Regeringens proposition

1995/96:64

Ett nytt utjämningssystem för kommuner och landsting, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 oktober 1995

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

 Regeringen föreslår i propositionen att ett nytt statsbidrags- och utjäm-

ningssystem för kommuner och landsting införs år 1996. Förslaget till

utjämningssystem innebär att en utjämning av skillnader i skatteinkomster (in-

komstutjämning) och för skillnader i strukturella förhållanden (kostnadsut-

jämning) görs så att de kommuner och landsting vars skattekraft eller mätbara

strukturella förhållanden är sämre än genomsnittet för riket får ett ut-

jämningsbidrag från staten. Kommuner och landsting vars skattekraft eller

mätbara strukturella förhållanden är bättre än genomsnittet för riket betalar en

utjämningsavgift till staten. Avgiften bör beräknas så att de sammanlagda

avgiftsinkomsterna i princip blir lika stora som utjämningsbidraget.

 Eftersom såväl bidrag som avgift baseras på skattekraft respektive

strukturella förhållanden var för sig kan en kommun eller ett landsting komma

att samtidigt såväl få bidrag som betala avgift.

 Regeringen föreslår också att det, vid sidan av utjämningsbidraget och

utjämningsavgiften, införs ett generellt statsbidrag till kommuner och landsting

som betalas ut med ett enhetligt belopp per invånare. Detta bidrag avses bl.a.

fungera som ett instrument för generella ekonomiska regleringar mellan staten

och kommuner respektive landsting. Därmed kommer inte det nuvarande

invånarbaserade avdraget från kommunernas respektive landstingens

skatteinkomster att behövas. Därför förlängs inte detta system. Regeringen

föreslår att särskilda införanderegler tillämpas åren 1996-2003 avseende det nya

bidrags- och utjämningssystemet.

 Därutöver föreslår regeringen att ett nytt system för återbetalning av mer-

värdesskatt till kommuner och landsting införs. Systemet har till syfte att

skapa konkurrensneutralitet mellan kommunal verksamhet bedriven på entreprenad

respektive kommunal verksamhet i egen regi. Ett annat syfte är att undvika en

automatisk ökning av statens kostnader för systemet.

 Regeringen föreslår vidare att det individuella avräkningsförfarande som för

närvarande tillämpas för utbetalning av kommunal- och landstingsskattemedel

avskaffas. I stället föreslås ett kollektivt avräkningsförfarande gentemot

samtliga kommuner respektive landsting.

 .

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

 2.1 Förslag till lag om generellt statsbidrag till

 kommuner och landsting 6

 2.2 Förslag till lag om utjämningsbidrag till

 kommuner och landsting 7

 2.3 Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner

 och landsting 9

 2.4 Förslag till lag om införande av lagen (1995:000)

 om generellt statsbidrag till kommuner och lands-

 ting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till

 kommuner och landsting och lagen (1995:000)om utjämningsavgift för

kommuner och landsting 11

 2.5 Förslag till lag om mervärdesskattekonton

 för kommuner och landsting 14

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

 särskilda bestämmelser om kommuns och annan

 menighets utdebitering av skatt, m. m. 16

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

 utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

 rikets indelning i kommuner, landsting och

 församlingar 19

3 Ärendet och dess beredning 21

 3.1 Förslag till nytt bidrags- och utjämningssystem

 i kompletteringspropositionen 21

 3.2 Förslag till nytt system för återbetalning av

 mervärdesskatt till kommuner och landsting

 i kompletteringspropositionen 22

 3.3 Riksdagens beslut 22

 3.4 Uppdrag till Statistiska centralbyrån 23

 3.5 Lagrådets yttrande över det föreliggande förslaget23

4 Principiella aspekter på utjämningen av ekonomiska

 förutsättningar mellan kommuner respektive landsting24

 4.1 Utgångspunkterna för regeringens förslag i

 kompletteringspropositionen 24

 4.2 Uttalanden i samband med riksdagsbehandlingen

 om förslagets förenlighet med regeringsformen25

 4.3 Regeringens överväganden vid utformningen av

 ett nytt förslag 26

5 Generellt statsbidrag till kommuner och landsting 30

6 Ett nytt utjämningssystem för kommuner och landsting32

 6.1 Utgångspunkter 32

 6.2 Utjämningsbidrag till kommuner och landsting32

 6.3 Utjämningsavgift för kommuner och landsting38

 6.4 Utjämningssystemets fortlevnad, m.m. 40

7 Införandet av det nya bidrags- och utjämningssystemet43

 7.1 Riksdagens uttalanden i samband med

 kompletteringspropositionen 43

 7.2 Begränsning av bidragsförändringar 43

 7.3 Finansiering av införandereglerna 48

8 Anpassning av avräkningsförfarandet vid utbetalning av

 kommunalskattemedel 50

9 Ändrat system för återbetalning av mervärdesskatt till

 kommuner och landsting 52

 9.1 Utgångspunkter 52

 9.2 Utformning av systemet för konkurrenskorrigering54

 9.3 Ekonomisk reglering 55

10 Vissa anslagsfrågor 56

11 Författningskommentarer 57

 11.1 Lagen om generellt statsbidrag till kommuner

 och landsting 57

 11.2 Lagen om utjämningsbidrag till kommuner

 och landsting 58

 11.3 Lagen om utjämningsavgift för kommuner

 och landsting 60

 11.4 Lagen om införande av lagen (1995:000) om

 generellt statsbidrag till kommuner och landsting,

 lagen (1995:000) utjämningsbidrag till kommuner

 och landsting, och lagen (1995:000) om

 utjämningsavgift för kommuner och landsting61

 11.5 Lagen om mervärdesskattekonton för kommuner

 och landsting 64

 11.6 Lagen om ändring i lagen (1965:269) med

 särskilda bestämmelser om kommuns och annan

 menighets utdebitering av skatt, m. m. 66

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag 68

Bilaga 2 Lagrådets yttrande 77

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

 25 oktober 1995 88

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om generellt statsbidrag till kommuner

och landsting,

 2. antar regeringens förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner och

landsting,

 3. antar regeringens förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner och

landsting,

 4. antar regeringens förslag till lag om införande av lagen (1995:000) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lagen (1995:000) om

utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen (1995:000) om

utjämningsavgift för kommuner och landsting.

 5. antar regeringens förslag till lag om mervärdesskattekonton för kommuner

och landsting,

 6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m,

 7. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner,

landsting och församlingar,

 8. till Generellt statsbidrag till kommuner på tilläggsbudget till stats-

budgeten för budgetåret 1995/96 under sjunde huvudtiteln anvisar ett förslags-

anslag på 14 250 000 000 kronor,

 9. till Generellt statsbidrag till landsting på tilläggsbudget till stats-

budgeten för budgetåret 1995/96 under sjunde huvudtiteln anvisar ett

förslagsanslag på 4 750 000 000 kronor,

 10. till Utjämningsbidrag till kommuner och landsting på tilläggsbudget till

statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under sjunde huvudtiteln anvisar ett

förslagsanslag på 21 245 000 000 kronor,

 11. under en ny inkomsttitel på statsbudgeten, Utjämningsavgift för kommuner

och landsting, för budgetåret 1995/96 beräknar 21 245 000 000 kronor.

 5

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om generellt statsbidrag till

kommuner och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Generellt statsbidrag till kommuner fördelas med ett enhetligt belopp per

invånare i kommunen den 1 november året före det år bidraget betalas ut.

2 § Generellt statsbidrag till landsting fördelas med ett enhetligt belopp per

invånare i landstinget den 1 november året före det år bidraget betalas ut.

3 § De kommuner som inte ingår i ett landsting får statsbidrag enligt 1 och 2

§§.

4 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer beloppen

enligt 1 och 2 §§.

5 § Skattemyndigheten fastställer statsbidragets storlek samt lämnar senast den

25 januari bidragsåret uppgift till varje kommun och landsting om storleken av

dess bidrag.

6 § Statsbidraget skall betalas ut i samband med och på motsvarande sätt som

gäller för utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.

7 § Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1995:000) om

införande av lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och

landsting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och

lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting.

 6

2.2 Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner

och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner och landsting kan för inkomst- och kostnadsutjämning få

utjämningsbidrag från staten enligt denna lag.

2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här:

 Bidragsår: Det år under vilket bidraget betalas ut.

 Uppräknat skatteunderlag: De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna för en

kommun eller ett landsting enligt skattemyndighetens årliga taxeringsbeslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal

inkomstskatt året före bidragsåret, uppräknade med uppräkningsfaktorerna enligt

4 § tredje stycket lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

 Uppräknad medelskattekraft: Totalsumman av uppräknade skatteunderlag för hela

landet, dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före

bidragsåret.

 Garanterat skatteunderlag: De beskattningsbara inkomster för en kommun eller

ett landsting som motsvarar den uppräknade medelskattekraften, multiplicerad med

antalet folkbokförda invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året

före bidragsåret.

 Standardkostnad: En för varje kommun eller landsting beräknad teoretisk kost-

nad för var och en av de verksamheter och kostnadsslag som anges i 3 §, varvid

kostnaden beräknas med utgångspunkt i faktorer som är av särskild betydelse för

att belysa de strukturella förhållandena.

 Strukturkostnad: Summan av standardkostnaderna för kommunen eller

landstinget.

 Med landsting avses i denna lag i tillämpliga delar också kommuner som inte

ingår i ett landsting.

3 § För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg,

individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator

och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader,

uppvärmningskostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av

befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag samt administration, resor

och räddningstjänst.

 För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård,

högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan

kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar.

4 § Kommuner och landsting vars garanterade skatteunderlag överstiger det

uppräknade skatteunderlaget har rätt till ett bidrag som motsvarar mel-

lanskillnaden, multiplicerad med en skattesats som fastställs enligt 7 § andra

stycket.

5 § Kommuner och landsting vars strukturkostnad per invånare överstiger den för

landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare har rätt till ett bidrag

som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen

eller landstinget den 1 november året före bidragsåret.

6 § Ändras indelningen av kommuner eller landsting, beräknas bidraget på grund-

val av den indelning som gäller vid bidragsårets ingång.

7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare

föreskrifter om beräkningen av bidragen enligt 4 och 5 §§.

 Regeringen skall fastställa de skattesatser som skall tillämpas enligt 4 §.

När regeringen fastställer skattesatserna skall hänsyn tas till överenskommelser

mellan landstinget och kommunerna inom landstingsområdet om en ändrad fördelning

av uppgifterna inom området och den ändrade fördelning av den sammanlagda

landstings- och kommunalskatten som följer av överenskommelserna.

8 § Statistiska centralbyrån skall senast den 10 september året före bidragsåret

lämna uppgift till varje kommun och landsting om preliminära bidrag enligt 4 och

5 §§.

9 § Skattemyndigheten fastställer bidragens storlek samt lämnar senast den 25

januari under bidragsåret uppgift till varje kommun och landsting om storleken

av dess bidrag.

10 § Bidraget skall betalas ut i samband med och på motsvarande sätt som gäller

vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

11 § Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1995:000) om

införande av lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och

landsting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och

lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting.

 7

2.3 Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner

och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner och landsting skall under de förutsättningar som anges i denna lag

betala en utjämningsavgift till staten.

2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här:

 Avgiftsår: Det år under vilket avgift betalas.

 Uppräknat skatteunderlag: De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna för en

kommun eller ett landsting enligt skattemyndighetens årliga taxeringsbeslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal

inkomstskatt året före avgiftsåret, uppräknade med uppräkningsfaktorerna enligt

4 § tredje stycket lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

 Uppräknad medelskattekraft: Totalsumman av uppräknade skatteunderlag för hela

landet, dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före

avgiftsåret.

 Garanterat skatteunderlag: De beskattningsbara inkomster för en kommun eller

ett landsting som motsvarar den uppräknade medelskattekraften, multiplicerad med

antalet folkbokförda invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året

före avgiftsåret.

 Standardkostnad: En för varje kommun eller landsting beräknad teoretisk kost-

nad för var och en av de verksamheter och kostnadsslag som anges i 3 §, varvid

kostnaden beräknas med utgångspunkt i faktorer som är av särskild betydelse för

att belysa de strukturella förhållandena.

 Strukturkostnad: Summan av standardkostnaderna för kommunen eller

landstinget.

 Med landsting avses i denna lag i tillämpliga delar också kommuner som inte

ingår i ett landsting.

3 § För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg,

individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator

och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader,

uppvärmningskostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av

befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag samt administration, resor

och räddningstjänst.

 För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård,

högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan

kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar.

 8

4 § Kommuner och landsting vars garanterade skatteunderlag understiger det

uppräknade skatteunderlaget skall betala en avgift som motsvarar

mellanskillnaden, multiplicerad med en skattesats som fastställs enligt 7 §

andra stycket.

5 § Kommuner och landsting vars strukturkostnad per invånare understiger den för

landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare skall betala en avgift som

motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen eller

landstinget den 1 november året före avgiftsåret.

6 § Ändras indelningen av kommuner eller landsting, beräknas avgiften på

grundval av den indelning som gäller vid avgiftsårets ingång.

7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare

föreskrifter om beräkningen av avgiften enligt 4 och 5 §§.

 Regeringen skall fastställa de skattesatser som skall tillämpas enligt 4 §.

När regeringen fastställer skattesatserna skall hänsyn tas till överenskommelser

mellan landstinget och kommunerna inom landstingsområdet om en ändrad fördelning

av uppgifterna inom området och den ändrade fördelning av den sammanlagda

landstings- och kommunalskatten som följer av överenskommelserna.

8 § Statistiska centralbyrån skall senast den 10 september året före avgiftsåret

lämna uppgift till varje kommun och landsting om preliminära avgifter enligt 4

och 5 §§.

9 § Skattemyndigheten fastställer avgifternas storlek samt lämnar senast den 25

januari under avgiftsåret uppgift till varje kommun och landsting om storleken

av dess avgift.

10 § Avgiften skall betalas genom avräkning i samband med och på motsvarande

sätt som gäller vid utbetalningen av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen

(1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

11 § Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1995:000) om

införande av lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och

landsting, lagen (1995:000) utjämningsbidrag till kommuner och landsting och

lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting.

2.4 Förslag till lag om införande av lagen (1995:000) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lagen om

utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen

(1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lagen

(1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen (1995:000)

om utjämningsavgift för kommuner och landsting och denna lag träder i kraft den

1 januari 1996.

2 § Genom lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och landsting,

lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen

(1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting upphävs

 1. lagen (1992:670) om statligt utjämningsbidrag till kommuner,

 2. lagen (1992:671) om skatteutjämningsbidrag till landsting.

3 § De upphävda lagarna enligt 2 § gäller dock fortfarande i fråga om statligt

utjämningsbidrag och skatteutjämningsbidrag för år 1995 och tidigare år.

4 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer ett

referensbidrag för varje kommun och landsting.

5 § Vad som i denna lag benämns bidragsminskning eller bidragsökning utgörs av

skillnaden mellan referensbidraget enligt 5 § och summan av kommunens eller

landstingets statsbidrag enligt lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till

kommuner och landsting och bidrag eller avgift enligt lagen (1995:000) om

utjämningsbidrag till kommuner och landsting eller lagen (1995:000) om

utjämningsavgift för kommuner och landsting, om dessa lagar skulle ha gällt för

år 1995.

6 § Vad som i denna lag sägs om landsting tillämpas också i fråga om kommuner

som inte ingår i ett landsting.

Kommuner

7 § Den sammanlagda bidragsminskningen per år för åren 1996-2003 får uppgå till

högst 2 000 kronor per invånare i kommunen den 1 november 1994.

 För de kommuner vars uppräknade skattekraft för år 1993 översteg garantinivån

i det statliga utjämningsbidraget år 1993 enligt lagen (1992:670) om statligt

utjämningsbidrag till kommuner gäller att den sammanlagda bidragsminskningen per

år för åren 1996-2003 får uppgå till högst 4 000 kronor per invånare i kommunen

den 1 november 1994.

8 § Den sammanlagda bidragsminskningen begränsas årligen genom att ett fast

införandetillägg betalas ut till de kommuner som får beräknade sammanlagda

bidragsminskningar som överstiger beloppsgränserna enligt 7 §.

 Ett fast införandetillägg motsvarar skillnaden mellan beloppsgränserna enligt

7 § och den beräknade totala bidragsminskningen.

9 § En årlig begränsning av bidragsminskningen görs för de kommuner vars

beräknade bidragsminskning överstiger 250 kronor per invånare. Dessa kommuner

får ett rörligt införandetillägg, som uppgår till ett belopp som

- för år 1996 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 250 kronor,

- för år 1997 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 500 kronor,

- för år 1998 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 750 kronor,

- för år 1999 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 000 kronor,

- för år 2000 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 250 kronor,

- för år 2001 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 500 kronor, och

- för år 2002 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 750 kronor.

