Regeringens proposition

1997/98:183

Kontroll av syntetiska droger m.m.

Prop.

1997/98:183

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 juni 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margot[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en viss förändring av narkotikadefinitionen i 8 §

narkotikastrafflagen (1968:64) för att den klart skall täcka alla de varor

som i dag anses som narkotika. Propositionen innehåller också förslag till

en ny lag som syftar till att åstadkomma ett effektivare kontrollförfarande

för nya droger. Den föreslagna lagen utgör ett regelverk som är mer

begränsat men har ett vidare tillämpningsområde än narkotikalag-

stiftningen. Lagen skall ge möjlighet att ingripa mot nya hälsofarliga

missbruksmedel i fall där nuvarande regler är otillräckliga. Vissa

följdändringar föreslås i annan lagstiftning bl.a. i fråga om möjligheten

att kontrollera att den som är frihetsberövad inte innehar varor som om-

fattas av den nya lagen.

I propositionen föreslås också vissa åtgärder när det gäller det utred-

ningsförfarande som föregår ett beslut om narkotikaklassificering. Vidare

föreslås åtgärder som syftar till att förstärka samarbetet mellan de myn-

digheter som är inblandade i det utredningsarbete som föregår ett sådant

beslut.

Slutligen föreslås ett förtydligande i narkotikalagstiftningen av be-

stämmelserna om lagligt innehav av narkotika.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor 4

2.2 Förslag till lag om ändring i narkotikastrafflagen

(1968:64) 6

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt 7

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:599) om

ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 8

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:610) om

ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 10

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:602) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. 11

2.7 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620) 12

2.8 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763) 13

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:12) om

kontroll av berusningsmedel på sjukhus 14

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall 16

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga 17

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård 19

2.13 Förslag till lag om ändring i läkemedelslagen

(1992:859) 21

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika 22

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll 23

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 24

3 Ärendet och dess beredning 26

4 Narkotikautvecklingen 26

5 Den rättsliga regleringen av narkotika m.m. 28

5.1 FN:s konventioner om narkotika 28

5.2 Gällande svenska bestämmelser om narkotika 29

5.3 Den rättsliga regleringen av vissa andra droger 30

6 En förstärkt kontroll av syntetiska droger m.m. 32

6.1 Ändringar i narkotikastrafflagen 32

6.2 Lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor 37

6.3 Utredningen av nya droger m.m. 41

6.4 Vissa andra lagstiftningsfrågor 44

7 Ekonomiska konsekvenser 46

8 Författningskommentar 47

8.1 Förslaget till lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor 47

8.2 Förslaget till lag om ändring i narkotikastrafflagen

(1968:64) 50

8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt 50

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:599) om

ändring i lagen (19974:203) om kriminalvård i anstalt 50

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:610) om

ändring i lagen (19974:203) om kriminalvård i anstalt 51

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:602) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. 51

8.7 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620) 51

8.8 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763) 51

8.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:12) om

kontroll av berusningsmedel på sjukhus 52

8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall 52

8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga 52

8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård 52

8.13 Förslaget till lag om ändring i läkemedelslagen

(1992:859) 53

8.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika 53

8.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:451) om

försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll 53

8.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 54

Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian

 (Ds 1997:70) Kontroll av syntetiska droger 55

Bilaga 2 Departementspromemorians lagförslag 57

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 68

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 90

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 juni 1998 93

Rättsdatablad 94

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor,

2. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64),

3. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

4. lag om ändring i lagen (1998:599) om ändring i lagen (1974:203)

om kriminalvård i anstalt,

5. lag om ändring i lagen (1998:610) om ändring i lagen (1974:203)

om kriminalvård i anstalt,

6. lag om ändring i lagen (1998:602) om ändring i lagen (1976:371)

om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.,

7. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

8. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

9. lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel

på sjukhus,

10. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa

fall,

11. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga,

12. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård,

13. lag om ändring i läkemedelslagen (1992:859),

14. lag om ändring i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika,

15. lag om ändring i lagen (1994:451) om försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll,

16. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om förbud mot vissa hälsofarliga

varor

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäller varor som på grund av sina inneboende egenskaper

medför fara för människors liv eller hälsa och som används eller kan an-

tas användas i syfte att uppnå berusning eller annan påverkan.

Regeringen föreskriver på vilka varor lagen skall tillämpas.

2 § Lagen skall inte tillämpas på

1. varor som är narkotika enligt narkotikastrafflagen (1968:64),

2. sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel, eller

3. läkemedel som är godkända inom Europeiska unionen.

3 § Varor som avses i denna lag får inte

1. införas till landet,

2. överlåtas,

3. framställas,

4. förvärvas i överlåtelsesyfte,

5. bjudas ut till försäljning, eller

6. innehas.

Första stycket tillämpas inte om Läkemedelsverket för ett särskilt fall

har meddelat tillstånd till hantering för ett vetenskapligt eller industriellt

ändamål.

4 § Den som uppsåtligen bryter mot 3 § 2 6 döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

Om straff för olovlig införsel finns bestämmelser i lagen (1960:418)

om straff för varusmuggling.

5 § Varor som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet av dem

samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkade, om det inte är

uppenbart oskäligt.

För beslag av egendom som kan antas vara förverkad enligt första

stycket gäller bestämmelserna i rättegångsbalken.

Bestämmelserna i 2 § första stycket 1 och 3 § lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas på mot-

svarande sätt då varor som avses i 1 § denna lag tagits i beslag. Tiden för

att anmäla missnöje skall dock räknas från dagen för förordnandet.

6 § Läkemedelsverkets beslut enligt 3 § andra stycket får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i narkotikastrafflagen

(1968:64)

Härigenom föreskrivs att 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med starkt vanebildande

egenskaper eller varor som med

lätthet kan omvandlas till varor

med sådana egenskaper och som

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med beroendeframkallande

egenskaper eller euforiserande

effekter eller varor som med lätthet

kan omvandlas till varor med så-

dana egenskaper eller effekter och

som

1. på sådan grund är föremål för kontroll enligt en internationell över-

enskommelse som Sverige har biträtt, eller

2. av regeringen har förklarats

skola anses som narkotika enligt

lagen.

2. av regeringen har förklarats

vara att anse som narkotika enligt

lagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs att 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

52 d §

En intagen är, om inte annat för-

anleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att på anma-

ning lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

En intagen är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att på anma-

ning lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel eller

någon sådan vara som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.4

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:599) om

ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs att 11, 14 och 34 §§ lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt i paragrafernas lydelse enligt lagen (1998:599) om

ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

För att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen medges att

få vistas utanför anstalten under arbetstid för att utföra arbete, delta i

undervisning eller utbildning, erhålla behandling eller delta i någon

annan särskilt anordnad verksamhet.

Sådan vistelse får dock inte

medges om det på grund av viss

omständighet kan befaras att den

intagne kommer att avvika, åter-

falla i brott eller missbruka alko-

hol, narkotika, andra beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel. För

vistelsen får ställas de villkor som

kan anses nödvändiga.

Sådan vistelse får dock inte

medges om det på grund av viss

omständighet kan befaras att den

intagne kommer att avvika, åter-

falla i brott eller missbruka alko-

hol, narkotika, andra beroende-

framkallande medel, något sådant

dopningsmedel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel eller någon

sådan vara som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. För vistelsen

får ställas de villkor som kan anses

nödvändiga.

Vid prövningen av medgivande för en intagen att utföra arbete eller

delta i någon annan särskilt anordnad verksamhet utanför anstalten skall

särskilt beaktas, om den intagne behöver inskolning i arbetslivet eller om

ett medgivande annars kan antas väsentligt förbättra hans möjligheter att

försörja sig efter frigivningen.

Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse om vistelse utanför

anstalten inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för

verkställigheten.

14 §

En intagen skall ges tillfälle till lämplig fritidssysselsättning. Han bör

uppmuntras att ägna sig åt egna intressen som kan bidra till hans

utveckling. I den utsträckning det lämpligen kan ske bör han få

möjligheter att genom tidningar, radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Hans behov av förströelse bör tillgodoses i skälig

omfattning.

Om det lämpligen kan ske, bör en intagen ges tillfälle att vistas utanför

anstalten för att på fritiden delta i sådan föreningsverksamhet eller annan

liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhäl-

let. För sådan vistelse får ställas de villkor som kan anses nödvändiga.

Därvid kan föreskrivas att den intagne skall stå under tillsyn.

Sådan vistelse utanför anstalten

får inte medges om det på grund

av viss omständighet kan befaras

att den intagne kommer att avvika,

återfalla i brott eller missbruka

alkohol, narkotika, andra beroen-

deframkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

Sådan vistelse utanför anstalten

får inte medges om det på grund

av viss omständighet kan befaras

att den intagne kommer att avvika,

återfalla i brott eller missbruka

alkohol, narkotika, andra beroen-

deframkallande medel, något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel eller

någon sådan vara som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor.

Av 7 § följer att beslut enligt andra stycket om vistelse utanför anstal-

ten inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för verk-

ställigheten.

34 §

Kan en intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål för särskilda

åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få

medgivande att för ett sådant ändamål vistas utanför anstalten under

lämplig tid, om det finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas om

den intagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av bero-

endeframkallande medel.

För vistelsen skall de villkor

ställas som kan anses nödvändiga.

I samband med vård eller någon

annan behandling får det föreskri-

vas att den intagne skall vara skyl-

dig att lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel. Om det

finns särskilda skäl kan i samband

med beslut enligt första stycket

meddelas föreskrift enligt 26 kap.

15 § första stycket 3 brottsbalken

att gälla för tid efter villkorlig fri-

givning.

För vistelsen skall de villkor

ställas som kan anses nödvändiga.

I samband med vård eller någon

annan behandling får det föreskri-

vas att den intagne skall vara skyl-

dig att lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel, något sådant

dopningsmedel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel eller någon

sådan vara som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. Om det finns

särskilda skäl kan i samband med

beslut enligt första stycket med-

delas föreskrift enligt 26 kap. 15 §

första stycket 3 brottsbalken att

gälla för tid efter villkorlig frigiv-

ning.

Vistelse utanför anstalt för vård eller behandling bör inte påbörjas så

tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den

beräknade återstående verkställighetstiden.

Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse inte får meddelas i

strid mot de särskilda villkor som gäller för verkställigheten.

2.5

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:610) om

ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs att 63 § lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt i paragrafens lydelse enligt lagen (1998:610) om ändring i

nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

63 §

Alkoholhaltiga drycker eller

andra berusningsmedel får om-

händertas,

Alkoholhaltiga drycker, andra

berusningsmedel eller sådana va-

ror som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor får omhänder-

tas,

1. om de påträffas hos en intagen,

2. om en intagen får dem sig tillsända,

3. om de medförs av någon som skall tas in i kriminalvårdsanstalt, eller

4. om de annars påträffas inom anstalt och det inte finns någon känd

ägare till dem.

Den lokala kriminalvårdsmyndigheten skall låta förstöra eller sälja den

omhändertagna egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egen-

dom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m.

Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas även i fråga om

injektionssprutor eller kanyler som kan användas för insprutning i männi-

skokroppen eller i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade att an-

vändas för missbruk av eller annan befattning med narkotika.

Belopp, som erhållits vid försäljning av omhändertagen egendom, till-

faller staten.

Pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med

vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall

omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Omhändertagna pengar

skall genom den lokala kriminalvårdsmyndighetens försorg göras ränte-

bärande men får inte disponeras av den intagne förrän vid anstalts-

vistelsens slut, om det inte finns särskilda skäl.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:602) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs att 2 c § lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl. i paragrafens lydelse enligt lagen (1998:602)

om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 c §

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som skä-

ligen kan misstänkas vara påver-

kad av beroendeframkallande me-

del eller sådant dopningsmedel

som avses i 1 § lagen (1991:1969)

om förbud mot vissa dopnings-

medel, om inte annat föranleds av

medicinska eller liknande skäl.

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som skä-

ligen kan misstänkas vara påver-

kad av beroendeframkallande me-

del, sådant dopningsmedel som

avses i 1 § lagen (1991:1969) om

förbud mot vissa dopningsmedel

eller någon sådan vara som om-

fattas av lagen (1998:000) om för-

bud mot vissa hälsofarliga varor,

om inte annat föranleds av medi-

cinska eller liknande skäl.

2.7 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620)

Härigenom föreskrivs att det i socialtjänstlagen (1980:620)1 skall infö-

ras en ny paragraf, 65 b §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 b §

Om socialnämnden i sin

verksamhet iakttagit något som

tyder på att nya medel används för

missbruksändamål eller att änd-

ringar sker i missbruksmönster av

kända medel, skall nämnden utan

dröjsmål anmäla detta till Folk-

hälsoinstitutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårds-

lagen (1982:763)

Härigenom föreskrivs att det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

skall införas en ny paragraf, 31 a §, samt närmast före denna en ny rubrik

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Underrättelseskyldighet

31 a §

Om en nämnd som utövar

ledningen av hälso- och sjuk-

vården enligt 10 eller 22 § i sin

verksamhet iakttagit något som

tyder på att nya medel används för

missbruksändamål eller att änd-

ringar sker i missbruksmönster av

kända medel, skall nämnden utan

dröjsmål anmäla detta till Folk-

hälsoinstitutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:12) om

kontroll av berusningsmedel på sjukhus

Härigenom föreskrivs att 2, 3 och 4 §§ lagen (1985:12) om kontroll av

berusningsmedel på sjukhus skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Den som är intagen för vård får

inte inneha alkoholhaltiga drycker

eller andra berusningsmedel. Han

får inte heller inneha injektions-

sprutor eller kanyler som kan an-

vändas för insprutning i männi-

skokroppen eller andra föremål

som är särskilt ägnade att använ-

das för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

Den som är intagen för vård får

inte inneha alkoholhaltiga drycker,

andra berusningsmedel eller så-

dana varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. Han får inte

heller inneha injektionssprutor

eller kanyler som kan användas för

insprutning i människokroppen

eller andra föremål som är särskilt

ägnade att användas för missbruk

av eller annan befattning med nar-

kotika.

3 §1

Verksamhetschefen får ställa

följande villkor för att ta in någon

på sjukhuset för vård av missbruk

av beroendeframkallande medel,

om det behövs för att hindra att

patienten har tillgång till sådana

medel eller föremål som anges i

2 §. De villkor som avses är krav

på

Verksamhetschefen får ställa

följande villkor för att ta in någon

på sjukhuset för vård av missbruk

av beroendeframkallande medel,

om det behövs för att hindra att

patienten har tillgång till sådana

medel, varor eller föremål som

anges i 2 §. De villkor som avses

är krav på

1. att patienten underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kropps-

besiktning,

2. att patienten medger undersökning av vad han innehar eller får sig

tillsänt.

4 §2

Sådana berusningsmedel och

föremål som anges i 2 § får om-

händertas

Sådana berusningsmedel, varor

och föremål som anges i 2 § får

omhändertas

1. om de påträffas hos en intagen,

2. om en intagen får dem sig tillsända, eller

3. om de påträffas utan att det finns någon känd ägare till dem.

Verksamhetschefen skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna

egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.

Belopp som erhållits vid försäljningen skall tillfalla staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall

Härigenom föreskrivs att 31 och 36 §§ lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

31 §

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha al-

koholhaltiga drycker, narkotika

eller flyktiga lösningsmedel eller

injektionssprutor, kanyler eller

andra föremål som är särskilt äg-

nade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narko-

tika. Han får inte heller inneha

något annat som kan vara till men

för vården eller ordningen vid

hemmet. Påträffas sådan egendom

som nu angetts, får den omhän-

dertas.

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha

alkoholhaltiga drycker, narkotika,

flyktiga lösningsmedel eller så-

dana varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor eller injektions-

sprutor, kanyler eller andra före-

mål som är särskilt ägnade att an-

vändas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika. Han får

inte heller inneha något annat som

kan vara till men för vården eller

ordningen vid hemmet. Påträffas

sådan egendom som nu angetts, får

den omhändertas.

36 §

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika eller flyktiga lösningsmedel

omhändertagits enligt 31 eller 35 §

eller påträffats inom ett LVM-hem

utan att det finns någon känd ägare

till dem, skall den som förestår

vården vid hemmet låta förstöra

eller försälja egendomen enligt

bestämmelserna om beslagtagen

egendom i 2 § 1 första stycket

lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m.

Belopp som erhålls vid försäljning

tillfaller staten.

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika, flyktiga lösningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 31 eller 35 §

eller påträffats inom ett LVM-hem

utan att det finns någon känd ägare

till dem, skall den som förestår

vården vid hemmet låta förstöra

eller försälja egendomen enligt

bestämmelserna om beslagtagen

egendom i 2 § 1 första stycket

lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m.

Belopp som erhålls vid försäljning

tillfaller staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra

föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga

Härigenom föreskrivs att 16 och 20 §§ lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Den som omfattas av bestäm-

melserna i 15 § får inte inneha

narkotika, alkoholhaltiga drycker

eller andra berusningsmedel eller

injektionssprutor, kanyler eller

andra föremål som är särskilt äg-

nade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narko-

tika. Den unge får inte heller

inneha något annat som kan vara

till men för vården eller ordningen

vid hemmet. Påträffas sådan egen-

dom hos den unge, får den omhän-

dertas.

Den som omfattas av bestäm-

melserna i 15 § får inte inneha

narkotika, alkoholhaltiga drycker,

andra berusningsmedel eller

sådana varor som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor eller in-

jektionssprutor, kanyler eller andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Den unge får inte heller inneha

något annat som kan vara till men

för vården eller ordningen vid

hemmet. Påträffas sådan egendom

hos den unge, får den omhänder-

tas.

20 §

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel omhändertagits enligt 16

eller 19 § eller har sådan egendom

påträffats inom ett hem för särskilt

noggrann tillsyn utan att det finns

någon känd ägare till egendomen,

skall den som förestår vården vid

hemmet låta förstöra eller försälja

egendomen enligt bestämmelserna

om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.. Belopp som har er-

hållits vid försäljning tillfaller

staten.

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 16 eller 19 §

eller har sådan egendom påträffats

inom ett hem för särskilt noggrann

tillsyn utan att det finns någon

känd ägare till egendomen, skall

den som förestår vården vid hem-

met låta förstöra eller försälja

egendomen enligt bestämmelserna

om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m. Belopp som har er-

hållits vid försäljning tillfaller

staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra

föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård

Härigenom föreskrivs att 21 och 24 §§ lagen (1991:1128) om psykiat-

risk tvångsvård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §

En patient får inte inneha

1. narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel,

En patient får inte inneha

1. narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor,

2. injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i

människokroppen,

3. andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narkotika, eller

4. annan egendom som kan skada honom själv eller någon annan eller

vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen.

Påträffas sådan egendom som avses i första stycket, får den omhän-

dertas.

