Regeringens proposition

1995/96:83

Säkrare finansiering av framtida kärnavfallskostnader m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1992:1537) om finansiering av

framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (finansieringslagen) och lagen

(1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

(Studsvikslagen).

 I syfte att säkra finansieringen av de framtida avfallskostnaderna föreslås

att reaktorinnehavarnas nuvarande skyldighet att betala avgifter enligt

finansieringslagen skall kompletteras med en skyldighet att ställa säkerheter

för dessa kostnader. Det kostnadsansvar som åligger reaktorinnehavarna även för

statens kostnader skall tillämpas fullt ut. Statens råd för kärnavfallsfrågor

(KASAM) föreslås därför finansieras genom finansieringslagen. För att uppnå en

högre avkastning på de avgifter som inbetalas bör medlen förvaltas i en särskild

fond, Kärnavfallsfonden. I stället för att placeras på konto i Riksbanken skall

medlen placeras i Riksgäldskontoret. Avgiftsmedlen som fonderas enligt

Studsvikslagen bör förvaltas på motsvarande sätt.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finan-

 siering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. 5

 2.2 Förslag till lag om ändring av lagen (1988:1597) om

 finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

 11

3 Ärendet och dess beredning................................. 12

4 Det nuvarande finansieringssystemet........................ 13

5 Allmänt om behovet av lagstiftningsåtgärder................ 15

6 Ett tillförlitligare finansieringssystem................... 19

 6.1 Säkerheter för att säkerställa fonduppbyggnaden vid en

 eventuell avstängning av en reaktor innan reaktorns intjänan-

 detid gått ut (säkerhetsbelopp I) .................. 20

 6.1.1 Grundbelopp .................................. 20

 6.2 Säkerheter för att säkerställa finansieringen av omhän-

 dertagandet om fondbehållningen visar sig otillräcklig efter

 det att samtliga reaktorer ställts av (säkerhetsbelopp II)

 21

 6.3 Fullgoda säkerheter................................. 22

 6.4 Beräkning av den årliga avgiften.................... 22

 6.5 Realräntan ......................................... 23

 6.6 Återbetalning av fondmedel.......................... 24

7 En säkrare förvaltning av fondmedlen....................... 25

8 Statens kostnader m.m...................................... 28

9 Studsvikslagen............................................. 29

10 Författningskommentar...................................... 30

 10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finan-

 siering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. 30

 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1597) om

 finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

 34

Bilaga 1 Sammanfattning av Kärnbränslefondsutredningens

 betänkande (SOU 1994:107) Säkrare finansiering

 av framtida kärnavfallskostnader.................... 36

Bilaga 2 Författningsförslag i Kärnbränslefonds-

 utredningens betänkande (SOU 1994:107)

 Säkrare finansiering av framtida kärnavfallskostnader48

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden - Säkrare

 finansiering av framtida kärnavfallskostnader

 (SOU 1994:107 och SOU 1994:108)..................... 55

Bilaga 4 Sammanfattning av Riksrevisionsverkets

 rapport RRV 1995:22 Kärnavfallsprogrammet -

 Producentansvar och statlig tillsyn................. 64

Bilaga 5 Sammanfattning av Riksrevisionsverkets rapport

 F 1993:30 - Avfall - Avveckling - Avkastning

 - kassahållning i kärnavfallsfonden................. 67

Bilaga 6 Protokoll fört vid sammanträde den 3 oktober 1995

 om förslag till ändringar i lagen (1992:1537)

 om finansiering av vissa framtida utgifter

 för använt kärnbränsle m.m. ........................ 68

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag.........................

 71

Bilaga 8 Lagrådets yttrande.................................. 78

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

19 oktober 1995.................................................. 79

Rättsdatablad.................................................... 80

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för

använt kärnbränsle m.m.,

 2. lag om ändring i lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst

radioaktivt avfall m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av

framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.,

 dels att nuvarande 7 § skall betecknas 1 a §,

 dels att den nya 1 a § skall ha följande lydelse,

 dels att 1, 2, 3, 4, 6, 8 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 2 a, 7 - 7 b och 8 a -

8 c §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen

lydelse

 Avgifter skall betalas

enligt denna lag för att finan- 1 §

siera dels omhändertagande av Avgifter skall betalas enligt

använt kärnbränsle och annat denna lag för att finansiera

radioaktivt avfall från kärn- dels omhändertagande av använt

kraftsreaktorer, dels vissa kärnbränsle och annat radioaktivt

kostnader som staten har avfall från kärnkraftsreaktorer,

enligt denna lag och enligt dels vissa andra kostnader

lagen (1984:3) om kärnteknisk enligt denna lag och enligt

verksamhet. lagen (1984:3) om kärnteknisk

 verksamhet.

 För sådana kostnader för om-

 händertagande som inte täcks av

 inbetalade avgiftsmedel skall

 Avgift skall betalas av den säkerheter ställas.

som har tillstånd att inneha Avgift skall betalas och säker-

eller driva en kärnkraftsreak- heter ställas av den som har

tor (reaktorinnehavaren). tillstånd att inneha eller driva

Avgiften skall betalas årligen en kärnkraftsreaktor (reaktorin-

så länge reaktorn är i drift. nehavaren). Avgiften skall

 betalas årligen så länge reaktorn

 är i drift.

--------------------------------------------------------------------

 1 a §

 (7 § första meningen)

 Avgiften skall betalas till Avgiften skall betalas till

den myndighet som regeringen den myndighet som regeringen

bestämmer. bestämmer. Dessa avgiftsmedel

 skall föras över till en fond,

 benämnd Kärnavfallsfonden.

 2 §

--------------------------------------------------------------------

 Avgiftsskyldigheten avseende Skyldigheten att betala avgift

omhändertagande omfattar kost- och ställa säkerheter för omhän-

nader för dertagande omfattar kostnader

 för

 1. en säker hantering och slutförvaring av i reaktorn använt kärnbränsle och

radioaktivt avfall som härrör från detta efter det att kärnbränslet eller

avfallet har förts bort från anläggningen,

 2. en säker avveckling och rivning av reaktoranläggningen,

 3. den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att vad som avses

i 1 och 2 skall kunna fullgöras.

--------------------------------------------------------------------

 2 a §

 Reaktorinnehavaren skall ställa

 fullgoda säkerheter till den

 myndighet som regeringen bestäm-

 mer. Säkerheterna skall motsvara

 de kostnader för omhändertagande

 som anges i 3 § första stycket 2

 och 3. Säkerheter behöver inte

 ställas för belopp som täcks av

 reaktorinnehavarens andel av

 medlen i Kärnavfallsfonden.

 En fastighet på vilken det be-

 drivs kärnteknisk verksamhet får

 inte utgöra säkerhet.

 Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer skall

 pröva säkerheterna. Ett beslut

 som rör den ställda säkerheten får

 ändras när det finns anledning

 till det.

3 §

--------------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall i Reaktorinnehavaren skall i

samråd med övriga reaktorinne- samråd med övriga reaktorin-

havare beräkna kostnaderna för nehavare beräkna kostnaderna för

omhändertagandet. En sådan omhändertagandet. En sådan beräk-

beräkning skall innehålla en ning skall innehålla en

uppskattning av dels kostnaderna uppskattning av 1. kostnaderna för samt-

för samtliga de åtgärder som kan liga åtgärder som kan behövas då

behövas, dels kostnaderna för de reaktorn drivits i 25 år samt,

åtgärder som avses bli vidtagna om drifttiden för reaktorn över-

inom en tidrymd om minst tre stiger 25 år, kostnaden för till-

år. kommande åtgärder varje år därutöver

 (belopp för avgiftsunderlag),

 2. de kostnader enligt 1 som

 kan hänföras till det kärnbränsle

 som har använts när beräkningen

 görs (grundbelopp), om driftti-

 den för reaktorn understiger 25

 år,

 3. skäliga kostnader för till-

 kommande åtgärder som beror på

 oplanerade händelser (tilläggs-

 belopp).

 Av beräkningen skall dessutom

 framgå kostnaderna för de åtgärder

 som avses bli vidtagna inom en

 tidrymd om minst tre år.

 Kostnadsberäkningen skall varje år ses över och lämnas till regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

4 §

--------------------------------------------------------------------

 Utöver kostnaderna för omhän- Utöver kostnader för omhänder-

dertagande skall avgifterna tagande skall avgifterna täcka

täcka statens kostnader för att statens kostnader för att

 1. komplettera forsknings- och utvecklingsverksamhet som avses i 2 § 3 samt

pröva frågor härom,

--------------------------------------------------------------------

 2. pröva frågor som avses i 5 § 2. pröva frågor som avses i 2 a §

första stycket och 8 § andra tredje stycket, 5 § första

stycket denna lag, stycket, 8 b och 8 c §§ denna

 lag,

 3. pröva frågor om övervakning och kontroll av slutförvar enligt 16 § lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Avgifterna skall vidare täcka

 kostnaderna för Kärnavfallsfon-

 dens förvaltning samt de kost-

 nader som reaktorinnehavarna,

 staten eller kommunerna har för

 information till allmänheten i

 frågor som rör hantering och

 slutförvaring av använt kärnbränsle

 och kärnavfall.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Avgiften bestäms så att de Avgiften bestäms så att de sam-

sammanlagda avgiftsbeloppen manlagda avgiftsbeloppen täcker

som betalas under reaktorns de kostnader för omhändertagandet

drifttid täcker kostnaderna för som avses i 3 § första stycket 1

omhändertagandet och statens och kostnaderna enligt 4 §.

kostnader enligt 4 §.

 Vid avgiftsberäkningen skall hänsyn tas till tidigare åtgärder för

omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från

detta, reaktoranläggningens beskaffenhet och övriga omständigheter som kan

påverka avgiftens storlek.

--------------------------------------------------------------------

 7 §

 Kärnavfallsfonden leds av en

 styrelse, som skall förvalta

 medlen i fonden enligt 7 a och

 7 b §§. Styrelsen skall årligen

 till regeringen lämna en

 redovisning som avser

 förvaltningen under det gångna

 året.

 Regeringen utser styrelse i

 Kärnavfallsfonden och förordnar

 om revisorer för granskning av

 styrelsens förvaltning.

 7 a §

--------------------------------------------------------------------

(7 § andra meningen)

Myndigheten skall sätta in med- Kärnavfallsfondens medel skall

len på räntebärande konto i placeras på konto i Riksgälds-

Riksbanken. kontoret.

 Medlen i Kärnavfallsfonden

 skall förvaltas så att kraven på

 en god avkastning och en

 tillfredsställande betalningsbe-

(7 § tredje meningen) redskap tillgodoses.

Räntan skall läggas till Avkastningen på fondens medel

kapitalet. skall läggas till kapitalet.

 7 b §

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen får meddela närmare

 föreskrifter om Kärnavfallsfonden

 och om fondens förvaltning.

.

8 §

--------------------------------------------------------------------

 (8 § första stycket)

 De avgifter som betalats av Reaktorinnehavarens andel av

reaktorinnehavaren skall använ- medlen i Kärnavfallsfonden skall

das för att ersätta innehavaren användas för att ersätta innehava-

för kostnader för omhändertagan- ren för kostnader för omhänder-

det samt för att täcka statens tagandet samt för att täcka kost-

kostnader för åtgärder enligt 4 § nader för åtgärder enligt 4 § hän-

hänförliga till reaktorn och förliga till reaktorn och bränsle

bränsle som använts i reaktorn. som använts i reaktorn.

 8 a §

--------------------------------------------------------------------

 Medel i Kärnavfallsfonden som

 inte behövs för det ändamål som

 anges i 8 § skall återbetalas

 till reaktorinnehavaren när

 1. allt det kärnbränsle som an-

 vänts i reaktorn och allt det

 radioaktiva avfall som härrör från

 detta har placerats i slutförvar

 och

 2. reaktoranläggningen har

 avvecklats och rivits.

 Medel i fonden som inte behövs

 får återbetalas innan dess, om

 det finns särskilda skäl för det.

 8 b §

--------------------------------------------------------------------

 Om medlen i Kärnavfallsfonden

 visar sig otillräckliga och åtgär-

 der för omhändertagande som

 avses i 2 § inte vidtas av

 reaktorinnehavaren, får rege-

 ringen besluta att säkerheterna

 skall utnyttjas för att

 finansiera åtgärderna. Om reak-

 torn drivs kortare tid än 25 år,

 får regeringen dessutom besluta

 att säkerheterna får utnyttjas för

 att tillföra Kärnavfallsfonden

 medel som motsvarar de avgifter

 som beräknas falla bort på grund

 av den begränsade drifttiden.

 8 c §

--------------------------------------------------------------------

( 8 § andra stycket)

 Frågor om användning av av- Frågor om användning och åter-

giftsmedlen prövas av betalning av avgiftsmedlen

regeringen eller den myndighet prövas av regeringen eller den

som regeringen bestämmer. myndighet som regeringen bestäm-

 mer.

9 §

--------------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall på Reaktorinnehavaren skall på

begäran lämna de upplysningar begäran lämna de upplysningar och

och tillhandahålla de hand- tillhandahålla de handlingar som

lingar som behövs för att behövs för att regeringen eller

regeringen eller den myndighet den myndighet som regeringen

som regeringen bestämmer skall bestämmer skall kunna fastställa

kunna fastställa avgiftens avgiftens storlek och behovet

storlek och pröva frågor om an- av säkerheter samt pröva frågor om

vändningen av medlen. I den ut- användningen av medlen. I den

sträckning det behövs skall utsträckning det behövs skall

reaktorinnehavaren på begäran reaktorinnehavaren på begäran även

även lämna tillträde till lämna tillträde till anläggningar

anläggningar eller platser där eller platser där använt

använt kärnbränsle eller radio- kärnbränsle eller radioaktivt

aktivt avfall som härrör från avfall som härrör från detta

detta förvaras eller hanteras. förvaras eller hanteras.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Behållningen av de avgifter som inbetalats före ikraftträdandet skall föras

över till Kärnavfallsfonden för förvaltning enligt denna lag.

2.2 Förslag till lag om ändring av lagen (1988:1597) om finansiering av

hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen

av visst radioaktivt avfall m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §1Avgiften är 0,15 öre för varje levererad kilowattimme elström.

 Avgiften skall betalas till Statens kärnkraftinspektion.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

 Avgiftsmedlen skall föras över

 till Kärnavfallsfonden som för-

 valtar medlen särskilt. För för-

 valtningen i övrigt gäller

 reglerna i 7 - 7 b §§ lagen

 (1992:1537) om finansiering av

 framtida utgifter för använt kärn-

 bränsle m.m.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Behållningen av de avgifter som inbetalats före ikraftträdandet skall föras

över till Kärnavfallsfonden för förvaltning enligt denna lag.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1993:1667.

3 Ärendet och dess beredning

I sin fördjupade anslagsframställning för budgetåren 1992/93 - 1994/95 framhöll

dåvarande Statens kärnbränslenämnd att den nuvarande ordningen i fråga om

placering av fondmedel inte ger den avkastning som borde vara möjlig. En friare

placering av fondmedlen enligt mer gängse förvaltningsprinciper vore önskvärd

enligt Statens kärnbränslenämnds uppfattning.

 Regeringen bemyndigade den 6 maj 1993 miljöministern att tillkalla en särskild

utredare med uppdrag att göra en översyn av kapitalförvaltningen m.m. enligt

lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle

m.m. (finansieringslagen). Utredningen antog namnet Kärnbränslefondsutredningen.

 Kärnbränslefondutredningen överlämnade till regeringen i juni 1994 betänkandet

Säkrare finansiering av framtida kärnavfallskostnader (SOU 1994:107). I

betänkandet presenteras överväganden och förslag om ett tillförlitligare

finansieringssystem än det nuvarande samt förslag om friare placering av

fondmedlen.

 De underlagsrapporter som legat till grund för utredningens överväganden har

redovisats i en särskild publikation, SOU 1994:108.

 En sammanfattning av utredningens betänkande återfinns i bilaga 1. De

lagförslag som läggs fram i betänkandet finns i bilaga 2.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna samt

en sammanställning över remissyttrandena finns i bilaga 3.

 Riksrevisionsverket (RRV) har inom ramen för sin effektivitetsrevision

granskat den tillsyn som Statens kärnkraftinspektion (SKI) utövar med stöd av

finansieringslagen. Resultatet av granskningen redovisas i revisionsrapporten

Producentansvar och statlig tillsyn (RRV 1995:22) som överlämnades till

regeringen den 29 maj 1995. Flera av de förslag RRV för fram berör SKI:s roll i

finansieringssystemet enligt finansieringslagen. RRV:s förslag redovisas i

bilaga 4. SKI har den 21 juni 1995 inkommit till departementet med en skrivelse

som kommenterar RRV:s rapport. Skrivelsen finns hos Miljödepartementet (dnr.

M95/2412/5).

 RRV har i en tidigare rapport, Avfall-Avveckling-Avkastning (F1993:30),

redovisat vissa förslag som rör kassahållningen i kärnbränslefonderna. RRV:s

förslag i den delen redovisas i bilaga 5. Rapporten har remissbehandlats varvid

Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) och SKI inkommit med remissyttranden.

Remissyttrandena finns hos Miljödepartementet (dnr. M93/3874/6).

 SKI har i olika sammanhang, bland annat i sitt remissvar på Kärnbräns-

lefondsutredningens betänkande, föreslagit att även de medel som fonderas enligt

Studsvikslagen skall ges en friare förvaltning.

 Miljödepartementet har inbjudit berörda myndigheter och företag till ett möte

den 3 oktober 1995. Vid mötet har inhämtats synpunkter på regeringens förslag på

hur medlen enligt finansieringslagen och Studsvikslagen skall förvaltas. Vidare

har vid mötet inhämtats synpunkter på frågan hur KASAM (Statens råd för

kärnavfallsfrågor) och kostnaderna för den information som ges till allmänheten

i olika sammanhang skall finansieras. Skriftliga synpunkter har inkommit efter

mötet. En förteckning över de närvarande vid mötet och en sammanställning av

remissynpunkterna finns i bilaga 6.

 Regeringen beslutade den 5 oktober att inhämta lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran.

Lagrådets yttrande har tagits in som bilaga 8. Vissa redaktionella ändringar har

gjorts i texten.

4 Det nuvarande finansieringssystemet

I förarbetena till finansieringslagen (prop. 1980/81:90, s. 609 f.) anges några

av de grundläggande principerna för lagstiftningen på kärnenergiområdet. Dessa

innebär dels att kostnaderna för hanteringen av använt kärnbränsle och

kärnavfall skall täckas av intäkterna från den produktion av energi som gett

upphov till dem, dels att den som bedriver en verksamhet där radioaktiva

restprodukter uppkommer också skall svara för att dessa restprodukter tas om

hand på ett säkert sätt. En tredje grundläggande princip är att staten har ett

övergripande och långsiktigt ansvar för det radioaktiva avfallet. Dessa tre

grundprinciper har kommit till uttryck i lagstiftningen på följande sätt.

 Enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) är en

innehavare av tillstånd till kärnteknisk verksamhet skyldig att svara för att

allt i verksamheten uppkommet kärnavfall och använt kärnbränsle hanteras och

slutförvaras på ett säkert sätt och att den anläggning i vilken verksamheten

bedrivs avvecklas och rivs på ett säkert sätt, sedan verksamheten har upphört

(10 §). Dessa åtaganden innebär enligt förarbetena (prop. 1983/84:60) också ett

ansvar för att klarlägga vilka åtgärder som behövs och hur dessa åtgärder skall

kunna genomföras.

 I det ansvar som enligt 10 § kärntekniklagen läggs på reaktorinnehavare och

övriga innehavare av tillstånd till kärnteknisk verksamhet ingår att svara för

de faktiska kostnader som behövs för avfallshanteringen. Som påpekades av

Lagrådet i yttrandet över den tidigare finansieringslagen (prop. 1980/81:90 s.

637) omfattar tillståndshavarens skyldigheter även att ansvara med återstoden av

sin förmögenhet för kostnader som staten skulle kunna ådra sig för sådana

åtaganden, ifall tillståndshavaren skulle underlåta att fullgöra sina

skyldigheter och staten därför nödgas vidta åtgärderna.

 Enligt finansieringslagen skall den som har tillstånd att inneha och driva en

kärnkraftreaktor (reaktorinnehavaren) årligen, så länge reaktorn är i drift,

betala en avgift för att finansiera omhändertagande av använt kärnbränsle och

annat radioaktivt avfall. Med omhändertagande avses enligt lagen en säker

hantering och slutförvaring av i reaktorn använt kärnbränsle och radioaktivt

avfall som härrör från reaktorn efter det att kärnbränslet eller kärnavfallet

förts bort från anläggningen, en säker avveckling och rivning av

reaktoranläggningen samt den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs

för att kunna fullgöra detta. Avgiften skall också täcka de kostnader som staten

i dessa avseenden har enligt kärntekniklagen och finansieringslagen, bl.a.

tillsyn och sådan forskning som behövs för att komplettera reaktorinnehavarnas

forsknings- och utvecklingsverksamhet. Medlen skall enligt lagen vara placerade

på räntebärande konto i Riksbanken. Räntan skall läggas till kapitalet.

 Avgiftens storlek bestäms enligt följande ordning. Reaktorinnehavaren beräknar

i samråd med övriga reaktorinnehavare kostnaderna för omhändertagandet. En sådan

beräkning skall innehålla dels en uppskattning av kostnaderna för samtliga

åtgärder fram till ca år 2060 då allt använt kärnbränsle beräknas ha blivit

placerat i slutförvar, dels en beräkning av kostnaderna för verksamheten de

närmaste tre åren.

