörig myndighet liksom länsstyrelsen i det län där

företagets ledning finns prövar ansökan när sökanden är en juridisk

person. Frågor om återkallelse av trafiktillstånd eller om varning prövas

däremot av den myndighet som har meddelat tillståndet.

Det finns fördelar med att låta den myndighet som en gång utfärdat

tillståndet också pröva frågan om återkallelse. Vissa farhågor kan resas

över de hanteringsmässiga svårigheterna som kan uppstå vid en över-

flyttning av ärenden i samband med att tillståndshavaren flyttar och där-

för blir folkbokförd i ett annat län eller företagets ledning flyttas. Det kan

exempelvis finnas en risk att ärenden hamnar mellan olika myndigheter

så att varken den ena eller andra myndigheten ansvarar för tillsynen. Ett

system med överflyttat ansvar kan även medföra olägenheter i statistik-

hänseende m.m. Dessa olägenheter bör dock inte överdrivas utan prak-

tiska frågor av den karaktären får lösas genom samordningsinsatser

mellan länsstyrelserna och verkställighetsföreskrifter från Vägverkets

sida.

Kännedom om lokala förhållanden och kontakter med andra myndig-

heter etc. inom regionen kan underlätta tillsynsarbetet och talar därför för

förslaget. Eftersom även överensstämmelse med bl.a. regelverket be-

träffande körkort uppnås föreligger övervägande skäl för att reglerna om

behörig myndighet för samtliga frågor om tillstånd till yrkesmässig trafik

 såväl ansökan som återkallelse eller varning skall följa motsvarande

bestämmelser som beträffande körkort. Frågor om trafiktillstånd in-

klusive frågor om återkallelse eller varning skall således prövas, om

sökanden är en fysisk person, av länsstyrelsen i det län där vederbörande

är folkbokförd samt om sökanden är en juridisk person, häri inräknat

staten eller en kommun eller ett landsting, av länsstyrelsen i det län där

företagets eller verksamhetens ledning finns.

I avsnitt 10.1 föreslås även en motsvarande ordning beträffande frågor

om särskild förarlegitimation för taxi.

Vägverket bör dock, liksom hittills, pröva frågor om tillstånd till sådan

linjetrafik som berör flera län.

Tillståndsmyndighet för en sökande som inte är folkbokförd i Sverige

eller, om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns

utanför Sverige, är enligt nuvarande bestämmelser Länsstyrelsen i

Stockholms län. Det finns inte heller skäl att ändra den regeln.

För frågor om behöriga myndigheter för den internationella trafiken, se

vidare avsnitt 11 och beträffande tillsynsfrågor avsnitt 14.

8 Regler för offentliga subjekts rätt att bedriva

yrkesmässig trafik

Regeringens förslag: Särreglerna för stats, kommuns och landstings

rätt att utöva yrkesmässig trafik tas bort. De offentliga subjekten skall

således omfattas av yrkestrafikförfattningarnas alla bestämmelser om

prövning i olika avseenden. Tillsynsmyndigheterna skall ges en ut-

trycklig uppgift att verka för lika konkurrensvilkor inom yrkes-

trafiken.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar i och för sig upp-

fattningen att offentliga organ skall få utöva yrkesmässig trafik på

samma villkor som privata rättssubjekt om verksamheten även från kon-

kurrenssynpunkt bedrivs under samma förutsättningar. Konkurrensverket

m.fl. anser emellertid att det under nuvarande förhållanden inte föreligger

lika villkor mellan offentliga och privata subjekt till följd av att den

offentliga näringsverksamheten är finansierad med skattemedel och ofta

subventionerad. Konkurrensverket och Länsstyrelsen i Stockholms län

delar uppfattningen att tillsynsmyndigheternas uppgift att verka för lika

konkurrensvillkor inom yrkestrafiken bör komma till uttryck i

lagstiftningen och att offentliga subjekt bör omfattas av yrkes-

trafikförfattningarnas bestämmelser om prövning i olika avseenden.

Enligt Konkurrensverket skall offentliga huvudmän inte bedriva närings-

verksamhet på marknader med fungerande konkurrens utan i stället ut-

veckla sin kompetens som upphandlare och utnyttja konkurrensen på

marknaden. Liknande åsikter framförs av Länsstyrelserna i Stockholms,

Malmöhus och Jämtlands län, Svenska Transportarbetareförbundet,

Svenska Åkeriförbundet och Åkeriägarnas centralförbund. Länsstyrelsen

i Malmöhus län anser att det måste införas formella krav inom yrkes-

trafiklagstiftningen dels för att kunna särskilja konkurrensutsatt och

skyddad verksamhet hos de offentliga organen, dels för att säkerställa

tillsynen och förhindra eventuell underprissättning. Svenska

Transportarbetareförbundet anser att utredningens förslag inte säker-

ställer att en rättvis konkurrens tillförsäkras.

Skälen för regeringens förslag: Utredningens uppdrag innebar att den

skulle överväga vilken reglering som bör gälla för offentliga organ i

yrkestrafiksammanhang, t.ex. när myndigheter erbjuder transporttjänster

till andra förvaltningar och på den öppna marknaden inom de verksam-

heter där de offentliga subjekten har överkapacitet. Den avgörande frågan

var om offentliga och privata subjekt skulle likställas i yrkestrafiksam-

manhang eller om de offentliga organens verksamhet borde begränsas till

de egna behoven.

Flera remissinstanser har uttalat kritiska synpunkter som närmast avser

frågan om den kommunala näringsverksamhetens berättigande över

huvud taget. Detta är dock en fråga som får behandlas i andra samman-

hang. Den statliga och kommunala näringsverksamheten inom transport-

sektorn är sedan lång tid en realitet och de frågor som här aktualiseras är

om de offentliga subjekten över huvud taget skall omfattas av YTL:s

regler om prövning m.m.

Regeringen delar utredningens bedömning att det finns flera skäl till att

från konkurrenssynpunkt ställa särskilda krav på offentliga aktörer inom

yrkestrafiksektorn. Det främsta skälet är de oftast helt skilda förutsätt-

ningar som gäller för offentliga respektive privata företag att finansiera

sin verksamhet och att erhålla riskkapital. Medan privata företag får satsa

eget kapital finansieras offentlig verksamhet ytterst med skattemedel.

Vidare kan det knytas en kommunal borgen till kommunal verksamhet.

Såsom flera remissinstanser påpekat har i olika sammanhang fram-

hållits att konkurrensutsatt verksamhet bör ha en egen kostnadsredovis-

ning och vara organisatoriskt åtskild från övrig verksamhet inklusive

myndighetsutövning. Därigenom kan eventuella subventioner upptäckas

och förhindras.

Det är även utifrån ett samhällsekonomiskt perspektiv av intresse att

det finns sunda spelregler som ger klara och långsiktiga förutsättningar

för denna typ av konkurrens.

Regeringen gjorde i prop. 1995/96:167 Kommunal uppdragsverksam-

het avseende kollektivtrafik, m.m. den bedömningen att kollektivtrafiken

i dag agerar på en konkurrensmarknad och att de största aktörerna blir

allt större. Det konstaterades att det fanns en uppenbar risk för att de

kommunala trafikföretagen antingen köps upp eller tvingas samarbeta

med varandra i större bolag för att på så sätt öka möjligheterna att stanna

kvar på marknaden. De kommunala företagens möjligheter att agera har

ändrats i och med ikraftträdandet av lagen (1992:1528) om offentlig

upphandling. Den höga graden av skattefinansiering av kollektivtrafiken

var också ett skäl som talade för att de kommunala bolagen skulle ges

ökade möjligheter att utvecklas till effektiva och konkurrenskraftiga

aktörer under samma villkor som privata aktörer genom att bedriva

uppdragsverksamhet gentemot andra kommuner och landsting.

Regeringen fann därför att de kommunala trafikbolagen borde tillåtas

delta i upphandlingar som anordnas av andra kommuner och landsting.

För att få bedriva uppdragsverksamhet i en annan kommun eller ett

annat landsting uppställdes i propositionen ett antal villkor i syfte att ge

de kommunala och privata aktörerna lika konkurrensvillkor. Bland de

villkor som uppställts är t.ex. att uppdragsverksamheten skall bedrivas på

affärsmässiga grunder. Med det avses att självkostnadsprincipen inte

gäller för bolaget. Vidare skall verksamheten kostnadskalkyleras och

uppdragsverksamheten särredovisas i bolagets räkenskaper. Borgens- och

övriga ansvarsförbindelser som kommunen eller landstinget ingått för

bolaget skall redovisas. Vidare föreligger förbud för kommuner och

landsting att stödja uppdragsverksamheten på ett sådant sätt att kon-

kurrensen hämmas eller i övrigt tillämpa annat konkurrensbegränsande

förfarande. Verksamheten regleras i lagen (1996:637) om försöksverk-

samhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksam-

het inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik.

Såsom utredningen funnit bör regleringen för myndigheter i yrkes-

trafiksammanhang vara densamma som för andra subjekt inom näringen.

Med andra ord bör offentliga och privata rättssubjekt likställas om de

skall ha rätt att utöva yrkesmässig trafik. En grundläggande förutsättning

härför är att verksamheten kan bedrivas på villkor som även från

konkurrenssynpunkt är lika. Härav följer bl.a. att även ett offentligt

subjekt bör omfattas av YTL:s regler om prövning i olika avseenden. För

den som har trafiktillstånd bör det således alltid finnas en eller flera

personer som har särskilt ansvar för trafiken; trafikansvariga (nuvarande

5 § YTL). För närvarande saknas det regler om trafikansvarig hos staten,

kommun eller landsting. Enligt regeringens förslag i avsnitt 7.1 skall

emellertid även för ett offentligt subjekt finnas en eller flera trafikansva-

riga.

De ytterligare problem som kan hänga samman med de offentliga

aktörerna på transportmarknaden t.ex. utifrån konkurrensaspekter får

lösas genom reglering enligt kommunallagen, konkurrenslagen, lagen om

offentlig upphandling och annan lagstiftning, främst näringsrättslig

sådan.

Ansvaret för övervakningen av regelefterlevnaden ur en konkurrens-

aspekt åligger givetvis främst den centrala myndigheten på konkurrens-

området Konkurrensverket men även på övriga berörda myndigheter.

Regeringen har t.ex. i prop. 1995/96:131 Vägverkets sektorsansvar inom

vägtransportsystemet m.m. uttalat att Vägverket skall verka för en

trafiksäker, miljövänlig och effektiv yrkestrafik som bedrivs under lika

konkurrensvillkor mellan olika trafikutövare. Denna Vägverkets liksom

övriga prövningsmyndigheters roll bör komma till uttryck i

yrkestrafiklagstiftningen, se förslaget till 5 kap. 15 § YTL.

Regeringen förordar däremot inte att man inom ramen för yrkes-

trafiklagstiftningen särreglerar offentliga organs verksamhet på yrkes-

trafikområdet.

9 Linjetrafik

Regeringens förslag: Länsgränsöverskridande linjetrafik skall alltid

kräva tillstånd. Bestämmelserna om trafikhuvudmannens rätt att utan

särskilt tillstånd driva linjetrafik inom länet och definitionen av trafik-

huvudman flyttas från lagen (1985:449) om rätt att driva viss linje-

trafik, LRL, till yrkestrafiklagen. Övriga bestämmelser i LRL upp-

hävs. Som en konsekvens härav upphävs även lagen (1985:450) om

buss- och taxivärderingsnämnden.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Utredningen föreslår dessutom att den skadlighetsprövning som sker i

samband med prövningen av ansökningar om linjetrafiktillstånd skall

upphävas såvitt avser skyddet för trafikhuvudmännens vägtrafik.

Remissinstanserna: Konkurrensverket, Länsstyrelsen i Jämtlands län

och Svenska Bussbranschens Riksförbund tillstyrker utredningsförslaget

om avskaffande av skadlighetsprövningen såvitt gäller trafikhuvud-

männen. Konkurrensverket och Svenska Bussbranschens Riksförbund

anser dessutom att även skadlighetsprövning gentemot järnvägstrafiken

skall avskaffas. Svenska lokaltrafikföreningen anser att avskaffandet av

skadlighetsprövningen gentemot trafikhuvudmännen behöver utredas

ytterligare och att en sådan utredning också måste innefatta järnvägs-

trafiken. Svenska kommunförbundet och Svenska lokaltrafikföreningen

anser att den omfattande arbetspendlingen över länsgränserna gör att

dessa administrativa gränser inte får utgöra hinder för utvecklingen av en

bra regional trafik. Enligt dessa remissinstanser bör trafikhuvudmännen

därför utan trafiktillstånd få trafikera över närmaste länsgräns eller läns-

gränser. För linjer med kopplade trafikeringsrätter över flera länsgränser

menar dock remissinstanserna att det bör krävas trafiktillstånd. Lands-

tingsförbundet anser det angeläget att bestämmelserna utformas så att de

underlättar samarbetet mellan trafikhuvudmännen i olika län. Svenska

Bussbranschens Riksförbund och Buss- och taxivärderingsnämnden

tillstyrker förslaget som innebär avveckling av Buss- och taxivärderings-

nämnden. Nämnden anser inte heller att det krävs några övergångsbe-

stämmelser för en sådan avveckling.

Skälen för regeringens förslag:

Tillstånd för länsöverskridande trafik

Frågan om trafikhuvudmännens rätt att utföra länsöverskridande trafik

har behandlats vid flera tillfällen. I prop. 1984/85:168 om rätt att driva

lokal och regional kollektivtrafik på väg uppmärksammades bl.a. riskerna

med att trafikhuvudmännen genom att sinsemellan knyta samman sina

trafikeringsrätter kan etablera långväga busslinjetrafik utan att några

trafikpolitiska avvägningar kan göras (s. 33). Det uttalades därför att

bestämmelsen om trafikeringsrätt för trafikhuvudmannen innebär att

linjetrafiktillstånd enligt yrkestrafiklagen krävs för all trafik som till

någon del passerar en länsgräns (s. 56).

Riksdagen framförde inte någon annan uppfattning (bet.

1984/85:TU30, rskr. 1984/85:383).

Frågan om de kopplade trafikeringsrätterna har även efter 1985 års

lagstiftning aktualiserats vid olika tillfällen. I prop. 1987/88:78 om av-

reglering av yrkestrafiken uttalade departementschefen att trafikhuvud-

männen i princip inte bör bedriva långväga busstrafik (s. 26). Bland

annat pekades på invändningar mot långväga busstrafik i huvudmanna-

regi från konkurrens- och kommunalrättslig synpunkt.

Det bör påpekas att med trafikhuvudman numera entydigt menas det

organ oftast ett aktiebolag som handhar de länstrafikansvarigas upp-

gifter (prop. 1996/97:115 s. 38 och s. 42, bet. 1997/98:TU3, rskr.

1997/98:10)

Den gällande lagstiftningen tillåter således inte att trafikhuvudmännen

bedriver länsgränsöverskridande trafik med stöd enbart av kopplade

trafikeringsrätter. Lagtexten bör dock förtydligas så att detta klarare

framgår.

Regeringen delar vidare utredningens uppfattning att det inte till-

kommit några omständigheter som motiverar att man nu ändrar det

gällande kravet på att trafikhuvudmännen skall ha tillstånd, om de önskar

utföra länsgränsöverskridande trafik. Det finns dock inte något skäl för

att förbjuda trafikhuvudmännen att med stöd av gängse tillstånd utöva

sådan trafik, så länge som den bedrivs på konkurrensneutral grund.

Någon särskild prövning av trafikhuvudmännens rätt att utföra trafik över

länsgränserna utöver den prövning som ingår i trafiktillståndsprövningen

behövs inte.

Skadlighetsprövningen gentemot trafikhuvudmannatrafiken

Utredningen har föreslagit att skadlighetsprövningen till förmån för

linjetrafiken på väg upphävs (se betänkandet s. 263 f.). Även Kommu-

nikationskommittén har i sitt slutbetänkande Ny kurs i trafikpolitiken

(SOU 1997:35) föreslagit bl.a att den långväga busstrafiken på sikt av-

regleras helt. Vidare har Konkurrensverket i sin rapport Långväga buss

förutsättningar för konkurrens (Konkurrensverkets rapportserie 1996:2)

gjort bedömningen att skadlighetsprövningen bör slopas. I detta sam-

manhang kan även nämnas Statens institut för kommunikationsanalys

(SIKA) rapport Utvärdering av en ändrad reglering beträffande prövning

av tillstånd till linjetrafik, som överlämnades till regeringen i april 1996.

Mot bakgrund av bl.a. Kommunikationskommitténs förslag och slut-

satser gav regeringen i maj 1997 SIKA i uppdrag att utreda effekterna av

en avreglering av den långväga busstrafiken. Uppdraget redovisades till

regeringen den 1 oktober 1997.

Eftersom frågan är under beredning lägger regeringen inte nu fram

något förslag. Det är emellertid regeringens avsikt att återkomma i frågan

i den trafikpolitiska proposition som skall föreläggas riksdagen under

våren 1998.

Särskilt om lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik

Den 1 juli 1989 fick trafikhuvudmännen rätt att inom det egna länet be-

driva linjetrafik utan linjetrafiktillstånd (1 § LRL). I 2 § LRL föreskrivs

att Vägverket, om det finns särskilda skäl, får besluta att en trafikhuvud-

man utan tillstånd får driva linjetrafik även på bestämda linjer som

sträcker sig från det län där huvudmannaskapet gäller in i ett angränsande

län. Aktuella förarbeten till paragrafen finns i prop. 1987/88:78 och bet.

1987/88:TU15. I propositionen framhölls det att det borde finnas en

möjlighet för en trafikhuvudman att utan linjetrafiktillstånd själv eller

genom entreprenör i vissa fall bedriva kortväga linjetrafik som korsar en

länsgräns, t.ex. för att tillgodose behovet av arbetspendling, skolresor och

resor till köpcentra och serviceinrättningar (s. 29). Tidigare hade

regeringen enligt ett tillfälligt bemyndigande i LRL (dåvarande 3 § andra

stycket) kunnat medge liknande tillstånd, vilket också skett bl.a. i Skåne

och i Västsverige. I 4 och 5 §§ LRL behandlas den situationen att någon

annan än trafikhuvudmannen har tillstånd att driva linjetrafik på linjer

som omfattas av beslut enligt 2 §. I sådant fall upphör det tillståndet att

gälla två år efter det att det enligt 2 § fattade beslutet har upphört att

gälla. Trafikhuvudmannen blir därvid, om tillståndshavaren begär det,

skyldig att lösa in de fordon och andra tillgångar som används i den

linjetrafik för vilken tillståndet upphör att gälla (5 §). Närmare bestäm-

melser om inlösen finns i lagen (1985:450) om buss- och taxivärderings-

nämnden. Enligt 6 § LRL får trafikhuvudmannen anlita någon annan för

att utföra trafik som avses i lagen. Den som utför trafiken skall därvid ha

tillstånd till persontransporter. I 7 § finns ett bemyndigande för rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytter-

ligare föreskrifter i de avseenden som anges i lagen. Enligt 8 § får Väg-

verkets beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill-

stånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Enligt vad utredningen funnit har de ovan redovisade reglerna sällan

tillämpats i praktiken. I stället har tillstånd meddelats enligt YTL (se be-

tänkandet s. 265 ff.).

Det bör poängteras att YTL:s regler inte medför någon ensamrätt till

linjetrafik och att det enligt YTL således inte heller föreligger någon in-

lösenskyldighet. LRL ger visserligen inte heller någon ensamrätt, men ett

betydligt starkare skydd för den redan befintliga trafiken genom skadlig-

hetsprövningen enligt 8 § YTL och möjligheten att enligt 5 § kräva in-

lösen.

Redan i departementspromemorian Den yrkesmässiga trafiken Ä sam-

ordnings- och genomförandefrågor (Ds 1994:100) antyddes att bestäm-

melserna om länsöverskridande trafik i LRL skulle vara obehövliga och

utredningen har ytterligare bekräftat att bestämmelserna praktiskt taget

saknar betydelse i dag. Trafikhuvudmannen kan dessutom välja att söka

tillstånd enligt YTL och därigenom undgå inlösenskyldigheten enligt

LRL. Härtill kommer den ovan föreslagna regeln att det för all läns-

gränsöverskridande linjetrafik skall krävas linjetrafiktillstånd enligt YTL

med därav följande skadlighetsprövning. Bestämmelserna i 2 § LRL om

särskilt medgivande och i 4 och 5 §§ om inlösenskyldighet m.m. kan

under sådana omständigheter upphävas. Detsamma gäller bestämmel-

serna i 7 §.

Bestämmelsen i 1 § LRL av innebörd att trafikhuvudmannen inom

länet får driva linjetrafik utan tillstånd bör, jämte 3 § som innehåller en

definition av trafikhuvudman, flyttas över till YTL. I samband härmed

bör texten förtydligas i syfte att ytterligare inskärpa och klargöra att

länsgränsöverskridande trafik alltid kräver linjetrafiktillstånd.

Även bestämmelsen i 6 § LRL, som avser det s.k. trafikutövarbe-

greppet bör flyttas över till YTL. Bestämmelsen föreskriver dels att

trafikhuvudmannen får anlita någon annan för att utföra trafik som avses

i lagen, dels att den som utför trafiken därvid skall ha tillstånd till

persontransporter. I prop. 1984/85:168 uttalas bl.a. att avgörande för vem

som skall anses bedriva trafiken är frågan om vem som i väsentliga av-

seenden får anses ha bestämmanderätten över trafikens utövande,

exempelvis vad avser tidtabell och taxa (s. 56).

De principer i dessa avseenden som gäller enligt dagens lagstiftning

bör tillämpas även fortsättningsvis.

Buss- och taxivärderingsnämnden

Buss- och taxivärderingsnämnden i dess nuvarande form tillkom i sam-

band med den år 1985 beslutade lagstiftningen om marknadsmässig

upphandling av den lokala och regionala trafiken i länen (LRL m.fl.

lagar). Dess verksamhet regleras i lagen (1985:450) om buss- och taxi-

värderingsnämnden. Vissa kompletterande föreskrifter finns i förord-

ningen (1985:454) om buss- och taxivärderingsnämnden. Nämndens

huvudsakliga uppgift var ursprungligen att avgöra de frågor om inlösen

som uppkom då tidigare gällande ensamrätt för innehavare av linjetrafik-

tillstånd upphörde i samband med LRL:s ikraftträdande. Tillståndshavare

som då inte ville fortsätta sin verksamhet att bedriva linjetrafik hade rätt

att kräva inlösen av de tillgångar som användes för verksamheten. In-

lösen skulle begäras senast den 30 juni 1988 (3 § i dåvarande lydelse).

De tidigare meddelade tillstånden upphörde att gälla vid utgången av juni

1989 (4 § LRL i dåvarande lydelse). Nämnden har haft ett mindre antal

ärenden om inlösen enligt de nu beskrivna bestämmelserna. Dessa

ärenden är emellertid slutbehandlade.

De ursprungliga inlösenbestämmelserna har således förlorat aktualitet.

Nämnden har enligt den nu gällande lydelsen av 1 § i lagen i uppgift att

pröva inlösenfrågor som aktualiseras av att ett befintligt tillstånd upphör

när en trafikhuvudman får medgivande till länsgränsöverskridande trafik

enligt 2 § LRL. Utredningen har inte funnit att något medgivande av

denna typ getts, varför någon inlösenskyldighet inte heller aktualiserats. I

det föregående har regeringen föreslagit att den nämnda tillståndsmöjlig-

heten upphävs.

Regeringen delar utredningens bedömning att inte heller ändringar av

länsindelningen genomförda eller föreslagna förändrar övervägan-

dena beträffande inlösenfrågor och nämndens framtid.

Mot bakgrund av nu redovisade omständigheter anser regeringen att

buss- och taxivärderingsnämnden inte längre behövs. Lagen och förord-

ningen om densamma kan därför upphävas. Såsom utredningen och

Buss- och taxivärderingsnämnden uppgett föreligger inte något behov av

övergångsbestämmelser.

10 Särskilda regler för taxitrafik

10.1 Taxiförarlegitimation

Regeringens förslag: Reglerna om taxiförarbehörighet i körkortslag-

stiftningen tas bort och förs i stället in i taxiförarlegitimationen. Som

en följd härav tas även det särskilda körprovet bort. Körkort och legi-

timation skall utgöra separata handlingar. Legitimationen skall kunna

erhållas av den som fyllt 21 år, har innehaft körkort med B-behörighet

under en obruten period av minst 2 år eller innehar körkort med

behörigheten D samt uppfyller nödvändiga medicinska krav och i

fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig som

förare i taxitrafik. Regler om förarbehörighet i vissa fall överförs från

KKL till YTL. Regler om att legitimationen skall kunna omhändertas

införs bl.a. om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen

kommer att återkallas. Legitimationen skall även kunna återkallas

interimistiskt. En möjlighet att meddela varning införs. Ett sådant be-

slut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Frågor om taxi-

förarlegitimation prövas av länsstyrelsen i det län där sökanden eller

innehavaren av legitimation är folkbokförd. Vid beslut om avslag på

ansökan om legitimation respektive återkallelse av legitimation, som

skett på grund av bristande vandel, skall bestämmas en tid under

vilken den prövade skall anses fortsatt olämplig att inneha taxiförar-

legitimation.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen anser dock inte att det skall införas några regler om åter-

kallelsetid.

Remissinstanserna: Frågan om samordning av reglerna om taxibe-

hörighet och överföringen av vissa regler från KKL till YTL har till-

styrkts eller lämnats utan erinran av de remissinstanser som yttrat sig i

dessa delar. Borttagandet av det särskilda körprovet har ifrågasatts eller

avstyrkts av flera remissinstanser såsom Kammarrätten i Sundsvall,

Vägverket, Svenska Taxiförbundet och Svenska Transportarbetareför-

bundet. Förslaget anses av dessa inte ge en tillräcklig garanti för att

föraren har nödvändig körskicklighet och körvana. Svenska Taxiförbun-

det anser att den nuvarande åldersgränsen på 19 år kan behållas. Väg-

verket och Svenska Taxiförbundet anser att det bör införas bestämmelser

om en övre åldersgräns och regelbundna läkarundersökningar i enlighet

med de regler som gäller för körkort med C- och D-behörighet. Läns-

rätten i Stockholms län anser att det behövs en mer allmänt hållen åter-

kallelsegrund för att kunna fånga upp stötande beteenden som inte om-

fattas av de mer preciserade återkallelsegrunderna. Rikspolisstyrelsen och

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att en särskild återkallelsegrund bör

införas för den som låter annan disponera sin taxiförarlegitimation.

Svenska Taxiförbundet anser vidare att det bör finnas en regel om spärr-

tid vid återkallelse av taxiförarlegitimationen. Kammarrätten i Sundsvall

m.fl. uttrycker en liknande ståndpunkt. Länsrätten i Stockholms län av-

styrker att ett beslut om varning skall få överklagas.

Skälen för regeringens förslag:

Samordnade regler för taxibehörighet

Redan när den särskilda förarlegitimationen för taxi infördes uppmärk-

sammades nackdelarna med dubbla behörighetskrav (prop. 1993/94:168

s. 25 och 64). Det framstår därför som naturligt att nu försöka samla alla

bestämmelser som rör de särskilda krav som i olika avseenden ställs på

en taxiförare inom samma lagstiftning. Bestämmelsernas nära samband

med övrig reglering av yrkestrafiken leder till att en önskad renodling

bäst tillgodoses genom att reglerna överförs till yrkestrafiklagstiftningen.

När det gäller utformningen av behörighetshandlingen delar regeringen

utredningens synpunkt att taxiförarlegitimationen bör utgöra en separat

handling skild från körkortet. Det kan uppkomma situationer där

vederbörandes lämplighet som taxiförare ifrågasätts, utan att detta be-

höver påverka körkortsinnehavet. Konsekvensen kan då bli att

vederbörandes taxiförarlegitimation återkallas, medan något ingripande

mot förarens behörighet enligt körkortet inte sker. I prop. 1993/94:168

uttrycktes kravet på taxiföraren så, att höga krav bör ställas på en taxi-

förares vandel och en given legitimation bör därför återkallas så snart

föraren gjort sig skyldig till sådan brottslighet som rubbar tilliten till

honom som yrkesutövare. Dessa tankar bör alltjämt äga giltighet. Redan

härav följer att de två behörighetshandlingarna bör vara åtskilda. Därtill

kommer det särskilda kravet, betingat av hänsyn till kundens trygghet, att

taxiförarlegitimationen skall hållas väl synlig för passagerarna i taxi-

fordonet (12 d § tredje stycket YTF). Även denna omständighet talar för

att legitimation och körkort av praktiska skäl bör vara åtskilda.

Som en följd av förslagen kan regeln om taxibehörighet i 1 § KKL och

därmed möjligheten att återkalla denna enligt 17 § andra stycket KKL

slopas. Förslaget föranleder även vissa konsekvensändringar i bestäm-

melser som nu ansluter till körkortslagstiftningens reglering av taxibe-

hörighet (se bl.a. författningskommentaren om ändring av sekretesslagen

m.m.).

Behörighetskrav

Det grundläggande krav som ställs på förare av fordon i taxitrafik är

givetvis innehav av körkort. Enligt KKL:s nuvarande regler krävs för den

särskilda behörigheten TAXI att sökanden uppnått 19 års ålder samt att

han genomgått såväl ett praktiskt som ett teoretiskt prov.

De krav som ställs på den som förvärvar körkortsbehörigheten TAXI

har inte några motsvarigheter i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli

1991 om körkort. I EG-reglerna är behörigheten att befordra passagerare

i stället knuten till fordonstypen. Ett generellt krav på B-behörighet gäller

för fordon som har en tillåten totalvikt av högst 3 500 kg och som inte

har fler än åtta sittplatser utöver förarsätet (91/439/EEG artikel 3). För

körkortsbehörigheten D gäller enligt direktivet en 21-årsgräns. Samma

åldersgräns har införts i Sverige. Även enligt EG:s regler om kör- och

vilotider gäller en lägsta ålder av 21 år för förare som anlitas för person-

transporter med buss. Den högre åldersgränsen föranleds av det ansvar

det innebär att handha persontransporter med buss. Samma skäl för en

högre åldersgräns kan anföras i fråga om förare av taxifordon.

Den nuvarande åldersgränsen för taxibehörigheten framstår mot bak-

grund av vad som nu anförts som mindre tilltalande. Det särskilda ansvar

som är förknippat med yrkesmässig personbefordran talar starkt för att

behörighetskraven skärps.

Regeringen föreslår därför att det införs en 21-årsgräns för erhållande

av taxiförarlegitimation, vilken kombineras med ett krav på innehav av

ett i Sverige gällande körkort med B-behörighet under en samman-

hängande period av minst två år. Härigenom kan sökanden förväntas ha

övat upp sin praktiska körförmåga tillräckligt och även ha uppnått till-

räcklig erfarenhet i övrigt.

Det ligger i sakens natur att körkortsinnehavet inte får ha brutits genom

att under någon tid har varit omhändertaget eller återkallat. Innehav av B-

behörighet skall även vara ett krav för att taxiförarlegitimationen skall

gälla efter utfärdandet. Den som ansöker om taxiförarlegitimationen skall

vidare uppfylla nödvändiga medicinska krav. Detta kan lämpligen

regleras genom att Vägverket bemyndigas att efter samråd med Social-

styrelsen meddela närmare föreskrifter (jfr 95 § KKL).

Taxiförarlegitimation bör även kunna utfärdas till den som har en i

Sverige gällande D-behörighet, oberoende av hur lång tid han har haft

körkort. Vidare bör taxiförarlegitimation efter återkallelse kunna ges till

den som tidigare inom de tre senaste åren har haft sådan legitimation.

Särskilt körprov

Den kritik som riktas mot sökande eller innehavare av körkortsbehörig-

heten TAXI rör sällan eller aldrig den praktiska körskickligheten, utan

avser snarare förarnas allmänna inställning till beteendet i trafiken, till

trafiksäkerheten samt till omsorg och säkerhet i förhållande till kunderna.

Med den skärpning av behörighetskraven som nu föreslagits bör därför

det särskilda körprovet kunna utmönstras. För att förbättra

trafikuppträdandet får det ankomma på Vägverket att i kunskapsprovet

för taxiförarlegitimationen bygga in sådana moment som har att göra

med förarens attityder i bl.a. nämnda hänseenden.

Högsta åldersgräns och obligatorisk läkarundersökning

Enligt de nuvarande reglerna i körkortslagen skall innehavare av körkort

med behörigheten C, CE, D eller DE som har uppnått 65 års ålder, för att

kunna förnya sitt körkort, visa att de medicinska kraven för innehavet

fortfarande är uppfyllda (15 § fjärde stycket KKL). Detta innebär med

andra ord att ett läkarintyg skall ges in vid det förnyande av körkortet

som skall ske vart tionde år. Reglerna har införts som en anpassning till

EG-regler om körkort.

Som några remissinstanser anfört kan det bl.a. mot bakgrund av

reglerna i KKL ifrågasättas om inte en liknande ordning bör införas för

innehav av taxiförarlegitimation.

Enligt regeringens bedömning skulle frågan om en högsta åldersgräns

för innehav av taxiförarlegitimation framstå som alltför onyanserad. För

att kunna tillgodose rimliga praktiska behov skulle den dessutom behöva

kombineras med ett dispensförfarande som skulle kräva alltför stora in-

satser jämfört med den eventuella nyttan med regeln.

Vad gäller frågan om återkommande obligatoriska läkarundersök-

ningar är den trafiksäkerhetshöjande effekten av sådana kontroller inte

verifierad (jfr regeringens uttalande i prop. 1995/96:118 s. 19 och 20).

Om undersökningarna skall ha någon effekt vad gäller taxiverksamheten

bör de utföras betydligt oftare än vad som följer av de nu antagna

reglerna för högre körkortsbehörigheter. Det framstår därför som mer

lämpligt att frågan om krav på förarna i detta avseende uppmärksammas i

samband med upphandling av t.ex. färdtjänst och skolskjutsning.

Vidare bör uppmärksammas reglerna i 17 a § KKL om läkares under-

rättelseplikt vid undersökning av körkortshavare. En motsvarighet härtill

bör finnas i yrkestrafiklagstiftningen.

Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det för närvarande

saknas skäl att föreslå regler om vare sig högsta åldersgräns eller obliga-

toriska läkarundersökningar när det gäller taxiförare.

Krav på förarbehörighet i vissa fall

Enligt 5 § KKL får personbil, lätt lastbil eller terrängvagn föras i yrkes-

mässig trafik för personbefordran endast av den som har körkort med

taxibehörighet eller körkort med behörigheten D. Vidare gäller enligt

samma paragraf att traktortåg, tung terrängvagn eller motorredskap med

tillkopplat släpfordon får föras i yrkesmässig trafik endast av den som

har körkort med behörigheten C, D eller E eller körkort med taxibehörig-

het.

Som en följd av förslaget att taxibehörigheten ersätts med taxiförar-

legitimationen bör bestämmelserna om viss förarbehörighet i stället tas

upp i YTL.