10 § En årlig begränsning av bidragsminskningen görs för de kommuner vars

uppräknade skattekraft för år 1993 översteg garantinivån i det statliga ut-

jämningsbidraget år 1993 enligt lagen (1992:670) om statligt utjämningsbidrag

till kommuner. Dessa kommuner får ett rörligt införandetillägg, som uppgår till

ett belopp som

- för år 1996 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 500 kronor,

- för år 1997 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 000 kronor,

- för år 1998 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 500 kronor,

- för år 1999 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 2 000 kronor,

- för år 2000 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 2 500 kronor,

- för år 2001 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 3 000 kronor, och

- för år 2002 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 3 500 kronor.

11 § En begränsning av bidragsökningen görs från och med år 1996 till och med år

1998 för de kommuner som får en beräknad bidragsökning genom att dessa kommuner

får ett rörligt införandeavdrag. Det rörliga införandeavdraget uppgår till ett

belopp som

- för år 1996 är 704 kronor eller, om bidragsökningen är mindre än 704 kronor,

den faktiskt beräknade ökningen,

- för år 1997 är 304 kronor eller, om bidragsökningen är mindre än 304 kronor,

den faktiskt beräknade ökningen, och

- för år 1998 är 112 kronor eller, om bidragsökningen är mindre än 112 kronor,

den faktiskt beräknade ökningen.

Landsting

12 § Den sammanlagda bidragsminskningen per år för åren 1996-2003 får uppgå till

högst 1 200 kronor per invånare i landstinget den 1 november 1994.

13 § Den sammanlagda bidragsminskningen begränsas årligen genom att ett fast

införandetillägg betalas ut till de landsting som får beräknade sammanlagda

bidragsminskningar som överstiger beloppsgränsen enligt 13 §.

 Ett fast införandetillägg motsvarar skillnaden mellan beloppsgränsen enligt 12

§ och den beräknade totala bidragsminskningen.

14 § En årlig begränsning av bidragsminskningen görs för de landsting vars

beräknade bidragsminskning överstiger 150 kronor per invånare i landstinget.

Dessa landsting får ett rörligt införandetillägg, som uppgår till ett belopp som

- för år 1996 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 150 kronor,

- för år 1997 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 300 kronor,

- för år 1998 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 450 kronor,

- för år 1999 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 600 kronor,

- för år 2000 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 750 kronor,

- för år 2001 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 900 kronor, och

- för år 2002 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen,

minskad med det fasta införandetillägget, och 1 050 kronor.

 9

2.5 Förslag till lag om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § För reglering av kommuners och landstings kostnader för viss mervärdesskatt

skall det hos Riksgäldskontoret finnas två räntebärande konton, ett för

kommunernas räkning (kommunkontot) och ett för landstingens räkning

(landstingskontot).

Inbetalningar till kontona

2 § Varje kommun och landsting skall göra inbetalningar till kommunkontot

respektive landstingskontot. Inbetalning görs efter avräkning i samband med och

på motsvarande sätt som gäller vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

3 § Riksskatteverket skall senast den 10 september varje år fastställa ett

enhetligt belopp per invånare för kommunerna och ett enhetligt belopp per

invånare för landstingen (tillskott), som skall ligga till grund för kommunernas

och landstingens inbetalningar till kontona för det närmast följande året. In-

betalningarna skall för varje år motsvara det fastställda tillskottet

multiplicerat med antalet invånare i kommunen eller landstinget den 1 november

året före inbetalningsåret.

 För kommuner som inte ingår i ett landsting utgörs tillskottet av summan av

de båda fastställda tillskotten.

4 § Riksskatteverket skall beräkna tillskotten så att inbetalningarna till ett

konto inklusive räntan på kontot så nära som möjligt motsvarar utbetalningarna

från kontot.

Ersättning från kontona

5 § Kommuner och landsting har efter ansökan rätt till ersättning från kontona

för ingående mervärdesskatt som inte dragits av enligt mervärdesskattelagen

(1994:200).

 Kommunalförbund har efter ansökan rätt till ersättning från kommunkontot och

landstingskontot för ingående mervärdesskatt som inte dragits av enligt

mervärdesskattelagen. Fördelningen mellan kontona görs i förhållande till

kommunernas och landstingens deltagande i kostnaderna för förbundets verksamhet.

6 § Vid utbetalning av ersättning enligt 5 § tillämpas bestämmelserna i 8 kap.

9, 10, 15 och 16 §§ mervärdesskattelagen (1994:200).

7 § Kommuner och landsting har efter ansökan rätt till ersättning från kontona

för de ökade kostnader som till följd av bestämmelserna om mervärdesskatt

uppkommer vid upphandling avseende verksamhet inom sjukvård, tandvård, social

omsorg och utbildning. Rätt till ersättning föreligger också när kommunen och

landstinget lämnar bidrag till näringsidkare för dennes verksamhet inom nämnda

områden.

 Ersättning enligt första stycket utgår även till kommunalförbund och sådant

beställarförbund som bedriver försöksverksamhet enligt lagen (1994:566) om lokal

försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och

sjukvård och socialtjänst.

 Storleken av ersättningar som avses i denna paragraf beräknas enligt

schablon. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar före-

skrifter om schablonberäkningen.

8 § Skattemyndigheten i Kopparbergs län beslutar om utbetalning från kontona.

Överklagande

9 § Skattemyndighetens eller Riksskatteverkets beslut enligt denna lag får

överklagas hos regeringen.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996, då lagen (1994:1799) om

kommuners och landstings hantering av mervärdesskatt för år 1995 skall upphöra

att gälla. Den äldre lagen tillämpas dock fortfarande i fråga om förhållanden

som hänför sig till tiden före den 1 januari 1996.

2. För år 1996 uppgår tillskotten enligt 3 § för kommuner till 1 614 kronor per

invånare och för landsting till 538 kronor per invånare den 1 november 1995.

 10

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §2

Vad som i denna paragraf sägs om kommun och kommunalskattemedel tillämpas också

i fråga om landsting och landstingsskattemedel.

-------------------------------------------------------

 En kommun har rätt att En kommun har rätt att

under visst år under visst år

(beskattningsåret) av staten (beskattningsåret) av

uppbära preliminära kommunal-staten uppbära preliminära

skattemedel med ett belopp kommunalskattemedel med

som motsvarar produkten av ett belopp som motsvarar

antalet skattekronor i produkten av de samman-

kommunen enligt skatte- lagda beskattningsbara för-

myndighetens beslut enligt värvsinkomsterna i kommunen

4 kap. 2 § taxeringslagen enligt skattemyndighetens

(1990:324) om taxering till beslut enligt 4 kap. 2 §

kommunal inkomstskatt taxeringslagen (1990:324)

(skatteunderlaget) året före om taxering till kommunal

beskattningsåret, den inkomstskatt (skatteunder-

skattesats som har laget) året före beskatt-

beslutats för beskatt- ningsåret, den skattesats

ningsåret och de uppräknings-som har beslutats för be-

faktorer enligt tredje skattningsåret och de upp-

stycket som har fastställts räkningsfaktorer enligt

i december året före tredje stycket som har

beskattningsåret. fastställts i december året

 före beskattningsåret.

 I december varje år skall regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, fastställa två uppräkningsfaktorer som skall svara mot den upp-

skattade procentuella förändringen av skatteunderlaget i riket. Den ena skall

avse förändringen mellan andra och första året före beskattningsåret. Den andra

skall avse förändringen mellan året före beskattningsåret och beskattningsåret.

-------------------------------------------------------

 Vad som återstår, sedan

avräkning har skett enligt

52 § uppbördslagen

(1953:272), 12 § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från

arbetsgivare och 8 § lagen

(1987:560) om skatteutjäm-

ningsavgift, skall skatte-

myndigheten fördelat per

månad utanordna till

kommunen den tredje

vardagen räknat från den 17 i

månaden, varvid dag som

enligt 2 § lagen Nuvarande

lydelse

(1930:173) om beräkning av

lagstadgad tid jämställs med

allmän helgdag inte skall

medräknas. Är kommunens ford-

ran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i

månaderna januari och

februari, skall utbetal-

ningarna dessa månader

grundas på samma belopp som

utbetalningen i december

månad det föregående året. När

särskilda skäl föranleder det

får skattemyndigheten dock

förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de

belopp som utbetalningen i

månaderna januari och

februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall

den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om ut-

betalningen i mars månad.

-------------------------------------------------------

 Innan skattemyndigheten

betalar ut

kommunalskattemedel till

kommunerna skall avräkning

göras enligt 52 § upp-

bördslagen (1953:272), 12 §

lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från

arbetsgivare, 10 § lagen

(1995:000) om utjämnings-

avgift för kommuner och

landsting och 2 § lagen

(1995:000) om mervärdes-

skattekonton för kommuner

och landsting. Vidare skall

Föreslagen lydelse

tillägg göras för bidrag

enligt 10 § lagen (1995:000)

om utjämningsbidrag till

kommuner och landsting samt

för bidrag enligt 1 och 2 §§

lagen (1995:000) om

generellt statsbidrag till

kommuner och landsting. Det

belopp som framkommer skall

betalas ut med en

tolftedel per månad den

tredje vardagen räknat från

den 17 i månaden, varvid dag

som enligt 2 § lagen

(1930:173) om beräkning av

lagstadgad tid jämställs med

allmän helgdag inte skall

medräknas. Är kommunens

fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i

månaderna januari och

februari, skall utbetal-

ningarna dessa månader

grundas på samma belopp som

utbetalningen i december

månad det föregående året. När

särskilda skäl föranleder det

får skattemyndigheten dock

förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de

belopp som utbetalningen i

månaderna januari och

februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall

den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om

utbetalningen i mars månad.

-------------------------------------------------------

 En delavräkning av de Nuvarande lydelse

preliminära

kommunalskattemedlen skall En slutavräkning av

ske när den årliga taxeringenkommunalskattemedlen skall

under beskattningsåret har ske när den årliga

avslutats. Delavräkningen taxeringen under året efter

sker med utgångspunkt i ett beskattningsåret har

belopp motsvarande avslutats. Produkten av

produkten av skatteunder- skatteunderlaget enligt

laget enligt nämnda den taxeringen och den

taxering, den skattesats skattesats som har

som har beslutats för be- beslutats för beskattnings-

skattningsåret och uppräk- året utgör de slutliga kom-

ningsfaktorn för beskatt- munalskattemedlen. Om

ningsåret (omräknade dessa överstiger de

preliminära kommunal- omräknade preliminära kom-

skattemedel). Om detta be- munalskattemedlen enligt

lopp överstiger det belopp femte stycket skall

som kommunen har uppburit skattemyndigheten betala

enligt andra stycket, skall ut överskjutande belopp

skattemyndigheten betala ut till kommunen. I motsatt

överskjutande belopp till fall skall kommunen

kommunen. I motsatt fall återbetala mellanskillnad-

skall kommunen återbetala en. Utbetalning eller åter-

mellanskillnaden. betalning skall göras i

Utbetalning eller återbe- januari andra året efter

talning skall göras i beskattningsåret.

januari året efter

beskattningsåret.

-------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

En slutavräkning av

kommunal- skattemedlen

skall ske när den årliga

taxeringen under året efter

beskattningsåret har

avslutats. Produkten av

skatteunderlaget enligt den

taxeringen och den skatte-

sats som har beslutats för

beskattningsåret utgör de

slutliga kommunal-

skattemedlen. Om summan av

dessa överstiger summan av

de preliminära kommunal-

skattemedlen enligt andra

stycket skall skillnaden

betalas ut till kommunerna

med ett enhetligt belopp

per invånare den 1 november

året efter beskattningsåret.

I motsatt fall skall

skillnaden återbetalas av

kommunerna med ett

enhetligt belopp per

invånare den 1 november året

efter beskattningsåret.

Utbetalning eller återbetal-

ning skall göras i januari

andra året efter

beskattningsåret.

_____________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre föreskrifter gäller fort-

farande i fråga om utbetalning av kommunalskattemedel för år 1995 och tidigare

år.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1973:437

2 Senaste lydelse 1994:314

 11

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i rikets

indelning i kommuner, landsting och församlingar

Härigenom föreskrivs att 2 - 4 §§ lagen (1979:417) om utdebitering och

utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner, landsting och

församlingar1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §2

-------------------------------------------------------

Om en kommuns område har änd-Om en kommuns område har än-

rats eller en ny kommun drats eller en ny kommun

bildats skall från och med bildats skall från och med

det beskattningsår då det beskattningsår då

indelningsändringen träder i indelningsändringen träder i

kraft preliminära kommunal- kraft preliminära kommunal-

skattemedel och omräknade skattemedel enligt 4 §

preliminära kommunalskatte- andra stycket lagen

medel enligt 4 § andra och (1965:269) med särskilda

sjätte styckena lagen bestämmelser om kommuns och

(1965:269) med särskilda b- annan menighets ut-

estämmelser om kommuns och debitering av skatt, m.m.,

annan menighets utde- när det är möjligt, beräknas

bitering av skatt, m.m., när med hänsyn tagen till den

det är möjligt, beräknas med förändring av skatte-

hänsyn tagen till den för- underlaget i kommunen som

ändring av skatteunderlaget indelningsändringen medfört.

i kommunen som indelnings- I andra fall skall medlen

ändringen medfört. I andra beräknas med hänsyn tagen

fall skall medlen beräknas till den förändring av in-

med hänsyn tagen till den vånarantalet i kommunen som

förändring av invånarantalet iindelningsändringen medfört.

kommunen som indelningsänd-

ringen medfört.

 3 §3

-------------------------------------------------------

I fråga om ett område som harI fråga om ett område som

överförts från en kommun tillhar överförts från en kommun

en annan skall vid avräkning till en annan skall vid

av preliminära avräkning av preliminära

kommunalskattemedel och kommunalskattemedel som

omräknade preliminära kom- beräknats på grundval av

munalskattemedel som taxeringarna under året

beräknats på grundval av innan indelningsändringen

taxeringarna under året träder i kraft och det föl-

innan indelningsändringen jande året fordran hos

träder i kraft och det eller skuld till staten

följande året fordran hos påföras den kommun till

eller skuld till staten vilken området har hört

påföras den kommun till enligt den äldre

vilken området har hört indelningen.

enligt den äldre

indelningen.

 Om en kommun har delats, skall en sådan fordran eller skuld påföras kommunerna

enligt den nya indelningen i förhållande till de olika delarnas andel av

skatteunderlaget i den odelade kommunen under det år taxeringen avser.

 En fordran eller skuld, som avser en kommun som har lagts samman med en annan

kommun, skall påföras den kommun som bildats genom sammanläggningen.

 4 §4

-------------------------------------------------------

Vad som har sagts i denna Vad som har sagts i denna

lag om kommun och lag om kommun och

kommunalskatt skall gälla kommunalskatt skall gälla

också för landsting och också för landsting och

landstingsskatt. landstingsskatt.

Bestämmelserna i 1 och 3 §§ Bestämmelserna i 1 § skall

skall gälla också för försam-gälla också för församling och

ling och församlingsskatt. församlingsskatt.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre bestämmelser skall fort-

farande tillämpas i fråga om slutavräkning av kommunalskattemedel för år 1995

och tidigare år samt i fråga om församlingsskatt.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1992:1588.

2 Senaste lydelse 1994:1985.

3 Senaste lydelse 1992:1588.

4 Senaste lydelse 1992:1588.

 12

3 Ärendet och dess beredning

3.1 Förslag till nytt bidrags- och utjämningssystem i

kompletteringspropositionen

Regeringen lade i kompletteringspropositionen våren 1995 bl.a. fram förslag

till ett nytt bidrags- och utjämningssystem för kommuner och landsting samt

förslag till ett nytt system för återbetalning av mervärdesskatt till kommuner

och landsting (prop. 1994/95:150 bil. 7, bet. 1994/95:FiU19, rskr. 1994/95:416

och 1994/95:417).

 Förslaget byggde i huvudsak på förslagen i betänkandet Utjämning av kostnader

och intäkter i kommuner och landsting (SOU 1994:144). Det nya systemet avsågs

träda i kraft den 1 januari 1996.

 Regeringens förslag innebar att en inomkommunalt finansierad inkomst-

respektive kostnadsutjämning och ett nytt generellt statsbidrag till kommuner

respektive landsting skulle införas.

 Inkomstutjämningen skulle i princip inte kräva statliga tillskott utan

finansieras genom att kommuner respektive landsting med en beskattningsbar

inkomst per invånare överstigande riksgenomsnittet skulle erhålla ett avdrag

från skatteinkomsterna, medan kommuner respektive landsting med en

beskattningsbar inkomst understigande riksgenomsnittet skulle erhålla ett

tillägg till skatteinkomsterna. Även kostnadsutjämningen skulle i princip vara

självfinansierad genom att kommuner respektive landsting med ogynnsamma

strukturella förhållanden skulle erhålla ett tillägg till skatteinkomsterna,

medan kommuner respektive landsting med en gynnsam struktur skulle erhålla ett

avdrag från skatteinkomsterna.