 Kostnadsberäkningen lämnas in till SKI. Med utgångspunkt i sin granskning av

beräkningen lämnar SKI den vidare till regeringen med ett eget yttrande och ett

förslag till avgifter för nästföljande kalenderår. SKI bygger för närvarande sin

beräkning av avgiftens storlek på en årsproduktion motsvarande ca 67 TWh

kärnkraft, en 25-årig intjänandetid per reaktor samt på att de fonderade medlen

skall ge en real avkastning om 2,5 % per år. Avgiftens storlek fastställs

årligen för nästföljande kalenderår av regeringen.

 Regeringen angav i sitt beslut den 22 december 1992 (M92/3665/6) om avgifter

för år 1993 för finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m.

att en intjänandetid på 25 år är en riktig utgångspunkt för beräkningen av

avgiften.

 Varje reaktorinnehavare skall betala en avgift som bestäms med hänsyn till den

uppskattade totala mängden energi som levereras under intjänandetiden. Det

innebär att avgiften beräknas per kilowattimme (kWh). Eftersom de beräknade

totalkostnaderna varierar mellan de olika reaktorinnehavarna så bestäms avgiften

individuellt för varje verk. För år 1995 beslutade regeringen om följande

avgifter per kWh: Forsmark Kraftgrupp AB, 1,9 öre, OKG AB (Oskarshamn)1,7 öre,

Vattenfall AB (Ringhals) 1,9 öre och Barsebäck Kraft AB, 2,2 öre. Beloppen är

desamma som gällt sedan 1987. Den genomsnittliga avgiftsnivån för de fyra

kärnkraftverken, nämligen 1,9 öre/kWh, har dock varit oförändrad sedan 1984, då

den genomsnittliga avgiftsnivån höjdes från 1,7 öre/kWh.

 För att uppfylla de skyldigheter som kärntekniklagen och finansieringslagen

föreskriver har de fyra reaktorinnehavarna i Sverige bildat ett särskilt

företag, Svensk kärnbränslehantering AB, SKB. Det är alltså SKB som är

huvudaktör och ansvarig när det gäller omhändertagandet av använt kärnbränsle

och annat radioaktivt avfall liksom när det gäller att finna en plats lämplig

för slutförvar av använt kärnbränsle och för att uppföra och så småningom driva

slutförvaret. Det är också SKB som svarar för den kostnadsberäkning som varje år

lämnas till SKI.

 Avgiften skall erläggas kvartalsvis och inbetalas senast en månad efter varje

kvartals utgång. De avgifter som betalas in av reaktorinnehavarna skall användas

för att ersätta innehavaren för kostnader för omhändertagandet. Det innebär att

pengar går tillbaka till SKB för kostnader som behövs för att fullgöra

omhändertagandet. Utbetalning av medel sker förskottsvis för kalenderkvartal för

åtgärder som beräknas inträda under kvartalet. SKI beslutar hur och i vilken

utsträckning avgiftsmedlen får användas.

 Sedan år 1982, då finansieringssystemet trädde i kraft, har t.o.m. år 1994

totalt 16 721 miljoner kronor betalats in via avgifter. I detta belopp ingår den

inbetalning på 2 285 miljoner kronor som kärnkraftföretagen gjorde år 1982 och

som utgjordes av de interna avsättningar som företagen tidigare gjort i sina

bokslut. Under samma period har sammanlagt 7 267 miljoner kronor i räntor

tillförts de fonderade medlen. Tillsammans med vissa andra inbetalningar innebär

detta att finansieringssystemet tillförts totalt 24 009 miljoner kronor.

 Under samma tid har de sammanlagda utbetalningarna ur fonden varit 8 568

miljoner kronor. Behållningen var sålunda 15 441 miljoner kronor vid utgången av

år 1994.

 De totala framtida kostnaderna för hantering av det använda kärnbränslet och

kärnavfallet samt för rivning av kärnkraftverken har SKI beräknat till 45 200

miljoner kronor.

 De delar av avfallsystemet som nu är i drift och som helt bekostas av

avgiftsmedel är det centrala mellanlagret för använt kärnbränsle i Oskarshamn,

CLAB, samt transportsystemet, dvs. transportfartyget Sigyn, transportbehållare,

specialtruckar m.m.

 Avgiftsmedlen används även för att bekosta en mindre del - ca 3 % - av

kostnaderna för slutförvaret för radioaktivt driftavfall, SFR. Dessa kostnader

avser omhändertagandet av driftavfallet från CLAB. Vidare har avgiftsmedel

utgått för att betala ersättning för upparbetning i Cogéma, Frankrike och i

Sellafield, Storbritannien, enligt tidigare träffande avtal. Dessutom används

avgiftsmedel för att täcka SKB:s och statens kostnader i samband med

slutförvaringsprocessen. Avgiftsmedel används även för SKB:s

informationsinsatser avseende den avgiftsfinansierade verksamheten.

5 Allmänt om behovet av lagstiftningsåtgärder

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning och förslag: Tillförlitligheten i det |

| nuvarande finansieringssystemet bör förstärkas. Avgiftsmedlen bör|

| förvaltas på ett sådant sätt att avkastningen blir bättre. Finan-|

| sieringslagen kompletteras så att de grundläggande principerna |

| för kostnadsansvaret för använt kärnbränsle och kärnavfall tydligt|

| framgår. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig delar i stort de

överväganden som förs fram i utredningens betänkande. RRV anser dock att

utredningens överväganden innehåller vissa osäkerheter och pekar på flera frågor

som enligt RRV:s uppfattning bör belysas på ett bättre sätt.

Samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid Umeå universitet har i allmänna

ordalag yttrat sig negativt över utredningens förslag.

 Skälen för regeringens bedömning och förslag: Som tidigare redovisats utgör

den grundläggande principen bakom den nuvarande lagstiftningen att det är

intäkterna från kärnkraftproduktionen som skall täcka samtliga kostnader som har

samband med hanteringen av de restprodukter som verksamheten gett upphov till.

Verksamheten kan således sägas utgöra ett exempel på ett producentansvar

genomfört i praktiken.

 Med hänsyn till den långa tid som krävs för hantering och förvaring av

kärnavfallet och övriga restprodukter måste man räkna med att utgifter kommer

att uppstå långt efter det att produktionen har upphört. Därmed finns då inte

heller några löpande inkomster att disponera för att täcka utgifterna.

 Dessa förhållanden innebär att medel för att täcka framtida utgifter för

verksamheten måste tas ut i förväg ur de löpande intäkterna från

kärnkraftproduktionen och därefter hållas samlade på ett sådant sätt att de med

säkerhet kan disponeras för avsett ändamål, när behov mera successivt uppkommer.

Dispositionen av medel sker såväl under den period produktionen pågår som under

avsevärd tid därefter. Avfallshanteringen kan väntas behöva pågå i ca 50 år

efter det att ett kärnkraftverk stängts av. Det kan därefter finnas behov av

olika former av övervakning för dels fysiskt skydd, dels kontroll av det

klyvbara material som fortfarande finns i det använda kärnbränslet.

Finansieringssystemet skall därför garantera att ett tillräckligt stort kapital

finns fonderat för att möjliggöra alla de investeringar som uppförandet av ett

slutförvar för det långlivade och högaktiva kärnavfallet innebär. Det skall

också garantera att medel finns tillgängliga för att täcka övriga kostnader som

hanteringen för med sig, inklusive administrations- och planeringskostnader,

forskningsprogram m.m.

 Det nuvarande finansieringssystemets tillförlitlighet bygger på att regeringen

kan fastställa en avgift som skall kunna täcka de framtida kostnaderna. Om kost-

naderna ändå skulle visa sig högre än väntat finns, under förutsättning att

kärnkraftsproduktionen inte upphört, möjligheter att höja avgiften. För att

kontinuerligt kontrollera de antaganden som görs i kostnadsberäkningarna prövas

avgiften för ett kalenderår i taget. Om elproduktionen från kärnkraftverken av

olika skäl skulle upphöra eller minska betydligt, försvinner eller minskar dock

möjligheterna att justera avgiften. Skulle, som ett annat exempel, kostnaderna

för rivningen av kärnkraftverken visa sig underskattade finns inga möjligheter

att ta ut dessa merkostnader via avgifter på kärnkraftsproduktionen, eftersom

denna då har upphört.

 För att minska riskerna för framtida underskott finns möjligheten för

regeringen att ta in ett större avgiftsbelopp än vad som beräknas som nödvändigt

för att täcka de kostnader reaktorinnehavarna utgått ifrån. Att ta in avgifter

för kostnader som endast blir aktuella under vissa mindre sannolika förhållanden

är enligt regeringens uppfattning emellertid inte ett tillfredsställande sätt

att säkerställa att medel finns tillgängliga. En ökad avgift leder till att

kostnaderna kan komma att belasta konsumenterna av el vilket kan medföra

negativa effekter för såväl hushållen som industrin. Sådana effekter kan komma i

konflikt med övergripande ekonomisk-politiska målsättningar.

 Detta visar att det nuvarande finansieringssystemet under vissa

förutsättningar inte förmår att garantera finansieringen av de framtida

kostnaderna för slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall så som

lagstiftaren utgått ifrån. Det är emellertid angeläget att stärka finans-

ieringssystemets förmåga att fylla sitt syfte även vid oplanerade händelser och

därigenom öka systemets tillförlitlighet. I detta sammanhang är det också

viktigt att även beakta att delar av avfallshanteringen med tiden kan bli

billigare att genomföra än vad som beräknats. Detta leder till att

finansieringssystemet även bör uppfylla krav på flexibilitet om kostnaderna

skulle visa sig lägre än väntat.

 Realränteantagandet spelar idag en central roll vid avgiftsberäkningarna.

Fondmedlens realavkastning - liksom följaktligen en prognos av densamma - blir

beroende av hur medlen placeras. Mot bakgrund av bedömningar som

Kärnbränslefondutredningen redovisar förefaller det knappast rimligt att räkna

med 2,5 % som en genomsnittlig real avkastning för perioden fram till år 2060,

om man inte övergår till någon annan form av förvaltning av fondmedlen.

Regeringens slutsats är att det är nödvändigt att göra sådana kompletteringar av

finansieringssystemet att dess nuvarande beroende av ett "rätt"

realränteantagande kan minskas avsevärt.

 Avgörande för tillförlitligheten i det nuvarande finansieringssystemet är dock

reaktorinnehavarnas ekonomiska ställning. Reaktorinnehavarnas förmåga att

uppfylla sina åtaganden vad avser kostnaderna för hantering av kärnkraftsavfall,

rivning m.m. beror i realiteten bl.a. på deras finansiella stabilitet. Den

undersökning utredningen låtit göra beträffande tillståndshavarna i detta

avseende visar på begränsningar hos tre av reaktorinnehavarna. Dessa saknar

nämligen andra intäkter än de som kommer från driften av kärnkraftsreaktorerna.

Reaktorinnehavarnas fortlevnad och finansiella ställning är således helt

beroende av kärnkraftsreaktorernas lönsamhet.

 En konsekvens av dessa förhållanden är att det inte kan uteslutas - för det

fall verksamheten vid kärnkraftverken upphört och de fonderade medlen visar sig

otillräckliga - att tillståndshavarna inte kommer att ha ekonomisk förmåga att

ta sitt ansvar enligt kärntekniklagen. Om fondbehållningen i framtiden skulle

visa sig vara otillräcklig och möjligheterna att ta ut avgifter upphört eller

reducerats, kan staten och därigenom framtida generationer under sådana

förutsättningar komma att belastas med merkostnaderna för avfallshanteringen.

Syftet med avgiftssystemet har i ett sådant fall inte uppnåtts. Det är

naturligtvis angeläget att denna risk för sårbarhet i det befintliga

finansieringssystemet undanröjs.

 Osäkerheterna i avgiftsberäkningarna gäller antagandena om framtida kostnader,

framtida elleveranser och, inte minst, den reala avkastningen på fonderade

medel. Dessa osäkerheter kan reduceras successivt genom att samtliga

prognosfaktorer omprövas årligen i samband med avgiftsbesluten. Mot bakgrund av

att merparten av kostnaderna liksom en betydande del av ränteintäkterna

uppkommer efter det att avgiftsintäkterna beräknas ha upphört, kvarstår

emellertid vissa osäkerheter i systemet.

 Även med ett reviderat finansieringssystem, i vilket realränteantagandets roll

för finansieringssystemets tillförlitlighet minskas avsevärt, är förvaltningen

av fondmedlen en central del av finansieringssystemet. Det är en förutsättning

för en god förvaltning och ekonomi att fondmedlen kan placeras så att de ger en

hög avkastning under betryggande former. Den ränta som idag ges på fondmedlen är

den s.k. statslåneräntan. Räntesatsen baseras därvid på den 10-åriga

statsobligationsräntan, medan räntebindningen endast är en månad. Denna form av

specialinlåning är allmänt sett en ofördelaktig konstruktion om man ser till

avkastningen på fondmedlen, även om avkastningen de senaste åren varit

förhållandevis god på grund av det höga ränteläget.

 Vidare kan den nuvarande placeringen av fondmedlen innebära en risk på så sätt

att inflationen kan komma att överstiga avkastningen på medlen. Kreditrisk och

likviditetsrisk är emellertid mycket små. Kärnbränslefondutredningen har jämfört

hur avkastningen med finansieringslagens placeringsregler förhåller sig till

annan statlig medelsförvaltning. Utredningen konstaterar med de reservationer

som vidlåder en sådan jämförelse att avkastningen på de i Riksbanken inlånade

medlen varit låg jämfört med den som givits andra statliga räntebärande

placerare.

 Riksbanken framhåller i sitt remissyttrande att banken inte kan erbjuda högre

ränta än vad 10-åriga statsobligationer ger och den är möjlig att uppnå genom

att köpa obligationerna på marknaden. Riksbanken framhåller vidare att det

nuvarande omhändertagandet av fondmedlen mot bakgrund av bankens huvuduppgifter

- att föra penningpolitik och verka för ett stabilt och effektivt

betalningssystem - kommit att framstå som en udda uppgift för banken. Det är

enligt vad Riksbanken redovisar inte angeläget för banken att ha medel av nu

aktuellt slag om hand.

 Mot denna bakgrund bör, enligt regeringens bedömning, den nuvarande regeln i

finansieringslagen med krav på inlåning i Riksbanken ändras till en annan

placering.

6 Ett tillförlitligare finansieringssystem

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Finansieringslagen kompletteras med regler |

| som innebär att reaktorinnehavarna skall ställa sådana säkerheter|

| för kostnader för omhändertagande som inte täcks av inbetalade |

| avgiftsmedel. Säkerheterna skall dels säkerställa |

| fonduppbyggnaden vid en eventuell avstängning före reaktorns |

| intjänandetid, dels säkerställa finansieringen vid en eventuell |

| fondbrist efter det att alla reaktorer stängts av. Den årliga |

| avgiften beräknas med utgångspunkt från samtliga åtgärder som efter|

| 25 års drift kan behövas för att ta om hand det använda kärnbränsle|

| och kärnavfall som då genererats samt - om drifttiden överstigit|

| 25 år - kostnaden för tillkommande åtgärder varje år därutöver. Medel|

| som inte behövs för ändamålet skall betalas tillbaka till |

| reaktorinnehavaren. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.Remissinstanserna:

Utredningens förslag tillstyrks eller godtas i stort sett av remissinstanserna.

Samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid Umeå universitet är dock tveksam till

om förslaget leder till de förbättringar av systemet som åsyftas.

 Skälen för regeringens förslag: Avgörande för tillförlitligheten i

finansieringssystemet utgör reaktorinnehavarens förmåga att uppfylla de

ekonomiska skyldigheterna enligt kärntekniklagen och finansieringslagen.

Kärnbränslefondsutredningen har i sin utredning funnit att det lämpligaste

sättet att säkerställa att denna skyldighet uppfylls är att ställa krav på

reaktorinnehavarna att lämna säkerheter till staten för täckande av framtida

kostnader för avfallshanteringen om fonderingen enligt finansieringslagen skulle

visa sig otillräcklig. Man har således funnit att denna metod är att föredra

framför att höja avgifterna, av skäl som redogjorts för i avsnitt 5. En sådan

skyldighet gentemot staten konkretiserar också det krav på reaktorinnehavarnas

ekonomiska förmåga som kärntekniklagen förutsätter. Redan den utredning som låg

till grund för finansieringslagen framhöll f.ö. i sitt betänkande Kärnkraftens

avfall - organisation och finansiering (SOU 1980:14 s.198) att säkerhet för att

erforderliga medel finns tillgängliga bör skapas genom olika former av bindande

åtaganden och förbindelser.

 Säkerheterna syftar till att täcka de ekonomiska konsekvenserna av att de

fonderade medlen inte skulle räcka till. Genom detta kan finansieringen med en

högre grad av sannolikhet än för närvarande sägas vara tryggad på förhand.

Säkerheterna bör täcka två olika situationer, för vilka redogörs i det

följande.

6.1 Säkerheter för att säkerställa fonduppbyggnaden vid en eventuell

avstängning av en reaktor innan reaktorns intjänandetid gått ut (säkerhetsbelopp

I)

För att kompensera för de avgiftsintäkter som fonden skulle förlora om en

reaktor vid ett kärnkraftverk skulle stängas av innan reaktorns intjänandetid

löpt ut, dvs. 25 års drifttid, bör reaktorinnehavaren ställa godtagbara säker-

heter (säkerhetsbelopp I). En sådan säkerhet innebär att fonden kommer att

tillföras pengar i samma takt som skulle varit fallet om reaktorn varit i drift.

Härigenom uppnås den reala avkastning på medlen som krävs för att

fondbehållningen skall kunna byggas upp som planerat. I och med detta sker också

fonduppbyggnaden som planerat, oavsett om någon eller några reaktorer ställts av

innan de varit i drift i 25 år.

 I takt med att fondmedlen ökar som en följd av avgiftsinbetalningar och

realavkastning kan säkerhetsbelopp I successivt skrivas ned. Detta kan ske med

belopp som innebär att fondbehållning och säkerhetsbelopp I sammantaget hela

tiden uppgår till grundbeloppet.

6.1.1 Grundbelopp

Storleken av säkerhetsbelopp I bör bestämmas med utgångspunkt i ett för

ändamålet beräknat belopp som omfattar de beräknade kostnaderna för alla fram-

tida åtgärder för omhändertagandet av det använda kärnbränsle och kärnavfall som

genererats t.o.m. det år beräkningen utförs. Detta belopp benämns grundbelopp. I

grundbeloppet ingår även kostnaderna för rivning av kärnkraftverken. Mot

bakgrund av att en stor del av kostnaderna är fasta bör de tänkta anläggningarna

för omhändertagandet dimensioneras utifrån ett rimligt antagande om produk-

tionen. Den mängd använt kärnbränsle och kärnavfall som genererats under den 25-

åriga intjänandetiden bör kunna ligga till grund för en dimensionering av de

tänkta anläggningarna.

 Reaktorinnehavaren skall i samråd med övriga reaktorinnehavare beräkna

storleken av grundbeloppet. I praktiken torde detta komma att ske av SKB. I

beräkningen bör inte ingå kostnadspåslag för oplanerade händelser.

 Kostnadsberäkningen skall lämnas in till SKI som granskar denna. Med

utgångspunkt i sin granskning lämnar SKI kostnadsberäkningen till regeringen med

ett eget yttrande samt ett förslag till grundbelopp. I samband därmed bör de

framtida kostnaderna diskonteras på samma sätt som gäller i samband med

avgiftsberäkningen.

 Beräkningen bör utföras varje år i anslutning till beräkningen av kostnaderna

för den årliga avgiften. Grundbeloppet bör fördelas mellan tillståndshavarna

på liknande sätt som nu sker i samband med att de årliga avgifterna fastställs.

 Till skillnad mot det belopp, som efter kostnadsberäkning ligger till grund

för att fastställa den årliga avgiften, omfattar grundbeloppet således endast

kostnader för det avfall som producerats t.o.m. ett visst år. Ju närmare man

kommer det år en viss reaktor gått i 25 år (intjänandetiden), desto mindre blir

skillnaden mellan dessa båda belopp. Om en reaktor går mer än 25 år är

grundbeloppet och beloppet för att bestämma den årliga avgiften lika. De

omfattar alla framtida kostnader för det avfall som producerats vid en viss

aktuell tidpunkt.

6.2 Säkerheter för att säkerställa finansieringen av omhändertagandet om

fondbehållningen visar sig otillräcklig efter det att samtliga reaktorer ställts

av (säkerhetsbelopp II)

För att beakta riskerna för att fondbehållningen efter det att samtliga

reaktorer ställts av skulle visa sig vara otillräcklig för finansieringen av

omhändertagandet av det använda kärnbränslet och kärnavfallet m.m. bör

reaktorinnehavaren ställa godtagbara säkerheter som täcker en sådan brist i

fonden (säkerhetsbelopp II). Även om fonduppbyggnaden skett som planerat kan en

sådan brist i fonden uppstå om vissa åtgärder visar sig vara dyrare än planerat,

om delar av åtgärdsprogrammet måste vidtas tidigare än beräknat eller om den

realränta som antagits i samband med avgiftssättningen visar sig vara en

överskattning av den ränta som i verkligheten erhållits på de fonderade medlen.

 Om det skulle visa sig vara lämpligt bör en successiv uppbyggnad av

säkerhetsbelopp II kunna ske. Skälet för en successiv uppbyggnad skulle kunna

vara att den fondbrist som eventuellt kan uppkomma ligger långt fram i tiden mot

bakgrund av att vissa omfattande åtgärder inte planeras förrän efter år 2000.

Storleken av säkerhetsbelopp II bör även bestämmas med hänsyn till i vilken takt

som kärnkraftverken ställs av mot bakgrund av att beloppets storlek i viss mån

bestäms av möjligheterna till ökat avgiftsuttag från reaktorinnehavarna.

 Reaktorinnehavarna bör ställa säkerheter motsvarande säkerhetsbelopp II även

efter det att samtliga reaktorer vid ett kärnkraftverk ställts av.