24 §

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel omhändertagits enligt 21

eller 22 § eller har sådan egendom

påträffats där patienter intagits för

tvångsvård utan att det finns någon

känd ägare till egendomen, skall

chefsöverläkaren låta förstöra eller

sälja egendomen enligt bestäm-

melserna om beslagtagen egendom

i 2 § 1 första stycket lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. Det-

samma gäller i fråga om injek-

tionssprutor eller kanyler, som kan

användas för insprutning i männi-

skokroppen, och i fråga om andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 21 eller 22 §

eller har sådan egendom påträffats

där patienter intagits för tvångs-

vård utan att det finns någon känd

ägare till egendomen, skall

chefsöverläkaren låta förstöra eller

sälja egendomen enligt bestäm-

melserna om beslagtagen egendom

i 2 § 1 första stycket lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. Det-

samma gäller i fråga om injek-

tionssprutor eller kanyler, som kan

användas för insprutning i männi-

skokroppen, och i fråga om andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Belopp som har erhållits vid försäljning tillfaller staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.13 Förslag till lag om ändring i läkemedelslagen

(1992:859)

Härigenom föreskrivs att 1 § läkemedelslagen (1992:859) skall ha föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Med läkemedel avses i denna lag varor som är avsedda att tillföras

människor eller djur för att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom

eller symtom på sjukdom eller att användas i likartat syfte.

Med radioaktiva läkemedel avses läkemedel som avger joniserande

strålning. Till radioaktiva läkemedel räknas inte slutna strålkällor.

I fråga om narkotiska läkemedel

och om läkemedel som utgör dop-

ningsmedel tillämpas bestämmel-

serna i denna lag, om de inte stri-

der mot vad som är särskilt före-

skrivet om dessa varor.

I fråga om narkotiska läke-

medel, om läkemedel som utgör

dopningsmedel och om läkemedel

som omfattas av lagen (1998:000)

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor tillämpas bestämmelserna i

denna lag, om de inte strider mot

vad som är särskilt föreskrivet om

dessa varor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika

Härigenom föreskrivs att 2 och 7 §§ lagen (1992:860) om kontroll av

narkotika skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Narkotika får importeras, till-

verkas, exporteras, utbjudas till

försäljning, överlåtas eller innehas

endast för medicinskt eller veten-

skapligt ändamål.

Narkotika får importeras, till-

verkas, exporteras, bjudas ut till

försäljning, överlåtas eller innehas

endast för medicinskt, vetenskap-

ligt eller annat samhällsnyttigt

ändamål som är särskilt

angeläget.

7 §

Narkotika får innehas endast av

1. den som har rätt att handla med varan,

2. en föreståndare för en vetenskaplig institution som ägs eller stöds av

staten eller en kommun, i den mån varan behövs för vetenskaplig forsk-

ning, undersökning eller undervisning,

3. en befattningshavare vid för-

svarsmakten enligt särskilda be-

stämmelser, eller

4. den som fått varan utlämnad

till sig enligt 6 § första stycket

eller medgetts import enligt 3 §

första stycket.

3. en befattningshavare vid för-

svarsmakten enligt särskilda be-

stämmelser,

4. den som fått varan utlämnad

till sig enligt 6 § första stycket

eller medgetts import enligt 3 §

första stycket, eller

5. den som fått särskilt tillstånd

till det för utbildningsändamål

eller något annat samhällsnyttigt

ändamål.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:451) om försöksverksamhet

med intensivövervakning med elektronisk kontroll1 skall ha följande ly-

delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §2

Den dömde skall under verk-

ställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet, efter förmåga söka

försörja sig samt i övrigt rätta sig

efter vad som åligger honom enligt

denna lag och enligt föreskrift som

meddelats med stöd av lagen. Han

skall avhålla sig från alkohol och

andra beroendeframkallande me-

del samt sådana medel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

Den dömde är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att under verk-

ställigheten på anmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov

för kontroll av att han inte är på-

verkad av sådana medel som avses

i första stycket andra meningen.

Elektroniska hjälpmedel får an-

vändas för att kontrollera att den

dömde avhåller sig från alkohol.

Den dömde skall under verk-

ställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet, efter förmåga söka

försörja sig samt i övrigt rätta sig

efter vad som åligger honom enligt

denna lag och enligt föreskrift som

meddelats med stöd av lagen. Han

skall avhålla sig från alkohol och

andra beroendeframkallande me-

del, sådana medel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel samt sådana

varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

Den dömde är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att under verk-

ställigheten på anmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov

för kontroll av att han inte är på-

verkad av sådana medel eller

varor som avses i första stycket

andra meningen. Elektroniska

hjälpmedel får användas för att

kontrollera att den dömde avhåller

sig från alkohol.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3, 4 och 7 §§ lagen (1996:701) om Tullver-

kets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §1

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1998:397) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nit-

handskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om kul-

turminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738), tek-

nisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om försälj-

ning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen

i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djur-

produkten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande doku-

ment är ofullständiga eller fel-

aktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda.

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djur-

produkten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande doku-

ment är ofullständiga eller fel-

aktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13. varor som avses i lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

4 §

Anmälningsskyldighet före-

ligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5 8 och 10.

Anmälningsskyldighet före-

ligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5 8, 10 och 13.

2. för den som från ett annat EU-land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och

12.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Generaltullstyrelsen

får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

7 §2

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

att deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkohol-

drycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller ut-

försel av sådana varor som anges i

3 § 1 och 3 12 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

att deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkohol-

drycker och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Europeiska

unionen, fullgjorts riktigt och full-

ständigt, samt för kontroll av att

gällande villkor för in- eller ut-

försel av sådana varor som anges i

3 § 1 och 3 13 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kroppsvisi-

tation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff för va-

rusmuggling.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 20 mars 1997 att det inom Socialdepartementet

skulle tillsättas en arbetsgrupp med uppgift att utreda frågan om kontroll

av syntetiska droger och andra farliga ämnen som används i berusnings-

syfte samt av ämnen som kan omvandlas till narkotika eller som används

vid tillverkning av narkotika (s.k. prekursorer).

I november 1997 redovisade arbetsgruppen sin rapport i departe-

mentspromemorian Kontroll av syntetiska droger m.m. (Ds 1997:70). En

sammanfattning av departementspromemorian finns i bilaga 1. De lag-

förslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 2.

Departementspromemorian har remissbehandlats och ligger till grund

för förslagen i propositionen. En remissammanställning finns tillgänglig i

Socialdepartementet (dnr S97/8321/IFO).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 maj 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de förslag som finns i bilaga 3. Lagrådet har i allt väsentligt

godtagit förslagen men har förordat vissa ändringar av huvudsakligen

lagteknisk natur. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Därutöver har

vissa ändringar, främst av redaktionell art, gjorts. Lagrådets synpunkter

behandlas i avsnitt 6 samt i författningskommentaren till de lagrum som

ändrats med anledning av Lagrådets synpunkter.

4 Narkotikautvecklingen

I tusentals år har narkotika använts som läkemedel och som rusgivande

medel. Som narkotika anses varor med skiftande ursprung: växter och

växtmaterial (t.ex. cannabis), svampar, kemiska ämnen som förekommer

i växtmaterial (t.ex. morfin), syntetiskt tillverkade droger (t.ex. amfeta-

min) och bruksfärdiga beredningar (t.ex. tabletter). I Sverige har narkoti-

kamissbruket utvecklats under 1900-talet. På 1930-talet förekom avgrän-

sade grupper som missbrukade centralstimulerande medel och opiater (i

slutet av 1930-talet fanns ett 70-tal kända narkotikamissbrukare i landet).

Ungdomsnarkomani eller gängnarkomani började uppträda i slutet av

1950-talet. På 1960-talet började amfetamin användas i missbrukssyfte i

allt större omfattning och vanan att injicera drogen spreds. Under samma

decennium introducerades LSD på marknaden och haschrökning blev

populärt i vissa ungdomsgrupper. Heroinmissbruket nådde Sverige på

allvar 1975 men förekom fram till 1992 främst i storstadsområdena.

Cannabis är idag alltjämt det vanligast förekommande narkotiska

missbruksmedlet. De centralstimulerande medlen dominerar injektions-

missbruket. I en inventering som gjordes 1992 uppskattades antalet per-

soner med tungt narkotikamissbruk i landet till mellan 14 000 och 20 000

(om siffrorna är korrekta innebär detta en ökning med cirka 40 % från

1979). Denna typ av inventeringar behäftas emellertid alltid med en

mängd osäkerhetsfaktorer. Men från att så sent som i början av 1950-

talet ha varit ett tämligen begränsat fenomen betraktas narkotika idag

som ett av vårt lands allvarligaste samhällsproblem.

På 1990-talet har konsumtionen av syntetisk narkotika ökat inom bl.a.

EU:s medlemsländer. Det är särskilt unga människor som står för den

ökade konsumtionen. Preferensen för syntetisk narkotika beror sannolikt

på en mängd faktorer som skiljer den från den traditionella, växtbaserade.

Bland dessa faktorer kan följande nämnas.

Den syntetiska narkotikan hör i många länder ihop med ung-

domskulturen och framställs inom denna som något positivt. Budskapet

är att den syntetiska narkotikan i det närmaste är socialt accepterad och

säkrare än t.ex. kokain och heroin. Särskilt MDMA (ecstasy) uppfattas

som en lovedrug . Det finns ingen stark koppling till egendoms- eller

våldsbrottslighet. Risken för effekterna på hälsan underskattas gravt.

Alla ingredienser som behövs för tillverkningen finns tillgängliga

inom EU. Narkotikan kan tillverkas lokalt där den skall konsumeras. För

småskalig tillverkning krävs i många fall ingen avancerad utrustning och

endast enkla lokaler erfordras: källarlokaler eller t.o.m. husvagnar duger.

 Recept finns fritt tillgängliga på Internet och i undergroundlitteratur.

Eftersom tillverknings- och transportkostnader kan hållas nere är vinster-

na för tillverkare och distributörer höga.

De vanligaste syntetiska drogerna är amfetamin-strukturer (analoger)

och strukturer som skiljer sig mycket litet från dessa, t.ex. MDMA. De

effekter som den amfetaminbaserade stimulantian ger uthållighet,

vakenhet och förbättrade fysiska prestationer gör den attraktiv, inte

bara för att intas i förströelsesyfte, utan även för att bättre kunna klara av

press på arbetet och för att kunna öka prestationerna i idrottssamman-

hang. Preparat med amfetaminliknande struktur har idag mycket få legala

användningsområden. Preparaten används inom tre medicinska områden:

vid behandling av koncentrationsstörningar, ätstörningar och narkolepsi.

Även dessa användningsområden är kontroversiella och i Sverige an-

vänds preparaten endast undantagsvis och under mycket kontrollerade

former.

Stimulantia med amfetaminliknande struktur är i samtliga fall av syn-

tetiskt ursprung vilket innebär att de framställs genom kemiska processer

i laboratorium. Genom att byta ut någon eller några av kemikalierna vid

tillverkningen kan man på ett relativt enkelt sätt få fram nya varianter

(analoger) av amfetaminer. Detta sätt att tillverka nya analoger brukar

kallas drugs designing och de droger som erhålls designer drugs .

Fenomenet med drugs designing kan även iakttas beträffande andra

drogtyper än amfetaminer, som t.ex. fentanyler och petidiner.

Antalet möjliga amfetaminanaloger som kan framställas är mycket

stort och de allra flesta har inte genomgått någon klinisk prövning och är

följaktligen inte dokumenterade i den vetenskapliga litteraturen. Den

 prövning som nu görs av ungdomar i miljöer där t.ex. MDMA-

liknande preparat säljs är därför särskilt farlig. Verkan på individen vid

intag av någon av dessa droger är många gånger helt oförutsägbar.

Flera droger med amfetaminliknande strukturer har återfunnits i miss-

brukarmiljöer i ett antal länder inom EU. Några av dessa droger kon-

trolleras av internationella konventioner och nationella lagar medan

andra faller utanför. I Sverige har för närvarande fyra icke narkotikaför-

klarade och amfetaminliknande droger anträffats vid beslag (BDB,

BDMPEA, MBDB och MDDM).

5 Den rättsliga regleringen av narkotika m.m.

5.1 FN:s konventioner om narkotika

Inom FN har antagits tre konventioner på narkotikaområdet; 1961 års

allmänna narkotikakonvention (SÖ 1964:59), 1971 års konvention om

psykotropa ämnen (SÖ 1972:42) och 1988 års konvention mot olaglig

hantering av narkotika och psykotropa ämnen (narkotikabrotts-

konventionen, SÖ 1991:41). Ett tilläggsprotokoll till den allmänna

narkotikakonventionen antogs 1972 (SÖ 1972:41). Sverige har ratificerat

samtliga konventioner.

Den allmänna narkotikakonventionen kontrollerar främst de traditio-

nella, växtbaserade, narkotiska medlen. De varor som omfattas finns

upptagna i fyra till konventionen fogade förteckningar. Någon övergri-

pande förklaring av vad som skall anses som narkotika ges inte. I för-

teckning I upptas varor med beroendeframkallande egenskaper, vilka

medför allvarlig risk för missbruk (bl.a. cannabis, kokain, morfin, opium

och heroin). Förteckning II innehåller varor som vanligtvis används i

medicinskt syfte och som har en lägre missbruksrisk (t.ex. kodein). Vissa

beredningar, dels av varor i förteckning II, dels av bl.a. kokain, morfin

och opium återfinns i förteckning III. Enligt WHO föreligger i princip

ingen risk för missbruk av beredningarna, varför den internationella

kontrollen är mild. Förteckning IV, slutligen, innehåller de farligaste av

de varor som redan listats i förteckning I. Dessa har, menar man, mycket

ringa medicinskt och terapeutiskt värde, och anses som särskilt skadliga

(heroin, cannabis m.fl.).

Konventionen om psykotropa ämnen kontrollerar i största utsträckning

syntetiska substanser. De ämnen som omfattas finns upptagna i konven-

tionens fyra förteckningar. I vilken förteckning ett ämne upptas beror på

relationen mellan två variabler: dess terapeutiska värde och risken för

folkhälsan. Förteckningarna utgör en glidande skala, där förteckning I

omfattar substanser som löper mycket stor risk att missbrukas, innebär

ett särskilt allvarligt hot mot folkhälsan och som har ett ringa terapeutiskt

värde (t.ex. LSD, Psilocybin och MDMA) medan förteckning IV upptar

substanser som kan missbrukas men som innebär ett mindre allvarligt hot

mot folkhälsan och som vanligen har ett stort terapeutiskt värde (främst

lugnande, smärtlindrande och sömngivande preparat). De flesta preparat

av amfetaminkaraktär återfinns i förteckningarna I eller II.

Konventionerna från 1961 och 1971 använder sig således av två olika

begrepp: narkotika och psykotropa ämnen. Någon helt klar distinktion

mellan begreppen låter sig inte göras på annat sätt än genom att hänvisa

till förteckningarna i respektive konvention. De båda konventionernas

syfte är att medverka till att narkotika endast används för medicinska och

vetenskapliga ändamål, att förebygga missbruk och att i vart fall be-

gränsa de skadliga effekterna av missbruk. Konventionsparterna åtar sig

att begränsa tillverkning och import till vad som behövs för den legala

förbrukningen samt åläggs att genomföra olika former av kontroll för

tillverkning, handel och distribution. Kontrollnivån är kopplad till de

olika förteckningarna och vilken kontroll som gäller för en viss vara be-

ror på i vilken förteckning den är upptagen. Det åligger parterna att

straffbelägga vissa förfaranden för att motverka illegal narkotikahante-

ring. Parterna har alltid rätt att införa striktare eller strängare kontrollbe-

stämmelser än vad konventionerna föreskriver.

Narkotikabrottskonventionen tillskapades för att förstärka det interna-

tionella samarbetet ytterligare och för att effektivisera insatserna mot den

internationella narkotikabrottsligheten. De straffbestämmelser parterna

åtar sig att införa sträcker sig längre än åtagandena enligt de båda andra

konventionerna. Parterna förbinder sig att straffbelägga en mängd förfa-

randen, bl.a. illegal produktion, tillverkning och försäljning samt förfa-

randen som innebär att vinsterna från den illegala narkotikamarknaden

döljs eller omsätts. Konventionen betonar betydelsen av bistånd mellan

parterna och behandlar bl.a. frågor om internationellt rättsligt samarbete.

5.2 Gällande svenska bestämmelser om narkotika

De författningar som reglerar hanteringen av narkotika är i huvudsak

narkotikastrafflagen (1968:64), läkemedelslagen (1992:859), lagen

(1992:860) om kontroll av narkotika och lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling (varusmugglingslagen). Till dessa ansluter bl.a. före-

skrifter i förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika samt vissa

detaljföreskrifter som Läkemedelsverket meddelat.

Begreppet narkotika definieras i narkotikastrafflagen. Läkemedels-

lagen innehåller de grundläggande bestämmelserna om den legala hante-

ringen av narkotiska läkemedel. I den mån inte annat är särskilt föreskri-

vet skall läkemedelslagens regler tillämpas. Ytterligare bestämmelser om

den legala hanteringen av narkotiska varor återfinns i lagen om kontroll

av narkotika. Narkotikastrafflagen och varusmugglingslagen innehåller

ansvarsbestämmelser för olovliga förfaranden med narkotika.

Vad som avses med narkotika definieras således idag i 8 § narkotika-

strafflagen. Av denna bestämmelse framgår att med narkotika menas

läkemedel eller hälsofarliga varor med starkt vanebildande egenskaper,

men även varor som med lätthet kan omvandlas till varor med sådana

egenskaper. En ytterligare förutsättning är att det är fråga om varor som

på denna grund antingen är föremål för kontroll enligt en internationell

överenskommelse som Sverige biträtt eller av regeringen förklarats skall

anses som narkotika. Utöver de varor som kontrolleras enligt FN:s kon-

ventioner kan således regeringen besluta att ytterligare varor, som upp-

fyller kriterierna i 8 §, skall anses som narkotika. De varor regeringen

förordnat skall anses som narkotika återfinns i bilaga 1 till förordningen

om kontroll av narkotika. Vissa av dem omfattas numera även av FN:s

konventioner.

I Sverige anses fler varor som narkotika än enligt de internationella

konventionerna. Framför allt rör det sig om olika typer av sömnmedel

och lugnande medel men även t.ex. de ovanjordiska delarna av växten kat

och svampen toppslätskivling. Samtliga de varor som enligt 8 § narkoti-

kastrafflagen utgör narkotika dvs. både de som omfattas av FN:s kon-

ventioner och de som av regeringen har förklarats som narkotika åter-

finns i Läkemedelsverkets föreskrifter och förteckningar över narkotika,

LVFS 1997:12 och 1997:15. Förteckning I innehåller sådana varor som

normalt saknar legala användningsområden, medan de varor som uppta-

gits i förteckningarna II-IV kan användas i medicinskt syfte. Varorna i

förteckning V, slutligen, omfattas inte av de internationella konventio-

nerna (vilket f.ö. inte heller samtliga varor i övriga förteckningar gör)

och vid export och import av dessa gäller en något mildare kontroll än

för de övriga varorna. I narkotikaförteckningarna ingår en mängd varor

med olika effekter och av olika ursprung: cannabispreparat, opiater,

centralstimulerande medel, hallucinogener samt lugnande medel och

sömnmedel. Som narkotika räknas inte beredningar avsedda för medi-

cinskt eller vetenskapligt bruk som innehåller vissa, i 2 § LVFS 1997:12,

närmare specificerade substanser i bestämda doser (t.ex. vissa kodein-

preparat). Läkemedel godkända för försäljning som innehåller ämnen ur

förteckning IV eller V klassificeras som narkotika endast i den mån

Läkemedelsverket så beslutat. För en närmare genomgång av de olika

varor som anses som narkotika hänvisas till departementspromemorian

Kontroll av syntetiska droger m.m. Ds 1997:70, sid. 51 ff.