Förandet av personbilar och lätta lastbilar i yrkesmässig trafik kan ske

såväl i taxitrafik som i linjetrafik. I fråga om taxitrafiken gäller redan ett

krav på taxiförarlegitimation. Även för förande av personbil eller lätt

lastbil i linjetrafik bör det krävas taxiförarlegitimation, se 3 kap. 1 § i

förslaget till YTL.

Vad gäller terrängvagnar i yrkesmässig trafik för personbefordran rör

det sig i praktiken främst om s.k. snövesslor. Grundkravet för förande av

terrängvagn är att man har B-behörighet (1 och 2 §§ KKL). Varken med

hänsyn till de krav som terrängvagnarna ställer på förarnas körförmåga

eller med hänsyn till trafikmiljön är det befogat att ställa upp innehav av

D-behörighet som ett krav för att få föra dessa fordon i yrkesmässig

trafik.

I 5 § andra stycket KKL anges att traktortåg, tung terrängvagn eller

motorredskap med tillkopplat släpfordon får föras i yrkesmässig trafik

endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har

körkort med taxibehörighet.

Med traktortåg förstås enligt 1 § gällande YTL en traktor med till-

kopplat släpfordon. Fordonsekipage av denna typ används i viss omfatt-

ning i yrkesmässig trafik för transport av gods. Det i KKL uppställda

behörighetskravet är därför motiverat i fråga om dem. Nu nämnda be-

hörighetskrav bör också gälla för tung terrängvagn.

Enligt definitionen av yrkesmässig trafik såväl enligt 1 § gällande lag

som i förslaget till 1 kap. 1 § YTL omfattas inte denna av trafik med

motorredskap. Det behövs därför inte heller någon särskild behörighets-

regel härom i YTL.

Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår regeringen således att

det i YTL föreskrivs dels att personbil eller lätt lastbil får föras i linje-

trafik eller taxitrafik endast av den som har taxiförarlegitimation, dels att

traktortåg eller tung terrängvagn får föras i yrkesmässig trafik endast av

den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har taxiförar-

legitimation.

Lämplighetsprövningen för taxiförarlegitimation

I 14 a § gällande YTL föreskrivs att förarlegitimationen får ges till den

som med hänsyn till yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig

att tjänstgöra som förare i taxitrafik. Enligt vad utredningen funnit har

tillämpningen av vandelskravet varit likartad såvitt gäller vålds- och till-

greppsbrott, medan inställningen till och bedömningen av begångna

trafikbrott visat på betydande skillnader i synsätt (se t.ex. betänkandet

s. 289 ff.).

Mot bakgrund av den individuella bedömning som sker när någon

ansöker om förarlegitimation eller när vederbörandes innehav av legiti-

mation sätts i fråga saknas det skäl att i författningstexten uttryckligen

ange de brott som skall beaktas vid bedömningen. De närmare förutsätt-

ningarna för prövningen, som uttalades vid regelns införande (se prop.

1993/94:168 s. 40 och 41), bör i stället alltjämt äga giltighet. Det för-

tjänar dock här att strykas under, att begångna trafikbrott av någon be-

tydenhet bör beaktas såväl vid lämplighetsprövningen för yrkestrafiktill-

stånd som när sådan prövning sker för den särskilda förarlegitimationen.

Trafikregler och bestämmelser för att främja trafiksäkerheten hänger så

intimt samman med verksamheten i ett trafikföretag både tillstånds-

havarens och förarens yrkesutövning att överträdelser av sådana be-

stämmelser tveklöst skall vägas in i en bedömning av en persons lämp-

lighet i dessa hänseenden. Överträdelser av trafikregler medför naturligen

oftast att förarens körkort sätts i fråga. I allmänhet är det givetvis

tillräckligt att körkortet återkallas. Om så inte sker eller om ett sådant

ingripande av någon anledning drar ut på tiden eller om återkallelsetiden

för körkortsåterkallelsen inte bedöms vara tillräcklig vad avser taxi-

förarlegitimationen bör det emellertid finnas möjlighet att ingripa även

mot den senare. Även andra typer av brott mot de författningar som

reglerar trafikförhållandena än rena trafiköverträdelser, såsom de över-

trädelser som nämns såsom återkallelsegrundande när det gäller trafiktill-

stånd, bör medföra att återkallelse av legitimationen sker. Det rör sig här

bl.a. om överträdelser av yrkestrafikförfattningarna, brott mot körtids-

reglerna m.m.

Vid ansökan om taxiförarlegitimation bör det för avslag inte krävas att

ett begånget brott dokumenterats genom ett lagakraftvunnet brott-

målsavgörande eller motsvarande. Misstanke om brottslighet kan vara

tillräcklig. Jämför motsvarande överväganden i fråga om trafiktillstånd i

avsnitt 7.4.

När kravet på särskild förarlegitimation infördes framhölls att vandels-

prövningen bör ses mot bakgrund av passagerarens krav på trygghet. Det

ligger därför i sakens natur, att en förares rätt att erhålla en legitimation

för att för egen del få en tryggad försörjning, eller hans krav på att av

andra sociala skäl försäkras om att få arbeta som taxiförare, får stå till-

baka för hänsynen till passagerarna.

Det förtjänar att påpekas att en förnyad lämplighetsprövning alltid bör

ske innan legitimationen kan återfås efter återkallelse.

Enligt regeringens förslag (se avsnitt 15) skall förande av fordon i taxi-

trafik utan taxiförarlegitimation medföra straff. Även en sådan förseelse

bör givetvis vägas in när en ansökan om legitimation prövas.

Återkallelsegrunderna

Såsom framgått ovan skall taxiförarlegitimationen gälla endast tillsam-

mans med ett giltigt körkort. Detta medför att särskild återkallelse av

legitimationen inte krävs när körkortet omhändertas eller återkallas annat

än om det påkallas av de särskilda vandelskraven i YTL. Det kan t.ex.

krävas längre väntetid för återfående av legitimationen än för återfående

av körkortet.

Formlig återkallelse av legitimationen kan således förbehållas de situa-

tioner när det rör sig om sådana brott som rubbar förtroendet för föraren

att ansvara för befordran av passagerare. Paralleller kan dras med den

nuvarande möjligheten att enligt 17 § andra stycket KKL återkalla delbe-

hörighet. En sådan återkallelse kan komma i fråga vid vissa former av

brottslighet, som i och för sig inte alltid diskvalificerar en körkortshavare

som förare av körkortspliktigt fordon, men som innebär att den dömde

får betraktas som direkt olämplig som taxiförare. I förarbetena till be-

stämmelsen (prop. 1992/93:189) nämndes som exempel våldtäkt och

narkotikabrott.

Återkallelse av delbehörighet kan också avse fall då föraren inte längre

uppfyller de medicinska krav som ställs upp för innehav av sådan be-

hörighet. Eftersom särskilda medicinska krav nu föreslås bli knutna till

taxiförarlegitimationen blir följden att legitimationen bör återkallas då

föraren inte längre uppfyller uppställda krav i detta hänseende.

Rikspolisstyrelsen m.fl. har förordat att det införs en uttrycklig be-

stämmelse om återkallelse för den som lånar ut sin taxiförarlegitimation

till annan. Enligt regeringens förslag skall den som uppsåtligen för

fordon utan att inneha taxiförarlegitimation kunna dömas till böter eller

fängelse. Detta medför att brottsbalkens regler om medverkansansvar

kommer att omfatta det påpekade beteendet. En uttrycklig regel med

detta innehåll framstår därför inte som nödvändig.

Enligt 14 a § gällande YTL skall en taxiförarlegitimation återkallas

inte bara vid brottslighet utan även om förutsättningarna för legitimation

annars inte längre föreligger . Det kan ifrågasättas om det är lämpligt att

ha en så generellt utformad bestämmelse som återkallelsegrund. Såsom

vissa remissinstanser påpekat är det dock påkallat med en åter-

kallelsegrund som tar sikte på andra grovt olämpliga beteenden än brott.

Regeringen föreslår därför att reglerna om återkallelse utformas så att

återkallelse kan ske även för den som på grund av andra missförhållan-

den än brott visat sig olämplig att tjänstgöra som förare i taxi- eller linje-

trafik.

Omhändertagande och interimistisk återkallelse

Reglerna om att förarlegitimationen skall hållas väl synlig i fordonet har

införts som en kontrollmöjlighet och ett skydd för taxikunden. Det är

bl.a. därför angeläget att reglerna om den särskilda förarlegitimationen

byggs ut så att den kan omhändertas i vissa situationer.

Enligt den ordning som föreslagits ovan skall taxiförarlegitimationen

gälla endast i förening med körkort med minst B-behörighet. Om ett kör-

kort omhändertas och återkallas får detta således automatiskt till följd att

legitimationen inte gäller. I ett fall då ett omhändertagande sker be-

träffande körkortet bör det dock i klarhetens intresse även beslutas att

taxiförarlegitimationen skall omhändertas. Detta kan lämpligen ske i be-

slutet om körkortsingripande.

Det kan även uppkomma situationer då innehavet av taxiförarlegiti-

mationen ifrågasätts utan någon direkt koppling till körkortsinnehavet.

Det bör då finnas en möjlighet att omhänderta legitimationen utan att

något ingripande sker beträffande körkortet.

Bestämmelser om omhändertagande av taxiförarlegitimation kräver

även regler om interimistisk återkallelse av legitimationen. Ett om-

händertagande av själva legitimationshandlingen bör nämligen, såsom

fallet är beträffande körkort (jfr 41 § KKL), följas av en prövning om

legitimation skall vara återkallad eller inte. För det fall omhändertagandet

är knutet till ogiltigheten av förarens körkort blir naturligtvis om-

händertagandet beroende av hur länge körkortet saknar giltighet.

Till grund för en återkallelse av en taxiförarlegitimation skall be-

träffande frågan huruvida brott föreligger läggas en lagakraftvunnen dom

eller ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § rättegångsbalken

eller motsvarande bestämmelse i en annan författning.

Den nu föreslagna ordningen innebär således att en taxiförarlegitima-

tion skall omhändertas, om förutsättningar för omhändertagande av föra-

rens körkort föreligger enligt 23 § KKL eller om det på sannolika skäl

kan antas att legitimationen kommer att återkallas enligt YTL. Vidare bör

givetvis omhändertagande kunna ske då körkortet eller legitimationen är

återkallade. Det bör vidare införas en bestämmelse om interimistisk åter-

kallelse av legitimationen i avvaktan på ett avgörande av återkallelse-

frågan.

Karenstid

Det nu gällande systemet för den särskilda förarlegitimationen för taxi

innebär att någon bestämd tid som legitimationen skall vara återkallad

inte sätts ut i beslutet och inte heller när en ansökan om förarlegitimation

avslås.

Utredningen anser inte heller att det bör införas någon sådan åter-

kallelsetid. Det är emellertid regeringens uppfattning att det på mot-

svarande sätt som anförts i avsnitt 7.9 kan medföra olägenheter för den

enskilde att leva i ovisshet om hur lång tid han utestängs från möjligheten

att köra taxi. För att införa en återkallelsetid talar således att den enskilde

skall få veta när en ny ansökan tidigast kan beviljas, så att han utifrån

detta skall kunna planera sin framtid. Samtidigt är det viktigt såväl för

samhället i stort som för taxinäringen och dess kunder att olämpliga

personer under en bestämd tidsperiod kan förhindras att verka som

taxiförare.

Sammantaget anser regeringen att det föreligger starka skäl för att

föreslå regler om karenstid i anslutning till taxiförarlegitimationen i en-

lighet med vad som föreslagits avseende trafiktillstånd (se avsnitt 7.7 och

7.9).

Det förtjänar att påpekas att förarlegitimationens relativa likhet med

körkort medför att det är av särskild vikt att den av prövningsmyndig-

heten utmätta olämplighetstiden inte benämns spärrtid för undvikande av

förväxling med körkortsreglernas något annorlunda uppbyggnad (se

avsnitt 7.9).

Varning

På motsvarande sätt som beträffande trafiktillstånd föreligger det situa-

tioner då en taxiförarlegitimation ifrågasätts när en varning framstår som

mer motiverad än en återkallelse, t.ex. vid lindrigare fall av brister i

vandeln i form av mindre allvarliga brott. En möjlighet att meddela

varning bör därför införas. Det synsätt som Lagrådet gav uttryck för

beträffande varning i fråga om trafiktillstånd och som återgivits ovan

(avsnitt 7.8) kan enligt regeringens mening anläggas även när det gäller

möjligheten att meddela varning för innehavaren av en taxiförarlegitima-

tion. Varning bör således av naturliga skäl kunna aktualiseras innan för-

hållandena är sådana att återkallelse måste ske, varför den skiljer sig

principiellt från det slags varning som finns i den nu gällande körkorts-

lagstiftningen. Varning enligt denna kan nämligen meddelas endast om

en återkallelsesituation i och för sig föreligger.

Beslut om varning som meddelats enligt KKL får överklagas på

samma sätt som ett beslut om återkallelse. Också ett beslut om varning

avseende innehav av taxiförarlegitimation kan i förlängningen få stora

konsekvenser för den enskilde och för dennes möjligheter att utöva sitt

yrke. Det kan inte heller uteslutas att det kan förekomma fall, där varning

anses böra meddelas såväl i fråga om körkortet som i fråga om taxi-

förarlegitimationen. Det skulle då vara egendomligt om den ena typen av

varning kunde överklagas men inte den andra. Beslutet om varning bör

således kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Redan i och

med att bestämmelser om prövningstillstånd i ledet länsrätt kammarrätt

införts för beslut enligt YTL finns en tillräcklig begränsning i rätten att

överklaga.

Behörig myndighet för frågor om taxiförarlegitimation

Beträffande körkort gäller att en ansökan om körkortstillstånd prövas av

länsstyrelsen i det län där sökanden är folkbokförd (9 § KKF), medan en

ifrågasatt återkallelse av ett körkort prövas av den länsstyrelse som ut-

färdat körkortet. Enligt ett principbeslut av riksdagen skall dock ärenden

om återkallelse av körkort prövas av länsstyrelsen i det län där körkorts-

havaren är folkbokförd (prop. 1994/95:126, bet. 1994/95:TU23, rskr.

1994/95:356). Anledningen till ändringen är att stärka det regionala sam-

bandet.

För att få en smidig hantering av ärenden om körkort och taxiförar-

legitimation är det angeläget att handläggningen av sådana frågor sam-

ordnas.

Ansökan om taxiförarlegitimation och frågor om återkallelse respek-

tive varning bör således prövas av länsstyrelsen i det län där sökanden

eller innehavaren av legitimationen är folkbokförd.

Beträffande motsvarande överväganden om trafiktillstånd, se avsnitt

7.11.

På motsvarande sätt som för ansökan om trafiktillstånd bör ansök-

ningar om taxiförarlegitimation från personer bosatta i andra länder

troligast från våra nordiska grannländer anvisas en länsstyrelse dit

ansökan skall ställas. Regeringen anser att praktiska och geografiska skäl

talar för att förekommande ärenden prövas av Länsstyrelsen i Skåne län.

10.2 Vissa övriga frågor om taxi

Regeringens förslag och bedömning: Bestämmelsen om prisin-

formation kompletteras med ett krav på att taxan skall vara så be-

skaffad att priset skall kunna beräknas på ett enkelt sätt. Länsstyrel-

serna ges ett uttryckligt bemyndigande att meddela föreskrifter be-

träffande prisinformation, utmärkning av fordon och lokalkännedom

hos taxiförare. Bestämmelserna om taxameterutrustning flyttas från

fordonskungörelsen till yrkestrafiklagstiftningen. Förutsättningarna

för att införa ett krav på obligatorisk anslutning till beställningscentral

skall utredas ytterligare.

Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens.

Remissinstanserna: Enligt Vägverket medför valet av verksamhets-

område som kriterium för tillämpning av regionala föreskrifter risk för

gränsdragningsproblem. Vidare anser Vägverket att föreskrifter om krav

på utmärkning av taxifordon bör vara lika i hela landet, varför sådana

föreskrifter lämpligen meddelas av verket. Konsumentverket har tillstyrkt

förslagen om regionala regler men anser att respektive myndighet måste

ha en samrådsskyldighet med Konsumentverket/KO i frågor rörande

prisinformationen. Taxiägarnas Riksförbund Fria Taxi anser att

branschorganisationernas samråd skall inhämtas vid införandet av

regionala föreskrifter. Svenska Taxiförbundet avstyrker att länsstyrel-

serna ges rätt att föreskriva om lokala föreskrifter. Förbundet motsätter

sig vidare ett förbud mot brytpunktstaxa om det av kvittot framgår hur

stor del av kostnaden som beräknats enligt tidtariff respektive sträck-

tariff. Enligt Åkeriägarnas Centralförbund bör särskilda hyrverkstill-

stånd inrättas. Konkurrensverket tillstyrker utredningens ståndpunkt att

inte återinföra kravet på anslutning till beställningscentral. Flera remiss-

instanser bl.a. Skattemyndigheten i Stockholms län, Länsstyrelsernas

samrådsgrupp för yrkestrafikfrågor, Branschsaneringsutredningen och

Svenska Transportarbetareförbundet har dock förespråkat att ett krav på

obligatorisk anslutning till beställningscentral övervägs.

Skälen för regeringens förslag och bedömning:

Taxans utformning

Långt före genomförandet av avregleringen av taxi har en s.k. bryt-

punktstariff använts. En sådan består av två tariffvärden, dels ett pris per

körd sträcka (kr/km), dels ett pris per använd tidsenhet (kr/tim). Dessa

parametrar jämförs kontinuerligt i taxametern och en uppräkning av

priset sker enligt den parameter, sträcka eller tid, som momentant

genererar den snabbaste ökningen av beloppet.

Vid avregleringen av taxinäringen år 1990 upphörde bl.a. den av sam-

hället fastställda maximitaxan. Den ersattes med en skyldighet för taxi-

åkaren att låta passageraren före färden få kännedom om den taxa som

han tillämpar (14 § YTL). Till grund för bestämmelsen låg uppfattningen

att priset är den viktigaste enskilda faktorn som styr kundens val på en fri

marknad. En tydlig redovisning av den taxa som tillämpas borde för

taxinäringens del innebära att den som håller ett högt pris i förhållande

till konkurrenterna blir utan köruppdrag och därmed tvingad att sänka

priset eller bli utträngd från marknaden. Så har emellertid inte skett och

konsekvensen har blivit att priset som konkurrensfaktor blivit svårt att

tillämpa i de fall då inte fasta priser används för vissa bestämda kör-

ningar. En starkt bidragande orsak härtill är brytpunktstariffen. För en

transport som debiteras enligt brytpunktstariff kan nämligen priset inte,

även om sträcka och tid är kända eller uppskattade, bedömas med ledning

av angivet pris/km och pris/tim. Anledningen härtill är att grunderna för

taxameterns beräkning förändras hela tiden beroende på hur fordonet

framförs. Inte heller efter färden kan någon bedömning av priset göras,

eftersom det då skulle krävas en redovisning av hur beräkningsgrunderna

har förändrats under uppdraget.

Utredningen har gjort jämförelser med hur samma fråga hanteras för

persontransporter med buss samt för godstransporter och därvid funnit

debiteringsmodeller som möjliggör en bedömning av priset utifrån kända

eller lätt uppskattningsbara uppgifter (se betänkandet s. 319).

För samtliga trafikslag gäller att de faktiska kostnaderna för verksam-

heten kan hänföras till fasta respektive rörliga sådana. Utifrån dessa

kostnader kan en intäkt per timme för fasta kostnader och en körsträcke-

beroende intäkt per mil kalkyleras.

En sådan anpassning skulle för taxinäringens del innebära att priset för

transporten baseras på ett pris/tim och/eller ett pris/km, dvs. taxameterns

beräkning av priset baseras på en kontinuerlig summering av pris per tid

och sträcka, alternativt enbart på pris per tid eller pris per sträcka.

Kundens möjligheter att välja taxitransport med ledning av priset för den

erbjudna tjänsten skulle därmed väsentligt förbättras Ä priset för en resa

skulle i förväg kunna uppskattas utifrån kända faktorer och i efterhand

kunna kontrolleras i förhållande till det avtalade priset. För taxiföretagets

del skulle modellen därtill medföra större möjligheter att beräkna hur en

använd taxa påverkar de ekonomiska förutsättningarna.

Regeringen delar utredningens slutsats att användandet av den s.k.

brytpunktstaxan utgör ett allvarligt hinder för en positiv utveckling mot

en taxinäring på lika konkurrensvillkor för samtliga trafikutövare och

därför bör utmönstras. Utöver bestämmelsen i nuvarande 14 § YTL om

skyldigheten att låta passagerare före färden få kännedom om den taxa

som tillämpas bör därför krävas att prisuppgiften skall möjliggöra

prisjämförelser mellan olika alternativ och att taxan skall vara uppbyggd

så att priset för transporten enkelt kan bedömas före färden samt att priset

med kännedom om körd sträcka och nyttjad tid enkelt kan beräknas efter

färden.

Närmare tillämpningsföreskrifter i detta hänseende bör det lämpligen

åligga Vägverket att utfärda efter samråd med Konsumentverket.

Erfarenheter kan t.ex. hämtas från systemet med jämförpriser inom

varuområdet. Vägverket bör härvid även beakta länsstyrelsernas uppfatt-

ning.

Regionala föreskrifter

Betingelserna för taxitrafiken är naturligt nog inte likartade i alla delar av

landet. Så har t.ex. en taxiåkare i glesbygd ofta en större procentandel

samhällsbetalda resor än storstadsåkaren. I gengäld har den senare en

större andel körningar till och från flygplatser, järnvägsstationer, större

sjukhus, m.m. Landsbygdens omfattande behov av transporter finansie-

rade av det allmänna medför även stora skillnader gentemot storstads-

trafiken vad gäller kontantdelen av transporterna, beställningssätt och

anonymitet gentemot kunderna. Det är just förekomsten av en stor andel

kontanttransaktioner och anonymitet mellan trafikutövare och kunder

som anses vara en bidragande orsak till de stora problem inom taxi-

branschen som framför allt påvisats i storstadsområden (Se t.ex.

Branschsaneringsutredningens huvudbetänkande, Branschsanering och

andra metoder mot ekobrott, SOU 1997:111). De olikartade förutsätt-

ningarna gör det i och för sig möjligt att införa skillnader i regelverket

för dessa olika kategorier av trafikutövare. I bl.a. Danmark och

Storbritannien finns utöver en rikstäckande reglering av taxibranschen

 en viss särreglering med uppdelning på storstads- respektive lands-

bygdstrafik.

Det är i och för sig möjligt att utvidga Vägverkets bemyndigande att

meddela föreskrifter för verkställigheten av YTF till att omfatta en rätt

för verket att för storstadslänen meddela sådana ytterligare föreskrifter

som kan motiveras av särskilda förhållanden. Det är emellertid läns-

styrelserna som har den lokala förankringen och därmed den bästa

kännedomen om de lokala förhållandena. Detta talar för att särregler i

stället bör meddelas på länsnivå. Därigenom kan föreskrifterna få en ut-

formning som är väl anpassad till de särskilda förhållanden som kan råda

inom en viss region. Vid avgränsningen av tillämpningsområdet talar

främst konkurrensskäl för att sådana föreskrifter skall gälla för trafiken i

länet och inte enbart för de tillstånd som beviljats av länsstyrelsen i

aktuellt län, dvs. att de skall knytas till verksamhetsområdet och således

gälla för den tillståndshavare eller förare som är verksam inom länet. Vid

bedömningen av en eventuell återkallelse av ett trafiktillstånd eller om en

förare är lämplig att även fortsättningsvis inneha taxiförarlegitimation

bör överträdelser av sådana regionala/lokala föreskrifter vägas in. Där-

utöver bör dessa föreskrifter vara straffsanktionerade.

Prisinformation

Länsstyrelserna har redan getts möjligheten att föreskriva om prisin-

formationens närmare utformning efter samråd med Vägverket. Sådana

lokala föreskrifter t.ex. tillämpade priser mellan en flygplats och

stadens centrum skall ses som ett komplement till bestämmelserna i

YTL och Vägverkets verkställighetsföreskrifter.

Utmärkning och identifikation av taxifordon

Det är angeläget att ett fordon kan härledas till ett bestämt företag eller

en bestämd beställningscentral. Syftet härmed är att kunderna inte skall

förväxla olika företag/centraler. Detta kan även underlätta övervakningen

och tillsynen av trafiken. Vidare är en klar identifikation betydelsefull

från konkurrenssynpunkt. Föreskrifter om en sådan utmärkning bör

därför kunna falla in under tillämpningsområdet för länsstyrelsernas

föreskriftsrätt. Här kan även påpekas att det enligt Vägverkets nya före-

skrifter om taxameterutrustning föreskrivs att taxikvittot skall innehålla

preciserade uppgifter till vägledning för identifikation av företag och

förare.

Lokalkännedom

Genom stadgandet i 12 d § YTF har redan öppnats en möjlighet för Väg-

verket att efter samråd med berörd länsstyrelse föreskriva om prov i

lokalkännedom.

Mot bakgrund av vad som anförts tidigare bör dock länsstyrelserna i

förekommande fall få meddela de grundläggande föreskrifterna om vilka

krav på lokalkännedom som anses behövliga. Vägverket bör emellertid

behålla befogenheten att föreskriva om hur prov och examinering skall

ske med utgångspunkt i dessa föreskrifter. Vägverket bör också meddela

föreskrifter om hur man bör utmärka att lokalkännedomsprov har

genomgåtts. Det bör eftersträvas att lokalkännedomsproven blir så prak-

tiskt inriktade som möjligt och direkt tar sikte på förmågan att hitta olika

institutioner, gator och platser. Vägverket har härvid givetvis en viktig

uppgift, som bl.a. innefattar att proven blir upplagda efter så ensartade

mönster som möjligt i olika län och att även i övrigt verka för en sam-

ordning mellan länen.

Trafikeringsplikt

Rent allmänt torde det råda en moralisk plikt för en förare att ta de kör-

ningar han ombeds utföra, utom givetvis i de fall då det är fråga om

kunder som uppträder hotfullt, är berusade eller liknande. Beställnings-

centralerna har dessutom i regel interna föreskrifter om trafikeringsplikt.

Eventuella problem på detta område torde därför främst röra de s.k. fri-

åkarna. Problemet torde emellertid inte vara så stort att det kräver författ-

ningsreglering med därtill hörande komplikationer. Den ovan föreslagna

möjligheten att meddela regionala föreskrifter om utmärkning av taxi-

fordonen underlättar rapporteringen av förseelser och illojalt uppträdande

av annat slag. Det ligger vidare i sakens natur att återkommande klago-

mål mot en viss tillståndshavare för upprepade fall av en förares vägran

att köra bör föranleda särskild undersökning och beslut om åtgärder, t.ex.

varning eller återkallelse av tillstånd eller taxiförarlegitimation. Även

enstaka rapporter om vägran av nämnt slag bör uppmärksammas, särskilt

om även andra slag av anmärkningar föreligger.

Mot bakgrund av det anförda finns det inte skäl att återinföra generella

eller regionala föreskrifter om trafikeringsplikt.

Taxameterutrustning

Ett av skälen till den negativa utvecklingen inom taxinäringen och in-

slaget av ekonomisk brottslighet kan antas vara otillräcklig och dåligt

samordnad myndighetskontroll. I det sammanhanget tillmäts taxametern

stor betydelse. Denna skall beräkna priset, visa det och skriva ut kvitto på

uppnått pris. Taxametern skall också genom de registrerande funk-

tionerna dels förse taxiföretaget med underlag för fakturering och bok-

föring, dels ge myndigheterna relevanta referensvärden för skatterevision

av verksamheten.

Periodisk kontroll och kontroll av taxametrar i taxifordon i trafik av-

seende funktion, anpassning och plombering av taxametern är således av

stor betydelse för att säkerställa korrekt debitering av pris, rätt skattede-

bitering och därmed en sund konkurrens inom näringen. Regeringen har

därför infört en ordning med krav på årlig kontroll av utrustningen hos en

ackrediterad verkstad (74 a § FK). En första besiktning av taxameter-

utrustningen skall vara genomförd senast den 1 juli 1998. Vid den årliga

kontrollbesiktningen som sker med stöd av FK kan kontrollen av taxa-

meterutrustningen därmed inskränkas till att avse att taxametern är

kontrollerad hos en behörig verkstad samt att den är plomberad och att

plomberingen inte är äldre än ett år.

De negativa effekterna av att taxifordon med brister i taxameterutrust-

ningen används i yrkesmässig trafik bör kraftfullt motarbetas. Ett auto-

matiskt förbud mot att i taxitrafik använda fordon med brister i taxa-

meterutrustningen bör därför införas. Brukandeförbudet bör gälla till dess

att utrustningen har kontrollerats och plomberats av en ackrediterad

verkstad. Ett sådant brukandeförbud skall således inte hindra att fordonet

används privat.

I FK regleras i huvudsak krav på vägfordons utrustning och be-

skaffenhet i trafiksäkerhets- och miljöhänseende. Taxameterkravet

baseras på andra grunder och har i stället ett naturligt samband med

övriga bestämmelser i yrkestrafiklagstiftningen som rör kontrollen av

taxinäringen. Bestämmelserna om taxameter bör således flyttas till YTF.

Taxameterkrav hyrverk

Utredningen har i betänkandet övervägt om den s.k. hyrverkstrafiken bör

särregleras (se betänkandet s. 324 ff.).

Regeringen delar utredningens utgångspunkt att minska utrymmet för

särregler och att förenkla förfarande och hantering. Villkoren för lik-

artade trafikslags möjligheter och betingelser för att bedriva verksamhet

bör främst av konkurrensskäl vara så likartade som möjligt. Det

saknas därför skäl att låta hyrverkstrafiken utgöra ett trafikslag som

kräver tillstånd av annat slag än sådant för taxitrafik.

Det finns emellertid alltjämt ett behov av en om än restriktiv

möjlighet till undantag från kravet på taxameter och de för taxitrafik

föreskrivna gula registreringsskyltarna. Härmed avses t.ex. transporter i

samband med statsbesök och liknande händelser, annan representation,

företag som utnyttjar hyrbilar som ersättning eller komplettering till s.k.

direktionsbilar och utländska turister som efterfrågar en hyrbil med en

språkkunnig förare och mot betalning i särskild ordning.

Ett tillstånd per fordon

Det finns inte några bestämmelser om begränsning av det antal fordon

som får användas i yrkesmässig trafik enligt ett trafiktillstånd. I YTF

föreskrivs endast att, innan ett fordon får användas i sådan trafik, en

skriftlig anmälan om fordonet skall lämnas till tillståndsmyndigheten

(12 § YTF).

Trafikutskottet anförde i sitt betänkande 1992/93:TU26 att regeringen

borde överväga ett förslag av Riksdagens revisorer om att införa krav på

ett trafiktillstånd för varje taxifordon (s. 8). I rapporten Om taxi och

annan yrkestrafik (1993:15) avvisade Statskontoret förslaget. Stats-

kontoret pekade på den arbetsbelastning som en sådan ordning skulle

innebära, såväl för tillståndshavarna som för tillståndsmyndigheterna,

samt på att mer än 50 % av tillstånden redan avser endast ett fordon. I

stället lämnades förslag om en förnyad prövning vid utökning av

fordonsbeståndet samt att det vid denna prövning bl.a. skulle kontrolleras

att registrering skett för mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter och att de

senare erlagts i relation till redovisat antal fordon. I 12 b § andra stycket

YTF föreskrevs därför att tillståndsmyndigheten vid utökning av det

antal fordon som skall användas enligt ett trafiktillstånd dels skall pröva

att förutsättningarna enligt 5 b § YTF (som avser sökandens ekonomiska

förhållanden) är uppfyllda, dels även i övrigt pröva tillståndshavarens

lämplighet. Trafikutskottet konstaterade därefter i betänkandet

1993/94:TU29 (s. 24 och 25), att denna förordningsändring gjorts och

avstyrkte därför nya motioner i frågan. Så skedde också i utskottsbe-

tänkandet 1995/96:TU3 (s. 8 och 9) med hänvisning till den pågående

översynen av hela yrkestrafiklagstiftningen.

Enligt regeringens bedömning skulle ett införande av en regel om ett

tillstånd per fordon i taxitrafik endast innebära en administrativt kompli-

cerad ordning utan några sakliga fördelar.

Obligatorisk anslutning till beställningscentral

Enligt utredningen medför bestämmelser om en obligatorisk anslutning

till en beställningscentral skilda konsekvenser för taxitrafiken i olika

delar av landet; skillnaden i förhållandena i storstadsregionerna kontra

landsbygd är betydande. Utredningen gör bedömningen att en regional

anpassning av kravet skulle vara nödvändig, med därav följande av-

gränsningsproblem. En entydig definition av begreppet beställnings-

central skulle krävas i lagstiftningen och vidare skulle frågor om

medlemskap, uteslutning m.m. behöva regleras; allt vilket skulle medföra

en betydande byråkrati.

Utredningen anser sammanfattningsvis att de i betänkandet avgivna

förslagen bör öka förutsättningarna för en sund konkurrens och att dessa

åtgärder därför bör prövas och utvärderas innan andra åtgärder vidtas

som skulle innebära betydande ingrepp i företagens egen uppbyggnad av

sin struktur- och verksamhetsform. Utredningen är därför inte beredd att

föreslå ett återinförande av obligatorisk anslutning till beställningscentral

(se betänkandet s. 316 ff.).

Det är även regeringens förhoppning att de nu föreslagna åtgärderna på

ett verksamt sätt skall förbättra situationen inom yrkestrafiken i allmän-

het och för taxitrafiken i synnerhet. Regeringen delar dock den oro över

missförhållandena inom taxibranschen främst i storstadsområdena

som framförts från många håll. Det har därvid hävdats att en obligatorisk

anslutning till en beställningscentral som förutsättning för att få tillstånd

till taxitrafik skulle undanröja många av de negativa effekter som upp-

stått inom näringen. Bland annat skulle taxiresenären ges ökade möjlig-

heter att vid behov komma i kontakt med taxiföretaget eller den enskilde

föraren efter färden. Även samhällets möjligheter att utöva tillsyn och

effektiv kontroll skulle underlättas.

Mot bakgrund av vad som nu anförts är det regeringens uppfattning att

de problem som kan finnas på grund av att det inte finns krav på en obli-

gatorisk anslutning till beställningscentral måste genomgå en fördjupad

analys.

Regeringen avser därför tillkalla en särskild utredare med uppgift att

utreda förutsättningarna för och effekterna av att införa krav på obligato-

risk anslutning till en beställningscentral eller annat gemensamt organ.