Reaktorinnehavarnas ansvar enligt kärntekniklagen för att ta om hand och

slutförvara använt kärnbränsle och kärnavfall kvarstår ju även om driften av

kärnkraftverket har upphört.

 En löpande prövning av säkerhetsbelopp II innebär att omfattningen av

säkerhetsbeloppen kommer att variera med den riskbedömning som görs vid olika

tidpunkter. Säkerhetsbelopp II kan därför komma att minska om programmet för

omhändertagande av använt kärnbränsle och kärnavfall fortskrider planenligt. Det

kan också komma att öka till följd av obeaktade händelser. En löpande prövning

gör det möjligt att säkerställa att realvärdet av säkerhetsbelopp II bevaras

över tiden.

 Storleken av säkerhetsbelopp II bör bestämmas med utgångspunkt i ett för

ändamålet beräknat belopp som omfattar kostnader för tillkommande åtgärder som

beror på oplanerade händelser. Detta belopp benämns tilläggsbelopp.

 I likhet med vad som föreslagits beträffande beräkningen av grundbeloppet

skall reaktorinnehavaren i samråd med övriga reaktorinnehavare beräkna storleken

av tilläggsbeloppet.

 Kostnadsberäkningen skall lämnas in till SKI som granskar denna. Med

utgångspunkt i sin granskning lämnar SKI kostnadsberäkningen till regeringen med

ett eget yttrande samt ett förslag till tilläggsbelopp. I samband därmed bör de

framtida kostnaderna diskonteras på samma sätt som gäller i samband med

avgiftsberäkningen. Tilläggsbeloppet bör fördelas mellan tillståndshavarna på

liknande sätt som nu sker i samband med att de årliga avgifterna fastställs.

 Beräkningen bör utföras varje år i anslutning till beräkningen för kostnaderna

för den årliga avgiften.

6.3 Fullgoda säkerheter

Säkerheterna, säkerhetsbelopp I och II, skall prövas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer. Reaktorinnehavarna skall ställa säkerheterna

till den myndighet som regeringen bestämmer som har att förvalta dessa.

 Säkerheter som normalt bör kunna godkännas är kreditförsäkringar, bor-

gensåtaganden eller fastighetsinteckningar. Även andra säkerheter som prövas

lämpliga skall kunna komma ifråga. Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer skall ha rätt att löpande kunna ompröva formen för säkerheten och

kräva ny typ av säkerhet, t.ex. realsäkerhet i stället för ett borgensåtagande,

om detta skulle visa sig vara motiverat. En sådan anledning till omprövning

skulle kunna vara förändringar i ägarbilden beträffande reaktorinnehavaren eller

den juridiska person som svarar för en säkerhet. Det får antas att det är ägaren

som i flera fall kommer att behöva ställa säkerheter, eftersom

reaktorinnehavarens tillgångar i flera fall består av kärnkraftverket och vad

dess produktion kan generera. Emellertid ligger det i sakens natur att verken

som sådana inte kan utgöra säkerhet i någon form för de ändamål som anges i

lagen, varför en uttrycklig regel om detta föreslås. Det sagda innebär att

pantförskrivning av den fastighet som kärnkraftverket är tillbehör till inte kan

godtas som säkerhet.

6.4 Beräkning av den årliga avgiften

Liksom vad som nu gäller enligt finansieringslagen skall reaktorinnehavarna

varje år i samråd med övriga reaktorinnehavare beräkna kostnaderna för att ta

hand om den mängd använt kärnbränsle och kärnavfall m.m. som genereras vid en

drift av reaktorerna i 25 år ("intjänandetiden"), eller om reaktorn går mer än

25 år, den avfallsmängd som då producerats. På samma sätt som nu bör kostnaderna

diskonteras vid avgiftsberäkningen. Beräkningarna skall leda fram till ett

belopp, som är avsett att ligga till grund för att fastställa den årliga

avgiften till fonden. Beloppet för avgiftsunderlaget bör anges som odiskonterade

kostnader i årets penningvärde och bör fördelas mellan tillståndshavarna på

motsvarande sätt som idag.

 Avgiftens storlek bör som hittills bedömas med utgångspunkt i de framtida

elleveranserna samt den reala förräntningen av fondbehållningen. Summan av

fondbehållningen och nuvärdet av framtida intäkter under 25 års drift, eller om

reaktorn drivits i mer än 25 år, året för beräkningen, skall motsvara nuvärdet

av framtida kostnader.

 I beloppet för avgiftsunderlag bör dock inte ingå påslag för mindre troliga

händelser som kan tänkas påverka utformningen av nya anläggningar. Det slaget av

osäkerheter hanteras i stället vid beräkningen av tilläggsbeloppet. Den ändrade

förvaltning av fondmedlen som föreslås kan komma att medföra att variationerna i

fondens marknadsvärde kan bli större över tiden än vad som är fallet är idag.

Detta är en viktig faktor att ta hänsyn till i samband med avgiftssättningen.

För att inte skapa onödiga förändringar i avgiftsnivån bör någon form av

långsiktig bedömning av fondbehållningen läggas till grund för av-

giftssättningen.

 Beräkningen skall lämnas in till den myndighet som regeringen bestämmer, (för

närvarande är det SKI), som granskar den gjorda kostnadsberäkningen. Med

utgångspunkt i sin granskning lämnar SKI den gjorda beräkningen till regeringen

med ett eget yttrande samt ett förslag till avgift för nästkommande kalenderår.

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer avgiftens

storlek för nästföljande kalenderår.

6.5 Realräntan

En viktig faktor vid beräkningen av den avgift som reaktorinnehavarna skall

betala in till staten, är den förväntade reala förräntningen av fondmedlen. Med

realränta avses den förräntning som erhålls sedan hänsyn tagits till

inflationstakten.

 Avgifterna enligt finansieringslagen har beräknats från förutsättningen att

medel kommer att avsättas fram t.o.m. 25 år efter det att en reaktor togs i

drift och behöva utnyttjas t.o.m. 2050-talet, alltså under en tidsrymd av

sammanlagt ca 60 år. Den reala förräntning som genomsnittligt kan uppnås på

avsatta medel har därför mycket stor betydelse när det gäller bidraget till

finansieringen av de framtida utbetalningarna. Avkastningen på fonderade medel

kan under olika realränteantaganden beräknas svara för mellan en fjärdedel och

ca hälften av det framtida kapitalbehovet.

 Realränteantagandet speglar ett genomsnittsvärde över en mycket lång period

framåt i tiden. Det gäller därför att på grundval av historiskt material göra en

så god prognos som möjligt på den reala avkastning fonduppbyggnaden kan väntas

medföra.

 Kärnbränslefondutredningen fick i uppdrag att föreslå vilka realräntemått som

bör användas vid beräkningen av avgiften enligt finansieringslagen. Utredningen

kommer därvid fram till att det inte är möjligt att fastställa något fast

realräntemått.

 Kärnkraftinspektionen tillämpar för närvarande antagandet att den reala

avkastningen för perioden fram till år 2050 uppgår till 2,5 % per år.

Kärnbränslefondutredningen noterar i sitt betänkande att realräntans utveckling

under 1900-talet kännetecknats av stora variationer. Realräntan har under 1900-

talet varit negativ under flera perioder. 1970-talet är ett exempel på en sådan

period. 1980-talet och början av 1990-talet utgör å andra sidan exempel på en

längre period med synnerligen hög realränta. Det är också under denna period som

de aktuella medlen varit fonderade och uppburit avkastning.

 I en underlagsrapport till utredningen från kapitalförvaltningsavdelningen vid

Sparbanken Sverige anges som ett referensfall en lång realränta i

storleksordningen 2-2,5 % för åren fram till 2010. På ännu längre sikt skisseras

att långa realräntor skulle ligga kring 2 % per år.

 I pensionsarbetsgruppens betänkande (SOU 1994:20) "Reformerat pensionssystem"

anges som ett försiktigt scenario att realräntan och den ekonomiska tillväxten

skulle vara ca 1,5 % per år i genomsnitt under perioden 1995-2050.

 Med början i april månad 1994 började Riksgäldskontoret ta upp lån genom s.k.

realränteobligationer på den svenska marknaden. Den förväntade genomsnittliga

realräntan under tjugoårsperioden fram till år 2014 skulle enligt detta utfall

på obligationsmarknaden ligga runt 4 % per år.

 Fondmedlens realavkastning är beroende av hur medlen är placerade. Antaganden

om en långsiktig real avkastning på fondmedlen bör därför utgå från hur medlen

är placerade. I det följande kommer regeringen att föreslå en ny organisation

för förvaltningen av fondmedlen. En lämplig ordning när det gäller att bestämma

vilket realräntemått som lämpligen bör användas är att den föreslagna nya

organisationen årligen lämnar en rekommendation till SKI om vilket

realränteantagande som bör användas vid avgiftsberäkningen.

6.6 Återbetalning av fondmedel

Sedan det använda bränslet och kärnavfallet placerats i ett slutförvar som

tillslutits och reaktoranläggningen avvecklats och rivits är det möjligt att det

faktiskt återstår fondmedel. Skulle en sådan situation inträffa föreslår

regeringen att reaktorinnehavarna får rätt till återbetalning av resterande

fondmedel. Regeringen bör även ha möjlighet att medge tidigare återbetalning om

kostnaderna för åtgärderna är lägre än vad som antagits och fondbehållningen är

av sådan omfattning att en återbetalning inte bedöms innebära någon risk för

framtida brist på fondmedel.

 Tillståndshavarna bör få rätt till återbetalning i relation till deras andel i

fonden.

7 En säkrare förvaltning av fondmedlen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den nuvarande regeln i finansieringslagen |

| med krav på inlåning i Riksbanken slopas. Lagen kompletteras med|

| en regel som innebär att avgiftsmedlen skall överföras till en |

| särskild fond benämnd Kärnavfallsfonden. Fondens medel skall |

| placeras i Riksgäldskontoret. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Fonden skall ledas av en styrelse med ansvar för att

förvalta fondmedlen. Fondstyrelsen utses av regeringen. Fondstyrelsen ges

möjlighet att genom en friare förvaltning öka fondens avkastning genom att

placera medlen i aktier, obligationer och andra finansiella instrument. Regler

med särskilda restriktioner för hur Kärnavfallsfondens medel får placeras införs

i finansieringslagen.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag tillstyrktes eller godtogs i stort

sett av remissinstanserna.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens bedömning att

medlen som är avsatta enligt finansieringslagen inte bör vara placerade på konto

i Riksbanken. De närmare skälen för detta ställningstagande framgår av kapitel

5.

 Utredningen övervägde två olika alternativ som kan tillgodose högt ställda krav

på säker och real avkastning; dels inlåning till real avkastning i

Riksgäldskontoret, dels en friare förvaltning av medlen. Utredningen valde det

senare förslaget eftersom det innebar möjligheter till en långsiktigt hög

avkastning. Den högre avkastningen skulle enligt utredningen uppnås genom

placering av medlen i skuldförbindelser med låg kreditrisk, i aktier i Sverige

och utomlands eller på konto i Riksbanken och Riksgäldskontoret. Det andra

alternativet utredningen studerade, inflationsskyddad inlåning i

Riksgäldskontoret, ansågs vara särskilt ägnat för långsiktiga placeringar av

medel av ifrågavarande slag. Utredningen fann emellertid att Riksgäldskontorets

realränteinlåning var för ny, att villkoren inte gick att specificera och

alternativet därför var för oklart till sitt innehåll. Alternativet med

inflationsskyddad och riskfri inlåning i Riksgäldskontoret ansågs ändå kunna ha

väsentliga fördelar och man förordade därför att regeringen ytterligare lät

undersöka möjligheterna till detta alternativ.

 En förutsättning för att Riksgäldskontoret skall kunna erbjuda en

inflationsskyddad inlåning är att kontoret kan fastställa en marknadsmässig

ränta. En sådan erhålles normalt via en väl fungerande real-

ränteobligationsmarknad. Riksgäldskontoret har hittills emitterat två

obligationslån med en återstående löptid på 9 respektive 19 år. Kontoret uppger

sig numera ha goda erfarenheter av sina emissioner. Efterfrågan på

realränteobligationer är dock fortfarande förhållandevis svag, men det kan

förklaras av att det finns trögheter i systemen och att kunskapen om reallånens

fördelar ännu inte vunnit insteg. Mot bakgrund av att marknaden expanderar och

att reala investeringar fyller en viktig ekonomisk funktion för långsiktiga

placeringar är det emellertid rimligt att anta att Sveriges marknad utvecklas åt

ett positivt håll. En marknad för realränteobligationer existerar idag och den

marknaden är tillräckligt utvecklad för att det skall vara fullt möjligt att

prissätta inlåning till real avkastning för de medel som behandlas i detta

sammanhang. Priser kan alltså ställas även för löptider som inte är noterade på

marknaden. Detta innebär att fonden får tillgång till reala placeringar i större

utsträckning än vad som kunde erbjudas när utredningen lade sitt förslag. Det

kan således konstateras att alternativet med inlåning i Riksgäldskontoret numera

blivit praktiskt genomförbart.

 Både utredningens förslag och en inlåning i Riksgäldskontoret förväntas ge en

högre avkastning än den nuvarande inlåningen i Riksbanken och möjliggör

placeringar som skyddar mot inflationsrisken. Det kan hävdas att

fondalternativet ger den högsta avkastningen på sikt genom en aktiv förvaltning

med placering i aktier och annat än statsgaranterade obligationer. En sådan

avkastning är emellertid vad placeraren får i ersättning för att han är villig

att ta en högre risk i förhållande till den som enbart placerar i

statsgaranterade värdepapper. Avkastningen i detta alternativ kan således

förväntas vara högre därför att risknivån är högre. Vid valet av

förvaltningsform måste denna risk vägas mot de åtaganden som lagstiftningen

skall garantera. I sammanhanget måste påpekas att risken för att pengar inte

finns för framtida ändamål ytterst är en risk som staten tar. I första hand är

det emellertid reaktorinnehavaren som har att svara för de kostnader som uppstår

och staten som har det omedelbara ansvaret för att avgiftsmedlen förvaltas väl.

Vidare är det allmänna samhällsintresset mycket stort för att medlen finns

tillgängliga när tidpunkten för de stora investeringarna infaller. Dessa

förhållanden talar för att det är olämpligt att låta förvalta medlen med risk.

Möjligheten till högre avkastning är underordnad de säkerhetskrav som ställs på

dessa medel. Allmänt kan sägas att medel som skall skyddas från urholkning av

kapitalet till följd av inflation, eller som skall säkerställa en viss framtida

konsumtion som kan förväntas vara knuten till konsumentprisernas utveckling är

särskilt lämpade för reala placeringar. Investeringarna för kärnavfallets

slutförvar är mycket långsiktiga och passar väl in på denna beskrivning. Det

talar för att real inlåning i Riksgäldskontoret är att föredra framför

utredningens förslag med högre risk och en oförutsägbar avkastning. Inlåning i

Riksgäldskontoret är riskfri och kan därjämte ge en förutsägbar real avkastning.

Förutsägbarheten har dessutom ett egenvärde vid avgiftsberäkningen och vid

likviditetsplaneringen.

 En annan, ur samhällsekonomisk synvinkel, positiv bieffekt som följer med

denna lösning är att statens upplåningsbehov kommer att minska i motsvarande mån

som inlåningen i Riksgäldskontoret ökar. Mot bakgrund av den statsfinansiella

situationen är denna verkan naturligtvis positiv. En placering hos

Riksgäldskontoret av medel som inbetalats enligt finansieringslagen ändrar inte

i något avseende de förutsättningar för medlens användande som följer av denna

lag och som riksdagen beslutat.

 Regeringen föreslår således att medlen som är avsatta enligt lagen placeras

hos Riksgäldskontoret. Finansieringslagen kompletteras med en regel som innebär

att avgiftsmedlen förs över till en särskild fond benämnd Kärnavfallsfonden,

vars medel skall placeras hos Riksgäldskontoret. Fonden skall ledas av en

styrelse, utsedd av regeringen, med ansvar för att förvaltningen tillgodoser

kraven på långsiktigt god avkastning och tillfredsställande betalningsberedskap.

Den skall således ta ett aktivt ansvar för förvaltningen och bestämma lämplig

kombination av inlåning i Riksgäldskontoret. Dess funktion blir främst att

utgöra förhandlingspart gentemot Riksgäldskontoret som skall "tillhandahålla

sådan utlåning som riksdagen har beslutat om och ta emot medel på konto. Målet

för denna verksamhet skall vara att ge i första hand andra statliga myndigheter

lån och placeringsmöjligheter till så goda villkor som möjligt, utan att

myndigheternas verksamheter subventioneras." (Riksgäldskontorets instruktion 1 §

andra punkten).

 Styrelsen bör inte enbart vara hänvisad till real inlåning utan skall kunna

välja inlåning i nominella termer om det bedöms ge bättre avkastning eller av

andra skäl. För inlåning med kort löptid kan t. ex. nominell inlåning vara att

föredra eftersom det då är enklare att bedöma inflationsutvecklingen.

 I styrelsen bör ingå personer med god sakkunskap inom finansiell ekonomi, det

aktuella ämnesområdet och samhällslivet i övrigt. Styrelsen bör begränsas till

att bestå av högst sju ledamöter i syfte att nå en så effektiv beslutskapacitet

som möjligt.

 Kärnavfallsfonden, som denna nya myndighet lämpligen kan benämnas, torde

behöva endast en liten organisation till sitt förfogande för administrativa

tjänster. Dessa tjänster kan troligen med fördel skötas av ett redan existerande

organ.

 Kärnavfallsfondens uppgift bör omfatta enbart förvaltning av fondmedlen och

inte omfatta några myndighetsuppgifter i övrigt. Statens kärnkraftinspektion

bör alltså även i fortsättningen pröva frågor om avgifter och om användningen

av avgiftsmedel. SKI bör därvid ha rätt att begära utbetalning av medel för de

ändamål de är avsedda för. Samtidigt bör emellertid Kärnavfallsfonden kunna

kräva att SKI regelbundet inkommer med utbetalningsplaner på olika sikt och i

övrigt lämnar de upplysningar som är ändamålsenliga för en effektiv fondför-

valtning. I sammanhanget kan nämnas att regeringen avser att avvakta med

överväganden beträffande SKI:s tillsynsroll tills efter det att den

internationella granskningen av den svenska tillsynsverksamheten på

reaktorsäkerhets - och kärnavfallsområdena lagt sitt betänkande (M 1994:02,

dir. 1994:21).

8 Statens kostnader m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Statens råd för kärnavfallsfrågor (KASAM) |

| skall finansieras genom finansieringslagen. Statens, |

| reaktorinnehavarnas och kommunernas kostnader för information |

| till allmänheten i frågor som rör hantering och slutförvaring av|

| använt kärnbränsle och kärnavfall skall också finansieras genom |

| finansieringslagen. |

--------------------------------------------------------------------

 Remissinstanserna: Närmast berörda remissinstanser har förklarat sig inte ha

några invändningar mot regeringens förslag.

 Skälen för regeringens bedömning och förslag: Som redan betonats skall

intäkterna från kärnkraftproduktionen täcka samtliga kostnader som har samband

med de restprodukter som verksamheten har gett upphov till. Även statens

kostnader skall täckas. Det är fråga om kostnader för att komplettera

reaktorinnehavarnas forsknings- och utvecklingsarbete, för att pröva frågor om

avgiftens storlek och användning och för att pröva frågor om övervakning och

kontroll av slutförvar. Det arbete som föranleder dessa statens kostnader utförs

till stor del av SKI.

 SKI är den centrala förvaltningsmyndighet som har till uppgift att övervaka

säkerheten vid kärnteknisk verksamhet på olika sätt, bland annat genom att

initiera forskning och utveckling som rör säkerhetsfrågor inom området.

Verksamheten, som till övervägande del är avgiftsfinansierad, är uppdelad på

olika program, varav ett rör kärnavfallssäkerhet.

 Den statliga organisationen på kärnavfallsområdet har ändrats vid flera

tillfällen. Senast skedde det år 1992, då SKI övertog en del av Statens

Kärnbränslenämnds (SKN) uppgifter. SKN upphörde samtidigt som statlig myndighet.

En annan del av SKN:s verksamhet övertogs samtidigt av Statens råd för

kärnavfallsfrågor (KASAM), nämligen den att granska den forsknings- och utveck-

lingsverksamhet som bedrivs av SKB och att var tredje år avge rapport till

regeringen. I den proposition som föregick riksdagens beslut om omorganisation

(prop.1991/92:99, bet. 1991/92:NU22, rskr. 1991/92:226) betonades KASAM:s

fristående ställning. Vidare framhölls behovet av ett statligt organ med uppgift

att övervaka det vetenskapliga arbetet beträffande metod och plats för ett

slutförvar för det använda kärnbränslet och kärnavfallet. KASAM, som före år

1992 var knuten till SKN som ett vetenskapligt råd, organiserades som en

kommitté att finansieras via utredningsanslagen. Enligt direktiven (dir.

1992:72) har KASAM till uppgift - förutom den ovan nämnda - att som särskild

kommitté med vetenskaplig inriktning självständigt bedöma kunskapsläget på

kärnavfallsområdet och att lämna råd i ärenden med anknytning till kärnav-

fallsområdet till Statens kärnkraftinspektion och Statens strålskyddsinstitut.

I mån av behov och tillgång på medel skall kommittén få företa utrikes resor och

anordna seminarier kring övergripande frågor inom kärnavfallshanteringen.

 Ledamöterna i KASAM håller hög vetenskaplig nivå, representerar ett flertal

vetenskapliga discipliner och har anlagt ett brett samhällsvetenskapligt

perspektiv på frågor kring kärnavfall och slutförvar. Med hänsyn till innehållet

i KASAM:s vetenskapliga verksamhet omfattas den i princip av

reaktorinnehavarnas kostnadsansvar. Kostnaden för KASAM utgör således en

kostnad för staten enligt 4 § 1 punkten finansieringslagen. Denna kostnad uppgår

till ca 1,8 miljoner kronor årligen.