5.3 Den rättsliga regleringen av vissa andra droger

Det förekommer en mängd kemiska substanser som används i berus-

ningssyfte, men som inte är möjliga att narkotikaklassificera. Några så-

dana substanser är t.ex. amylnitrit (säljs för berusningsändamål under

namn som poppers, snappers m.fl.), ketamin och GHB (gamma-hydroxi-

butyrat).

Amylnitrit vidgar blodkärlen och användes tidigare i behandlingen av

kärlkramp. Medlet används emellertid inte längre som läkemedel i

Sverige. På 70-talet blev drogen populär i amerikanska subkulturer kring

diskotek och homosexklubbar. Preparatet tillhandahålls vanligtvis i små

glasampuller och intas genom sniffning. Det ger en mycket kortvarig

starkt berusande effekt. Biverkningar är blodtrycksfall, huvudvärk, svim-

ningar och kräkningar. Eftersom drogen oftast tillverkas illegalt kan den

vara uppblandad med andra substanser och effekterna svåra att förutse.

Ketamin har ett legalt användningsområde som anestesimedel inom

veterinärmedicinen. Preparatet används även, framförallt av ungdomar,

som s.k. partydrog. Det kan både drickas, sniffas och injiceras och ger

hallucinogena och smärtstillande effekter. Drogen sänker hjärtrytmen och

större doser kan leda till att syretillförseln till hjärna och muskler blir

alltför låg. En överdos kan medföra att hjärtat stannar.

GHB förekommer naturligt i de flesta vävnader, inte minst i den

mänskliga hjärnan. GHB kan både bildas ur och ombildas till GABA

(gamma-amino-smörsyra), en mycket viktig signalsubstans som hämmar

nervcellsaktiviteten i hjärnan. I somliga länder används GHB som anes-

tesimedel och vid vissa sömnrubbningar. Det har visats i små studier

att GHB kan öka frisättningen av tillväxthormon hos unga och friska för-

sökspersoner. GHB påstås ha viss centralstimulerande effekt och används

därför i vissa kretsar som berusningsmedel. Preparatet kan intas intrave-

nöst eller oralt. Missbruk kan leda till medvetslöshet och allvarlig hjärt-

och andningsdepression med risk för dödlig utgång.

En annan varugrupp som används i berusningssyfte är de s.k. örtdro-

gerna. Deras innehåll är synnerligen varierande: det rör sig om hundratals

olika näringspreparat, hälsokostmedel, örter, medicinalväxter och ibland

även syntetiska farmaceutiska preparat (med eller utan dokumenterade

effekter). I medlen kan t.ex. förekomma koffein, guaranaextrakt (ur-

sprungligen brasiliansk koffeindryck som tillsammans med socker ger en

uppiggande effekt), nootropa medel (vilka påstås förbättra mentala

processer), vitaminer och ginseng. Den enda klart urskiljbara gemen-

samma faktorn för dessa preparat är att de utbjuds till försäljning under

uppgivande av en berusande effekt. Preparaten ges av försäljarna gärna

fantasifulla namn, som för tankarna till syntetisk narkotika, exempelvis

 Mind Bandits eller Druids Dream . Försäljningen sköts ofta via hem-

sidor på Internet eller genom flygblad och försäljarna saknar fast försälj-

ningsställe och uppger endast en boxadress. Örtdrogerna används för sig,

men ibland även som komplement till MDMA eller LSD. Det förekom-

mer även att örtdroger kombineras med anabola steroider.

Då varken de ovan nämnda kemiska substanserna eller örtdrogerna

uppfyller kriterierna i 8 § narkotikastrafflagen för vad som anses som

narkotika kan de inte kontrolleras med hjälp av narkotikalagstiftningen

(om en örtdrog innehåller något narkotikaklassificerat ämne omfattas den

dock av nämnda lagstiftning). Däremot kan de olika preparaten falla in

under andra regelverk och den kontroll dessa erbjuder, t.ex. läkemedels-

lagen (1992:859), lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings-

medel (dopningslagen) eller livsmedelslagen (1971:511).

Läkemedelsverket har, enligt 3 § läkemedelslagen och 2 § läkemedels-

förordningen, möjlighet att besluta att läkemedelslagen helt eller delvis

även skall tillämpas på en vara eller varugrupp som inte är läkemedel

men som i fråga om egenskaper eller användning står läkemedel nära

(under förutsättning att ett sådant beslut är påkallat från hälso- och sjuk-

vårdssynpunkt). Dylika beslut har bl.a. meddelats beträffande GHB och

amylnitrit, vilka således nu omfattas av läkemedelslagens kontrollsystem.

Enligt 1 § dopningslagen omfattar lagen syntetiska anabola steroider,

testosteron och dess derivat, tillväxthormon samt kemiska substanser

som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller

av tillväxthormon. Medicinska försök har visat att GHB bl.a. ökar frisätt-

ningen av tillväxthormon. GHB torde härmed omfattas av dopningsla-

gens kontroll.

Livsmedel är reglerade av åtskilliga EG-bestämmelser på området. De

svenska författningarna måste stå i överensstämmelse med vad som stad-

gas där. Bestämmelser om livsmedel återfinns huvudsakligen i livs-

medelslagen (1971:511) och därtill knutna lagar, förordningar och före-

skrifter. Med livsmedel förstås, enligt 1 § livsmedelslagen, matvara,

dryckesvara, njutningsmedel eller annan vara som är avsedd att förtäras

av människor med undantag av vara på vilken läkemedelslagen är

tillämplig. Definitionen omfattar härigenom det mesta som på ett eller

annat sätt passerar munnen och innefattar även sådant som i dagligt tal

inte brukar betecknas som livsmedel, t.ex. kryddor, vin och sprit, viss typ

av tobak, konfektyrer m.m. Hit räknas även sådana hälsokostpreparat och

liknande produkter, t.ex. kosttillskott, som är avsedda att intas via mun-

nen och som inte omfattas av läkemedelslagen. Slutligen omfattas även

örtdroger (under förutsättning av de inte innehåller narkotika, då de om-

fattas av narkotikaregleringen) av definitionen.

6 En förstärkt kontroll av syntetiska droger

m.m.

6.1 Ändringar i narkotikastrafflagen

Regeringens förslag: Narkotikadefinitionen i narkotikastrafflagen

(1968:64) ändras på så sätt att uttrycket starkt vanebildande egenska-

per byts ut mot beroendeframkallande egenskaper . Vidare utvidgas

definitionen till att också omfatta varor med euforiserande effekter.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge, Huddinge

tingsrätt, Åklagarmyndigheten i Stockholm, Åklagarmyndigheten i

Västerås, Rikspolisstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Livsmedelsverket, För-

äldraföreningen Mot Narkotika och Riksförbundet narkotikafritt sam-

hälle (RNS) tillstyrker utredningens förslag.

Gävle tingsrätt, Domstolsverket och Cenralförbundet för alkohol- och

narkotikaupplysning (CAN) stöder utredningens förslag i allmänhet men

är tveksamma till uttrycket euforiserande effekter och ifrågasätter om

begreppet är tillräckligt klart och avgränsat. CAN framhåller att eufori

inte alltid kan ses som något negativt och hälsofarligt.

Riksåklagaren avstyrker utredningens förslag och framhåller bl.a. att

konsekvenserna av de föreslagna förändringarna inte är helt överblick-

bara.

Skälen för regeringens förslag: Narkotikamissbruk är ett av samhäl-

lets största problem. I många fall medför missbruk att både brukarens

hälsa och sociala situation raseras snabbt. Konsumtionen av syntetisk

narkotika har ökat under 1990-talet, främst bland unga människor. Inom

vissa ungdomsgrupper framställs de syntetiska drogerna som något soci-

alt accepterat och tämligen harmlöst. I själva verket är missbruk av så-

dana droger mycket farligt; man befarar t.ex. att vissa av dem kan med-

föra risk för bestående hjärnskador. Även om narkotikamissbruket är ett

mindre problem i Sverige än i många andra länder i Europa är utveck-

lingen oroväckande och måste tas på allvar. Mot denna bakgrund är det

av stor vikt att det för de nya syntetiska drogerna finns en väl fungerande

kontrollagstiftning.

Den nuvarande lagstiftningen, enligt vilken en vara anses som narko-

tika antingen efter upptagande i FN:s konventioner eller efter regeringens

förordnande (vilket skall föregås av ett omsorgsfullt utredningsförfa-

rande), medför att nya varor under ett övergångsskede kan falla utanför

narkotikalagstiftningens tillämpningsområde och att t.ex. tillverkning och

försäljning under denna tid kan vara straffria.

Att med övergripande termer adekvat definiera samtliga de substanser,

beredningar och växtdelar som idag är klassificerade som narkotika är

ingen lätt uppgift. Enligt nu gällande definition fordras, för att en vara

skall anses som narkotika, bl.a. att det är fråga om ett läkemedel eller en

hälsofarlig vara med starkt vanebildande egenskaper. Definitionen ska-

pades vid tiden för Sveriges tillträde till FN:s allmänna narkotikakon-

vention och bottnar sannolikt i de diskussioner som fördes inom WHO i

samband med tillkomsten av konventionen. I stort sett alla varor som

omfattas av den allmänna narkotikakonventionen har starkt vanebildande

egenskaper. Det är även klarlagt att det stora flertalet av de varor som

omfattas av FN:s konvention om psykotropa ämnen har sådana egenska-

per. Detta kan dock diskuteras beträffande vissa av de substanser som

omfattas av den senare konventionen. Det är sålunda tveksamt om t.ex.

LSD kan anses som starkt vanebildande, och det är oklart om beroende

utvecklas för MDMA.

Den nuvarande narkotikadefinitionen kan alltså inte längre anses fullt

adekvat och regeringen anser det angeläget att bringa den i överens-

stämmelse med den faktiska rättsutvecklingen, så att den klart täcker alla

de varor som numera anses som narkotika.

Beroendeframkallande egenskaper

Utformningen av den rådande narkotikadefinitionen har, som nämnts,

sannolikt i hög grad påverkats av de diskussioner som förevar inom

WHO i samband med tillkomsten av den allmänna narkotikakonven-

tionen. Inom WHO skilde man inledningsvis mellan "addiction" och

"habituation"; "habit-forming drugs" ansågs inte fullt lika skadliga som

"addiction-forming drugs". Senare konstaterade man dock att det var

svårt att hålla isär varugrupperna, och dessa sammanfattades i stället

under begreppet dependence-producing drugs (beroendeframkallande

droger).

I Sverige kom man emellertid inte att använda sig av termen

 beroendeframkallande i narkotikadefinitionen, utan valde istället ut-

trycket "starkt vanebildande". "Vanebildande" bör anses mer vittomfat-

tande än "beroendeframkallande"; "starkt vanebildande" får dock anses

närma sig betydelsen av "beroendeframkallande".

Uttrycket "beroendeframkallande" används alltjämt internationellt. På

den medicinska sidan har det slagit igenom även i Sverige (inom den

svenska läkarutbildningen betecknar t.ex. rubriken "beroendelära" under-

visningen i hur missbruk av alkohol, läkemedel och narkotika uppkom-

mer och hur sjukdomstillstånd, sekundära till missbruk, skall behandlas).

Regeringen är av uppfattningen att uttrycket beroendeframkallande är

lämpligare än starkt vanebildande ; dels från vetenskaplig synpunkt,

dels eftersom det är det uttryck som vanligtvis används i internationella

sammanhang. Dessutom är beroendeframkallande medel inget nytt be-

grepp i svensk lagstiftning. Det används som beteckning på bl.a. narko-

tika i brottsbalken, lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, social-

tjänstlagen (1980:620), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga m.fl. författningar. På grund av vad som ovan anförts före-

slår regeringen att starkt vanebildande i lagtexten skall ersättas med

 beroendeframkallande .

Euforiserande effekter

Regeringen anser vidare att beroendeframkallande bör kompletteras

med ytterligare ett rekvisit för att narkotikadefinitionen med säkerhet

skall täcka alla de varor som idag anses som narkotika. Egenskaper, ge-

mensamma för samtliga nu narkotikaklassificerade varor, är emellertid

svårfunna. Ett begrepp som t.ex. "centralstimulerande" täcker endast

vissa av de ifrågavarande varorna. Regeringen har stannat för att "eufori-

serande effekter" vore en lämplig komplettering. Med eufori menas en

stark känsla av lycka och välbefinnande. Eufomani, en äldre synonym till

narkomani, betyder sjukligt begär efter och beroende av en lyckokänsla.

Gemensamt för alla de droger som inbjuder till missbruk är att

användning av dem medför eufori; samtliga nu narkotikaklassificerade

varor kan ge eufori, även de hallucinogener vars beroendeframkallande

egenskaper inte är helt utredda.

Det kan anföras att "euforiserande" är ett alltför positivt laddat ord för

att användas för att i lagtext beskriva de varor som det nu är fråga om. Ett

språkligt alternativ till "euforiserande" utgörs av "stämningshöjande".

Detta ord är dock, enligt regeringens uppfattning, alltför vagt. Rege-

ringen menar vidare att den positiva laddningen av "euforiserande" kan

anses förtas av att det i lagtexten även krävs att det rör sig om läkemedel

eller hälsofarliga varor.

Ytterligare en fördel med euforibegreppet är att en drogs euforiserande

effekter är möjliga att fastställa innan det kan klarläggas att den är bero-

endeframkallande. Underlag för utredningar om en varas euforiserande

effekter kan t.ex. bestå av missbrukarnas egna skildringar av effekterna

samt utfallet av djurförsök.

Den nu föreslagna kompletteringen skall i första hand ses som en an-

passning av lagtexten till den faktiska rättsutvecklingen, och inte som en

utvidgning av narkotikalagstiftningens tillämpningsområde. Avsikten är

emellertid inte att förhindra fortsatt praxisutveckling på området.

Rättssäkerhetsaspekter

Med hänsyn till narkotikalagstiftningens ingripande karaktär måste

självfallet narkotikadefinitionen utformas på ett klart och entydigt sätt.

Frågan är om de föreslagna förändringarna kan anses medföra att defini-

tionen blir alltför vid eller tappar i klarhet. Att ersätta "starkt vanebil-

dande" med "beroendeframkallande" innebär enligt regeringens uppfatt-

ning inte någon egentlig betydelseskillnad. Några problem från rätts-

säkerhetssynpunkt torde denna ändring inte medföra.

Vad gäller det föreslagna kompletterande rekvisitet, "euforiserande ef-

fekter", har flera remissinstanser framfört kritik mot att uttrycket är allt-

för vagt och vittomfattande för att kunna läggas till grund för beslut som

får så ingripande konsekvenser som narkotikaklassning av preparat. De

invändningar som vissa remissinstanser har riktat mot uttrycket skulle

dock enligt regeringens uppfattning även kunna riktas mot det nu gäl-

lande rekvisitet "starkt vanebildande egenskaper". Och att finna mer in-

skränkta termer som förmår beskriva alla de varor som idag anses som

narkotika låter sig svårligen göras, då det rör sig om ett mycket stort an-

tal substanser, beredningar, växtdelar m.m. med olikartade egenskaper

och verkningar.

Euforiserande effekter kan visserligen framkallas även av varor som

inte utgör narkotika, t.ex. alkohol. Regeringen föreslår dock inte någon

förändring av narkotikadefinitionens grundläggande konstruktion. För att

en vara skall anses som narkotika krävs inte bara att den uppfyller de

grundläggande rekvisiten utan även att regeringen i förordning förklarat

den som narkotika. Härigenom blir definitionen enligt regeringens me-

ning tillräckligt tydlig och exakt för att anses tillfredsställande från bl.a.

rättssäkerhetssynpunkt.

Något om generiska definitioner m.m.

Regeringen har vidare övervägt vilka ytterligare lagstiftningsåtgärder

som skulle kunna vidtas för att möjliggöra en mer skyndsam reaktion

från samhällets sida mot nya droger. En fråga som därvid aktualiseras är

om det skulle vara möjligt att inom ramen för narkotikabegreppet an-

vända sig av en s.k. generisk definition.

Genom en generisk definition narkotikaklassificeras en hel grupp av

varor, vilka alla har det gemensamt att de innehåller en i definitionen

närmare beskriven kemiskt aktiv substans. Vilka enskilda varor som om-

fattas av definitionen anges inte. Syftet med generiska definitioner är att

täcka in även ännu ej introducerade missbruksmedel, varigenom det inte

behövs några särskilda lagstiftningsåtgärder om en ny narkotisk vara dy-

ker upp. Lagstiftaren kan på detta sätt ligga ett steg före den illegala

marknaden.

Det kan konstateras att det inte är möjligt att definiera narkotika genom

en enda eller ett fåtal generiska definitioner. Vad som kan diskuteras är

att införa generiska definitioner för vissa grupper av ämnen och i övrigt

liksom nu använda en uppräkningsdefinition. Frågan är dock vad man

har att vinna med detta. Varje generisk definition kommer att omfatta fler

varor än de man vill träffa med narkotikalagstiftningen. Det kan inte

komma i fråga att döma någon till de stränga straff som förutsätts på nar-

kotikaområdet om det aktuella ämnet är harmlöst. Nödvändiga undantag

från definitionernas tillämpningsområde måste därför göras, och om inte

dessa skall bli alltför vaga tvingas man till en i stort sett lika komplicerad

reglering som med nuvarande system.

Regeringen har av dessa orsaker sammantaget funnit att övervägande

skäl talar emot att nu införa generiska definitioner i svensk lagstiftning.

Det kan dock inte uteslutas att man i framtiden, då ytterligare kunskaper

erhållits om drogernas struktur m.m., kommer att kunna konstruera be-

tydligt mer inskränkta och exakta generiska definitioner, som bl.a. skulle

kunna accepteras från legalitetssynpunkt. I sådant fall får frågan över-

vägas på nytt.

En analog definition liknar en generisk på så sätt att den inte heller an-

ger de enskilda varor som omfattas av definitionen. Den analoga defini-

tionen är emellertid än mer vittomfattande och obestämd än den gene-

riska. En vara anses som analog, och omfattas därmed i vart fall till en

del av den kontroll som gäller för narkotika, om den väsentligen liknar en

redan narkotikaklassificerad vara vad gäller struktur och effekt. En ana-

log definition medför betydande oklarheter. Inte ens en kemist kan för-

utse samtliga de varor som kan komma att anses som analoga. Systemet

framstår som svårhanterligt då det kan fordras att experter måste uttala

sig om drogernas kemiska struktur m.m. i olika brottmål. En substans

som anses som analog i ett brottmål, kanske inte anses vara det i ett an-

nat. Mot analoga definitioner kan i övrigt riktas samma kritik som mot

generiska. Med hänsyn till vad som nu redogjorts för anser regeringen att

analoga definitioner inte kan övervägas för svensk del.