 Vid sidan av inkomst- och kostnadsutjämningen skulle generella statsbidrag

betalas ut till kommuner respektive landsting. Statsbidragen skulle bl.a.

fungera som ett instrument för generella ekonomiska regleringar mellan staten

och kommunsektorn, och fördelas med ett enhetligt belopp per invånare. Därmed

skulle inkomst- och kostnadsutjämningen inte påverkas av nivån på statsbidragen

till kommuner och landsting.

 Regeringen föreslog vidare att fr.o.m. den 1 januari 1996 skulle följande

statsbidrag och ersättningar avskaffas: det statliga utjämningsbidraget till

kommuner, skatteutjämningsbidraget till landsting, bidraget till missbrukarvård

och ungdomsvård samt ersättningen för sjukresor till sjukvårdshuvudmännen. Även

det invånarbaserade avdraget från kommunernas respektive landstingens

skatteinkomster, som för närvarande används som ett medel för ekonomiska

regleringar mellan staten och kommuner respektive landsting föreslogs avskaffat

fr.o.m. den 1 januari 1996.

 Särskilda införanderegler föreslogs för åren 1996-2003. Dessa regler skulle

begränsa de inkomstförändringar för enskilda kommuner och landsting som

systemomläggningen beräknades medföra, genom särskilda införandetillägg och

införandeavdrag till vissa kommuner och landsting. Dessa tillägg och avdrag

skulle successivt minska.

3.2 Förslag till nytt system för återbetalning av

mervärdesskatt till kommuner och landsting i

kompletteringspropositionen

Sedan skattereformen år 1991 har för kommuner och landsting gällt särskilda

regler för att motverka mervärdesskattens snedvridande effekter på konkurrensen

vid val mellan verksamhet i egen regi och i extern regi. Kommuner och landsting

fick då rätt att inom mervärdesskattesystemets ram få återbetalning av ingående

skatt i verksamhet som inte medför skattskyldighet till mervärdesskatt. Denna

rätt slopades år 1995 till följd av att den inte var förenlig med EG:s sjätte

mervärdesskattedirektiv. Återbetalning av den ingående skatten i skattefri

verksamhet sker i stället i särskild ordning enligt lagen (1994:1799) om

kommuners och landstings hantering av mervärdesskatt för år 1995. Lösningen är

provisorisk. I kompletteringspropositionen föreslog regeringen att den pro-

visoriska lösningen fr.o.m. år 1996 skulle ersättas av ett permanent system, som

bygger på kommunal självfinansiering. Avsikten var att systemet skulle vara

stabilt och inte ge upphov till ökade kostnader för staten.

3.3 Riksdagens beslut

Under riksdagens behandling av kompletteringspropositionen inhämtades Lagrådets

yttrande över förslaget till lag om utjämning av skatteinkomster och kostnader i

kommuner och landsting. Lagrådet avstyrkte förslaget med motiveringen att det

inte var förenligt med bestämmelsen i 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen.

Konstitutionsutskottet yttrade sig både över förslaget till nytt bidrags- och

utjämningssystem och över Lagrådets yttrande. Konstitutionsutskottet hänvisade

till den praxis som utvecklats på detta område och pekade på en alternativ lag-

teknisk lösning.

 Riksdagen ställde sig bakom de grundläggande principerna för ett nytt bidrags-

och utjämningssystem vad gäller syfte, inriktning, omfattning och införande som

regeringen föreslagit i kompletteringspropositionen (bet. 1994/95:FiU19, rskr.

1994/95:416 och 1994/95:417 ). På grund av de oklarheter som råder vid

tolkningen av regeringsformen vad gäller den kommunala beskattningsrätten ansåg

emellertid riksdagen att en annan lagstiftningsteknik bör väljas för att uppnå

de utjämningseffekter som förslaget i kompletteringspropositionen eftersträvar

och uttalade att regeringen bör återkomma till riksdagen med ett nytt lag-

förslag i sådan tid att det kan träda i kraft den 1 januari 1996. Det nya

förslaget skall i princip ge samma utfall för enskilda kommuner och landsting

som förslaget i kompletteringspropositionen.

 När det gäller förslaget till lagteknisk reglering av systemet för

konkurrenskorrigering konstaterade finansutskottet att detta i likhet med det av

utskottet tidigare behandlade lagförslaget om inkomst- och kostnadsutjämning

bygger på kommunal självfinansiering. Även om de två lagförslagen är helt

olikartade borde de enligt utskottets mening övervägas i ett sammanhang.

Regeringen bör återkomma till riksdagen även i denna fråga i sådan tid att

systemet kan träda i kraft den 1 januari 1996. Riksdagen avslog således

lagförslaget.

3.4 Uppdrag till Statistiska centralbyrån

Riksdagen uttalade, med anledning av de ovan redovisade ställningstagandena, att

kommuner och landsting för sin planering ändå skall kunna utgå från de

förutsättningar som hittills har presenterats av regeringen för år 1996.

 Enligt nu gällande lagstiftning skall kommunerna erhålla preliminärt besked om

statligt utjämningsbidrag för nästkommande år senast den 10 september. Mot

denna bakgrund gav regeringen i juni Statistiska centralbyrån (SCB) i uppdrag

att inför år 1996 göra preliminära beräkningar för både kommuner och landsting

med förslaget till nytt utjämningssystem som grund. SCB har därefter meddelat

kommuner och landsting uppgifter om preliminärt statsbidrag för år 1996.

3.5 Lagrådets yttrande över det föreliggande förslaget

Regeringen beslutade den 28 september 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

lagförslag som innebär en annan lagteknisk utformning av ett nytt bidrags- och

utjämningssystem för kommuner och landsting samt ett förslag om system för

konkurrenskorrigering. De till Lagrådet remitterade lagförslagen finns i bilaga

1.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 2.

 Lagrådet har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Efter att bl.a. ha på-

pekat att den föreslagna lagstiftningen kan sägas ge uttryck för en konstitu-

tionell praxis som har utvecklats som utfyllnad av grundlagsregleringen har

Lagrådet sammanfattningsvis uttalat att Lagrådet inte vill motsätta sig att de

föreliggande lagförslagen läggs till grund för lagstiftning.

 Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt Lagrådets synpunkter.

Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

 Förslagen till lag om generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lag

om införande av lagen om generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lag

om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen om utjämningsavgift

för kommuner och landsting samt lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner,

landsting och församlingar har inte granskats av Lagrådet. Riksdagen har ställt

sig bakom principerna för ett nytt bidrags- och utjämningssystem som regeringen

föreslagit i kompletteringspropositionen.

 21

4 Principiella aspekter på utjämningen av

ekonomiska förutsättningar mellan kommuner

respektive landsting

4.1 Utgångspunkterna för regeringens förslag i

kompletteringspropositionen

Det förslag till nytt bidrags- och utjämningssystem som regeringen lade fram i

årets kompletteringsproposition hade som huvudsyfte att skapa likvärdiga

ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att bedriva sin

verksamhet. På så sätt kan den kommunala självstyrelsen ges ett reellt innehåll

även för de kommuner och landsting som har en svag skattekraft eller som på

andra sätt är missgynnade i strukturellt hänseende.

 Regeringens förslag hade föregåtts av ett omfattande utredningsarbete.

 Vid riksdagsbehandlingen konstaterade finansutskottet att förslaget var väl

avvägt i förhållande till de många olikartade krav som kan ställas, och att det

i sina grunddrag har en bred förankring såväl bland riksdagens partier som i den

kommunala världen.

 Finansutskottet uttryckte också mycket tydligt att riksdagen stod bakom de mål

och krav på vilka regeringens förslag byggde. Likvärdiga ekonomiska

förutsättningar bör skapas genom en långtgående utjämning av skillnader i

beskattningsbara inkomster och för strukturellt betingade kostnadsskillnader.

Såväl inkomst- som kostnadsutjämningen skall omfatta samtliga kommuner och

landsting och även ha en likartad uppbyggnad för såväl kommuner som landsting.

Utjämningssystemet måste vidare ges en konstruktion som är långsiktigt hållbar

och inte beroende av nivån på de statliga bidragen. Detta skall främst ses mot

bakgrund av statens behov av att kunna göra generella ekonomiska regleringar

bl.a. till följd av finansieringsprincipen.

 Regeringens förslag innebar i korthet följande. Utjämningen av skatteinkomster

och för strukturellt betingade kostnadsskillnader konstruerades som två i

princip fristående system. Både systemet för utjämning av inkomster och systemet

för utjämning av strukturella kostnadsskillnader byggde på tillägg till och

avdrag från skatteinkomsterna, där avdrag från vissa kommuner och landsting

finansierade tillägg till andra. Båda systemen skulle således vara inomkommunalt

finansierade, och i princip inte föranleda någon kostnad för staten. Det

statliga bidraget skulle fördelas efter antalet invånare och därvid även kunna

fungera som instrument för generella ekonomiska regleringar.

 22

4.2 Uttalanden i samband med riksdagsbehandlingen

om förslagets förenlighet med regeringsformen

Vid riksdagsbehandlingen av förslaget till nytt bidrags- och utjämningssystem

inhämtades, som tidigare nämnts, Lagrådets yttrande över förslaget om utjämning

av skatteinkomster och kostnader i kommuner och landsting. Lagrådet avstyrkte

lagförslaget och anförde därvid följande.

 "Mot denna bakgrund framstår det som helt främmande att betrakta skatt, som

 av en kommun eller ett landsting tas ut för att tillföras andra kommuner

 eller landsting, som uttagen för skötseln av vederbörande kommuns eller

 landstings uppgifter. Den ordning beträffande utjämning av skatteinkomster

 som har tillämpats under senare år kan inte föranleda någon annan bedömning.

 Uttagandet av skatt i kommuner och landsting, som får vidkännas avdrag,

 kommer därmed att strida mot vad som i 1 kap. 7 § andra stycket regerings-

 formen anges om ändamålet med den kommunala beskattningen.

 Det kan tilläggas att syftet med den föreslagna lagen möjligen kan,

 åtminstone delvis, tillgodoses med någon annan teknik avseende avgifter och

 bidrag, vilken inte skulle strida mot regeringsformens bestämmelser. Detta

 kan dock inte anses inverka på bedömningen av det nu förevarande förslaget."

 Konstitutionsutskottet yttrade sig över både förslaget till lag om utjämning

av skatteinkomster och kostnader i kommuner och landsting och Lagrådets

yttrande. I sitt yttrande gjorde utskottet en ingående redovisning av den praxis

som utvecklats under många år i fråga om kommunal beskattningsrätt, kommunal

skatteutjämning och avgränsningen av den kommunala kompetensen.

Konstitutionsutskottets sammanfattande bedömning av regeringens förslag till

utjämningssystem löd på följande sätt.

 "Sammantaget finns det således flera omständigheter som ger utrymme för en

 annan tolkning (av regeringsformen) än den Lagrådet gjort. Som framhölls i

 förarbetena till regeringsformens bestämmelser om lagprövning (KU 1978/79:39

 s.13) är det naturligt att riksdagen som grundlagsstiftare är den instans som

 är bäst ägnad att pröva om en viss föreskrift är grundlagsenlig. Enligt

 konstitutionsutskottets mening är det emellertid mycket angeläget att det

 inte finns någon tveksamhet kring tillämpningen av regeringsformen. Utskottet

 vill därför förorda den möjlighet med en annan teknik än den föreslagna som

 Lagrådet pekar på för att uppnå det eftersträvade syftet. En tänkbar lösning

 kan vara att avdragen och tilläggen omvandlas till avgift respektive statligt

 utjämningsbidrag. En sådan ordning är klart godtagbar och förenlig med den

 konstitutionella praxis som utvecklats som utfyllnad till grundlags-

 regleringen. Samtidigt innebär ordningen att det i den kommunala skattesatsen

 inte direkt ligger ett uttag för skötseln av en annan kommuns uppgifter."

 Finansutskottet anförde följande när det gäller frågan om grundlagsenligheten

i den lagtekniska lösningen.

 "Mot bakgrund av den analys av grundlagsfrågan som konstitutionsutskottet

 presenterat anser finansutskottet att det i och för sig är möjligt för

 riksdagen att godkänna det nu föreliggande förslaget. Utskottet anser

 emellertid - bl.a. mot bakgrund av de synpunkter som konstitutionsutskottet

 har anfört om en alternativ utformning - att man i första hand bör välja en

 annan lagstiftningsteknik för att uppnå de utjämningseffekter som det nu

 föreliggande regeringsförslaget eftersträvar. Regeringen bör således åter-

 komma till riksdagen med ett nytt lagförslag i sådan tid att det kan vara i

 kraft fr.o.m. den 1 januari 1996.

 - - -

 Därför är det också angeläget att det nya förslag som regeringen återkommer

 till riksdagen med efter lagteknisk bearbetning i princip skall ge samma

 utfall för de enskilda kommunerna och landstingen som det nu föreliggande

 förslaget. De lagtekniska förändringarna bör därvid inte innebära några

 sakliga förändringar av de av regeringen föreslagna införandereglerna."

4.3 Regeringens överväganden vid utformningen

av ett nytt förslag

Det finns i vårt land en mycket bred politisk enighet om att kommuner och

landsting, inom ramen för en stark kommunal självstyrelse, är bäst skickade att

sköta den vård, omsorg och utbildning som utgör kärnan i den svenska välfärden.

Riksdagsbehandlingen av regeringens förslag till nytt bidrags- och

utjämningssystem i kompletteringspropositionen visar att det också finns en bred

enighet om att alla kommuner och landsting måste ges sådana ekonomiska och andra

förutsättningar att de kan erbjuda sina invånare en verksamhet av så god

kvalitet att målen för välfärden kan uppnås.

 Den kommunala självstyrelsen och kommunernas beskattningrätt är fastslagna i

regeringsformen. Självstyrelsens faktiska innehåll påverkas därutöver av

lagstiftning på olika områden samt av de allmänna förutsättningarna i övrigt,

inte minst de ekonomiska, som gäller för den kommunala verksamheten. Det är av

stor vikt att självstyrelsen ges ett materiellt innehåll för att intentionerna i

regeringsformen om kommunal självstyrelse skall uppnås.

 I kraft av den kommunala självstyrelsen och med sin demokratiska förankring

har kommunerna och landstingen successivt anförtrotts allt fler verksamheter av

stor nationell betydelse, främst skola, vård och omsorg. En förutsättning för

att landet skall kunna ha ett decentraliserat ansvar för nationellt

betydelsefulla verksamheter inom självstyrelsens ram är emellertid att kommuner

och landsting har reella förutsättningar att bedriva de aktuella verksamheterna

på ett önskvärt sätt. Skillnader i de ekonomiska förutsättningarna kommer annars

att leda till alltför stora skillnader i verksamhetens standard, vilket inte är

acceptabelt i ett nationellt fördelningspolitiskt perspektiv.

 Den kommunala beskattningsrätten utgör en viktig del av den kommunala

självstyrelsen. Beskattningsrätten har emellertid olika innebörd för olika

kommuner och landsting eftersom medborgarnas beskattningsbara inkomster varierar

starkt över landet; något som återspeglar sig i stora skillnader i relativ

skattekraft, dvs. beskattningsbara inkomster per invånare i relation till

genomsnittet för landet. Det finns också stora skillnader i strukturella

förhållanden vilka har stor betydelse för de kommunala kostnaderna. En helt

avgörande förutsättning för att självstyrelsen skall få ett substansiellt

innehåll är därför att kommuner och landsting ges likvärdiga ekonomiska

förutsättningar, vilket ställer krav på en utjämning. En sådan har också skett

under lång tid, med brett parlamentariskt stöd.

 Under de senaste åren har stora förändringar ägt rum när det gäller de

ekonomiska förutsättningarna för kommunsektorn samt de ekonomiska relationerna

mellan staten och sektorn. Ett nytt system för statsbidrag och utjämning

infördes år 1993, som bl.a. innebar en renodling av bidragets syfte till att

avse utjämning av ekonomiska förutsättningar, en minskad detaljstyrning av

kommunal verksamhet samt en övergång till ett "nettoflöde" av bidrag från staten

till kommuner och landsting. Omläggningen sammanföll med en kraftig

lågkonjunktur, som bl.a. innebar att utvecklingen av de kommunala intäkterna

totalt sett blev mycket svag samtidigt som de statliga finanserna kraftigt

försämrades. Det finns inte utrymme för en ökning av statsbidragen. Det har

därför blivit allt svårare att åstadkomma en stabil och över tiden hållbar

utjämning. Om det skall vara möjligt att upprätthålla en långtgående utjämning

krävs därför att alla kommuner och landsting solidariskt medverkar i ett

nationellt statligt system för utjämning.

 En långtgående utjämning ligger väl i linje med vad som tydligt uttrycks i

Europarådets konvention om kommunal självstyrelse som Sverige anslöt sig till år

1989. Konventionen behandlar bl.a. frågan om kommunernas ekonomiska resurser.

Bl.a. understryks behovet av ekonomisk utjämning mellan kommuner. Det sägs att

skyddet av ekonomiskt svagare kommuner kräver inrättande av förfarande för eko-

nomisk utjämning eller liknande åtgärder som är avsedda att rätta till

effekterna av den ojämna fördelningen av möjliga inkomstkällor och ekonomiska

bördor.