 Det finns knappast några sakliga skäl att göra en åtskillnad mellan SKI och

KASAM vad gäller verksamheternas finansiering. Ovannämnda principer vad avser

kärnkraftsproduktionens kostnadsansvar bör därför tillämpas även beträffande

KASAM:s verksamhet. Även statsfinansiella skäl talar starkt för denna lösning.

KASAM:s fristående ställning torde garanteras inte minst genom dess unika

sammansättning. Den föreslagna ändringen i fråga om KASAM:s finansiering ändrar

i sak inget övrigt beträffande KASAM.

 Som angetts under kapitel 4 används i dag avgiftsmedel för SKB:s

informationsinsatser avseende den avgiftsfinansierade verksamheten. SKI och SSI

har under en lång följd av år på olika sätt informerat allmänheten i frågor som

rör hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Även

KASAM:s verksamhet består till en inte obetydlig del av information till

allmänheten. Regeringen har dessutom genom beslut den 27 januari 1994 och 18 maj

1995 gjort det möjligt att bl.a. låta kommuner erhålla avgiftsmedel för att

informera allmänheten i dessa frågor.

 Frågor som rör slutförvar av använt kärnbränsle och kärnavfall är i flera

avseenden komplicerade och svårbedömbara. Vikten av att allmänheten ges insyn i

och information om den verksamhet som i landet bedrivs på kärnenergiområdet har

fått förnyad aktualitet i samband med att SKB påbörjat arbetet med att finna

platser lämpliga för slutförvar. Det finns mot denna bakgrund särskilda skäl att

i de kommuner där undersökningsarbeteten avseende slutförvaret pågår lokalt

kunna lämna information till allmänheten.

 Det bör klart komma till uttryck i lagtexten att nämnda verksamheter omfattas

av kostnadsansvaret enligt kärntekniklagen och finansieringslagen.

Reaktorinnehavares, statens och kommuners informationsinsatser till allmänheten

bör således finansieras genom avgiftsmedlen.

9 Studsvikslagen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen (1988:1597) om finansiering av |

| hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m. (Studsvikslagen) |

| kompletteras, i likhet med vad som föreslås om |

| finansieringslagen, med en regel som innebär att avgiftsmedlen |

| skall förvaltas på samma sätt som fonderade medel enligt |

| finansieringslagen. |

--------------------------------------------------------------------

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot

regeringens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt Studsvikslagen betalar de fyra

reaktorinnehavarna i Sverige en avgift till staten som ett bidrag till

kostnaderna för den verksamhet som bedrivits vid Studsvik AB och som har samband

med framväxten av det svenska kärnkraftprogrammet. Avgiften skall täcka

kostnader för bl. a. dekontaminering och nedläggning av forskningsreaktorerna i

Studsvik, kraftvärmereaktorn i Ågesta och vissa andra kärntekniska anläggningar

i Studsvik. Vidare avser avgiften kostnader för hantering och slutförvaring av

kärnavfall och bränslerester som härrör från samarbetet med kärnkraftföretagen.

 Avgiften utgår enligt lagen med 0,15 öre per levererad kilowattimme elström

från kärnkraftverken. Medlen sätts enligt en regel i förordningen till lagen in

på ett räntebärande konto i Riksbanken. SKI beslutar om utbetalningar från detta

konto.

 De betalningsskyldiga skall varje år lämna in en beräkning till SKI över

kostnaderna för den verksamhet som lagen avser. SKI skall senast den 1 september

varje år anmäla till regeringen om avgiften behöver ändras.

 Reaktorinnehavarna har gemensamt bildat bolaget AB SVAFO för att ansvara för

hanteringen av den aktuella verksamheten.

 De fonderade avgiftsmedlen (Studsviksfonden) uppgick den 1 januari 1995 till

ca 81 miljoner kronor. I syfte att öka avkastningen bör dessa medel förvaltas

på samma sätt som nu föreslås beträffande de medel som betalas in enligt

finansieringslagen.

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av

framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m.

1 §

Paragrafen har kompletterats med en hänvisning till skyldigheten att ställa

säkerheter för de kostnader för omhändertagande som inte täcks av inbetalade

avgiftsmedel. Vad omhändertagande omfattar definieras i 2 §. Eftersom det i 4 §

föreslås att även andra kostnader än statens skall ersättas har hänvisats till

vissa kostnader. Skyldigheten att ställa säkerhet ankommer - liksom skyldigheten

att betala avgifter - på reaktorinnehavaren.

1 a §

Paragrafen är ny. Första stycket motsvaras av nuvarande 7 § första meningen.

Andra meningen innehåller en bestämmelse om att avgiftsmedlen skall överföras

till en särskild fond, Kärnavfallsfonden.

2 §

Paragrafen har kompletterats med hänsyn till skyldigheten att ställa säkerheter.

Ramen för kostnadsansvaret för omhändertagande som reaktorinnehavaren svarar för

har inte ändrats.

2 a §

Paragrafen är ny och behandlar skyldigheten att ställa säkerheter för kostnader

som inte täcks av avgiftsmedel. Enligt första stycket skall reaktorinnehavaren

till den myndighet som regeringen bestämmer ställa fullgoda säkerheter som

motsvarar de kostnader för omhändertagande som avses i 3 § första stycket 2 och

3. Säkerheter behöver dock inte ställas för belopp som täcks av reaktorinnehava-

rens andel av medlen i Kärnavfallsfonden. Således behöver säkerheter för

grundbeloppet i 3 § första stycket 2 ställas endast om kostnaderna som utgör

grundbeloppet överstiger reaktorinnehavarens andel av medlen i

Kärnavfallsfonden. Tilläggsbeloppet i 3 § första stycket 3 täcks däremot inte av

avgiftsmedel. De kostnader som ingår i tilläggsbeloppet måste därför alltid

motsvaras av ställda säkerheter.

 Med fullgoda säkerheter avses t. ex. borgen, kreditförsäkringar och

fastighetsinteckningar. Det ligger i sakens natur att den kärntekniska

verksamheten inte bör användas som säkerhet i någon form. En uttrycklig regel

har därför tagits in i andra stycket om att en fastighet på vilken det bedrivs

kärnteknisk verksamhet inte får utgöra säkerhet. Att föreskriva att

kärnkraftverket eller någon verksamhet med sådan anknytning inte heller får

utgöra säkerhet får anses överflödigt.

 I tredje stycket anges att regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer skall pröva säkerheterna. I denna prövning ligger att bedöma om

säkerheterna som sådana är godtagbara, tillräckliga till belopp och om den

beräkning avseende grundbelopp och tilläggsbelopp som lämnats av

reaktorinnehavaren enligt 3 § kan godtas. Åtminstone inledningsvis bör denna

prövning utföras av regeringen, som erhåller ett underlag för prövningen från

SKI eller annan myndighet. Normalt bör en sådan prövning äga rum varje år sedan

kostnadsberäkningen enligt 3 § getts in. Det kan vid prövningen av säkerheter

även framkomma att säkerheterna uppgår till för högt belopp. I sådana fall får

de säkerheter som inte behövs återlämnas alternativt sättas ned. Hur

säkerheternas storlek kan komma att variera över tiden finns närmare beskrivet i

avsnitt 6.1 och 6.2.

3 §

Paragrafen reglerar innehållet i den kostnadsberäkning som årligen skall lämnas

av reaktorinnehavarna och som ligger till grund för avgiftsberäkningen såvitt

gäller kostnader för omhändertagande.

 Första stycket har kompletterats så att det framgår att kostnadsberäkningen

skall omfatta tre olika belopp. Dessa belopp ligger till grund för beräkningen

av avgiften och för att bestämma hur stora säkerheter som krävs. Enligt punkt 1

skall kostnaderna för samtliga åtgärder som kan behövas då reaktorn drivits i 25

år redovisas, med tillägg för de årliga kostnader som tillkommer om reaktorn

drivs en längre tid. Detta belopp för avgiftsunderlag omfattar samtliga de

kostnader för omhändertagande som anges i 2 §. Beräkningssättet med en

intjänandetid på 25 år motsvarar det som i dag används i praktiken när

underlaget tas fram för beslut om avgifternas storlek. I motsats till vad som

gäller i dag skall dock skäliga kostnader för tillkommande åtgärder som beror på

oplanerade händelser redovisas separat som ett tilläggsbelopp enligt punkt 3.

Härmed avses inte mindre fördyringar som erfarenhetsmässigt ofta förekommer vid

genomförandet av ett planerat framtida projekt, t.ex. normala mindre påslag för

ökningar i byggkostnaderna. Sådana påslag bör ingå i beloppet för avgif-

tsunderlaget. Med oplanerade händelser menas i stället händelser som påverkar

planeringen för omhändertagandet på ett mera grundläggande sätt, exempelvis

genom att en teknisk lösning som ligger till grund för beräkningarna inte visar

sig möjlig att genomföra i praktiken, utan måste ersättas av en annan lösning.

Vissa åtgärder måste kanske tidigareläggas. Det kan också vara fråga om att

realräntan blir lägre än vad som antagits vid avgiftsberäkningen.

Tilläggsbeloppet omfattar endast skäliga kostnader. En riktlinje för

bedömningen av vilka kostnader som bör beaktas är att händelser som visserligen

är mindre sannolika men ändå framstår som möjliga skall beaktas vid beräkningen.

Det ligger i sakens natur att en ökad säkerhet om vari dessa kostnader och

händelser består kommer att nås med tiden. Enligt punkt 2 skall ett

grundbelopp redovisas om reaktorn drivits kortare tid än 25 år. Grundbeloppet

beräknas på samma sätt som beloppet för avgiftsunderlaget, men bara det bränsle

som har använts när beräkningen sker beaktas och hänsyn tas inte till den

framtida bränsleanvändningen. Kostnader för avveckling och rivning av

reaktoranläggningen enligt 2 § 2 och för forsknings- och utvecklingsverksamhet

enligt 2 § 3 ingår.

 Grundbeloppet och tilläggsbeloppet används för att bestämma hur stora

säkerheter som krävs.

 Andra stycket motsvarar det sista ledet i första stycket andra meningen i den

äldre lydelsen.

 Liksom tidigare gäller enligt tredje stycket att kostnadsberäkningen varje år

skall ses över och lämnas till regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer.

4 §

I paragrafen anges de kostnader som staten har och som skall finansieras med

avgiftsmedel. Punkt 2 har kompletterats med statens kostnader för prövning av

säkerheter och användning och återbetalning av avgiftsmedel enligt 2 a § tredje

stycket och 8 b och 8c § §.

 I paragrafens andra stycke har införts en ny bestämmelse. Medlen i fonden

skall också användas för att bekosta Kärnavfallsfondens förvaltning, dvs. i

huvudsak kostnaden för dess styrelse. Avgiftsmedlen skall framdeles dessutom

täcka reaktorinnehavarnas, statens och kommunernas kostnader för

informationsinsatser som riktar sig till allmänheten. Skälen för detta framgår

av avsnitt 8. Bestämmelserna i paragrafen omfattar således inte längre enbart

statens kostnader. Det skall vara fråga om information som riktar sig till

allmänheten, dvs. personer bosatta i Sverige. Avsikten är emellertid inte att

t.ex. organisationer skall kunna erhålla medel för att informera om

kärnavfallsfrågor. För att kommunerna skall kunna lämna information måste följa

och bedöma frågor om slutförvar. Även dessa kostnader omfattas av stadgandet i

den mån de är nödvändiga för att ge information till allmänheten. Frågor om

användningen av medlen skall fortfarande ankomma på regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

6 §

Paragrafen anger grunderna för hur den årliga avgiften bestäms. Av första

stycket framgår att avgiften skall beräknas på grundval av beloppet för

avgiftsunderlaget i 3 § första stycket 1 och kostnaderna enligt 4 §. Det följer

av det förstnämnda lagrummet att avgiften beräknas på en drifttid som uppgår

till 25 år, med tillägg för tillkommande kostnader varje år om drifttiden är

längre. Hänvisningen i lagrummet till reaktorns drifttid har därför tagits bort.

Syftningen på statens kostnader enligt 4 § har ändrats eftersom andra stycket

nämnda paragraf omfattar även kommuners och reaktorinnehavares

informationskostnader, liksom kostnaderna för Kärnavfallsfonden.

7 §

Innehållet i paragrafen är nytt. Förutvarande första meningen har flyttats till

1 a § medan motsvarigheten till andra meningen återfinns i 7 a §. Enligt första

stycket skall Kärnavfallsfonden ledas av en styrelse, som skall lämna en årlig

redovisning till regeringen om förvaltningen. Styrelsen utses enligt andra

stycket av regeringen, som också förordnar om revisorer för granskning av

styrelsens förvaltning.

 Den redovisning som lämnas bör förutom sedvanlig årsredovisning och

revisionsberättelse innehålla en redovisning av förvaltningen mot bakgrund av de

placeringsregler som anges i lagen och i kompletterande föreskrifter.

7 a §

Stadgandet att fondens medel skall placeras hos Riksgäldskontoret innebär att

alla de inlåningsformer som kontoret kan erbjuda omfattas av stadgandet. Fonden

kan t.ex. välja mellan real och nominell avkastning.

 De grundläggande reglerna för fondförvaltningen anges i andra stycket. I

avsnitt 7 anges att Riksgäldskontoret är bundet av sin instruktion och alltså

har att ge andra statliga myndigheter lån och placeringsmöjligheter till så goda

villkor som möjligt, utan att subventionera någon myndighet. Detta gäller

naturligtvis även för kontorets förhandlingar med Kärnavfallsfonden.

 Eftersom uttag förekommer från fonden för t.ex. investeringar måste styrelsen

se till att medel finns tillgängliga då de behövs. Likviditetsplaneringen

bör ske i samråd med SKI.

 Sista stycket motsvaras av nuvarande 7 §, sista meningen.

7 b §

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om Kärnavfallsfonden och

förvaltningen av medlen. Detaljregler om den löpande förvaltningen bör kunna

beslutas av styrelsen själv.

8 §

I paragrafen anges att det är reaktorinnehavarens andel av medlen i

Kärnavfallsfonden som skall användas för att bekosta omhändertagandet och vissa

andra kostnader. Ändringen innebär ingen ändring i sak utan är föranledd av att

avgiften inte längre skall föras till fyra olika konton i Riksbanken. Fondens

bokföring och redovisning måste därför utformas så att det alltid står klart hur

stor andel av fondmedlen som belöper på varje reaktorinnehavare. Hänvisningen

till kostnaderna enligt 4 § har ändrats av samma skäl som anges i kommentaren

till 6 §.

8 a §

Enligt denna nya bestämmelse skall medel i Kärnavfallsfonden som inte behövs för

de ändamål som avses i 8 § återbetalas till reaktorinnehavaren. Återbetalning

får dock enligt huvudregeln ske först sedan det använda kärnbränslet och

radioaktivt avfall som härrör från detta har placerats i slutförvar samt

reaktoranläggningen avvecklats och rivits, dvs. sedan åtgärderna för

omhändertagande enligt 2 § i allt väsentligt har genomförts. Om särskilda skäl

föreligger får återbetalning ske tidigare. Härmed avses t.ex. då fondmedlen i så

hög grad överstiger de verkliga kostnaderna att en återbetalning bedöms kunna

ske utan risk.

8 b §

I paragrafen anges de fall då de säkerheter som lämnats får utnyttjas av staten.

Säkerheterna får utnyttjas för att finansiera åtgärder för omhändertagande om

medlen i Kärnavfallsfonden visar sig otillräckliga och åtgärderna inte vidtas av

reaktorinnehavaren. Med åtgärder för omhändertagande avses de åtgärder som anges

i 2 §. Om reaktorn drivs kortare tid än 25 år, får säkerheterna dessutom

användas för att tillföra Kärnavfallsfonden medel som motsvarar de avgifter som

kan beräknas falla bort på grund av den begränsade drifttiden. Därigenom

säkerställs att fonden tillförs medel som motsvarar aktuellt grundbelopp i 3 §

första stycket 2.

8 c §

Paragrafen motsvarar delvis förutvarande andra stycket i 8 §. Dessutom har en

komplettering skett med hänsyn till de föreslagna reglerna om återbetalning av

medel i Kärnavfallsfonden.

9 §

Paragrafen har kompletterats med hänsyn till den nya skyldigheten att ställa

säkerhet.

10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1597) om finansiering av

hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

3 §

Bestämmelsen kompletteras på så sätt att i lagen anges att avgiftsmedlen skall

överföras till Kärnavfallsfonden och förvaltas på samma sätt som enligt

finansieringslagen. I lagen anges att förvaltningen skall ske särskilt, eftersom

det är fråga om olika medel avsedda för olika ändamål. Kärnavfallsfondens

konstruktion är sådan att vardera reaktorinnehavaren

har en andel av fonden (8 § finansieringslagen). Studsvikslagen är inte

konstruerad på detta sätt. I princip är det alltså fråga om två olika fonder som

styrelsen har att förvalta.

Sammanfattning av Kärnbränslefondsutredningens betänkande (SOU 1994:107) Säkrare

finansiering av framtida kärnavfallskostnader

Vi föreslår i sammandrag

* att de medel som inbetalas till staten för att finansiera kostnaderna för

 hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle m.m. fr.o.m. år 1995

 placeras enligt riktlinjer som syftar till att uppnå en högre avkastning än

 vad som i dag är möjligt,

* att förvaltningen enligt dessa riktlinjer uppdras åt en fristående statlig

 enhet benämnd Kärnavfallsfonden,

* att Statens kärnkraftinspektion också i fortsättningen bl.a. skall pröva

 frågor om användning av avgiftsmedlen och föreslå avgiftens storlek, och

* att ett system med kompletterande säkerheter införs fr.o.m. år 1995 för att

 öka tillförlitligheten i finansieringssystemet.

Våra förslag innebär omfattande ändringar i finansieringslagen. Däremot berörs

inte de grundläggande ansvarsreglerna enligt kärntekniklagen.

Nuvarande finansieringssystem

Det nuvarande systemet för finansiering av framtida utgifter för använt

kärnbränsle m.m. infördes år 1981 och grundas numera på bestämmelser i dels den

s.k. kärntekniklagen (1984:3, omtryckt 1992:1536), dels den s.k.

finansieringslagen (1992:1537).

 10-14 §§ kärntekniklagen innehåller de grundläggande bestämmelserna om

tillståndshavarnas ansvar, inklusive det ekonomiska, för hantering och

slutförvaring av kärnavfall. I syfte att säkerställa att medel finns

tillgängliga när de olika åtgärderna i programmet för kärnavfallshantering skall

genomföras, har införts ett system med en särskild avgift till staten.

Bestämmelser om detta avgiftssystem, som alltså skall ses som ett komplement

till de grundläggande ansvarsbestämmelserna, finns i finansieringslagen.

 Den grundläggande principen är att kostnaderna för hanteringen av kärnkraftens

restprodukter skall bäras av kärnkraftsproduktionen. Detta skall åstadkommas

genom att reaktorägarna skall betala en avgift till staten i förhållande till

den energi som levereras från reaktoranläggningen. Beslut om avgift fattas

årligen av regeringen, efter förslag av Statens kärnkraftinspektion, och

uttrycks som ett visst belopp i öre per kilowattimme el som levereras från

reaktoranläggningen. Underlagsberäkningen inför Kärnkraftinspektionens

avgiftsförslag utförs på reaktorinnehavarnas uppdrag av Svensk kärnbränsle-

hantering AB (SKB).

 Avgiften skall i huvudsak täcka kostnaderna för

 * en säker hantering och slutförvaring av i reaktorn använt kärnbränsle,

 * en säker avveckling och rivning av reaktoranläggningen, och

 * den forsknings- och utvecklingsverksamhet som erfordras för detta.

 Avgiften varierar mellan de olika företagen. Sedan år 1984 har den legat på

samma genomsnittliga nivå, 1,9 öre/kWh.

 Avgiftsmedlen betalas in kvartalsvis till Statens kärnkraftinspektion och

skall enligt finanseringslagen sättas in på räntebärande konto i Riksbanken.

Från de fonderade medlen betalar staten ut ersättningar till kärnkraftsföretagen

för de kostnader dessa har för verksamheten redan i nuläget. Dessa kostnader

omfattar f.n. främst s.k. mellanförvaring av det använda kärnbränslet samt

forskning och utveckling.

 Vid slutet av år 1993 var den totala behållningen av de medel som fonderats ca

13,3 miljarder kr. Beloppet utgör skillnaden mellan vad som under perioden

1982-1993 har betalats in inklusive ränteavkastningen (ca 21,3 miljarder kr) och

de hittillsvarande kostnaderna (ca 8 miljarder kr).

 Som utgångspunkt för regeringens beslut om avgift för år 1994 bedömde SKB i

mitten av år 1993 att de totala återstående kostnaderna skulle komma att uppgå

till ca 45 miljarder kr.

Utredningens frågeställningar och uppgifter

Regeringen beslutade den 6 maj 1993 om direktiv för vårt arbete, där uppdraget

anges vara "en utredning om översyn av kapitalförvaltningen m.m." enligt

finansieringslagen. Av direktiven framgår att översynen skall omfatta tre

områden.

 En första uppgift gäller formerna för kapitalförvaltningen enligt

finansieringslagen och att överväga om fondmedlen kan tillåtas bli placerade

friare än vad som gäller för närvarande. Syftet med ändrade placeringsregler

skulle vara att möjliggöra en ökad avkastning.

 En andra uppgift gäller vilka antaganden om den reala förräntningen på de

fonderade medlen som bör användas vid beräkningen av avgiften.