11 Internationell trafik

Regeringens förslag: Bestämmelserna i kungörelsen (1974:681) om

internationella vägtransporter som rör trafik utanför EES tas in i bl.a.

yrkestrafiklagen. Regleringen av denna trafik kommer därigenom att om-

fattas bl.a. av lagens bestämmelser om behöriga myndigheter, domstols-

prövning, domstolars underrättelseskyldighet och möjligheter till

administrativa sanktioner och straff.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig har tillstyrkt

förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Allmänt

Enligt den nu gällande ordningen reglerar förordningen (1995:525) om

behöriga myndigheter, m.m. i fråga om internationella transporter inom

Europeiska unionen, förordningen 1995:525, jämte EG-förordningar

trafiken inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), medan

kungörelsen (1974:881) om internationella transporter, KIV, i praktiken

har sitt tillämpningsområde beträffande internationella transporter utan-

för EES. Tillstånd inom EES behövs dels enligt nämnda EG-förord-

ningar, dels enligt YTL. Utanför EES krävs tillstånd dels enligt KIV, dels

enligt YTL. På en del punkter görs dock avsteg från den uppdelningen

och en viss tveksamhet råder därför om tillämpningen och tolkningen av

respektive författning.

De bestämmelser som rör den internationella trafiken bör till sin upp-

byggnad i möjligaste mån anpassas till den övriga yrkestrafikregleringen

vad gäller bestämmelser om behöriga myndigheter, domstolsprövning,

domstolars underrättelseskyldighet, möjligheter till ingripanden vid

överträdelser i form av administrativa sanktioner, som återkallelse och

varning, respektive straffsanktioner och hindrande av fortsatt färd.

För att göra regleringen överskådlig och konsekvent uppbyggd bör be-

stämmelserna delas upp efter tillämpningsområde. En naturlig uppdel-

ning är därvid att samtliga bestämmelser om EES-trafiken förs till en

särskild förordning som ersätter förordningen 1995:525, medan KIV:s

bestämmelser för trafiken utanför EES förs över till YTL respektive

YTF. På så sätt anpassas KIV:s bestämmelser till de allmänna bestäm-

melserna om domstolsprövning m.m.

Persontransporter

För internationell trafik inom EES gäller för närvarande att länsstyrelsen

är tillståndsmyndighet för all persontrafik inklusive linjetrafik samt för

godstrafik. Flera skäl talar emellertid för att frågor om tillstånd till all

internationell linjetrafik skall handläggas av Vägverket. Även frågor om

tillstånd till andra internationella persontransporter bör föras över till

Vägverket. Dessa tillstånd fordrar fortlöpande kontakter med utländska

myndigheter. Verket kan i sin egenskap av central myndighet få en bättre

överblick över den internationella trafikens omfattning, linjesträckning

m.m. Inte minst kan fördelar dras av att verket redan handlägger ärenden

om tillstånd till linjetrafik till länder utanför EES och därigenom redan

har upparbetat internationella kontakter samt skaffat sig kännedom om

internationella förhållanden på området. Internationell linjetrafik passerar

dessutom ofta fler län i Sverige. Genom att samla linjetrafikärendena hos

en och samma myndighet uppnår man samtidigt en enhetlig bedömning

gentemot internationella transportörer. Regeringen föreslår därför att det

sker en sammanföring av frågor om persontransporter till Vägverket.

Den hantering av kontrolldokument och certifikat, som i vissa fall

krävs vid persontransporter inom EES enligt förordningen (EEG) nr

684/92 (artiklarna 11 respektive 13), bör dock även fortsättningsvis

handhas av länsstyrelserna. Härför talar främst praktiska skäl Ä ansökan

om sådana dokument ställs ofta till myndigheten i nära anslutning till att

den aktuella transporten skall genomföras. Det ligger då nära till hands

att vända sig till länsstyrelsen.

Vad ovan har sagts kräver ändringar i de bestämmelser som gäller

enligt nuvarande 2 § första stycket förordningen 1995:525.

Den föreslagna ärendefördelningen inbegriper även ärenden om cabo-

tagetrafik för persontransporter inom EES, som enligt 2 § tredje stycket

nu handläggs av Generaltullstyrelsen. Även frågor om sådana tillstånd

bör lämpligen handläggas av Vägverket.

Även cabotagetransporter på personsidan utanför EES bör ingå i Väg-

verkets kompetensområde.

Vägverket är redan tillståndsmyndighet enligt KIV för internationell

linjetrafik med i Sverige registrerat fordon (4 § KIV).

Frågor om persontransporter med buss utanför EES som inte är linje-

trafik, främst viss pendeltrafik, handläggs nu av Generaltullstyrelsen.

Även dessa transportfrågor bör i konsekvens med den beskrivna fördel-

ningen föras över till Vägverket.

Godstransporter

På godstransportsidan är myndighetsorganisationen mera okomplicerad.

Mot bakgrund främst av att länsstyrelserna är tillståndsmyndighet för det

inhemska trafiktillstånd som alltid krävs för att kunna söka ett gemen-

skapstillstånd, dvs. ett tillstånd till godstransporter inom EES, bör läns-

styrelserna även fortsättningsvis vara tillståndsmyndigheter i fråga om

tillstånd enligt förordningen (EEG) nr 881/92.

Frågor om transporttillstånd avseende godstransporter utanför EES

prövas i dag av Generaltullstyrelsen. Styrelsen som central myndighet

kompletteras av Tullverkets regionala organisation. Det framstår som

naturligt att inte ändra den ordningen.

Cabotagetrafik avseende godstransporter inom EU kommer att släppas

fri från alla tillståndskrav den 1 juli 1998.

Genom förslagen ovan kan åstadkommas en uppdelning av ärenden

som innebär att samtliga ärenden om tillstånd till internationella person-

transporter handläggs av Vägverket. Ärenden om tillstånd till godstrafik

inom EES handläggs av länsstyrelserna och sådana ärenden rörande

transporter utanför EES av Generaltullstyrelsen. Härigenom uppnås en

renodling av beslutsgångarna och därmed en effektivisering av till-

ståndsprövningen.

Tillståndsprövning m.m. beträffande transporttillstånd för

ett svenskregistrerat fordon

Ett transporttillstånd bör få meddelas endast den som kan förväntas iaktta

de bestämmelser som finns för trafiken. Såsom gäller för inhemska

trafiktillstånd bör det, när ett transporttillstånd beviljas, få meddelas de

villkor som behövs.

När ett nationellt trafiktillstånd återkallas bör även berörda tillstånd

som kan ha utfärdats för internationell trafik återkallas. De allmänna be-

stämmelserna beträffande återkallelse av trafiktillstånd i situationer när

tillståndshavaren eller någon som företräder honom inte längre är lämplig

bör dock tillämpas även i fråga om transporttillstånd. Det innebär då att

ett transporttillstånd alltid skall återkallas i ett separat beslut, oavsett om

det nationella tillståndet återkallas i samband därmed eller ej.

12 Biluthyrning

Regeringens förslag: Regler om biluthyrning behålls i en separat lag.

För att köra en förhyrd buss avsedd för fler än 17 personer inklusive

föraren skall krävas ett s.k. yrkesförarkompetensbevis. I fråga om den

som under minst ett år har arbetat som yrkesförare eller har mot-

svarande erfarenhet under den senaste femårsperioden kan i stället ett

intyg om körvana godtas. Taxifordon får endast hyras ut till den som

har tillstånd att bedriva taxitrafik. Bestämmelserna om ansökan, till-

syn, varning, återkallelse och besluts omedelbara giltighet om inte

annat förordnas ändras i överensstämmelse med vad som föreslagits

för YTL. Straffskalan för vissa överträdelser mot BUL skall innefatta

fängelse.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslagen.

Polismyndigheten i Göteborgs och Bohus län anser att lagen bör omfatta

även uthyrning av släpvagnar. Länsstyrelsen i Jämtlands län påpekar att

avsaknaden av särskilda kapitalkrav för yrkesmässig biluthyrning kan

medföra en risk för att vissa marginaltransporter kommer att döljas under

begreppet uthyrning. Biluthyrningsbranschens Riksförbund anser bl.a. att

den ansvarige för verksamheten skall vara skriven i och finnas i Sverige.

Svenska Bussbranschens Riksförbund avstyrker förslaget i dess

nuvarande utformning. Förbundet menar bland annat att uthyrning av

bussar utan förare i princip inte bör vara tillåten i andra fall än när såväl

uthyrare som förhyrare innehar tillstånd till yrkesmässig busstrafik.

Skälen för regeringens förslag:

Inledning

Biluthyrningssektorn har inte kommit att diskuteras i så hög grad som

den egentliga yrkestrafiksektorn. Anledningen till detta får antas vara att

branschen, på ett fåtal undantag när, fungerar tillfredsställande. Författ-

ningsregleringen av biluthyrningen har stora likheter med den som finns i

YTL och YTF. Det var först i samband med omarbetningen av yrkes-

trafiklagstiftningen år 1979 som bestämmelserna om biluthyrning bröts

ut till en särskild lag respektive förordning. 1979 års förordning ersattes

år 1988 med den mindre detaljerade nu gällande förordningen.

Således finns det bestämmelser om tillståndskrav och villkor för till-

stånd, prövning av sökandens lämplighet och möjlighet att vid missför-

hållanden varna tillståndshavaren eller återkalla tillståndet. Skillnaderna i

regelverkens uppbyggnad ligger främst i att biluthyrningsinstitutet är

långt mindre detaljreglerat. Denna utveckling tenderar att alltmer förstär-

kas.

Lagrådet har i sitt yttrande föreslagit en ytterligare minskning av

lagens detaljföreskrifter. Det gäller prövningen av andra än dem som

driver biluthyrningsrörelse eller som har särskilt ansvar för verksam-

heten. Lagrådet anser att det inte föreligger någon anledning att ställa

andra krav på dessa personer än som gäller för näringsverksamhet i all-

mänhet och att kostnaderna för det allmänna och för enskilda skulle

minska om någon prövning inte skedde beträffande dem.

Denna förstärkta lämplighetsprövning, som gäller såväl för yrkes-

trafiken i stort som för biluthyrningsbranschen, infördes efter förslag i

prop. 1987/88:78. Avsikten med att utöka den personkrets som skulle

prövas var bl.a. att komma tillrätta med bulvanförhållanden (prop.

1987/88:78 s. 40 ff.). Det finns ingen utvärdering av om det är den

utökade prövningen som bidragit till att problemen inom

biluthyrningsbranschen är få, eller om prövningen saknar betydelse för

detta förhållande. Det är dock regeringens uppfattning att det utan en

sådan analys inte finns tillräckligt underlag för att nu ändra den gällande

ordningen. Med anledning av att regeringen på annat håll i denna

proposition (avsnitt 7.3) föreslagit en väsentlig höjning av de

ekonomiska kraven för att få bedriva yrkesmässig trafik, kan det

dessutom finnas särskild anledning att behålla ett starkt skydd mot

bulvanförhållande även för biluthyrningsbranschen. Inte heller har några

förslag i avreglerande riktning framförts från branschen eller från

prövningsmyndigheterna. Se även författningskommentaren till 8 och

9 §§ BUL.

Kraven på ekonomisk och personlig lämplighet

De allmänna krav som ställs på en innehavare av tillstånd till biluthyr-

ning, den för verksamheten ansvarige m.fl. motsvarar de krav som ställs

på en innehavare av trafiktillstånd m.fl. Kraven skiljer sig dock i fråga

om de ekonomiska kriterierna. Det ställs inga beloppsmässiga krav på

biluthyrningssidan. En förklaring härtill är att biluthyrning inte omfattas

av den EG-lagstiftning som avser yrkestrafiken. En annan förklaring är

självfallet branschens struktur och funktionssätt. Det är fråga om en för-

hållandevis liten, väl avgränsad bransch, men med en relativt väl ut-

vecklad konkurrens mellan företagen. Omständigheterna har således inte

påkallat någon ytterligare skärpning av författningsregleringen. Det

förhållandet att uthyrningsföretagen ofta leasar sina fordon medför t.ex.

automatiskt en ekonomisk kontroll och leder, genom de höga garantier

som leasingföretagen kräver för sina fordon, till en självsanering av

branschen. Hyrbilskunden ställer också i allmänhet ett berättigat krav att

få hyra ett modernt och väl fungerande fordon.

När det gäller kraven på en tillståndshavares yrkeskunnande har till-

ståndsmyndigheter och domstolar i allmänhet ställt krav på att sökanden

skall ha genomgått den av Vägverket föreskrivna särskilda utbildningen.

De krav i övrigt som ställs beträffande den personliga lämpligheten

och vandeln motsvarar de som ställs på en innehavare av ett yrkestrafik-

tillstånd.

Mot bakgrund av det nu sagda delar regeringen utredningens bedöm-

ning att det inte föreligger något behov av att skärpa de ekonomiska

kraven, de övriga kraven för att få tillstånd till biluthyrning eller

grunderna för återkallelse av tillstånd.

Villkor för tillstånd m.m.

I avsnittet om trafiktillstånd har angetts att det i vissa fall är befogat att

meddela villkor för sådana tillstånd och i vilka situationer villkor får

föreskrivas (se avsnitt 7.5). Även för biluthyrningstillstånden bör sär-

skilda villkor kunna meddelas såväl i samband med att tillstånd ges som

senare under tillståndstiden. En sådan reglering kan ha sitt berättigande,

inte minst med hänsyn till att regleringen i övrigt av biluthyrnings-

branschen inte är så omfattande. Exempelvis kan genom ett sådant vill-

kor krävas att en viss tillståndshavare som inte har genomgått den ut-

bildning i yrkeskunnande som anordnas skall göra detta. Såsom är fallet

beträffande trafiktillstånden torde det även i fråga om biluthyrning ibland

finnas skäl att meddela villkor i ett läge då det har konstaterats missför-

hållanden i verksamheten och villkoren skulle kunna tjäna som hjälp att

reda ut situationen och undvika en återkallelse av tillståndet.

Även frågor om ansökan och återkallelse bör följa de principer som

ovan anförts beträffande trafiktillstånd och taxiförarlegitimation (se

avsnitt 7.11 och 10.1). Således blir länsstyrelsen i det län där en fysisk

person är folkbokförd respektive det län där en juridisk person har sin

ledning prövningsmyndighet och behörig att handlägga såväl frågor om

ansökan som frågor om återkallelse m.m. För en sökande som inte är

folkbokförd i Sverige eller för en sökande som är en juridisk person och

har sin ledning utanför Sverige skall Länsstyrelsen i Stockholms län vara

prövningsmyndighet.

I avsnitten om trafiktillstånd respektive om taxiförarlegitimation har

vidare föreslagits att samtliga beslut av länsstyrelsen enligt YTL som rör

tillståndshavaren respektive föraren av taxifordon skall få överklagas.

Detta innebär att även beslut om varning skall kunna överklagas till

förvaltningsdomstol. På samma skäl som anförs där bör även ett beslut

om varning enligt BUL få överklagas.

Det bör även råda överensstämmelse mellan YTL och BUL i fråga om

att beslut skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

Krav på särskild förarkompetens för förare av hyrda bussar

Vissa skyldigheter är knutna till innehavet av tillstånd till biluthyrning.

Det allmänna krav på kontroll av en förare av ett hyrt fordon som ställs i

8 § BUF innebär, att ett fordon i uthyrningsrörelse inte får lämnas ut till

någon annan person som förare än den som kan visa att han har behörig-

het att föra fordonet. I sistnämnda hänseende gäller körkortslagens regler.

Därutöver gäller enligt 8 § BUF att en buss inte får lämnas ut till den som

kan antas sakna tillräcklig erfarenhet av busstypen. Det saknas dock före-

skrifter om hur denna kontroll skall utövas från uthyrningsföretagens

sida.

Enligt vad utredningen funnit går den praktiska kontrollen vid uthyr-

ning av buss i allmänhet till på så sätt att uthyraren kontrollerar för-

utom körkortsbehörigheten att föraren har tekniska färdigheter och

körvana samt var han arbetar eller har arbetat som yrkesförare. Vid tvek-

samhet sker en kontroll av lämnade uppgifter med den uppgivna arbets-

givaren. Vidare provkörs fordonet av föraren tillsammans med uthyraren.

Denne gör således en bedömning från fall till fall av förarens kompetens

och körskicklighet. En lastbilsförare godkänns t.ex. inte utan vidare som

bussförare. Vid uthyrning av mindre fordon, såsom bussar för cirka 15

passagerare, är kontrollen naturligt nog mindre rigorös.

I den allmänna debatten och från bussbranschen har emellertid rests

krav på en skärpning av bestämmelserna i fråga om uthyrning av bussar

utan förare.

Det är även regeringens uppfattning att hänsynen till trafiksäkerheten

gör att strängare regler krävs.

Beträffande gränsdragningen för vilka tyngre fordon som bör omfattas

av skärpta regler kan anföras, att det enligt förordningen (EEG) nr

3820/85 i vissa fall dras en gräns vid fordon som är lämpliga för trans-

port av högst 17 personer, föraren inräknad (artikel 13). Denna gräns-

dragning skulle kunna användas även i nu aktuellt hänseende. En särskild

kontroll av kompetensen skulle i linje härmed kunna krävas av den som

skall köra ett fordon inrättat för transport av fler än 17 personer, föraren

inräknad.

Med stöd av 3 § i förordningen (1995:521) om behöriga myndigheter,

m.m. i fråga om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtransporter

utfärdar Vägverket s.k. yrkesförarkompetensbevis. Ett sådant bevis borde

kunna användas som behörighetshandling eller bevis om sådan kom-

petens eller erfarenhet som krävs av den som skall föra en hyrd buss. Det

bör kunna krävas att beviset är utfärdat inom de senaste fem åren. För en

yrkesförare inom bussbranschen kan det dock inte anses rimligt att kräva

ett ytterligare bevis om yrkeskompetens. För den som arbetar eller ny-

ligen har arbetat som bussförare skulle därför ett intyg om viss tids

anställning under de senaste fem åren kunna tjäna som bevis på mot-

svarande kunnande.

För beviset om yrkesförarkompetens gäller att vederbörande skall ha

gått igenom ett teoretiskt prov. Praktiska inslag saknas alltså, vilket kan

tala mot att införa ett krav på ett sådant bevis. Ett alternativ kan vara att

tillskapa ett särskilt prov, antingen teoretiskt eller praktiskt eller en kom-

bination härav, för den som vill föra en hyrd buss. Det är dock en stor

fördel att kunna använda det redan existerande yrkesförarkompetens-

beviset. Det är också att märka att utbildningen och provet för yrkes-

förarkompetensbeviset innehåller viktiga moment om säkerheten i

trafiken. Inte minst dessa delar bör vara av stort värde att känna till för

den som för buss vid t.ex. längre utflyktsresor, som ofta företas med ett

hyrt fordon. Den omständigheten att krav på yrkesförarkompetensbevis

vid förande av tyngre, uthyrda bussar införs bör inte medföra att uthyr-

ningsföretagens nuvarande kontroll av föraren minskas. Tvärtom bör det

betonas att denna kontroll står kvar. Det kan t.ex. vara befogat att Väg-

verket efter samråd med branschen ger ut allmänna råd om detta.

Mot bakgrund av det nu sagda föreslås således en bestämmelse om att

uthyraren, när det är fråga om uthyrning av en buss som är inrättad för

fler än 17 personer inklusive föraren, skall kräva att föraren har ett yrkes-

förarkompetensbevis, inte äldre än fem år, eller ett intyg om att föraren

har minst ett års tjänstgöring som yrkesförare av buss eller motsvarande

erfarenhet under de senaste fem åren. Med motsvarande erfarenhet kan

t.ex. avses civil eller militär trafiklärare.

Även en anställd eller annan som faktiskt lämnar ut fordonet skall ha

samma ansvar som uthyraren.

Den nu föreslagna bestämmelsen bör tas in i lagen.

För att ytterligare inskärpa vikten av att bestämmelsen iakttas bör

straffansvaret skärpas så att fängelse kan följa på en överträdelse.

Uthyrning av taxifordon

I 12 § nuvarande YTF sägs att innan ett fordon får användas i yrkes-

mässig trafik enligt ett trafiktillstånd, skall en skriftlig anmälan om

fordonet lämnas till tillståndsmyndigheten. Myndigheten skall

kontrollera att det fordon som anmälts uppfyller de villkor om regi-

strering och om beskaffenhet och utrustning som föreskrivs i bil-

registerkungörelsen (1972:599), BRK, och FK samt att tillståndshavaren

är ägare av eller har nyttjanderätt till fordonet.

Ett fordon som utrustas med taxameter enligt bestämmelserna i FK

skall registreringsbesiktigas för taxitrafik enligt 36 § FK. Härvid

kontrolleras bl.a. taxameterutrustningen. När så har skett skall till-

ståndshavaren anmäla till länsstyrelsen att han avser att använda fordonet

i sin taxirörelse. Sedan länsstyrelsen har registrerat anmälan sker en

automatisk beställning av såväl yrkestrafikmärke som gula registrerings-

skyltar. Den gula registreringskylten för taxi är med andra ord kopplad

till användningssättet.

Den som har tillstånd till taxitrafik och samtidigt har tillstånd till bilut-

hyrning kan anmäla sitt taxifordon även som uthyrningsfordon. Det har

uppmärksammats att sådana fordon då kan hyras ut till någon som själv

inte har något tillstånd till taxitrafik. Hyresmannen kan därmed göra sig

skyldig till olaga yrkesmässig trafik och uthyraren i princip till medhjälp

till olaga yrkesmässig trafik.

Enligt vad utredningen funnnit förekommer det i viss utsträckning att

den som har tillstånd till biluthyrning anskaffar fordon som taxiutrustas i

syfte att hyra ut det till den som vill bedriva taxirörelse. Det saknas dock

skäl att tillåta att sådan uthyrning av taxiutrustade fordon sker till någon

annan än den som har tillstånd till taxitrafik. För att effektivisera

kontrollen i nu aktuellt hänseende bör därför införas en bestämmelse

varigenom ett fordon som enligt FK är registreringsbesiktigat för taxi-

trafik inte får hyras ut till annan än den som har tillstånd till sådan trafik.

En sådan bestämmelse bör tas in i lagen.

Överträdelser av bestämmelsen bör straffsanktioneras.

13 Transportförmedling

Regeringens förslag: Lagen (1979:560) om transportförmedling upp-

hävs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del har

tillstyrkt förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Transportförmedling utövas inom

alla transportslag. Den tillståndspliktiga förmedlingsverksamhet av-

seende vägtrafik som bedrivs enligt TFL är dock begränsad till vissa

transporter, vilka endast utgör en ringa del av all den transportförmedling

som i praktiken förekommer inom lastbilstrafiken. Det är emellertid i

allmänhet inte denna form av transportförmedling som brukar utsättas för

kritik. Sådan kritik kan avse t.ex. att åkare lätt hamnar i en

beroendeställning till vissa förmedlare. Det pekas också på att det före-

kommer oseriösa transportförmedlare åt mindre åkeriföretag, vilka

förmedlar uppdrag på provisionsbasis. Kritiken tar sikte på förekomsten

av osund eller äventyrlig ekonomi och bristande respekt för trafikrättsliga

regler. Inte sällan mynnar kritiken ut i krav på skärpt lagstiftning.

En reformering av lagstiftningen om transportförmedling, som innebär

att tillämpningsområdet utvidgas i mera betydande omfattning, skulle

skapa stora författningstekniska svårigheter. En alltför omfattande lag-

stiftning skulle också bli svår att tillämpa. Samtidigt binds resurser i en

kontrollapparat som till stora delar kan befaras bli ineffektiv. De problem

som finns inom transportförmedlingsverksamheten i vid bemärkelse bör i

stället uppmärksammas inom ramen för annan lagstiftning för närings-

verksamhet och den brottsbekämpning som sker där. För detta ändamål

är det nödvändigt att tillgängliga resurser koncentreras och utnyttjas där

resultat bäst kan nås. I detta sammanhang kan hänvisas till de rutiner för

samarbete mellan tillståndsmyndigheter och andra myndigheter som

föreslås i avsnitt 14.1. Genom ett sådant samarbete, som primärt avser

den egentliga yrkestrafiken, kan missförhållanden uppdagas även inom

närstående sektorer, som t.ex. transportförmedlingsverksamhet. Det är

också av betydelse att straffet skärps för försummelser vad gäller trans-

portköpar/beställaransvaret enligt 22 § nuvarande YTL. Förslag härom

lämnas i avsnitt 15. Dessa lagstiftningsåtgärder träffar en del av sådana

olagliga förfaranden som har påtalats inom bl.a. transportförmedlings-

branschen.

När det gäller godstransporter förefaller sådana missförhållanden till

inte ringa del återfinnas inom den sektor av branschen, där små företag,

vars fordonspark ofta endast består av en dragbil, erbjuder sina tjänster

till i första hand transportförmedlare. Dessa åkeriföretag har i allmänhet

inte något eget transportkoncept eller några långsiktiga avtal med fasta

kunder och de blir härigenom starkt beroende av transportförmedlare.

Förmedlarna i sin tur strävar naturligt nog efter att köpa körningar på så

förmånliga villkor som möjligt. Mot bakgrund härav har ofta transport-

förmedlarna framställts som ansvariga för missförhållanden inom den

aktuella trafiken genom att endast erbjuda körningar till sådana priser,

transporttider och andra villkor att åkeriföretagen i praktiken tvingats

överträda olika regler för att kunna konkurrera om och genomföra kör-

ningarna. Denna beskrivning har ibland använts som argument för en

långtgående reglering av transportförmedlingsverksamheten. Sedan länge

åläggs också transportförmedlare och andra professionella trans-

portköpare, t.ex. industriföretag, ett särskilt ansvar. Detta avser emeller-

tid endast det förhållandet att transportören skall inneha vederbörligt

trafiktillstånd, det s.k. transportköparansvaret.

Även de av transportförmedlarna anlitade åkarna är emellertid själv-

ständiga företagare, vilka till skillnad från företagare i flertalet andra

branscher, har ett särskilt tillstånd att bedriva sin verksamhet. Detta till-

stånd har erhållits efter en lämplighetsprövning, innefattande bl.a. krav

på yrkeskunnande.

Åkeriföretagaren är den ende som i realiteten kan bestämma över

transportens genomförande vad avser exempelvis hastighet, kör- och

vilotider samt val av färdväg, liksom över fordonets skick och utrustning.

Att skatter och försäkringar betalas och att kompetenta förare anlitas är

likaledes åkeriföretagets naturliga ansvar. En annan fördelning av

ansvaret för den transportverksamhet, som åkeriet genom trafiktillståndet

prövats särskilt lämpligt att utöva, skulle underminera hela

yrkestrafiklagstiftningen. Endast den som verkligen har den direkta

kontrollen över transporternas faktiska genomförande kan vara till-

ståndshavare. Härigenom skapas klara ansvarsförhållanden som innebär

att tillståndshavare vid misskötsamhet kan utestängas från branschen,

samtidigt som den skötsamme tillståndshavaren skyddas från konkurrens

från mindre seriösa företagare utan tillstånd.

Förhållandet är dessutom det att utövarna av den transportförmed-

lingsverksamhet som i dag omfattas av lagstiftningen allmänt anses sköta

sig i huvudsak utan anmärkningar vad gäller trafikuppläggning och rela-

tioner till kunder och det allmänna. En utvidgning av regelsystemet

skulle riskera att träffa samma målgrupp för lagstiftningen. Med andra

ord skulle utvidgningen endast medföra ytterligare regler och restriktio-

ner för de skötsamma företag, som fungerar väl även utan speciallagstift-

ning. Därmed skulle en sådan reform te sig meningslös.

Mot den angivna bakgrunden är det regeringens bedömning att en ut-

vidgning av tillämpningsområdet för lagstiftningen om transportför-

medling inte ger några garantier för att de problem i form av oseriös

verksamhet som förekommer i periferin av verksamheten blir ändamåls-

enligt lösta. En reformering av lagstiftningen inom dess befintliga ram,

eventuellt i kombination med en mindre utvidgning av den, är inte heller

någon framkomlig väg. Kontroll och uppföljning bör i stället ske av den

yrkesmässiga trafiken med hjälp av bl.a. de rutiner härför som föreslås i

avsnitt 14.

Dessa överväganden leder fram till att lagen om transportförmedling

bör upphävas. Avarter inom verksamheten bör i stället bekämpas med

hjälp av branschens egna insatser och med stöd av övrig lagstiftning.

Några särskilda övergångsbestämmelser torde inte behövas.

14 Tillsyn m.m.

Regeringens förslag: Tillsynen på regional nivå skall handhas av läns-

styrelsen i det län där tillståndshavaren är folkbokförd eller, om till-

ståndshavaren är en juridisk person, i det län där företagets eller verk-

samhetens ledning finns. Tillsynen över innehavare av taxiförarlegiti-

mation skall utövas i det län där taxiföraren är folkbokförd. Till-

synsmyndigheternas prövning skall även omfatta att den yrkesmässiga

trafiken bedrivs under lika konkurrensvillkor mellan trafikutövarna.

Sambearbetningen mellan utsökningsregistret och yrkestrafikregistret

utvidgas till att avse alla personer som omfattas av prövningen enligt

YTL.

Patent- och registreringsverkets (PRV) aktiebolags- respektive handels-

register bör med vissa intervaller samköras med yrkestrafikregistret

enligt samma rutiner som införts för samkörning mellan yrkestrafik- och

utsökningsregistren. En avisering till länsstyrelserna bör ske på mot-

svarande sätt som vid sistnämnda samkörning.

Terminalåtkomsten enligt 16 a § polisregisterkungörelsen (1969:38)

skall förutom ansökningsärenden omfatta tillsyn av tillståndshavare. Den

skall vidare omfatta trafikansvariga och i övrigt de personer som prövas.

Även i ärenden om och tillsyn angående taxiförarlegitimation skall sådan

åtkomst finnas.

Vägverket, som är tillståndsmyndighet enligt YTL i vissa fall, skall få

samma åtkomst till polisregister som länsstyrelserna har.

Allmän domstols och Rikspolisstyrelsens underrättelseskyldighet ut-

vidgas vad beträffar såväl personkrets som brottstyper. Bestämmelsen

om skyldighet för andra myndigheter att underrätta länsstyrelsen om

missförhållanden som rör den yrkesmässiga trafiken i olika avseenden

förtydligas.

Aktiebolaget Svensk Bilprovning, SMP Svensk Maskinprovning

Aktiebolag och SAQ Kontroll Aktiebolag anges i bilagan till sekretess-

lagen (1980:100) som sådana organ som enligt 1 kap. 8 § sekretesslagen

vid tillämpningen av lagen är att jämställa med myndigheter, såvitt avser

fordonskontroll enligt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på

fordonsområdet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Utred-

ningen har dock inte behandlat frågan om ändring i bilagan till sekretess-

lagen.

Remissinstanserna: Länsrätten i Kopparbergs län m.fl. anser att

reglerna för behörig myndighet på yrkestrafiksidan skall korrespondera

med motsvarande bestämmelser beträffande körkort. Flera remissin-

stanser påpekar emellertid att en överflyttning av ärenden i samband med

byte av folkbokföringsort medför hanteringsmässiga svårigheter och

risker för att ärenden tappas bort. Svenska Bussbranschens Riksförbund

anser att Vägverket skall vara såväl tillsyns- som tillståndsmyndighet för

den yrkesmässiga busstrafiken.

Skälen för regeringens förslag:

14.1 Samverkan mellan myndigheter

Regional tillsynsmyndighet

Såsom föreslagits på olika ställen ovan skall samtliga frågor som rör till-

stånd till yrkesmässig trafik, såväl ansökan som tillsynsfrågor samt

frågor om återkallelse och varning, prövas om sökanden är en fysisk

person av länsstyrelsen i det län där han är folkbokförd och om sökanden

är en juridisk person av länsstyrelsen i det län där företagets verksamhet

eller ledning finns. Motsvarande bestämmelser har föreslagits för bilut-

hyrning och i fråga om taxiförarlegitimation. Genom förslaget skapas

överensstämmelse mellan bestämmelserna för körkort, förarlegitimation,

trafiktillstånd och tillstånd till biluthyrning. Vidare kan tillsynsarbetet

komma att underlättas genom att kontakter med andra myndigheter etc. i

huvudsak kan ske inom regionen.

Såsom anförts i avsnitt 8 bör prövningsmyndigheterna åläggas att

verka för en sund konkurrens inom yrkestrafiken. Detta bör även komma

till uttryck i lagen.

14.2 Sambearbetning av registrerade uppgifter

Allmänt

Myndigheternas tillsyn av den yrkesmässiga trafiken kan ses som en

uppföljning av att de förutsättningar som en gång konstaterats föreligga

när tillstånd till viss trafik beviljades alltjämt föreligger. I tillsynssitua-

tioner ställs olika intressen mot varandra; skyddet för den personliga in-

tegriteten ställs mot samhällets intresse av att lagar och förordningar

följs.

Sverige ligger långt framme beträffande databaserade register. Inom

hela samhällsområdet registreras uppgifter om den som utövar närings-

verksamhet. Från många håll efterfrågas möjligheten till en sambearbet-

ning av dessa registrerade, offentliga uppgifter. Från vissa myndigheters

sida pekas också på att en sambearbetning av registeruppgifter är ett

kostnadseffektivt sätt att få veta hur näringsidkaren sköter sina åliggan-

den, främst gentemot samhället. När man genom lagstiftning utökar läns-

styrelsernas tillsynsverksamhet på yrkestrafikområdet kan det finnas skäl

att av bl.a. effektivitetshänsyn underlätta olika former av sambearbetning

av myndigheternas register.

Utsökningsregistret

I utsökningsregisterlagen (1986:617) finns bestämmelser om ett för hela

landet gemensamt utsökningsregister, det s.k. REX-registret, som i första

hand skall användas inom exekutionsväsendet. Efter förslag i prop.

1993/94:168 har riksdagen beslutat att registret får användas även för

tillsyn över innehavare av trafiktillstånd och trafikansvariga enligt YTL

(1 § tredje stycket 4).

I 2 c § utsökningsregisterförordningen (1986:678) regleras nu nämnda

möjlighet närmare. Vissa uppgifter i utsökningsregistret får sambearbetas

med uppgifter om innehavare av trafiktillstånd och trafikansvariga i

Vägverkets centrala yrkestrafikregister. Utsökningsregistret och yrkes-

trafikregistret samkörs tre gånger per år. Riksskatteverket redovisar

resultatet av sambearbetningen till Vägverket. Uppgift lämnas i före-

kommande fall om bl.a. skuldens storlek, likvidation, konkurs, ackord

och näringsförbud. Uppgifterna lämnas inte ut på medium för automatisk

databehandling. Vägverket sammanställer därefter uppgifterna för in-

formation till länsstyrelserna. Dessa hålls därigenom kontinuerligt under-

rättade om tillståndshavare och trafikansvariga som restförts för skatter

och avgifter.

Den tillsyn som baseras på sambearbetat material kan initieras genom

att tillsynsmyndigheterna aviseras om gjorda samkörningar. De åtgärder

som tillsynsmydigheten vidtar efter en sådan avisering förenas med andra

tillsyns- och kontrollmoment. Det är regeringens uppfattning att

fullgörandet av dessa uppgifter inte påkallar att länsstyrelserna ges

direktåtkomst (terminalåtkomst) till utsökningsregistret. En ordning med

sambearbetning och påföljande avisering till myndigheten torde t.o.m.

innebära ett mer effektivt sätt, än direktåtkomst, vid handläggning av

ansökningar respektive ärenden om tillsyn, eftersom åtgärder krävs

endast beträffande aviserade personer.