 Det är mot bakgrund av vad som nu sagts som regeringens förslag i det följande

skall ses.

 Lagrådet avstyrkte regeringens förslag i kompletteringspropositionen med

motiveringen att skatt som tas ut av en kommun inte kan anses uttagen för

skötsel av kommunens uppgifter om den tillförs andra kommuner. Regeringen kan

instämma i Lagrådets bedömning att ett inomkommunalt system faktiskt innebär en

överföring av skatteinkomster mellan kommuner respektive landsting som kan öppna

för en otydlighet i fråga om hur och för vilka ändamål kommunala skatteinkomster

kan disponeras. Samtidigt kan regeringen konstatera att skillnaderna i ekono-

miska förutsättningar mellan kommuner respektive landsting är mycket stora och

att en utjämning av dem innebär stora kostnader som måste finansieras utan att

statens finanser försvagas. Lagrådet pekar emellertid också på möjligheten att,

åtminstone delvis, uppnå samma syfte som regeringsförslaget med en annan teknik

avseende avgifter och bidrag. Lagrådet utesluter således inte att någon form av

avgift införs i syfte att finansiera utjämningen.

 Vidare har riksdagen begärt att regeringen skall lämna ett nytt förslag och

har mycket tydligt angett att utfallet av det omarbetade förslaget skall bli

detsamma som det tidigare förslaget. Innebörden av det är att en långtgående

utjämning av ekonomiska förutsättningar mellan kommuner respektive landsting

skall ske genom en utjämning som inte bara kompenserar dem som är minst gynnade

i fråga om skattekraft och strukturella förhållanden utan även genom att de som

är mest gynnade får bidra med en del av sina intäkter. Regeringen tolkar

riksdagens beslut som ett klart ställningstagande för det resultat som

utjämningen skall åstadkomma, men att den tekniska lösningen måste vara en annan

än den föreslagna.

 Regeringen föreslår i det följande en sådan lagteknisk lösning som

konstitutionsutskottet pekat på i sitt yttrande. Lösningen innebär att de

kommuner och landsting som har sämre förutsättningar än genomsnittet i fråga om

skattekraft och mätbara strukturella förhållanden ges ett statligt bidrag i

syfte att jämna ut skatteinkomster och strukturellt betingade

kostnadsskillnader. Samtidigt får de kommuner och landsting som har bättre

förutsättningar än genomsnittet i fråga om skattekraft respektive strukturella

förhållanden erlägga en utjämningsavgift till staten. Därigenom kommer ingen

kommun och inget landsting att ta ut skatt för skötseln av en annan kommuns

eller ett annat landstings uppgifter.

 Bidraget och avgiften bör totalt sett, vara beloppsmässigt ungefär lika

stora. Därigenom skapas en finansiell stabilitet som inte äventyrar saneringen

av statens finanser.

 Med denna konstruktion kommer förslaget att ansluta till den konstitutionella

praxis som utvecklats när det gäller ekonomisk utjämning i kommunsektorn. Det

skulle också uppfylla riksdagens beslut att det skall ge samma effekter för

varje kommun respektive landsting som det förslag regeringen presenterade i

kompletteringspropositionen. Förslaget uppnår därigenom också de mål för

utjämningssystemet som riksdagen i bred parlamentarisk enighet har ställt sig

bakom. Förslaget innebär därtill att den kommunala självstyrelsen ges ett reellt

innehåll för alla kommuner och landsting.

 Regeringen anser sammanfattningsvis att förslaget är förenligt med

regeringsformens bestämmelser och att det bidrar till att uppfylla regerings-

formens intentioner i fråga om den kommunala självstyrelsen.

 Lagrådet har vid sin granskning av de nu aktuella förslagen konstaterat att de

anknyter till tidigare lagstiftning om kommunal skatteutjämning. Lagrådet

konstaterar vidare att denna lagstiftning kan sägas ge uttryck för en

konstitutionell praxis som utvecklats till utfyllnad av grundlagsregleringen.

Lagrådet vill därför inte motsätta sig att de nu föreliggande lagförslagen läggs

till grund för lagstiftning, men hälsar med tillfredställelse att en särskild

kommitté (dir.1995:111) tillsatts med uppgift att närmare analysera

grundlagsregleringen.

 I sitt yttrande över regeringens förslag till nytt bidrags- och utjämnings-

system framhöll också konstitutionsutskottet att det är angeläget att grund-

lagsbestämmelserna inte ger utrymme för så skilda bedömningar som nu framkommit.

Utskottet förordade därför att frågan om innebörden av den kommunala

självstyrelsen och beskattningsrätten och dess förhållande till utformningen av

grundlagsbestämmelserna blir föremål för en analys och ett eventuellt

förtydligande. Mot bakgrund härav har regeringen tillkallat ovan nämnda kommitté

med uppgift att analysera innebörden av den kommunala självstyrelsen och

beskattningsrätten och dess förhållande till grundlagsbestämmelserna. Om

kommittén finner att det behövs förtydliganden av eller ändringar i grundlagsbe-

stämmelserna om den kommunala självstyrelsen och beskattningsrätten, skall kom-

mittén lämna förslag till sådana ändringar.

 Mot bakgrund av den diskussion som har förts om regeringens förslag till

inomkommunal utjämning skall kommittén enligt direktiven bl.a uppmärksamma hur

olika former av inomkommunal inkomstutjämning förhåller sig till

grundlagsbestämmelserna om den kommunala självstyrelsen och beskattningsrätten.

Kommittén skall ta del av de alternativa former för kommunal inkomstutjämning

som redovisas i betänkandet Kommunal inkomstutjämning - alternativa modeller (Ds

1993:68) samt bedöma de olika modellerna i förhållande till regeringsformen.

Detta innebär att kommittén bl.a. skall pröva om den så kallade brytpunkts-

modellen eller ett system med statskommunal basskatt är förenliga med

regeringsformen.

 23

5 Förslag till generellt statsbidrag till kommuner

och landsting

Regeringens förslag: Från och med år 1996 avskaffas det statliga ut-

jämningsbidraget till kommuner och skatteutjämningsbidraget till landsting.

 Två nya statsbidrag införs år 1996: generellt statsbidrag till kommuner och

generellt statsbidrag till landsting. Bidragen fördelas med ett för kommuner

respektive ett för landsting enhetligt belopp per invånare den 1 november året

före bidragsåret.

 De kommuner som inte ingår i ett landsting betraktas i bidragshänseende som

både en kommun och ett landsting.

 Skälen för regeringens förslag: Utjämningen av kostnader och intäkter mellan

kommuner respektive mellan landsting skall enligt regeringens förslag fr.o.m. år

1996 ske genom ett statligt utjämningsbidrag till kommuner och landsting samt

genom en utjämningsavgift som kommuner och landsting betalar till staten. Vid

sidan av det statliga utjämningsbidraget föreslår regeringen att två nya

statsbidrag inrättas, ett generellt statsbidrag till landsting och ett generellt

statsbidrag till kommuner. De landstingsfria kommunerna betraktas i detta

sammanhang som både kommun och landsting, dvs. de erhåller bidrag i båda del-

systemen. Statsbidragen bör fördelas med ett fast belopp per invånare för kom-

muner och ett fast belopp per invånare för landsting. Beloppen fastställs år-

ligen utifrån de bidragsmedel som anslås av riksdagen och utifrån antalet

invånare den 1 november året före bidragsåret.

 Riksdagen har tidigare, i enlighet med regeringens förslag i kompletterings-

propositionen (prop. 1994/95:150, bil. 7) beslutat att medel motsvarande det

nuvarande utjämningsbidraget till kommuner, skatteutjämningsbidraget till

landsting, ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen för sjukresor samt

statsbidraget till missbrukarvård och ungdomsvård bör tillföras det föreslagna

generella bidraget till kommuner respektive landsting, samt att de nuvarande

avdragen från skatteinkomsterna kvittas bort genom en motsvarande minskning av

de generella statsbidragen.

 Regeringen föreslog också att de generella statsbidragen skulle ökas med

ytterligare 14 250 miljoner kronor för kommunerna och med 4 750 miljoner kronor

för landstingen för att ekonomiskt reglera den föreslagna omläggningen av

systemet för återbetalning av mervärdesskatt till kommuner och landsting. Enligt

förslaget skulle ett för kommuner och landsting självfinansierat system införas.

För att uppnå kostnadsneutralitet vid införandet skulle ett belopp motsvarande

tillskotten från kommuner och landsting tillföras de generella statsbidragen.

Förslaget till nytt system för återbetalning av mervärdesskatt borde emellertid

enligt riksdagen övervägas i ett sammanhang tillsammans med förslaget till nytt

system för utjämning av skatteinkomster och för strukturella skillnader.

Riksdagen avslog således förslaget. Regeringen lägger i denna proposition fram

förslag till nytt utjämningsystem för kommuner och landsting, samt förslag till

nytt system för återbetalning av mervärdesskatt till kommuner och landsting.

Regeringen förslår därför i det följande att anslaget för generellt statsbidrag

till kommuner tillförs 14 250 miljoner kronor och att anslaget för generellt

statsbidrag för landsting tillförs 4 750 miljoner kronor.

 År 1993 infördes ett invånarbaserat avdrag från kommunernas och landstingens

skattemedel. Bakgrunden till avdragen infördes var att det nya bidragssystem som

infördes för kommunerna år 1993 byggde på tanken om en nettoström av

statsbidrag från staten till kommunerna och att ekonomiska regleringar skulle

göras via statsbidraget. Vissa kommuner med hög skattekraft omfattades

emellertid inte av det nya bidragssystemet, och skulle därmed inte heller

omfattas av ekonomiska regleringar om dessa gjordes via statsbidraget.

Motsvarande problem fanns även för landstingen. Därför infördes år 1993 ett

avdrag i kronor per invånare från kommunernas och landstingens skattemedel i

syfte att göra generella ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn.

Avdragsbeloppen har ändrats vid flera tillfällen. I samband med införandet av

ett nya bidrags- och utjämningssystem år 1996 behöver inte avdragen längre göras

från skattemedlen, utan kan i stället kvittas bort mot de generella

statsbidragen.

 30

6. Ett nytt utjämningssystem för kommuner

och landsting

6.1 Utgångspunkter

För att åstadkomma likvärdiga ekonomiska förutsättningar krävs ett system för

långtgående utjämning mellan kommuner respektive landsting. Systemet måste

utformas så att det blir långsiktigt stabilt och hållbart både vad gäller

utjämningseffekter och finansiering.

 Regeringen föreslår att en utjämning av skatteinkomster (inkomstutjämning) och

för skillnader i strukturella förhållanden (kostnadsutjämning) görs enligt

följande:

- De kommuner och landsting vars skattekraft eller mätbara strukturella

förhållanden är sämre än genomsnittet för riket får ett utjämningsbidrag från

staten.

- De kommuner och landsting vars skattekraft eller mätbara strukturella

förhållanden är bättre än genomsnittet för riket betalar en utjämningsavgift

till staten. Avgiften bör beräknas så att de sammanlagda avgiftsinkomsterna i

princip blir lika stora som utjämningsbidraget.

 En utjämning görs därmed genom två separata system. Eftersom såväl bidrag som

avgift baseras på både skattekraft och strukturella förhållanden kan en kommun

eller ett landsting komma att både få bidrag och betala avgift samtidigt.

6.2 Utjämningsbidrag till kommuner och landsting

Regeringens förslag: En kommun eller ett landsting kan för inkomst- och

kostnadsutjämning få utjämningsbidrag från staten.

 En kommun eller ett landsting vars garanterade skatteunderlag överstiger

kommunens respektive landstingets eget uppräknade skatteunderlag har rätt till

ett bidrag som motsvarar skillnaden mellan det garanterade skatteunderlaget och

det egna uppräknade skatteunderlaget, multiplicerad med en av regeringen

fastställd skattesats.

 En kommun eller ett landsting vars strukturkostnad per invånare överstiger den

för landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare har rätt till ett bi-

drag som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i

kommunen eller landstinget den 1 november året före bidragsåret.

 En kommuns eller ett landstings strukturkostnad utgörs av summan av

standardkostnaderna. Standardkostnaden är en för varje kommun eller landsting

beräknad teoretisk kostnad för var och en av de verksamheter och kostnadsslag

som anges nedan, varvid kostnaden beräknas med utgångspunkt i faktorer som är av

särskild betydelse för att belysa de strukturella förhållandena.

 För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg,

individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator

och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader,

uppvärmningskostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av

befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag samt administration, resor

och räddningstjänst.

 För varje landsting beräknas standardkostnaden för hälso- och sjukvård,

högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan

kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns stora skillnader i skattekraft och

därmed också i skatteinkomster mellan kommuner respektive landsting. Framför

allt gäller detta kommunerna.

 Skillnaderna i redovisade kostnader mellan kommuner respektive landsting kan

också vara stora för samma verksamhet. En del av kostnadsskillnaderna kan

sannolikt hänföras till skillnader i servicenivå, grad av avgiftsfinansiering

och effektivitet. En stor del av kostnadsskillnaderna beror dock på skillnader i

fråga om behov och strukturella förhållanden, vilka i stor utsträckning är

opåverkbara för enskilda kommuner och landsting. Det är de senare skillnaderna

som ett system för kostnadsutjämning bör ta sikte på, i syfte att skapa

likvärdiga ekonomiska förutsättningar.

 Som tidigare framhållits är en långtgående utjämning av såväl skatteinkomster

som strukturellt betingade kostnadsskillnader av avgörande betydelse för

möjligheterna att åstadkomma likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner

och landsting.

 Med ett fungerande utjämningssystem kommer skillnader i skattesatser mellan

olika kommuner respektive landsting att främst vara ett uttryck för skillnader i

standard, ambitionsnivå, effektivitet och avgiftspolitik.

 Regeringens förslag innebär att kommuner och landsting för inkomstutjämning

och kostnadsutjämning kan få utjämningsbidrag från staten. Bidraget beräknas

enligt följande.

Utjämningsbidrag för inkomstutjämning

Kommuner och landsting med en beskattningsbar inkomst per invånare som

understiger den genomsnittliga beskattningsbara inkomsten per invånare i riket

får utjämningsbidrag för inkomstutjämning.

 Antalet invånare i kommunen respektive landstinget mutlipliceras med den

uppräknade medelskattekraften för riket, varvid kommunens respektive

landstingets garanterade skatteunderlag erhålls. Om det garanterade skatte-

underlaget överstiger det egna uppräknade skatteunderlaget, erhåller kommunen

respektive landstinget ett bidrag, som uppgår till

 31

skillnaden mellan skatteunderlagen multiplicerad med en av regeringen fastställd

skattesats.

 Kommuner och landsting som har en beskattningsbar inkomst per invånare som

överstiger den genomsnittliga beskattningsbara inkomsten per invånare i riket

får inget utjämningsbidrag.

 Vid beräkning av bidraget tillämpas skattesatser som fastställs av regeringen

och som således är opåverkbara för den enskilda kommunen eller det enskilda

landstinget. Skattesatserna fastställs länsvis men med utgångspunkt i de för

riket genomsnittliga skattesatserna för kommunerna respektive landstingen.

 Regeringen föreslår att de genomsnittliga skattesatserna som ligger till grund

för beräkning av de länsvisa skattesatserna, reduceras med fem procent. Det ger

en s.k. kompensationsgrad på 95 procent. Kompensationsgraden kan beskrivas som

den del av den genomsnittliga skattesatsen, eller av skillnaden mellan det egna

skatteunderlaget och det garanterade skatteunderlaget, som skall ligga till

grund för beräkningen av utjämningsbidrag. En hög kompensationsgrad innebär en

långtgående inkomstutjämning. En avvägning har gjorts mellan å ena sidan de

negativa marginaleffekterna av en hög kompensationsgrad för vissa kommuner, och

å andra sidan kravet på en långtgående inkomstutjämning.

 De för landet genomsnittliga skattesatserna för kommuner respektive landsting

bör differentieras mellan olika län. Orsaken är att skattesatserna för såväl

kommuner som landsting skiljer sig mellan länen beroende på stora skillnader i

växlade skattesatser. Sådana skatteväxlingar har främst gjorts till följd av

överföringar av huvudmannaskapet för äldreomsorg, omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda och särskolan från landstingen till kommunerna.

 En samordning bör ske mellan utjämningsbidragen till kommuner respektive

landsting i den del som avser inkomstutjämning. Den sammanlagda genomsnittliga

skattesats som skall tillämpas för kommunerna och landstinget i ett län får inte

avvika från den som gäller för riket. Den länsvisa skattesatsen

för kommuner respektive landsting erhålls genom att den för riket genomsnittliga

skattesatsen för respektive kollektiv, efter reducering med fem procent, minskas

eller ökas med skillnaden mellan de i länet fastställda och de för landet

genomsnittliga skatteväxlingssatserna avseende äldreomsorg, omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda och särskola. En motsvarande länsvis skattesats, beräknad

enligt liknande principer, tillämpas i det nu gällande utjämningssystemet för

kommuner.