 Ett tredje område för utredningen är att "på lämpligt sätt redovisa de totala

kostnaderna för elproduktionen från projektering och byggande till rivning och

slutförvaring av kärnkraftverk inklusive kärnbränslecykeln".

Tillförlitligheten i finanseringssystemet

I direktiven uttalas att finanseringslagens syfte är "att garantera att

kärnkraftsproduktionen finansierar samtliga kostnader som orsakas av hantering

och förvaring av det använda kärnbränslet och andra restprodukter som denna

produktion medför".

 Vi har därför sett det som angeläget att bedöma avgiftssystemets förmåga i

stort att fylla sitt syfte. Vår bedömning görs dels utifrån en analys av kraven

på säkerhet i de viktigaste antagandena som ligger till grund för avgiftsnivån,

dels utifrån en diskussion av tillståndshavarnas finansiella situation och

därmed deras förmåga att i olika situationer uppfylla sitt ekonomiska ansvar

enligt reglerna i kärntekniklagen.

Kraven på antaganden vid avgiftsberäkningarna

Merparten av kostnaderna för avfallshanteringen etc., liksom en betydande del av

ränteintäkterna, förväntas uppkomma efter det att intäkterna från avgifterna

beräknas ha upphört. Detta bidrar till en osäkerhet om det nuvarande fi-

nansieringssystemets förmåga att fylla sitt syfte.

 Vid dagens avgiftsberäkningar ligger osäkerheterna i antagandena om framtida

kostnader, framtida elleveranser och, inte minst, den reala avkastningen på

fonderade medel fram till ca år 2050. Vid denna tidpunkt beräknas allt

kärnavfall ha placerats i slutförvar.

 Vid de analyser vi låtit göra har det inte, med vissa undantag, framkommit

något som tyder på att beräkningarna av de framtida kostnaderna kan göras mera

tillförlitliga än vad som f.n. sker. Vår övergripande slutsats om kostnadsberäk-

ningarna är att dessa ofrånkomligen måste innehålla osäkerheter. Slutför-

varingen, liksom rivningen av kärnkraftverken, kan bli både dyrare och billigare

än vad som bedöms som mest sannolikt i dag.

 Bedömningar av de framtida intäkterna till avgiftssystemet måste bl.a. bygga

på antaganden om förväntad elproduktion från kärnkraftverken. En utgångspunkt

för beräkningen idag är en 25-årig intjänandetid per reaktor samt

riksdagsbeslutet om avveckling av kärnkraften år 2010. Det kan dock inte

uteslutas att en reaktor kan behöva stängas av före 25 års drift. Vad gäller

elproduktionens roll för avgiftsintäkterna konstaterar vi att de framtida

avgiftsintäkterna innehåller osäkerheter, eftersom omfattningen av den framtida

produktionen vid kärnkraftverken inte kan fastställas på förhand.

 Det kanske mest kritiska antagandet för avgiftssystemets förmåga att generera

tillräckligt stora belopp för att täcka kostnaderna är realränteantagandet.

 Vi har ingående studerat den roll ett "rätt" realränteantagande har i

finansieringssystemet. Vår slutsats är att bedömningar av realräntans framtida

utveckling är behäftade med så stora svårigheter, att det är olämpligt att

använda sig av ett finansieringssystem som är väsentligt beroende av dessa

inbyggda svårigheter.

 I detta perspektiv blir syftet att "garantera att kärnkraftsproduktionen

finansierar samtliga kostnader" mer en strategisk fråga än en fråga om att välja

en "bästa" metod för att prognosticera t.ex. realräntan.

 Vi har därför inriktat utredningsarbetet på att söka oss fram mot förslag till

sådana förändringar i finansieringssystemet som kan göra detta mindre beroende

av ett "rätt" realränteantagande. Genom sådana förändringar bör systemets

tillförlitlighet öka.

 Vi konstaterar samtidigt att fondmedlens realavkastning, liksom följaktligen

en realränteprognos, blir beroende av hur medlen placeras.

Överväganden om kompletterande säkerheter

Även om man söker öka tillförlitligheten i finansieringssystemet blir det

nödvändigt att göra vissa avvägningar. Det går inte att konstruera systemet som

en garanti i absolut mening mot alla teoretiskt tänkbara utfall vad gäller kost-

nader och intäkter.

 En lämplig lösning är enligt vår mening att låta det nuvarande avgiftssystemet

täcka ett s.k. basscenario. Detta basscenario blir då det som de avgiftsskyldiga

- och efter bedömning av Statens kärnkraftinspektion och i sista hand regeringen

- anser sannolikt i samband med att avgiften bestäms. Det bör understrykas att

Kärnkraftinspektionen genom en sådan bedömning inte tagit ställning till vilka

tekniska och säkerhetsmässiga krav som kommer att ställas på de aktuella

anläggningarna.

 För att täcka de eventuella merkostnaderna vid andra - mindre sannolika men

inte orimliga - scenarier är det enligt vår mening lämpligt att finna andra

finansieringskällor än avgifter. Grunden för detta synsätt är redan lagd genom

bestämmelserna i kärntekniklagen. Där föreskrivs att det är tillståndshavarna

som skall svara för att åtgärderna genomförs. I och med detta har de det

ekonomiska ansvaret om fonderingen enligt finansieringslagen skulle visa sig

otillräcklig.

 Tillståndshavarnas förmåga att uppfylla sina åtaganden vad avser kostnaderna

för hantering av kärnkraftsavfall, rivning etc. beror i realiteten bl.a. på

deras finansiella stabilitet. En undersökning som vi låtit göra i denna fråga

visar på begränsningar hos de tre tillståndshavare som inte har några egentliga

andra intäkter än de, som kommer från driften av kärnkraftsreaktorerna.

 En konsekvens av dessa förhållanden är att det inte kan uteslutas - för det

fall verksamheten vid kärnkraftverken upphört och/eller de fonderade medlen

visar sig otillräckliga - att tillståndshavarna inte kommer att ha tillräcklig

ekonomisk förmåga att fullgöra sitt ansvar enligt kärntekniklagen.

 En slutsats är därför att tillståndshavarnas lagenliga ansvar för kostnaderna

för avfallshanteringen bör ges det reella innehåll som sannolikt har åsyftats

när nu gällande lagstiftning beslutades. Detta torde kunna uppnås om

finansieringslagen kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt för dem som

äger kärnkraftverken, dvs. tillståndshavarna, att gentemot staten garantera

dessa ekonomiska förpliktelser enligt kärntekniklagen.

Överväganden om långsiktig realränteutveckling

Om våra förslag i det följande genomförs, minskas realränteantagandets roll för

finansieringssystemets tillförlitlighet avsevärt. Frågan kvarstår ändå, i

enlighet med direktiven, om vilket realräntemått som bör användas vid beräkning

av avgiften. F.n. tillämpar Kärnkraftinspektionen antagandet att den reala

avkastningen för perioden fram till år 2050 uppgår till 2,5 % per år.

 Vi har noterat att realräntans utveckling under 1900-talet kännetecknats av

stora variationer. Realräntan har under 1900-talet varit negativ under flera

perioder. 1970-talet är ett exempel på en sådan period. 1980-talet och början av

1990-talet utgör å andra sidan exempel på en längre period med synnerligen hög

realränta (det är också under denna period som de aktuella medlen varit fondera-

de och uppburit avkastning).

 I en underlagsrapport till utredningen från kapitalförvaltningsavdelningen vid

Sparbanken Sverige anges som ett referensfall en lång realränta i

storleksordningen 2-2,5 % för åren fram till 2010. På ännu längre sikt skisseras

att långa realräntor skulle ligga kring 2 % per år.

 I pensionsarbetsgruppens betänkande (SOU 1994:20) "Reformerat pensionssystem"

anges som ett försiktigt scenario att realräntan (och den ekonomiska tillväxten)

skulle vara ca 1,5 % per år i genomsnitt under perioden 1995-2050.

 Med början i april månad 1994 började Riksgäldskontoret ta upp lån genom s.k.

realränteobligationer på den svenska marknaden. Den förväntade genomsnittliga

realräntan under tjugoårsperioden fram till år 2014 skulle enligt detta utfall

på obligationsmarknaden ligga runt 4 % per år.

 Vi har avstått från att ange någon siffra som mer trolig än någon annan i det

ganska breda osäkerhetsintervall som sålunda finns. Då vi finner att fondmedlens

realavkastning är beroende av hur medlen är placerade, menar vi i stället att

antaganden om långsiktig real avkastning på fondmedlen måste utgå just från hur

medlen är placerade.

Överväganden om fondförvaltning

Den ränta som idag ges på fondmedlen är den s.k. statslåneräntan. Räntesatsen

baseras därvid på den 10-åriga statsobligationsräntan, medan räntebindningen

endast är en månad. Denna form av specialinlåning är enligt vår bedömning en

från avkastningssynpunkt ofördelaktig konstruktion.

 Vidare innebär dagens placering av de fonderade medlen en inflationsrisk,

medan fondmedlen är avsedda för reala åtaganden, dvs. hanteringen av kärnavfall

m.m. Kreditrisk och likviditetsrisk är emellertid minimala.

 Vi har jämfört hur avkastningen med dagens placeringsregler förhåller sig till

annan statlig medelsförvaltning. Med de reservationer som vidlåder en sådan

jämförelse konstaterar vi att avkastningen på de i Riksbanken inlånade medlen

varit låg jämfört med den som givits andra statliga räntebärande placerare.

 Vi konstaterar också att argumenten för aktier i tillgångsportföljen blir allt

starkare, ju längre placeringshorisonten är. Samtidigt finner vi det angeläget

att betona att placeringshorisonten för de här aktuella fondmedlen, om än i

utgångsläget förhållandevis lång, är ändlig och successivt avtagande.

 En viktig förutsättning för finansieringssystemets tillförlitlighet - liksom

för dess trovärdighet - är vidare att fondmedel placeras med hög säkerhet. Vi

menar därför att en möjlighet till friare placeringar måste kombineras med

strikta restriktioner avseende kreditrisk.

 Med dessa utgångspunkter och nuvarande placering i Riksbanken finner vi, att

starka skäl talar för att finna andra former för förvaltning i syfte att öka

avkastningen på de fonderade medlen.

 Ett av de alternativ vi undersökt är en inlåning utan inflationsrisk. En form

för inlåning utan inflationsrisk skulle vara en inlåning hos Riksgäldskontoret

på villkor som följer av förhållandena på den eventuella nya marknaden för

realränteobligationer. Vi bedömer att ett sådant alternativ har väsentliga

fördelar i den mån det garanterar en god realavkastning på lång sikt. Vi ser det

emellertid inte som möjligt att nu förorda detta, eftersom alternativet ännu är

oklart till sitt innehåll.

 I avvägningen mellan friare förvaltning och fortsatt kontoinlåning har vi

beaktat att en friare förvaltning kan ske i olika former. Det kan vara en

förvaltning helt i egen regi, i form av externa förvaltningsuppdrag eller som

någon mellanform.

 Vi konstaterar bl.a. att även om endast externa förvaltare anlitas, så behöver

en intern kompetens byggas upp för åtminstone upphandling och utvärdering av

externa förvaltare, men också för analys av portföljstrategi och makroekonomisk

utveckling. Kombinationen av egen och extern förvaltning har den fördelen att

intern kompetens kan byggas upp på de minst resurskrävande områdena, medan

extern kompetens utnyttjas för övriga placeringar genom förvaltningsuppdrag.

 Policy och placeringsregler samt krav avseende rapportering för fondens

förvaltning kan anges i ett placeringsreglemente. Om externa förvaltare anlitas,

helt eller delvis, kan kontroll av hur medlen placeras erhållas genom att

placeringsreglemente fastställs i de externa förvaltningsavtalen och genom

fördelning av medlen mellan olika förvaltare.

Förslag

Kärnavfallsfonden

Vi menar att såväl alternativet med en friare förvaltning som alternativet med

en inflationskyddad inlåning i Riksgäldskontoret är att föredra framför

nuvarande inlåningsform i Riksbanken.

 I syfte att öka avkastningen på de fonderade medlen föreslår vi att en

fristående enhet benämnd Kärnavfallsfonden inrättas. Förslaget innebär att

nuvarande system med kontoinlåning i Riksbanken avvecklas.

 Kärnavfallsfonden bör ha en styrelse som utses av regeringen. I styrelsen bör

ingå högst sju personer med ingående erfarenhet av strategiska frågeställningar

vid kapitalplaceringar och med sakkunskap inom finansiell ekonomi. Mot bakgrund

av det formella ansvar för kärnavfallsprogrammet som kärntekniklagen ålägger de

avgiftsskyldiga menar vi, att regeringen till en à två av styrelseplatserna bör

utse personer med anknytning till kärnkraftsproducerande företag. I uppgifterna

skall vidare ligga att ställa medel till förfogande för Statens kärnkraftinspek-

tion.

 Till sin hjälp bör en styrelse, förutom chefen för fondförvaltningen, ha ett

expertråd som förbereder och analyserar ärenden för styrelsen. I denna

utformning blir förvaltningen en liten organisation.

 Målet för Kärnavfallsfonden bör vara att placera medlen så att kraven på

långsiktigt hög avkastning, tillfredsställande betalningsberedskap och

riskspridning samt betryggande säkerhet tillgodoses.

 För att tillgodose dessa krav föreslår vi dels regler rörande vilka

tillgångsslag som skall vara tillåtna att placera i, dels särskilda begräns-

ningsregler för vissa av dessa tillgångsslag. Vi föreslår därvid att

Kärnavfallsfonden bör kunna placera i såväl aktier som räntebärande instrument

samtidigt som inlåning hos Riksbanken och Riksgäldskontoret bör vara möjlig. Vi

föreslår även att likvida medel bör kunna hållas hos annan bank.

 Samtidigt föreslår vi emellertid särskilda begränsningsregler som i huvudsak

innebär att

 * högst 40 procent av tillgångarna får vara placerade i aktier,

 * högst 15 procent av tillgångarna får vara placerade i utländska aktier,

 * högst 15 procent av tillgångarna får vara placerade i utländska

 skuldförbindelser,

 * högst 5 procent av det sammanlagda värdet av fondens aktietillgångar får

 vara hänförligt till ett enskilt aktiebolag,

 * högst 5 procent av samtliga aktier i ett bolag får innehas av fonden.

Vårt förord för denna utformning av en fri förvaltning innebär givetvis

samtidigt att andra former väljs bort. Särskilt skall noteras att vi avfärdar

varje form av exklusivt förvaltningsuppdrag. Detta motiveras av att vi bedömer

att förvaltningen får förutsättningar att bedrivas effektivare om styrelsen har

handlingsutrymme och kan utnyttja konkurrensen mellan olika penningplacerare.

 Vi vill emellertid också förorda att regeringen under den fortsatta

behandlingen av vårt förslag låter ytterligare undersöka förutsättningarna för

alternativet med en inflationsskyddad inlåning i Sverige.

 Samtidigt vill vi betona att styrelsen för den av oss föreslagna

Kärnavfallsfonden kan, om en marknad uppstår för realränteobligationer, komma

att se placeringar i sådana som ett fördelaktigt alternativ.

Kompletterande säkerheter, m.m.

Det nuvarande avgiftssystemet fungerar väl i många avseenden. Vi föreslår

emellertid att det kompletteras. Syftet härmed är att säkerställa att systemet

kan fungera smidigt i olika situationer. Exempel på sådana situationer kan vara

både att medel för att täcka kostnaderna inte har kunnat fonderas i avsedd

omfattning, och att kostnaderna blir lägre än enligt dagens bedömningar.

 De föreslagna förändringarna innebär i huvudsak:

 - Avgifter tas ut för ett s.k. basscenario och i sådan takt att fondupp-

 byggnaden, inklusive den förväntade framtida avkastningen, efter 25 års

 drift (intjänandetiden) motsvarar de kostnader som är förknippade med riv-

 ning av kärnkraftverken och med omhändertagandet av det avfall som då

 producerats.

 - Krav på säkerheter införs för att

 i) säkerställa fonduppbyggnaden om kärnkraftverken stängs av innan

 reaktorerna har drivits i 25 år (säkerhetsbelopp I),

 ii) säkerställa finansieringen av åtgärderna om fondbehållningen visar sig

 otillräcklig till följd av att kostnaderna för åtgärderna blir högre än

 beräknat, kommer tidigare än beräknat och/eller om realräntan under-

 skattats i samband med avgiftssättningen (säkerhetsbelopp II).

Säkerheter skall ställas av tillståndshavarna, dvs. kärnkraftsföretagen, för

deras ekonomiska ansvar enligt kärntekniklagen för omhändertagande av

kärnavfall. Förslaget innebär samtidigt att ägarna till kärnkraftsföretagen, då

så erfordras, garanterar tillståndshavarnas finansiella förmåga att fullgöra

detta ansvar. Genom detta system med säkerheter kan finansieringen av

kärnavfallsprogrammet med en hög grad av sannolikhet sägas vara tryggad på

förhand.

 Förändringarna innebär vidare att regler införs om återbetalning av fondmedel.

 Som underlag för ändringar i finansieringslagen kan våra förslag sammanfattas

i nedanstående punkter.

 - Definition av begreppet avgiftsunderlagsbelopp som grund för

 avgiftssättning.

 - Beloppet för avgiftsunderlaget, som baseras på en 25-årig intjänandetid per

 reaktor, fördelas mellan företagen och fastställs varje år.

 - Definition av belopp för att säkerställa fonduppbyggnaden vid en eventuell

 avstängning av en reaktor. Detta belopp, baserat på hittills uppkomna

 avfallskostnader, kallas grundbelopp. Detta fördelas mellan företagen och

 fastställs av regeringen varje år.

 - Definition av belopp utöver grundbelopp för att säkerställa finansieringen

 vid fondbrist till följd av att mindre sannolika men inte orimliga händelser

 inträffar (kostnadsrisk, tidigareläggningsrisk och realränterisk). Detta

 belopp kallas tilläggsbelopp. Detta fördelas mellan företagen och fastställs

 av regeringen varje år.

 - Avgifterna skall baseras på beloppet för avgiftsunderlaget.

 - Tillståndshavarna skall lämna fullgoda säkerheter för skillnaden mellan

 grundbelopp och fonderat belopp (säkerhetsbelopp I). Tillgodogjord

 avkastning, liksom inbetalda avgifter leder till nedskrivningar av säker-

 heterna. Vid avstängning av ett verk där en eller flera reaktorer inte gått

 sin "intjänandetid", skall säkerheter kompensera för de förlorade

 avgiftsintäkterna i en takt som innebär att pengar tillförs fonden så att

 den planerade fonduppbyggnaden kan genomföras.

 - Tillståndshavarna skall dessutom lämna fullgoda säkerheter för

 tilläggsbelopp som regeringen fastställt (säkerhetsbelopp II). Eventuellt

 kan som en övergångslösning säkerheter för tilläggsbeloppet byggas upp under

 en viss tid.

 - Tillståndshavare får rätt till återbetalning av eventuellt fondöverskott

 efter det att åtgärdsprogrammet har avslutats. Om särskilda skäl föreligger

 kan regeringen medge återbetalning tidigare.

Det föreslagna systemet med säkerheter illustreras i figur 4.1 (s. 150).

Statens kärnkraftinspektion

Som hittills förutsätts Statens kärnkraftinspektion pröva frågor om användning

av avgiftsmedlen samt årligen lämna förslag om avgiftens storlek.

 Nya uppgifter blir att inför regeringens beslut granska och pröva SKB:s

förslag om vad det s.k. basscenariot skall innehålla och SKB:s förslag om

storleken av grundbelopp och tilläggsbelopp. Vidare kommer Statens kärnkraf-

tinspektion att förvalta de säkerheter som tillståndshavarna, efter beslut av

regeringen, kommer att lämna.

Realränteantagande i avgiftsberäkningarna

Vi vill understryka att vårt förslag enligt ovan med kompletterande säkerheter

innebär att finansieringssystemets nuvarande beroende av ett "rätt"

realränteantagande minskas avsevärt. Samtidigt kvarstår emellertid frågan, i

enlighet med direktiven, om vilket realräntemått som bör användas vid beräkning

av avgiften.

 Vi menar att valet av antagande rörande real avkastning på fonderade medel

betingas av hur medlen förvaltas och är placerade. Vi föreslår därför att

Kärnavfallsfonden årligen lämnar en rekommendation till Statens kärnkraftin-

spektion om vilket realränteantagande som bör användas vid avgiftsberäkningen.

Om kärnkraftens totala kostnader

Frågan om elproduktion från kärnkraftverk täcker fullt ut de kostnader den

förorsakar rymmer åtskilliga frågeställningar, delvis av komplicerad natur.

 Den tid som stått till förfogande för vårt utredningsuppdrag i dess helhet har

nödvändiggjort hårda prioriteringar mellan de tre utredningsuppgifter som har

nämnts tidigare. Som utgångspunkt för dessa prioriteringar har tjänat for-

muleringen i direktiven (s. 5) att utredningsuppdraget är "att göra en översyn

av kapitalförvaltningen enligt lagen (1981:669) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.".

 Mot den bakgrunden har vi funnit det mest angeläget att i första hand

penetrera frågorna med direkt anknytning till finansieringssystemet. Vi har

därvid redovisat ingående bedömningar av kostnaderna för kärnavfallshantering

och rivning av kärnkraftverk (kapitel 7 och bilagorna 7-10).

Framtida kärnavfallskostnader

Den redovisning och genomgång av teknik och kostnader för kärnavfallsprogrammet

som vi gjort utgår från de redovisningar som SKB överlämnar till Statens

kärnkraftinspektion varje år (enligt den s.k. Plan 93 uppgår de totala

återstående kostnaderna till ca 45 miljarder kr). Dessutom redovisas bedömningar

som gjorts i andra länder av kostnader för avfallshantering och rivning av

kärnkraftverk. Vidare har vi låtit några olika konsulter granska SKB:s

beräkningsmetodik och kostnadsuppskattningar för olika delar i

kärnavfallsprogrammet.