Något bör också nämnas om kontroll genom s.k. nödförfaranden, en

teknik för att snabbare åstadkomma kontroll av en vara under narkotika-

lagstiftningen, som tillämpas i en del länder. Ett beslut om att en vara

skall omfattas av ett nödförfarande brukar gälla under begränsad tid, i

allmänhet omkring ett år. I avvaktan på en mer fullständig utredning om

varans egenskaper omfattas den under denna tid av narkotikalagstift-

ningens kontroll och straffbestämmelser. Har man vid tidens utgång fun-

nit att den är att anse som narkotika fattas beslut om narkotikaklassifice-

ring. Skulle så inte vara fallet kommer varan inte längre att omfattas av

narkotikakontroll. Enligt regeringens mening medför sådana nödförfa-

randen oacceptabla straffrättsliga konsekvenser och kan därför inte god-

tas i svensk rätt.

Kontroll av prekursorer

Här bör även frågan om kontroll av s.k. prekursorer (ämnen som kan

omvandlas till narkotika eller som används vid tillverkning av narkotika)

beröras. Övervakningen av handeln med dessa är ett sätt att få till stånd

en kontroll över den illegala narkotikatillverkningen. Arbetet med pre-

kursorkontroll bedrivs i huvudsak internationellt. Bl.a. har kontroll

åstadkommits genom den tämligen detaljerade lagstiftning som införts

inom EU. Härigenom kontrolleras en mängd ämnen, varav dock endast

ett fåtal används för framställning av syntetisk narkotika. EG:s regelverk

är gällande rätt i Sverige och i viss omfattning direkt tillämpligt här.

Någon möjlighet för Sverige att på egen hand besluta om förändringar

föreligger inte. Frågor om tillägg och ändringar i regelverket får i stället

drivas inom EU, där det för övrigt f.n. pågår en revidering av de befint-

liga bestämmelserna med bl.a. inriktning mot att låta kontrollen omfatta

ytterligare ämnen. Regeringen lägger därför inga förslag i denna del.

6.2 Lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor

Regeringens förslag: Genom en ny lag om förbud mot vissa hälso-

farliga varor ges möjlighet att ingripa mot varor som, på grund av sina

inneboende egenskaper, utan att utgöra narkotika, dopningsmedel

eller godkända läkemedel medför fara för människors liv eller hälsa

och som används, eller kan antas användas i syfte att uppnå berusning

eller annan påverkan. Regeringen föreskriver vilka varor som skall

omfattas av lagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Gävle tingsrätt, Domstolsverket, Åklagarmyndig-

heten i Stockholm, Åklagarmyndigheten i Västerås, Rikspolisstyrelsen,

Folkhälsoinstitutet, Statens institutionsstyrelse, Generaltullstyrelsen,

Livsmedelsverket, Konsumentverket, Alna-rådet, Centralförbundet för

alkohol- och narkotikaupplysning (CAN), Föräldraföreningen Mot Nar-

kotika och Riksförbundet narkotikafritt samhälle(RNS) tillstyrker i prin-

cip utredningens förslag.

Riksåklagaren och Socialstyrelsen avstyrker utredningens förslag och

anför bl.a. att förutsättningarna för lagens tillämpning framstår som dif-

fusa. Socialstyrelsen menar att den föreslagna utvidgningen av narkoti-

kabegreppet i narkotikastrafflagen och de andra åtgärder som utred-

ningen har föreslagit framstår som fullt tillräckliga. Riksåklagaren fram-

håller bl.a. att skadeverkningarna eller de samhälleliga konsekvenserna

av syntetiska droger inte är tillräckligt utredda och att det därför inte vi-

sats föreligga behov av den föreslagna regleringen.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser bl.a. att den grundläggande

definitionen i den föreslagna lagen är alltför vid och att en insnävning av

denna är önskvärd. Hovrätten anser vidare att det bör klargöras om läke-

medel, som det i princip råder fri rörlighet för på den inre marknaden,

kan omfattas av den nya lagen.

Skälen för regeringens förslag: I Sverige, liksom i andra länder, kan

man märka en allt aggressivare marknadsföring av olika typer av droger.

Huvudparten av dessa droger är redan narkotikaklassade medan andra,

framförallt nya syntetiska droger, ännu inte har kunnat narkotikaklassas.

Syftet med den ändrade narkotikadefinition som har presenterats i

föregående avsnitt är bl.a., som tidigare beskrivits, att möjliggöra ett

snabbare klassificeringsförfarande. Trots den ändrade narkotika-

definitionen kommer det inte att bli möjligt att narkotikaklassa alla varor

som idag marknadsförs eller används i berusningssyfte. Under det

senaste året har flera dödsfall inträffat med sådana varor som inte varit

reglerade enligt någon lagstiftning. Flera företag utnyttjar detta för-

hållande för att fullt lagligt sälja sådana varor där effekten framställs på

ett sådant sätt att man skall tro att de är narkotikaliknande. Enligt rege-

ringens mening bör det vara möjligt att framförallt begränsa handeln med

sådana varor.

Kontroll över handeln med vissa hälsofarliga varor

Förutsättningar för ett förbättrat kontrollförfarande av nya droger kan

åstadkommas bl.a. genom införande av en särskild lag med förbud mot

vissa hälsofarliga varor, i första hand syftande till att få kontroll över

handeln med hälsofarliga varor som i princip saknar något mera allmänt

användningsområde för enskilda eller för industri, vetenskap eller sjuk-

vård. För att en vara skall omfattas av lagen bör krävas att den på grund

av sina inneboende egenskaper medför fara för människors liv eller hälsa

och att den används, eller kan antas användas i berusningssyfte eller

liknande påverkanssyfte. Då det kan röra sig om varor med vitt skilda

egenskaper och varierande effekter kan någon mer exakt definition inte

göras i lag. Regeringen bör på samma sätt som beträffande narkotika

göra en fullständig uppräkning av de kontrollerade varorna i en särskild

förordning.

I promemorian föreslogs att sådana varor som medför eller på grund av

sin struktur kan antas medföra allvarlig fara för människors liv eller hälsa

och som används för missbruksändamål eller på grund av sin struktur

bedöms vara särskilt ägnade att leda till missbruk skulle omfattas av den

nya lagen. Flera remissinstanser har påpekat det ologiska i att rekvisitet

allvarlig fara skulle komma att bli strängare än för narkotiska ämnen.

Regeringen delar den uppfattningen men menar också att det skall vara

konstaterat att dessa varor medför fara för liv och hälsa. Enbart ett

antagande om farlighet bör inte vara tillräckligt för kontroll.

Regeringen anser vidare att rekvisitet för missbruksändamål kan bli

missledande och föreslår istället att lagen skall omfatta varor som an-

vänds, eller kan antas användas i berusnings- eller liknande påverkans-

syfte. Detta innebär dock inte någon förändring i sak.

Med den nya lagens hjälp kommer man att kunna kontrollera vissa

kemiska ämnen som används i berusningssyfte, men som aldrig kan upp-

fylla de kriterier som krävs för narkotikaklassificering. Understrykas bör

dock att lagen endast är avsedd att tillämpas på varor som medför fara för

den enskildes liv eller hälsa och som därför behöver ställas under kon-

troll.

Exempel på sådana varor som skulle kunna komma i fråga för att om-

fattas av den nya lagen är MBDB, BDB, MDDM (samtliga varianter av

fenetylaminer, vars egenskaper ännu ej kunnat utredas) och amylnitrit

(vilket tidigare användes som läkemedel men som nu endast brukas i

missbrukssyfte). Vidare skulle vissa substanser och beredningar ingående

i örtdroger kunna omfattas.

Förhållandet till annan lagstiftning

Den utredning som föregår ett beslut om kontroll av en vara enligt lagen

torde normalt kunna göras betydligt mindre omfattande än en utredning

inför narkotikaklassificering. I många fall torde en ny varas egenskaper

likna de redan narkotikaklassificerade varornas. Kan man efter en mera

ingående utredning av varans egenskaper och verkningar i ett senare

skede konstatera att förutsättningar föreligger för narkotikaklassificering,

bör varan flyttas över till narkotikalagstiftningen. Om så inte sker kan

varan även fortsättningsvis kontrolleras genom den särskilda lagen. Visar

utredningen redan inledningsvis att det rör sig om narkotika skall

naturligtvis narkotikalagstiftningen tillämpas från början.

Som framgått är det inte avsett att den nya lagen skall tillämpas på

varor som klassificerats som narkotika. Inte heller dopningsmedel för-

utsätts omfattas av lagen. För dessa två varugrupper gäller de strängare

reglerna i narkotikalagarna respektive dopningslagen.

Det bör inte heller komma i fråga att låta läkemedel som godkänts

inom Europeiska unionen omfattas av lagen, eftersom dessa har medi-

cinska användningsområden. Sådana varor kan kontrolleras med hjälp av

läkemedelslagstiftningen. Däremot skulle det vara möjligt att förordna att

ett tidigare läkemedel, som numera endast används för missbruksända-

mål, omfattas av den nya lagen. Härigenom kan både läkemedelslagstift-

ningens regler och den nya lagen vara tillämpliga på varan. I den mån

särskilda regler inte ges i den nya lagen skall läkemedelslagstiftningens

regler i första hand gälla, men i övrigt skall den nya lagen tillämpas.

Flera av remissinstanserna har framfört kritik mot att den i prome-

morian föreslagna lagen har en alldeles för vid definition för att uppfylla

de krav som ur rättssäkerhetssynpunkt kan ställas på en strafflagstiftning.

Mot detta kan dock anföras att lagen har samma konstruktion som

narkotikastrafflagen och för att en vara skall omfattas av lagen krävs inte

bara att den uppfyller de grundläggande rekvisiten utan även att

regeringen i förordning förklarat den som hälsofarlig vara. Härigenom

och genom de ändringar som företagits i förhållande till förslaget i

promemorian blir definitionen enligt regeringens mening tillräckligt

tydlig och exakt för att anses tillfredsställande från rätts-

säkerhetssynpunkt.

Lagrådet har anmärkt att lagtexten inte ger någon närmare avgränsning

av de hälsofarliga varor som avses men har samtidigt betonat att ämnet är

ett sådant som är särskilt lämpat för en ramlagstiftning, som ger möjlig-

het att vid ändringar i missbruksmönster snabbt ingripa mot nya droger.

Regeringen vill i anslutning härtill understryka att bemyndigandet i lagen

skall tillämpas endast för varor som är konstaterat hälsofarliga och som i

princip saknar några mer allmänna användningsområden i samhället.

Vissa straffrättsliga frågor

Syftet med den nya lagen är, som tidigare nämnts, i första hand att

åstadkomma kontroll över handeln. De aktuella varorna bör därför inte få

införas, överlåtas, framställas, förvärvas i överlåtelsesyfte eller utbjudas

till försäljning. Frågan om innehav behandlas nedan. Läkemedelsverket

bör för särskilt fall få meddela tillstånd till användning för vetenskapligt

eller industriellt ändamål. Med hänsyn till att lagen avses utgöra ett

ganska inskränkt regelverk bör gärningar som begås av oaktsamhet inte

medföra ansvar.

Trots att lagen syftar till att omfatta varor utan mer allmänna an-

vändningsområden kan det dock tänkas undantagsfall där någon vara

som har en begränsad industriell användning missbrukas och på grund av

sin farlighet bör kontrolleras. I ett sådant fall bör Läkemedelsverket

kunna medge dispens.

Kriminalisering av införsel sker genom utnyttjande av de befintliga be-

stämmelserna i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. För att

detta skall låta sig göras vad gäller införsel över inre gräns krävs att de

aktuella varorna omfattas av lagen (1996:701) om Tullverkets be-

fogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen, den s.k. inregränslagen, som innehåller de varugrupper (t.ex.

narkotika och dopningsmedel) som undantagits från den fria rörligheten

av varor inom EU. Förbud eller restriktioner för import från annat EU-

land är möjliga enligt artikel 36 i EG-fördraget bl.a. om förbudet eller

restriktionerna grundas på intresset att skydda människors och djurs liv

och hälsa, allt under förutsättning att detta inte har tillgodosetts genom

gemenskapsrättsliga regler. Enligt regeringens uppfattning bör det inte

möta något hinder att placera de nu ifrågavarande varorna under en

särskild punkt i den uppräkning av särskilda varugrupper som finns i

inregränslagen, eftersom varorna i fråga saknar erkända användnings-

områden och då kontrollen av dem bör omfattas av artikel 36. Mycket

talar dessutom för att de aktuella varorna bör jämställas med narkotika

och dopningsmedel såvitt gäller kontroll vid de inre gränserna.

Mot bakgrund av lagstiftningens ändamål kan anföras att innehav av

ifrågavarande varor inte bör medföra straffansvar. Ett argument för att

ändock kriminalisera innehav kan vara att innehav av ifrågavarande varor

i viss mängd i sig innebär en fara för spridning med därpå följande miss-

bruk. Ett annat skäl är att tillåtande av innehav skulle göra lagen tandlös

och avsevärt försvåra polis och åklagares arbete vid bekämpningen av

handeln, eftersom svårigheter ofta föreligger att motbevisa en misstänkts

uppgifter om innehav för eget bruk. Regeringen har på grund av det nu

anförda stannat för att övervägande skäl talar för att även innehav bör

medföra straffansvar.

Vad gäller straffskalans utformning anser regeringen att anledning

saknas att låta denna vara lika sträng som i narkotikastrafflagen. En så-

dan parallell kan för övrigt inte dras eftersom lagen, som tidigare nämnts,

inte är avsedd att utgöra ett alternativ till narkotikalagstiftningen utan är

tänkt som en mer begränsad reglering. Enligt regeringens mening kan vid

brott av normalgraden i stället jämföras med den straffskala som gäller

för vissa olovliga förfaranden med läkemedel, såsom t.ex. försäljning

utan godkännande och olovlig import från land utanför EES, dvs. böter

eller fängelse i högst ett år. En sådan straffskala möjliggör vidare utnytt-

jande av vissa tvångsmedel vid misstanke om brott, såsom t.ex. husrann-

sakan och kroppsvisitation.

De nu föreslagna straffskalorna, böter eller fängelse högst ett år, inne-

bär i och för sig att avvikelse uppkommer i förhållande till varusmugg-

lingslagens straffskalor för varusmuggling av annat än narkotika. Sådana

diskrepanser uppkommer även t.ex. vid jämförelse av dopningslagens

och varusmugglingslagens straffskalor och bör kunna hanteras vid den

praktiska tillämpningen av reglerna.

Utfallet av straffmätningen vid tillämpningen av den föreslagna lagen

bör bero på en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda

fallet. Gärningar som syftar till spridning av varorna i samhället bör be-

dömas strängare än innehav. I den mån en bedömning av varornas inbör-

des farlighet kan göras, bör denna beaktas.

6.3 Utredningen av nya droger m.m.

Regeringens förslag: Ansvaret för utredningen av behovet av narko-

tikaklassificering av droger som saknar medicinsk användning skall

åvila Folkhälsoinstitutet. Institutet skall också ansvara för utredningen

av varor enligt den av regeringen föreslagna lagen om förbud mot

vissa hälsofarliga varor. När det gäller narkotikaklassificering av

läkemedel skall Läkemedelsverket även fortsättningsvis ansvara för

utredningen.

Det föreskrivs en skyldighet för ett antal myndigheter att rapportera

till Folkhälsoinstitutet bl.a. när myndigheterna i sin verksamhet har

påträffat nya medel som används för missbruksändamål.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Domstolsverket, Åklagarmyndigheten i Göteborg,

Rättsmedicinalverket, Folkhälsoinstitutet och Centralförbundet för alko-

hol- och narkotikaupplysning tillstyrker utredningens förslag.

Socialstyrelsen, Statens institutionsstyrelse, Statens livsmedelsverk och

Landstingsförbundet avstyrker utredningens förslag och ifrågasätter bl.a.

vilka vinster som kan göras med att blanda in ytterligare en myndighet på

ett område där det redan idag finns vissa brister i fråga om snabbhet och

klara ansvarsgränser.

Svenska kommunförbundet avstyrker utredningens förslag om att

socialnämnderna skall åläggas rapporteringsskyldighet och framhåller att

kommunerna ofta saknar kunskap om nya droger.

Skälen för regeringens förslag: Innan beslut om att narkotikaklassifi-

cera en vara kan övervägas, måste utredas om varan uppfyller de kriterier

som uppställs i 8 § narkotikastrafflagen. På en sådan utredning ställs

stora krav på tillförlitlighet. Utredningen kan indelas i två faser: dels

kemisk analys, dels insamling av information jämte utvärdering av den-

samma. Den kemiska analysen innefattar i allmänhet bl.a. jämförelse av

strukturlikhet mellan den nya varan och redan narkotikaklassificerade

varor. Analysen tar vanligen högst tre månaders tid i anspråk.

Informationsinsamlingen vad gäller varor med medicinskt använd-

ningsområde, dvs. läkemedel, sker främst genom införskaffande av rele-

vant dokumentation kring varornas egenskaper och effekter från läkeme-

delsföretagen. Ofta aktualiseras frågan om narkotikaklassificering i sam-

band med att en ansökan om godkännande av ett nytt läkemedel prövas.

Inför en sådan ansökan upprättar läkemedelsföretagen omfattande doku-

mentation om varan, vilken t.ex. kan innehålla utfallet av human- eller

djurförsök.

Läkemedelsverket utövar tillsyn över efterlevnaden av läkemedelsla-

gen samt prövar bl.a. frågor om godkännande av nya läkemedel. Det rå-

der inget tvivel om att Läkemedelsverket är den mest kompetenta myn-

digheten att handha informationsinsamlingen kring ovan nämnda typ av

varor samt att företa den kemiska analysen.

För missbruksvaror som inte har någon medicinsk användning och

som produceras direkt för den illegala marknaden saknas, till skillnad

mot vad som gäller beträffande läkemedel, befintlig dokumentation om

egenskaper och verkningar. Informationsinsamlingen beträffande denna

typ av varor måste därför ske från grunden. Härför erfordras bl.a. en re-

gelbunden bevakning av missbrukssituationen i landet och av vad som

förekommer på den illegala marknaden. Det kan emellertid vara mycket

svårt att avgöra varors verkningar i de fall endast små mängder påträffas

vid enstaka beslag. Den utredande myndigheten behöver ha täta och väl

fungerande kontakter med andra myndigheter som besitter kunskaper på

narkotikaområdet, dvs. sjukvård och socialtjänst (vilka kan lämna uppgift

om faktiskt missbruk och dess effekter) samt polis och tull (som kan in-

formera om beslag och ingripanden). Myndigheten bör även ta initiativ

till införskaffande av ytterligare information om så skulle behövas, t.ex.

föranstaltande om djurförsök. Vidare bör myndigheten inhämta uppgifter

från utlandet om missbrukssituationen där, eventuell narkotikaklassifice-

ring samt underlaget för en sådan m.m.