Däremot bör en utvidgning ske såtillvida att bestämmelsen i 1 § tredje

stycket 4 utsökningsregisterlagen, som anger personkretsen för sambear-

betningen, får omfatta även övriga prövade personer enligt nuvarande 6 §

andra stycket YTL. Såväl utsökningsregisterlagen som förordningen bör

vidare ta sikte också på uppgifter som behövs för tillsyn enligt BUL.

Samkörning mellan yrkestrafik- och utsökningsregistren syftar till att

ta fram uppgifter om sådana innehavare m.fl. av trafiktillstånd och bilut-

hyrningstillstånd som missköter trafikrörelsens ekonomi. Ekonomiska

förhållanden har inte samma avgörande betydelse för en innehavare av

taxiförarlegitimation. Det krävs därför inte någon utvidgning av be-

stämmelserna om sambearbetning i detta avseende.

Polisregister

Bestämmelsen i 16 a § polisregisterkungörelsen reglerar länsstyrelsens

rätt till terminalåtkomst till polisregistret för upplysning i bl.a. ärenden

om trafiktillstånd samt tillstånd till biluthyrning. Bestämmelsen bör, för-

utom ärenden vid ansökan, omfatta även tillsyn av tillståndshavare.

Registersökningen bör vidare få omfatta, utöver tillståndshavare och

trafikansvarig, den vidare personkrets som skall lämplighetsprövas enligt

nuvarande 6 § andra stycket YTL, dvs. övriga prövade personer.

I bestämmelsen bör också åtkomst för upplysning i ärende om taxi-

förarlegitimation införas. Länsstyrelsernas möjlighet till registerkontroll

bör få omfatta ärenden som rör såväl ansökan som tillsyn beträffande

taxiförarlegitimation.

Vägverket är tillståndsmyndighet enligt YTL beträffande tillstånd till

linjetrafik som berör flera län. Vägverket bör därför få samma åtkomst

till polisregister som länsstyrelserna får.

Bolagsregister

Även PRV:s aktiebolags- respektive handelsregister bör med vissa inter-

valler samköras med yrkestrafikregistret enligt samma rutiner som införts

för samkörning mellan yrkestrafik- och utsökningsregistren. Avisering

till länsstyrelserna kan därefter ske på motsvarande sätt. Därigenom

skulle länsstyrelserna kunna följa upp de tillståndshavare beträffande

vilka ändringar har skett men tillståndshavarens anmälningsskyldighet

enligt YTF inte har fullgjorts.

Nödvändiga bestämmelser för att ange ändamålet med sambearbet-

ningen och vilka uppgifter som avses regleras lämpligen i förordningen

(1979:785) om yrkestrafikregister, eller i en ny sådan förordning, aktie-

bolagsförordningen (1975:1387) och handelsregisterförordningen

(1974:188).

Underrättelseskyldighet för domstolar m.fl.

En utökad underrättelseskyldighet för domstolar avseende skattebrott och

annan ekonomisk brottslighet som länsstyrelsen som tillstånds- och till-

synsmyndighet behöver bör övervägas. Därutöver kan uttryckligen be-

höva anges att skattemyndigheter och andra myndigheter som uppbär

eller driver in skatter eller avgifter skall lämna en prövningsmyndighet

uppgifter som denna behöver för sin tillståndsprövning eller tillsyn.

14.3 Offentlighet och sekretess hos besiktningsorgan

Regeringen finner det lämpligt att i detta sammanhang, efter samråd med

berörda organ, modernisera reglerna beträffande offentlighet och sekre-

tess vid Aktiebolaget Svensk Bilprovning m.fl. bolag. Dessa regler har

hittills inte justerats i takt med att det s.k. riksprovplatssystemet av-

skaffats.

I bilagan till sekretesslagen (1980:100) anges nu att riksprovplatserna

Aktiebolaget Svensk Anläggningsprovning (som numera ändrat firma till

SAQ Kontroll Aktiebolag), Aktiebolaget Svensk Bilprovning och

Apoteksbolaget skall betraktas som sådana organ som enligt 1 kap. 8 §

sekretesslagen vid tillämpningen av lagen är att jämställa med myndig-

heter, såvitt avser den del av verksamheten som innefattar kontroll som

riksprovplats . Allmänheten har därmed också rätt till insyn i denna

verksamhet enligt bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet

i tryckfrihetsförordningen.

I samband med att EES-avtalet godkändes beslutade riksdagen om

riktlinjer för avveckling av riksprovplatssystemet och antog lagen

(1992:1119) om teknisk kontroll (prop. 1991/92:170 bet. 1992/93:EU1,

rskr. 1992/93:18). Riksprovplatssystemet upphörde den 1 januari 1995.

Med anledning av avvecklingsbeslutet antog riksdagen en ny lag om

vissa besiktningsorgan på fordonsområdet (SFS 1994:2043). Denna lag

skulle gälla intill utgången av år 1997 och innebar att AB Svensk Bil-

provning och Statens Maskinprovningar (genom SFS 1996:374 ändrat till

Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut Aktiebolag eller ett av detta

helägt dotterbolag), utan att vara riksprovplatser, under en övergångstid

med ensamrätt kunde utföra nationella typbesiktningar, registreringsbe-

siktningar, kontrollbesiktningar och andra slag av besiktningar.

Riksdagen har därefter beträffande lagen dels föreskrivit att den skall

fortsätta gälla utan tidsbegränsning, dels ändrat den så att de organ som

med ensamrätt kan utföra besiktningarna är Aktiebolaget Svensk Bil-

provning, SMP Svensk Maskinprovning Aktiebolag och SAQ Kontroll

Aktiebolag (prop. 1996/97:1 utg. omr. 22, bet. 1996/97:TU1, rskr.

1996/97:115).

På grund av riksprovplatssystemets upphörande bör bestämmelsen som

rör riksprovplatserna i bilagan till sekretesslagen ändras. Frågan är om

det är önskvärt att det fortfarande skall finnas någon form av insyn be-

träffande de aktuella organen.

Utvidgningen av offentlighetsprincipens tillämpning utanför myndig-

hetsområdet bör inriktas på de organ som handhar myndighetsutövning

mot enskilda.

Riksprovplatsernas verksamhet har innefattat myndighetsutövning

genom att kontrollorganen inte bara haft att prova om en produkt upp-

fyller vissa krav utan även att på grundval av provningsresultatet god-

känna eller underkänna produkten. När övergång skett från systemet med

riksprovplatser till det EG-anpassade öppna systemet har detta inneburit,

förutom att kontrollorganens monopolställning avskaffats, att den rätts-

liga karaktären på de berörda organens verksamhet ändrats genom att de

inte längre fattar beslut på statens vägnar. Inslaget av myndighetsutöv-

ning har därmed försvunnit (se prop. 1991/92:170, s. 58 ff). När det

gäller Aktiebolaget Svensk Bilprovning, SMP Svensk Maskinprovning

Aktiebolag och SAQ Kontroll Aktiebolag är läget dock annorlunda.

Enligt lagen om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet skall bolagen

med ensamrätt utföra viss fordonsbesiktning. I praktiken har därmed

dessa bolag samma uppgifter som riksprovplatserna tidigare hade. Dessa

uppgifter innefattar bl.a. myndighetsutövning. Bolagens verksamhet bör

därför i fortsättningen vara föremål för insyn i samma utsträckning som

gällde beträffande riksprovplatserna. Detta sker lämpligen genom att

bolagen anges i förteckningen i bilagan till sekretesslagen, med

angivande av att insynen skall gälla handlingar som hör till fordons-

kontroll enligt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på

fordonsområdet.

Apoteksbolaget Aktiebolag, som inte längre har någon uppgift som

motsvarar en riksprovplats, bör utgå ur förteckningen i bilagan till

sekretesslagen.

15 Ansvarsfrågor

Regeringens förslag: Straffsatsen för olaga yrkesmässig trafik höjs

till fängelse i högst ett år. Det s.k. transportköparansvaret skall om-

fatta all yrkesmässig trafik och fängelse i högst ett år bör även här in-

föras i straffskalan. En polisman eller tulltjänsteman får rätt att hindra

fortsatt färd för fordon som framförs i strid mot bestämmelserna i

yrkestrafiklagstiftningen. Den som uppsåtligen för fordon utan att

inneha föreskriven taxiförarlegitimation skall kunna dömas till böter

eller fängelse i högst sex månader. Detsamma skall gälla den till-

ståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet anlitar förare som

saknar förarlegitimation. Vidare skall en förare som uppsåtligen eller

av oaktsamhet bryter mot villkor som har meddelats för legitimationen

kunna dömas till böter. Tullmyndighet och tulltjänsteman skall kunna

utnyttjas i samband med förundersökning av brott mot lagens be-

stämmelser.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen har dock inte behandlat frågan om utnyttjande av tullmyn-

dighet vid förundersökning.

Remissinstanserna: Riksåklagaren m.fl. har tillstyrkt förslagen om

straffskärpning. Göta hovrätt har däremot avstyrkt att straffet för olaga

yrkesmässigtrafik eller utnyttjande av sådan tjänst höjs till fängelse i

högst ett år. Förslaget om rätt att hindra fortsatt färd har tillstyrkts eller

lämnats utan erinran av remissinstanserna. Rikspolisstyrelsen anser bl.a.

att det bör införas en uttrycklig rätt för polisen att utföra kontroll av

fordon och utrustning. Generaltullstyrelsen har bl.a. föreslagit att

tullmyndigheten och tulltjänsteman bör få befogenhet att utföra vissa

initiala åtgärder i samband med förundersökning av brott som sker i

samband med internationella vägtransporter. Vidare har Generaltull-

styrelsen förordat att endast polisman skall ges rätt att ta hand om skyltar

från taxibilar.

Skälen för regeringens förslag: Den som ställer sig utanför lag-

regleringen av den yrkesmässiga trafiken genom att inte ansöka om till-

stånd för sin yrkesmässigt bedrivna transportverksamhet undgår den

rigorösa prövning i olika avseenden som gäller på detta område. I takt

med att kraven vid denna prövning ökar inte minst vad avser de eko-

nomiska kraven för att bedriva yrkesmässig trafik kan antalet trans-

portörer som försöker undvika att träffas av lagstiftningens krav för-

väntas öka. Detta kan befaras gälla inte minst beträffande olaga yrkes-

mässig taxitrafik. En straffskärpning utgör därför en viktig signal om att

det här rör sig om ett samhällsproblem som det är angeläget att bekämpa.

Sammantaget är straffvärdet för denna brottslighet så högt att en juste-

ring i skärpande riktning bör ske. Den som uppsåtligen driver yrkes-

mässig trafik utan tillstånd bör därför kunna dömas för olaga yrkes-

mässig trafik till böter eller fängelse i högst ett år.

Beträffande en tillståndshavare som bryter mot villkor som har

meddelats i tillståndet bör det liksom hittills räcka med oaktsamhet för att

straffansvar skall träda in. Någon skärpning beträffande straffskalan vid

dessa överträdelser krävs inte.

Straffbestämmelsen för den tillståndshavare som i taxitrafik anlitar en

förare som inte innehar den föreskrivna taxiförarlegitimationen bör i

redaktionellt hänseende föras samman med övriga sådana bestämmelser

som rör taxitrafiken, se nedan.

Transportköparansvaret

I 22 § YTL regleras det s.k. transportköparansvaret. Där föreskrivs att

om beställningstrafik med buss eller godstrafik har drivits utan tillstånd,

skall den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal

med trafikutövaren om transporten dömas till böter, om han kände till

eller hade skälig anledning att anta att tillstånd saknades.

För att understryka vikten av att ansvaret för transporter fördelas över

samtliga led har från flera håll ansetts att straffansvaret bör skärpas så att

fängelse ingår i straffskalan.

Transportköparansvaret är ett viktigt instrument för att komma till rätta

med missförhållanden inom den yrkesmässiga trafiken.

Det är inte främst en utvidgad lagstiftning som krävs för att komma till

rätta med problemen inom den yrkesmässiga trafiken. I stället bör till-

synen och kontrollen av redan gällande bestämmelser skärpas såväl på

yrkestrafikområdet som inom andra författningsområden. För vissa

överträdelser, där en lagföring kan förväntas få en viss genomslagskraft,

krävs dock en straffskärpning. Detta gäller inte minst i fråga om trans-

portköpar/beställaransvaret. Dessa lagstiftningsåtgärder träffar en del av

de olagligheter som har påtalats inom bl.a. transportförmedlings-

branschen i dennas vidare bemärkelse. I avsnitt 13 föreslås att lagstift-

ningen om transportförmedling upphävs. Ansvaret för den som förmedlar

transporter gäller emellertid alltjämt. Det förhållandet att det för ansvar

krävs att det är fråga om att yrkesmässigt träffa avtal medför t.ex. för

taxitrafikens del att den vanlige taxikunden inte berörs av ett sådant

ansvar. Någon utvidgning av straffansvaret genom att ta bort kravet på

yrkesmässighet är därför inte aktuellt.

Ansvaret för den som yrkesmässigt avtalar om transporter bör däremot

kunna utvidgas så att det omfattar all yrkesmässig trafik. Detta är

angeläget dels för att understryka betydelsen av ett sådant ansvar inom

hela sektorn, dels för att fånga upp olika former av upphandling och in-

skärpa ett ansvar för upphandlaren av transporttjänster av olika slag.

Det är vidare rimligt att det föreligger en överensstämmelse mellan

ansvaret för olaga yrkesmässig trafik och beställaransvaret. Straffskalan

bör därför ändras så att den omfattar fängelse i högst ett år.

Hindrande av fortsatt färd

En rätt att under vissa omständigheter kvarhålla ett fordon och hindra

dess fortsatta färd finns redan på olika håll i lagstiftningen t.ex. 168 §

VTK, 114 § FK och 18 § KIV. En sådan bestämmelse har den fördelen

att den får en omedelbar effekt och därmed snabbt kan påverka beteen-

det. Det är i de nämnda reglerna fråga om överträdelser som objektivt

kan konstateras. En regel om kvarhållande av fordon vid brott mot de

centrala yrkestrafikförfattningarna, dvs. YTL och YTF, kan inte alltid

förväntas få samma klara och okomplicerade tillämpning. En regel av nu

nämnt slag bör dock kunna få betydelse i vissa fall, särskilt beträffande

fordon i taxitrafik som framförs utan tillstånd eller har brukandeförbud

på grund av manipulering av taxametern eller dess plombering. En rätt att

hålla kvar ett fordon när det klart kan konstateras att tillstånd till trafiken

saknas eller brott mot taxameterbestämmelserna föreligger kan således

vara effektivt.

Det är därför regeringens uppfattning att en regel bör införas i YTL

med innebörd att en polisman eller tulltjänsteman får rätt att hindra fort-

satt färd för fordon som framförs i strid mot bestämmelserna i yrkes-

trafiklagstiftningen.

Utnyttjande av tullmyndighet vid förundersökning av brott

Olaga yrkesmässig trafik i samband med internationella vägtransporter

upptäcks ofta av tullen i samband med att fordon passerar in eller ut ur

landet. Praktiska skäl talar därför för att utvidga möjligheten att utnyttja

biträde av tullen vid förundersökning till att gälla även brott mot YTL.

Liknande regler finns i näraliggande sammanhang, t.ex. enligt lagen

(1982:821) om transport av farligt gods och lagen (1988:328) om

fordonsskatt på utländska fordon. Den nu föreslagna rätten att biträda vid

förundersökning av brott mot YTL innebär därför ingen drastisk föränd-

ring.

Taxiförarlegitimationen

Den nuvarande regelutformningen har tolkats så att ansvar för avsaknad

av taxiförarlegitimationen inte kan utdömas, om den rapporterade föraren

över huvud taget inte innehar någon legitimation.

För att få ett konsekvent regelverk beträffande taxilegitimeringen bör

samtliga förfaranden som innebär att ett taxifordon förs utan att föraren

innehar legitimation straffsanktioneras. De straffbestämmelser som rör

avsaknaden av legitimation, dvs. både för tillståndshavare och förare, bör

för att man skall få ett överskådligt regelverk samlas. För att inskärpa

vikten av att reglerna för taxitrafiken följs bör de straffbelagda förfaran-

den som rör taxiförarlegitimationen i straffskalan även inrymma

fängelse. En överensstämmelse med straffskalan för bestämmelsen om

olovlig körning i lagen (1951:649) om vissa trafikbrott uppnås då.

Den särskilda körkortsbehörigheten TAXI skall enligt förslaget i

avsnitt 10.1 avskaffas. Behörigheten utöver själva körkortet att föra

personbil och lätt lastbil i taxitrafik och annan trafik för person-

transporter regleras därefter uteslutande genom kravet på innehav av

taxiförarlegitimation i YTL. Behörigheten att föra övriga i 5 § KKL

nämnda fordon avses föras över till nya YTL. I konsekvens härmed bör

även bestämmelserna i 35 och 36 §§ KKL föras över till denna lag.

Vidare föreslås i avsnitt 10.1 att en förarlegitimation skall få förenas

med villkor som är motiverade av medicinska eller andra särskilda skäl

och att sådana villkor skall få meddelas såväl i samband med att legiti-

mationen beslutas som senare under giltighetstiden. På motsvarande sätt

som en sanktion drabbar en tillståndshavare som bryter mot villkor som

har meddelats för tillståndet bör en sanktion följa för den innehavare av

en legitimation som bryter mot sådana villkor som av något skäl har

meddelats för innehavet.

Omhändertagande av registreringsskyltar

Det finns skäl att ge polisen rätt att omhänderta den gula registrerings-

skylten för taxi, t.ex. om fordonets ägare inte har tillstånd till taxitrafik

eller om fordonet av annan anledning inte längre skall vara försett med

sådana skyltar. Nu nämnda regler om skyltar bör tills vidare finnas i

yrkestrafiklagstiftningen. Vidare bör i BRK införas en straffsanktionerad

skyldighet för fordonsägaren att återlämna gula taxiskyltar som innehas

utan att fordonet skall vara försett med sådana.

Det kan påpekas att det i 19 § BRK finns bestämmelser om att ett

registrerat fordon i princip får brukas endast om det är försett med

registreringsskyltar. En straffbestämmelse för överträdelse av denna be-

stämmelse finns i 87 § BRK.

Brukandeförbud

Taxametern spelar en central roll för kontrollen av taxitrafiken. Ett straff-

sanktionerat förbud mot att i taxitrafik använda fordon med bristfällig

eller avstängd taxameterutrustning är därför påkallat. Regler härom bör

tas in i YTF.

16 Ekonomiska konsekvenser

Regeringens bedömning: De sammantagna ekonomiska konsekven-

serna av de föreslagna lagändringarna är svårbedömda. Regeringens be-

dömning är dock att de föreslagna lagändringarna kan förväntas medföra

sådana effektivitetsvinster att de sammanlagda kostnaderna för det all-

männa på sikt inte kan förväntas öka. Initialt kan dock vissa kostnader av

engångskaraktär uppstå.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Kost-

naderna för förvaltningsdomstolarna är dock inte behandlade.

Remissinstanserna: Länsstyrelsernas samrådsgrupp för yrkestrafik-

frågor anser att om ambitionerna om krafttag mot den ekonomiska

brottsligheten skall uppfyllas innebär det ett behov av ökade resurser hos

tillstånds- och tillsynsmyndigheterna.

Skälen för regeringens bedömning: De nu lämnade förslagen innebär

i flera viktiga hänseenden förändringar i författningsstrukturen. De

sammantagna ekonomiska konsekvenserna av de föreslagna lagändringar

är svårbedömda. Det är emellertid regeringens bedömning att dessa

förändringar inte medför att ramen för de på området befintliga

resurserna överskrids.

Förslagen innebär i vissa delar en ambitionshöjning jämfört med det

arbete som i dag bedrivs vid de regionala prövningsmyndigheterna, men

förslagen leder också till rationaliseringar av de arbetsuppgifter som

redan i dag existerar för myndigheterna.

I det sammanhanget kan särskilt poängteras de förslag som lagts fram

avseende sambearbetning mellan olika register. Att skapa rutiner för

sådan sambearbetning och att få en väl fungerande ordning genererar i

och för sig initialt vissa kostnader men dessa är av engångsnatur. När

systemet väl tagits i bruk kan dock arbetskostnaderna förväntas bli lägre

än med ett manuellt kontrollsystem och då föranleda en total kostnads-

minskning. Detsamma kan sägas gälla för informationsutbytet mellan

myndigheterna på området.

I samband med att ny lagstiftning för en samhällssektor träder i kraft

finns naturligt nog ett ökat informationsbehov. Kostnaderna härför kan

dock inte bedömas uppgå till några betydande belopp. Därtill kommer att

branschens organisationer och andra aktörer kan förväntas att för sina

respektive medlemmar i stor utsträckning medverka till att informera om

nyheterna i regelverket och de förändrade kraven i olika hänseenden.

Den föreslagna samordningen av den särskilda förarlegitimationen för

taxi med körkortsbehörigheten TAXI kan inte heller förväntas medföra

ökade kostnader för staten. I den mån förslaget kan medföra någon ök-

ning av kostnaderna kan denna förväntas finansieras genom avgifter för

prov och utfärdande.

Vad gäller frågan om ändrade kostnader för förvaltningsdomstolarna

kan införandet av en ny lagstiftning visserligen inledningsvis innebära ett

ökat antal ärenden, innan en mera tydlig praxis har etablerats. Härtill

kommer att det enligt förslaget införs vissa nya beslut som får överklagas

till förvaltningsdomstol, t.ex. beslut om varning samt beslut om olämp-

lighetsperiod för taxiförarlegitimation. Antalet överklaganden som rör

yrkestrafiken har emellertid under tidigare år varit ringa (under år 1996

utgjorde t.ex. antalet mål som avsåg yrkestrafiklagstiftningen ca 3 av

det totala antalet mål vid länsrätterna). Vid en samlad bedömning är det

regeringens uppfattning att förslaget på sikt inte heller kommer att med-

föra några ökade kostnader för förvaltningsdomstolarna.

17 Ikraftträdande

Författningarna föreslås träda i kraft den 1 oktober 1998.

Förslaget till höjningar av de ekonomiska krav som bör ställas på en

innehavare av tillstånd till yrkesmässig trafik kräver dock en viss över-

gångsperiod.

De höjningar av beloppen som föreslagits bör även omfatta rörelser

som är i drift enligt befintliga tillstånd. Grunden härför är att företagen

fortlöpande skall uppfylla gällande krav. Det krävs då att rörelserna ges

en skälig övergångstid att anpassa sig till de nya kraven. I det samman-

hanget kan nämnas den tidsrymd för ikraftträdande, som bestämdes vid

ändringen i aktiebolagslagen av lägsta tillåtna aktiekapital i privata aktie-

bolag. Ursprungligen bestämdes övergångstiden till tre år, men i prop.

1997/98:39 har regeringen föreslagit att övergångstiden förlängs med

ytterligare ett år. När det gäller de nu aktuella ekonomiska kraven bör

dock en tidsrymd om drygt två år från ikraftträdandet vara tillräcklig för

att tillståndshavarna skall kunna anpassa sig till de nya kraven.

18 Författningskommentar

18.1 Förslaget till yrkestrafiklag

1 kap. Lagens tillämpningsområde

1 §

Första stycket motsvarar delvis 1 § gällande YTL. Andra stycket för-

anleds av att kungörelsen (1974:681) om internationella vägtransporter

föreslås upphävd och att motsvarande bestämmelser istället tas in i YTL

(4 kap.).

2 §

Första stycket motsvarar delvis 1 § gällande YTL. Andra stycket mot-

svarar 3 § lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik (LRL),

vilken lag enligt regeringens förslag skall upphävas (se avsnitt 9). Se

närmare om det nya trafikhuvudmannabegreppet i prop. 1996/97:115.

3 §

Paragrafen motsvarar 2 § gällande YTL. Beträffande innebörden av de

olika begreppen hänvisas till förarbetena till den nuvarande bestämmel-

sen, prop. 1987/88:78, främst s. 46 ff. Märk att sådan yrkesmässig trafik

för persontransporter med tung lastbil, terrängmotorfordon (bl.a.

terrängvagnar) eller traktortåg, som inte är linjetrafik, behandlas som

beställningstrafik med buss.

2 kap. Trafiktillstånd

Tillståndsplikt

1 §

Första stycket motsvarar 3 § första stycket gällande YTL. Andra stycket

motsvarar 1 och 6 §§ LRL. I förhållande till nu gällande bestämmelser har

i avsnitt 9 förtydligats att det obetingat krävs linjetrafiktillstånd för en

trafikhuvudman som vill utföra linjetrafik över en länsgräns.

Prövningsmyndigheter

2 §

Paragrafen ersätter 4 § första stycket gällande YTL och 4 a § sista stycket

gällande YTF. Den har emellertid förtydligats på så sätt att vissa offent-

ligrättsliga juridiska personer uttryckligen omnämns. Detta är en ex-

emplifiering, som inte utesluter att det undantagsvis kan finnas andra

offentligrättsliga juridiska personer som kan komma i fråga för trafiktill-

stånd. De viktigaste privaträttsliga juridiska personerna framgår av 4 §.

Uttrycket verksamhetens ledning syftar på sådana juridiska personer

som enligt naturligt språkbruk inte är att betrakta som företag . Forum-

bestämmelserna innebär att det inte längre är den ursprungliga till-

ståndsmyndigheten som är rätt prövningsmyndighet utan i varje situation

 vid ansökan, tillsyn, återkallelse etc. är det länsstyrelsen i det län där

personen är folkbokförd respektive länet där ledningen finns som skall

göra prövningen enligt första stycket. Frågorna om prövningsmyndighet

behandlas i avsnitt 7.11.

Trafikansvariga

3 och 4 §§

Nuvarande regler om trafikansvariga finns främst i 5 7 §§ gällande YTL.

I förhållande till dagens regler görs vissa tillägg och justeringar. I 3 § har

en trafikansvarigs roll preciserats. I 4 § nämns uttryckligen kommandit-

bolag såsom en variant av handelsbolag. Detta klarläggande har för-

anletts av ett praktiskt behov som visat sig vid tillämpningen. Vidare har

lagts till stiftelser, europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG)

och utländska företag (filialer) samt utomlands bosatta näringsidkare.

Beträffande EEIG, se lagen (1994:1927) om europeiska ekonomiska in-

tressegrupperingar. Vad gäller utländska företag (filialer) och utomlands

bosatta näringsidkare, se lagen (1992:160) om utländska filialer m.m.

Enligt den lagen skall det i en sådan filial finnas en verkställande direktör

och för verksamhet som bedrivs i Sverige av utomlands bosatta svenska

eller utländska medborgare en i Sverige bosatt föreståndare med ansvar

för den här bedrivna verksamheten. En nyhet är också att staten, en

kommun m.fl. skall ha en trafikansvarig. Slutligen har som kriterium för

medgivande enligt 4 § sista stycket angivits särskilda skäl mot tidigare

 synnerliga skäl för att möjliggöra en mera flexibel tillämpning än

dagens regel tillåter. Därjämte föreslås möjlighet att undanta komman-

ditdelägare från att vara trafikansvarig. Bestämmelserna behandlas i

avsnitt 7.1.

Gemensamma regler om tillståndsprövning

5 §

Paragrafen motsvarar i sak 6 § första stycket gällande YTL. I paragrafen

uppräknas de grundläggande kriterierna för att tillstånd att driva yrkes-

mässig trafik skall få meddelas. Kriterierna har språkligt anpassats till

motsvarande bestämmelse i direktivet 96/26/EG. De närmare bestämmel-

serna återfinns i 8 12 §§.

På Lagrådets inrådan har ett andra stycke lagts till för att klargöra att

det är skillnad mellan det grundläggande kravet på betryggande ekonomi

som ställs på alla prövade och det krav på minimikapital som inne-

havaren av trafiktillståndet skall uppfylla.

6 §

Paragrafen motsvarar 6 § andra och tredje styckena gällande YTL. De

tillägg och ändringar som föreslås i 3 och 4 §§ medför dock vissa följd-

ändringar i denna paragraf. Beträffande den krets av personer, som ut-

över de trafikansvariga skall genomgå lämplighetsprövning, hänvisas till

prop. 1987/88:78 s. 49 f. Se också prop. 1975:6 s. 139 f. och 199 ff. Be-

nämning eller på annat sätt i punkt 1 avser exempelvis en majoritets-

aktieägare som står utanför styrelsen. Därutöver kan tilläggas att en

person med s.k. generalfullmakt att sköta en rörelse torde kunna anses

som en person som har en sådan ledande ställning att han eller hon skall

prövas. En juridisk person, t.ex. ett aktiebolag som är majoritetsägare i en

annan juridisk person, bör också kunna anses ha en sådan ställning.

Kommanditdelägare skall prövas enligt 6 § även om vederbörande enligt

4 § har undantagits från att vara trafikansvarig. Bestämmelsen behandlas

i avsnitt 7.1.

7 §

Paragrafen motsvarar 7 § gällande YTL. Prövningen av tillkommande

personer har dock lagts till. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.1.

8 §

I dag regleras yrkeskunnandet närmare i 5 a § gällande YTF. Reglernas

betydelse medför dock att dess huvuddrag bör tas in i lagen. Frågor om

undantag regleras i YTF. Beträffande EG-bestämmelsen i tredje stycket

se avsnitt 6.4. Regeln behandlas i avsnitt 7.2.

9 §

De ekonomiska kraven finns i dag i 5 b § gällande YTF. Liksom i fråga

om yrkeskunnandet bör huvuddragen i nu aktuella regler tas in i lagen.

Bestämmelserna anger vilka krav som ställs för ett respektive flera

motordrivna fordon av det slag som anges i förslaget till 1 kap. 1 § YTL.

Släpfordon, som inte skall yrkestrafikanmälas, beaktas därvid inte. Be-

träffande traktortåg tillämpas beloppskraven på själva traktorn. I för-

hållande till gällande regler har kapitalkraven höjts väsentligt. Be-

stämmelserna är så uppbyggda att det i normalfallet skall räcka med att

aktuellt kapitalkrav är uppfyllt. Detta utesluter emellertid inte att högre

krav kan te sig motiverade vid en helhetsbedömning i det enskilda fallet.

Kompletterande regler finns i YTF. De ekonomiska kraven behandlas

närmare i avsnitt 7.3.

10 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I bestämmel-

sen regleras tillståndshavarens skyldighet att styrka att kravet på

ekonomiska resurser enligt 9 § fortlöpande är uppfyllt.

11 §

Paragrafen motsvarar delar av 6 § gällande YTL och 11 a § gällande

YTF. Bestämmelserna bör av samma skäl som anförts om kraven på

yrkeskunnande och de ekonomiska kraven tas in i lagen. Uppräkningen

av vad som aldrig kan anses utgöra gott anseende har utformats efter

motsvarande bestämmelser i direktivet 96/26/EG. Förseelse mot regler

om skydd av miljön har tillkommit (se avsnitt 6.4). Under punkt 2 c har

tillägget i författningar mönstrats ut för att uppnå en bättre överens-

stämmelse med EG-direktivets regler. Ändringen innebär att även brott

mot kollektivavtal kan utgöra grund för att neka trafiktillstånd. Bestäm-

melsen behandlas i avsnitt 7.4 (jfr även 5 kap. 11 §).

12 §

I paragrafen, som saknar motsvarighet i dagens regler, införs en be-

stämmelse som möjliggör för tillsynsmyndigheten att även vid prövning

av ansökan bestämma en tid under vilken den prövade skall anses fortsatt

olämplig att driva yrkesmässig trafik. Bestämmelsen behandlas i avsnitt

7.9.

Gemensamma regler om villkor för tilstånd

13 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I dag gäller i

fråga om möjligheten att förena tillstånd med villkor 9 § gällande YTL.

För närvarande torde villkor endast kunna föreskrivas när tillstånd

meddelas. I de nya reglerna slås fast att villkor även får meddelas senare

under tillståndstiden. Se härom i avsnitt 7.5.

Gemensamma regler om tillstånds giltighet

14 §

Paragrafen motsvarar 10 § i gällande YTL. Se även avsnitt 7.6.

15 §

I dag gäller härom 13 § gällande YTL. I förhållande härtill har tids-

gränserna i första och tredje styckena om ett år respektive två månader

ändrats till sex månader respektive en månad. Anledningen till detta är att

dagens regler bedömts vara väl generösa. I gengäld är regeln i första

stycket inte längre absolut utan längre tid kan medges vid särskilda skäl.

Särskilda regler för linjetrafik

16 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket

motsvarar i sak 8 § gällande YTL. Se närmare avsnitt 9. I andra stycket

regleras möjligheten att förena tillståndet med villkor i samband med att

tillstånd ges eller omprövas. I dag gäller härom 9 § första stycket

gällande lag.

17 §

Paragrafen, som i sak motsvarar 11 § gällande YTL och 10 och 11 §§

gällande YTF, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Statens

järnvägar har mot bakgrund av trafikhuvudmännens järnvägstrafik och

konkurrerande järnvägsföretag bytts ut mot en mera generell skrivning

och bestämmelsen om omprövning av tidsbegränsade tillstånd har tagits

bort eftersom den torde sakna funktion. I övrigt har paragrafen redigerats

om i förhållande till gällande lydelse. Se närmare avsnitt 9.

Särskilda regler för persontransporter

18 §

Bestämmelsen motsvarar 12 § i gällande YTL.

19 §

Bestämmelsen i första stycket motsvarar i stort 14 § gällande YTL.

Genom bestämmelserna i andra stycket utmönstras den s.k. brytpunkts-

taxan. Befogenhet kan också ges en länsstyrelse att inom länet meddela

kompletterande föreskrifter, t.ex. vid flygplatser. Bestämmelserna be-

handlas i avsnitt 10.2. Det tredje stycket är nytt och har lagts till i upp-

lysande syfte.

3 kap. Taxiförarlegitimation m.m.

Krav på taxiförarlegitimation

1 §

Enligt reglerna i 14 a § gällande YTL krävs särskild förarlegitimation

endast i taxitrafik i detta begrepps betydelse enligt 2 § gällande YTL.

Närbesläktad härmed är linjetrafik med personbil eller lätt lastbil. Detta

slag av trafik utgör ofta s.k. efterfrågestyrd kompletteringstrafik och

brukar utföras med vanliga taxifordon. Skäl har därför ansetts föreligga

att kräva taxiförarlegitimation även för sådan trafik.

Prövningsmyndigheter

2 §

Enligt 4 § andra stycket gällande YTL prövas en ansökan om taxiförar-

legitimation av länsstyrelsen i sökandens folkbokföringslän och frågor

om återkallelse prövas av den länsstyrelse som har beslutat om legitima-

tionen enligt 14 a § andra stycket gällande YTL. De nu föreslagna

reglerna innebär att såväl ansökan som andra frågor om taxiförarlegiti-

mation, liksom när det gäller trafiktillstånd, prövas av länsstyrelsen i det

län där vederbörande är folkbokförd vid det aktuella tillfället. Regler

saknas i dag om behörig myndighet för den som inte är folkbokförd i

Sverige. En bestämmelsen härom tas därför in i andra stycket. Bestäm-

melserna behandlas i avsnitt 10.1.