Utjämningsbidrag för kostnadsutjämning

Utgångspunkterna för en utjämning av strukturellt betingade kostnadsskillnader

mellan kommuner respektive landsting bör enligt regeringen vara följande:

 32

- Alla kommuner respektive landsting skall efter kostnads- och inkomstutjämning

ha likvärdiga förutsättningar att bedriva verksamheten.

- Kostnadsutjämningen skall inte kompensera för skillnader i servicenivå,

kvalitet, avgiftssättning och effektivitet.

- Kostnadsutjämningen skall baseras på mätbara, och för kommuner och landsting

opåverkbara, faktorer som mäter strukturella kostnadsskillnader.

 Som metod för kostnadsutjämning föreslår regeringen att den s.k.

standardkostnadsmetoden tillämpas, enligt vilken kostnadsskillnader mellan

kommunerna analyseras för en verksamhet i taget. I nu gällande utjämningssystem

för kommuner tillämpas den s.k. totalkostnadsmetoden. Denna metod syftar till

att förklara skillnader i kommunernas totala kostnader med ett fåtal faktorer.

Det har emellertid visat sig vara förenat med stora svårigheter att förklara

kostnadsskillnader mellan kommunerna med totalkostnadsmetoden, eftersom den

kommunala verksamheten är mycket komplex. Det är ofta helt olika faktorer som

styr kostnaderna i de olika verksamheterna. Standardkostnadsmetoden är därför

bättre lämpad att användas i ett system för utjämning av kommunala kostnads-

skillnader.

 Ett annat skäl att välja standardkostnadsmetoden är att den möjliggör en mer

korrekt justering vid huvudmannaskapsförändringar mellan kommuner och landsting

eller vid ändrad ansvarsfördelning mellan staten och kommunsektorn.

 Kostnadsutjämningen bör innefatta både obligatoriska och vissa frivilliga

verksamheter, samt vissa icke verksamhetsspecifika kostnadsslag.

 Kostnadsutjämningen bör baseras på opåverkbara faktorer. I några fall är

faktorerna mer av bedömningskaraktär men har valts för att de har stor be-

tydelse för att fånga vissa typer av strukturella skillnader.

 Regeringen uttalade i kompletteringspropositionen att systemet för kostnads-

utjämning måste bli föremål för en löpande uppföljning och utvärdering. Mot

bakgrund av detta samt av den debatt som förts kring kostnadsutjämningens

utformning, framför allt valet av faktorer, har regeringen tillsatt en

parlamentarisk kommitté (dir. 1995:118) med uppgift att följa upp och utveckla

det nya utjämningssystemet för kommuner och landsting. Uppdraget är främst

inriktat på kostnadsutjämningen. Kommittén är oförhindrad att föreslå sådana

förändringar i införandereglerna som anses påkallade med anledning av förslag

till förändringar i kostnadsutjämningen. Enligt direktiven bör kommittén bedriva

sitt arbete så att förslag till förändringar kan läggas fram för riksdagen i

sådan tid att de kan träda i kraft år 2000. Förslag om förändringar som

kommittén finner bör träda i kraft redan år 1998 bör presenteras senast den 15

oktober 1996.

 Regeringen föreslår att de kommuner och landsting som har relativt sett

ogynnsamma strukturella förhållanden får ett utjämningsbidrag av staten.

Bidraget beräknas enligt följande.

 33

 För varje kommun och landsting beräknas en strukturkostnad per invånare.

Strukturkostnaden är summan av standardkostnaderna för kommunen eller

landstinget. Standardkostnaden är en för varje i kostnadsutjämningen ingående

verksamhet eller motsvarande teoretiskt beräknad kostnad, avsedd att fånga upp

en kommuns eller landstings strukturella förhållanden. En kommun eller ett

landsting vars strukturkostnad per invånare överstiger den för landet

genomsnittliga strukturkostnaden per invånare har rätt till ett bidrag som

motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med antalet invånare i kommunen eller

landstinget den 1 november året före bidragsåret.

Kommuner och landsting vars strukturkostnad understiger den för riket

genomsnittliga strukturkostnaden får inget bidrag.

Regeringens bedömning: Följande verksamheter och faktorer ligger till grund för

kostnadsutjämningen för kommuner respektive landsting.

-------------------------------------------------------

Verksamhet (motsv.) Faktorer

-------------------------------------------------------

Kommuner

Barnomsorg Åldersstruktur,

 föräldrarnas för-

 värvsfrekvens,

 skattekraft och

 befolkningstäthet.

-------------------------------------------------------

Äldreomsorg Åldersstruktur,

 könsfördelning,

 yrkesbakgrund,

 samboendeförhållanden och

 glesbygd.

-------------------------------------------------------

Individ- och Ensamstående kvinnor med

familjeomsorg barn upp till 15 år,

 flyttande över

 församlingsgräns, finska

 och utomnordiska

 medborgare,

 bebyggelsetäthet.

-------------------------------------------------------

Grundskola Åldersstruktur, glesbygd

 samt hemspråk och svenska

 som andraspråk.

-------------------------------------------------------

Gymnasieskola Åldersstruktur,

 inackorderingstillägg och

 programval.

-------------------------------------------------------

Vatten och avlopp Gleshet i bebyggelsen,

 geologiska förhållanden.

-------------------------------------------------------

Gator och vägar Trafik och

 klimatberoende slitage.

-------------------------------------------------------

-------------------------------------------------------

Näringslivs- och syssel-

sättningsfrämjande åtgärder

-------------------------------------------------------

Arbetslöshet. Byggkostnader

-------------------------------------------------------

Index baserat på faktiska Uppvärmningskostnader

kostnader.

-------------------------------------------------------

Index baserat på faktiska Kallortstillägg

kostnader.

-------------------------------------------------------

Beräknade merkostnader Merkostnader till följd

 av befolkningsminskning

-------------------------------------------------------

Befolkningsminskningen Merkostnader till följd

under de senaste 10 åren. av svagt

 befolkningsunderlag

-------------------------------------------------------

Befolkning inom 3 resp. Administration, resor

9 mils radie. och rädd- ningstjänst

-------------------------------------------------------

Folkmängd, antal inv. per Landsting

km2, tätortsgrad.

-------------------------------------------------------

 Hälso- och sjukvård

-------------------------------------------------------

Åldersstruktur, Högskoleutbildning

medellivslängd,

ensamboende, glesbygd

och tilllägg till

landsting med färre än 200

000 inv.

-------------------------------------------------------

Inskrivna studenter. Kallortstillägg

-------------------------------------------------------

Beräknade merkostnader.

Verksamheter med delat huvudmannaskap

-------------------------------------------------------

Kollektivtrafik Bebyggelsetäthet,

 arbetsplatslokalisering,

 gleshet och skärgård.

 Skälen för regeringens bedömning: I kompletteringspropositionen (prop.

1994/95:150, bil. 7, s. 42-52) gavs en utförligare redovisning av de i den

föreslagna kostnadsutjämningen ingående verksamheterna och faktorerna.

 Förutom ovan nämnda verksamheter kan även ytterligare verksamheter komma att

föreslås inordnas i den nationella kostnadsutjämningen, t.ex. viss verksamhet

enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade samt

psykiatri. Ett eventuellt inordnade av dessa verksamheter bör dock föregås av

ytterligare utredningsarbete.

6.3 Utjämningsavgift för kommuner och landsting

Regeringens förslag: En kommun eller ett landsting skall under de

förutsättningar som anges nedan betala en utjämningsavgift till staten.En kommun

eller ett landsting vars garanterade skatteunderlag understiger kommunens

respektive landstingets eget uppräknade skatteunderlag skall betala en avgift

till staten som motsvarar skillnaden mellan skatteunderlagen, multiplicerad med

en av regeringen fastställd skattesats.

 En kommun eller ett landsting vars strukturkostnad per invånare understiger

den för landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare skall betala en

avgift till staten som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med antalet

invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året före avgiftsåret.

 En kommuns eller ett landstings strukturkostnad utgörs av summan av

standardkostnaderna. Standardkostnaden är en för varje kommun eller landsting

beräknad teoretisk kostnad för var och en av de verksamheter och kostnadsslag

som anges nedan, varvid kostnaden beräknas med utgångspunkt i faktorer som är av

särskild betydelse för att belysa de strukturella förhållandena.

 För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg,

individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator

och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader,

uppvärmningskostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av

befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag samt administration, resor

och räddningstjänst.

 För varje landsting beräknas standardkostnaden för hälso- och sjukvård,

högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan

kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i det föregående redovisat sin

syn på vikten av en långtgående utjämning av ekonomiska förutsättningar mellan

kommuner respektive landsting. En sådan utjämning är, som framhållits, en

förutsättning för att ge den kommunala självstyrelsen ett reellt innehåll för

alla kommuner och landsting.

 En långtgående utjämning uppnås enligt regeringens förslag genom att kommuner

och landsting som har en skattekraft eller strukturella förhållanden sämre än

genomsnittet får ett särskilt utjämningsbidrag. Därutöver föreslår regeringen

att alla kommuner och landsting skall få ett generellt statsbidrag efter antalet

invånare i kommunen eller landstinget. Alla kommuner och landsting garanteras på

så sätt en viss miniminivå i

 34

fråga om ekonomiska förutsättningar för att kunna erbjuda sina medborgare en

kommunal service.

 För att minska påfrestningen på statens finanser och för att ge systemet en

över tiden stabil och hållbar finansiering föreslår regeringen dessutom att de

kommuner och landsting som har en skattekraft respektive strukturella

förhållanden som är bättre än genomsnittet, solidariskt skall medverka i ett

statligt system för nationell utjämning. Detta bör ske genom att de får betala

en särskild utjämningsavgift till staten.

 I det följande beskrivs hur och enligt vilka kriterier den föreslagna avgiften

bör beräknas.

Utjämningsavgift för inkomstutjämning

Kommuner och landsting med en beskattningsbar inkomst per invånare som

överstiger den genomsnittliga beskattningsbara inkomsten per invånare i riket

skall betala en utjämningsavgift till staten. Avgiften beräknas enligt följande.

 Antalet invånare i kommunen respektive landstinget mutlipliceras med den

uppräknade medelskattekraften för riket, varvid kommunens respektive

landstingets garanterade skatteunderlag erhålls. Om det garanterade skatte-

underlaget understiger det egna uppräknade skatteunderlaget, betalar kommunen

respektive landstinget en utjämningsavgift till staten. Utjämningsavgiften

beräknas som skillnaden mellan skatteunderlagen multiplicerad med en skattesats.

 Kommuner och landsting som har en beskattningsbar inkomst per invånare som

understiger den genomsnittliga beskattningsbara inkomsten per invånare i riket

betalar inte någon utjämningsavgift till staten.

 Vid beräkning av avgiften tillämpas skattesatser som fastställts av regeringen

och således är opåverkbara för kommunerna och landstingen. Dessa tillämpas på

samma sätt som vid beräkning av utjämningsbidrag till kommuner och landsting.

Utjämningsavgift för kostnadsutjämning

Regeringen föreslår att de kommuner och landsting som har relativt sett

gynnsamma strukturella förhållanden erlägger en utjämningsavgift till staten.

Utjämningsavgiften beräknas enligt följande.

 För varje kommun och landsting beräknas en strukturkostnad per invånare. En

kommun eller ett landsting vars strukturkostnad per invånare understiger den för

landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare bör erlägga en

utjämningsavgift till staten som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med

antalet invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året före

avgiftsåret.

 35

 Regeringen föreslår att samma verksamheter eller motsvarande samt tillhörande

faktorer som för utjämningsbidrag avseende kostnadsutjämning (avsnitt 6.2) skall

ligga till grund för beräkning av utjämningsavgift för kommuner respektive

landsting.

6.4 Utjämningssystemets fortlevnad, m.m.

Kostnadsutjämningens anpassning till verksamhetsförändringar m.m.

Regeringens bedömning: Betydande förändringar i kommunernas eller landstingens

åtaganden bör föranleda motsvarande förändringar i kostnadsutjämningen.

 Förändring i huvudmannaskap för en verksamhet mellan kommuner och landsting

skall föranleda motsvarande förändring i kostnadsutjämningen om verksamheten

omfattas av denna. Förändringen i kostnadsutjämningen görs det år då

huvudmannaskapsförändringen är genomförd i hela riket.

 Skälen för regeringens bedömning: Den föreslagna kostnadsutjämningen syftar

till att skapa likvärdiga förutsättningar för kommuner respektive landsting att

bedriva de verksamheter man är ålagda samt vissa s.k. frivilliga verksamheter.

 Förändringar i kommunernas eller landstingens åtaganden bör också föranleda

motsvarande ändring i kostnadsutjämningen om förändringen gäller en verksamhet

som omfattas av denna. Om förändringen t.ex. innebär ett ökat kommunalt ansvar

för en verksamhet bör verksamhetens tyngd i kostnadsutjämningen öka på

motsvarande sätt. En förutsättning för att göra sådana förändringar i

kostnadsutjämningen som här avses bör emellertid vara att förändringen är

betydande. De främsta skälen till detta är dels administrativa dels att systemet

måste ha en rimlig stabilitet.

 Kostnadsutjämningen baseras bl.a. på den genomsnittliga kostnaden för olika

verksamheter som bedrivs av kommuner respektive av landsting. När

huvudmannaskapet för en verksamhet som ingår i kostnadsutjämningen flyttas

mellan kommuner och landsting bör kostnadsutjämningen också ändras på

motsvarande sätt. Detta bör ske samtidigt som själva

huvudmannaskapsförändringen. Om förändringen av huvudmannaskapet för en

verksamhet sker successivt, så som skett t.ex. när det gäller omsorgs-

verksamheten, bör kostnadsutjämningen ändras vid det tillfälle då alla län har

genomfört förändringen. Fram till denna tidpunkt bör en tillfällig

kostnadsutjämning kunna ske inom ett län som gjort förändringen.

 36

Kostnadsutjämningens aktualitet

Regeringens bedömning: Kostnadstutjämningen baseras på kommunernas respektive

landstingens genomsnittskostnader för de i kostnadsutjämningen ingående

verksamheterna två år före bidrags- respektive avgiftsåren. En framskrivning

till bidrags- respektive avgiftsårets nivå görs av beräknade bidrag och avgifter

avseende kostnadsutjämning utifrån den beräknade utvecklingen av nettopriserna

enligt nettoprisindex, NPI.

 De kommun- och landstingsvisa faktorerna i kostnadsutjämningen bör dateras upp

årligen när det gäller åldersstruktur. Övriga faktorer bör uppdateras med

rimliga tidsintervall och efter vad omständigheterna medger.

 Skälen för regeringens bedömning: Prisnivån i kostnadsutjämningen bör anpassas

till utjämningsårets nivå enligt samma modell som i det nuvarande statliga

utjämningsbidraget till kommuner. Det innebär att kostnadsutjämningen baseras på

genomsnittliga kostnader för de i kostnadsutjämningen ingående verksamheterna

två år tidigare, vilka sedan skrivs fram två år utifrån den prognostiserade

utvecklingen av nettopriserna.

 Beräkningen av de genomsnittskostnader som skall ligga till grund för

kostnadsutjämningen för såväl kommuner som landsting bör dateras upp årligen

utifrån de senast tillgängliga kostnadsunderlagen. Därmed kommer såväl

kostnadsutvecklingen totalt som utvecklingen när det gäller fördelningen av

kostnader mellan olika verksamheter att successivt påverka systemet. Därigenom

slår såväl demografiska som andra förändringar igenom i kostnadsutjämningen även

om det sker med två års eftersläpning. Även de skillnader som finns mellan olika

verksamheter när det gäller volym- och produktivitetsutveckling m.m. fångas upp,

om än med viss eftersläpning, genom den årliga uppdateringen av genomsnitts-

kostnaderna.

 De kommun- och landstingsvisa faktorer som ligger till grund för beräkningen

av tillägg och avdrag i kostnadsutjämningen bör vara så aktuella som möjligt. En

balans bör dock eftersträvas mellan aktualitet och stabilitet. För vissa

faktorer, främst åldersstrukturen, bör en årlig uppdatering ske. För andra

faktorer bör en bedömning göras av hur ofta en uppdatering bör ske, vilken bör

grundas dels på tillgången till aktuell statistik, dels på hur snabbt

förändringar sker av respektive faktors värde.

Skatteväxlingar

Skatteväxlingar mellan kommuner och landsting i ett län skall föranleda en

motsvarande förändring i de skattesatser som tillämpas i utjämningssystemet.

 Under åren 1992-1995 har skatteväxlingar ägt rum mellan kommuner och landsting

till följd av huvudmannaskapsförändringar inom äldreomsorg, psykiatri samt

omsorger inklusive särskola.