Idag utreder Läkemedelsverket behovet av narkotikaklassificering

också av ovan nämnda varor. Något klart stöd i författning eller beslut

för att Läkemedelsverket skall fullgöra också dessa utredningar finns

emellertid inte. Dessutom saknar Läkemedelsverket medel för

bedrivande av verksamheten, då verket är en helt uppdrags- och

avgiftsfinansierad myndighet och möjligheter att ta ut avgifter för den nu

diskuterade verksamheten inte föreligger. De delar av

utredningsverksamheten som inte består av kemisk analys faller vidare

utanför verkets normala verksamhetsområde och ter sig främmande för

en expertmyndighet av detta slag.

Frågan är då vilka alternativ som finns till Läkemedelsverket när det

gäller utredning av varor utan medicinskt användningsområde. Ett när-

liggande sådant utgörs i dagsläget av Folkhälsoinstitutet. Folkhälsoinsti-

tutet är ett nationellt organ som har till uppgift att förebygga sjukdomar

och annan ohälsa och främja en god hälsa för alla. Institutet skall bl.a.

särskilt aktivt medverka i det internationella folkhälsoarbetet. Verksam-

heten indelas i tre verksamhetsgrenar som i sin tur är indelade i program

och funktioner. Ett av programmen utgörs av alkohol- och narkotikapro-

grammet. Inom detta har Folkhälsoinstitutet bl.a. att följa missbruksut-

vecklingen i landet. Folkhälsoinstitutet har även regeringens uppdrag att

utgöra den svenska kontaktpunkten gentemot EU:s centrum för kontroll

av narkotika och narkotikamissbruk (EMCDDA). Detta innebär bl.a. att

institutet har att samla in nationella data om narkotika och narkotika-

missbruk och ansvara för Sveriges rapportering till centret. Inom ramen

för detta uppdrag kommer Folkhälsoinstitutet också att, tillsammans med

Rikspolisstyrelsen, ansvara för den svenska rapporteringen gentemot

EU:s Early Warning System.

Nya syntetiska droger som upptäcks inom EU:s varningssystem kom-

mer också att analyseras av EMCDDA:s vetenskapliga kommitté som

också kommer att avge en rekommendation om varan bör bli föremål för

kontroll eller inte. Denna analys och rekommendation kan också utgöra

underlag för ett svenskt beslut.

Regeringen anser att det vore lämpligt att i det nu diskuterade utred-

ningsarbetet utnyttja Folkhälsoinstitutets kontakter och kunskaper på

narkotikaområdet samt den roll institutet avses utveckla inom EU:s var-

ningssystem. Härigenom torde ett mer verkningsfullt utredningsförfa-

rande kunna uppnås. Ansvaret för utredningen av behovet av narkoti-

kaklassificering av droger som saknar medicinsk användning bör därför i

första hand åvila Folkhälsoinstitutet. Regeringen menar att även ansvaret

för utredning av behov av kontroll av missbruksvaror enligt den av rege-

ringen föreslagna lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor bör åvila

Folkhälsoinstitutet, då institutet i detta arbete kan utnyttja samma erfa-

renheter, kontaktnät och rutiner som i arbetet med narkotika. Folkhälso-

institutet kan i sin tur uppdra åt Läkemedelsverket att utföra de i utred-

ningarna ingående kemiska analyserna.

De nu föreslagna uppgifterna bör tydligt regleras i förordningen

(1996:614) med instruktion för Folkhälsoinstitutet.

Vissa remissinstanser har ifrågasatt det lämpliga i att ge ansvar på

detta område till ytterligare en myndighet. Det är dock regeringens be-

stämda uppfattning att ett utnyttjande av Folkhälsoinstitutets ansvar för

att följa narkotikautvecklingen, bl.a. inom EU, kommer att innebära att

nya missbruksmönster kommer att upptäckas på ett tidigare stadium än

om Läkemedelsverket, som inte har denna uppgift, är fortsatt ensamt an-

svarig.

Samarbetet mellan samtliga berörda myndigheter måste emellertid för-

bättras och förstärkas på olika sätt för att de eftersträvade tidsvinsterna i

utredningsfasen skall kunna uppnås. Det nätverk som regeringen förut-

sätter kommer att etableras inom Early Warning System bör också ut-

nyttjas i det sammanhanget.

Vidare kan det konstateras att Läkemedelsverket, Folkhälsoinstitutet

och Statens livsmedelsverk alla sysslar med frågor om bevakning av nya

varor som kan bli föremål för missbruk. Dessa verksamheter kan beröra

varandra. Det bör därför särskilt inskrivas i dessa myndigheters instruk-

tioner att de skall samarbeta med varandra i frågor som rör missbruks-

medel.

Slutligen måste framhållas betydelsen av en effektiv och snabb rap-

portering från sjukvård, socialtjänst, tull och polis angående deras iaktta-

gelser och fynd av nya droger och missbruksmönster. Rapporterna bör

utformas så att sekretessbelagda uppgifter om enskilda inte lämnas ut.

Särskilda bestämmelser om rapporteringsskyldighet till Folkhälso-

institutet skall därför föreskrivas i lag för hälso- och sjukvården och

socialtjänsten. Vad gäller de statliga myndigheter som har uppgifter på

området skall rapporteringsskyldigheten i stället föreskrivas i förordning.

6.4 Vissa andra lagstiftningsfrågor

Regeringens förslag: Ändringar görs i bl.a. lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i

vissa fall, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av

unga och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård avseende för-

farandet när varor som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälso-

farliga varor påträffas hos den intagne eller påträffas utan att ägaren är

känd. I lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt föreskrivs att den

intagne är skyldig att på anmaning lämna bl.a. blodprov för kontroll

av att han inte påverkad av någon sådan vara som omfattas av den nya

lagen. Motsvarande gäller den som är under verkställighet enligt lagen

(1994:451) om försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll. I sist nämnda lag föreskrivs också att den dömde

skall avhålla sig från sådana varor som omfattas av den nya lagen. I

lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

föreskrivs att bl.a. blodprov får tas av en häktad som skäligen kan

misstänkas vara påverkad av någon vara som omfattas av den nya

lagen.

Genom ett tillägg i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika tyd-

liggörs Läkemedelsverkets möjlighet att ge tillstånd för innehav av

narkotika för vissa samhällsnyttiga ändamål, bl.a. utbildning av nar-

kotikahundar.

Promemorians förslag: I promemorian lämnades inte några förslag i

dessa delar.

Skälen för regeringens förslag: I 63 § lagen (1974:203) om kriminal-

vård i anstalt, 31 och 36 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i

vissa fall (LVM) samt 16 och 20 §§ lagen (1990:52) med särskilda be-

stämmelser om vård av unga (LVU) regleras vad som skall ske med al-

koholhaltiga drycker, narkotika och andra berusningsmedel som påträffas

hos den som är intagen i en kriminalvårdsanstalt, ett LVM-hem eller ett

hem för särskilt noggrann tillsyn enligt LVU. Motsvarande regler finns i

4 § lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel på sjukhus och till-

lämpas, om Socialstyrelsen så beslutar, vid sådan enhet vid ett sjukhus

som är särskilt inriktad på vård för missbruk av beroendeframkallande

medel. Enligt dessa bestämmelser får egendomen omhändertas och för-

störas eller försäljas. Detsamma gäller om sådan egendom påträffas utan

att ägaren är känd. Motsvarande regler som i LVM och LVU finns även i

21 och 24 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård.

Det saknas enligt regeringen hållbara skäl till varför varor som kom-

mer att omfattas av den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor

skall behandlas väsentligt annorlunda än t.ex. narkotika i ifrågavarande

hänseende. Vad som föreskrivs i nämnda bestämmelser skall enligt rege-

ringen därför också gälla för sådana varor som kommer att omfattas av

den nya lagen. Det skall här anmärkas att 8 § lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård hänvisar till bestämmelserna i lagen (1991:1128)

om psykiatrisk tvångsvård varför någon ändring inte krävs i först nämnda

lag. Motsvarande gäller för den nya lagen (1998:603) om verkställighet

av sluten ungdomsvård, i vilken 15 § hänvisar till 16 och 20 §§ LVU.

I 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt föreskrivs att den

intagne är skyldig att på anmaning lämna blod-, urin- eller utandnings-

prov för kontroll av att han inte är påverkad av bl.a. beroendeframkal-

lande medel. Motsvarande skyldighet gäller för den som är under verk-

ställighet enligt lagen (1994:451) om försöksverksamhet med inten-

sivövervakning med elektronisk kontroll. Enligt regeringen skall denna

skyldighet också gälla för kontroll av att den intagne eller den dömde inte

är påverkad av någon sådan vara som kommer att omfattas av den nya

lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor. I den sist nämnda lagen

skall också föreskrivas att den dömde skall avhålla sig från sådana varor,

motsvarande vad som redan idag gäller för alkohol och andra beroende-

framkallande medel samt dopningsmedel.

Genom en ny 2 c § i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl. (jämför regeringens proposition 1997/98:104 om

behandlingen av häktade) föreskrivs att blod-, urin- eller utandningsprov

skall få tas på en häktad som skäligen kan misstänkas vara påverkad av

bl.a. beroendeframkallande medel, däribland narkotika. Inte heller här

föreligger enligt regeringen skäl att göra väsentlig skillnad mellan

narkotika och varor som kommer att omfattas av den nya lagen om

förbud mot vissa hälsofarliga varor. Vad som föreslås i nämnda

bestämmelse skall enligt regeringen därför kompletteras med att gälla

också för sådana varor som kommer att omfattas av den nya lagen om

förbud mot vissa hälsofarliga varor.

Såvitt avser de sist nämnda ändringsförslagen har Lagrådet bl.a. fram-

hållit att beredningen i viss mån är bristfällig och att de tekniska och

ekonomiska förutsättningarna för provtagningen inte är kända. Lagrådet

har dock inte avstyrkt förslagen men framhållit att det får förutsättas att

bestämmelserna tillämpas endast när det framstår som nödvändigt. Rege-

ringen vill i anslutning härtill understryka att provtagningen skall ske

endast då den framstår som nödvändig med hänsyn till ändamålet med

frihetsberövandet eller vården.

Enligt 2 § lagen (1992:860) om kontroll av narkotika får befattning

med narkotika tas endast för medicinskt eller vetenskapligt ändamål.

Vidare kräver i princip all befattning tillstånd för att vara laglig. Tillstånd

till innehav av narkotika kan ges av Läkemedelsverket bl.a. till en före-

ståndare för en vetenskaplig institution som ägs eller stöds av staten eller

en kommun, i den mån varan behövs för vetenskaplig forskning, under-

sökning eller undervisning. Verket ger också tillstånd till innehav av nar-

kotika för utbildning av narkotikahundar. Tillstånden ges för viss begrän-

sad tid och förenas med villkor avseende bl.a. den mängd narkotika som

får rekvireras, hur narkotikan skall förvaras m.m. Tillstånden ges som

tillstånd till handel med varan.

Mot bakgrund av det samhälleliga intresset att kunna förhindra narko-

tikabrottsligheten och behovet i det brottsförebyggande utvecklings- och

utbildningsarbetet av möjligheten till legalt innehav av narkotika, bl.a.

för att tillgodose behovet av en kontinuerlig tillgång av narkotikahundar,

bör genom ett tillägg i lagen om kontroll av narkotika tydliggöras att

Läkemedelsverket i stället kan ge med villkor förenade tillstånd till inne-

hav av narkotika för vissa samhällsnyttiga ändamål. Tillägget medför

också att en följdändring bör göras i 2 § i lagen på så sätt att det klargörs

att befattning med narkotika får tas endast för medicinskt, vetenskapligt

eller annat därmed jämförligt samhällsnyttigt ändamål.

7 Ekonomiska konsekvenser

Regeringens förslag till ändring av narkotikadefinitionen i 8 § narkotika-

strafflagen skall främst ses som en anpassning av lagtexten till den fak-

tiska rättsutvecklingen. Detta förslag medför inte några kostnadskon-

sekvenser.

Flera av remissinstanserna, bl.a. Rikspolisstyrelsen, Folkhälsoinstitutet

och Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning, ställer sig

tveksamma till utredningens kostnadsbedömningar. Man pekar framför

allt på kostnaderna för kompetensökning hos Folkhälsoinstitutet och ett

ökat antal analyser av beslagtagna ämnen.

Regeringens bedömning är dock att även om förslaget till ny lag med

förbud mot vissa hälsofarliga varor jämte ändring i inregränslagen torde

medföra visst merarbete hos åklagarmyndigheter och domstolar genom

ökad måltillströmning borde merarbetet rymmas inom den vanliga verk-

samheten, då det inte finns något som tyder på annat än att tillgången på

de varor man i första hand vill fånga upp med den nya lagen är mycket

begränsad. Under de senaste åren har ett relativt begränsat antal ämnen

blivit föremål för utredning inför en eventuell narkotikaklassning. Inom

polisväsendet kan förväntas en viss ökning av utredningsverksamheten;

emellertid torde inte de kemiska analyserna öka nämnvärt i antal

eftersom sådana alltid företas vid upptäckt av något som kan misstänkas

vara narkotika. Enligt regeringens uppfattning tyder inget på annat än att

kostnaderna för det utökade utredningsarbetet skulle bli marginella och

rymmas inom polisens existerande budget för missbruksbekämpande

arbete. Vad gäller tullen medför den nya lagen knappast annat än

obetydlig ökning av arbetet. Sådant som misstänks vara införselförbjudna

missbruksmedel tas redan idag i beslag och analyseras.

Regeringen har föreslagit att Folkhälsoinstitutet skall få i uppgift att ut-

reda behov av kontroll av varor enligt den föreslagna lagen om förbud

mot vissa hälsofarliga varor. Det anslag institutet tilldelas varje budgetår

avser bl.a. uppgiften att följa missbruksutvecklingen i landet. Eventuella

merkostnader i samband med utredningsverksamheten under den nya

lagen lär bli relativt små. Folkhälsoinstitutet kan uppdra åt Läke-

medelsverket att utföra de kemiska analyserna. Troligtvis kommer det

inte att röra sig om mer än ett fåtal analyser per år, varför

analyskostnaderna bör bli mycket begränsade. Vidare rör det sig inte om

någon egentlig merkostnad, då detta utförs redan idag. Sammantaget

torde den nu aktuella verksamheten inte leda till några större kostnads-

ökningar och bör därför kunna rymmas inom Folkhälsoinstitutets anslag.

Vidare har regeringen föreslagit att Folkhälsoinstitutet skall ansvara

för utredningen av behovet av narkotikaklassificering av varor som inte

är läkemedel. Som ovan nämnts skall institutets årliga anslag täcka bl.a.

uppgiften att följa missbruksutvecklingen i landet. Anslaget avser

dessutom bl.a. institutets arbete med Europarelaterade alkohol- och

drogfrågor inom EMCDDA. En viss del av de svenska kostnaderna för

rapportering till EMCDDA finansieras dock med EU-medel. Den del av

de nu föreslagna uppgifterna som avser insamling och utvärdering av

information, exklusive kemisk analys, bör inte medföra annat än

försumbara merkostnader och torde utan vidare kunna rymmas inom det

tilldelade anslaget. Vissa merkostnader kan i och för sig uppkomma vad

gäller den kemiska analysen av varorna i fråga. Det naturliga bör vara att

Folkhälsoinstitutet uppdrar åt Läkemedelsverket att utföra grundläggande

kemiska analyser. Kostnaderna härför, som i och för sig existerar redan i

dag och nu bärs av Läkemedelsverket, torde bli måttliga och bedöms

kunna rymmas inom institutets årliga anslag. Det är troligen också så att

huvudparten av de nya varor som på detta sätt kommer att bli föremål för

narkotikaklassning i Sverige också blir föremål för analys inom EU:s

Early Warning System. I dessa fall torde en kompletterade svensk analys

inte behövas.

Den föreslagna rapporteringsskyldigheten vid observation av nya

syntetiska droger m.m. har i sig inte några beaktansvärda kostnads-

konsekvenser.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om förbud mot vissa hälsofarliga

varor

1 §

I paragrafen anges vilka varor som skall omfattas av det nya regelverket.

Som framgår av avsnitt 6.2 har det inte ansetts möjligt att finna någon

generell definition. I stället används en konstruktion som, liksom

definitionen i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64), består av en grundläg-

gande definition vilken kompletteras genom uppräkning i förordning av

vilka varor som omfattas av lagen.

Lagen skall kunna tillämpas på en vara beträffande vilken man, på

grund av varans inneboende egenskaper, har kunnat konstatera att den

medför fara för människors liv eller hälsa.

Ytterligare en förutsättning för att en vara skall omfattas av lagen är att

den används i berusnings- eller annat påverkanssyfte, eller om detta

inte kunnat utredas att varan kan antas användas i sådana syften.

Antingen skall således användning i berusnings- eller annat påverkans-

syfte ha konstaterats i samhället, eller så skall andra omständigheter, t.ex.

marknadsföringen av varan, leda till slutsatsen att varan kan antas

användas i sådana syften.

Lagen är i huvudsak avsedd att tillämpas på varor som inte har några

mer allmänna användningsområden, t.ex. vissa narkotikaliknande sub-

stanser som ännu inte har kunnat förklaras som narkotika. Även varor be-

träffande vilka det redan från början står klart att de inte kan narkotika-

klassificeras, kan dock komma att omfattas av lagen om förutsättningarna

i 1 § är uppfyllda.

Lagen är således inte avsedd att tillämpas på varor eller ämnen med

erkända användningsområden, t.ex. metanol, etanol eller tobak

Regeringen bemyndigas i andra stycket att fatta beslut om vilka en-

skilda varor som skall omfattas av lagen.

Med vara avses i lagen i första hand olika substanser (såväl grundämne

som kemisk förening) och beredningar. Men även växter (dvs. hela väx-

ten inklusive t.ex. rötter), delar av växter (t.ex. blad, blommor och frön),

svampar och annat som uppfyller rekvisiten i paragrafens första stycke

kan komma att omfattas av lagen.

Av 2 § följer att lagen inte skall tillämpas för varor som är narkotika

enligt narkotikastrafflagen (1968:64) och inte heller i fråga om sådana

dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dop-

ningsmedel eller sådana läkemedel som är godkända inom Europeiska

unionen.

2 §

I paragrafen klargörs att den nya lagen inte skall tillämpas för varor som

är narkotika enligt narkotikastrafflagen (1968:64) eller i fråga om sådana

dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel. Beträffande sådana varor eller medel skall i stället

tillämpas de strängare reglerna i nämnda lagar. En annan sak är att den

nya lagen kan komma att tillämpas beträffande varor som senare kommer

att narkotikaklassas. Har narkotikaklassificering skett skall varan inte

längre omfattas av den nya lagen. I paragrafen klargörs vidare att den nya

lagen inte skall tillämpas för läkemedel som är godkända inom Europe-

iska unionen. Lagen kan således inte tillämpas för läkemedel som är

godkända i Sverige, i något annat EU-land eller av den europeiska läke-

medelsmyndigheten (EMEA). För kontroll av sådana läkemedel gäller i

stället bestämmelserna i läkemedelslagen (1992:859) och lagen

(1996:1152) om handel med läkemedel m.m.