Prövningen avseende taxiförarlegitimation

3 §

Paragrafen saknar motsvarighet i gällande YTL. Bestämmelserna be-

handlas i avsnitt 10.1. Kravet i punkt 2 på minst två års innehav av kör-

kort med behörigheten B innebär att sådant körkort skall ha innehafts

utan avbrott under denna tid. Visst undantag härifrån regleras i andra

stycket. Vid innehav av D-behörighet gäller inte tvåårsregeln. Jämför

11 § i fråga om rätt för innehavare av utländska körkort att föra

svenskregistrerade motordrivna fordon i yrkesmässig trafik. Bemyn-

digande för Vägverket att meddela föreskrifter angående de medicinska

kraven ges i YTF.

4 §

Paragrafen saknar motsvarighet i gällande YTL. Jämför 7 § sista stycket

KKL.

5 §

Paragrafen saknar motsvarighet i gällande YTL. Jämför 17 a § KKL.

6 §

Paragrafen saknar direkt motsvarighet i gällande YTL. Jämför 42 § KKL

och 11 § tredje stycket KKF.

7 §

Motsvarar 12 d § första meningen i gällande YTF.

8 §

Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i gällande regler, reglerar

karenstiden på grund av bristande vandel vid ansökan på samma sätt som

angetts i 2 kap. 12 § för innehavare av trafiktillstånd. Se närmare i avsnitt

10.1.

9 §

Paragrafen motsvarar 11 § KKL.

Krav på förarbehörighet i vissa fall

10 §

Paragrafen saknar motsvarighet i gällande YTL. Jämför 5 § KKL. Be-

stämmelsen behandlas i avsnitt 10.1.

11 §

Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, saknar mot-

svarighet i gällande YTL. Jämför 15 c § 1 KKL.

4 kap. Internationella vägtransporter m.m.

Inledande bestämmelse

1 §

Frågor om de internationella vägtransporterna behandlas i avsnitt 11. I

dag regleras frågor om internationella vägtransporter i förordningen

(1974:681) om internationella vägtransporter (KIV). Bestämmelsen i

första stycket motsvarar 2 § första meningen KIV. Ett andra stycke har

lagts till beträffande trafiken inom EES. Härmed åsyftas EG:s regelverk

och den förordning om behöriga myndigheter m.m. i fråga om internatio-

nella transporter inom EES som avses ersätta förordningen (1995:525)

om behöriga myndigheter, m.m. i fråga om internationella transporter

inom Europeiska unionen.

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i Sverige

2 §

Paragrafen motsvarar delvis 3 § KIV. Den omfattar såväl cabotagetrafik

som annan yrkesmässig trafik utom landet. Såsom framgår av 1 § med

kommentar regleras trafiken inom EES särskilt.

3 §

Härom gäller i dag 4 § KIV. Det transporttillstånd som nämns avser till-

stånd som en svensk transportör enligt 6 § ansöker om hos Vägverket i

fråga om persontransporter och hos Generaltullstyrelsen, i fråga om

godstransporter. Bestämmelserna i 2 och 3 §§ innebär alltså att det i

förekommande fall krävs förutom ett svenskt trafiktillstånd även ett

transporttillstånd av Vägverket eller av Generaltullstyrelsen. De överens-

kommelser som avses är bilaterala avtal. Förhandlingar om sådana avtal

och om tillståndskvoter enligt dem förs av Kommunikationsdeparte-

mentet.

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i

utlandet

4 §

Bestämmelsen motsvarar i stort 5 § första stycket KIV. De tillstånd som

krävs enligt bestämmelsen meddelas av den behöriga utländska myndig-

heten och motsvaras närmast av ett svenskt trafiktillstånd. I 5 § andra

stycket KIV ges en möjlighet för Generaltullstyrelsen att efter samråd

med Vägverket föreskriva att tillstånd kan krävas för internationella

vägtransporter även om de inte utförs i yrkesmässig trafik. De transporter

som avses är sådana för egen räkning/firmabilstrafik som utförs av ut-

ländska transportörer till och från Sverige, och för vilka tillståndskrav

kan föreskrivas enligt bilaterala avtal. Motsvarande transporter som

utförs av svenska transportörer i Sverige är undantagna från tillstånds-

krav. Tillstånd bör då inte heller krävas av utländska transportörer. Enligt

tredje stycket i 5 § KIV kan tillståndskravet i bl.a. första stycket avtalas

bort genom överenskommelse mellan Sverige och en annan stat. Be-

stämmelsen har ansetts vara överflödig mot bakgrund av att ett nationellt

grundtillstånd alltid antas få krävas av varje transportör som bedriver

trafik oavsett hemland.

5 §

Bestämmelserna saknar motsvarighet i gällande regler och har lagts till

för att i förtydligande syfte erinra om det tillståndskrav som kan gälla

enligt bilaterala avtal och det tillståndskrav som gäller för det fall att

bilateralt avtal saknas. Bestämmelserna innebär således inte någon änd-

ring i nu gällande ordning.

Prövningsmyndigheter

6 §

Paragrafen motsvarar 4 § respektive 6 § KIV men har justerats i väsent-

liga avseenden. Vägverket blir enligt bestämmelsen behörig att pröva alla

frågor som rör persontransporter utanför EES inklusive cabotage, medan

Generaltullstyrelsens behörighet över huvud taget inte omfattar frågor

om tillstånd till sådana transporter. Generaltullstyrelsens behörighet

omfattar i stället alla frågor om tillstånd till godstransporter utanför EES

inklusive frågor om tillstånd till cabotage. Sistnämnda slag av trafik

tillåts dock i allmänhet inte enligt de bilaterala avtalen med andra länder.

Hittills har, enligt särskilda bestämmelser härom, gällt att tillstånd till

cabotagetrafik, i den mån den över huvud taget tillåts, beviljas av

regeringen. Bestämmelsen innebär således i den delen en nyordning.

Tillståndsprövning m.m.

7 §

Paragrafen motsvarar 7 § KIV.

8 §

Paragrafen motsvarar 8 § KIV.

9 §

Bestämmelsen motsvarar 9 § KIV. Av yrkestrafiklagens uppbyggnad och

utformning följer att tillstånd av olika slag inte får överlåtas. I enlighet

med i dag gällande bestämmelser tas här upp ett undantag från denna

regel.

5 kap. Återkallelse av tillstånd och taxiförarlegitimation m.m.

Återkallelse av trafiktillstånd

1 §

Paragrafen motsvarar i sak 15 § gällande YTL.

2 och 3 §§

Motsvarande frågor regleras i dag i 11 a § gällande YTF. Här regleras

fall av obligatorisk återkallelse, där således varning inte kan komma i

fråga. Utformningen följer uppräkningen i direktivet 96/26/EG. I för-

hållande till dagens regler har bestämmelserna under 2 § 2 b förtydligats i

förslaget i syfte att markera att återkallelse skall ske vid överträdelse av

alla bestämmelser som är av väsentlig betydelse för trafiken eller

trafiksäkerheten. Förseelser mot regler om skydd av miljön har till-

kommit och under 2 § 2 c har tillägget i författning mönstrats ut, varför

även brott mot kollektivavtal kan utgöra en återkallelsegrund (jfr 2 kap.

11 §). Den nya 2 § 4 innebär att ett väsentligt åsidosättande av ett av

prövningsmyndigheten uppställt villkor kan leda till återkallelse. Punkten

4 i gällande YTF har inte någon motsvarighet i 2 § YTL. Den är så all-

mänt utformad att den får anses täckas av 1 §. Den nya 2 § andra stycket

motsvarar 17 § gällande YTL, dock att återkallelse nu är obligatorisk och

omfattar även tillkommande personer.

4 §

Paragrafen motsvarar i stort 11 b § gällande YTF. Dock har utbytes-

möjligheten nu vidgats så att den omfattar sådana prövade som avses i

såväl 2 kap. 6 § som 2 kap. 7 §.

5 §

Paragrafen motsvarar 16 § gällande YTL.

Återkallelse av taxiförarlegitimation m.m.

6 §

I dag regleras dessa förhållanden i 14 a § andra stycket gällande YTL.

Under 1 har utöver brottslig gärning även andra missförhållanden upp-

tagits som en återkallelsegrund. Den nya bestämmelsen medger att åter-

kallelse kan ske även av medicinska skäl samt om föreläggande att ge in

läkarintyg inte följs eller innehavaren begär att legitimationen skall åter-

kallas. Jämför 16 § KKL. I andra stycket har möjlighet att meddela

varning införts.

7 §

Bestämmelsen saknar motsvarighet i gällande YTL. Nu införs en möjlig-

het att bestämma en tid under vilken den prövade skall anses fortsatt

olämplig att inneha taxiförarlegitimation (jfr förslaget 2 kap. 12 §). Be-

stämmelserna behandlas i avsnitt 10.

8 §

Paragrafen saknar motsvarighet i gällande YTL. Jämför beträffande kör-

kort 19 § KKL.

9 12 §§

Möjlighet att omhänderta en särskild förarlegitimation saknas i dag. Jäm-

för emellertid beträffande körkort 23 § KKL och 50 § KKF.

Återkallelse av transporttillstånd

13 §

Bestämmelsen motsvarar delvis 12 § KIV, men har anpassats till åter-

kallelsegrunderna beträffande trafiktillstånd. Ett transporttillstånd kan

enligt andra stycket återkallas efter en självständig prövning av förut-

sättningarna härför.

Gemensamma bestämmelser

14 §

Bestämmelsen motsvarar 18 § KKL. På Lagrådets inrådan har dock i

förtydligande syfte uttryckligen angivits att bestämmelsen även omfattar

ett godkänt strafföreläggande och ett godkänt föreläggande av ordnings-

bot.

15 §

Bestämmelsen motsvarar 26 § KKL.

16 §

Bestämmelsen motsvarar 45 § första stycket KKL.

Tillsyn m.m.

17 §

I förhållande till 19 § gällande YTL har trafikmiljö- och konkurrens-

aspekterna lagts till. Vidare har det inte ansetts behövligt att som för

närvarande särskilt föreskriva att prövning får ske av att förutsättning-

arna för tillstånd alltjämt föreligger. Det får anses ligga i sakens natur att

tillsynen innefattar denna befogenhet och skyldighet. Jämför prop.

1993/94:168 s. 18 och 19.

18 §

Paragrafen motsvarar 20 § gällande YTL.

6 kap. Straffbestämmelser m.m.

Olaga yrkesmässig trafik m.m.

1 §

I förhållande till 21 § gällande YTL höjs straffskalan från böter eller

fängelse i högst sex månader till böter eller fängelse i högst ett år. Denna

straffskärpning innebär bl.a. att möjligheten för åklagare att besluta om

processuella tvångsmedel utökas.

Beställaransvar

2 §

I förhållande till bestämmelsen i 22 § gällande YTL har regeln gjorts

generell så att den nu omfattar all yrkesmässig trafik. Vidare ändras

straffskalan från böter till böter eller fängelse i högst ett år. Se vidare

avsnitt 15.

Brott mot bestämmelserna om taxiförarlegitimation

3 §

Första stycket är nytt. Andra stycket motsvarar andra ledet i 21 § andra

stycket gällande YTL. Straffskalan har dock utökats med fängelse.

Tredje stycket är nytt.

Brott mot bestämmelserna om krav på förarbehörighet i vissa fall

4 och 5 §§

Både 4 och 5 §§ är nya. Jämför 35 och 36 §§ KKL.

Hindrande av fortsatt färd

6 §

En motsvarighet till bestämmelsen finns i 18 § KIV. Förande till verkstad

är aktuellt exempelvis när taxameterutrustningen inte uppfyller gällande

föreskrifter. Se vidare avsnitt 15.

Omhändertagande av registreringsskylt för taxi

7 §

Paragrafen som saknar motsvarighet i gällande YTL behandlas i avsnitt

15. De olika situationerna i punkterna 2 4 motsvarar i stort de som i dag

är upptagna i 2 § förordningen (1975:885) om utmärkning av fordon i

yrkesmässig trafik och som avses att regleras i nya YTF.

8 §

I första stycket ges åklagare eller polismyndighet som leder förunder-

sökning av brott mot yrkestrafiklagen rätt att anlita biträde av tullmyn-

dighet vid förundersökningen. En sådan förundersökningsledare får

också uppdra åt en tulltjänsteman att själv genomföra en förundersök-

ningsåtgärd. Förutsättningen för att få utnyttja befogenheten är att det är

lämpligt med hänsyn till omständigheterna. I praktiken torde det röra sig

om den internationella trafiken där tullen redan är inkopplad eller när

förundersökningsledaren vet att ett fordon är på väg mot en tullstation.

Andra stycket behandlar den frågan att en tulltjänsteman får kännedom

om en misstänkt överträdelse av bestämmelserna innan åklagaren eller

polismyndigheten hunnit inleda förundersökning. Tulltjänstemannen får

då själv hålla förhör med den misstänkte och vidta andra åtgärder i syfte

att utreda brottet som inte kan uppskjutas utan olägenhet (23 kap. 3 §

tredje stycket RB).

Det förtjänar att påpekas att tulltjänstemannens befogenheter enligt

denna paragraf inte är lika omfattande som enligt varusmugglingslagen

eller lagen (1982:821) om transport av farligt gods.

7 kap. Överklagande m.m.

Trafiktillstånd

1 3 §§

I förhållande till 23 och 23 a §§ gällande YTL har förbudet att överklaga

beslut om varning tagits bort. I övrigt har redaktionella ändringar gjorts.

Beträffande 3 § första meningen, se prop. 1988/89:26 s. 20 f. De trafik-

politiska inslagen i frågor rörande linjetrafik är alltjämt så starka att

regeringen bör vara högsta instans.

Taxiförarlegitimation

4 §

Jämför i dag 23 § första stycket gällande YTL. Även i detta sammanhang

skall beslut om varning få överklagas.

Transporttillstånd

5 §

Bestämmelser om överklagande av beslut om transporttillstånd finns i

dag i 19 § KIV. En anpassning har nu skett till vad som numera allmänt

gäller inom förvaltningsprocessen, nämligen att överklagande skall ske

till allmän förvaltningsdomstol. Samma ordning gäller redan i fråga om

tillstånd avseende trafik inom EU och EES, se 6 § förordningen

(1995:525) om behöriga myndigheter, m.m. i fråga om internationella

transporter inom Europeiska unionen.

Gemensamma bestämmelser

6 §

Jämför 18 a § gällande YTF, 46 § KKL och 106 § KKF.

7 §

Paragrafen motsvarar 23 § andra stycket gällande YTL.

8 §

Beträffande första stycket, se 23 a § andra stycket i gällande YTL. Det

föreslagna andra stycket motsvarar sista meningen i 23 a § första stycket

gällande YTL. Bestämmelserna har dock nu utformats så att de täcker

alla förvaltningsmyndigheter som är aktuella i sammanhanget. I nu-

varande första och andra meningarna av 23 a § gällande YTL ges den

grundläggande befogenheten för länsstyrelserna och Vägverket att föra

talan hos allmän förvaltningsdomstol i mål enligt lagen. Den bestäm-

melsen behövs inte längre, eftersom förvaltningsmyndigheterna numera

enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen har partsställning när en enskild

överklagar ett myndighetsbeslut. Av 33 § samma lag följer att myndig-

heten därigenom får rätt att överklaga domstolens beslut.

Verkställighet

9 §

Härom gäller i dag 18 § gällande YTF. I förhållande till den bestämmel-

sen föreslås nu en skärpning beträffande beslut om återkallelse av

trafiktillstånd.

8 kap. Bemyndiganden

1 och 2 §§

Jämför 24 § gällande YTL. I 1 § har nu lagts till att undantag får förenas

med villkor. I 2 § är punkterna 1 och 2 nya. Härvidlag hänvisas till

avsnitt 9.2 respektive avsnitt 9.6.

3 §

Paragrafen motsvarar 25 § gällande YTL.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

I fråga om medgivanden enligt LRL avses även sådana medgivanden

som har meddelats med stöd av lagen i äldre lydelse. Bestämmelsen om

handläggning av ärenden som inte slutbehandlats före ikraftträdandet av

den nya lagen syftar på tillstånd enligt 4 kap., vilka i vissa fall skall

meddelas av Vägverket i stället för Generaltullstyrelsen. Bestämmelsen

gäller forumfrågan i såväl första instans som i överklagningsinstanser. I

materiellt hänseende tillämpas de nya bestämmelserna.

18.2 Förslaget till lag om biluthyrning

Lagens tillämpningsområde

1 §

Paragrafen motsvarar 1 kap. 1 § gällande BUL.

2 §

Paragrafen motsvarar 1 kap. 2 § gällande BUL.

Tillståndsplikt

3 §

Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § gällande BUL. Bestämmelsen om sär-

skilda villkor i den gällande lagen återfinns nu i 5 §.

Prövningsmyndigheter

4 §

Länsstyrelsen i folkbokföringslänet respektive länsstyrelsen i det län där

den juridiska personens ledning finns skall pröva alla frågor om tillstånd

till uthyrningsrörelse. Jämför avsnitt 12 samt kommentaren till 2 kap. 2 §

YTL.

Närmare bestämmelser om tillstånd

5 §

Första stycket motsvarar 2 kap. 5 § i gällande BUL. I andra stycket klar-

görs att villkor får meddelas såväl i samband med att tillstånd ges som

senare under tillståndstiden.

6 §

Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 2 § första stycket gällande BUL.

7 §

I bestämmelsen förtydligas att ansvarig för verksamheten hos juridiska

personer är den eller de som tillståndshavaren utser. Jämför även kom-

mentaren till 2 kap. 3 § förslaget till YTL. I andra stycket har på Lag-

rådets inrådan i förtydligande syfte angivits att den eller de ansvariga

skall vara bosatta i Sverige.

8 §

Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 2 § andra stycket i gällande BUL. Kret-

sen av personer som skall genomgå lämplighetsprövning ändras på mot-

svarande sätt som i 2 kap. 6 § förslaget till YTL. Lagrådet har föreslagit

att prövningen enligt pargrafen bör begränsas till juridiska personer och

utomlands bosatta näringsidkare som söker tillstånd till uthyrningsverk-

samhet samt de för verksamheten ansvariga som de utser. Som anförts

ovan (avsnitt 12) är det regeringens uppfattning att det f.n. inte finns

tillräckliga skäl för att ändra på den gällande ordningen. Det finns således

ingen utvärdering som visar att de nuvarande reglerna är för omfattande.

Härtill kommer att införandet av höjda ekonomiska krav i YTL kan

medföra en ökad risk för bulvanskap inom biluthyrningsbranschen. Det

kan emellertid finnas skäl att återkomma till denna fråga i ett annat

sammanhang.

9 §

Lämplighetsprövningen utökas till att även omfatta tillkommande

personer. Lagrådet har föreslagit en annan lydelse i enlighet med vad

som anförts angående 8 §. I enlighet med vad som anförts ovan (se 8 §

samt avsnitt 12) väljer regeringen att inte följa Lagrådet på denna punkt.

10 §

Paragrafen motsvarar 2 kap. 6 § i gällande BUL. Tidsgränserna och

möjligheten till undantag på grund av särskilda skäl ändras enligt 2 kap.

17 § förslaget till YTL.

Återkallelse av tillstånd

11 §

Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 1 § gällande BUL.

12 §

Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 1 a § gällande BUL.

13 §

Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 4 § förslaget till YTL.

14 §

Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 2 § gällande BUL.

15 §

Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 16 § förslaget till YTL.

Närmare bestämmelser om uthyrningen

16 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 8 § gällande BUF.

17 §

I paragrafen ställs särskilda krav på den som vill hyra tyngre bussar. Ett

sådant fordon får endast lämnas ut till den som har ett yrkesförar-

kompetensbevis eller viss dokumenterad körvana. Förslaget har kom-

menterats i avsnitt 12. Bestämmelsen har straffsanktionerats. Se vidare

kommentaren till 21 §.

18 §

I paragrafen stadgas att fordon som är registreringsbesiktigat för taxi-

trafik får hyras ut endast till den som har tillstånd till sådan trafik. Änd-

ringen avser att förhindra vissa bulvanförhållanden. Bestämmelsen har

straffsanktionerats. Se vidare kommentaren till 21 §.

Tillsyn

19 §

I paragrafen stadgas om prövningsmyndighetens tillsynsskyldighet.

Straffbestämmelser

20 §

Den som uppsåtligen driver olovlig uthyrningsrörelse kan dömas till

böter eller fängelse i högst ett år. En tillståndshavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot villkor som har meddelats i tillståndet kan

dömas till böter.

21 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot reglerna i 16, 17

eller 18 § om utlämnande och uthyrning av fordon till annan än den som

uppfyller behörighetskraven kan dömas till böter eller fängelse i högst

sex månader. Straffbestämmelsen omfattar både tillståndshavare och

anställda.

Överklagande

22 §

Förbudet att överklaga beslut om varning tas bort.

23 §

Se kommentaren till 7 kap. 8 § förslaget till YTL.

Verkställighet

24 §

Se kommentaren till 7 kap. 9 § förslaget till YTL.

Bemyndiganden

25 §

Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 1 § gällande BUL. På Lagrådets in-

rådan har dock regeringens och förvaltningsmyndighets möjlighet att

dispensera från lagen utgått. Såsom Lagrådet anfört bör av konstitutio-

nella skäl en sådan möjlighet ges med försiktighet och till skillnad från

motsvarande bestämmelse enligt YTL har något praktiskt behov av en

dispensmöjlighet enligt BUL inte påvisats.

18.3 Förslaget till lag om ändring av sekretesslagen

(1980:100)

Ändringen i 7 kap. 31 § är en konsekvens av att den i dagens körkort

inbyggda taxibehörigheten ersätts med taxiförarlegitimation. Som ett

krav för legitimationen kommer bl.a. medicinska krav att gälla. Änd-

ringen i bilagan till sekretesslagen har kommenterats närmare i avsnitt

14.3.

18.4 Förslaget till lag om ändring av

utsökningsregisterlagen (1986:617)

En möjlighet att utnyttja utsökningsregister skapas för tillsyn av alla de

personer som prövas enligt yrkestrafiklagen samt för tillsyn av inne-

havare av tillstånd till biluthyrningsrörelse och övriga personer som

prövas enligt lagen om biluthyrning. Se närmare i avsnitt 13.

18.5 Förslaget till lag om ändring av lagen (1994:953) om

åligganden för personal inom hälso- och sjukvården

Se kommentaren till förslaget om ändring av sekretesslagen.

18.6 Förslaget till lag om ändring av lagen (1996:637) om

försöksverksamhet med rätt för kommunala

aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom

sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik

Ändringarna är föranledda av att lagen (1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik upphävs. Hänvisningarna avser motsvarande bestämmelser

som nu tas in i yrkestrafiklagen (jfr kommentaren till 2 kap. 1 § förslaget

till yrkestrafiklag).

18.7 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:560)

om transportförmedling

Se närmare om regeringens överväganden i avsnitt 13.

18.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1985:450)

om buss- och taxivärderingsnämnden

Buss- och taxivärderingsnämnden har ansetts spelat ut sin roll, varför

nämnden och den lag som styr verksamheten kan utmönstras. Något be-

hov av övergångsbestämmelser har inte ansetts föreligga. Se närmare om

lagen och nämnden i avsnitt 9.

18.9 Övriga lagförslag

I skatteregisterlagen (1980:343), lagen (1987:24) om kommunal parke-

ringsövervakning, ordningslagen (1993:1617) och mervärdesskattelagen

(1994:200) finns hänvisningar till yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen

(1979:560) om biluthyrning. Ändringarna är en följd av att de befintliga

lagarna nu ersätts med nya.

Sammanfattning av betänkandet Ny

yrkestrafiklagstiftning (SOU 1996:93)

Vårt uppdrag består i att se över yrkestrafiklagstiftningen och övrig för-

fattningsreglering för yrkestrafiken och utarbeta förslag till en ny sam-

manhållen författningsstruktur på området.

Under utredningsarbetet har gjorts en fullständig genomgång av själva

författningsmaterian. Parallellt härmed har förhållandena inom de olika

branscherna undersökts och dessas problem analyserats. Alternativa för-

slag till lösningar har konkretiserats och beskrivits.

Genomgången av författningsområdet har innefattat en lagteknisk

modernisering av själva författningarna. Denna mynnar ut i förslag till en

ny yrkestrafiklag resp. förordning. Författningarna har delats in i kapitel

och försetts med underrubriker för att bli lättillgängliga och överskådliga.

Därtill föreslås en separat biluthyrningslag resp. förordning. Dessas

uppbyggnad har i möjligaste mån anpassats till dispositionen av yrkes-

trafiklagen resp. yrkestrafikförordningen.

De sakliga ändringar som föreslås beträffande de olika sektorerna av

yrkestrafikområdet innebär i huvudsak följande.

Regler om trafiktillstånd

De allmänna bestämmelserna om trafiktillstånd preciseras och förtyd-

ligas. En utgångspunkt är att tillstånden fortfarande skall gälla utan tids-

begränsning. Bestämmelserna om trafikansvariga, dvs. personer som har

ett särskilt ansvar för trafikutövningen, reformeras. Hos i princip samt-

liga juridiska personer som kan tänkas driva yrkesmässig trafik bl.a.

offentliga organ skall det finnas en eller flera trafikansvariga.

Kapitalkraven byggs ut väsentligt. För godstransporter med motor-

drivna fordon som har en tillåten totalvikt över sex ton och för person-

transporter med motordrivna fordon som är inrättade för flera än nio

personer inkl. föraren skall krävas att tillståndshavaren förfogar över ett

kapital och reserver om minst 100 000 kr för vart och ett av de två första

fordonen och därefter minst 50 000 kr för varje tillkommande fordon.

För godstransporter med motordrivna fordon som har en tillåten totalvikt

av högst sex ton och för persontransporter med motordrivna fordon som

är inrättade för högst nio personer inkl. föraren skall som ett minsta krav

gälla, att tillståndshavaren förfogar över ett kapital och reserver om minst

75 000 kr för vart och ett av de två första fordonen och därefter minst

35 000 kr för varje tillkommande fordon.

Villkor för trafiktillstånd skall vid särskilda skäl få meddelas såväl i

samband med att tillstånd ges som senare under tillståndstiden. Regeln

om spärrtid vid återkallelsebeslut upphävs. Ett beslut enligt yrkestrafik-

lagen skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas. Ett beslut om

varning skall få överklagas enligt samma regler om fullföljd som gäller

för övriga beslut enligt yrkestrafiklagen.

Länsstyrelsen i folkbokföringslänet resp. beträffande juridiska

personer länsstyrelsen i det län där företagets eller verksamhetens led-

ning finns skall pröva samtliga frågor om tillstånd till yrkesmässig trafik.

Vägverket skall dock liksom hittills pröva frågor om tillstånd till linje-

trafik som berör flera län.

Undantagen från tillämpningsområdet för yrkesmässig trafik

Definitionerna av vad som är yrkesmässig trafik och de begrepp som

förekommer i anslutning härtill har analyserats och befunnits fungera i

stort sett väl för svenska förhållanden.

Undantagen från vad som betraktas som yrkesmässig trafik utvidgas

något i fråga om samåkning. Detta föreslås för att underlätta sådan

samåkning som sker till arbetsplatser och skolor som ligger nära

varandra. Vidare föreslås mindre justeringar beträffande övriga undantag.

Någon samordning med EG-reglernas uppbyggnad och indelning i

fråga om definitioner och undantag föreslås inte ske nu.

Konkurrensfrågor offentliga subjekts rätt att bedriva yrkesmässig

trafik

Offentliga subjekt bör enligt vårt förslag ha rätt att utöva yrkesmässig

trafik på samma villkor som privata rättssubjekt. Ett grundläggande krav

härför bör dock vara att verksamheten även från konkurrenssynpunkt

bedrivs enligt samma förutsättningar som gäller för enskilda. Även ett

offentligt subjekt bör då omfattas av yrkestrafikförfattningarnas be-

stämmelser om prövning i olika avseenden. Offentliga subjekts verksam-

het bör från kommunalrättslig resp. konkurrensrättslig synpunkt regleras

i lagstiftningen på dessa områden. Det är viktigt att tillsynsmyndigheter

och andra myndigheter, som i sin verksamhet kommer i kontakt med

yrkesmässig trafik, noga bevakar konkurrensförutsättningarna. Till-

synsmyndigheternas uppgift att verka för lika konkurrensvillkor inom

yrkestrafiken bör komma till uttryck i lagstiftningen.

Huvudmannatrafiken m.m.

Vi föreslår att det alltid skall krävas tillstånd för att utöva länsgränsöver-

skridande linjetrafik. Bestämmelserna i lagen om rätt att driva viss linje-

trafik av innebörd att trafikhuvudmannen inom länet får driva linjetrafik

utan tillstånd flyttas över till den nya yrkestrafiklag som vi föreslår. Be-

stämmelserna om särskilt tillstånd, om inlösenskyldighet m.m. får inte

någon motsvarighet i den nya lagstiftningen. Som en konsekvens av de

nämnda ändringarna upphävs också lagen resp. förordningen om buss-

och taxivärderingsnämnden.

Vi föreslår vidare att skadlighetsprövningen i samband med att linje-

trafiktillstånd beviljas skall upphävas såvitt gäller skyddet för trafik-

huvudmännens vägtrafik.

Taxiförarlegitimationen

För taxitrafikens del behandlar vi först de frågor som har att göra med

förarens behörighet att föra ett fordon i taxitrafik. Därefter lämnar vi för-

slag beträffande taxitrafikens villkor i stort.

Enligt direktiven bör de dubbla behörighetskrav som för närvarande

gäller för taxiförare kunna ersättas med endera ett krav på särskild förar-

legitimation eller en särskild körkortsbehörighet. Den modell för sam-

ordning som vi har valt innebär följande.

Taxibehörigheten enligt körkortslagstiftningen slopas och byggs in i

den särskilda förarlegitimationen. Reglerna om denna reformeras och

byggs ut avsevärt. Taxiförarlegitimation och körkort skall utgöra separata

handlingar. Legitimation skall kunna erhållas av den som har fyllt 21 år,

har innehaft körkort med B-behörighet under en obruten period av minst

två år (eller innehar körkort med behörigheten D) samt uppfyller

nödvändiga medicinska krav och i fråga om yrkeskunnande och laglyd-

nad bedöms vara lämplig som förare i taxitrafik. Taxiförarlegitimationen

skall kunna omhändertas, om förutsättningar för omhändertagande av

förarens körkort föreligger enligt körkortslagen eller om det annars på

sannolika skäl kan antas att förarlegitimationen kommer att återkallas.

Vidare föreslås att en bestämmelse om interimistisk återkallelse av

förarlegitimation införs. Något förslag om spärrtid vid beslut om åter-

kallelse av taxiförarlegitimation läggs inte fram. Möjlighet att meddela

varning föreslås efter samma modell som i dag gäller i fråga om trafik-

tillstånd. Frågor om körkort och om taxiförarlegitimation skall enligt

huvudregeln handläggas vid samma länsstyrelse. När det gäller förar-

legitimation för den som inte är folkbokförd i Sverige skall ansökningar i

sådana fall prövas av en särskilt anvisad länsstyrelse.

Övriga taxifrågor

När det därefter gäller andra frågor för taxitrafiken föreslår vi bl.a.

följande. Bestämmelsen om prisinformation kompletteras med ett krav på

att taxan skall vara så beskaffad att kunden skall kunna uppskatta priset

för transporten på ett enkelt sätt. Reglerna om taxameter flyttas från

fordonskungörelsen till yrkestrafikförordningen och byggs ut i för-

hållande till vad som gäller i dag. Bl.a. skall automatiskt inträda förbud

att i taxitrafik bruka ett fordon som inte är försett med en godkänd och

väl fungerande taxameter. Utrymmet för undantag från kravet på taxa-

meter begränsas till fall då synnerliga skäl föreligger. Ett dispensbeslut

skall gälla längst två år.

Länsstyrelserna bemyndigas att för taxitrafiken i länet meddela före-

skrifter beträffande prisinformation, utmärkning av taxifordon och lokal-

kännedom för taxiförare. Härigenom kan lokalt/regionalt föreliggande

behov av särskild reglering tillgodoses. Föreskrifter om prisinformation

kan ges exempelvis för taxitrafik vid flygplatser och olika trafiktermina-

ler. Utmärkning av fordon syftar till att möjliggöra en snabb identifika-

tion av vilket företag ett fordon tillhör.

Internationell trafik

Sveriges undertecknande av EES-avtalet och det efterföljande medlem-

skapet i den Europeiska unionen har för yrkestrafikens del föranlett en

rad överväganden.

Enligt vårt förslag skall myndighetsorganisationen för den interna-

tionella trafiken renodlas. Länsstyrelsen i folkbokföringslänet eller, för

juridisk person, i det län där företagets ledning finns, skall pröva frågor

om internationell godstrafik inom det Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet, EES. Generaltullstyrelsen skall pröva frågor om all inter-

nationell godstrafik utanför EES samt frågor om cabotage avseende

godstransporter inom unionen. Vägverket skall pröva frågor om person-

transporter såväl inom som utanför EES inkl. frågor om cabotage som rör

persontransporter, dvs. samtliga frågor om internationella persontrans-

porter med buss.

Nu gällande förordning (1995:525), som rör trafiken inom EES, om-

arbetas och kompletteras i en ny förordning med bestämmelser om

ansvar för den som saknar de tillstånd eller dokument som krävs för

trafiken m.m. Även en bestämmelse om hindrande av fortsatt färd före-

slås för denna trafik.

Bestämmelserna i kungörelsen (1974:681) om internationella väg-

transporter, som rör trafiken utanför EES, arbetas in i yrkestrafiklagen

och yrkestrafikförordningen och anpassas till dessa författningar be-

träffande frågor om behöriga myndigheter, domstolsprövning, åter-

kallelse, varning resp. straffsanktioner.

Biluthyrning

Regler om biluthyrning behålls i en separat lag resp. förordning. Någon

skärpning när det gäller tillståndsgivningen eller grunderna för åter-

kallelse föreslås inte. Inte heller föreslår vi att några särskilda ekono-

miska krav för tillståndshavare, efter modell av solvenskraven be-

träffande yrkestrafiktillstånden, införs.

En större buss, avsedd för fler än 17 personer inkl. föraren, skall vid

uthyrning få lämnas ut endast till den som har ett högst fem år gammalt

yrkesförarkompetensbevis enligt förordningen (EEG) nr 3820/85. I fråga

om den som under minst ett år har arbetat som bussförare under den

senaste femårsperioden kan alternativt ett intyg om körvana godtas.

Förbud föreslås att hyra ut taxifordon till annan än den som har till-

stånd att bedriva taxitrafik. Bestämmelserna om anmälningsskyldigheten

när det gäller fordon som är avsedda att användas i uthyrningsrörelse

utökas och förtydligas.

Vägverkets bemyndigande att meddela vissa föreskrifter beträffande

biluthyrning sträcks ut till att gälla generellt för lagens och förordningens

tillämpningsområde.