 De hittills gjorda skatteväxlingarna har beräknats utifrån de sammanlagda

skatteunderlag, dvs. eget och tillskjutet, som gäller med nuvarande ut-

jämningssystem för kommuner och landsting. Skatteväxlingen i respektive län har

vanligen baserats på det sammanlagda skatteunderlaget för landstinget i länet.

Kommunernas garanterade skatteunderlag kan p.g.a. att de olika systemen ha varit

ett annat. Vissa landsting har haft en hög egen skattekraft eller ett högt

garanterat skatteunderlag. Den växlade skattesatsen har blivit lägre ju högre

skatteunderlaget är. När det nya utjämningssystemet träder i kraft år 1996 blir

skatteunderlaget för dessa landsting lägre än nu, eftersom det nya systemet

bygger på att alla kommuner och landsting i praktiken får ett skatteunderlag som

motsvarar genomsnittet för riket. Det innebär att skatteväxlingssatsen, om den

räknas om med det nya skatteunderlaget, skulle bli högre än tidigare. Om skatte-

växlingen inte ändras, kommer landstinget därmed att få högre skatteinkomster i

det nya systemet, medan kommunerna på motsvarande sätt får lägre

skatteinkomster. Den omvända situationen kan också uppstå.

 Om det i några län visar sig uppstå betydande effekter liknande den som här

beskrivits är det, mot denna bakgrund, rimligt att göra en översyn av de

skatteväxlingar som gjorts år 1993 eller senare.

Administration av systemet

Regeringens förslag: Bidrags- och utjämningssystemet för kommuner och landsting

administreras av Statistiska centralbyrån och skattemyndigheterna.

 Skälen för regeringens förslag: På samma sätt som för det nuvarande systemet

bör det nu föreslagna systemet för statsbidrag och utjämning administreras av

Statistiska centralbyrån och skattemyndigheterna.

 37

7 Införandet av det nya bidrags- och

utjämningssystemet

7.1 Riksdagens uttalanden i samband med

kompletteringspropositionen

Regeringen föreslog i kompletteringspropositionen att det nya bidrag- och

utjämningssystemet skulle träda i kraft den 1 januari 1996 och införas

successivt. Införandetiden föreslogs omfatta en period om åtta år. Den långa

övergångstiden syftar till att undvika drastiska förändringar i bidragstilldel-

ningen för enskilda kommuner och landsting och underlätta en omställning till en

annan bidragsnivå.

 Riksdagen tillstyrkte de grundläggande principerna för regeringens förslag

till nytt utjämningssystem, och uttalade att den begärda lagtekniska omarbet-

ningen av utjämningen inte borde innebära några sakliga förändringar i de

föreslagna införandereglerna (bet. 1994/95:FiU19, s. 29). Enligt riksdagens

mening var förslaget till införanderegler väl avvägt såväl när det gäller

genomförandetiden som begränsningarna av bidragsförändringar. Riksdagen ställde

sig också bakom principerna för finansieringen.

 I det följande föreslår regeringen därför samma införanderegler som

redovisades i kompletteringspropositionen.

7.2 Begränsning av bidragsförändringar

 Regeringens förslag: Bidrags- och utjämningssystemet införs successivt fr.o.m.

år 1996, under en period om åtta år. Under införandetiden begränsas

bidragsökningarna och bidragsminskningarna enligt följande.

 Med bidragsökning eller -minskning avses skillnaden mellan ett referensbidrag

i 1995 års nivå och det nettobidrag/nettoavgift som kommunen eller landstinget

skulle ha fått år 1995 om det föreslagna systemet hade gällt detta år.

Kommuner

För kommuner begränsas den sammanlagda bidragsminskningen för hela perioden till

2 000 kronor per invånare. För de kommuner vars uppräknade skattekraft för år

1993 översteg garantinivån i det statliga utjämningsbidraget samma år, begränsas

den totala bidragsminskningen till högst 4 000 kronor per invånare.

 Den sammanlagda bidragsminskningen begränsas årligen genom ett fast

införandetillägg som betalas ut till de kommuner som får beräknade sammanlagda

bidragsminskningar överstigande ovan nämnda beloppsgränser. Det fasta

införandetillägget motsvarar skillnaden mellan respektive beloppsgränser och den

beräknade sammanlagda bidragsminskningen.

 43

En årlig begränsning görs dessutom för de kommuner vars beräknade

bidragsminskning överstiger 250 kronor per invånare. Dessa kommuner får ett

rörligt införandetillägg som uppgår till ett belopp som för år 1996 motsvarar

skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen, minskad med det fasta

införandetillägget, och 250 kronor. År 1997 uppgår motsvarande beloppsgräns till

500 kronor per invånare, år 1998 till 750 kronor per invånare, år 1999 till 1

000 kronor per invånare, år 2000 till 1 250 per invånare, år 2001 till 1 500

kronor per invånare och år 2002 till 1 750 kronor per invånare.

 För de kommuner vars uppräknade skattekraft år 1993 översteg garantinivån i

statliga inkomstutjämningen samma år görs en årlig begränsning av

bidragsminskningen för de kommuner vars beräknade bidragsminskning överstiger

500 kronor per invånare. Dessa kommuner får ett rörligt införandetillägg som för

år 1996 motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidragsminskningen, minskad

med det fasta införandetillägget, och 500 kronor per invånare. Motsvarande

beloppsgränsen uppgår för år 1997 till 1 000 kronor per invånare, för år 1998

till 1 500 kronor per invånare, för år 1999 till 2 000 kronor per invånare, för

år 2000 till 2 500 kronor per invånare, för år 2001 till 3 000 kronor per

invånare och år 2002 till 3 500 kronor per invånare.

 En årlig begränsning av bidragsökningen görs åren 1996-1998 för de kommuner

som får en beräknad bidragsökning. Dessa kommuner får ett rörligt

införandeavdrag, som för år 1996 uppgår till 704 kronor per invånare eller, om

bidragsökningen är mindre, den faktiskt beräknade ökningen. Motsvarande belopp

är 304 kronor per invånare för 1997 och 112 kronor per invånare för år 1998.

Landsting

För landstingen begränsas den sammanlagda bidragsminskningen för hela perioden

till 1 200 kronor per invånare. Landsting vars sammanlagda bidragsminskning

överstiger detta belopp får ett fast införandetillägg som motsvarar skillnaden

mellan beloppet och den faktiska bidragsminskningen.

 En årlig begränsning görs dessutom för de landsting vars beräknade

bidragsminskningar överstiger 150 kronor per invånare. Dessa landsting får ett

rörligt införandetillägg som för år 1996 motsvarar skillnaden mellan den

beräknade bidragsminskningen, minskad med det fasta införandetillägget, och 150

per invånare. Motsvarande beloppsgränser uppgår för år 1997 till 300 kronor per

invånare, för år 1998 till 450 kronor per invånare, för år 1999 till 600 kronor

per invånare, för år 2000 till 750 kronor per invånare, för år 2001 till 900

kronor per invånare och för år 2002 till 1 050 kronor per invånare.

 För de kommuner som inte ingår i landsting tillämpas införandereglerna för

landsting på motsvarande sätt.

 Skälen för regeringens förslag: Det föreslagna bidrags- och utjämningssystemet

föreslås träda i kraft den 1 januari 1996. Systemet bör införas successivt för

att undvika drastiska effekter för enskilda kommuner och landsting.

 Regeringen föreslår en införandeperiod om åtta år för att skapa utrymme för de

i vissa fall ganska stora omställningar som kommer att krävas av kommuner och

landsting till följd av det nya systemet.

 Regeringen föreslår en teknisk konstruktion av införandereglerna som innebär

att bidragsförändringar som uppstår till följd av det nya systemet jämfört med

det nuvarande systemet, minskas genom särskilda införandetillägg och -avdrag som

successivt trappas ned under införandetiden. Bidragsförändringarna skall

överstiga en viss nivå för att omfattas av införandereglerna.

Bidragsförändringar som beror på förändringar i skattekraft och struktur bör

dock slå igenom redan år 1996.

 Den bidragsförändring som ligger till grund för beräkningen av införande-

tilläggen och -avdragen för hela införandetiden uttrycks i 1995 års nivå. Skälet

till detta är att det krävs ett referensbidrag, med vilket utfallet av det nya

systemet skall jämföras för att den bidragsförändring, som är en effekt av

själva systemomläggningen, skall kunna beräknas. Referensbidraget måste rimligen

utgöras av det faktiska bidrag som kommunen eller landstinget erhåller i

nuvarande system, vilket är bidraget för år 1995. Ett annat skäl för att beräkna

införandetilläggen och -avdragen i 1995 års nivå är att skapa bättre

planeringsförutsättningar för kommuner och landsting genom att ge ett stabilt

underlag för inkomstprognoser under införandeperioden. Ytterligare ett skäl, som

också nämnts ovan, är att de förändringar som sker av skattekraft och struktur

efter år 1995 bör slå igenom vid beräkningen av bidraget för att systemet skall

få avsedd utjämningseffekt redan från år 1996. Detta kan endast ske om

referensen är uttryckt i 1995 års nivå. För att kunna beräkna införandetilläggen

och - avdragen krävs, mot denna bakgrund, att en teoretisk bidragsberäkning görs

för år 1995, som om det nya systemet hade gällt detta år. Skillnaden mellan det

bidrag som kommunen eller landstinget faktiskt har år 1995 och det man skulle få

med det nya systemet samma år uttrycker effekten av själva systemomläggningen

och ligger därför till grund för beräkning av införandetillägg och -avdrag för

hela införandeperioden, utifrån de beloppsgränser m.m. som redovisas i det

följande.

 Bidragsförändringarna mäts således som skillnaden mellan ett referensbidrag

som regeringen fastställer för varje kommun och landsting och det bidrag i 1995

års nivå som det föreslagna bidrags- och utjämningssystemet skulle ge för varje

kommun och landsting. Därigenom kan såväl införandetilläggen som -avdragen

fastställas redan under år 1995 för hela införandeperioden.

 Vid en jämförelse mellan SCB:s preliminära beräkningar för år 1996 och

tidigare gjorda beräkningar av utfallet av det föreslagna systemet framgår att

relativt stora förändringar kan ske i såväl inkomst- som kostnadsutjämningen

från ett år till ett annat. Som exempel kan nämnas de ganska stora för-

skjutningar i relativa skattekrafter som skett mellan 1994 och 1995 års

taxeringar, och som kan få stora effekter på den enskilda kommunens bidrag eller

avgift år 1996. I detta fall sker dock en motsvarande förändring i

skatteinkomsterna varvid den sammanlagda effekten för enskilda kommuner och

landsting i princip blir neutral om man ser till summan av bidrags- och

skatteintäkter.

 När det gäller kostnadsutjämningen är det framför allt förskjutningar i

åldersstrukturen som kan få relativt stor betydelse för bidragets storlek.

Sådana förskjutningar motsvaras emellertid av en motsvarande förändring i

behovsbilden, och bör därför slå igenom. Den nämnda utredningen (dir. 1995:118)

bör bl.a. överväga om effekten av förändringar i de i kostnadsutjämningen

ingående faktorerna bör begränsas för att ge systemet en större stabilitet.

 Referensbidraget för kommuner utgörs av summan av det statliga utjämnings-

bidraget till kommuner för år 1995, bidraget år 1995 för att mildra skatterefor-

mens effekter samt bidraget för missbrukarvård och ungdomsvård, minskad med det

avdrag som görs från kommunernas skatteinkomster.

 Referensbidraget för landsting utgörs av summan av skatteutjämningsbidraget

för år 1995 och bidrag för sjukresor m.m., minskad med det avdrag som görs från

landstingens skatteinkomster.

 Vad som här sägs om landsting tillämpas på motsvarande sätt för kommuner som

inte ingår i landsting. Dessa kommuner betraktas således i detta sammanhang som

både kommun och landsting.

Bidragsminskningar

 Regeringen föreslår att bidragsminskningarna, både totalt för hela perioden

och de årliga bidragsminskningarna, begränsas genom införandetillägg till

berörda kommuner och landsting. Dessa tillägg både beräknas och fastställs i

1995 års nivå för hela införandeperioden. Innebörden av detta är att den

verkliga bidragsförändringen för en kommun eller ett landsting respektive år

blir en annan än de beloppsgränser som anges nedan, till följd av systemets

anpassning till verkliga förändringar i skattekraft och strukturella

förhållanden.

 Begränsningen av den totala bidragsminskningen för hela perioden för kommuner

och landsting sker genom att ett fast införandetillägg årligen utbetalas till de

kommuner och landsting som får beräknade totala bidragsminskningar överstigande

de i det följande angivna beloppsgränserna. Det fasta införandetillägget

motsvarar skillnaden mellan nämnda beloppsgränser och den i 1995 års nivå

beräknade totala bidragsminskningen.

 På motsvarande sätt begränsas de årliga bidragsminskningarna för kommuner och

landsting genom att berättigade kommuner och landsting erhåller ett rörligt

införandetillägg för respektive år som motsvarar skillnaden mellan den beräknade

bidragsminskningen, minskad med det fasta införandetillägget, och den angivna

högsta tillåtna bidragsminskningen respektive år.

 Den totala bidragsminskningen för hela införandeperioden föreslås begränsas

till 2 000 kronor per invånare för kommuner. Det innebär att ingen kommun skall

kunna få en sammanlagd bidragsminskning för hela perioden som överstiger 2 000

kronor per invånare, uttryckt i 1995 års bidragsnivå.

 För de tre kommuner vars uppräknade skattekraft år 1993 översteg garantinivån

i det statliga utjämningsbidraget sätts motsvarande gräns till 4 000 kronor per

invånare.

 För landsting föreslås den totala bidragsminskningen för hela införande-

perioden begränsas till 1 200 kronor per invånare.

 För kommuner begränsas därutöver också den årliga bidragsminskningen enligt

följande. För år 1996 begränsas bidragsminskningen till 250 kronor per invånare,

för år 1997 till 500 kronor per invånare, för år 1998 till 750 kronor per

invånare, för år 1999 till 1 000 kronor per invånare, för år 2000 till 1 250

kronor per invånare, för år 2001 till 1 500 kronor per invånare och för år 2002

till 1 750 kronor per invånare.

 För de tre kommuner vars uppräknade skattekraft år 1993 översteg garantinivån

i det statliga utjämningsbidraget samma år begränsas bidragsminskningen år 1996

till 500 kronor per invånare, för år 1997 till 1 000 kronor per invånare, för år

1998 till 1 500 kronor per invånare, för år 1999 till 2 000 kronor per invånare,

för år 2000 till 2 500 kronor per invånare, för år 2001 till 3 000 kronor per

invånare och för år 2002 till 3 500 kronor per invånare.

 För landsting begränsas bidragsminskningen till 150 kronor per invånare år

1996, till 300 kronor per invånare år 1997, till 450 kronor per invånare är

1998, till 600 kronor per invånare år 1999, till 750 kronor per invånare år

2000, till 900 kronor per invånare år 2001 och till 1 050 kronor per invånare år

2002.

Bidragsökningar

 Även de kommuner som får bidragsökningar i det nya systemet bör omfattas av

införandereglerna. För dessa föreslås dock begränsningen av bidragsökningen bli

mindre än den föreslagna begränsningen av bidragsminskningarna, eftersom många

av de kommuner som får bidragsökningar har ekonomiska problem och stora behov

som inte har beaktats i det tidigare systemet.

 För kommunerna föreslår regeringen att bidragsökningarna begränsas de tre

första åren. Begränsningarna av bidragsökningarna görs genom att ett

införandeavdrag införs. År 1996 uppgår detta till 704 kronor per invånare, eller

om bidragsökningen understiger 704 kronor per invånare den faktiska

bidragsökningen. De kommuner som år 1996 får en bidragsökning överstigande 704

kronor per invånare får således endast ut den del av ökningen som överstiger 704

kronor per invånare. För åren 1997 och 1998 uppgår motsvarande belopp till 304

kronor per invånare respektive 112 kronor per invånare. Därefter sker inte

längre några begränsningar av bidragsökningarna genom införandeavdrag.

 För landstingen sker ingen begränsning av bidragsökningarna genom in-

förandeavdrag, eftersom de som får stora ökningar har stora behov och en mycket

svår ekonomisk situation. Det gäller främst Göteborgs och Malmö kommuner, som

omfattas även av landstingens bidrags- och utjämningssystem.

 Regeringen har tidigare pekat på behovet av att följa upp och uteckla det

föreslagna bidrags- och utjämningssystemet och har, som tidigare nämnts,

tillsatt en parlamentarisk kommitté med denna uppgift. Om kommittén föreslår

förändringar i kostnadsutjämningen har man också möjlighet att föreslå

förändringar i införandereglerna.