3 §

Paragrafen innehåller först och främst förbud mot olika typer av sådan

befattning med aktuella varor som kan medföra att varorna sprids i

samhället. Av skäl som redovisas i avsnitt 6.2 har regeringen stannat för

att även innehav bör förbjudas. Detta innebär att de straffbelagda

hanteringsformerna motsvarar vad som för närvarande gäller för hante-

ring av dopningsmedel.

Med framställning förstås såväl tillverkning som odling. Gärningen är

liksom i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel men

till skillnad mot vad som gäller enligt narkotikastrafflagen (1968:64)

inte begränsad till sådan framställning som är avsedd för missbruk. För-

värvas en vara i syfte att den skall överlåtas, skall dömas för detta brott.

Sker förvärvet för eget bruk, skall emellertid i stället dömas för innehav,

förutsatt att förvärvaren får varan i sin besittning. För överlåtelse skall

dömas oavsett om ersättning erhållits.

Enligt lagen om förbud mot vissa dopningsmedel är hantering av dop-

ningsmedel tillåten för medicinskt eller för vetenskapligt ändamål. Efter-

som de varor som den nu föreslagna lagen syftar till att kontrollera sak-

nar något inom EU erkänt medicinskt användningsområde, finns inte

någon anledning att tillåta användning i medicinskt syfte. För att möjlig-

göra forskning och analys samt viss industriell användning kan emeller-

tid hantering för vetenskapligt eller industriellt ändamål tillåtas om Lä-

kemedelsverket med stöd av andra stycket för särskilt fall meddelat till-

stånd härtill.

4 §

Genom bestämmelserna i paragrafen straffbeläggs överträdelser av

förbuden i 3 §, utom såvitt gäller införsel. Vad gäller straff för införsel

skall i stället lagen (1960:418) om straff för varusmuggling tillämpas. En

erinran om detta har tagits in i andra stycket. För att lagen om straff för

varusmuggling skall kunna tillämpas vid inre gräns krävs att lagen

(1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat

land inom Europeiska unionen, den s.k. inregränslagen, ändras till att

omfatta även nu aktuella varor, se nedan under kommentaren till försla-

get till lag om ändring i nämnda lag.

Endast uppsåtliga brott straffbeläggs. Oaktsamhetsbrott medför således

inte straffansvar. Straffskalan är utformad så att den överensstämmer

med vad som gäller för vissa närliggande brott enligt läkemedelslagen

(1992:859) och lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Den

sålunda valda straffskalan möjliggör användandet av vissa straffproces-

suella tvångsmedel, såsom t.ex. husrannsakan och kroppsvisitation.

Försök eller förberedelse till brott har inte straffbelagts. Det bör dock i

sammanhanget uppmärksammas att den allmänna medverkansregle-

ringen i 23 kap. brottsbalken även omfattar brott som avses i den nya

lagen.

5 §

Ett effektivt förhindrande av spridning av de aktuella varorna fordrar

regler om förverkande av varorna eller värdet därav. För att minimera

lönsamheten av sådan verksamhet som omfattas av lagen skall även möj-

ligheter finnas att förverka vinningen av brott.

I likhet med vad som redan gäller enligt narkotikastrafflagen (1968:64)

och lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel har en sär-

skild regel om förfarandet med beslagtagna eller förverkade varor tagits

med i paragrafens tredje stycke.

I fråga om förfarandet vid prövning av fråga om förverkande av aktu-

ella varor, då frågan inte rör någon som är tilltalad för brott t.ex. vid

förverkande från okänd tillämpas lagen (1986:1009) om förfarandet i

vissa fall vid förverkande m.m.

6 §

De beslut i fråga om tillstånd för viss hantering som Läkemedelsverket

enligt 3 § andra stycket har möjlighet att meddela får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol, dvs. hos länsrätten. Prövningstillstånd krävs

vid överklagande till kammarrätten.

8.2 Förslaget till lag om ändring i narkotikastrafflagen

(1968:64)

8 §

En förändring görs av narkotikadefintionen dels genom att uttrycket

starkt vanebildande ersätts med beroendeframkallande, dels genom att

euforiserande effekter införs som ett alternativt rekvisit till beroende-

framkallande egenskaper. Detta kräver även att en följdändring görs i en

senare del av meningen.

Den närmare bakgrunden till förändringen av narkotikadefinitionen

framgår av avsnitt 6.1. Förändringen medför framför allt att definitionen

utan tvekan täcker samtliga de varor som idag är klassificerade som

narkotika. Vilka medel som utgör narkotika kommer liksom nu att

preciseras i förordning samt i av Läkemedelsverket utgivna narkotika-

förteckningar.

En språklig ändring har gjorts i andra punkten i paragrafen.

8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

52 d §

I paragrafen föreskrivs att den intagne är skyldig att på anmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han heller inte är

påverkad av någon vara som omfattas av den nya lagen om förbud mot

vissa hälsofarliga varor.

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:599) om

ändring i lagen (19974:203) om kriminalvård i anstalt

11 §

Tillägget i paragrafen innebär att den intagne inte heller får medges

frigång om det på grund av viss omständighet kan befaras att han kom-

mer att missbruka någon sådan vara som omfattas av lagen om förbud

mot vissa hälsofarliga varor.

14 §

I paragrafen, som reglerar bl.a. möjligheten att förena fritidsvistelse

utanför anstalten för den intagne med villkor, görs den följdändringen att

den intagne inte får medges vistelse utanför anstalten om det på grund av

viss omständighet kan befaras att han kommer att missbruka någon sådan

vara som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

34 §

Tillägget i paragrafen innebär att den intagne skall vara skyldig att lämna

blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad

av någon sådan vara som omfattas av lagen om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:610) om

ändring i lagen (19974:203) om kriminalvård i anstalt

63 §

Tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgas till att även avse varor

som omfattas av den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

Genom tillägget klargörs således att även sådana varor får omhändertas

och förstöras eller försäljas under de förutsättningar som anges i

paragrafen.

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:602) om

ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl.

2 c §

I paragrafen föreskrivs att blod-, urin- eller utandningsprov får tas på en

häktad som skäligen kan misstänkas vara påverkad av någon sådan vara

som omfattas av den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

8.7 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620)

65 b §

I paragrafen, som är ny, åläggs socialnämnden att utan dröjsmål anmäla

till Folkhälsoinstitutet om nämnden i sin verksamhet iakttagit något som

tyder på att nya medel används för missbruksändamål eller ändringar i

missbruksmönster av kända medel. Syftet med regleringen är att främja

ett snabbare utrednings- och beslutsförfarande för nya droger, se avsnitt

6.3.

8.8 Förslaget till lag om ändring i hälso- och

sjukvårdslagen (1982:763)

31 a §

Paragrafen är ny. Den reglerar skyldigheten för en sådan nämnd som

utövar ledningen av hälso- och sjukvården enligt 10 eller 22 § hälso- och

sjukvårdslagen att utan dröjsmål till Folkhälsoinstitutet anmäla iakt-

tagelser vad gäller nya missbruksmedel och missbruksmönster. Syftet

med regleringen är att främja ett snabbare utrednings- och beslutsförfa-

rande för nya droger, se avsnitt 6.3. På Lagrådets inrådan har den

föreslagna nya bestämmelsen placerats före det stadgande i lagen som

under rubriken Ytterligare föreskrifter innehåller bemyndiganden.

8.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:12) om

kontroll av berusningsmedel på sjukhus

2 4 §§

Tilläggen innebär att vad som föreskrivs i fråga om innehav m.m. av

alkoholhaltiga drycker och andra berusningsmedel även skall gälla i

fråga om varor som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga

varor.

8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall

31 §

Ändringen är föranledd av tillägget i 36 § och innebär att varor som

omfattas av den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor får

omhändertas om sådana varor påträffas inom ett LVM-hem.

36 §

Tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgas till att även avse varor

som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga

16 §

Ändringen är föranledd av tillägget i 20 § och innebär att varor som

omfattas av den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor får

omhändertas om sådana varor påträffas inom ett sådant hem för särskilt

noggrann tillsyn som avses i lagen.

20 §

Tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgas till att även avse varor

som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård

21 §

I paragrafen föreskrivs att en patient som vårdas enligt lagen inte heller

får inneha sådana varor som omfattas av lagen om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

24 §

Tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgas till att även avse varor

som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

Det bör observeras att 8 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård

hänvisar till bl.a. 21 och 24 §§ i förevarande lag varför ändringarna också

blir tillämpliga för den rättspsykiatriska vården.

8.13 Förslaget till lag om ändring i läkemedelslagen

(1992:859)

1 §

I 2 § i den nya lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor klargörs att

lagen inte skall tillämpas i fråga om läkemedel som är godkända inom

Europeiska unionen. Bestämmelsen medför att det i fråga om sådana lä-

kemedel inte kan uppstå en situation där såväl den nya lagen som läke-

medelslagen samtidigt är tillämpliga. Nu förevarande paragraf tar sikte

på andra läkemedel än sådana som har godkänts inom Europeiska unio-

nen, dvs. sådana läkemedel som, om övriga förutsättningar är uppfyllda,

kan komma att klassificeras enligt den nya lagen. I dessa fall skall den

nya lagen ha företräde framför läkemedelslagen. En sådan bestämmelse

finns redan i paragrafen beträffande förhållandet mellan läkemedelslagen

och narkotikalagstiftningen samt mellan läkemedelslagen och lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel.

8.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika

2 §

Ändringen är föranledd av tillägget i 7 § men innebär också ett för-

tydligande av att den legala användningen av narkotika är begränsad till

vissa särskilt angelägna ändamål. Paragrafens lydelse har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

7 §

Genom tillägget i paragrafen tydliggörs Läkemedelsverkets möjlighet att

ge tillstånd till innehav av narkotika för vissa samhällsnyttiga ändamål,

t.ex. för utbildning av narkotikahundar eller för andra utveckling-

sändamål i det brottsbekämpande arbetet på området. Sådant tillstånd får

liksom hittills förenas med de villkor som behövs enligt 8 § i lagen.

8.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:451) om

försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk kontroll

4 §

Tillägget i första stycket innebär att den dömde skall avhålla sig även

från sådana varor som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofar-

liga varor. Enligt andra stycket är den dömde skyldig att på anmaning

lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han heller inte

är påverkad av någon sådan vara.

8.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

3 §

Inregränslagens tillämpningsområde utökas genom att sådana varor som

förklarats omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor

införs som en särskild varugrupp under en egen punkt, 13, i paragrafen.

Detta krävs för att tullen skall kunna kontrollera varorna vid inre gräns.

4 §

Inregränslagen har konstruerats kring ett system med anmälnings-

skyldighet. Konstruktionen har fått till följd att 4 § är uppbyggd på så sätt

att det för vissa slags varor t.ex. narkotika och dopningsmedel gäller

anmälningsskyldighet för den som för in eller ut en sådan vara utan till-

stånd eller med stöd av tillstånd som grundar sig på vilseledande uppgif-

ter, medan det för andra slags varor, t.ex. vapen, krävs anmälningsskyl-

dighet vid införsel oavsett om tillstånd till införsel meddelats eller ej.

De nu aktuella varorna skall bara få införas till landet om Läkeme-

delsverket meddelat särskilt tillstånd därtill, se 3 § andra stycket i försla-

get till lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Anmälningsskyldig-

heten för dessa varor regleras på samma sätt som för dopningsmedel och

narkotika. Ett tillägg härom har därför gjorts i paragrafens första punkt.

7 §

För att en tulltjänsteman, vad gäller de varor som omfattas av lagen om

förbud mot vissa hälsofarliga varor, skall kunna utöva samma kon-

trollåtgärder vid inre gräns som beträffande narkotika och dopningsmedel

införs en uttrycklig hänvisning till den punkt i 3 § under vilken de aktu-

ella varorna tagits upp.

Sammanfattning av betänkandet (Ds 1997:70)

Kontroll av syntetiska droger m.m.

Arbetsgruppen har haft i uppdrag att utreda och analysera nuvarande

regelsystem beträffande kontroll av syntetiska droger och andra farliga

ämnen som används i berusningssyfte samt av s.k. prekursorer. I uppdra-

get har även ingått att studera hur andra länder samt EU och FN har han-

terat de aktuella frågorna.

Kontrollen av syntetiska droger är i vissa avseenden bristfällig. Det

gäller framförallt då nya och tidigare okända missbruksmedel dyker upp

på den illegala marknaden. Det är dock en komplicerad fråga hur sam-

hället skall möta dessa problem. Någon enkel lösning finns inte. Arbets-

gruppen föreslår sålunda ett antal olika åtgärder som tillsammans bör ge

möjlighet till ett snabbare utredningsförfarande och en förbättrad rättslig

kontroll.

För det första föreslår arbetsgruppen viss förändring av narkotika-

definitionen i 8 § narkotikastrafflagen för att denna klart skall täcka alla

de varor som idag anses som narkotika. Arbetsgruppen föreslår dels att

rekvisitet "starkt vanebildande egenskaper" ersätts med "beroende-

framkallande egenskaper", dels att definitionen kompletteras genom att

"euforiserande effekter" införs som ett alternativt rekvisit till "beroende-

framkallande egenskaper". Då euforiserande effekter kan vara lättare att

påvisa än beroendeframkallande egenskaper kan införandet av det

kompletterande rekvisitet även bidra till ett snabbare utrednings- och

beslutsförfarande vad gäller ny syntetisk narkotika.

Möjligheterna att införa s.k. generiska eller analoga definitioner av

narkotika avvisas av arbetsgruppen. Inte heller kan den typ av lagstift-

ning accepteras som s.k. nödförfaranden utgör.

För att åstadkomma ett effektivare kontrollförfarande för nya droger

föreslår arbetsgruppen i stället en ny lag om förbud mot vissa hälsofar-

liga varor, utgörande ett mera inskränkt regelverk men med vidare

tillämpningsområde än narkotikalagstiftningen. Den nya lagen ger möj-

lighet att ingripa mot nya hälsofarliga missbruksmedel i fall där nuva-

rande regler är otillräckliga, och syftar i första hand till att få kontroll

över handeln med sådana medel. Vilka medel som skall omfattas förut-

sätts preciseras av regeringen i förordning. Om ett medel senare visar sig

uppfylla kriterierna för narkotika bör det självfallet föras över till detta

strängare regelsystem.

Vidare förordar arbetsgruppen att det förslag till utvidgning av det

straffbara området m.m. vad gäller olovliga förfaranden med läkemedel

som Utredningen om dopning föreslagit (SOU 1996:126) genomförs.

Detta innebär att innehav av läkemedel i uppenbart syfte att överlåta dem

i strid mot bestämmelserna om handel med läkemedel straffbeläggs, samt

att straffet skärps för kvalificerade brott vid otillåten handel med läke-

medel och innehav av läkemedel i uppenbart syfte att överlåta dem.

Arbetsgruppen föreslår även vissa åtgärder vad gäller det utrednings-

förfarande som föregår ett beslut om narkotikaklassificering. Behovet av

narkotikaklassificering, både för läkemedel och för övriga varor, utreds

f.n. av Läkemedelsverket. Ansvaret för utredningen av sådana varor som

produceras direkt för den illegala marknaden bör enligt arbetsgruppen i

stället åvila Folkhälsoinstitutet. Folkhälsoinstitutet har redan bl.a. i upp-

drag att följa narkotikautvecklingen i landet och kommer att få en viktig

roll inom EU:s varningssystem för nya syntetiska droger.

För att det utredningsarbete som föregår ett beslut om narkotikaklassi-

ficering skall kunna förbättras och snabbas upp krävs dessutom ett för-

stärkt samarbete mellan alla de myndigheter som på något sätt är inblan-

dade. Arbetsgruppen föreslår olika kompletteringar av berörda myndig-

heters instruktioner för att säkerställa detta. Vidare behövs en uppstram-

ning beträffande rapportering av fynd och iakttagelser som gäller nya

droger. Det gäller främst rapportering från sjukvård, socialtjänst, tull och

polis. Arbetsgruppen föreslår särskilda bestämmelser om sådan rapporte-

ringsskyldighet för de nämnda myndigheterna.

Departementspromemorians lagförslag

8.17 Förslag till

Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64)

Härigenom föreskrivs att 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8§1

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med starkt vanebildande

egenskaper eller varor som med

lätthet kan omvandlas till varor

med sådana egenskaper och som

1. på sådan grund är föremål

för kontroll enligt en inter-

nationell överenskommelse som

Sverige har biträtt, eller

2. av regeringen har

förklarats skola anses som

narkotika enligt lagen.

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med euforiserande effekter

eller beroendeframkallande

egenskaper eller varor som med

lätthet kan omvandlas till varor

med sådana effekter eller

egenskaper och som

1. på sådan grund är föremål

för kontroll enligt en inter-

nationell överenskommelse som

Sverige har biträtt, eller

2. av regeringen har

förklarats skall anses som

narkotika enligt lagen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag (1998:000) om förbud mot vissa hälsofarliga varor

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäller varor som medför eller på grund av sin

struktur kan antas medföra allvarlig fara för människors liv eller hälsa

och som används för missbruksändamål. Detsamma gäller i fråga om

varor beträffande vilka missbruk ej konstaterats, men som på grund av

sin struktur bedöms vara särskilt ägnade att leda till missbruk.

Regeringen föreskriver på vilka varor lagen skall tillämpas.

2 § Varor som avses i 1 § får inte

1. införas till landet,

2. överlåtas,

3. framställas,

4. förvärvas i överlåtelsesyfte,

5. bjudas ut till försäljning, eller

6. innehas.

Första stycket tillämpas inte om Läkemedelsverket för särskilt fall

har meddelat tillstånd till hantering för vetenskapligt ändamål.

3 § Den som uppsåtligen bryter mot 2 § 2-6 döms till böter eller

fängelse i högst ett år. Är brottet att anse som ringa, döms till böter.

Om straff för olovlig införsel m.m. finns bestämmelser i lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling.

4 § För försök till brott enligt 2 § 2-5 som inte är att anse som ringa

döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken. Om flera medverkat till

brott enligt 2 § 2-5 skall 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbalken tillämpas.

5 § Varor som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet

därav samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkat, om det

inte är uppenbart oskäligt.

Angående beslag av egendom som kan antas förverkad enligt första

stycket gäller bestämmelserna i rättegångsbalken.