 Resultat av dessa översiktliga granskningar är att kostnadsberäkningarna för

det planerade systemet kan genomföras med tämligen god tillförlitlighet. SKB:s

kostnadsuppskattningar bedöms i stort vara rimliga och väl underbyggda.

 Utgångspunkten för planeringen är tillämpning av känd teknik. Samtidigt gäller

dock att varken inkapslingsanläggning för använt kärnbränsle eller slutförvar

för detsamma, ännu så länge, har byggts någonstans i världen. Det är möjligt att

Sverige blir ett av de första länder där sådana anläggningar byggs. Vi vill

därför framhålla att merkostnader kan uppkomma framöver till följd av nya

erfarenheter från t.ex. den inledande deponering som planeras för en mindre del

av det använda kärnbränslet. Men kostnaderna kan också bli lägre än vad som nu

beräknas.

 De uppskattade svenska rivningskostnaderna är vid en internationell jämförelse

låga. Olika förklaringar till detta har redovisats av SKB. Eftersom

rivningskostnader svarar för hela 30 % av de beräknade totalkostnaderna är vår

slutsats, att frågan om rivningskostnader behöver ägnas särskild uppmärksamhet

framöver.

 För att bättre kunna värdera kostnadsuppskattningarna i allmänhet är vår

bedömning att delvis nya metoder behöver tillämpas vid beräkning av kostnaderna.

Exempel på sådana metoder är kostnadsberäkningar för alternativ till de

scenarier som nuvarande planering utgår ifrån. Vi menar att det är särskilt

angeläget att detta arbete kommer till stånd, då vi grundar våra förslag om

kompletterande säkerheter på att regeringen skall kunna fastställa lämpliga

omfattningar av avgiftsunderlags-, grund- och tilläggsbelopp.

Övriga kostnader vid kärnkraftsproduktion

De prioriteringar inom utredningsarbetet som gjorts, innebär att vi inte kunnat

behandla alla aspekter på den tredje huvuduppgiften på ett sådant sätt som upp-

giftens natur egentligen kräver.

 En seriöst syftande studie av samtliga de frågor som tas upp i här aktuell del

av direktiven fordrar större utredningsresurser än som stått till vårt

förfogande. Studien bör inledningsvis enligt vår uppfattning innefatta en genom-

gripande och grundläggande problemanalys med diskussion av metodfrågor. Några

exempel på frågeställningar som kan behöva belysas är följande.

 Vilka typer av kostnader bör urskiljas? Vad är historiska kostnader och vilka

kostnader är möjliga att påverka i dag? Är det lämpligt att redovisa kostnader

för kärnkraftsproduktion utan att samtidigt ställa dessa kostnader i relation

till kostnader för annan elproduktion? Bör icke-monetära kostnader mätas och

redovisas och i så fall hur?

 För att få en utgångspunkt för våra överväganden har vi fört diskussioner på

grundval av de expertpromemorior som i sina huvuddrag återges i bilaga 2.

 Det har inte visat sig möjligt att inom ramen för vårt arbete på ett

tillfredsställande sätt behandla alla de frågeställningar som aktualiseras av de

nämnda promemoriorna.

 Vi har emellertid gjort vissa ansträngningar för att närmare belysa frågan om

det finns några mer betydande s.k. externa kostnader till följd av negativa

externa effekter vid den nu pågående kärnkraftsproduktionen. Med externa

kostnader avser vi då kostnader som kärnkraften förorsakar allmänheten men som

inte belastar den produktionskostnad som reaktorägaren tar med i sin verksam-

hetskalkyl.

 Vi har valt att tillhandahålla detta arbetsmaterial som en bilaga till

betänkandet (bilaga 3). Materialet är inte så genomarbetat att det är ägnat att

i nuvarande skick läggas till grund för förslag om åtgärder.

 Den slutsats som vi anser möjlig att dra av detta arbetsmaterial är, att det

bör kunna utgöra en utgångspunkt för fortsatta studier av hithörande frågor och

på så sätt utgöra ett underlag för den allmänna debatten kring energipolitiska

frågeställningar. Vi vill i detta sammanhang peka på att det kan vara en uppgift

för den parlamentariskt sammansatta energikommission som riksdagen uttalat sig

för i maj 1994 (jfr 1993/94:NU17 s. 19), att inom ramen för sitt uppdrag över-

väga frågor om externa kostnader för olika energislag.

Författningsförslag i Kärnbränslefondsutredningens betänkande (SOU 1994:107)

Säkrare finansiering av framtida kärnavfallskostnader

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.

 dels att 1 - 4 och 6 - 9 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 7 a - 7 e, 8 a och

 8 b §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 1 §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Avgifter skall betalas enligt denna lag för att finansiera

dels omhändertagande av använt kärnbränsle och annat radioaktivt

avfall från kärnkraftsreaktorer, dels vissa kostnader som staten

har enligt denna lag och enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk

verksamhet.

 Avgift skall betalas av den som har tillstånd att inneha

eller driva en kärnkraftsreaktor (reaktorinnehavaren). Avgiften

skall betalas årligen så länge reaktorn är i drift.

--------------------------------------------------------------

 Avgifter skall betalas enligt denna lag för att finansiera

dels omhändertagande av använt kärnbränsle och annat radioaktivt

avfall från kärnkraftsreaktorer, dels vissa kostnader som staten

har enligt denna lag och enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk

verksamhet. För kostnader för omhändertagande som inte täcks av

hittills inbetalade avgiftsmedel skall säkerheter ställas.

 Avgift skall betalas och säkerheter ställas av den som har

tillstånd att inneha eller driva en

kärnkraftsreaktor (reaktorinnehavaren). Avgiften skall betalas

årligen så länge reaktorn är i drift.

2 §

--------------------------------------------------------------

 Avgiftsskyldigheten avseende omhändertagande omfattar kost-

nader för

 1. en säker hantering och slutförvaring av i reaktorn använt

kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från detta efter det

att kärnbränslet eller avfallet har förts bort från anläggningen,

 2. en säker avveckling och rivning av reaktoranläggningen,

 3. den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för

att vad som avses i 1 och 2 skall kunna fullgöras.

--------------------------------------------------------------

 Skyldigheten att betala avgift och ställa säkerheter avseende

omhändertagande omfattar kostnader för

 1. en säker hantering och slutförvaring av i reaktorn använt

kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från detta efter det

att kärnbränslet eller avfallet har förts bort från anläggningen,

 2. en säker avveckling och rivning av reaktoranläggningen,

 3. den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att

vad som avses i 1 och 2 skall kunna fullgöras.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

3 §

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall i samråd med övriga reaktorinnehavare

beräkna kostnaderna för omhändertagandet. En sådan beräkning skall

innehålla en uppskattning av dels kostnaderna för samtliga de

åtgärder som kan behövas, dels kostnaderna för de åtgärder som avses

bli vidtagna inom en tidrymd om minst tre år.

 Kostnadsberäkningen skall varje år ses över och lämnas till

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall i samråd med övriga reaktorinnehavare

beräkna kostnaderna för omhändertagandet. En sådan beräkning skall

innehålla en uppskattning av

 1. kostnaderna för samtliga åtgärder som kan behövas då reaktorn

drivits i 25 år samt, om drifttiden för reaktorn överstiger 25 år,

kostnaden för tillkommande åtgärder varje år därutöver (av-

giftsunderlagsbelopp),

 2. om drifttiden för reaktorn understiger 25 år, de kostnader

enligt 1 som kan hänföras till det kärnbränsle som har använts när

beräkningen sker (grundbelopp),

 3. skäliga kostnader för tillkommande åtgärder som beror på

oplanerade händelser (tilläggsbelopp).

 Av beräkningen skall dessutom framgå kostnaderna för de åtgärder

som avses bli vidtagna inom en tidrymd om minst tre år.

 Kostnadsberäkningen skall varje år ses över och lämnas till rege-

ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

 4 §

--------------------------------------------------------------

 Utöver kostnaderna för omhändertagande skall avgifterna täcka

statens kostnader för att

 1. komplettera forsknings- och utvecklingsverksamhet som

avses i 2 § 3 samt pröva frågor härom,

 2. pröva frågor som avses i 5 § första stycket och 8 § andra

stycket denna lag,

 3. pröva frågor om övervakning och kontroll av slutförvar enligt

16 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

--------------------------------------------------------------

 Utöver kostnader för omhändertagande skall avgifterna täcka

statens kostnader för att

 1. komplettera forsknings- och utvecklingsverksamhet som

avses i 2 § 3 samt pröva frågor härom,

 2. pröva frågor som avses i 5 § första stycket, 8 § andra stycket

och 8 a § andra stycket denna lag,

 3. pröva frågor om övervakning och kontroll av slutförvar enligt

16 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

 5 §

 Avgiftens storlek fastställs årligen för nästföljande kalenderår av regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer.

 Varje reaktorinnehavare skall betala avgift i förhållande till den energi som

levereras.

 6 §

--------------------------------------------------------------

 Avgiften bestäms så att de sammanlagda avgiftsbeloppen som

betalas under reaktorns drifttid täcker kostnaderna för omhänder-

tagandet och statens kostnader enligt 4 §.

--------------------------------------------------------------

 Avgiften bestäms så att de sammanlagda avgiftsbeloppen täcker de

kostnader för omhändertagandet som avses i 3 § första stycket 1

och statens kostnader enligt 4 §.

 Vid avgiftsberäkningen skall hänsyn tas till tidigare åtgärder för

omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från

detta, reaktoranläggningens beskaffenhet och övriga omständigheter som kan

påverka avgiftens storlek.

 7 §

--------------------------------------------------------------

 Avgiften skall betalas till den myndighet som regeringen be-

stämmer.

 Myndigheten skall sätta in medlen på räntebärande konto i Riks-

banken. Räntan skall läggas till kapitalet.

--------------------------------------------------------------

 Avgiften skall betalas till den myndighet som regeringen be-

stämmer. Avgiftsmedlen skall överföras till en fond, benämnd

Kärnavfallsfonden.

 7 a §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Kärnavfallsfonden leds av en styrelse, som skall förvalta med-

len i fonden i enlighet med 7 b - 7 d §§. Styrelsen skall årligen

till regeringen lämna en redovisning som avser förvaltningen

under det gångna året.

 Regeringen utser styrelse i Kärnavfallsfonden, förordnar om

revisorer för granskning av styrelsens förvaltning och beslutar

om närmare föreskrifter för fondens verksamhet.

 Ledamöter i styrelsen, revisorerna och de arbetstagare och

uppdragstagare hos fonden som styrelsen bestämmer skall skrift-

ligen anmäla sitt innehav och ändringar i innehavet av fond-

papper som anges i 2 § insiderlagen (1990:1342).

 7 b §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Medlen i Kärnavfallsfonden skall placeras så att kraven på

långsiktigt hög avkastning, tillfredsställande betalningsbered-

skap och riskspridning samt betryggande säkerhet tillgodoses.

Förvaltningen av vissa fondmedel får överlåtas till värdepappersin-

stitut eller annan kapitalförvaltare.

 Avkastningen på fondens medel skall läggas till kapitalet.

 7 c §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Kärnavfallsfondens medel får placeras

 1. i skuldförbindelser med låg kreditrisk,

 2. i aktier eller aktiefonder som är noterade på svensk eller

utländsk börs,

 3. hos Riksbanken eller Riksgäldskontoret,

 4. hos annan bank, om det behövs för att säkerställa tillräcklig

betalningsberedskap.

 Fonden får förvärva optioner eller terminskontrakt eller liknan-

de finansiella instrument, om det behövs för att säkerställa en

effektivare fondförvaltning eller som skydd mot valutakursför-

luster eller andra risker.

 7 d §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Högst 40 procent av marknadsvärdet för Kärnavfallsfondens till-

gångar får vara placerade i aktier. Placeringar i utländska

aktier och utländska skuldförbindelser får för vardera tillgångs-

slaget uppgå till högst 15 procent av samma marknadsvärde.

 Placeringar i ett aktiebolag får högst uppgå till fem procent av

samtliga aktier i bolaget eller, om aktierna har olika röstvär-

de, högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier i

bolaget.

 Högst fem procent av marknadsvärdet för fondens samtliga aktier

får vara hänförliga till ett visst aktiebolag eller till aktiebo-

lag som ingår i samma koncern.

 7 e §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Regeringen fastställer ytterligare bestämmelser om förvaltningen

av medlen i Kärnavfallsfonden.

 8 §

--------------------------------------------------------------

 De avgifter som betalats av reaktorinnehavaren skall användas

för att ersätta innehavaren för kostnader för omhändertagandet samt

för att täcka statens kostnader för åtgärder enligt 4 § hänförliga

till reaktorn och bränsle som använts i reaktorn.

 Frågor om användning av avgiftsmedlen prövas av regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavarens andel av medlen i Kärnavfallsfonden skall

användas för att ersätta innehavaren för kostnader för omhänder-

tagandet samt för att täcka statens kostnader för åtgärder enligt

4 § hänförliga till reaktorn eller bränsle som använts i reaktorn.

Medlen får också användas för att bekosta Kärnavfallsfondens

verksamhet.

 När allt det i reaktorn använda kärnbränslet och radioaktivt

avfall som härrör från detta har placerats i slutförvar samt reak-

toranläggningen avvecklats och rivits, skall medel i

Kärnavfallsfonden som inte behövs för ändamål som avses i första

stycket återbetalas till reaktorinnehavaren. Medel i fonden som

inte behövs får återbetalas dessförinnan, om särskilda skäl förelig-

ger.

 Frågor om användning och återbetalning av avgiftsmedlen prövas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 8 a §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall till den myndighet som regeringen

bestämmer ställa fullgoda säkerheter som motsvarar de kostnader

för omhändertagandet som avses i 3 § första stycket 2 och 3.

Säkerheter behöver inte ställas för belopp som täcks av reaktor-

innehavarens andel av medlen i Kärnavfallsfonden.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

årligen och vid behov oftare pröva om säkerheterna är tillräckliga.

 Som säkerhet får inte godkännas inteckning i kärnkraftverket.

 8 b §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Säkerheter enligt 8 a § får utnyttjas för att finansiera åtgärder

för omhändertagande som avses i 2 §, om medlen i Kärnavfallsfonden

visar sig otillräckliga och åtgärderna inte vidtas av

reaktorinnehavaren. Om reaktorn drivs kortare tid än 25 år, får

säkerheterna dessutom utnyttjas för att tillföra Kärnavfallsfonden

medel som motsvarar de avgifter enligt 5 § som bortfaller på

grund av den begränsade drifttiden. Frågor om utnyttjande av

säkerheter prövas av regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer.

 Säkerheter som inte längre behövs skall återlämnas till reaktor-

innehavaren.

 9 §

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall på begäran lämna de upplysningar och

tillhandahålla de handlingar som behövs för att regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna fastställa

avgiftens storlek och pröva frågor om användningen av medlen. I

den utsträckning det behövs skall reaktorinnehavaren på begäran

även lämna tillträde till anläggningar eller platser där använt

kärnbränsle eller radioaktivt avfall som härrör från detta förvaras

eller hanteras.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall på begäran lämna de upplysningar och

tillhandahålla de handlingar som behövs för att regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna fastställa

avgiftens storlek och behovet av säkerheter samt pröva frågor om

användningen av medlen. I den utsträckning det behövs skall reak-

torinnehavaren på begäran även lämna tillträde till anläggningar

eller platser där använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall som

härrör från detta förvaras eller hanteras.

 10 §

 Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter

enligt 9 § genom att lämna oriktig uppgift döms till böter, om gärningen inte är

belagd med straff i brottsbalken.

 11 §

 Ett beslut enligt 9 § att infordra uppgifter eller begära tillträde till

anläggningar eller platser får förenas med vite.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Sammanställning av remissyttranden - Säkrare finansiering av framtida

kärnavfallskostnader (SOU 1994:107 och SOU 1994:108)

1 Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Riksbanken, Svea Hovrätt,

Kammarätten i Stockholm, Riksgäldskontoret, Statskontoret, Finansinspektionen,

Riksrevisionsverket (RRV), Boverket, Allmänna pensionsfonden, Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK), Juridiska fakultetsstyrelsen vid universitetet

i Uppsala, Lunds universitet, Umeå universitet, Högskolan i Luleå,

Handelshögskolan i Stockholm, Kammarkollegiet, Länsstyrelsen i Uppsala län,

Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i

Hallands län, Länsstyrelsen i Västerbottens län, Statens naturvårdsverk (SNV),

Statens strålskyddsinstitut (SSI), Statens kärnkraftinspektion (SKI), Lokala

säkerhetsnämnden vid Ringhals kärnkraftverk, Lokala säkerhetsnämnden vid

Forsmarks kärnkraftverk, Lokala säkerhetsnämnden vid Barsebäcks kärnkraftverk,

Statens råd för kärnavfallsfrågor (KASAM), Östhammars kommun, Varbergs kommun,

Landstinget i Uppsala län, Svenska kommunförbundet, Naturskyddsföreningen,

Svenska Bankföreningen, Barsebäck Kraft AB, Forsmarks Kraftgrupp AB, Svensk

Kärnbränslehantering AB (SKB), OKG AB, Sydkraft AB, Vattenfall AB,

2 Allmänna och sammanfattande synpunkter

Betänkandet med underlagsrapporter har sänts för yttrande till 46

remissinstanser. Av dem har 29 haft synpunkter. 21 remissinstanser tillstyrker i

princip utredningens förslag om ändrade riktlinjer för placering av de avgifter

som tas ut för att bekosta hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle i

syfte att uppnå en högre avkastning än vad som är möjligt i dag. Likaså

tillstyrker remissinstanserna att förvaltningen av medlen uppdras åt ett

fristående organ benämnt Kärnavfallsfonden samt att ett system med

kompletterande säkerheter införs.

 Bland dem som stöder utredningens förslag i dessa delar märks

Riksgäldskontoret, Statskontoret, Finansinspektionen och NUTEK. Vidare

tillstyrks förslaget av länstyrelserna i Uppsala län, Kalmar län, Malmöhus län,

Hallands län och Västerbottens län, SKI, lokala säkerhetsnämnderna vid Ringhals

och Forsmarks kärnkraftverk, KASAM, Svenska Kommunförbundet, Svenska

Bankföreningen samt kraftproducenterna.

 Av de återstående remissinstanserna har flertalet begränsat sitt yttrande till

de övriga förslagen i betänkandet. Till denna kategori hör Riksbanken, Boverket,

Uppsala universitet och Statens Strålskyddsinstitut.

 Principiella invändningar mot och kritik av nämnda delar av utredningens

förslag framförs främst av Rikrevisionsverket och samhällsvetenskapliga

fakultetsnämnden vid Universitetet i Umeå.

3 Nya riktlinjer för placering av fondmedel

Riksbanken framhåller att den strävar efter att koncentrera verksamheten till

sina huvuduppgifter, dvs. sådana som har samband med dess ansvar för

penningpolitiken och betalningssystemet. Mot den bakgrunden är handhavandet av

fondmedlen en udda uppgift för banken. Förslaget att lyfta bort detta uppdrag

från banken biträds därför. Utöver placeringar i värdepapper bör enligt

utredningsförslaget placeringar hos Riksbanken och Riksgäldskontoret tillåtas om

villkoren är tillfredsställande. Riksbanken är emellertid mot bakgrunden av den

nämnda policyn för verksamheten inte angelägen att ha hand om sådana medel.

Banken kan inte erbjuda högre ränta än vad som gäller för 10-åriga

statsobligationer och den kan Kärnavfallsfonden uppnå genom att låta köpa

obligationerna på marknaden.

Riksgäldskontoret avråder från att ersätta dagens inlåning i Riksbanken med ett

alternativ som innebär att avgiftsmedlen automatiskt placeras hos

Riksgäldskontoret eftersom det inte det inte finns någon väl fungerande

realräntemarknad i Sverige. Riksgäldskontoret anser att Kärnavfallsfonden bör

bildas i enlighet med utredningens förslag. Fondförvaltningen bör inriktas på

att uppnå en säker real avkastning för att på så sätt minimera riskerna. Det är

enligt Riksgäldskontoret inte lämpligt att tvinga fondförvaltarna att endast

hålla reala placeringar, men eftersom målet är en real avkastning förefaller

realränteobligationer och real inlåning att vara lämpliga placeringsformer. Via

placeringsreglementen kan kapitalförvaltarna åläggas att hålla en viss andel av

tillgångarna i reala placeringar.Kontoret anser det bör övervägas om inte en

viss del andel av placeringarna , t.ex. 10 procent, alltid bör vara placerade i

tillgångar utan kreditrisk för att få till stånd en viss miniminivå på

säkerheten i placeringarna. Utifrån ovanstående ramar och riktlinjer kommer

enligt Riksgäldskontoret mening Kärnavfallsfondens tillgångsportfölj att bestå

av en viss andel obligatoriska reala placeringar. Övriga tillgångar i portföljen

kommer att placeras utifrån målet att på ett säkert sätt uppnå minst samma

avkastning som den reala delen av portföljen. På så vis blir hela portföljen

inriktad på real avkastning.

Statskontoret framhåller att förslaget om kompletterande säkerheter är bärande

för de förändringar i fråga om finansiering och förvaltning som föreslås av

utredningen. Det innebär att ett mer fullständigt ansvar för de kostnader som

följer av omhändertagandet av de synnerligen giftiga resterna av utvinningen av

kärnkraft läggs på ägarna av kärnkraftföretagen. Det föreslagna systemet med

säkerheter höjer på ett betydande sätt säkerheten för att ägarna av kraftverken

i ett läge med otillräckliga fondmedel kommer att kunna tillföra ytterligare

medel. Statskontoret tillstyrker därför förslaget. Statskontoret finner det

rimligt att fondmedlen i samband med införandet av de kompletterande

säkerheterna får placeras friare än i dag för att ge högre real förräntning.