7.3 Finansiering av införandereglerna

Regeringens förslag: Om summan av de föreslagna införandetilläggen till kommuner

för ett visst år överstiger summan av de föreslagna införandeavdragen för

kommuner, skall mellanskillnaden finansieras ur det föreslagna generella

bidraget till kommuner för det aktuella året.

 De föreslagna införandetilläggen till landsting skall för respektive år

finansieras ur det föreslagna generella bidraget till landsting för det aktuella

året.

 Skälen för regeringen förslag: Regeringens förslag till införanderegler

innebär en ytterligare begränsning av de årliga bidragsminskningarna för

kommuner och landsting samt en förlängd införandeperiod i förhållande till det

utredningsförslag som låg till grund för förslagen i kompletterings-

propositionen. I det ursprungliga förslaget var grundtanken att summan av in-

förandetilläggen respektive -avdragen i princip skulle gå jämnt ut de första tre

åren, varvid ingen särskild finansiering skulle ha krävts. De av regeringen

föreslagna modifieringarna av införandereglerna; främst en mildare infasning för

de kommuner och landsting som får bidragsminskningar i det nya systemet, kan

innebära att kostnaden för införandetilläggen kommer att överstiga intäkterna

från införandeavdragen. För mellanskillnaden krävs således en finansiering.

Sammantaget beräknades i kompletteringspropositionen att de ökade kostnaderna

till följd av regeringens förslag till modifierade införanderegler skulle uppgå

till ca 1 500 miljoner kronor för år 1996. Kostnaden skulle sedan öka under ett

par år, för att därefter minska successivt. Regeringen föreslog också vissa

förändringar i kostnadsutjämningen, vilka beräknades innebära ökade kostnader om

drygt 500 miljoner kronor per år.

 Regeringen föreslog i kompletteringspropositionen att kostnadsökningen till

följd av de ändrade övergångsreglerna samt ändringarna i kostnadsutjämningen

skulle finansieras ur de medel som fr.o.m. år 1996 skulle återföras till

kommunsektorn till följd av införandet av en allmän löneavgift samt höjningen av

de särskilda löneskatterna för att finansiera EU-avgiften. Dessa medel

beräknades uppgå till 2 435 miljoner kronor år 1996. Regeringen föreslog att

2 035 miljoner kronor av dessa skulle tillföras det generella bidraget för

kommuner respektive landsting med en fördelning mellan kollektiven som baseras

på de beräknade kostnaderna för respektive kollektiv för justeringarna i

införanderegler och kostnadsutjämning. Riksdagen antog detta förslag, och

beloppen tillfördes de föreslagna anslagen för generella statsbidrag för

kommuner respektive landsting. Resterande 400 miljoner kronor tillfördes ett

anslag för särskilda insatser för vissa kommuner och landsting.

 Rent tekniskt fungerar införandereglerna på följande sätt. Det underskott som

uppstår till följd av att summan av införandetilläggen överstiger summan av

införandeavdragen, täcks genom att det generella bidraget till kommuner

respektive landsting minskas ända tills det når den nivå då systemet "går ihop"

med beslutad bidragsram och med tillämpning av de beloppsgränser som de

beslutade införandereglerna innebär.

 De kostnader som i kompletteringspropositionen kunde beräknas för de ändrade

införandereglerna var endast preliminära. Regeringen lämnade därför en

reservation med innebörden att om de verkliga kostnaderna skulle visa sig bli

högre än beräknat, borde merkostnaden finansieras ur de 400 miljoner kronor som

avsattes för särskilda insatser. Regeringens bedömning är dock att de medel som

avsatts för särskilda insatser inte bör reduceras. Eventuella kostnadsökningar

för införandereglerna i förhållande till tidigare beräkningar får i stället

finansieras ur de generella statsbidragen.

 44

8 Anpassning av avräkningsförfarandet vid

utbetalning av kommunalskattemedel

Regeringens förslag: Den för varje kommun och landsting individuella del- och

slutavräkning som görs i nuvarande system för utbetalning av kommunal- och

landstingsskattemedel, avskaffas fr.o.m. taxeringsåret 1997. Såväl del- som

slutavräkning skall ske enligt tidigare regler för åren till och med

taxeringsåret 1996.

 En kollektiv avräkning av kommunal- och landstingsskattemedel mellan staten

och kommuner respektive landsting görs fr.o.m. taxeringsåret 1997. Skillnaden

mellan preliminära och slutliga kommunal- och landstingsskattemedel regleras med

ett enhetligt belopp per invånare i kommunen eller landstinget den 1 november

året före beskattningsåret. Regleringen skall göras i januari andra året efter

beskattningsåret.

 Skälen för regeringens förslag: Det föreslagna utjämningsbidraget till

kommuner och landsting och den föreslagna utjämningsavgiften beräknas utifrån

motsvarande uppräknade skatteunderlag, som används vid beräkning av preliminära

kommunalskattemedel. Utjämningsbidraget och utjämningsavgiften bör således

beräknas utifrån de beskattningsbara inkomsterna i kommunen eller landstinget

enligt taxeringen året före utjämnings- respektive avgiftsåret. Dessa

beskattningsbara inkomster räknas upp till bidrags- respektive avgiftsårets nivå

med de uppräkningsfaktorer som fastställs av Riksrevisionsverket.

 I nuvarande system är alla beräkningar för bidrags- respektive beskattnings-

året, både i fråga om kommunalskattemedel (med kommunalskattemedel avses i det

följande även landstingskattemedel) och utjämningsbidraget till kommuner,

preliminära fram till dess de slutliga beskattningsbara inkomsterna är kända.

Undantag gäller för utjämningsbidraget för år 1995. Två för varje kommun indi-

viduella avräkningar, delavräkning och slutavräkning, görs därför med hänsyn

till nya prognoser samt den faktiska utvecklingen av de beskattningsbara in-

komsterna.

 För det nuvarande skatteutjämningsbidraget till landsting görs ingen del-

eller slutavräkning.

 Om ett individuellt avräkningsförfarande skulle tillämpas i såväl det av

regeringen nu föreslagna utjämningssystemet som i systemet för utbetalning av

kommunalskattemedel, skulle den sammanlagda effekten av avräkningarna för en

kommun eller ett landsting, i förhållande till den genomsnittliga effekten, bli

marginell. Orsaken är det samband som finns mellan de båda systemen, där t.ex.

en ökning av de slutliga skatteinkomsterna i förhållande till de preliminära

skulle kompenseras av en motsvarande minskning av utjämningsbidraget eller en

ökning av utjämningsavgiften. Vissa mindre effekter skulle dock kunna uppstå på

grund

 50

av skillnader mellan den egna skattesatsen och den länsvisa skattesats som

tillämpas vid beräkning av utjämningsbidrag och utjämningsavgift.

 Regeringen föreslår att utjämningsbidragen och utjämningsavgifterna skall vara

slutgiltiga. Några del- och slutavräkningar skall således inte göras.

 Regeringen föreslår också att det nuvarande avräkningsförfarandet för

kommunalskattemedel mot varje enskild kommun och varje enskilt landsting

avskaffas fr.o.m. taxeringsåret 1997, och att det ersätts med ett kollektivt

avräkningsförfarande för kommuner respektive landsting. Detta syftar till att

totalt sett tillförsäkra att sektorn får de skatteinkomster som följer av

bestämmelserna i bl.a. kommunalskattelagen (1928:370).

 Ett kollektivt slutavräkningsförfarande för kommunalskattemedel föreslås

därför ske mellan staten och kommunerna respektive landstingen, varvid en

återbetalning av skattemedel sker från staten om de utbetalda preliminära

kommunalskattemedlen understiger de slutligt beräknade. En återbetalning sker på

samma sätt från kommuner respektive landsting till staten om de utbetalda

preliminära kommunalskattemedlen överstiger de slutligt beräknade.

Slutavräkningen görs efter två år, när de slutliga skatteinkomsterna för

beskattningsåret är kända. Någon delavräkning görs inte.

 Regleringen av slutavräkningsbeloppen bör ske med ett enhetligt belopp per

invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året före beskattningsåret.

Slutavräkningsbeloppen betalas ut eller återbetalas i januari andra året efter

beskattningsåret

 51

9 Ändrat system för återbetalning av

mervärdesskatt till kommuner och landsting

9.1 Utgångspunkter

Regeringens förslag: Ett nytt system för konkurrenskorrigering avseende

kommunernas och landstingens kostnader för ingående mervärdesskatt införs

fr.o.m. år 1996. Systemet skall bygga på kommunal självfinansiering.

 En ekonomisk reglering görs genom att kommunerna och landstingen tillförs

medel via de generella statsbidragen.

 Skälen för regeringens förslag: Sedan skattereformen år 1991 har för kommuner

och landsting gällt särskilda regler för att motverka mervärdesskattens

konkurrenssnedvridande effekter vid val mellan verksamhet i egen regi och i

extern regi. Kommuner och landsting fick då rätt att inom

mervärdesskattesystemet få återbetalning av ingående skatt i verksamhet som inte

medför skattskyldighet till mervärdesskatt. Denna rätt slopades år 1995 till

följd av att den inte var förenlig med EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv.

Återbetalning av den ingående skatten i skattefri verksamhet sker i stället i

särskild ordning enligt lagen (1994:1799) om kommuners och landstings hantering

av mervärdesskatt för år 1995. Lösningen har införts som ett provisorium. I vår-

ens kompletteringsproposition föreslog regeringen att den provisoriska lösningen

skulle ersättas av ett permanent system som skulle genomföras fr.o.m. år 1996

och bygga på kommunal självfinansiering. Avsikten var att systemet skall vara

stabilt och inte ge upphov till ökade kostnader för staten.

 Vid riksdagsbehandlingen konstaterade finansutskottet (bet. 1994/95:FiU19-

s.37) att förslaget till lagteknisk reglering av systemet för

konkurrenskorrigering i likhet med det av utskottet tidigare behandlade lag-

förslaget om inkomst- och kostnadsutjämning byggde på inomkommunal finansiering.

Även om de två lagförslagen hade helt olikartade syften borde de enligt

utskottets mening övervägas i ett sammanhang. Regeringen borde således återkomma

till riksdagen i denna fråga i sådan tid att systemet kunde träda i kraft den 1

januari 1996. Riksdagen avslog således lagförslaget, och även den föreslagna

regleringen av förändringen via en ökning av de generella statsbidragen till

kommuner och landsting.

 Regeringen har nu övervägt den lagtekniska konstruktionen av systemet för

återbetalning av mervärdesskatt till kommuner och landsting i perspektivet av

vad som framkommit vid riksdagens behandling av kompletteringspropositionen, och

har därvid kommit fram till följande.

 Det föreslagna systemet för konkurrenskorrigering bygger på kommunal

självfinansiering, dvs. att systemet finansiellt skall fungera självständigt

genom att kommuner respektive landsting skall göra inbetalningar till det för

ändamålet inrättade mervärdesskattekontot vilka skall täcka de utbetalningar

från samma konto som görs för kompensation av mervärdesskattekostnader.

Kriteriet för inbetalningen (visst belopp per invånare) är inte detsamma som

kriteriet för utbetalningen (faktiska mervärdesskattekostnader) och däri ligger

själva konkurrenskorrigeringen. Att systemet är självfinansierat innebär inte

att det finns skäl att föra fram samma principiella invändningar som riktats mot

det i kompletteringspropositionen föreslagna utjämningssystemet. En avgörande

skillnad är att konkurrenskorrigeringssystemet inte är en metod för

omfördelning. Detta systems enda syfte är att så långt som möjligt och utan

statligt stöd begränsa den konkurrenssnedvridning inom de mervärdesskattefria

områdena som annars kan uppstå beroende på om verksamheten bedrivs i kommunal

regi eller i privat regi. En inte oväsentlig skillnad mot det tidigare före-

slagna utjämningssystemet är vidare att statens ekonomiska reglering av för-

ändringen av systemet för konkurrenskorrigering innebär att effekten för den en-

skilda kommunen och det enskilda landstinget i princip blir helt neutral i det

ögonblick systemet införs. Varje kommun och landsting betalar alltså in lika

mycket till mervärdesskattekontona som man kompenseras för via de generella

statsbidragen. Det är först över tiden som proportionerna mellan inbetalningar

och utbetalningar kan ändras för enskilda kommuner och landsting. Totalt sett

kommer dock inbetalningarna över tiden inte att överstiga utbetalningarna.

 Regeringen kan inte förorda någon alternativ lösning på systemet för kon-

kurrenskorrigering, om ambitionen är att systemet skall uppfylla de efter-

strävade målen att dels vara konkurrenskorrigerande, dels leda till att den

kostnadsökning som systemet för närvarande innebär för staten skall brytas. Om

det nuvarande systemet skulle behållas kommer staten att få svara för hela den

ökning av kostnaderna för systemet som uppstår över tiden. Detta rimmar enligt

regeringens mening inte med ambitionen att få bättre kontroll över statens

utgifter.

 Mot denna bakgrund återkommer regeringen med i princip samma förslag till lag-

teknisk lösning för systemet som lades fram i kompletteringspropositionen.

 Förslaget har varit föremål för yttrande från Lagrådet som därvid bl.a har

anfört följande. Systemet som det är utformat i lagförslaget innebär därför, om

det ses isolerat, att en viss överföring av medel kan komma att ske mellan

kommuner och mellan landsting. Lagrådet framförde dock inga erinringar mot

förslaget.

 Förslaget beskrivs i det följande.

 52

9.2 Utformning av systemet för konkurrenskorrigering

Förslaget till ny kompensationsordning innebär att återbetalningarna för

ingående mervärdesskatt i verksamheter som inte medför skattskyldighet bör ske

inom ett av kommunerna respektive landstingen självfinansierat system. Systemets

tänkta utformning redovisas nedan.

 Det skall hos Riksgäldskontoret finnas två räntebärande konton, ett för kom-

munernas räkning (kommunkontot) och ett för landstingens räkning

(landstingskontot). Varje kommun och landsting skall betala in ett visst belopp

till respektive konto. Inbetalningarna till kontona skall motsvara ett enhetligt

belopp per invånare i kommunen eller landstinget, multiplicerat med antalet

invånare i kommunen respektive landstinget. Kommuner, landsting, kommunalförbund

och beställarförbund har rätt att efter ansökan få ersättning från kontona till

ett belopp motsvarande den ingående mervärdesskatt som inte omfattas av

mervärdesskattelagens bestämmelser och det s.k. särskilda bidraget vid upp-

handling av eller bidragsgivning till tjänster producerade inom de

mervärdesskattefria områdena sjukvård, tandvård, social omsorg och utbildning.

Utbetalningarna av ersättningen avses ske i huvudsak enligt de rutiner som

gäller år 1995. Utbetalningarna till de landstingsfria kommunerna skall i sin

helhet regleras mot kommunkollektivets konto. Utbetalningarna till kommunal-

förbund eller beställarförbund, som bedriver försöksverksamhet enligt lagen (-

1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialför-

säkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst, bör regleras mot landstings-

kollektivets konto. Beträffande kommunalförbunden i övrigt föreslås, till

skillnad mot vad som nu gäller, att förbunden själva får ansöka om utbetalning

av ingående skatt i skattefri verksamhet från både kommun- och landstingskontot

i proportion till medlemmarnas - kommunernas respektive landstingens -

deltagande i kostnaderna för förbundets verksamhet.

 De belopp som sammanlagt skall betalas in på vart och ett av kontona skall i

princip motsvara de sammanlagda belopp som kommunerna och landstingen beräknas

ha rätt att få utbetalt från kontona. På så sätt skapas ett stabilt system som

inte ger upphov till kostnadsökningar för staten. Tillskotten utformas så att de

inte är kopplade till den enskilda kommunens eller det enskilda landstingets

faktiska kostnader för ingående mervärdesskatt. Annars uppnås inte den avsedda

konkurrensneutraliteten.

 Tillskotten till kommunkontot föreslås, som tidigare nämnts, ske med ett

årligen fastställt belopp per invånare som är lika för alla kommuner. För

landstingen fastställs årligen ett motsvarande belopp per invånare, som skall

tillföras landstingskontot. De landstingsfria kommunerna skall betala båda be-

loppen till kommunkontot. Beloppen fastställs av Riksskatteverket senast den 10

september före inbetalningsåret. Vidare föreslås att betalning av beloppen sker

efter avräkning i samband med skattemedelsutbetalningarna med en tolftedel varje

månad för kommun- respektive landstingskontot.

 Kontona skall göras räntebärande i form av särskilda hos Riksgäldskontoret

inrättade räntekonton med kredit. Såväl fordrings- som skuldränta bör regleras

mot kontona.

 Vid fastställandet av beloppen för kommande år skall hänsyn tas till såväl

upplupna som prognostiserade över- och underskott. Därvid skall framgå kontonas

ställning avseende det avslutade verksamhetsåret och vilka prognosantaganden som

har gjorts. Systemet bör, som nuvarande system, administreras av staten genom

skattemyndigheten i Kopparbergs län.

 Revision av kontona bör utföras av Riksrevisionsverket.