Bestämmelserna i 2 § 1 och 3 § lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas på motsvarande sätt då

beslag skett av varor som avses i 1 § denna lag. Tiden för att anmäla

missnöje skall dock räknas från dagen för förordnandet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen dels att 3, 4 och 7 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i

lagen skall införas en ny paragraf, 18 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3§2

Lagen är tillämplig endast be-

träffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om krigs-

materiel, och produkter som

avses i lagen (1991:341) om

strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas

enligt lagen (1994:1565)

Lagen är tillämplig endast

beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i

lagen (1992:1300) om krigs-

materiel, och produkter som

avses i lagen (1991:341) om

strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas

enligt lagen (1994:1565)

om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i

narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som

avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och ka-

nyler,

6. dopningsmedel som avses i

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar,

knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger,

karatepinnar, blydaggar,

spikklubbor och liknande,

8. kulturföremål som avses i 5

kap. 4-6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat

ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och

starköl enligt alkohollagen

(1994:1738) och tobaksvaror vid

kontroll av åldersgränsen i 13 §

tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter,

fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning

att misstänka att smittsam

sjukdom förekommer, att djuret

eller djurprodukten på annat sätt

utgör en allvarlig hälsorisk för

människor eller djur, att

medföljande dokument är

ofullständiga eller felaktiga, att

erforderliga dokument saknas

eller att de villkor som i övrigt

gäller för införseln inte är

uppfyllda.

om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i

narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som

avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och ka-

nyler,

6. dopningsmedel som avses i

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar,

knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger,

karatepinnar, blydaggar,

spikklubbor och liknande,

8. kulturföremål som avses i 5

kap. 4-6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat

ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och

starköl enligt alkohollagen

(1994:1738) och tobaksvaror vid

kontroll av åldersgränsen i 13 §

tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter,

fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning

att misstänka att smittsam

sjukdom förekommer, att djuret

eller djurprodukten på annat sätt

utgör en allvarlig hälsorisk för

människor eller djur, att

medföljande dokument är

ofullständiga eller felaktiga, att

erforderliga dokument saknas

eller att de villkor som i övrigt

gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13. sådana varor som avses i

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor.

4§

Anmälningsskyldighet

föreligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av

tillstånd som föranletts av

vilseledande uppgift, från ett

annat EU-land till Sverige inför

eller från Sverige till ett sådant

land utför en vara som avses i 3 §

3, 5-8 och 10,

2. för den som från ett annat

EU-land till Sverige inför eller

från Sverige till ett sådant land

utför en vara som avses i 3 § 1, 4,

9, 11 och 12.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Generaltullstyrelsen får meddela

närmare föreskrifter om

anmälningsskyldigheten.

Anmälningsskyldighet

föreligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av

tillstånd som föranletts av

vilseledande uppgift, från ett

annat EU-land till Sverige inför

eller från Sverige till ett sådant

land utför en vara som avses i 3 §

3, 5-8, 10 och 13,

2. för den som från ett annat

EU-land till Sverige inför eller

från Sverige till ett sådant land

utför en vara som avses i 3 § 1, 4,

9, 11 och 12.

Regeringen eller efter

regeringens bemyndigande

Generaltullstyrelsen får meddela

närmare föreskrifter om

anmälningsskyldigheten.

7§

För kontroll av att anmäl-

ningsskyldigheten enligt denna

lag, eller enligt lagen

(1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från ett land som

är medlem i Europeiska unionen,

fullgjorts riktigt och fullständigt,

samt för kontroll av att gällande

villkor för in- eller utförsel av

sådana varor som anges i 3 § 1

och 3-12 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

1. transportmedel, containrar,

lådor och andra utrymmen där

varor kan förvaras vid införsel

från eller utförsel till ett annat

EU-land,

2. handresgods, såsom res-

väskor och portföljer, samt

handväskor och liknande som

medförs av en resande vid inresa

från eller utresa till ett annat EU-

land, eller av den som kan

anmanas att stanna enligt 5 §

första stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om

befogenheter bl.a. avseende

kroppsvisitation och

För kontroll av att anmäl-

ningsskyldigheten enligt denna

lag, eller enligt lagen (1994:1565)

om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror

från ett land som är medlem i

Europeiska unionen, fullgjorts

riktigt och fullständigt, samt för

kontroll av att gällande villkor för

in- eller utförsel av sådana varor

som anges i 3 § 1 och 3-13

uppfyllts, får en tulltjänsteman

undersöka

1. transportmedel, containrar,

lådor och andra utrymmen där

varor kan förvaras vid införsel från

eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom res-

väskor och portföljer, samt

handväskor och liknande som

medförs av en resande vid inresa

från eller utresa till ett annat EU-

land, eller av den som kan

anmanas att stanna enligt 5 §

första stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om

befogenheter bl.a. avseende

kroppsvisitation och

kroppsbesiktning finns i lagen

(1960:418) om straff för

varusmuggling.

kroppsbesiktning finns i lagen

(1960:418) om straff för

varusmuggling

18 a §

Tullmyndighet skall utan

dröjsmål anmäla till Folk-

hälsoinstitutet om myndigheten i

sin verksamhet påträffat nya

medel som används för

missbruksändamål eller iakttagit

något som tyder på missbruk av

sådana medel eller på ändringar

i missbruksmönster av kända

medel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m.

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1996:1152) om handel med

läkemedel m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11§

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 3, 4 eller 5 §

döms till böter eller fängelse i högst ett år, om gärningen inte är be-

lagd med straff enligt brottsbalken.

I ringa fall skall inte dömas

till ansvar.

Detsamma gäller den som

innehar läkemedel i uppenbart

syfte att överlåta dem i strid med

bestämmelserna i denna lag.

I ringa fall skall inte dömas till

ansvar.

Har uppsåtlig gärning som

avses i första eller andra stycket

skett yrkesmässigt, avsett

betydande mängd eller annars

varit av särskilt farlig art skall

dömas till fängelse i högst två år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i läkemedelslagen (1992:859)

Härigenom föreskrivs att 1 § läkemedelslagen (1992:859) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Med läkemedel avses i denna

lag varor som är avsedda att

tillföras människor eller djur för

att förebygga, påvisa, lindra eller

bota sjukdom eller symtom på

sjukdom eller att användas i

likartat syfte.

Med radioaktiva läkemedel

avses läkemedel som avger

joniserande strålning. Till

radioaktiva läkemedel räknas inte

slutna strålkällor.

I fråga om narkotiska läkemedel

och om läkemedel som utgör

dopningsmedel tillämpas

bestämmelserna i denna lag, om de

inte strider mot vad som är särskilt

föreskrivet om dessa varor.

Med läkemedel avses i denna

lag varor som är avsedda att

tillföras människor eller djur för

att förebygga, påvisa, lindra eller

bota sjukdom eller symtom på

sjukdom eller att användas i

likartat syfte.

Med radioaktiva läkemedel

avses läkemedel som avger

joniserande strålning. Till

radioaktiva läkemedel räknas inte

slutna strålkällor.

I fråga om narkotiska läkemedel,

om läkemedel som utgör

dopningsmedel och om läkemedel

som omfattas av lagen (1998:000)

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor tillämpas bestämmelserna i

denna lag, om de inte strider mot

vad som är särskilt föreskrivet om

dessa varor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

Härigenom föreskrivs att det i socialtjänstlagen (1980:620) skall infö-

ras en ny paragraf, 65 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 a §

Socialnämnden skall utan

dröjsmål anmäla till Folk-

hälsoinstitutet om nämnden i sin

verksamhet iakttagit något som

tyder på användning av nya

medel för missbruksändamål

eller ändringar i

missbruksmönster av kända

medel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

Härigenom föreskrivs att det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

skall införas en ny paragraf, 32 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 a §

Sådan nämnd som utövar

ledningen av hälso- och sjuk-

vården enligt 10 § eller 22 § skall

utan dröjsmål anmäla till

Folkhälsoinstitutet om nämnden i

sin verksamhet iakttagit något som

tyder på användning av nya medel

för missbruksändamål eller änd-

ringar i missbrukmönster av kända

medel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i polislagen (1984:387)

Härigenom föreskrivs att det i polislagen (1984:387) skall införas en

ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §

Polisen skall utan dröjsmål

anmäla till Folkhälsoinstitutet om

polisen i sin verksamhet påträffat

nya medel som används för

missbruksändamål eller iakttagit

något som tyder på missbruk av

sådana medel eller på ändringar i

missbruksmönster av kända medel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till

Lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs att det i tullagen (1994:1550) skall införas en ny

paragraf, 118 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

118 a §

Tullmyndighet skall utan

dröjsmål anmäla till Folk-

hälsoinstitutet om myndigheten

i sin verksamhet påträffat nya

medel som används för miss-

bruksändamål eller iakttagit

något som tyder på missbruk av

sådana medel eller på änd-

ringar i missbruksmönster av

kända medel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

1 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

1.1 Förslag till lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäller varor som på grund av sina inneboende egenskaper

medför fara för människors liv eller hälsa och som används eller kan an-

tas användas i syfte att uppnå berusning eller annan påverkan.

Regeringen föreskriver på vilka varor lagen skall tillämpas.

2 § Lagen skall inte tillämpas på

1. varor som är narkotika enligt narkotikastrafflagen (1968:64),

2. sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel, eller

3. läkemedel som är godkända inom Europeiska unionen.

3 § Varor som avses i denna lag får inte

1. införas till landet,

2. överlåtas,

3. framställas,

4. förvärvas i överlåtelsesyfte,

5. bjudas ut till försäljning, eller

6. innehas.

Första stycket tillämpas inte om Läkemedelsverket för ett särskilt fall

har meddelat tillstånd till hantering för ett vetenskapligt eller industriellt

ändamål.

4 § Den som uppsåtligen bryter mot 3 § 2 - 6 döms till böter eller fäng-

else i högst ett år.

Om straff för olovlig införsel finns bestämmelser i lagen (1960:418)

om straff för varusmuggling.

5 § Varor som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet av dem

samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är

uppenbart oskäligt.

För beslag av egendom som kan antas förverkad enligt första stycket

gäller bestämmelserna i rättegångsbalken.

Bestämmelserna i 2 § första stycket 1 och 3 § lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas på mot-

svarande sätt då varor som avses i 1 § denna lag tagits i beslag. Tiden för

att anmäla missnöje skall dock räknas från dagen för förordnandet.

6 § Läkemedelsverkets beslut enligt 3 § andra stycket får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.2 Förslag till lag om ändring i narkotikastrafflagen

(1968:64)

Härigenom föreskrivs att 8 § narkotikastrafflagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med starkt vanebildande

egenskaper eller varor som med

lätthet kan omvandlas till varor

med sådana egenskaper och som

Med narkotika förstås i denna

lag läkemedel eller hälsofarliga

varor med euforiserande effekter

eller beroendeframkallande egen-

skaper eller varor som med lätthet

kan omvandlas till varor med så-

dana effekter eller egenskaper och

som

1. på sådan grund är föremål för kontroll enligt en internationell över-

enskommelse som Sverige har biträtt, eller

2. av regeringen har förklarats

skola anses som narkotika enligt

lagen.

2. av regeringen har förklarats

vara narkotika enligt lagen.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs att 11, 14 och 34 §§, 52 d § och 63 § lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

För att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen medges att

få vistas utanför anstalten under arbetstid för att utföra arbete, delta i

undervisning eller utbildning, erhålla behandling eller delta i någon

annan särskilt anordnad verksamhet.

Sådan vistelse får dock inte

medges om det på grund av viss

omständighet kan befaras att den

intagne kommer att avvika, åter-

falla i brott eller missbruka alko-

hol, narkotika, andra beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel. För

vistelsen får ställas de villkor som

kan anses nödvändiga.

 Sådan vistelse får dock inte

medges om det på grund av viss

omständighet kan befaras att den

intagne kommer att avvika, åter-

falla i brott eller missbruka alko-

hol, narkotika, andra beroende-

framkallande medel, något sådant

dopningsmedel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel eller någon

sådan vara som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. För vistelsen

får ställas de villkor som kan anses

nödvändiga.

Vid prövningen av medgivande för en intagen att utföra arbete eller

delta i någon annan särskilt anordnad verksamhet utanför anstalten skall

särskilt beaktas, om den intagne behöver inskolning i arbetslivet eller om

ett medgivande annars kan antas väsentligt förbättra hans möjligheter att

försörja sig efter frigivningen.

Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse om vistelse utanför

anstalten inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för

verkställigheten.

14 §

En intagen skall ges tillfälle till lämplig fritidssysselsättning. Han bör

uppmuntras att ägna sig åt egna intressen som kan bidra till hans

utveckling. I den utsträckning det lämpligen kan ske bör han få

möjligheter att genom tidningar, radio och television följa vad som

händer i omvärlden. Hans behov av förströelse bör tillgodoses i skälig

omfattning.

Om det lämpligen kan ske, bör en intagen ges tillfälle att vistas utanför

anstalten för att på fritiden delta i sådan föreningsverksamhet eller annan

liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhäl-

let. För sådan vistelse får ställas de villkor som kan anses nödvändiga.

Därvid kan föreskrivas att den intagne skall stå under tillsyn.

Sådan vistelse utanför anstalten

får inte medges om det på grund

av viss omständighet kan befaras

att den intagne kommer att avvika,

återfalla i brott eller missbruka

alkohol, narkotika, andra beroen-

deframkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

Sådan vistelse utanför anstalten

får inte medges om det på grund

av viss omständighet kan befaras

att den intagne kommer att avvika,

återfalla i brott eller missbruka

alkohol, narkotika, andra beroen-

deframkallande medel, något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel eller

någon sådan vara som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor..

Av 7 § följer att beslut enligt andra stycket om vistelse utanför anstal-

ten inte får meddelas i strid mot de särskilda villkor som gäller för verk-

ställigheten.

34 §

Kan en intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål för särskilda

åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få

medgivande att för ett sådant ändamål vistas utanför anstalten under

lämplig tid, om det finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas om

den intagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av bero-

endeframkallande medel.

För vistelsen skall de villkor

ställas som kan anses nödvändiga.

I samband med vård eller någon

annan behandling får det föreskri-

vas att den intagne skall vara skyl-

dig att lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel. Om det

finns särskilda skäl kan i samband

med beslut enligt första stycket

meddelas föreskrift enligt 26 kap.

15 § första stycket 3 brottsbalken

att gälla för tid efter villkorlig fri-

givning.

För vistelsen skall de villkor

ställas som kan anses nödvändiga.

I samband med vård eller någon

annan behandling får det föreskri-

vas att den intagne skall vara skyl-

dig att lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel, något sådant

dopningsmedel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel eller någon

sådan vara som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. Om det finns

särskilda skäl kan i samband med

beslut enligt första stycket med-

delas föreskrift enligt 26 kap. 15 §

första stycket 3 brottsbalken att

gälla för tid efter villkorlig frigiv-

ning

Vistelse utanför anstalt för vård eller behandling bör inte påbörjas så

tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den

beräknade återstående verkställighetstiden.

Av 7 § följer att beslut enligt denna bestämmelse inte får meddelas i

strid mot de särskilda villkor som gäller för verkställigheten.

52 d §

En intagen är, om inte annat för-

anleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att på anma-

ning lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

 En intagen är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att på anma-

ning lämna blod-, urin- eller ut-

andningsprov för kontroll av att

han inte är påverkad av beroende-

framkallande medel eller något

sådant dopningsmedel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel eller

någon sådan vara som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor.

63 §

Alkoholhaltiga drycker eller

andra berusningsmedel får om-

händertas,

Alkoholhaltiga drycker, andra

berusningsmedel eller sådana va-

ror som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor får omhänder-

tas,

1. om de påträffas hos en intagen,

2. om en intagen får dem sig tillsända,

3. om de medförs av någon som skall tas in i kriminalvårdsanstalt, eller

4. om de annars påträffas inom anstalt och det inte finns någon känd

ägare till dem.

Kriminalvårdsanstalten skall låta förstöra eller försälja den omhänder-

tagna egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.

Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas även i fråga om

injektionsspruta eller kanyl som kan användas för insprutning i männi-

skokroppen eller i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade att an-

vändas för missbruk av eller annan befattning med narkotika.

Belopp, som erhållits vid försäljning av omhändertagen egendom, till-

faller staten.

Pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med

vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall

omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Omhändertagna pengar

skall genom anstaltens försorg göras räntebärande men får ej disponeras

av den intagne förrän vid anstaltsvårdens slut, om det inte föreligger sär-

skilda skäl.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs att 2 c § lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 c §1

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som skä-

ligen kan misstänkas vara påver-

kad av beroendeframkallande me-

del eller sådant dopningsmedel

som avses i 1 § lagen (1991:1969)

om förbud mot vissa dopnings-

medel, om inte annat föranleds av

medicinska eller liknande skäl.

Blod-, urin- eller utandnings-

prov får tas på en häktad som skä-

ligen kan misstänkas vara påver-

kad av beroendeframkallande me-

del, sådant dopningsmedel som

avses i 1 § lagen (1991:1969) om

förbud mot vissa dopningsmedel

eller någon sådan vara som om-

fattas av lagen (1998:000) om för-

bud mot vissa hälsofarliga varor,

om inte annat föranleds av medi-

cinska eller liknande skäl.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.5 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

Härigenom föreskrivs att det i socialtjänstlagen (1980:620)1 skall infö-

ras en ny paragraf, 65 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 a §

Socialnämnden skall utan

dröjsmål anmäla till Folkhälso-

institutet om nämnden i sin verk-

samhet iakttagit något som tyder

på att nya medel används för

missbruksändamål eller ändringar

i missbruksmönster av kända me-

del.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.6 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763)

Härigenom föreskrivs att det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

skall införas en ny paragraf, 32 a §, samt närmast före denna en ny rubrik

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Underrättelseskyldighet

32 a §

En nämnd som utövar ledningen

av hälso- och sjukvården enligt 10

eller 22 § skall utan dröjsmål an-

mäla till Folkhälsoinstitutet om

nämnden i sin verksamhet iakttagit

något som tyder på att nya medel

används för missbruksändamål

eller ändringar i missbruksmöns-

ter av kända medel.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll

av berusningsmedel på sjukhus

Härigenom föreskrivs att 2, 3 och 4 §§ lagen (1985:12) om kontroll av

berusningsmedel på sjukhus skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Den som är intagen för vård får

inte inneha alkoholhaltiga drycker

eller andra berusningsmedel. Han

får inte heller inneha injektions-

sprutor eller kanyler som kan an-

vändas för insprutning i männi-

skokroppen eller andra föremål

som är särskilt ägnade att använ-

das för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

Den som är intagen för vård får

inte inneha alkoholhaltiga drycker,

andra berusningsmedel eller så-

dana varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor. Han får inte

heller inneha injektionssprutor

eller kanyler som kan användas för

insprutning i människokroppen

eller andra föremål som är särskilt

ägnade att användas för missbruk

av eller annan befattning med nar-

kotika.

3 §1

Verksamhetschefen får ställa

följande villkor för att ta in någon

på sjukhuset för vård av missbruk

av beroendeframkallande medel,

om det behövs för att hindra att

patienten har tillgång till sådana

medel eller föremål som anges i

2 §. De villkor som avses är krav

på

Verksamhetschefen får ställa

följande villkor för att ta in någon

på sjukhuset för vård av missbruk

av beroendeframkallande medel,

om det behövs för att hindra att

patienten har tillgång till sådana

medel, varor eller föremål som

anges i 2 §. De villkor som avses

är krav på

1. att patienten underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kropps-

besiktning,

2. att patienten medger undersökning av vad han innehar eller får sig

tillsänt

4 §2

Sådana berusningsmedel och

föremål som anges i 2 § får om-

händertas

Sådana berusningsmedel, varor

och föremål som anges i 2 § får

omhändertas

1. om de påträffas hos en intagen,

2. om en intagen får dem sig tillsända, eller

3. om de påträffas utan att det finns någon känd ägare till dem.