Transportförmedling

Lagen om transportförmedling föreslås upphävd. Samtidigt betonas att

avarter inom verksamhetsområdet med kraft får bekämpas med hjälp av

branschens egna insatser och med stöd av den lagstiftning som i övrigt

finns.

Tillsynsfrågor

Tillsynen av den yrkesmässiga trafiken handhas på central nivå av Väg-

verket, medan länsstyrelserna är regionala tillsynsmyndigheter. Tillsynen

på regional nivå skall handhas av länsstyrelsen i tillståndshavarens folk-

bokföringslän eller, om tillståndshavaren är en juridisk person, i det län

där företagets eller verksamhetens ledning finns. Tillsynen över inne-

havare av taxiförarlegitimation skall utövas i folkbokföringslänet. Till-

synsmyndigheterna skall verka för att yrkesmässig trafik bedrivs under

lika konkurrensvillkor mellan trafikutövarna. Sambearbetningen mellan

utsökningsregistret och yrkestrafikregistret utvidgas till att, utöver till-

ståndshavare och trafikansvariga, omfatta även andra prövade personer.

Patent- och registreringsverkets aktiebolags- resp. handelsregister före-

slås med vissa intervaller samköras med yrkestrafikregistret enligt

samma rutiner som för samkörning mellan yrkestrafik- och utsöknings-

registren. Åtkomst till polisregister skall förutom ansökningsärenden

omfatta tillsyn och avse tillståndshavaren, trafikansvarig och de personer

i övrigt som prövas. Även i fråga om taxiförarlegitimation skall sådan

åtkomst finnas. Vägverket, som är prövningsmyndighet i vissa fall, skall

få samma åtkomst till polisregister som länsstyrelserna har.

Allmän domstols och Rikspolisstyrelsens underrättelseskyldighet ut-

vidgas vad beträffar såväl personkrets som brottstyper.

Bestämmelsen om skyldighet för vissa myndigheter att underrätta läns-

styrelse och annan prövningsmyndighet om missförhållanden i olika av-

seenden hos en tillståndshavare förtydligas.

Ansvarsfrågor

Straffet för olaga yrkesmässig trafik föreslås höjt till fängelse i högst ett

år. Det s.k. transportköparansvaret (beställaransvaret) skall omfatta all

yrkesmässig trafik och fängelse i högst ett år förs in i straffskalan.

Polisen får rätt att hindra fortsatt färd för fordon som framförs i strid mot

bestämmelserna i yrkestrafiklagstiftningen.

Den som uppsåtligen för fordon utan att inneha föreskriven taxiförar-

legitimation skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst sex

månader. Detsamma skall gälla den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

anlitar förare som saknar förarlegitimation. Vidare skall en förare som

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som har meddelats för

legitimationen kunna dömas till böter.

Samordnade insatser av polis, åklagare och andra myndigheter för-

ordas för tillsynen och kontrollen av den yrkesmässiga trafiken. Härför

bör utarbetas särskilda handlingsprogram, som bör underlätta myndig-

heternas kamp mot främst den ekonomiska brottsligheten.

Ekonomiska konsekvenser

Förslagen bygger i stor utsträckning på rationaliseringar av de arbets-

uppgifter som redan i dag existerar för myndigheterna. Vi menar därför

att förslagen i stort sett leder till effektiviseringar och att de därför inte

kommer att medföra ökade kostnader.

Ikraftträdande m.m.

Den nya lagstiftningen bör kunna träda i kraft senast den 1 januari 1998.

Höjningarna av de ekonomiska kraven på en innehavare av tillstånd till

yrkesmässig trafik bör även omfatta rörelser som är i drift enligt befint-

liga tillstånd, eftersom företagen fortlöpande skall uppfylla gällande krav.

Rörelserna måste då ges en skälig övergångstid att anpassa sig till de nya

kraven.

En enligt äldre bestämmelser beslutad spärrtid skall inte utgöra hinder

för att pröva en ansökan om trafiktillstånd enligt de nya bestämmelserna,

som inte upptar spärrtid.

I fråga om skyldigheten att förse ett fordon som används i taxitrafik med

en taxameter skall sådana undantag härifrån som har meddelats enligt

äldre bestämmelser upphöra att gälla två år efter ikraftträdandet av de

nya bestämmelserna.

Utredningens lagförslag

Förslag till yrkestrafiklag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig trafik, varmed avses sådan trafik som

 bedrivs med personbilar, lastbilar, bussar, terrängmotorfordon

eller traktorer med tillkopplade släpfordon (traktortåg) och

 innebär att fordon och förare mot betalning ställs till förfogande

åt allmänheten för transporter av personer eller gods.

Lagen innehåller också särskilda bestämmelser om vissa transporter i

internationell vägtrafik.

Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i fordonskun-

görelsen (1972:595).

2 § Yrkesmässig trafik kan drivas som

1. Linjetrafik Yrkesmässig trafik för persontransporter om

den är tidtabellsbunden och ersättningen be-

stäms särskilt för varje passagerare för sig.

En förutsättning är vidare att trafiken inte in-

går som ett led i ett sammanhängande arran-

gemang, där huvudsyftet är ett annat än

själva transporten.

2. Taxitrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter med personbil eller lätt lastbil som

inte är linjetrafik.

3. Beställningstrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

 med buss porter med buss, tung lastbil, terrängmotor-

 fordon eller traktortåg som inte är linjetrafik.

4. Godstrafik Sådan yrkesmässig trafik som avser trans-

port av gods.

3 § Med trafikhuvudman avses i denna lag en huvudman enligt lagen

(1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik.

2 kap. Trafiktillstånd

Tillståndsplikt

1 § Yrkesmässig trafik får drivas endast av den som har trafiktillstånd.

En trafikhuvudman får utan tillstånd inom länet driva sådan linjetrafik

som inte berör något annat län. Trafikhuvudmannen får anlita någon

annan för att utföra sådan trafik. Den som utför trafiken skall ha tillstånd

till yrkesmässig trafik för persontransporter.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om trafiktillstånd prövas,

a) om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där han är folkbokförd,

b) om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, häri inräknat

offentligrättsliga juridiska personer såsom staten, en kommun, ett kom-

munalförbund eller ett landsting, av länsstyrelsen i det län där företagets

eller verksamhetens ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person där företagets ledning finns

utanför Sverige, prövas frågor om trafiktillstånd av Länsstyrelsen i

Stockholms län.

Vägverket prövar frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län.

Trafikansvariga

3 § Hos juridiska personer som har trafiktillstånd skall det finnas en eller

flera personer som har särskilt ansvar för att verksamheten utövas i en-

lighet med gällande regler och god branschsed samt på ett trafiksäkert

sätt (trafikansvariga).

En trafikansvarig skall också finnas för näringsverksamhet som med

trafiktillstånd drivs i Sverige av utomlands bosatta näringsidkare.

4 § Trafikansvariga är

1. i aktiebolag eller ekonomiska föreningar den verkställande direk-

tören, om det finns en sådan eller annars en styrelseledamot som bolaget

eller föreningen har utsett,

2. i kommanditbolag eller andra handelsbolag varje bolagsman,

3. i ideella föreningar eller stiftelser en styrelseledamot som före-

ningen eller stiftelsen har utsett,

4. i europeiska ekonomiska intressegrupperingar företagsledaren,

5. i utländska företag (filialer) den verkställande direktören i filialen,

6. i statliga eller kommunala organ eller hos andra privaträttsliga juri-

diska personer än som avses i 1 5 den eller de som organet respektive

den juridiska personen har utsett,

7. för näringsverksamhet som drivs av utomlands bosatta näringsidkare

föreståndaren.

Om det finns särskilda skäl, får prövningsmyndigheten medge

a) att någon annan än den som nu har angetts skall vara trafikansvarig

b) att kommanditdelägare undantas från att vara trafikansvarig.

Gemensamma regler om tillståndsprövning

5 § Trafiktillstånd får meddelas endast den som med hänsyn till

yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att fullgöra

sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt andra om-

ständigheter av betydelse bedöms vara lämplig att driva verksamheten.

6 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 5 § avse den eller dem som är trafikansvariga.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en privaträttslig juridisk person och en utomlands bosatt närings-

idkare avse den juridiska personen respektive näringsidkaren i sig samt

följande personer:

1. Verkställande direktören och annan som genom en ledande ställning

eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten,

2. styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget eller

närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med den

juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jämförligt

ekonomiskt intresse,

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

7 § Om någon av dem som anges i 6 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan, skall den nyes lämplighet prövas.

8 § Kravet på yrkeskunnande skall anses uppfyllt av den som har god-

känts vid ett av Vägverket anordnat skriftligt prov.

Provet skall avse de kunskaper som en tillståndshavare bör ha i fråga

om i första hand

a) rättsregler,

b) företagsledning och ekonomisk ledning av ett företag,

c) tekniska normer och driftsförhållanden,

d) trafiksäkerhet.

Kravet på yrkeskunnande skall även anses uppfyllt av den som kan

förete ett sådant bevis om yrkesmässig kompetens som har utfärdats av

en annan medlemsstat i Europeiska unionen i enlighet med rådets direk-

tiv därom.

9 § Innehavaren av trafiktillstånd skall ha tillräckliga ekonomiska resur-

ser för att på ett tillbörligt sätt starta och driva företaget. Vid prövningen

härav skall främst beaktas företagets likviditet och soliditet.

Föranleder särskilda skäl inte till annat skall tillståndshavaren anses ha

tillräckliga resurser, om han förfogar över kapital och reserver enligt

följande.

a) Vid tillstånd till godstransporter med fordon som har en tillåten

totalvikt överstigande sex ton och till persontransporter med fordon som

är inrättade för flera än nio personer inklusive föraren:

Antal motordrivna fordon som

trafiken avser

Kapitalkrav, kr

1 fordon

100 000

2 fordon

200 000

Fler än 2 fordon

200 000

och därutöver för varje

tillkommande fordon

50 000

b) Vid tillstånd till godstransporter med fordon som har en tillåten

totalvikt av högst sex ton och till persontransporter med fordon som är

inrättade för högst nio personer inklusive föraren:

Antal motordrivna fordon som

trafiken avser

Kapitalkrav, kr

1 fordon

75 000

2 fordon

150 000

Fler än 2 fordon

150 000

och därutöver för varje

tillkommande fordon

35 000

10 § Den som söker tillstånd skall kunna styrka att han uppfyller kravet

på ekonomiska resurser enligt 9 §. Den som innehar tillstånd skall kunna

styrka att han fortlöpande uppfyller detta krav.

Särskilda regler för linjetrafik

11 § Tillstånd till linjetrafik får inte ges, om det görs sannolikt att den

avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättning-

arna för att driva järnvägstrafik. Tillstånd får dock alltid ges, om en av-

sevärt bättre trafikförsörjning skulle uppnås därigenom.

Villkor för tillstånd

12 § Trafiktillstånd får förenas med villkor, om det finns särskilda skäl.

Tillstånd till linjetrafik får även förenas med villkor som är ägnade att

motverka sådan skada som avses i 11 §.

13 § I fall som avses i 12 § första stycket får villkor meddelas såväl i

samband med att tillstånd ges som senare under tillståndstiden.

I fall som avses i 12 § andra stycket får villkor meddelas endast i sam-

band med att tillstånd ges eller omprövas enligt 15 §.

Giltighet av tillstånd

14 § Trafiktillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, kan

tillståndet begränsas till viss tid eller till vissa transporter.

15 § När tio år har förflutit efter det att ett tillstånd till linjetrafik har

meddelats och därefter vart tionde år kan tillståndets fortsatta giltighet

prövas på nytt enligt 11 §. Prövningen skall göras endast om någon som

bedriver järnvägstrafik och berörs av linjetrafiken begär det.

En sådan begäran får ges in till prövningsmyndigheten tidigast två år

och senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden. Om till-

ståndet är begränsat till viss tid, skall begäran ges in senast ett år före

utgången av den tiden.

16 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 5 § tillämpas.

Om en föreståndare inte har anmälts till prövningsmyndigheten inom

en månad från dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet. Det-

samma gäller om föreståndaren inte godkänns och en annan föreståndare

inte anmäls inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer. Om

inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att gälla

tre veckor efter det att beslutet härom har vunnit laga kraft.

Särskilda regler för persontransporter

17 § Den som har tillstånd till persontransporter får även frakta gods

med fordon som tillståndet avser.

18 § Den som har tillstånd till taxitrafik är skyldig att genom lämpliga

åtgärder låta passagerare före färden få kännedom om den taxa som han

tillämpar.

Taxan skall vara uppbyggd så att priset för transporten dels enkelt kan

bedömas före färden, dels med kännedom om körd sträcka och nyttjad tid

enkelt kan beräknas efter färden.

Bestämmelser om prisinformation finns också i prisinformationslagen

(1991:601).

3 kap. Taxiförarlegitimation m.m.

Krav på taxiförarlegitimation

1 § En personbil eller en lätt lastbil får föras i linjetrafik eller taxitrafik

endast av den som har taxiförarlegitimation.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om taxiförarlegitimation prövas av länsstyrelsen i det län där

sökanden eller innehavaren är folkbokförd.

Frågor om taxiförarlegitimation för den som inte är folkbokförd i

Sverige prövas av Länsstyrelsen i ... län.

Prövningen av taxiförarlegitimation

3 § Taxiförarlegitimation får ges till den som

1. har fyllt 21 år,

2. sedan minst två år har körkort med behörigheten B eller har körkort

med behörigheten D,

3. uppfyller de medicinska krav som bör ställas upp med hänsyn till

säkerheten för passagerare och andra trafikanter, och

4. i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att

tjänstgöra som förare i taxitrafik.

Det som sägs i första stycket 2 om krav på innehav av körkort med be-

hörigheten B under minst två år gäller inte den som inom de tre senaste

åren har haft taxiförarlegitimation och som vid ansökan om ny sådan har

körkort med behörigheten B.

En taxiförarlegitimation gäller endast i förening med ett giltigt körkort.

Den får förenas med villkor som är motiverade av medicinska eller andra

särskilda skäl. Villkor får meddelas såväl i samband med att legitimatio-

nen beslutas som senare under giltighetstiden.

4 § Kravet på yrkeskunnande skall anses uppfyllt av den som har god-

känts vid ett av Vägverket anordnat skriftligt prov.

5 § Genom förhandsbesked kan prövas om det föreligger hinder mot att

taxiförarlegitimation ges.

6 § I ett mål eller ärende om taxiförarlegitimation får den enskilde före-

läggas att ge in läkarintyg.

7 § Den som söker eller innehar taxiförarlegitimation är skyldig att

genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknande

undersökning som behövs för sådan prövning av medicinska krav som

avses i denna lag eller med stöd därav meddelade föreskrifter.

8 § Om en läkare vid undersökning av en innehavare av taxiförarlegiti-

mation finner att denne är olämplig att inneha sådan legitimation, skall

läkaren anmäla det till prövningsmyndigheten. Innan någon anmälan görs

skall läkaren underrätta innehavaren.

Krav på förarbehörighet i vissa fall

9 § Traktortåg eller tung terrängvagn får föras i yrkesmässig trafik

endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har

taxiförarlegitimation.

4 kap. Internationella vägtransporter m.m.

Inledande bestämmelse

1 § Med internationella vägtransporter avses yrkesmässiga transporter på

väg av personer eller gods till eller från Sverige eller i transittrafik

genom Sverige.

Om internationella transporter inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet (EES) finns särskilda bestämmelser.

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i Sverige

2 § Internationella vägtransporter och yrkesmässig trafik utom landet

med en buss eller lastbil som är registrerad i Sverige får drivas endast av

den som har trafiktillstånd enligt denna lag.

3 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 2 § krävas särskilt tillstånd för transport av

personer eller gods med ett fordon som är registrerat i Sverige

(transporttillstånd).

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i utlandet

4 § Internationella vägtransporter och annan yrkesmässig trafik i Sverige

med en buss eller lastbil som är registrerad i utlandet får drivas endast av

den som har tillstånd av en behörig utländsk myndighet till sådana trans-

porter.

5 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 4 § utöver tillstånd enligt den bestämmelsen

krävas särskilt tillstånd av en behörig utländsk myndighet för transport

av personer eller gods med ett fordon som är registrerat i utlandet.

Prövningsmyndigheter

6 § Frågor om transporttillstånd enligt 3 § prövas såvitt avser person-

transporter av Vägverket och såvitt avser godstransporter av Generaltull-

styrelsen.

Tillståndsprövning m.m.

7 § Transporttillstånd får meddelas endast den som kan förväntas iaktta

de bestämmelser som gäller för trafiken.

8 § När ett transporttillstånd meddelas skall det förenas med de villkor

som behövs.

9 § Ett transporttillstånd får inte överlåtas utan medgivande av den myn-

dighet som har meddelat det.

5 kap. Återkallelse av tillstånd och taxiförarlegitimation m.m.

Återkallelse av trafiktillstånd

1 § Om det i den yrkesmässiga trafiken eller i övrigt vid driften av

trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren

driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om annars för-

utsättningarna för tillstånd enligt 2 kap. 5 § inte längre föreligger, skall

tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att återkallelse bör ske, kan

i stället varning meddelas.

2 § Ett tillstånd skall alltid återkallas enligt 1 § om en tillståndshavare,

en trafikansvarig eller någon annan prövad som avses i 2 kap. 6 §

1. har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

2. har dömts för allvarliga eller upprepade överträdelser av

a) denna lag, yrkestrafikförordningen (0000:000) eller föreskrifter som

har meddelats med stöd av dessa författningar,

b) författningar eller föreskrifter om vägtrafik och vägtransporter, sär-

skilt bestämmelser om förares kör- och vilotider, fordons vikt och mått,

fordons utrustning och beskaffenhet eller andra bestämmelser av väsent-

lig betydelse för trafiken eller trafiksäkerheten,

c) bestämmelser i författningar om löne- och anställningsförhållanden i

branschen,

3. på väsentligt sätt har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter mot det

allmänna vad avser betalning av skatter och avgifter, eller

4. på väsentligt sätt har åsidosatt villkor för tillståndet.

Ett tillstånd skall också återkallas, om det vid prövning som avses i

2 kap. 7 § framgår att någon av dem som prövningen avser är olämplig.

3 § Ett ärende som avses i 2 § får inte avgöras utan att tillståndshavaren

har getts skälig tid att byta ut en trafikansvarig eller annan vars lämplig-

het prövas. Om inte heller den nye godkänns skall tillståndet återkallas.

4 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda skäl

talar emot det.

Återkallelse av taxiförarlegitimation m.m.

5 § En taxiförarlegitimation skall återkallas av prövningsmyndigheten

om innehavaren

1. genom brottslig gärning har visat sig olämplig att tjänstgöra som

förare i linjetrafik eller taxitrafik enligt 3 kap. 1 §,

2. inte längre uppfyller de medicinska krav som avses i 3 kap. 3 §,

3. inte följer ett föreläggande att ge in läkarintyg, eller

4. begär att legitimationen skall återkallas.

Om de missförhållanden som avses i första stycket 1 inte är så allvar-

liga att återkallelse bör ske, kan i stället varning meddelas.

6 § En taxiförarlegitimation skall återkallas tills vidare i avvaktan på

slutligt avgörande av återkallelsefrågan, om det på sannolika skäl kan

antas att legitimationen kommer att slutligt återkallas enligt 5 §.

7 § En taxiförarlegitimation skall tas om hand av en polismyndighet eller

en åklagare

1. om förutsättningar föreligger enligt x § körkortslagen (0000:000) att

ta hand om innehavarens körkort,

2. om det annars på sannolika skäl kan antas att legitimationen kom-

mer att återkallas enligt 5 §,

3. om körkortet eller legitimationen har återkallats.

En taxiförarlegitimation som annars skulle gälla är ogiltig medan den

är omhändertagen.

8 § Om en taxiförarlegitimation har omhändertagits på annan grund än

att förutsättningar att omhänderta innehavarens körkort föreligger, skall

prövningsmyndigheten utan dröjsmål avgöra om legitimationen skall

återkallas tills vidare eller lämnas tillbaka.

9 § När en taxiförarlegitimation återkallas eller tas om hand eller blir

ogiltig av något annat skäl skall innehavaren efter anmaning överlämna

den till Vägverket eller en polismyndighet.

10 § Om en taxiförarlegitimation har blivit ogiltig endast på grund av att

föreskriven körkortsbehörighet saknas, skall legitimationen lämnas ut i

samband med att körkortet lämnas ut.

Återkallelse av transporttillstånd

11 § När ett trafiktillstånd återkallas skall även berörda tillstånd enligt

4 kap. 3 § återkallas av prövningsmyndighet som avses i 4 kap. 6 §.

I övrigt skall reglerna om återkallelse av trafiktillstånd i 1 4 §§ tilläm-

pas även i fråga om transporttillstånd.

Gemensamma bestämmelser

12 § Till grund för slutlig återkallelse eller varning med anledning av

brottslig gärning skall beträffande frågan om brott föreligger läggas en

lagakraftvunnen dom eller ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap.

rättegångsbalken eller motsvarande bestämmelse i annan författning.

13 § Med en svensk dom jämställs en brottmålsdom eller ett annat lik-

värdigt avgörande som har meddelats av en utländsk domstol eller någon

annan utländsk myndighet.

14 § Ett beslut om återkallelse eller varning skall delges den som be-

slutet rör.

Tillsyn m.m.

15 § Prövningsmyndigheterna utövar tillsyn över att tillståndshavare

bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser. De skall också i

övrigt verka för att kraven på trafiksäkerhet, trafikmiljö och arbetsmiljö

uppfylls samt att yrkesmässig trafik bedrivs under lika konkurrensvillkor

mellan olika trafikutövare.

Prövningsmyndigheterna utövar också tillsyn över att innehavare av

taxiförarlegitimation uppfyller de krav som gäller för legitimationen.

16 § Bestämmelser om tillsyn över handikappanpassning av kollektiv-

trafik finns i lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik.

6 kap. Straffbestämmelser m.m.

Olaga yrkesmässig trafik m.m.

1 § Den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik enligt denna lag utan

tillstånd döms för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst

ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

Beställaransvar

2 § Har yrkesmässig trafik drivits utan tillstånd, döms den som yrkes-

mässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal med trafikutövaren

om transporten till böter eller fängelse i högst ett år, om han kände till

eller hade skälig anledning anta att tillstånd saknades.

Brott mot bestämmelserna om taxiförarlegitimation

3 § Den som i strid mot 3 kap. 1 § uppsåtligen för fordon utan att inneha

taxiförarlegitimation döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

Till samma straff döms en tillståndshavare som uppsåtligen eller av

oaktsamhet i strid mot 3 kap. 1 § anlitar förare som saknar taxiförar-

legitimation.

En förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som

har meddelats för taxiförarlegitimationen döms till böter.

Brott mot bestämmelserna om krav på förarbehörighet i vissa fall

4 § Den som uppsåtligen bryter mot 3 kap. 9 § döms till böter.

5 § Den som i fall som avses i 3 kap. 9 § uppsåtligen eller av oaktsamhet

överlämnar åt eller på annat sätt tillåter annan att föra fordon utan att

denne är berättigad till det döms till böter.

Hindrande av fortsatt färd

6 § Om ett fordon framförs i strid mot denna lag eller en föreskrift eller

ett villkor som har meddelats med stöd därav får en polisman eller en

tulltjänsteman hindra fortsatt färd. Därvid får medges att fordon med

vilket transporten sker förs till närmaste lämpliga uppställnings- eller

avlastningsplats eller verkstad. I fråga om ett fordon som är registrerat i

utlandet och som förs in i Sverige får medges att det omedelbart förs ut

ur landet.

Omhändertagande av registreringsskylt för taxi

7 § En registreringsskylt som avses i 18 § tredje stycket bilregisterkun-

görelsen (1972:599) får tas om hand av en polisman eller en tulltjänste-

man

a) om fordonet används i taxitrafik utan tillstånd härtill eller om det av

annan anledning inte längre finns förutsättningar för att fordonet skall ha

en sådan skylt,

b) om fordonet är belagt med körförbud enligt fordonskungörelsen

(1972:595),

c) om det för fordonet gäller brukandeförbud enligt bilregisterkun-

görelsen eller fordonsskattelagen (1988:327),

d) om fordonet saknar föreskriven trafikförsäkring.

Vid ett omhändertagande av registreringsskyltar tillämpas 6 § andra

meningen på motsvarande sätt.

7 kap. Överklagande m.m.

Trafiktillstånd

1 § Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linje-

trafik, villkor för sådant tillstånd och omprövning enligt 2 kap. 15 § får

överklagas hos Vägverket.

Länsstyrelsens beslut i andra frågor som rör tillstånd till linjetrafik än

sådana som avses i första stycket får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

2 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxitrafik, beställningstrafik med

buss och godstrafik får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

3 § Vägverkets beslut i frågor om linjetrafik får överklagas hos rege-

ringen. Verkets beslut om återkallelse eller varning i ett ärende om linje-

trafik överklagas dock hos allmän förvaltningsdomstol.

Taxiförarlegitimation

4 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxiförarlegitimation får över-

klagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Transporttillstånd

5 § Vägverkets och Generaltullstyrelsens beslut i frågor om transporttill-

stånd får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Gemensamma bestämmelser

6 § Beslut i fråga om skriftliga prov enligt 2 kap. 8 § eller 3 kap. 4 §

eller om omhändertagande enligt 5 kap. 7 § får inte överklagas.

Ett föreläggande att ge in läkarintyg får överklagas endast tillsammans

med det beslut genom vilket ärendet avgörs.

7 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

8 § Om en förvaltningsmyndighet överklagar en allmän förvaltnings-

domstols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från

den dag då beslutet meddelades.

Förvaltningsmyndigheten får föra talan även till förmån för den en-

skilda parten.

Verkställighet

9 § Ett beslut enligt denna lag eller med stöd därav meddelade före-

skrifter skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

8 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före-

skriva eller i enskilda fall medge undantag från denna lag. Undantag får

förenas med villkor.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag

samt meddela föreskrifter om

a. taxitrafik såvitt gäller prisinformation, utmärkning av fordon och

den lokalkännedom som taxiförare bör ha,

b. taxameterutrustning samt användning och kontroll av sådan utrust-

ning,

c. registrering av tillståndsinnehav och innehav av taxiförarlegitima-

tion samt avgifter för den kontroll som behövs,

d. kunskapskrav för fordonsbesättningar vid vägtransporter.

3 § Om riket är i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utom-

ordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som

riket har befunnit sig i, får regeringen föreskriva att denna lag helt eller

delvis inte skall tillämpas.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 då lagen (1985:449) om rätt

att driva viss linjetrafik och yrkestrafiklagen (1988:263) skall upphöra att

gälla.

Trafiktillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall gälla

som motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser har

föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall föreskriften

fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som har före-

skrivits i ett tillstånd skall fortfarande gälla.

Ett särskilt medgivande till trafik som har lämnats enligt lagen om rätt

att driva viss linjetrafik gäller också fortsättningsvis, inbegripet de villkor

och begränsningar som kan ha föreskrivits för det.

I fråga om den som har erhållit trafiktillstånd enligt äldre bestämmelser

tillämpas kapitalkraven i 5 b § yrkestrafikförordningen (1988:1503) intill

utgången av 2000.

Ett beslut om spärrtid enligt äldre bestämmelser skall inte utgöra

hinder mot att en ansökan om trafiktillstånd prövas enligt de nya be-

stämmelserna.

Om ett ärende före ikraftträdandet inte har avslutats hos en myndighet,

som enligt äldre bestämmelser är behörig att pröva det, skall det prövas

av den myndigheten även om denna inte är behörig enligt den nya lagen.

Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som

har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i stället

avse den nya bestämmelsen.

Förslag till biluthyrningslag (0000:000)

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig uthyrning av bilar och terrängmotor-

fordon utan förare för en tid som understiger ett år.

2 § Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i

fordonskungörelsen (1972:595).

Tillståndsplikt

3 § Tillstånd krävs för att driva en uthyrningsrörelse.

Prövningsmyndigheter

4 § Frågor om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas,

a) om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där han är folkbokförd,

b) om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, av länsstyrel-

sen i det län där företagets ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person där företagets ledning finns

utanför Sverige, prövas frågor om tillstånd av Länsstyrelsen i Stock-

holms län.

Närmare om tillstånd

5 § Ett tillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, får det

begränsas till viss tid.

Ett tillstånd får förenas med villkor, om det finns särskilda skäl. Vill-

kor får meddelas såväl i samband med att ett tillstånd ges som senare

under tillståndstiden.

6 § Tillstånd till uthyrningsrörelse får ges endast till den som med hän-

syn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att

fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt

andra omständigheter av betydelse bedöms vara lämplig att driva verk-

samheten.

7 § Hos juridiska personer som har tillstånd till uthyrningsrörelse skall

det finnas en eller flera personer som har särskilt ansvar för att verksam-

heten bedrivs i enlighet med gällande regler och god branschsed samt

med tillgodoseende av trafiksäkerhetens krav. En eller flera ansvariga

skall också finnas för uthyrningsrörelser som med tillstånd bedrivs i

Sverige av utomlands bosatta näringsidkare.

Ansvarig är den eller de som tillståndshavaren utser därtill.

8 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 6 § avse den eller dem som är ansvariga för ut-

hyrningsrörelsen.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en privaträttslig juridisk person och en utomlands bosatt närings-

idkare avse den juridiska personen respektive näringsidkaren i sig samt

följande personer:

1. Verkställande direktören och annan som genom en ledande ställning

eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten,

2. styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget eller

närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med den

juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jämförligt

ekonomiskt intresse,

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

9 § Om någon av dem som anges i 8 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan, skall den nyes lämplighet prövas.

10 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 6 § tillämpas.

Om en föreståndare inte har anmälts till prövningsmyndigheten inom

en månad från dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet. Det-

samma gäller om föreståndaren inte godkänns och en annan föreståndare

inte anmäls inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer. Om

inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att gälla

tre veckor efter det att beslutet härom har vunnit laga kraft.

Återkallelse av tillstånd

11 § Om det i uthyrningsrörelsen eller i någon annan näringsverksamhet

som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden

eller om annars förutsättningarna för tillstånd enligt 6 § inte längre

föreligger, skall tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att återkallelse bör ske, kan

i stället varning meddelas.

12 § Ett tillstånd till uthyrningsrörelse skall återkallas, om det vid pröv-

ning enligt 9 § framgår att någon av dem som prövningen avser är

olämplig.

13 § Ett ärende som avses i 11 eller 12 § får inte avgöras utan att till-

ståndshavaren har getts skälig tid att byta ut den vars lämplighet prövas.

Om inte heller den nye godkänns skall tillståndet återkallas.

14 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda

skäl talar emot det.

Närmare om uthyrningsfordon

15 § I en uthyrningsrörelse får ett fordon inte lämnas ut till någon annan

person som förare än den som kan visa att han har behörighet att föra

fordonet.

Dessutom skall iakttas att en buss som är inrätttad för fler än

17 personer inklusive föraren får lämnas ut endast till den som innehar

1. ett sådant bevis på yrkeskompetens, som avses i artikel 5.2 andra

stycket c i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985

om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och som

inte är äldre än fem år, eller

2. ett intyg om minst ett års tjänstgöring som förare av buss i yrkes-

mässig trafik under de senaste fem åren (körvaneintyg).

16 § Ett fordon som enligt fordonskungörelsen (1972:595) är registre-

ringsbesiktigat för taxitrafik får inte hyras ut till någon annan än den som

har tillstånd till sådan trafik.

Tillsyn

17 § Prövningsmyndigheten utövar tillsyn över att tillståndshavaren

bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser.

Straffbestämmelser

18 § Den som uppsåtligen driver uthyrningsrörelse enligt denna lag utan

tillstånd döms till böter eller fängelse i högst ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

19 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 15 eller 16 §

döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

Överklagande

20 § En prövningsmyndighets beslut enligt denna lag får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

21 § Om prövningsmyndigheten överklagar en allmän förvaltnings-

domstols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från

den dag då beslutet meddelades.

Prövningsmyndigheten får föra talan även till förmån för den enskilda

parten.

Verkställighet

22 § Ett beslut enligt denna lag eller med stöd därav meddelade före-

skrifter skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

Bemyndiganden

23 § Regeringen får föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från

denna lag. Undantag får förenas med villkor. Regeringen får också

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag.

Detsamma gäller i fråga om registrering av tillståndsinnehav.

Regeringen får överlåta de nämnda befogenheterna åt förvaltnings-

myndigheter.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 då lagen (1979:561) om

biluthyrning skall upphöra att gälla.

Tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall gälla som

motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser har

föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall föreskriften

fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som har före-

skrivits i ett tillstånd skall fortfarande gälla.

Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som

har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i stället

avse den nya bestämmelsen.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 31 § sekretesslagen (1980:100)1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

31 §2

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, luftfarts-

certifikat eller sådant behörighets-

bevis som avses i luftfartslagen

(1957:297) för uppgift om den en-

skildes hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör eller

någon honom närstående lider be-

tydande men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller dock inte beslut i

ärendet.

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, taxiförar-

legitimation enligt yrkestrafiklagen

(0000:000), luftfartscertifikat eller

sådant behörighetsbevis som avses i

luftfartslagen (1957:297) för upp-

gift om den enskildes hälsotillstånd

eller andra personliga förhållanden,

om det kan antas att den som upp-

giften rör eller någon honom när-

stående lider betydande men om

uppgiften röjs. Sekretessen gäller

dock inte beslut i ärendet.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst femtio

år.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617)

Härigenom föreskrivs att 1 § utsökningsregisterlagen (1986:617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av auto-

matisk databehandling föras dels ett för hela landet gemensamt utsök-

ningsregister (det centrala utsökningsregistret), dels ett regionalt utsök-

ningsregister för varje län.

Registren skall användas inom exekutionsväsendet för

1. verkställighet enligt utsökningsbalken,

2. verkställighet eller tillsyn enligt annan författning,

2 a. indrivning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga ford-

ringar m.m.,

3. avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av

skatter och avgifter,

4. planering och tillsyn av verksamhet som avses under 1Ä3,

5. fördelning av mål, ärenden och handlingar mellan kronofogdemyn-

digheter samt redovisning till sökanden.

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

enligt yrkestrafiklagen (1988:263).

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

samt övriga prövade som avses i 2

kap. 6, 7 och 16 §§ yrkestrafiklagen

(0000:000),

5. tillsyn över innehavare av till-

stånd till biluthyrning och övriga

prövade som avses i 8Ä10 §§ bilut-

hyrningslagen (0000:000).

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden

för personal inom hälso- och sjukvården

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1994:953) om åligganden för

personal inom hälso- och sjukvården skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och

sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut

1. uppgift om huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om upp-

giften i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polis-

myndighet, kronofogdemyndighet eller skattemyndighet,

2. uppgift som behövs för en rättsmedicinsk undersökning,

3. uppgift som Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga sociala och

medicinska frågor behöver för sin verksamhet,

4. uppgift som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en

studerande från högskoleutbildning,

5. uppgift som Vägverket be-

höver för prövning av någons

lämplighet att ha körkort eller

traktorkort.