Konkurrens mellan olika penningplacerare bör utnyttjas.

Finansinspektionen har intet att erinra mot att avgift som tas ut för att

finansiera utgifter för använt kärnbränsle m.m. får placeras på ett friare sätt

än som f.n. är fallet för att därmed uppnå en högre avkastning.

 Inspektionen framhåller att de föreslagna placeringsmöjligheterna för fonden

liknar i stort de placeringsregler som fondbolag, vilka driver verksamhet enligt

lagen om värdepapper har att iaktta. Kärnavfallsfondens ändamål skiljer sig

emellertid på ett avgörande sätt från det som gäller för värdepappersfonder,

bl.a. genom utdebitering av avgifter och genom att fonderade medel skall

användes för på förhand bestämda ändamål. Mot bakgrund härav anser

Finansinspektionen att det regelsystem som gäller för värdepappersfonder inte

bör användas för den nu aktuella fonden. Den bör således inte ställas under

Finansinspektionens tillsyn.

Riksrevisionsverket (RRV) framhåller att vid bedömning av förslaget om en

särskild organisation -Kärnavfallsfonden- med friare regler för förvaltning av

fonderade medel är frågan om risk central. Vad som sägs i betänkandet om att få

en " ... långsiktigt hög real avkastning, tillfredsställande betalningberedskap

och riskspridning samt betryggande säkerhet ..." är inte användbart som

vägledning för de konkreta besluten. För att fungera som rättesnöre för

Kärnavfallsfonden måste orden "hög", "tillfredsställande" och "betryggande

säkerhet" definieras. I betänkandet finns också en rad restriktioner för fondens

placeringar och rutiner för kontroll och styrning av förvaltningen. En del av

bestämmelserna är svåra att tolka. Verket anser att reglerna för

Kärnavfallsfondens verksamhet kan behöva förtydligas.

 Om Kärnavfallsfonden bildas utgår RRV från att kostnaderna för personal och

administration finansieras med fondens avkastning, d.v.s utan statliga anslag.

Verket saknar ett resonemang om fördelen med att organisera Kärnavfallsfonden

som en fristående enhet framför att låta den bli en del av någon befintlig

statlig förvaltare.

 RRV tar vidare upp frågan vem som har ansvaret om fondens förvaltning inte

blir så framgångsrik som utredningen utgår från. Fonden kan komma att bedriva

sin verksamhet i mer än 50 år. Under den tiden kan det inträffa att vissa av

fondens tillgångar förlorar sitt värde och att det leder till att pengarna inte

räcker för att täcka kostnaderna för kärnavfallet. Är det i så fall staten eller

kärnkraftbolagen som skall träda in?

Uppsala universitet (Juridiska fakulteten) tillstyrker friare placeringsregler

förutsatt att inramningarna är effektiva. Fria placeringsregler kräver god

information om utfallet av gjorda placeringar. De kräver också en ordentlig

granskning (revision) av förvaltningen. Det måste också på ett eller annat sätt

bestämmas vilken avkastning som skall uppnås för bestämda perioder.

Umeå universitet (Samhällsvetenskapliga fakulteten) anser att utredningens

argument för placeringspolitiken bygger på truismer samt innehåller motstridiga

element utan någon diskussion om innebörden.

Kammarkollegiet tillstyrker utredningens förslag i dess huvuddrag vad gäller

fondförvaltning och Kärnavfallsfonden. När det gäller formerna för organisation

av den föreslagna Kärnavfallsfonden förordar kollegiet en annan organisation.

 Kollegiet anser att fonden inte bör ha någon anställd personal. Dessa

uppgifter bör i stället skötas av Kammarkollegiet. Härigenom skulle verksamheten

kunna drivas till lägre kostnader. En av kollegiets verksamhetsgrenar är att

svara för kanslifunktioner åt nämnder och styrelser som är utsedda av

regeringen, men som inte har någon egen personal. En annan av kollegiets

verksamheter är fond- och förmögenhetsförvaltning. Vid behov av statlig

kapitalförvaltning bör upphandling på marknaden ställas mot egenregi-

alternativet hos Kammarkollegiet. Kollegiet hänvisar till att det

kostnadseffektivt och med gott förvaltningsresultat har svarat för

medelsförvaltningen åt Arbetslivsfonden som i vissa delar har likheter med

Kärnavfallsfonden.

Länsstyrelsen i Malmöhus län finner att utredningens förslag har stora fördelar

ur konkurrenssynpunkt och anser det särskilt positivt att Riksbankens ensamrätt

för kontoinlåning slopas. Länsstyrelsen bedömer att de nya

placeringsalternativen på sikt kommer att innebära möjlighet till större

realränteavkastning än f.n. Det är enligt länsstyrelsen också positivt att

externa fondförvaltare kan användas för placering av fondens medel.

Statens kärnkraftinspektion (SKI) biträder utredningens förslag till

organisation för fondförvaltning. Genom att tillåta en friare placering av

fondmedel inom ramen för ett väl preciserat placeringsreglemente bör enligt

SKI:s mening utan nämnvärt ökat risktagande en förbättrad avkastning kunna nås.

Risktagandet med en friare placering kan täckas in i de föreslagna

garantiåtagandena från kraftföretagen. Kostnaderna för den friare förvaltningen

torde enligt SKI bli låga i förhållande till den ökade avkastningen om

utredningens förslag till organisation genomförs. SKI föreslår att det övervägs

om inte Studsviksfonden också skall omfattas av de friare placeringsreglerna som

nu föreslås för kärnavfallsfonden och att Studsviksfonden skall förvaltas på

samma sätt.

Enligt Statens råd för kärnavfallsfrågor (KASAM) innebär den låga reala

avkastningen på fondmedlen vid nuvarande bundna förvaltning av medlen liksom

exponeringen för inflations- och ränterisker skäl för övergång till en aktiv,

friare fondförvaltning. KASAM tillstyrker utredningens förslag till förändrade

regler för förvaltning av kärnavfallsfonden. KASAM påpekar vidare att

avkastningen på Riksgäldens realränteobligationer bör kunna fungera som

riktmärke för realräntan i basscenariot och utgöra intressanta placeringsobjekt

för fonden. Fonden bör kunna utnyttja andra placeringsobjekt varvid emellertid

gränsen 40 procent för placering av medel i aktier kan vara väl högt satt.

Vidare framhålls att fonden ur effektivitetssynpunkt bör ha möjlighet att

investera mer än 15 procent av tillgångarna på utländska aktiemarknader

 För att säkra informationsflödet mellan fondens styrelse och dess expertråd

bör en ledamot vara gemensam. För förvaltning av medel som investeras i

utländska värdepapper behövs enligt KASAM flera konkurrerande externa förvaltare

för att en jämförelse mellan dem skall kunna ske.

Svenska Kommunförbundet som i princip tillstyrker utredningens förslag till

ändringar i finansieringslagen pekar på att investeringar i infrastruktur bör

utgöra en säker och inflationsskyddad placering. Inom den kommunala sfären

finns t.ex. energianläggningar och vattenverk som kräver en långfristig

finansiering. Det framtida placeringsreglementet bör därför innefatta

möjligheter att placera i den kommunala sektorn.

Bankföreningen som tillstyrker förslaget om inrättadet av Kärnavfallsfonden

understryker angelägenheten av att den externa förvaltningen av medlen fördelas

på flera förvaltare. Härigenom ges fondens styrelse större handlingsutrymme och

kan utnyttja konkurrensen mellan olika penningplacerare. Enligt föreningen bör

det också vara självklart att fondens likvida medel inte bara kan placeras hos

Riksbanken och Riksgäldskontoret utan även i bank om detta ger högre avkastning.

Barsebäck Kraft AB (BKAB) instämmer i huvudsak i utredningens bedömningar och

tillstyrker uppläggningen av det nya finansieringssystemet. BKAB tillstyrker en

friare förvaltning som ökar avkastningen på de fonderade medlen. BKAB

tillstyrker principerna för hur fondmedlen bör placeras och de särskilda

begränsningsregler som bör gälla.

 BKAB anser att ytterligare förbättringar kan nås om förvaltningen av medlen

läggs på en fristående stiftelse under tillståndhavarnas ansvar. Detta skulle

tydliggöra kärnkraftföretagens fulla ansvar för avfall och rivning samtidigt som

samhällets krav på tillförlitlighet ändå kan uppfyllas. Samhällets insyn i

förvaltningen av medlen kan uppnås genom representation i stiftelsens styrelse.

Även OKG AB förordar en helt fristående stiftelse för förvaltning av fondmedlen.

 Om alternativet med en statlig fond väljs bör representationen från

kärnkraftsföretagen i fondens styrelse utökas- utöver de 1 till 2 platser som

föreslagits- med hänsyn till det ansvar för bränslecykeln som åligger

tillståndshavarna. En större representation från kärnkraftföretagen i

Kärnavfallsfondens styrelse önskas också av Sydkraft, OKG AB, Vattenfall och

Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB).

Forsmarks Kraftgrupp tillstyrker i huvudsak utredningens förslag om en statlig

fond men konstaterar att den realränta som skall användas vid beräkningen av

kraftbolagens avgifter därmed görs beroende av statens skicklighet att förvalta

fondmedlen. Samtidigt kräver staten garantier av kärnkraftföretagen och/eller

dess ägare för den händelse medelsförvaltningen skulle visa sig mindre lyckad.

Ett förvaltningssystem som bygger på sådana premisser är enligt Forsmarks

Kraftgrupp inte invändningsfritt.

Sydkraft framhåller att utredningens förslag negativt påverkar kraftindustrins

möjligheter att agera på de finansiella marknaderna. De föreslagna genomgripande

förändringarna bör ske stegvis och med rimliga övergångsregler. Sker detta och

tas hänsyn till Sydkrafts synpunkter i övrigt tillstyrker Sydkraft utredningens

förslag som det starkt sammanfattats på sidan 11 i betänkandet. Sydkraft

framhåller vidare att utredningen agerat utifrån försiktighetsprincipen och

baserat sina ekonomiska analyser på mycket konservativa antaganden. En årlig

förändring av realräntan med 4 procent under de närmaste 20 åren förefaller

enligt Sydkraft sannolikare än utredningens lägre värden.

Vattenfall och SKB tillstyrker förslaget att placera avgiftsmedlen så att en

högre förräntning uppnås än f.n.

4 Kompletterande säkerheter, m.m.

Utredningens förslag om att tillståndshavarna, dvs. kärnkraftföretagen skall

ställa säkerheter för sitt ekonomiska ansvar enligt kärntekniklagen för

omhändertagandet av kärnavfall tillstyrks eller godtas av en mycket stor andel

av remissinstanserna. Statskontoret konstaterar att det föreslagna systemet med

säkerheter- säkerhetsbelopp I för grundbelopp och säkerhetsbelopp för

tilläggsbelopp II för tilläggsbelopp- på ett betydande sätt höjer säkerheten för

att ägarna av kärnkraftverken i ett läge med otillräckliga fondmedel kommer att

kunna tillföra ytterligare medel. Statskontoret tillstyrker därför förslaget och

även att säkerheterna skall förvaltas av SKI.

RRV betonar vikten av att säkerheterna är fullgoda. Verket menar att frågan om

ägarnas ansvar behöver redas ut och förtydligas i den blivande lagtexten.Frågan

kan också få betydelse om det så småningom blir aktuellt att betala tillbaka

pengar som inte går åt. RRV pekar även på att värdet av säkerheterna måste

bevakas. En inteckning i en fastighet kan vara fullgod när den lämnas men ha ett

betydligt sämre värde när den skall realiseras vid senare tidpunkt. Också

Uppsala universitet (Juridiska fakulteten)tar upp frågan om betydelsen för

ställda säkerheter av förändringar i ägarskapet av kärnkraftverken.

Umeå universitet (Samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden) konstaterar att

kraftbolagen måste ställa säkerheter i form av borgensåtaganden eller

realsäkerhet i andra tillgångar, vilket är likvärdigt med att medel avsätts till

en fond som placeras i fastigheter, vattenkraftsaktier etc. eller

(borgensåtaganden) köper en försäkring. Krav på säkerhet innebär således inte

att fonderingskravet trollas bort utan är enbart ett uttryck för en viss

placeringspolitik. Litet talar enligt Umeå universitet för att för att denna

speciella placeringspolitik skulle vara fördelaktig. Utredningens förslag med

säkerheter innebär en minst lika stor kostnad för elkonsumenten som ett

alternativ med höjd avgift.

SKI framhåller att mer kapitalstarka ägare kan krävas om säkerheter skall

ställas med betydande belopp. Detta kan innebära ökad benägenhet till samgående

inom branschen vilket i sin tur kan minska konkurrensen på elmarknaden.

Inspektionen anser inte att myndigheten bör ha uppgiften att förvalta

säkerheterna. Det bör i stället övervägas om inte den myndighet som utses att

värdera säkerheterna också bör få till uppgift att förvalta dem.

 Beträffande utredningens förslag om återbetalning av fonderade medel

framhåller SKI att frågan om exakt när reaktorägarna fullgjort sina skyldigheter

och vem som då övertar ansvaret för slutförvaret behöver klarläggas ytterligare.

Det är angeläget att detta görs i så god tid att man kan ta hänsyn härtill vid

prövningen av nödvändig storlek på avgifterna. Frågan om återbetalning av

fondmedel är således kopplad till frågan om långsiktigt innehav, övervakning

och kontroll av slutförvaret.

KASAM framhåller att basscenariot och överraskningsscenerna behöver definieras

och kostnadsberäknas som underlag för fastställande av avgiftsunderlagsbelopp

respektive säkerhetsbelopp II. KASAM konstaterar att det torde vara mycket svårt

att konstruera ett system där inte staten vid mycket stora brister i fonden

kommer att tvingas gå in som den yttersta garanten för avfallshanteringen.

SKB tillstyrker att formerna för avgiftsuttag ändras i enlighet med utredningens

förslag, vilket innebär att avgiften baseras på kostnaderna för ett troligt

"basscenario" och att osäkerheter i kostnader, drifttid och förräntning täcks

upp genom ställda säkerheter. Beträffande ställandet av säkerheter hänvisar SKB

till de synpunkter som lämnas av kraftföretagen.

Även BKAB tillstyrker förslaget med ett avgiftsgrundande basscenario

kompletterat med säkerheter för att säkerställa fonduppbyggnaden i händelse av

kortare drifttid än beräknat eller lägre realavkastning på fondmedlen än som

antagits. Systemet medger att inbetalningen av avgifter kan baseras på

realistiska beräkningar av framtida hanteringskostnader utan påslag för

särskilda händelser och osäkerheter, eftersom dessa tas om hand av

garantisystemet. Enligt BKAB bör detta leda till ett lägre avgiftsuttag än vad

som hittills gällt.

 Både BKAB och Sydkraft AB anser att SKB:s kostnadsberäkningar som skall ligga

till grund för basscenariet bör rensas från ett antal konservativa antaganden

och pålägg. Hänsyn bör vid fastställande av säkerhetsbeloppen tas till de

tekniska landvinningar som görs successivt.

5 Om kärnkraftens totala kostnader

Enligt sina direktiv har utredningen haft att på lämpligt sätt redovisa de

totala kostnaderna för elproduktionen från projektering och byggande till

rivning och slutförvaring av kärnkraftverk inklusive kärnbränslecykeln.

Utredningen har av tidskäl valt att i första hand behandla frågor med direkt

anknytning till finansieringssystemet och har därvid redovisat ingående

bedömningar av kostnaderna för kärnavfallshantering och rivning av

kärnkraftverk. Utredningen framhåller att en seriöst syftande studie av samtliga

de frågor som aktualiseras i direktiven kräver större utredningsresurser än som

stått till utredningens förfogande.

Statskontoret anser det lämpligt att de spörsmål som utredningen själv redovisar

men även vad som anförs i de särskilda yttrandena får utgöra utgångspunkter för

det fortsatta utredande av kärnkraftens kostnader.

NUTEK anser att en utredning av såväl kostnads- som intäktssidan inom energi-

och miljöområdet bör vara en viktig uppgift för Energikommissionen.

Uppsala universitet anser att utredning skulle ägnat betydligt större och mer

kritisk uppmärksamhet åt det förhållandet att SKB har förutsatt

rivningskostnader som ligger lågt jämfört med andra länder. Motsvarande synpunkt

förs fram av Lunds universitet som tillstyrker förslaget att en fortsatt

utredning genomförs, t.ex. som en uppgift för Energikommissionen. Umeå

universitet pekar på behovet av en bättre kartläggning av driftens riskkostnad

och finner en uppgift härom i utredningens bilaga vara ansvarslös .

KASAM finner den prioritering utredningen gjort mycket rimlig. De studier som

gjorts om olika energislags sociala kostnader har hittills lett till motsägande

resultat. Studier av externa kostnader genomförs bl.a. inom EU:s

forskningsprogram. Fortsatt kunskapsuppbyggnad på detta område sker lämpligast

genom deltagande i denna typ av forskningsprogram.

6 Särskilda synpunkter på lagförslaget

 (Finansieringslagen;1992:1537)

Finansinspektionen anser att om möjlighet skall finnas för Kärnavfallsfonden att

överlåta förvaltningen av vissa fondmedel till värdepappersinstitut eller annan

kapitalförvaltare bör en närmare precisering ske i förslaget till ändring av

finansieringslagen.

RRV m.fl. konstaterar att i förslaget till lagtext står att det är reaktorin-

nehavaren som skall ställa säkerhet (1§). RRV anser att att frågan om ägarnas

ansvar bör redas ut och förtydligas i lagtexten.

7 Övriga synpunkter

RRV påminner om att verket granskat kassahållningen i den nuvarande

"kärnavfallsfonden" år 1993 och därvid framhållit att behållningen i fonden

kunde öka med flera 100 milj kr om betalningarna till och från fonden gjordes

enligt moderna principer för kassahållning i staten. RRV har presenterat sina

slutsatser vid ett möte med utredningen för att en samordning skulle kunna ske

av utredningens förslag med RRV:s. Enligt verket är det anmärkningsvärt att i

utredningens betänkande inte på något ställe tas upp de förslag som verket

lämnade.

Sammanfattning av Riksrevisionsverkets rapport RRV 1995:22 Kärnavfallsprogrammet

- Producentansvar och statlig tillsyn

Riksrevisionsverket (RRV) har granskat den statliga tillsynen över det s k

kärnavfallsprogrammet. Sedan år 1992 är det Statens kärnkraftinspektion (SKI)

som utövar tillsynen.

 RRV:s slutsats av granskningen är att SKI bör sluta med sin allmänna tillsyn

över kärnavfallsprogrammet. Det finns flera skäl. Ett är att den tillsyn som

bedrivits hittills knappast haft någon effekt på kärnavfallsprogrammet.

 Sedan programmet startade år 1982 har flera olika myndigheter haft ansvar för

statens tillsyn över det. Tillsynen har dock inte varit särskilt aktiv. Med

något enstaka undantag har de olika myndigheternas tillsyn inte påverkat de

åtgärder som vidtagits inom ramen för programmet. En bidragande orsak kan vara

att tillsynsmyndigheten försvagats genom de olika förändringar som gjorts av

dess organisation och inriktning.

 Men den främsta orsaken till att tillsynen inte satt några tydliga spår är att

det inte varit meningen. Den svenska lagstiftningen är mycket klar när det

gäller fördelningen av ansvaret för kärnavfallet. Enligt lagen är det ägarna

till kärnkraftreaktorerna som har det fulla och odelade ansvaret för att

avfallet tas om hand på ett säkert sätt. För det ändamålet har reaktorinnehavar-

na tillsammans bildat Svensk kärnbränslehantering AB (SKB). På uppdrag av sina

ägare planerar och driver SKB kärnavfallsprogrammet. Den här ansvarsfördelningen

innebär att tillsynsmyndigheten inte har några formella möjligheter att styra

kärnavfallsprogrammet. SKB kan själv avgöra vilken hänsyn bolaget ska till

myndighetens synpunkter. För att kunna ta ansvar för kärnavfallsprogrammet måste

SKB själv få bestämma hur det ska utformas.

 Enligt RRV:s bedömning hade det alltså inte spelat någon roll om

tillsynsmyndigheten varit mer aktiv. Lagstiftningen hade ändå hindrat

myndigheten från att påverka kärnavfallsprogrammet. Däremot har det inte funnits

några formella hinder för tillsynsmyndigheten att satsa mer på att analysera och

sprida den information om programmet som SKB redovisat i olika sammanhang. Inte

minst när det gäller kostnaderna för de olika delarna av programmet har det

enligt RRV funnits goda möjligheter att bearbeta SKB:s uppgifter. På så sätt

hade myndigheten kunnat förse statsmakterna med ett bättre underlag för olika

beslut. En tänkbar förklaring till att SKI inte arbetat mer med den här typen av

analyser är att myndighetens organisationskultur är naturvetenskaplig och

teknisk snarare än ekonomisk.

 Den modell som vi i Sverige valt för att organisera ansvaret för kärnavfallet

sätter således en skarp gräns för tillsynsmyndighetens möjligheter att påverka.

En annan viktig förklaring till att myndigheten haft litet inflytande är

karaktären på den verksamhet som tillsynen avser. Kärnavfallsprogrammet har

hittills i hög grad varit en process för att skaffa kunskap om hur kärnavfallet

ska tas om hand. Syftet är att ta fram en metod för att slutförvara avfallet. Så

länge det inte finns några formella beslut om hur kärnavfallet ska tas om hand

eller ens något färdigt förslag till lösning kan inte tillsynsmyndigheten säga

om SKB:s olika åtgärder är riktiga eller felaktiga. För att kunna korrigera

krävs en tydlig norm. Statens krav på reaktorinnehavarna är att kärnavfallet ska

tas om hand på ett säkert sätt. Ett så allmänt krav duger inte som norm för

att styra processen.