Verksamhetschefen skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna

egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.

Belopp som erhållits vid försäljningen skall tillfalla staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård

av missbrukare i vissa fall

Härigenom föreskrivs att 31 och 36 §§ lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

31 §

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha al-

koholhaltiga drycker, narkotika

eller flyktiga lösningsmedel eller

injektionssprutor, kanyler eller

andra föremål som är särskilt äg-

nade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narko-

tika. Han får inte heller inneha

något annat som kan vara till men

för vården eller ordningen vid

hemmet. Påträffas sådan egendom

som nu angetts, får den omhän-

dertas.

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha

alkoholhaltiga drycker, narkotika,

flyktiga lösningsmedel eller så-

dana varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor eller injektions-

sprutor, kanyler eller andra före-

mål som är särskilt ägnade att an-

vändas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika. Han får

inte heller inneha något annat som

kan vara till men för vården eller

ordningen vid hemmet. Påträffas

sådan egendom som nu angetts, får

den omhändertas.

36 §

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika eller flyktiga lösningsmedel

omhändertagits enligt 31 eller 35 §

eller påträffats inom ett LVM-hem

utan att det finns någon känd ägare

till dem, skall den som förestår

vården vid hemmet låta förstöra

eller försälja egendomen enligt

bestämmelserna om beslagtagen

egendom i 2 § 1 första stycket

lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m.

Belopp som erhålls vid försäljning

tillfaller staten.

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika, flyktiga lösningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 31 eller 35 §

eller påträffats inom ett LVM-hem

utan att det finns någon känd ägare

till dem, skall den som förestår

vården vid hemmet låta förstöra

eller försälja egendomen enligt

bestämmelserna om beslagtagen

egendom i 2 § 1 första stycket

lagen (1958:205) om förverkande

av alkoholhaltiga drycker m.m.

Belopp som erhålls vid försäljning

tillfaller staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra

föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga

Härigenom föreskrivs att 16 och 20 §§ lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Den som omfattas av bestäm-

melserna i 15 § får inte inneha

narkotika, alkoholhaltiga drycker

eller andra berusningsmedel eller

injektionssprutor, kanyler eller

andra föremål som är särskilt äg-

nade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narko-

tika. Den unge får inte heller

inneha något annat som kan vara

till men för vården eller ordningen

vid hemmet. Påträffas sådan egen-

dom hos den unge, får den omhän-

dertas.

Den som omfattas av bestäm-

melserna i 15 § får inte inneha

narkotika, alkoholhaltiga drycker,

andra berusningsmedel eller

sådana varor som omfattas av

lagen (1998:000) om förbud mot

vissa hälsofarliga varor eller in-

jektionssprutor, kanyler eller andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Den unge får inte heller inneha

något annat som kan vara till men

för vården eller ordningen vid

hemmet. Påträffas sådan egendom

hos den unge, får den

omhändertas.

20 §

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel omhändertagits enligt 16

eller 19 § eller har sådan egendom

påträffats inom ett hem för särskilt

noggrann tillsyn utan att det finns

någon känd ägare till egendomen,

skall den som förestår vården vid

hemmet låta förstöra eller försälja

egendomen enligt bestämmelserna

om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.. Belopp som har

erhållits vid försäljning tillfaller

staten.

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 16 eller 19 §

eller har sådan egendom påträffats

inom ett hem för särskilt noggrann

tillsyn utan att det finns någon

känd ägare till egendomen, skall

den som förestår vården vid hem-

met låta förstöra eller försälja

egendomen enligt bestämmelserna

om beslagtagen egendom i 2 § 1

första stycket lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m.. Belopp som har

erhållits vid försäljning tillfaller

staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra

föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård

Härigenom föreskrivs att 21 och 24 §§ lagen (1991:1128) om psykiat-

risk tvångsvård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §

En patient får inte inneha

1. narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel,

En patient får inte inneha

1. narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor,

2. injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i

människokroppen,

3. andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av

eller annan befattning med narkotika, eller

4. annan egendom som kan skada honom själv eller någon annan eller

vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen.

Påträffas sådan egendom som avses i första stycket, får den omhän-

dertas.

24 §

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker eller andra berusnings-

medel omhändertagits enligt 21

eller 22 § eller har sådan egendom

påträffats där patienter intagits för

tvångsvård utan att det finns någon

känd ägare till egendomen, skall

chefsöverläkaren låta förstöra eller

sälja egendomen enligt bestäm-

melserna om beslagtagen egendom

i 2 § 1 första stycket lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. Det-

samma gäller i fråga om injek-

tionssprutor eller kanyler, som kan

användas för insprutning i männi-

skokroppen, och i fråga om andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Har narkotika, alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel

eller sådana varor som omfattas

av lagen (1998:000) om förbud

mot vissa hälsofarliga varor om-

händertagits enligt 21 eller 22 §

eller har sådan egendom påträffats

där patienter intagits för tvångs-

vård utan att det finns någon känd

ägare till egendomen, skall

chefsöverläkaren låta förstöra eller

sälja egendomen enligt bestäm-

melserna om beslagtagen egendom

i 2 § 1 första stycket lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. Det-

samma gäller i fråga om injek-

tionssprutor eller kanyler, som kan

användas för insprutning i männi-

skokroppen, och i fråga om andra

föremål som är särskilt ägnade att

användas för missbruk av eller

annan befattning med narkotika.

Belopp som har erhållits vid försäljning tillfaller staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.11 Förslag till lag om ändring i läkemedelslagen (1992:859)

Härigenom föreskrivs att 1 § läkemedelslagen (1992:859) skall ha föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Med läkemedel avses i denna lag varor som är avsedda att tillföras

människor eller djur för att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom

eller symtom på sjukdom eller att användas i likartat syfte.

Med radioaktiva läkemedel avses läkemedel som avger joniserande

strålning. Till radioaktiva läkemedel räknas inte slutna strålkällor.

I fråga om narkotiska läkemedel

och om läkemedel som utgör dop-

ningsmedel tillämpas bestämmel-

serna i denna lag, om de inte stri-

der mot vad som är särskilt före-

skrivet om dessa varor.

I fråga om narkotiska läke-

medel, om läkemedel som utgör

dopningsmedel och om läkemedel

som omfattas av lagen (1998:000)

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor tillämpas bestämmelserna i

denna lag, om de inte strider mot

vad som är särskilt föreskrivet om

dessa varor.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika

Härigenom föreskrivs att 2 och 7 §§ lagen (1992:860) om kontroll av

narkotika skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Narkotika får importeras, till-

verkas, exporteras, utbjudas till

försäljning, överlåtas eller innehas

endast för medicinskt eller veten-

skapligt ändamål.

Narkotika får importeras, till-

verkas, exporteras, bjudas ut till

försäljning, överlåtas eller innehas

endast för medicinskt, vetenskap-

ligt eller annat samhällsnyttigt

ändamål.

7 §

Narkotika får innehas endast av

1. den som har rätt att handla med varan,

2. en föreståndare för en vetenskaplig institution som ägs eller stöds av

staten eller en kommun, i den mån varan behövs för vetenskaplig forsk-

ning, undersökning eller undervisning,

3. en befattningshavare vid för-

svarsmakten enligt särskilda be-

stämmelser, eller

4. den som fått varan utlämnad

till sig enligt 6 § första stycket

eller medgetts import enligt 3 §

första stycket.

3. en befattningshavare vid för-

svarsmakten enligt särskilda be-

stämmelser,

4. den som fått varan utlämnad

till sig enligt 6 § första stycket

eller medgetts import enligt 3 §

första stycket, eller

5. den som fått särskilt tillstånd

till det för utbildningsändamål

eller något annat samhällsnyttigt

ändamål.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:451) om

försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk

kontroll

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:451) om försöksverksamhet

med intensivövervakning med elektronisk kontroll1 skall ha följande ly-

delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §2

Den dömde skall under verk-

ställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet, efter förmåga söka

försörja sig samt i övrigt rätta sig

efter vad som åligger honom enligt

denna lag och enligt föreskrift som

meddelats med stöd av lagen. Han

skall avhålla sig från alkohol och

andra beroendeframkallande me-

del samt sådana medel som avses i

1 § lagen (1991:1969) om förbud

mot vissa dopningsmedel.

Den dömde är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att under verk-

ställigheten på anmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov

för kontroll av att han inte är på-

verkad av sådana medel som avses

i första stycket andra meningen.

Elektroniska hjälpmedel får an-

vändas för att kontrollera att den

dömde avhåller sig från alkohol.

Den dömde skall under verk-

ställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet, efter förmåga söka

försörja sig samt i övrigt rätta sig

efter vad som åligger honom enligt

denna lag och enligt föreskrift som

meddelats med stöd av lagen. Han

skall avhålla sig från alkohol och

andra beroendeframkallande me-

del, sådana medel som avses i 1 §

lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel samt sådana

varor som omfattas av lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

Den dömde är, om inte annat

föranleds av medicinska eller lik-

nande skäl, skyldig att under verk-

ställigheten på anmaning lämna

blod-, urin- eller utandningsprov

för kontroll av att han inte är på-

verkad av sådana medel eller

varor som avses i första stycket

andra meningen. Elektroniska

hjälpmedel får användas för att

kontrollera att den dömde avhåller

sig från alkohol.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

1.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land

inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3, 4 och 7 §§ lagen (1996:701) om Tullver-

kets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §1

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och

produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nit-

handskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 - 6 §§ lagen (1988:950) om kul-

turminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738), tek-

nisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om försälj-

ning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av åldersgränsen

i 13 § tobakslagen (1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djur-

produkten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande doku-

ment är ofullständiga eller fel-

aktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda.

12. andra djur än sådana som

anges ovan och produkter av djur,

om det finns särskild anledning att

misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djur-

produkten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor

eller djur, att medföljande doku-

ment är ofullständiga eller fel-

aktiga, att erforderliga dokument

saknas eller att de villkor som i

övrigt gäller för införseln inte är

uppfyllda,

13. varor som avses i lagen

(1998:000) om förbud mot vissa

hälsofarliga varor.

4 §

Anmälningsskyldighet före-

ligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5 - 8 och 10.

Anmälningsskyldighet före-

ligger

1. för den som utan erforderligt

tillstånd, eller med stöd av tillstånd

som föranletts av vilseledande

uppgift, från ett annat EU-land till

Sverige inför eller från Sverige till

ett sådant land utför en vara som

avses i 3 § 3, 5 - 8, 10 och 13.

2. för den som från ett annat EU-land till Sverige inför eller från

Sverige till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och

12.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande Generaltullstyrelsen

får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten.

7 §2

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

att deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från

ett land som är medlem i Euro-

peiska unionen, fullgjorts riktigt

och fullständigt, samt för kontroll

av att gällande villkor för in- eller

utförsel av sådana varor som anges

i 3 § 1 och 3 - 12 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

För kontroll av att anmälnings-

skyldigheten enligt denna lag, eller

att deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alko-

holdrycker och tobaksvaror från

ett land som är medlem i Europe-

iska unionen, fullgjorts riktigt och

fullständigt, samt för kontroll av

att gällande villkor för in- eller

utförsel av sådana varor som anges

i 3 § 1 och 3 - 13 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kroppsvisi-

tation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff för va-

rusmuggling.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-06-11

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 28 maj 1998 (Socialdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor,

2. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64),

3. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

4. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl.,

5. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

6. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

7. lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel

på sjukhus,

8. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa

fall,

9. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om

vård av unga,

10. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård,

11. lag om ändring i läkemedelslagen (1992:859),

12. lag om ändring i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika,

13. lag om ändring i lagen (1994:451) om försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll,

14. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter

vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Christian Groth.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om förbud mot vissa hälsofarliga varor

1 §

I första stycket sägs att lagen gäller varor som på grund av sina

inneboende egenskaper medför fara för människors liv eller hälsa och

som används eller kan användas i syfte att uppnå berusning eller annan

påverkan. Enligt andra stycket föreskriver regeringen på vilka varor

lagen skall tillämpas.

Beskrivningen i första stycket stämmer väl in på exempelvis alkohol.

Regeringen kommer inte att införa ett alkoholförbud med stöd av lagen.

Men exemplet antyder att lagtexten inte ger någon närmare avgränsning

av de hälsofarliga varor som avses och att regeringen får en betydande

frihet när det gäller att bestämma vilka varor som lagen skall tillämpas

på.

Ämnet är dock ett sådant som är särskilt lämpat för en ramlagstiftning.

Framför allt ger en sådan lagstiftning möjlighet att vid ändringar i

missbruksmönstret snabbt ingripa mot nya droger. Skydd för liv,

personlig säkerhet och hälsa är det första område som i 8 kap. 7 § första

stycket regeringsformen anges som föremål för normdelegation. Med

hänsyn härtill kan inga invändningar riktas mot den valda konstruk-

tionen.

Däremot kan sägas att det underlag som presenteras i lagrådsremissen

för bedömning av frågan om vilka varor som kommer att omfattas av

lagen är mycket kortfattat. Att hänvisa till att det är fråga om varor som

saknar legalt användningsområde innebär ett cirkelresonemang, eftersom

användningen är legal så länge förbud inte meddelats enligt lagen.

Särskilt vad som sägs om örtdroger i avsnitt 5.3 i den allmänna

motiveringen ger föga ledning, eftersom det inte rimligen kan vara avsett

att allt som omnämns där skall förbjudas. Det är emellertid riksdagens

sak att bestämma vilka riktlinjer den vill dra upp för regeringens

tillämpning av det föreslagna bemyndigandet.

Lagrådet pekar i anslutning till förslaget till lag om ändring i lagen om

behandlingen av häktade och anhållna m. fl. respektive förslaget till lag

om ändring i lagen om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot

ett annat land inom Europeiska unionen på vissa omständigheter som

talar för en restriktiv tillämpning av det föreslagna bemyndigandet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kriminalvård i anstalt

34 § och 52 d §

Ändringsförslag till åtskilliga lagar har utarbetats i regeringskansliet utan

föregående remissbehandling. I allmänhet har det rört sig om ändringar

som tett sig som en ganska naturlig följd av förslaget till lag om förbud

mot vissa hälsofarliga varor. I ett hänseende synes dock förfarandet

innebära en bristande beredning av ärendet. Det gäller bestämmelser som

föreskriver rätt att ta blod-, urin- eller utandningsprov på intagna m.fl. för

kontroll av att de inte är påverkade av varor som omfattas av den fö-

reslagna lagen. Eftersom det är ovisst vilka ämnen som kommer att

omfattas av lagen är inte heller de tekniska eller de ekonomiska

förutsättningarna för en sådan provtagning kända. Detta hade möjligen

kunnat utredas vid en remissbehandling. Det får emellertid förutsättas att

bestämmelserna tillämpas inom kriminalvården endast när det framstår

som nödvändigt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om behandlingen av häktade och

anhållna m. fl.

2 c §

Lagrådet erinrar om vad som anförts beträffande närmast föregående

lagförslag. Särskilt när det gäller häktade är det viktigt att de inte utsätts

för fler frihetsinskränkningar än som är nödvändigt med hänsyn till

ändamålet med frihetsberövandet.

Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen

32 a §

Den nya bestämmelsen om anmälningsskyldighet har tagits in i 32 a §,

vilken försetts med rubriken "Underrättelseskyldighet". Bestämmelsen

har således placerats efter 32 §, dvs. det stadgande som under rubriken

"Ytterligare föreskrifter" innehåller bemyndiganden. Placeringen ter sig

något oväntad, eftersom det sistnämnda avsnittet har en avslutande

karaktär. Lagrådet förordar därför att den nya bestämmelsen, under sin

rubrik, i stället placeras före 32 § och att den följaktligen benämns

31 a §.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kontroll av narkotika

2 § och 7 §

I 2 § föreslås det tillägget att narkotika skall få importeras etc. också för

"annat samhällsnyttigt ändamål". Vid lagens tillkomst underströks att den

legala användningen av narkotika med hänsyn till risken för missbruk

måste begränsas till vissa, särskilt angelägna ändamål (prop. 1991/92:107

s. 116). Högst olika ändamål kan vara samhällsnyttiga. För att lagtexten

fortfarande skall spegla kravet på restriktivitet bör efter "samhällsnyttigt

ändamål" fogas in "som är särskilt angeläget."

Eftersom bestämmelsen är grundläggande för Läkemedelsverkets

tillståndsgivning behöver ändring inte därutöver göras i förslaget i 7 §.

Förslaget till lag om ändring i lagen om försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll

4 §

Lagrådet erinrar om vad som anförts beträffande förslaget till lag om

ändring i lagen om kriminalvård i anstalt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

Såvitt angår förhållandet till EU-fördraget bygger den här föreslagna

möjligheten till kontroll på medlemsstaternas rätt enligt artikel 36 att

införa sådana förbud och restriktioner som grundas på bl.a. intresset att

skydda människors hälsa och liv. Det får förutsättas att avgränsningen av

de varor på vilka lagen skall omfattas görs på sådant sätt att det inte kan

uppstå några tvivel om att artikel 36 kan anses tillämplig.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 juni 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Kontroll av syntetiska droger m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upp-

repar ett norm-

givningsbemyn-

digande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om förbud mot

vissa hälsofarliga

varor

1 §

Lag om ändring i

narkotikastrafflagen

(1968:64)

8 §

Lag om ändring i

lagen (1996:701) om

Tullverkets befogen-

heter vid Sveriges

gräns mot ett annat

land inom Europeiska

unionen

157E (EG-fördraget)

394R3381 m.fl.

 Senaste lydelse 1992:861.

1 Lagen omtryckt 1990:1011.

 Senaste lydelse 1995:492.

1 Lagen omtryckt 1988:871.

1 Senaste lydelse 1996:796.

2 Senaste lydelse 1996:796.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1998:618.

2 Senaste lydelse 1996:784.

1 Senaste lydelse 1998:509.

2 Senaste lydelse 1998:509.

1 Senaste lydelse 1992:861

2 Senaste lydelse 1996:944

 Senaste lydelse 1992:861.

1 Lagen omtryckt 1990:1011.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:95.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:95.

 Lydelse enligt prop 1997/98:95.

 Senaste lydelse 1995:492.

1 Lydelse enligt prop. 1997/98:104.

1 Lagen omtryckt 1988:871.

1 Senaste lydelse 1996:796.

2 Senaste lydelse 1996:796.

1 Lagens rubrik föreslås ändrad i prop. 1997/98:96.

2 Senaste lydelse 1996:784.

1 Lydelse enligt prop. 1997/98:100.

2 Lydelse enligt prop. 1997/98:100.

Prop. 1997/98:183

54

1

Prop. 1997/98:183

Bilaga 1

67

Prop. 1997/98:183

57

Prop. 1997/98:183

Bilaga 2

Prop. 1997/98:183

Bilaga 3

89

68

Prop. 1997/98:183

Bilaga 4

92

90

Prop. 1997/98:183

93

93

Prop. 1997/98:183

94

94