5. uppgift som Vägverket be-

höver för prövning av någons

lämplighet att ha körkort, traktor-

kort eller taxiförarlegitimation en-

ligt yrkestrafiklagen (0000:000).

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:560) om trans-

portförmedling

Härigenom föreskrivs att lagen (1979:560) om transportförmedling

skall upphöra att gälla vid utgången av 1998.

Förslag till lag om upphävande av lagen (1985:450) om buss-

och taxivärderingsnämnden

Härigenom föreskrivs att lagen (1985:450) om buss- och taxivärde-

ringsnämnden skall upphöra att gälla vid utgången av 1998.

Förteckning över remissinstanserna

Följande remissinstanser har avgivit yttrande över betänkandet (SOU

1996:93) Ny yrkestrafiklagstiftning. Göta hovrätt, Kammarrätten i

Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborgs och

Bohus län, Länsrätten i Kopparbergs län, Riksåklagaren, Rikspolis-

styrelsen, Polismyndigheten i Göteborgs och Bohus län, Datainspektio-

nen, Socialstyrelsen, Vägverket, Buss- och taxivärderingsnämnden,

Aktiebolaget Svensk Bilprovning, Generaltullstyrelsen, Riksrevi-

sionsverket, Riksskatteverket, Konkurrensverket, Patent- och registre-

ringsverket, Konsumentverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Läns-

styrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i

Jämtlands län, Länsstyrelsernas samrådsgrupp för yrkestrafikfrågor,

Svenska Lokaltrafikföreningen, Landstingsförbundet, Föreningen

Auktoriserade Revisorer FAR, Svenska Revisorssamfundet SRS,

Branschsaneringsutredningen (Ju 1995:11), Biluthyrningsbranschens

Riksförbund, Taxiägarnas Riksförbund Fria Taxi, Svenska Bussbran-

schens Riksförbund, Industriförbundet, Svenska Kommunförbundet,

Svenska Taxiförbundet, Svenska Transportarbetareförbundet, Svenska

Åkeriförbundet, Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Transportin-

dustriförbund, Åkeriägarnas Centralförbund, Landsorganisationen i

Sverige, SACO Sveriges Akademikers Centralorganisation och

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO).

Därutöver har kompletterande synpunkter kommit in från Läns-

styrelsen i Skåne län.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till yrkestrafiklag

Härigenom föreskrivs följande.1

1 kap. Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig trafik, varmed avses sådan trafik som

1. bedrivs med personbilar, lastbilar, bussar, terrängmotorfordon eller

traktorer med tillkopplade släpfordon (traktortåg) och

2. innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens

förfogande för transporter av personer eller gods.

Lagen innehåller också särskilda bestämmelser om vissa transporter i

internationell vägtrafik.

2 § Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i for-

donskungörelsen (1972:595).

Med trafikhuvudman avses i denna lag detsamma som i lagen

(1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik.

3 § Yrkesmässig trafik kan drivas som

1. Linjetrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter som är tidtabellsbunden och där er-

sättningen bestäms särskilt för varje passage-

rare för sig. En förutsättning är vidare att

trafiken inte ingår som ett led i ett samman-

hängande arrangemang, där huvudsyftet är

ett annat än själva transporten.

2. Taxitrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter med personbil eller lätt lastbil som

inte är linjetrafik.

3. Beställningstrafik Sådan yrkesmässig trafik för persontrans-

porter med buss, tung lastbil, terrängmotor-

fordon eller traktortåg som inte är linjetrafik.

4. Godstrafik Sådan yrkesmässig trafik som avser trans-

port av gods.

2 kap. Trafiktillstånd

Tillståndsplikt

1 § Yrkesmässig trafik får drivas endast av den som har trafiktillstånd.

En trafikhuvudman får utan särskilt tillstånd inom länet driva sådan

linjetrafik som inte berör något annat län. Trafikhuvudmannen får anlita

någon annan för att utföra sådan trafik. Den som utför trafiken skall ha

tillstånd till yrkesmässig trafik för persontransporter.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om trafiktillstånd prövas

1. om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där personen är folkbokförd,

2. om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, varmed avses

även offentligrättsliga juridiska personer såsom staten, en kommun, ett

kommunalförbund eller ett landsting, av länsstyrelsen i det län där före-

tagets eller verksamhetens ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person vars ledning finns utanför

Sverige, prövas frågor om trafiktillstånd av Länsstyrelsen i Stockholms

län.

Vägverket prövar frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län.

Trafikansvariga

3 § Hos juridiska personer som har trafiktillstånd skall det finnas en eller

flera personer som har särskilt ansvar för att verksamheten utövas i en-

lighet med gällande regler och god branschsed samt på ett trafiksäkert

sätt (trafikansvariga).

En trafikansvarig skall också finnas för utomlands bosatta närings-

idkare som driver tillståndspliktig trafik i Sverige.

4 § Trafikansvariga är

1. i aktiebolag och ekonomiska föreningar den verkställande direk-

tören, om det finns en sådan, eller annars den styrelseledamot som bo-

laget eller föreningen har utsett,

2. i kommanditbolag och andra handelsbolag varje bolagsman,

3. i ideella föreningar och stiftelser den styrelseledamot som före-

ningen eller stiftelsen har utsett,

4. i europeiska ekonomiska intressegrupperingar företagsledaren,

5. i utländska företag (filialer) den verkställande direktören i filialen,

6. i statliga, kommunala organ och hos andra privaträttsliga juridiska

personer än som avses i 1 5 den eller de som organet respektive den

juridiska personen har utsett, och

7. för näringsverksamhet som drivs av utomlands bosatta närings-

idkare föreståndaren.

Om det finns särskilda skäl, får prövningsmyndigheten medge

a) att någon annan än den eller de som nu har angetts skall vara trafik-

ansvarig, eller

b) att kommanditdelägare undantas från att vara trafikansvarig.

Gemensamma regler om tillståndsprövning

5 § Trafiktillstånd får endast ges till den som med hänsyn till yrkeskun-

nande, ekonomiska förhållanden och gott anseende enligt 11 § bedöms

vara lämplig att driva verksamheten.

6 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 5 § avse den eller de som är trafikansvariga.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en privaträttslig juridisk person och en utomlands bosatt närings-

idkare avse den juridiska personen respektive näringsidkaren i sig samt

följande personer:

1. Den verkställande direktören och annan som genom en ledande

ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verk-

samheten,

2. de styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget

eller närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med

den juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jäm-

förligt ekonomiskt intresse, och

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

7 § Om någon av dem som anges i 6 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan person, skall den nya personens lämplighet prövas.

8 § Kravet på yrkeskunnande skall anses uppfyllt av den som har god-

känts vid ett av Vägverket anordnat skriftligt prov.

Provet skall avse de kunskaper som en tillståndshavare bör ha i fråga

om främst

1. rättsregler,

2. företagsledning och ekonomisk ledning av ett företag,

3. tekniska normer och driftsförhållanden, och

4. trafiksäkerhet.

Kravet på yrkeskunnande skall även anses uppfyllt av den som kan

visa ett sådant bevis om yrkesmässig kompetens som har utfärdats av en

annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) i en-

lighet med rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att

yrkesmässigt bedriva person- och godstransport på väg och om ömse-

sidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis

för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etablerings-

rätt på området för nationella och internationella transporter.2

9 § Innehavaren av trafiktillstånd skall ha tillräckliga ekonomiska resur-

ser för att på ett tillbörligt sätt kunna starta och driva företaget. Vid pröv-

ningen härav skall främst likviditet och soliditet beaktas.

Om inte särskilda skäl föranleder annat skall tillståndshavaren anses ha

tillräckliga resurser, om han förfogar över kapital och reserver om minst

100 000 kronor för ett fordon och 50 000 kronor för varje därutöver till-

kommande fordon.

10 § Den som söker tillstånd skall kunna styrka att han uppfyller kravet

på ekonomiska resurser enligt 9 §. Den som innehar tillstånd skall kunna

styrka att han fortlöpande uppfyller detta krav.

11 § Vid prövningen av sökanden i fråga om kravet på gott anseende

skall särskilt beaktas sökandens vilja och förmåga att fullgöra sina

skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt och andra omständig-

heter av betydelse.

Kravet på gott anseende anses inte uppfyllt av den som har dömts för

1. allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

2. allvarliga eller upprepade överträdelser av

a) denna lag, yrkestrafikförordningen (1998:000) eller föreskrifter

som har meddelats med stöd av dessa författningar,

b) författningar eller föreskrifter om vägtrafik och vägtransporter,

särskilt bestämmelser om förares kör- och vilotider, fordons vikt och

mått, fordons utrustning och beskaffenhet eller av väsentlig be-

tydelse för trafiken, trafiksäkerheten eller skyddet av miljön eller

c) bestämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen.

12 § Om en ansökan om trafiktillstånd avslås på grund av omständig-

heter som anges i 11 § skall en tid på lägst sex månader och högst fem år

bestämmas, under vilken den prövade skall anses olämplig att driva

yrkesmässig trafik.

Särskilda regler för linjetrafik

13 § Tillstånd till linjetrafik får inte ges, om det görs sannolikt att den

avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättning-

arna för att driva järnvägstrafik eller trafik enligt 1 § andra stycket. Till-

stånd får dock alltid ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning däri-

genom skulle uppnås.

Villkor för tillstånd

14 § Tillstånd till linjetrafik får förenas med villkor som är ägnade att

motverka sådan skada som avses i 13 §. Sådana villkor får endast

meddelas i samband med att tillstånd ges eller omprövas enligt 16 §.

I övrigt får trafiktillstånd förenas med villkor om det finns särskilda

skäl. Sådana villkor får föreskrivas såväl i samband med att tillstånd ges

som senare under tillståndstiden.

Tillståndsgiltighet

15 § Trafiktillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, kan

tillståndet begränsas till viss tid eller till vissa transporter.

16 § Tillståndets fortsatta giltighet kan prövas på nytt enligt 13 § när tio

år har förflutit efter det att det har meddelats och därefter vart tionde år.

Prövningen skall göras endast om den begärs av en trafikhuvudman, eller

någon som bedriver järnvägstrafik, som berörs av linjetrafiken.

En sådan begäran får ges in till prövningsmyndigheten tidigast två år

och senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden. Om till-

ståndet är begränsat till viss tid, skall begäran ges in senast ett år före

utgången av den tiden.

17 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 5 § tillämpas.

Om det inte har anmälts en föreståndare till prövningsmyndigheten

inom en månad efter dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet.

Detsamma gäller om föreståndaren inte godkänns och det inte anmäls en

annan föreståndare inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer.

Om inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att

gälla tre veckor efter det att beslutet har vunnit laga kraft.

Särskilda regler för persontransporter

18 § Den som har tillstånd till persontransporter får även frakta gods

med fordon som tillståndet avser.

19 § Den som har tillstånd till taxitrafik är skyldig att före färden genom

lämpliga åtgärder låta passagerarna få kännedom om den taxa som han

tillämpar.

Taxan skall vara uppbyggd så att priset för transporten dels enkelt kan

bedömas före färden, dels med kännedom om körd sträcka och nyttjad tid

enkelt kan beräknas efter färden. Taxan får inte vara uppbyggd så att

grunderna för prisets bestämmande förändras under färden.

Bestämmelser om prisinformation finns också i prisinformationslagen

(1991:601).

3 kap. Taxiförarlegitimation m.m.

Krav på taxiförarlegitimation

1 § En personbil eller en lätt lastbil får föras i linjetrafik eller taxitrafik

endast av den som har taxiförarlegitimation.

Prövningsmyndigheter

2 § Frågor om taxiförarlegitimation prövas av länsstyrelsen i det län där

sökanden eller innehavaren är folkbokförd.

Frågor om taxiförarlegitimation för den som inte är folkbokförd i

Sverige prövas av Länsstyrelsen i Skåne län.

Prövningen avseende taxiförarlegitimation

3 § Taxiförarlegitimation får ges till den som

1. har fyllt 21 år,

2. sedan minst två år har körkort med behörigheten B eller har körkort

med behörigheten D,

3. uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till

säkerheten för passagerare och andra trafikanter, och

4. i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att

tjänstgöra som förare i taxitrafik.

Det som sägs i första stycket 2 om krav på innehav av körkort med be-

hörigheten B under minst två år gäller inte den som under de tre senaste

åren har haft taxiförarlegitimation och som vid ansökan om ny sådan har

körkort med behörigheten B.

En taxiförarlegitimation gäller endast tillsammans med ett giltigt kör-

kort. Legitimationen får förenas med villkor som är motiverade av medi-

cinska eller andra särskilda skäl. Villkor får meddelas såväl i samband

med att legitimationen beslutas som senare under giltighetstiden.

4 § Om en ansökan om taxiförarlegitimation avslås på grund av att

kravet på laglydnad enligt 3 § 4 inte anses uppfyllt skall en tid på lägst

sex månader och högst fem år bestämmas under vilken den prövade skall

anses olämplig att inneha taxiförarlegitimation.

5 § Kravet på yrkeskunnande enligt 3 § 4 skall anses uppfyllt av den

som har godkänts vid ett skriftligt prov som anordnats av Vägverket.

6 § Genom förhandsbesked kan prövas om det finns hinder mot att taxi-

förarlegitimation ges.

7 § I ett mål eller ärende om taxiförarlegitimation får prövningsmyndig-

heten förelägga den enskilde att ge in läkarintyg.

8 § Den som söker eller innehar taxiförarlegitimation är skyldig att

genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknande

undersökning för prövning av de medicinska krav som avses i denna lag

eller i föreskrifter meddelade med stöd av denna lag.

9 § Om en läkare vid undersökning av en innehavare av taxiförarlegiti-

mation finner att denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig att

inneha sådan legitimation, skall läkaren anmäla det till prövningsmyn-

digheten. Innan någon anmälan görs skall läkaren underrätta innehava-

ren. Anmälan behöver inte göras om det finns anledning anta att inne-

havaren kommer att följa läkarens tillsägelse att avstå från att föra ett

fordon i sådan trafik som avses i 1 §.

Krav på förarbehörighet i vissa fall

10 § Traktortåg eller tung terrängvagn får föras i yrkesmässig trafik

endast av den som har körkort med behörigheten C, D eller E eller har

taxiförarlegitimation.

11 § Ett utländskt körkort medför inte rätt för någon annan än med-

borgare i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

att

1. köra svenskregistrerat motordrivet fordon i yrkesmässig trafik, eller

2. köra svenskregistrerad lastbil eller buss i förvärvsverksamhet för

transport av personer eller gods.

4 kap. Internationella vägtransporter m.m.

Inledande bestämmelse

1 § Med internationella vägtransporter avses yrkesmässiga transporter på

väg av personer eller gods till eller från Sverige eller i transittrafik

genom Sverige.

För internationella transporter inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet (EES) gäller särskilda bestämmelser.

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i Sverige

2 § Internationella vägtransporter och yrkesmässig trafik utom landet

med bil som är registrerad i Sverige får drivas endast av den som har

trafiktillstånd enligt denna lag.

3 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 2 § krävas särskilt tillstånd för transport av

personer eller gods med ett fordon som är registrerat i Sverige

(transporttillstånd).

Tillståndsplikt för transporter med fordon som är registrerade i utlandet

4 § Internationella vägtransporter och annan yrkesmässig trafik i Sverige

med bil som är registrerad i utlandet får utföras endast av den som har

getts tillstånd av en behörig utländsk myndighet till sådana transporter.

5 § På grund av överenskommelse mellan Sverige och en annan stat kan

det vid trafik som avses i 4 § utöver tillstånd enligt den bestämmelsen

krävas särskilt tillstånd av en behörig utländsk myndighet för transport

av personer eller gods med ett fordon som är registrerat i utlandet.

Vid trafik som avses i 4 §, med fordon registrerade i en stat med vilken

Sverige inte har någon överenskommelse om vägtransporter, krävs ut-

över tillstånd enligt den bestämmelsen tillstånd av behörig svensk myn-

dighet.

Prövningsmyndigheter

6 § Frågor om transporttillstånd och tillstånd enligt 5 § andra stycket

prövas när det gäller persontransporter av Vägverket och när det gäller

godstransporter av Generaltullstyrelsen.

Tillståndsprövning m.m.

7 § Transporttillstånd får endast meddelas den som kan förväntas iaktta

de bestämmelser som gäller för trafiken.

8 § När ett transporttillstånd meddelas skall det förenas med de villkor

som behövs.

9 § Ett transporttillstånd får inte överlåtas utan medgivande av den myn-

dighet som har meddelat det.

5 kap. Återkallelse av tillstånd och taxiförarlegitimation m.m.

Återkallelse av trafiktillstånd

1 § Om det i den yrkesmässiga trafiken eller i övrigt vid driften av

trafikrörelsen eller i annan näringsverksamhet som tillståndshavaren

driver har förekommit allvarliga missförhållanden eller om annars förut-

sättningarna för tillstånd enligt 2 kap. 5 § inte längre föreligger, skall

tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att tillståndet bör återkallas,

kan i stället varning meddelas.

2 § Ett tillstånd skall återkallas enligt 1 § om en tillståndshavare, en

trafikansvarig eller någon annan som prövats enligt 2 kap. 6 §

1. har dömts för allvarliga brott, inräknat ekonomiska brott,

2. har dömts för allvarliga eller upprepade överträdelser av

a) denna lag, yrkestrafikförordningen (1998:000) eller föreskrifter

som har meddelats med stöd av dessa författningar,

b) författningar eller föreskrifter om vägtrafik och vägtransporter,

särskilt bestämmelser om förares kör- och vilotider, fordons vikt och

mått, fordons utrustning och beskaffenhet eller av väsentlig be-

tydelse för trafiken, trafiksäkerheten eller skyddet av miljön, eller

c) bestämmelser om löne- och anställningsförhållanden i branschen,

3. på väsentligt sätt har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter mot det

allmänna vad avser betalning av skatter och avgifter, eller

4. på väsentligt sätt har åsidosatt villkor för tillståndet.

Ett tillstånd skall också återkallas, om det vid prövning som avses i

2 kap. 7 § framgår att någon av dem som prövats är olämplig.

3 § Om ett tillstånd återkallas på grund av någon av de omständigheter

som anges i 2 § eller på grund av allvarliga missförhållanden enligt 1 §

första stycket skall en tid på lägst tre och högst fem år bestämmas, under

vilken den prövade skall anses olämplig att driva yrkesmässig trafik.

4 § Ett ärende som avses i 2 och 3 §§ får inte avgöras utan att tillstånds-

havaren har getts skälig tid att byta ut en trafikansvarig eller annan vars

lämplighet prövas. Om inte heller den nya personen godkänns skall till-

ståndet återkallas.

5 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda skäl

talar emot det.

Återkallelse av taxiförarlegitimation m.m.

6 § En taxiförarlegitimation skall återkallas av prövningsmyndigheten

om innehavaren

1. genom brottslig gärning eller på grund av andra missförhållanden

har visat sig olämplig att tjänstgöra som förare i linjetrafik eller taxitrafik

enligt 3 kap. 1 §,

2. inte längre uppfyller de medicinska krav som avses i 3 kap. 3 §,

3. inte följer ett föreläggande att ge in läkarintyg, eller

4. begär att legitimationen skall återkallas.

Om de missförhållanden som avses i första stycket 1 inte är så allvar-

liga att tillståndet bör återkallas kan i stället varning meddelas.

7 § Om en taxiförarlegitimation återkallas på grund av omständigheter

som anges i 6 § 1 skall en tid på lägst tre och högst fem år bestämmas,

under vilken den prövade skall anses olämplig att inneha taxiförarlegiti-

mation.

8 § En taxiförarlegitimation skall återkallas tills vidare i avvaktan på

slutligt avgörande, om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen

kommer att slutligt återkallas enligt 6 §.

9 § En taxiförarlegitimation skall tas om hand av en polisman eller en

åklagare

1. om det finns grund för att ta hand om innehavarens körkort enligt

23 § körkortslagen (1977:477),

2. om körkortet eller legitimationen har återkallats, eller

3. om legitimationen återkallats tills vidare enligt 8 §.

En taxiförarlegitimation är ogiltig under den tid den är omhändertagen.

10 § Om en taxiförarlegitimation har omhändertagits av annat skäl än att

det finns grund för att omhänderta innehavarens körkort, skall prövnings-

myndigheten utan dröjsmål avgöra om legitimationen skall återkallas tills

vidare eller lämnas tillbaka.

11 § När en taxiförarlegitimation återkallas, tas om hand eller blir ogiltig

av något annat skäl skall innehavaren efter anmaning överlämna den till

Vägverket eller en polismyndighet.

12 § Om en taxiförarlegitimation har blivit ogiltig endast på grund av att

föreskriven körkortsbehörighet saknas, skall legitimationen lämnas ut i

samband med att körkortet lämnas ut.

Återkallelse av transporttillstånd

13 § När ett trafiktillstånd återkallas skall även berörda tillstånd enligt

4 kap. 3 § återkallas av prövningsmyndighet som anges i 4 kap. 6 §.

I övrigt skall reglerna om återkallelse av trafiktillstånd i 1 5 §§ tilläm-

pas även i fråga om transporttillstånd.

Gemensamma bestämmelser

14 § Till grund för slutlig återkallelse eller varning med anledning av

brottslig gärning skall beträffande frågan om brott föreligger läggas en

lagakraftvunnen dom eller ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap.

7 § rättegångsbalken eller motsvarande bestämmelse i annan författning.

15 § Med en svensk dom jämställs en brottmålsdom eller ett annat lik-

värdigt avgörande som har meddelats av en utländsk domstol eller någon

annan utländsk myndighet.

16 § Ett beslut om återkallelse eller varning skall delges den som be-

slutet rör.

Tillsyn m.m.

17 § Prövningsmyndigheten utövar tillsyn över att tillståndshavare be-

driver verksamheten enligt gällande bestämmelser. Prövningsmyndig-

heten skall också i övrigt verka för att kraven på trafiksäkerhet, trafik-

miljö och arbetsmiljö uppfylls samt för att yrkesmässig trafik bedrivs

under konkurrensvillkor som är lika för alla trafikutövare.

Prövningsmyndigheten utövar också tillsyn över att innehavare av taxi-

förarlegitimation uppfyller de krav som gäller för legitimationen.

18 § Bestämmelser om tillsyn över handikappanpassning av kollektiv-

trafik finns i lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik.

6 kap. Straffbestämmelser m.m.

Olaga yrkesmässig trafik m.m.

1 § Den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik enligt denna lag utan

tillstånd döms för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst

ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

Beställaransvar

2 § Har yrkesmässig trafik enligt denna lag drivits utan tillstånd, döms

den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har slutit avtal om

transporten med trafikutövaren till böter eller fängelse i högst ett år, om

han kände till eller hade skälig anledning anta att tillstånd saknades.

Brott mot bestämmelserna om taxiförarlegitimation

3 § Den som i strid mot 3 kap. 1 § uppsåtligen för ett fordon utan att

inneha taxiförarlegitimation döms till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Till samma straff döms en tillståndshavare som uppsåtligen eller av

oaktsamhet i strid mot 3 kap. 1 § anlitar förare som saknar taxiförarlegi-

timation.

En förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som

har meddelats för taxiförarlegitimationen döms till böter.

Brott mot bestämmelserna om krav på förarbehörighet i vissa fall

4 § Den som uppsåtligen bryter mot bestämmelserna i 3 kap. 10 eller

11 § döms till böter.

5 § Den som i fall som avses i 3 kap. 10 eller 11 § uppsåtligen eller av

oaktsamhet överlämnar åt eller på annat sätt tillåter annan att föra fordon

utan att denne är berättigad till det döms till böter.

Hindrande av fortsatt färd

6 § Om ett fordon framförs i strid mot denna lag eller en föreskrift eller

ett villkor som har meddelats med stöd därav får polisman eller

tulltjänsteman hindra fortsatt färd. Därvid får medges att det fordon med

vilket transporten sker förs till närmaste lämpliga uppställnings- eller

avlastningsplats eller verkstad. I fråga om ett fordon som är registrerat i

utlandet och som förs in i Sverige får medges att det omedelbart förs ut

ur landet.

Omhändertagande av registreringsskylt för taxifordon

7 § En registreringsskylt som avses i 18 § tredje stycket bilregisterkun-

görelsen (1972:599) får tas om hand av polisman

1. om fordonet utan tillstånd används i taxitrafik eller om det av annan

anledning inte längre finns förutsättningar för att fordonet skall ha en

sådan skylt,

2. om fordonet är belagt med körförbud enligt fordonskungörelsen

(1972:595),

3. om det för fordonet gäller brukandeförbud enligt bilregisterkun-

görelsen eller fordonsskattelagen (1988:327), eller

4. om fordonet saknar föreskriven trafikförsäkring.

Vid ett omhändertagande av registreringsskyltar tillämpas 6 § andra

meningen på motsvarande sätt.

Biträde vid förundersökning

8 § Vid förundersökning som gäller brott enligt 1 § får åklagare eller

polismyndighet som leder undersökningen begära hjälp av en tullmyn-

dighet samt ge tulltjänsteman i uppdrag att genomföra en viss åtgärd

under förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till omständig-

heterna.

Om det finns anledning att anta att brott enligt första stycket har för-

övats, har en tulltjänsteman samma befogenhet som tillkommer polisman

att hålla förhör och vidta andra åtgärder enligt 23 kap. 3 § tredje stycket

rättegångsbalken.

7 kap. Överklagande m.m.

Trafiktillstånd

1 § Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linje-

trafik, villkor för sådant tillstånd och omprövning enligt 2 kap. 16 § får

överklagas hos Vägverket.

Länsstyrelsens beslut i andra frågor som rör tillstånd till linjetrafik än

sådana som avses i första stycket får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol.

2 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxitrafik, beställningstrafik med

buss och godstrafik får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

3 § Vägverkets beslut i frågor om linjetrafik får överklagas hos rege-

ringen. Vägverkets beslut om återkallelse eller varning i ett ärende om

linjetrafik överklagas dock hos allmän förvaltningsdomstol.

Taxiförarlegitimation

4 § Länsstyrelsens beslut i frågor om taxiförarlegitimation får över-

klagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Transporttillstånd

5 § Vägverkets och Generaltullstyrelsens beslut i frågor om transporttill-

stånd och tillstånd enligt 3 kap. 5 § andra stycket får överklagas hos all-

män förvaltningsdomstol.

Gemensamma bestämmelser

6 § Beslut i fråga om skriftliga prov enligt 2 kap. 8 § eller 3 kap. 5 §

eller om omhändertagande enligt 5 kap. 9 § får inte överklagas.

Ett föreläggande att ge in läkarintyg får överklagas endast i samband

med överklagande av det beslut genom vilket ärendet avgörs.

7 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

8 § Om en förvaltningsmyndighet överklagar en allmän förvaltnings-

domstols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från

den dag då beslutet meddelades.

En förvaltningsmyndighet får föra talan även till förmån för den en-

skilda parten.

Verkställighet

9 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

8 kap. Bemyndiganden

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före-

skriva eller i enskilda fall medge undantag från denna lag. Undantag får

förenas med villkor.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag

samt meddela föreskrifter om

1. taxitrafik såvitt gäller prisinformation, utmärkning av fordon och

den lokalkännedom som taxiförare bör ha,

2. taxameterutrustning samt användning och kontroll av sådan utrust-

ning,

3. registrering av tillståndsinnehav och innehav av taxiförarlegitima-

tion samt avgifter för den kontroll som behövs, samt

4. kunskapskrav för fordonsbesättningar vid vägtransporter.

3 § Om riket är i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utom-

ordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara får

regeringen föreskriva att denna lag helt eller delvis inte skall tillämpas.

______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998 då lagen (1985:449) om

rätt att driva viss linjetrafik och yrkestrafiklagen (1988:263) skall upp-

höra att gälla.

2. Trafiktillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall

gälla som motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

3. Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser

har föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall föreskrif-

ten fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som har

föreskrivits i ett sådant tillstånd skall fortfarande gälla.

4. Ett särskilt medgivande till trafik som har lämnats enligt lagen om

rätt att driva viss linjetrafik gäller också fortsättningsvis, inbegripet de

villkor och begränsningar som kan ha föreskrivits för det.

5. I fråga om den som har erhållit trafiktillstånd enligt äldre bestäm-

melser tillämpas kapitalkraven i 5 b § yrkestrafikförordningen

(1988:1503) intill utgången av år 2000.

6. Ärende som före ikraftträdandet inte har avslutats hos den myndig-

het, som enligt äldre bestämmelser är behörig att pröva det, skall prövas

av den myndigheten även om denna inte är behörig enligt den nya lagen.

7. Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som

har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i stället

avse den nya bestämmelsen.

Förslag till lag om biluthyrning

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller yrkesmässig uthyrning av bilar och terrängmotor-

fordon utan förare för kortare tid än ett år.

2 § Fordonsbegreppen i denna lag har samma betydelse som i

fordonskungörelsen (1972:595).

Tillståndsplikt

3 § Tillstånd krävs för att driva en uthyrningsrörelse.

Prövningsmyndigheter

4 § Frågor om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas

1. om sökanden eller innehavaren är en fysisk person, av länsstyrelsen

i det län där personen är folkbokförd,

2. om sökanden eller innehavaren är en juridisk person, av länsstyrel-

sen i det län där företagets ledning finns.

Om sökanden eller innehavaren är en fysisk person som inte är folk-

bokförd i Sverige eller en juridisk person där företagets ledning finns

utanför Sverige, prövas frågor om tillstånd av Länsstyrelsen i Stock-

holms län.

Närmare bestämmelser om tillstånd

5 § Ett tillstånd gäller tills vidare. Om det finns särskilda skäl, får det

begränsas till viss tid.

Ett tillstånd får förenas med villkor, om det finns särskilda skäl.

Villkor får meddelas såväl i samband med att ett tillstånd ges som senare

under tillståndstiden.

6 § Tillstånd till uthyrningsrörelse får ges endast till den som med hän-

syn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden, vilja och förmåga att

fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna, laglydnad i övrigt samt

andra omständigheter av betydelse bedöms vara lämplig att driva verk-

samheten

7 § Hos juridiska personer som har tillstånd till uthyrningsrörelse skall

det finnas en eller flera personer som har särskilt ansvar för att verksam-

heten bedrivs i enlighet med gällande regler och god branschsed samt

med tillgodoseende av trafiksäkerhetens krav. En eller flera ansvariga

skall också finnas för uthyrningsrörelser som bedrivs i Sverige av utom-

lands bosatta näringsidkare.

Ansvarig är den eller de som tillståndshavaren utser därtill.

8 § I fråga om juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

skall prövningen enligt 6 § avse den eller de som är ansvariga för uthyr-

ningsrörelsen.

Därutöver skall, utom när det gäller yrkeskunnande, prövningen i fråga

om en juridisk person eller en utomlands bosatt näringsidkare avse den

juridiska personen respektive näringsidkaren i sig samt följande

personer:

1. Den verkställande direktören och annan som genom en ledande

ställning eller på annat sätt har ett bestämmande inflytande över verk-

samheten,

2. de styrelseledamöter och styrelsesuppleanter som till följd av eget

eller närståendes ekonomiska intresse har en väsentlig gemenskap med

den juridiska personen som är grundad på andelsrätt eller därmed jäm-

förligt ekonomiskt intresse, och

3. bolagsmännen i kommanditbolag eller andra handelsbolag.

Som närstående till en styrelseledamot eller en styrelsesuppleant anses

den som enligt 4 kap. 3 § första stycket konkurslagen (1987:672) är att

anse som närstående till gäldenären.

9 § Om någon av dem som anges i 8 § byts ut eller om det tillkommer

någon sådan person, skall den nya personens lämplighet prövas.

10 § Om tillståndshavaren dör, övergår tillståndet på dödsboet. Om

tillståndshavaren försätts i konkurs, övergår tillståndet på konkursboet.

Tillståndet gäller, om inte prövningsmyndigheten på grund av särskilda

skäl medger längre giltighetstid, under högst sex månader räknat från

dödsfallet eller konkursbeslutet.

För verksamheten skall det finnas en föreståndare som har godkänts av

prövningsmyndigheten. I fråga om denne skall 6 § tillämpas.

Om det inte har anmälts en föreståndare till prövningsmyndigheten

inom en månad efter dödsfallet eller konkursbeslutet, upphör tillståndet.

Detsamma gäller om föreståndaren inte godkänns och det inte anmäls en

annan föreståndare inom den tid som prövningsmyndigheten bestämmer.

Om inte heller den andre föreståndaren godkänns, upphör tillståndet att

gälla tre veckor efter det att beslutet har vunnit laga kraft.

Återkallelse av tillstånd

11 § Om det i uthyrningsrörelsen eller i någon annan näringsverksamhet

som tillståndshavaren driver har förekommit allvarliga missförhållanden

eller om annars förutsättningarna för tillstånd enligt 6 § inte längre före-

ligger, skall tillståndet återkallas av prövningsmyndigheten.

Om missförhållandena inte är så allvarliga att tillståndet bör återkallas,

kan i stället varning meddelas.

12 § Ett tillstånd till uthyrningsrörelse skall återkallas, om det vid pröv-

ning enligt 9 § framgår att någon av dem som prövningen avser är

olämplig.

13 § Ett ärende som avses i 11 eller 12 § får inte avgöras utan att till-

ståndshavaren har getts skälig tid att byta ut den vars lämplighet prövas.

Om inte heller den nya personen godkänns skall tillståndet återkallas.

14 § Ett tillstånd som inte används skall återkallas, om inte särskilda

skäl talar emot det.

15 § Ett beslut om återkallelse eller varning skall delges den som be-

slutet rör.

Närmare bestämmelser om uthyrningsfordon

16 § I en uthyrningsrörelse får ett fordon inte lämnas ut till någon annan

person som förare än den som kan visa att han har behörighet att föra

fordonet.

17 § En buss som är inrättad för fler än sjutton personer inklusive föra-

ren får endast lämnas ut till den som innehar

1. ett sådant bevis på yrkeskompetens som avses i artikel 5.2 andra

stycket c i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985

om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter1 och som

inte är äldre än fem år, eller

2. ett intyg om minst ett års tjänstgöring som förare av buss i yrkes-

mässig trafik eller motsvarande erfarenhet under de senaste fem åren

(körvaneintyg).

18 § Ett fordon som enligt fordonskungörelsen (1972:595) är registre-

ringsbesiktigat för taxitrafik får inte hyras ut till någon annan än den som

har tillstånd till sådan trafik.

Tillsyn

19 § Prövningsmyndigheten utövar tillsyn över att tillståndshavaren

bedriver verksamheten enligt gällande bestämmelser.

Straffbestämmelser

20 § Den som uppsåtligen driver uthyrningsrörelse enligt denna lag utan

tillstånd döms till böter eller fängelse i högst ett år.

En tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

villkor som har meddelats i tillståndet döms till böter.

21 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel-

serna i 16, 17 eller 18 § döms till böter eller fängelse i högst sex

månader.