 Men det här förhållandet kommer att ändras. När SKB så småningom söker

tillstånd för att få börja bygga anläggningar för att ta hand om avfallet blir

det SKI:s uppgift att granska ansökan. Då finns inte längre några formella

hinder för vilka krav som myndigheten kan ställa på SKB:s arbete eller på den

metod som bolaget valt för att hantera avfallet. Tvärtom måste myndighetens

granskning vara helt förutsättningslös och utan några låsningar. Det är den

andra centrala utgångspunkten för RRV:s bedömning att SKI:s löpande tillsyn över

kärnavfallsprogrammet bör tonas ned. Ju mindre myndigheten varit inblandad i det

arbete som ligger till grund för SKB:s ansökan, desto större möjligheter att

göra en förutsättningslös granskning. Och det är SKI:s viktigaste roll i kärnav-

fallsprogrammet.

 Ett generellt problem med tillsynsorganisationer är att de riskerar att

påverkas av tillsynsobjektets bedömningar, synsätt och värderingar. Det

försämrar förutsättningarna för en effektiv tillsyn. På kärnavfallsområdet är

den risken påtaglig, anser RRV. Det finns bara en tillsynsorganisation och ett

tillsynsobjekt, som båda arbetar i en liten bransch . Därför är det naturligt

att de två organisationerna får olika typer av relationer till varandra. Det kan

leda till att gränserna mellan organisationerna suddas ut.

 Därför anser RRV att rollerna bör renodlas och gränserna skärpas. Det är en

viktig förberedelse för SKI inför granskningen av SKB:s ansökan, och ett sätt

att skapa förtroende för myndigheten. För vid det tillfället är SKI:s enda roll

den granskande myndighetens. Varje spår av rollen som informell samtals- och

samarbetspartner måste vara borta om granskningen ska ske förutsättningslöst. I

rapporten pekar RRV på en rad exempel på strategiska frågor som SKI måste ta

ställning till för att förbereda organisationen för uppgiften att granska SKB:s

ansökan. Det handlar bl a om hur den forskning som SKI själv bedriver på bästa

sätt ska stödja granskningen, om organisationens behov av kompetens, om samar-

betet med andra myndigheter. Det handlar också om mindre konkreta men inte

mindre viktiga frågor som att ompröva etablerade föreställningar och skaffa en

beredskap för konflikter.

 I hög grad är det SKI själv som ska hantera de här frågorna. Det bör ske inom

ramen för den strategi som organisationen måste formulera inför prövningen av

ansökan. Men för att stödja SKI i det sammanhanget lämnar RRV också en del

förslag till åtgärder från statsmakternas sida.

RRV föreslår

* att SKI:s roll som prövnings- och säkerhetsmyndighet ifråga om kärnavfall görs

 tydligare

* att SKI:s ansvar för kärnavfallsfonden tas bort

* att ansvaret för att beräkna kärnavfallsavgiften ges till den nya

 Kärnavfallsfonden

* att de treåriga FoU-programmen ses över

* att initiativ tas till en strategi för att minska riskerna för capture of

 the regulator

* att SKI tar fram ett program med förberedelser inför sin prövning av SKB:s

 ansökan om att bygga djupförvar och inkapslingsstation.

Sammanfattning av Riksrevisionsverkets rapport F 1993:30 - Avfall - Avveckling -

Avkastning

- kassahållning i kärnavfallsfonden

Riksrevisionsverket (RRV) har inom ramen för förvaltningsrevisionen granskat den

s k kärnavfallsfonden, som bildades 1982 enligt lagen om finansiering av

framtida utgifter för använt kärnbränsle m m. Fonden ska finansiera omhänderta-

gandet av utbränt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från kärnreaktorer,

rivning av kärnkraftverken, transporter, slutförvar samt därmed sammanhängande

forskning och utvecklingsarbete. Den finansieras genom en avgift på elprodukti-

onen i kärnkraftverken. Avgiften är cirka 2 öre per kWh.

 Fonden förvaltas av Statens kärnkraftinspektion (SKI) medan ersättning betalas

ut till Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB), ett av kraftföretagen gemensamt

ägt företag.

 Sedan år 1982 har avgifter på cirka 15 miljarder kronor betalats in till

fonden och cirka 9 miljarder kronor har betalats ut för bl a mellanlagring av

uttjänt bränsle samt FoU. Fondbehållningen beräknas vara cirka 13 miljarder

kronor i slutet av år 1993. De totala kostnaderna som fonden ska täcka beräknas

uppgå till 58 miljarder kronor i 1993 års penningvärde.

 RRV har granskat fonden ur ett kassahållningsperspektiv. Frågan är om

rutinerna för inbetalning av avgifter till och utbetalning av ersättning ur

fonden ligger i linje med de moderna kassahållningsprinciper som tillämpas av

staten. Enligt en förordning från 1982 ska avgifter betalas in till fonden

kvartalsvis i efterskott, medan utbetalning av ersättning görs kvartalsvis i

förskott.

 RRV har simulerat effekterna av ändrade betalningstidpunkter, dels för åren

1982 till 1993, dels för åren 1994 till 2010. Simuleringen visar att

betalningstidpunkterna har stor betydelse för behållningen och därmed tillväxten

i kärnavfallsfonden. En ändring av betalningstidpunkterna skulle kunna påverka

fondbehållningen med miljardbelopp. RRV:s slutsats är att betalningstidpunkterna

således inte ligger i linje med de moderna kassahållningsprinciperna. Dessutom

har betalningsrutinernas utformning lett till ett, ur fondens synvinkel, onödigt

transaktionsflöde mellan SKB och kraftföretagen. Dessa transaktioner sker utan

statlig insyn.

 RRV föreslår bl a att SKI ska ta initiativ till en översyn av betalnings-

rutinerna. Översynen bör ha som syfte att närmare ansluta betalningstiderna till

gällande kassahållningsprinciper. Exempelvis bör ersättning ur fonden inte

betalas ut med förskott.

MILJÖDEPARTEMENTET 1995-10-04

Protokoll fört vid sammanträde den 3 oktober 1995 om förslag till ändringar i

lagen (1992:1537) om finansiering av vissa framtida utgifter för använt

kärnbränsle m.m.

Närvarande: Se deltagarlista

Mötesanteckningar:

1 §

Ordföranden hälsade de närvarande välkomna och förklarade mötet öppnat.

Ordföranden informerade om att syftet med mötet var att informera om sådana

ändringar i lagen (1992:1537) om finansiering av vissa framtida utgifter för

använt kärnbränsle m.m. (finansieringslagen) och lagen (1988:1597) om

finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall (Studsvikslagen) som

regeringen övervägde att föreslå riksdagen och som inte hade redovisats i det

tidigare remitterade betänkandet SOU 1994:107.

De förslag till ändringar som därvid avsågs var följande:

- förvaltningen av fondmedlen enligt finansieringslagen,

- förvaltningen av fondmedlen enligt studsvikslagen,

- frågan om information till allmänheten

- frågan om finansiering av Statens råd för kärnavfallsfrågor, KASAM.

EN PM om förslaget till förvaltningen av fondmedlen enligt finansieringslagen

delades ut.

De närvarande uppmanades att muntligen eller skriftligen överlämna sina

synpunkter på förslaget till Miljödepartementet.

2 §

Ordföranden redovisade kortfattat för innehållet i de olika förslagen till

ändringar.

Erik Utterström, Finansdepartementet, redogjorde mer detaljerat för förslaget

till förvaltning av fondmedlen enligt finansieringslagen.

3 §

Företrädare för KASAM framförde kritik beträffande förslaget till förvaltning av

fondmedlen enligt finansieringslagen. De konstaterade att den överlämnade

promemorian inte är tillräckligt uttömmande för att kunna utgöra en grund för

ett övervägt ställningstagande till förslaget. KASAM avvisade dock inte

principiellt lösningar som innebär att fonderade medel placeras på konto hos

Riksgäldskontoret. Kärnbränslefondutredningens förslag till en friare

förvaltning av fondmedlen ansågs dock vara ett bättre alternativ.

KASAM ansåg att det var ytterst olyckligt för trovärdigheten i den svenska

modellen för kärnavfallshantering, att motiv som rör beräkningen av den svenska

statsskulden, skall styra val av modell för förvaltningen fondmedlen.

4 §

Företrädare för Vattenfall AB, Sydkraftkoncernen och Svensk Kärnbränslehantering

AB, SKB, konstaterade, med reservation för den kortfattade information som

lämnats, att förslaget med inlåning av fondmedlen i Riksgäldskontoret ger

fördelar beträffande ränteavkastningen jämfört med dagens placering i

Riksbanken. Hänvisningen till Riksgäldens realräntelån inger dock inte

förtroende. Det är tveksamt om det går att få tillstånd en fungerande

realräntemarknad i Sverige. Kärnbränslefondsutredningens förslag förslag med en

friare förvaltning är dock ojämförligt mycket bättre. En diversifierad portfölj

av den typ utredningen föreslog erbjuder bästa avkastning till lägsta

motsvarande risk. Genom att hänvisa fondmedlen till Riksgäldskontoret som enda

alternativ försätter dessutom den föreslagna placeringsdelegationen i en omöjlig

förhandlingssituation. Regeringens förslag innebär en icke diversifierad

portfölj med högre både nominell och real risk än om utredningens förslag hade

genomförts.

Företrädarna för SKB påminde om att medlen var "öronmärkta" enligt lag och att

eventuella brister i de uppbyggda fonderna är reaktorinnehavarna tvungna att

täcka. De rigorösa arrangemangen för att säkerställa att medel finns

tillgängliga i framtiden, för att på bästa sätt ta om hand kärnavfallet, har en

mycket stor betydelse för förtroendet bland allmänheten. Att utnyttja fondmedlen

som tillgång i annat sammanhang kan därför leda till att förtroendet hos

allmänheten urgröps. Detta kan få mycket allvarliga konsekvenser för möjligheten

att genomföra det svenska kärnavfallsprogrammet.

-----------------------------

Det antecknas att företrädare för Forsmarks kraftgrupp, Vattenfall, SKB,

Sydkraft, KASAM och SKI inkommit med skriftliga yttranden med i huvudsak samma

inställning som antecknats ovan.

Deltagarlista:

Mårten[REDACTED_EFTERNAMN], SKI

Ulf[REDACTED_EFTERNAMN], SKI

Sören[REDACTED_EFTERNAMN], SKI

Hans Forsström, SKB

Sten Bjurström, SKB

Stig Sandklef, Vattenfall

Åke[REDACTED_EFTERNAMN], Sydkraft

A-M[REDACTED_EFTERNAMN], KASAM

Nils Rydell, KASAM

Lotta Westerhäll, KASAM

Olof[REDACTED_EFTERNAMN], KASAM

Marie Gerholm, N-dep

Eric Utterström, Fi-dep

Vibeke Sylten, M-dep

Stefan Rubenson, M-dep

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN], M-dep

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.,

 dels att 7 § skall betecknas 1 a §,

 dels att den nya 1 a § skall ha följande lydelse,

 dels att 1, 2, 3, 4, 6, 8 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 2 a, 7 - 7 b och 8 a -

8 c §§, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 1 §

--------------------------------------------------------------

 Avgifter skall betalas enligt denna lag för att finansiera

dels omhändertagande av använt kärnbränsle och annat radioaktivt

avfall från kärnkraftsreaktorer, dels vissa kostnader som staten

har enligt denna lag och enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk

verksamhet.

 Avgift skall betalas av den som har tillstånd att inneha

eller driva en kärnkraftsreaktor (reaktorinnehavaren). Avgiften

skall betalas årligen så länge reaktorn är i drift.

--------------------------------------------------------------

 Avgifter skall betalas enligt denna lag för att finansiera

dels omhändertagande av använt kärnbränsle och annat radioaktivt

avfall från kärnkraftsreaktorer, dels vissa andra kostnader

enligt denna lag och enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verk-

samhet.

 För sådana kostnader för omhändertagande som inte täcks av

inbetalade avgiftsmedel skall säkerheter ställas.

 Avgift skall betalas och säkerheter ställas av den som har

tillstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreaktor (reak-

torinnehavaren). Avgiften skall betalas årligen så länge reaktorn

är i drift.

1 a §

--------------------------------------------------------------

 (7 § första meningen)

 Avgiften skall betalas till den myndighet som regeringen be-

stämmer.

--------------------------------------------------------------

 Avgiften skall betalas till den myndighet som regeringen be-

stämmer. Dessa avgiftsmedel skall föras över till en fond, be-

nämnd Kärnavfallsfonden.

 2 §

--------------------------------------------------------------

 Avgiftsskyldigheten avseende omhändertagande omfattar

kostnader för

--------------------------------------------------------------

 Skyldigheten att betala avgift och ställa säkerheter för omhän-

dertagande omfattar kostnader för

 1. en säker hantering och slutförvaring av i reaktorn använt kärnbränsle och

radioaktivt avfall som härrör från detta efter det att kärnbränslet eller

avfallet har förts bort från anläggningen,

 2. en säker avveckling och rivning av reaktoranläggningen,

 3. den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att vad som avses

i 1 och 2 skall kunna fullgöras.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

2 a §

 Reaktorinnehavaren skall ställa fullgoda säkerheter till den

myndighet som regeringen bestämmer. Säkerheterna skall motsvara

de kostnader för omhändertagande som anges i 3 § första stycket 2

och 3. Säkerheter behöver inte ställas för belopp som täcks av

reaktorinnehavarens andel i Kärnavfallsfonden.

 En fastighet på vilken det bedrivs kärnteknisk verksamhet får

inte utgöra säkerhet.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

pröva säkerheterna. Ett beslut som rör den ställda säkerheten får

ändras när det finns anledning till det.

3 §

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall i samråd med övriga reaktorinnehavare

beräkna kostnaderna för omhändertagandet. En sådan beräkning skall

innehålla en uppskattning av dels kostnaderna för samtliga de åtgärder som

kan behövas, dels kostnaderna för de åtgärder som avses bli

vidtagna inom en tidrymd om minst tre år.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall i samråd med övriga reaktorinnehavare

beräkna kostnaderna för omhändertagandet. En sådan beräkning skall

innehålla en uppskattning av 1. kostnaderna för samtliga åtgärder som kan

behövas då reaktorn drivits i 25 år samt, om drifttiden för reak-

torn överstiger 25 år, kostnaden för tillkommande åtgärder varje år

därutöver (belopp för avgiftsunderlag),

 2. de kostnader enligt 1 som kan hänföras till det kärnbränsle

som har använts när beräkningen görs (grundbelopp), om drifttiden

för reaktorn understiger 25 år,

 3. skäliga kostnader för tillkommande åtgärder som beror på

oplanerade händelser (tilläggsbelopp).

 Av beräkningen skall dessutom framgå kostnaderna för de åtgärder

som avses bli vidtagna inom en tidrymd om minst tre år.

 Kostnadsberäkningen skall varje år ses över och lämnas till regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

4 §

--------------------------------------------------------------

 Utöver kostnaderna för omhändertagande skall avgifterna täcka

statens kostnader för att

--------------------------------------------------------------

 Utöver kostnader för omhändertagande skall avgifterna täcka

statens kostnader för att

 1. komplettera forsknings- och utvecklingsverksamhet som avses i 2 § 3 samt

pröva frågor härom,

--------------------------------------------------------------

 2. pröva frågor som avses i 5 § första stycket och 8 § andra

stycket denna lag,

--------------------------------------------------------------

 2. pröva frågor som avses i 5 § första stycket, 2 a § tredje

stycket och 8 b - 8c § § denna lag,

 3. pröva frågor om övervakning och kontroll av slutförvar enligt 16 § lagen

(1984:3) om kärnteknisk verksamhet.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Avgifterna skall vidare täcka de kostnader som

reaktorinnehavarna, staten eller kommunerna har för information

till allmänheten i frågor som rör hantering och slutförvaring av

använt kärnbränsle och kärnavfall.

6 §

--------------------------------------------------------------

 Avgiften bestäms så att de sammanlagda avgiftsbeloppen som

betalas under reaktorns drifttid täcker kostnaderna för

omhändertagandet och statens kostnader enligt 4 §.

--------------------------------------------------------------

 Avgiften bestäms så att de sammanlagda avgiftsbeloppen täcker de

kostnader för omhändertagandet som avses i 3 § första stycket 1

och kostnaderna enligt 4 §.

 Vid avgiftsberäkningen skall hänsyn tas till tidigare åtgärder för

omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härrör från

detta, reaktoranläggningens beskaffenhet och övriga omständigheter som kan

påverka avgiftens storlek.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

7 §

 Kärnavfallsfonden leds av en styrelse, som skall förvalta med-

len i fonden enligt 7 a - 7 b §§. Styrelsen skall årligen till

regeringen lämna en redovisning som avser förvaltningen under

det gångna året.

 Regeringen utser styrelse i Kärnavfallsfonden och förordnar om

revisorer för granskning av styrelsens förvaltning.

7 a §

--------------------------------------------------------------

(7 § andra meningen)

Myndigheten skall sätta in medlen på räntebärande konto i Riksban-

ken.

(7 § andra meningen)

Räntan skall läggas till kapitalet.

--------------------------------------------------------------

 Kärnavfallsfondens medel skall placeras på konto i Riksgälds-

kontoret.

 Medlen i Kärnavfallsfonden skall förvaltas så att kraven på en

god och real avkastning och tillfredsställande betalningsbe-

redskap tillgodoses.

 Avkastningen på fondens medel skall läggas till kapitalet.

7 b §

--------------------------------------------------------------

.

--------------------------------------------------------------

 Regeringen får meddela närmare föreskrifter om Kärnavfallsfonden

och om fondens förvaltning.

8 §

--------------------------------------------------------------

 (8 § första stycket)

 De avgifter som betalats av reaktorinnehavaren skall användas

för att ersätta innehavaren för kostnader för omhändertagandet samt

för att täcka statens kostnader för åtgärder enligt 4 § hänförliga

till reaktorn och bränsle som använts i reaktorn.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavarens andel av medlen i Kärnavfallsfonden skall

användas för att ersätta innehavaren för kostnader för omhänder-

tagandet samt för att täcka kostnader för åtgärder enligt 4 § hän-

förliga till reaktorn och bränsle som använts i reaktorn. Medlen

skall också användas för att bekosta Kärnavfallsfondens verksam-

het.

8 a §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Medel i Kärnavfallsfonden som inte behövs för det ändamål som

anges i 8 § skall återbetalas till reaktorinnehavaren när

 1. allt det kärnbränsle som använts i reaktorn och allt det

radioaktiva avfall som härrör från detta har placerats i slutför-

var och

 2. reaktoranläggningen har avvecklats och rivits.

 Medel i fonden som inte behövs får återbetalas innan dess, om

det finns särskilda skäl för det.

8 b §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Om medlen i Kärnavfallsfonden visar sig otillräckliga och åt-

gärderna inte vidtas av reaktorinnehavaren, får regeringen

besluta att säkerheterna skall utnyttjas för att finansiera åt-

gärder för omhändertagande som avses i 2 §. Om reaktorn drivs

kortare tid än 25 år, får regeringen dessutom besluta att

säkerheterna får utnyttjas för att tillföra Kärnavfallsfonden medel

som motsvarar de avgifter som beräknas falla bort på grund av

den begränsade drifttiden.

8 c §

--------------------------------------------------------------

( 8 § andra stycket)

 Frågor om användning av avgiftsmedlen prövas av regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer.

--------------------------------------------------------------

 Frågor om användning och återbetalning av avgiftsmedlen prövas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

9 §

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall på begäran lämna de upplysningar och

tillhandahålla de handlingar som behövs för att regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna fastställa

avgiftens storlek och pröva frågor om användningen av medlen. I

den utsträckning det behövs skall reaktorinnehavaren på begäran

även lämna tillträde till anläggningar eller platser där använt

kärnbränsle eller radioaktivt avfall som härrör från detta förvaras

eller hanteras.

--------------------------------------------------------------

 Reaktorinnehavaren skall på begäran lämna de upplysningar och

tillhandahålla de handlingar som behövs för att regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna fastställa

avgiftens storlek och behovet av säkerheter samt pröva frågor om

användningen av medlen. I den utsträckning det behövs skall reak-

torinnehavaren på begäran även lämna tillträde till anläggningar

eller platser där använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall som

härrör från detta förvaras eller hanteras.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Behållningen av de avgifter som inbetalats före ikraftträdandet skall föras

över till Kärnavfallsfonden för förvaltning enligt denna lag.

2 Förslag till lag om ändring av lagen (1988:1597) om finansiering av

hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen

av visst radioaktivt avfall m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 3 §1

 Avgiften är 0,15 öre för varje levererad kilowattimme elström.

 Avgiften skall betalas till Statens kärnkraftinspektion.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Avgiftsmedlen skall föras över till Kärnavfallsfonden som för-

valtar medlen särskilt. För förvaltningen i övrigt gäller reglerna

i 7 - 7 b §§ lagen (1992:1537) om finansiering av framtida

utgifter för använt kärnbränsle m.m.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Behållningen av de avgifter som inbetalats före ikraftträdandet skall föras

över till Kärnavfallsfonden för förvaltning enligt denna lag.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1993:1677.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-10-12

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck och

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 5 oktober 1995 (Miljödepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för

använt kärnbränsle m.m.,

2. lag om ändring i lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst

radioaktivt avfall m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Vibeke Sylten.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:83 Säkrare finansiering av framtida

kärnavfallskostnader m.m..

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för bak-

 ändrar, upphäver eller omliggande EG-regler

 upprepar ett

 normgivningsbemyndi-

 gande

--------------------------------------------------------------------

Lagen (1992:1537) 1 a §, 7 b §

om finansiering av

framtida utgifter för

använt kärnbränsle m.m.

--------------------------------------------------------------------