Överklagande

22 § En prövningsmyndighets beslut enligt denna lag får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

23 § Om prövningsmyndigheten överklagar en allmän förvaltningsdom-

stols beslut, skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den

dag då beslutet meddelades.

Prövningsmyndigheten får föra talan även till förmån för den enskilda

parten.

Verkställighet

24 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen skall gälla omedelbart, om inte annat förordnas.

Bemyndiganden

25 § Regeringen får föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från

denna lag. Undantag får förenas med villkor. Regeringen får också

meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag.

Detsamma gäller i fråga om registrering av tillståndsinnehav.

Regeringen får överlåta de nämnda befogenheterna åt förvaltnings-

myndighet.

______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998 då lagen (1979:561) om

biluthyrning skall upphöra att gälla.

2. Tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser skall gälla

som motsvarande tillstånd enligt den nya lagen.

3. Om det i ett tillstånd som har meddelats enligt äldre bestämmelser

har föreskrivits att tillståndet gäller endast under viss tid, skall föreskrif

ten fortfarande gälla. Även övriga villkor och begränsningar som har

föreskrivits i ett tillstånd skall fortfarande gälla.

4. Om det i en lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som

har ersatts med en bestämmelse i denna lag, skall hänvisningen i stället

avse den nya bestämmelsen.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 31 § sekretesslagen (1980:100)1 och

bilagan till lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

31 §2

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, luftfarts-

certifikat eller sådant behörighets-

bevis som avses i luftfartslagen

(1957:297) för uppgift om den en-

skildes hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör eller

någon honom närstående lider be-

tydande men om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller dock inte beslut i

ärendet.

Sekretess gäller i ärende om

prövning av någons lämplighet att

ha körkort, traktorkort, taxiförar-

legitimation enligt yrkestrafiklagen

(1998:000), luftfartscertifikat eller

sådant behörighetsbevis som avses

i luftfartslagen (1957:297) för

uppgift om den enskildes hälsotill-

stånd eller andra personliga för-

hållanden, om det kan antas att den

som uppgiften rör eller någon

honom närstående lider betydande

men om uppgiften röjs. Sekretes-

sen gäller dock inte beslut i

ärendet.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst femtio

år.

Bilaga3

Nuvarande lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Bolag, föreningar, samfälligheter

eller andra enskilda där totalför-

svarspliktiga fullgör civilplikt

prövning av frågor om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga

som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

Regleringsföreningen Svensk fisk,

ekonomisk förening

statligt stöd i marknadsreglerande

syfte (SFS 1974:226)

Riksprovplatserna Aktiebolaget

Svensk Anläggningsprovning,

Aktiebolaget Svensk Bilprovning

och Apoteksbolaget

kontroll som riksprovplats (SFS

1992:1119)

Statens Bostadsfinansieringsaktie-

bolag, SBAB och SBAB, Statens

Bostadslåneaktiebolag samt det av

staten ägda bolag som övertar

ansvaret för de statligt finansierade

bostadslånen

förvaltningen av de lån som anges i

bilagan till lagen (1996:1179) om

ändrade förutsättningar för vissa

statligt reglerade bostadslån m.m.

samt lån enligt förordningen

(1989:858) om ersättningslån för

bostadsändamål, i den mån hand-

lingarna inkommit eller upprättats

före den 1 januari 1997, och för

tiden därefter sådana handlingar i

låneärenden enligt förordningen

(1983:1021) om tilläggslån för om-

byggnad av bostadshus, m.m. som

överlämnas av Boverket samt

handlingar i ärenden om icke ut-

betalda bostadslån till ny- eller om-

byggnad enligt nybyggnadslåneför-

ordningen (1986:692) för bostäder

eller ombyggnadslåneförordningen

(1986:693) för bostäder

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

Föreslagen lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Besiktningsorganen Aktiebolaget

Svensk Bilprovning, SMP Svensk

Maskinprovning Aktiebolag och

SAQ Kontroll Aktiebolag

fordonskontroll (SFS 1994:2043)

Bolag, föreningar, samfälligheter

eller andra enskilda där totalför-

svarspliktiga fullgör civilplikt

prövning av frågor om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga

som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

Regleringsföreningen Svensk fisk,

ekonomisk förening

statligt stöd i marknadsreglerande

syfte (SFS 1974:226)

Statens Bostadsfinansieringsaktie-

bolag, SBAB och SBAB, Statens

Bostadslåneaktiebolag samt det av

staten ägda bolag som övertar

ansvaret för de statligt finansierade

bostadslånen

förvaltningen av de lån som anges i

bilagan till lagen (1996:1179) om

ändrade förutsättningar för vissa

statligt reglerade bostadslån m.m.

samt lån enligt förordningen

(1989:858) om ersättningslån för

bostadsändamål, i den mån hand-

lingarna inkommit eller upprättats

före den 1 januari 1997, och för

tiden därefter sådana handlingar i

låneärenden enligt förordningen

(1983:1021) om tilläggslån för om-

byggnad av bostadshus, m.m. som

överlämnas av Boverket samt

handlingar i ärenden om icke ut-

betalda bostadslån till ny- eller om-

byggnad enligt nybyggnadslåneför-

ordningen (1986:692) för bostäder

eller ombyggnadslåneförordningen

(1986:693) för bostäder

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

- - - - - - - - - -

____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

Härigenom föreskrivs att 7 och 19 §§ skatteregisterlagen (1980:343)1

skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1997/98:33

Föreslagen lydelse

7 §

För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i 5

och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag som

enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig inkomst-

skatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt handelsbolag och

dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter, uppgift om företagsledare i dessa företag samt

uppgift om delägare i enkelt bolag och partrederi.

2. Uppgifter angående avslutad revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller

14 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). För varje sådan åtgärd får

anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighets beslut om be-

loppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning av

åtgärden samt uppgift huruvida bokföringsskyldighet har fullgjorts.

3. Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om

innehav av skattsedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om åter-

kallelse av F-skattsedel med angivande av skälen för beslutet, uppgifter

som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter, mervärdesskattelagen

(1994:200) och lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och

återbetalning av sådana skatter eller avgifter.

4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala skatt,

dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om att laga

förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra deklarationsskyldighet.

6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för beskatt-

ningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och andra

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter

som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

8. Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap. 9 § skattebetalningslagen.

9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos kronofogde-

myndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en person

ålagts betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller företrädare för

en juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering, ackord, likvida-

tion eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedelsför-

sändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12. Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om själv-

deklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande samt

från sådan särskild uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräk-

ning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde, taxe-

ringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och tid-

punkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen, andelens

storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som behövs

för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs för

värdering av bostad på fastighet.

14. Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt

beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid

för planerat besök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen eller 14 kap. 6 § skattebetalningslagen.

15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är

näringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt kontots

nummer och typ.

16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöin-

komst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen

(1928:370).

17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan be-

räkning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och belopp

som under beskattningsåret stått till förfogande för levnadskostnader.

19. Uppgift från centrala bil-

registret om innehav av fordon

samt om fordonets registrerings-

nummer, märke, typ och årsmodell

samt tillstånd enligt yrkestrafik-

lagen (1988:263) och lagen

(1979:561) om biluthyrning.

19. Uppgift från centrala bil-

registret om innehav av fordon

samt om fordonets registrerings-

nummer, märke, typ och årsmodell

samt tillstånd enligt yrkestrafik-

lagen (1998:000) och lagen

(1998:000) om biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift,

uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter

enligt 7 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för riskkapitalinveste-

ringar, uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1996:725)

om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus för be-

stämmande av skattereduktion enligt nämnda lagar samt uppgift om be-

slut om sådan skattereduktion, uppgifter för bestämmande av

skattereduktion enligt lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastig-

hetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar samt uppgift om beslut

om sådan skattereduktion.

21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av bosättnings-

land.

22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och koncernbalansomslut-

ning för koncernmoderföretag.

23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 §

lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, uppskovsav-

dragets storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall reducera om-

kostnadsbeloppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av bostad som

avses i 11 § andra meningen nämnda lag, föreningens eller bolagets

organisationsnummer och namn.

24. Uppgift som skall lämnas enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 och

andra stycket samt 33 § skattebetalningslagen.

25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter, verk-

ställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om företagsrekon-

struktion och fusion samt uppgifter från handels- och föreningsregistret

om firmatecknare, revisor och företagsrekonstruktion.

26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt alkohol-

lagen (1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbetsmarknads-

politiska åtgärder samt utbetalt belopp och datum för utbetalningen.

28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt

vid import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de tids-

perioder som uppgifterna avser.

29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot kost-

nader för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller person-

nummer, beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla och

datum för förändring av lönesumma samt om sjukpenninggrundande in-

komst av annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades personnum-

mer och datum för inkomstanmälan.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §2

Om inte annat sägs i andra fjärde styckena skall sådana uppgifter i

det centrala skatteregistret som hänför sig till viss beskattningsperiod

gallras sju år efter utgången av det kalenderår under vilket perioden gick

ut.

Uppgifter som avses i 5 §, med undantag av de i första stycket 5, 6 §,

7 § 3, med undantag av uppgifter om beslut om återkallelse av F-skatt-

sedel och 7 § 23, med undantag av uppgift om uppskovsavdrag enligt

lagen (1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, får bevaras

även efter utgången av den tid som anges i första stycket. Detsamma

gäller uppgifter om

1. personnummer för make och person som likställs med make vid be-

skattningen,

2. beslut om beskattning, dock inte skälen för beslutet,

3. huruvida taxering grundas på förenklad självdeklaration eller enbart

på kontrolluppgift om inkomst av kapital,

4. antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöinkomst enligt

punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370),

5. ingående och utgående mervärdesskatt samt särskilt investeringsav-

drag och redovisningsperiodens längd vid redovisning av mervärdesskatt.

Uppgift om tillstånd enligt

yrkestrafiklagen (1988:263) och

lagen (1979:561) om biluthyrning

samt uppgifter som avses i 7 § 26

29 skall gallras två år efter ut-

gången av det år då uppgifterna

registrerades.

Uppgift om tillstånd enligt

yrkestrafiklagen (1998:000) och

lagen (1998:000) om biluthyrning

samt uppgifter som avses i 7 § 26

29 skall gallras två år efter ut-

gången av det år då uppgifterna

registrerades.

Uppgift om revision får bevaras under högst tio år efter utgången av

det år under vilket revisionen avslutades.

Regeringen får meddela föreskrifter om förlängd bevaringstid för upp-

gifter som avses i första eller fjärde stycket.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617)

Härigenom föreskrivs att 1 § utsökningsregisterlagen (1986:617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av auto-

matisk databehandling föras dels ett för hela landet gemensamt utsök-

ningsregister (det centrala utsökningsregistret), dels ett regionalt utsök-

ningsregister för varje region.

Registren skall användas inom exekutionsväsendet för

1. verkställighet enligt utsökningsbalken,

2. verkställighet eller tillsyn enligt annan författning,

2 a. indrivning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga ford-

ringar m.m.,

3. avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av

skatter och avgifter,

4. planering och tillsyn av verksamhet som avses under 1 3,

5. fördelning av mål, ärenden och handlingar mellan kronofogdemyn-

digheter samt redovisning till sökanden.

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

Registren får användas av myn-

digheter utanför exekutionsväsen-

det för

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

1. ändamål som avses i andra

stycket 3,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

2. planering, samordning och

uppföljning av revisions- och annan

kontrollverksamhet vid beskattning

och tulltaxering,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

3. utredningar vid bestämmande

och uppbörd av skatter, tullar och

socialavgifter,

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

enligt yrkestrafiklagen (1988:263).

4. tillsyn över innehavare av

trafiktillstånd och trafikansvariga

samt övriga prövade som avses i

2 kap. 6, 7 och 17 §§ yrkestrafik-

lagen (1998:000),

5. tillsyn över innehavare av till-

stånd till biluthyrning och övriga

prövade som avses i 8 10 §§ lagen

(1998:000) om biluthyrning.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:24) om kommunal

parkeringsövervakning

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1987:24) om kommunal parke-

ringsövervakning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §1

Parkeringsvakter förordnas av kommunen.

Till parkeringsvakter får förordnas arbetstagare hos

1. kommunen,

2. andra kommuner,

3. kommunala parkeringsaktiebolag,

4. sådana kommunala trafikaktie-

bolag som inom kommunen bedri-

ver linjetrafik enligt yrkestrafik-

lagen (1988:263),

4. sådana kommunala trafikaktie-

bolag som inom kommunen be-

driver linjetrafik enligt yrkestrafik-

lagen (1998:000),

5. sådana bevakningsföretag som omfattas av lagen (1974:191) om be-

vakningsföretag.

Som ett förordnande enligt första stycket skall också anses ett beslut av

kommunen om anställning som parkeringsvakt eller motsvarande.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 1 § ordningslagen (1993:1617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

Bestämmelserna i detta kapitel

gäller trafik med tunnelbana och

spårväg samt sådan yrkesmässig

trafik för persontransporter som

avses i yrkestrafiklagen (1988:263).

Bestämmelserna i detta kapitel

gäller trafik med tunnelbana och

spårväg samt sådan yrkesmässig

trafik för persontransporter som

avses i yrkestrafiklagen (1998:000).

______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 15 § mervärdesskattelagen (1994:200)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

15 §1

När personbilar eller motorcyklar

förvärvas eller förhyrs för andra

ändamål än återförsäljning, uthyr-

ning, persontransporter i yrkes-

mässig trafik enligt yrkestrafik-

lagen (1988:263), transporter av

avlidna eller körkortsutbildning

som omfattas av skatteplikt får av-

drag inte göras för ingående skatt

som hänför sig till

När personbilar eller motorcyklar

förvärvas eller förhyrs för andra

ändamål än återförsäljning, uthyr-

ning, persontransporter i yrkes-

mässig trafik enligt yrkestrafik-

lagen (1998:000), transporter av

avlidna eller körkortsutbildning

som omfattas av skatteplikt får av-

drag inte göras för ingående skatt

som hänför sig till

1. förvärv av fordonet, eller

1. förvärv av fordonet, eller

2. förhyrning av fordonet om det

i endast ringa omfattning används i

den verksamhet som medför

skatteskyldighet.

2. förhyrning av fordonet om det

i endast ringa omfattning används i

den verksamhet som medför

skatteskyldighet.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för

personal inom hälso- och sjukvården

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1994:953) om åligganden för

personal inom hälso- och sjukvården skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och

sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut

1. uppgift om huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om upp-

giften i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polis-

myndighet, kronofogdemyndighet eller skattemyndighet,

2. uppgift som behövs för en rättsmedicinsk undersökning,

3. uppgift som Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga sociala och

medicinska frågor behöver för sin verksamhet,

4. uppgift som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en

studerande från högskoleutbildning,

5. uppgift som Vägverket be-

höver för prövning av någons

lämplighet att ha körkort eller

traktorkort.

5. uppgift som Vägverket be-

höver för prövning av någons

lämplighet att ha körkort, traktor-

kort eller taxiförarlegitimation en-

ligt yrkestrafiklagen (1998:000).

____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1996:637) om

försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i lagen

(1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1996:637) om försöks-

verksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdrags-

verksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik samt 1 § lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om försöksverksamhet med

rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom

sådan trafik som avses i lagen

(1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik

Lag om försöksverksamhet med

rätt för kommunala aktiebolag att

bedriva uppdragsverksamhet inom

viss trafik enligt yrkestrafiklagen

(1998:000)

1 §1

Ett kommunalt aktiebolag får, i

enlighet med bestämmelserna i

denna lag, driva verksamhet som

avses i lagen (1985:449) om rätt att

driva viss linjetrafik utan att verk-

samheten har sådan anknytning till

kommunen, landstinget eller dess

medlemmar som avses i 2 kap. 1 §

kommunallagen (1991:900).

Ett kommunalt aktiebolag får, i

enlighet med bestämmelserna i

denna lag, driva verksamhet som

avses i 2 kap. 1 § andra stycket

yrkestrafiklagen (1998:000) utan

att verksamheten har sådan anknyt-

ning till kommunen, landstinget

eller dess medlemmar som avses i

2 kap. 1 § kommunallagen

(1991:900).

Verksamheten får drivas endast på uppdrag av en kommun eller ett

landsting eller av en trafikhuvudman enligt lagen (1997:734) om ansvar

för viss kollektiv persontrafik.

Med kommunalt aktiebolag menas ett sådant aktiebolag som avses i

3 kap. 16 19 §§ kommunallagen.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998.

Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:560) om

transportförmedling

Härigenom föreskrivs att lagen (1979:560) om transportförmedling

skall upphöra att gälla vid utgången av september 1998.

Förslag till lag om upphävande av lagen (1985:450) om buss- och

taxivärderingsnämnden

Härigenom föreskrivs att lagen (1985:450) om buss- och taxivärde-

ringsnämnden skall upphöra att gälla vid utgången av september 1998.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-12-18

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 4 december 1997 (Kommunikationsdeparte-

mentet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag

till

1. yrkestrafiklag,

2. lag om biluthyrning,

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

4. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

5. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617),

6. lag om ändring i lagen (1987:24) om kommunal parkerings-

övervakning,

7. lag om ändring i ordningslagen (1993:1617),

8. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

9. lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för personal

inom hälso- och sjukvården,

10. lag om ändring i lagen (1996:637) om försöksverksamhet med

rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet

inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva

viss linjetrafik,

11. lag om upphävande av lagen (1979:560) om transportförmed-

ling,

12. lag om upphävande av lagen (1985:450) om buss- och taxi-

värderingsnämnden.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättssassessorn

Björn[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Lagrådsremissen innefattar förslag till lagändringar på yrkestrafikens

område. Inom Kommunikationsdepartementet pågår också arbete med

förslag till ny körkortslagstiftning. Eftersom åtskilliga av de nu före-

slagna bestämmelserna, bl.a. om taxiförarlegitimation, är anpassade till

den kommande körkortslagstiftningen, hade det varit att föredra att Lag-

rådet kunnat först granska körkortslagstiftningen. Lagrådet ser emellertid

inte något avgörande hinder mot att nu avge yttrande över förslagen på

yrkestrafikområdet. Skulle det visa sig att det finns några problem i fråga

om samordningen av de båda lagstiftningsprojekten, torde dessa få lösas

under den fortsatta beredningen av lagförslagen.

I vissa bestämmelser i lagförslagen (1 kap. 2 § yrkestrafiklagen, 2 och

18 §§ lagen om biluthyrning) förekommer hänvisningar till fordonskun-

görelsen (1972:595), främst med avseende på olika definitioner av

fordon. Detta är en teknik som i princip inte bör komma till användning,

eftersom riksdagen blir bunden av regeringens föreskrifter och lagänd-

ringar behövs om regeringsförfattningen ersätts av en ny sådan. Eftersom

lagstiftningen på kommunikationsområdet i stor utsträckning bygger och

måste bygga på de definitioner som finns i bl.a. fordonskungörelsen och

det vore störande att behöva upprepa definitionerna i varje lag på om-

rådet får visserligen tekniken accepteras tills vidare. Härtill bidrar även

att det när det gäller just yrkestrafiklagstiftningen synes vara Lagrådet

som har initierat tekniken vid tillkomsten av den nuvarande yrkestrafik-

lagen (se prop. 1987/88:78 s. 87 och 104). Lagrådet förordar dock att de

centrala definitionerna på kommunikationsområdet på sikt tas in i en lag,

vartill kan hänvisas i övriga lagar. Däremot bör det inte komma i fråga att

i en lag hänvisa direkt till kommande regeringsföreskrifter i anledning av

lagen. De hänvisningar till en blivande yrkestrafikförordning som före-

kommer i vissa paragafer bör därför ersättas av mer allmänt hållna hän-

visningar till föreskrifter meddelade med stöd av lagen.

Förslaget till yrkestrafiklag

2 kap. 5 §

En svårighet vid utformningen av bestämmelserna i 2 kap. 5 7, 9 och

10 §§ är att de krav i fråga om ekonomiska förhållanden som ställs i 5 §

och vars förhandenvaro prövas enligt de efterföljande paragraferna om-

fattar dels ett grundläggande, svenskt krav att de berörda fysiska och

juridiska personerna över huvud taget skall ha en betryggande ekonomi,

dels ett EG-krav enligt vilket innehavare av trafiktillstånd skall ha ett i

pengar angivet minimikapital. Uppenbarligen kan inte av de enskilda

trafikansvariga begäras att de skall ha tillgångar som motsvarar EG-

kraven. De senare kommer till för tillståndshavarna utöver vad som följer

av 5 §.

Regleringen skulle bli tydligare om detta klargörs redan i 5 § genom

att till denna paragraf läggs ett nytt andra stycke, i huvudsak hämtat från

10 § första meningen, av förslagsvis följande lydelse: Den som söker

trafiktillstånd skall utöver vad som följer av första stycket kunna styrka

att han uppfyller kravet på ekonomiska resurser enligt 9 §.

2 kap. 6 §

I konsekvens med vad som nyss sagts bör hänvisningen i första stycket

avse 5 § första stycket .

2 kap. 9 §

Denna paragraf bör i konsekvens med vad som sagts beträffande 5 § och

vad som i fortsättningen sägs om 10 § inledas med orden Den som söker

trafiktillstånd . I andra stycket bör då ordet tillståndshavaren bytas ut

mot sökanden .

2 kap. 10 §

Första meningen i paragrafen bör som Lagrådet anfört överföras till 5 §.

Andra meningen bör finnas kvar och därvid ges följande lydelse: Den

som innehar trafiktillstånd skall kunna styrka att han fortlöpande upp-

fyller kravet på ekonomiska resurser enligt 9 §.

2 kap. 11 §

I andra stycket punkten 2 a) förekommer en hänvisning till yrkestrafik-

förordningen (1998:000). I enlighet med vad som anförts inledningsvis

bör en sådan hänvisning inte göras. Punkten 2 a) bör i stället ges följande

lydelse: denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av

lagen . Även föreskrifter som närmast bygger på bemyndiganden i en

med stöd av lagen utfärdad föreskrift är föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen.

2 kap. 13 17 §§

Bestämmelserna i 13 17 §§ är placerade efter ett avsnitt med gemen-

samma regler om tillståndsprövning och före ett avsnitt med särskilda

regler för persontransporter. Dispositionen av paragraferna skulle vinna i

klarhet, om de särskilda reglerna för linjetrafik, vilka finns under tre

olika rubriker, dels i 13 §, dels i 14 § första stycket och i 16 §, samlades

under samma rubrik och togs in efter de gemensamma bestämmelserna

om villkor i 14 § andra stycket och om tillstånds giltighet i 15 och 17 §§.

För tydlighetens skull kan orden Gemensamma regler om inleda även

de två sistnämnda rubrikerna. Dispositionen skulle då se ut på följande

sätt:

Gemensamma regler om villkor för tillstånd

13 § = 14 § andra stycket i det remitterade förslaget, med viss justering

Gemensamma regler om tillstånds giltighet

14 § = 15 § i det remitterade förslaget

15 § = 17 § i det remitterade förslaget

Särskilda regler för linjetrafik

16 § första stycket = 13 § i det remitterade förslaget

16 § andra stycket = 14 § första stycket i det remitterade förslaget, med

vissa ändringar

17 § = 16 § i det remitterade förslaget, med vissa ändringar.

Om 14 § första stycket i det remitterade förslaget får utgöra andra stycket

i en bestämmelse, vars första stycke innehåller 13 § i detta, kan texten

lyda: Tillståndet får förenas med villkor som är ägnade att motverka

sådan skada som avses i första stycket. Sådana villkor får endast medde-

las i samband med att tillstånd ges eller omprövas enligt 17 §.

För att 14 § andra stycket i det remitterade förslaget skall kunna utgöra

en egen bestämmelse bör ordalydelsen justeras på det sättet att de in-

ledande orden I övrigt får trafiktillstånd ändras till Trafiktillstånd får .

I 16 § i det remitterade förslaget ersätts hänvisningen till 13 § med

 16 § första stycket . För att det skall framgå att den sista relativsatsen i

första stycket andra meningen hänför sig till både en trafikhuvudman

och någon som bedriver järnvägstrafik föreslår Lagrådet formuleringen

 någon som är trafikhuvudman eller bedriver järnvägstrafik och som be-

rörs av linjetrafiken . Slutligen torde sista meningen i andra stycket,

vilken endast avser tidsbegränsade tillstånd, sakna funktion och därför

kunna utgå.

I enlighet med det anförda förordar Lagrådet att avsnittet utformas på

följande sätt.

"Gemensamma regler om villkor för tillstånd

13 § Trafiktillstånd får förenas med villkor om det finns särskilda skäl.

Sådana villkor får föreskrivas såväl i samband med att tillstånd ges som

senare under tillståndstiden.

Gemensamma regler om tillstånds giltighet

14 § = 15 § i det remitterade förslaget

15 § = 17 § i det remitterade förslaget

Särskilda regler för linjetrafik

16 § Tillstånd till linjetrafik får inte ges, om det görs sannolikt att den

avsedda trafiken i betydande mån skulle komma att skada förutsättning-

arna för att driva järnvägstrafik eller trafik enligt 1 § andra stycket. Till-

stånd får dock alltid ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning däri-

genom skulle uppnås.

Tillståndet får förenas med villkor som är ägnade att motverka sådan

skada som avses i första stycket. Sådana villkor får endast meddelas i

samband med att tillstånd ges eller omprövas enligt 17 §.

17 § Tillståndets fortsatta giltighet kan prövas på nytt enligt 16 § första

stycket när tio år har förflutit efter det att det meddelades och därefter

vart tionde år. Prövningen skall göras endast om den begärs av någon

som är trafikhuvudman eller bedriver järnvägstrafik och som berörs av

linjetrafiken.

En sådan begäran får ges in till prövningsmyndigheten tidigast två år

och senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden.

3 kap. 3 9 §§

I 3 § föreslås att taxiförarlegitimation får ges till den som bl.a. uppfyller

de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till säkerheten för

passagerare och andra trafikanter (punkten 3) och som i fråga om

yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att tjänstgöra som

förare i taxitrafik (punkten 4). I de följande paragraferna behandlas

kravet på laglydnad i 4 §, kravet på yrkeskunnande i 5 § och de medi-

cinska kraven i 7 9 §§. Lagrådet ifrågasätter om inte ordningsföljden

beträffande dessa paragrafer skulle ändras i linje med vad som angetts i

3 § så att de medicinska kraven angavs först och därefter kraven på

yrkeskunnande och laglydnad. Såvitt gäller föreskrifterna rörande de

medicinska kraven skulle dessa också med fördel kunna inledas med

skyldigheten att genomgå läkarundersökning varefter följde bestämmel-

sen om läkares anmälningsplikt och sist angavs prövningsmyndighetens

möjlighet att meddela föreläggande.

Till följd härav skulle den föreslagna 8 § i stället betecknas 4 §, 9 § be-

tecknas 5 § och 7 § betecknas 6 §. Vidare skulle 5 § betecknas 7 §, 4 §

betecknas 8 § och 6 § betecknas 9 §.

3 kap. 11 §

I punkten 2 anges att ett utländskt körkort med visst förbehåll inte med-

för rätt att köra svenskregistrerad lastbil eller buss i förvärvsverksamhet

för transport av personer eller gods. Denna bestämmelse har inte något

direkt samband med yrkestrafiken och bör därför kvarstå i körkortslagen.

5 kap. 2 §

I första stycket bör under punkten 2 a) göras samma ändring som föror-

das beträffande motsvarande punkt i 2 kap. 11 §.

5 kap. 9 och 10 §§

Enligt vad som blivit upplyst under föredragningen bör punkten 3 i 9 §

innehålla följande: om det på sannolika skäl kan antas att legitimationen

kommer att återkallas enligt 6 § och 10 § inledas med orden Om en

taxiförarlegitimation har omhändertagits enligt 9 § första stycket 3 . Mot

dessa ändringar i det remitterade förslaget har Lagrådet intet att erinra.

5 kap. 14 §

I paragrafen anges att till grund för slutlig återkallelse eller varning får

läggas en lagakraftvunnen dom eller ett beslut om åtalsunderlåtelse. Där-

emot nämns inte strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot.

Detta torde sammanhänga med att i 48 kap. 3 § rättegångsbalken anges

att om föreläggande godkänts gäller det som dom vilken har vunnit laga

kraft. Detta hindrar inte att i 3 kap. 14 § utsökningsbalken uttryckligen

anges att godkänt strafföreläggande och godkänt föreläggande av ord-

ningsbot verkställs som lagakraftägande dom. Även andra bestämmelser

finns vari godkänt strafföreläggande nämns vid sidan av lagakraftägande

dom, se t.ex. 11 § lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parke-

ring. För tydlighets skull synes det önskvärt att samma fullständighet

iakttas även i förevarande paragraf genom att de avgöranden som avses

anges med orden: en lagakraftvunnen dom, ett godkänt strafföre-

läggande, ett godkänt föreläggande av ordningsbot eller ett beslut om

åtalsunderlåtelse --- .

7 kap. 1 §

Som en följd av de ändringar vilka Lagrådet föreslagit beträffande be-

stämmelserna i 2 kap. 13 17 §§ bör hänvisningen till 2 kap. 16 § er-

sättas med 2 kap. 17 § .

7 kap. 6 §

Om Lagrådets förslag till ordningsföljd mellan paragraferna i 3 kap.

4 9 §§ vinner gehör, skall hänvisningen i första stycket till 3 kap. 5 § i

stället avse 3 kap. 7 §.

Förslaget till lag om biluthyrning

Det är en efter nutida förhållande mycket långtgående reglering av

näringsverksamhet som i olika hänseende föreslås i lagrådsremissen. Så-

vitt gäller yrkestrafiken synes detta väl motiverat med tanke på dels de

missförhållanden som erfarenhetsmässigt förekommit, dels EG-rättens

bestämmelser. Motsvarande skäl synes i huvudsak lysa med sin frånvaro

i fråga om biluthyrningen. Det finns inte skäl att enbart för att åstad-

komma parallellitet med yrkestrafiklagen behålla en reglering av bilut-

hyrning för vilken det inte finns starka sakliga skäl. Lagrådet har dock

inte underlag för annat antagande än att den reglering som föreslås i lag-

rådsremissen är i huvudsak behövlig. På en punkt vill det emellertid

synas som om förslaget går för långt i detaljföreskrifter. Det gäller de

krav som ställs på andra än dem som driver biluthyrningsrörelse eller har

särskilt ansvar för verksamheten. Någon anledning att ställa andra krav

på dessa andra personer än som gäller för näringsverksamhet i allmänhet

synes inte föreligga och det skulle minska kostnaderna både för det all-

männa och för enskilda om någon prövning inte skedde beträffande dem.

7 §

Avsikten torde vara att de som ansvarar för verksamheten skall vara bo-

satta i Sverige. Detta kan göras tydligt genom att till andra stycket läggs

en ny andra mening av följande lydelse: Den eller de ansvariga skall

vara bosatta i Sverige.

8 §

Enligt vad som anförts inledningsvis torde prövningen enligt 8 § böra

begränsas till juridiska personer och utomlands bosatta näringsidkare

som söker tillstånd till uthyrningsverksamhet samt de för verksamheten

ansvariga som de utser. Paragrafen bör ändras så att till nuvarande första

stycket läggs: samt, utom när det gäller yrkeskunnande, den juridiska

personen respektive näringsidkaren. Återstoden av paragrafen får därvid

utgå.

9 §

I enlighet med det nyss anförda bör paragrafen ges följande lydelse: Om

någon som är ansvarig för verksamheten byts ut eller om det tillkommer

någon sådan ansvarig, skall den nya personens lämplighet prövas.

Någon följdändring i 12 § behövs inte.

25 §

Efter mönster av förslaget till yrkestrafiklag föreslås här, att regeringen

eller myndighet vartill regeringen överlåter befogenheten får föreskriva

eller i enskilda fall medge undantag från lagen samt i så fall förena

undantaget med villkor. Medan en sådan möjlighet torde behövas enligt

yrkestrafiklagen, har något praktiskt behov av motsvarande möjlighet

enligt lagen om biluthyrning inte påvisats. Av konstitutionella skäl bör

man vara försiktig med att ge regeringen möjlighet att dispensera från

lag. Bestämmelsen bör därför utgå. Första och andra styckena kan då

dras samman och paragrafen ges följande lydelse: Regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter

i de avseenden som anges i denna lag samt meddela föreskrifter i fråga

om registrering av tillståndsinnehav .

Förslaget till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

Som en följd av de ändringar vilka Lagrådet föreslagit beträffande be-

stämmelserna i 2 kap. 13 17 §§ yrkestrafiklagen bör hänvisningen i

1 § tredje stycket punkten 4 till 17 § nämnda lag i stället avse 15 §.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Kommunikationsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 februari 1998.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:63 En reformerad yrkestrafik-

lagstiftning

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Yrkestrafiklag

8 kap. 1 3 §§

396L0026

Lag om biluthyrning

25 §

 Jfr rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att yrkesmässigt

bedriva person-

och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-,

examens- och

andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa

transportörers

etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter (EGT

nr L 124,

23.5.1996, s. 1, Celex 396L0026).

2 EGT nr L 124, 23.5.1996, s. 1 (Celex 396L0026).

1 EGT nr L 370, 31.12.1985, s. 1 (Celex 385R3820).

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1996:155.

3 Senaste lydelse 1997:958.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

 Senaste lydelse 1997:1038.

 Senaste lydelse 1997:524.

1 Senaste lydelse 1996:1439.

1 Senaste lydelse 1991:717.

1 Senaste lydelse 1996:1327.

1 Senaste lydelse 1997:743.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1996:155.

1 Senaste lydelse 1995:441.

1 Jfr rådets direktiv 96/26/EG av den 29 april 1996 om rätt att yrkesmässigt

bedriva person-

och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-,

examens- och

andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa

transportörers

etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter (EGT

nr L 124,

23.5.1996, s. 1, Celex 396L0026).

2 EGT nr L 124, 23.5.1996, s. 1 (Celex 396L0026).

1 EGT nr L 370, 31.12.1985, s. 1 (Celex 385R3820).

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1996:155.

3 Senaste lydelse 1997:000.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2 Senaste lydelse 1997:524.

1 Senaste lydelse 1996:1439.

1 Senaste lydelse 1991:717.

1 Senaste lydelse 1996:1327.

1 Senaste lydelse 1997:743.

Prop. 1997/98:63

139

1

Prop. 1997/98:63

139

139

145

139

Prop. 1997/98:63

Bilaga 1

Prop. 1997/98:63

Bilaga 1

166

139

Prop. 1997/98:63

Bilaga 2

Prop. 1997/98:63

Bilaga 2

168

139

Prop. 1997/98:63

Bilaga 3

Prop. 1997/98:63

Bilaga 3

202

139

Prop. 1997/98:63

Bilaga 4

Prop. 1997/98:63

Bilaga 4

209

139

Prop. 1997/98:63

Bilaga 5

Prop. 1997/98:63

Bilaga 5

210

139

Prop. 1997/98:63

Prop. 1997/98:63

139

139

211

139

212

139