9.3 Ekonomisk reglering

En övergång till ett av kommunerna och landstingen självfinansierat system för

konkurrenskorrigering bör på motsvarande sätt som när den generella

avdragsrätten infördes medföra en ekonomisk reglering, men denna gång från

staten till kommunerna respektive landstingen. Regeringen anser att regleringen

bör göras så att kommunernas och landstingens kostnader för att finansiera

systemet täcks vid övergången. Regleringsbeloppen bör därför avse motsvarande

kostnader som i dag åvilar staten enligt 1-2 §§ lagen (1994:1799) om kommuners

och landstings hantering av mervärdesskatt för år 1995, dvs. återbetalning av

ingående mervärdesskatt som inte är avdragsgill enligt mervärdesskattelagen och

det s.k. särskilda bidraget. Avsikten är att regleringen i utgångsläget, dvs.

vid ingången av år 1996, skall vara statsfinansiellt neutral. Mot bakgrund av

vissa osäkerheter i underlaget är det för närvarande svårt att fastställa nivån

på den reglering som bör göras för att uppnå den avsedda neutraliteten. Därför

bör en uppföljning göras av den reglering som nu föreslås när säkrare uppgifter

finns att tillgå.

 Mot bakgrund av det redovisade gör regeringen bedömningen att kommunerna år

1996 bör tillföras 14 250 miljoner kronor och landstingen 4 750 miljoner kronor.

Vid fördelningen mellan kommuner och landsting har antagits att det särskilda

bidraget fördelar sig på respektive kollektiv på samma sätt som fördelningen

beträffande den ingående mervärdesskatten, efter avdrag för den ingående

mervärdesskatt som bedömts vara hänförlig till skattepliktig verksamhet. Vid

fördelningen har vidare hänsyn tagits till de huvudmannaskapsförändringar som är

genomförda eller avses att genomföras år 1996. Regleringen föreslås ske genom

att de generella statsbidragen som regeringen föreslår fr.o.m. år 1996 till kom-

muner respektive landsting, tillförs motsvarande belopp.

 53

10 Vissa anslagsfrågor

De hittillsvarande generella statsbidragen till kommuner och landsting har

finansierats över de båda förslagsanslagen Statligt utjämningsbidrag till

kommuner och Skatteutjämningsbidrag till landsting. I statsbudgeten för

budgetåret 1995/96 är anslagen uppförda med 19 036 miljoner kronor respektive 3

768 miljoner kronor. I de båda fallen är anslagen beräknade för att täcka

utgifterna under andra halvåret 1995.

 De nya formerna för utjämningen av kommunernas och landstingens ekonomiska

förutsättningar är avsedda att tillämpas från och med bidragsåret 1996. Till det

nya bidrags- och utjämningssystemet måste delvis nya anslag anvisas för

budgetåret 1995/96. För de generella bidragen till kommuner och landsting finns

redan i statsbudgeten två förslagsanslag anvisade. Anslaget Generellt

statsbidrag till kommuner är uppfört med 30 490 miljoner kronor och anslaget

Generellt statsbidrag till landsting är uppfört med 7 298 miljoner kronor. I det

föregående har regeringen förslagit ett nytt system för återbetalning av

mervärdesskatt till kommuner och landsting. Denna förändring föreslås regleras

genom en ökning av de generella statsbidragen till kommuner och landsting ökas

med 14 250 miljoner kronor respektive 4 750 miljoner kronor. Även om de båda

befintliga anslagen på statsbudgeten är förslagsvis betecknade - och alltså kan

merbelastas så länge de används för sitt av riksdagen avsedda ändamål - anser

regeringen, mot bakgrund av de stora anslagsbelopp som det rör sig om och de

även procentuellt sett betydande merbelastningarna utöver den beräknade

statsbudgeten, att riksdagen bör anvisa erforderliga medel på tilläggsbudget.

För enkelhetens skull bör detta ske över två tilläggsbudgetanslag, ett för

kommunbidragen och ett för landstingsbidragen.

 I propositionen har regeringen vidare föreslagit ett nytt statligt utjäm-

ningsbidrag till kommuner och landsting. Detta bidrag motsvaras volymmässigt av

en utjämningsavgift, som kommuner och landsting skall betala till staten.

Utjämningsavgiften bör redovisas på en särskild inkomsttitel på statsbudgetens

inkomstsida. På statsbudgetens utgiftssida bör samtidigt ett förslagsanslag

finnas för utjämningsbidraget till kommuner och landsting. Detta anslag bör

anvisas på tilläggsbudget under innevarande budgetår och beräknas till totalt 21

245 miljoner kronor, varav 12 565 miljoner kronor avser kommuner och 8 680

miljoner kronor avser landsting. Inkomsttiteln bör beräknas till det sammanlagda

beloppet, dvs. 21 245 miljoner kronor. Beloppen har beräknats utifrån

Statistiska centralbyråns preliminära beräkningar (se avsnitt 3.4). Statistiska

centralbyrån kommer att göra definitiva beräkningar avseende utjämningsbidrag

och utjämningsavgifter i början av år 1996. De slutliga beloppen kan därför

komma att avvika från ovan redovisade belopp. En förändring av ut-

jämningsbidraget kommer emellertid att motsvaras av en lika stor förändring av

utjämningsavgiften. Den sammanlagda effekten blir därmed statsfinansiellt

neutral.

11 Författningskommentar

11.1 Lagen om generellt statsbidrag till kommuner

och landsting

1 och 2 §§

Paragraferna innehåller bestämmelser om att generellt statsbidrag till kommuner

och landsting fördelas mellan kommuner respektive landsting med ett fast belopp

per invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året före bidragsåret.

 Beloppet bestäms årligen av regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer utifrån de medel som riksdagen har anslagit för generellt statsbidrag

till kommuner respektive landsting och antalet invånare den 1 november året före

bidragsåret.

3 §

Enligt paragrafen skall de landstingsfria kommunerna betraktas som både kommuner

och landsting och de får därför bidrag enligt denna lag både som kommun och

landsting.

4 §

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer beloppen enligt

1 och 2 §§.

5 §

Skattemyndigheten fastställer bidragets storlek samt meddelar senast den 25

januari bidragsåret varje kommuner och landsting om storleken av dess bidrag.

6 §

Paragrafen anger hur bidraget skall betalas ut och motsvarar 14 § i den

nuvarande lagen om statligt utjämningsbidrag till kommuner och 10 § i lagen om

skatteutjämningsbidrag till landsting.

7 §

Enligt denna paragraf får skattemyndighetens beslut överklagas hos regeringen.

Ikraftträdandebestämmelse

Den nya lagen träder i kraft den 1 januari 1996 och bestämmelser om detta finns

i lagen (1995:000) om införande av lagen (1995:000) om generellt statsbidrag

till kommuner och landsting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner

och landsting och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och

landsting.

11.2 Lagen om utjämningsbidrag till kommuner

och landsting

1 §

Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om att kommuner och

landsting kan få utjämningsbidrag av staten för inkomst- och kostnadsutjämning.

2 §

Paragrafen innehåller definitioner av vissa termer som används i lagen. En del

av dessa har förts över i princip oförändrade från 2 § lagen (1992:670) om

statligt utjämningsbidrag till kommuner och 3 § i lagen (1992:671) om

skatteutjämningsbidrag till landsting.

 Begreppen standardkostnad och strukturkostnad är nya. De förklaras närmare i

avsnitt 6.2.

 De kommuner som inte ingår i ett landsting skall enligt denna parpgraf

betraktas som såväl en kommun som ett landsting. Detta innebär att en kommun som

inte ingår i ett landsting kan få bidrag både som en kommun och ett landsting.

3 §

Enligt denna paragraf beräknas en kommuns eller ett landstings struktur-

kostnad som summan av standardkostnaderna för vissa särskilt angivna verk-

samheter och icke verksamhetsanknutna kostnader.

 För kollektivtrafik beräknas också standardkostnaden. Regeringen meddelar

bestämmelser om hur kostnaden skall fördelas mellan kommuner och landsting.

4 §

Enligt denna paragraf får en kommun eller ett landsting som har ett garanterat

skatteunderlag som överstiger det uppräknade skatteunderlaget ett bidrag av

staten. För att kunna beräkna en kommuns bidrag måste först det garanterade

skatteunderlaget för kommunen fastställas och detta görs på följande sätt.

Antalet invånare i kommunen multipliceras med den uppräknade medelskattekraften.

Detta belopp minskas sedan med kommunens uppräknade skatteunderlag. Skillnaden

mellan dessa belopp multipliceras med den skattesats som fastställts enligt 8 §

andra stycket, varvid bidraget erhålles. Bidraget till ett landsting beräknas på

samma sätt.

 57

 Om skillnaden blir negativ får kommunen eller landstinget inget bidrag.

 Paragrafen motsvaras av 3 § lagen (1992:670) om statligt utjämningsbidrag till

kommuner, men den garanterade nivån är annorlunda definierad.

5 §

En kommun eller ett landsting kan enligt denna paragraf få ett bidrag av staten

om den beräknade strukturkostnaden per invånare överstiger den för hela landet

genomsnittliga strukturkostnaden per invånare. Skillnaden mellan dessa belopp

multipliceras med antalet invånare i kommunen eller landstinget den 1 november

året före bidragsåret, varvid bidraget fås.

 Om skillnaden blir negativ får kommunen eller landstinget inget bidrag.

6 §

Paragrafen motsvarar 10 § i den nuvarande lagen om statligt utjämningsbidrag

till kommuner och 7 § i lagen om skatteutjämningsbidrag till landsting.

7 §

Paragrafen motsvarar 11 § i den nuvarande lagen om statligt utjämningsbidrag

till kommuner och 6 § andra stycket i lagen om skatteutjämningsbidrag till

landsting.

8 §

Paragrafen motsvarar 12 § i den nuvarande lagen om statligt utjämningsbidrag

till kommuner och 8 § i lagen om skatteutjämningsbidrag till landsting med den

skillnaden att den uppgift som avses här är uppgiften om de preliminära

bidragen.

9 §

Paragrafen motsvarar 13 § andra stycket i den nuvarande lagen om statligt

utjämningsbidrag till kommuner och 9 § andra stycket i lagen om

skatteutjämningsbidrag till landsting med den skillnaden att uppgiften som här

avses är uppgiften om bidragens storlek.

10 §

Paragrafen motsvarar 14 § i den nuvarande lagen om statligt utjämnings-

bidrag till kommuner och 10 § i lagen om skatteutjämningsbidrag till landsting.

11 §

Paragrafen motsvarar 15 § i den nuvarande lagen om statligt utjämnings-bidrag

till kommuner och 11 § i lagen om skatteutjämningsbidrag till landsting.

Ikraftträdandebestämmelse

Den nya lagen träder i kraft den 1 januari 1996 och bestämmelser om detta finns

i lagen (1995:000) om införande av lagen (1995:000) om generellt statsbidrag

till kommuner och landsting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner

och landsting och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och

landsting.

11.3 Lagen om utjämningsavgift för kommuner

och landsting

1 §

Enligt denna paragraf skall en kommun eller ett landsting under vissa förut-

sättningar som framgår av lagens bestämmelser betala en utjämningsavgift till

staten.

2 §

Denna paragraf innehåller samma definitioner som 2 § lagen om utjämningsbidrag

till kommuner och landsting dock med den skillnaden att bidragsåret i stället

benämns avgiftsår.

3 §

Denna paragraf överensstämmer med 3 § i lagen om utjämningsbidrag till kommuner

och landsting.

4 §

Enligt denna paragaf skall en kommun eller ett landsting som har ett garanterat

skatteunderlag som understiger det uppräknade skatteunderlaget betala en avgift

till staten. Avgiften beräknas på följande sätt. Antalet invånare i en kommun

multipliceras med den uppräknade medelskattekraften för riket, varvid kommunens

garanterade skatteunderlag fås. Om detta understiger kommunens uppräknade

skatteunderlag skall kommunen betala en utjämningsavgift till staten. Avgiften

motsvarar skillnaden mellan skatteunderlagen multiplicerad med skattesatsen

enligt 7 § andra stycket. Avgiften för ett landsting beräknas på samma sätt.

 58

5 §

Om en kommuns eller ett landstings beräknade strukturkostnad per invånare

understiger den för hela landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare

skall kommunen eller landstinget enligt denna paragraf betala en avgift till

staten. Avgiften beräknas på följande sätt. Skillnaden mellan kommunens

strukturkostnad per invånare och den för landet genomsnittliga strukturkostnaden

per invånare multipliceras med antalet invånare i kommunen eller landstinget den

1 november året före avgiftsåret.

6 - 11 §§

Dessa paragrafer överensstämmer med paragraferna 6 - 11 §§ i lagen om ut-

jämningsbidrag till kommuner och landsting dock med den skillnaden att

bidragsåret i stället benämns avgiftsår och att bidrag ersatts med avgift.

Ikraftträdandebestämmelse

Den nya lagen träder i kraft den 1 januari 1996 och bestämmelser om ikraft-

trädande av lagen finns i lagen (1995:000) om införande av lagen (1995:000) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lagen (1995:000) om

utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen (1995:000) om

utjämningsavgift för kommuner och landsting.

11.4 Förslag till lag om införande av lagen (1995:000) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting, lagen

(1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och

landsting och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för

kommuner och landsting

Allmänna bestämmelser

1 §

Paragrafen innehåller bestämmelse om att lagen (1995:000) om generellt

statsbidrag till kommuner och landsting, lagen (1995:000) om utjämningsbidrag

till kommuner och landsting och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för

kommuner och landsting samt lagen om införande av denna lag skall träda i kraft

den 1 januari 1996 och tillämpas första gången i fråga om bidrags- och

avgiftsåret 1996.

2 §

Enligt denna paragaraf upphävs dels nuvarande lagen (1992:670) om statligt

utjämningsbidrag till kommuner dels nuvarande lagen (1992:671) om

skatteututjämningsbidrag till landsting.

3 §

Enligt denna paragraf gäller att i fråga om statligt utjämningsbidrag och

skatteutjämningsbidrag för år 1995 och tidigare år skall de upphävda lagarna

fortfarande tillämpas.

4 §

Enligt denna paragraf skall regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, fastställa ett referensbidrag för varje kommun respektive för varje

landsting. Referensbidraget för en kommun utgörs av summan av det statliga

utjämningsbidraget till kommunen för år 1995, bidraget för år 1995 med anledning

av skattereformens effekter (prop. 1993/94:150, bil. 7) samt bidraget till

missbrukarvård och ungdomsvård minskad med det avdrag som görs från kommunens

skatteinkomster. Ett landstings referensbidrag utgörs av summan av skatte-

utjämningsbidraget för år 1995 samt ersättningar för sjukresor minskad med det

avdrag som görs från landstingets skatteinkomster.

5 §

Paragrafen anger att vad som senare i lagen benämns bidragsminskning eller

bidragsökning är skillnaden mellan en kommuns eller ett landstings

referensbidrag och det bidrag eller avdrag som kommunen eller landstinget skulle

fått om lagen (1995:000) om generellt statsbidrag till kommuner och landsting,

lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen

(1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting hade gällt redan för

år 1995.

6 §

Enligt denna paragraf skall vad som sägs i denna lag om landsting också

tillämpas i fråga om kommuner som inte ingår i något landsting.

Kommuner

7 §

Enligt första stycket begränsas den sammanlagda bidragsminskningen per år för

åren 1996-2003 till 2 000 kr per invånare i en kommun den 1 november 1994.

 För de kommuner vars uppräknade skattekraft för år 1993 översteg garantinivån i

det statliga utjämningsbidraget år 1993 enligt lagen (1992:670) om statligt

utjämningsbidrag till kommuner gäller enligt andra stycket att den sammanlagda

bidragsminskningen per år för hela införandeperioden får uppgå till högst 4 000

kr per invånare i en kommun den 1 november 1994.

 59

8 §

Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den sammanlagda bidragsminskningen

också begränsas årligen genom att de kommuner som får beräknade sammanlagda

bidragsminskningar som överstiger 2 000 kr eller 4 000 kr får ett fast

införandetillägg.

 Enligt andra stycket motsvarar det fasta införandetillägget skillnaden mellan

beloppsgränserna enligt 7 § och en kommuns sammanlagda beräknade

bidragsminskning.

9 §

Enligt denna paragraf begränsas bidragsminskningen ytterligare på så sätt att de

kommuner vars beräknade bidragsminskningar årligen överstiger 250 kronor per

invånare i kommunen får ett rörligt införandetillägg som succesivt trappas ned

under införandeperioden.

10 §

Enligt denna paragraf begränsas bidragsminskningen för de kommuner vars

uppräknade skattekraft för år 1993 översteg garantinivån i det statliga

utjämningsbidraget år 1993 enligt lagen (1992:670) om statligt utjämningsbidrag

till kommuner. Även dessa kommuner får ett rörligt införandetillägg.

11 §

Enligt denna paragraf begränsas den årliga bidragsökningen per invånare för åren

1996-1998 på så sätt att för de kommuner som får beräknade bidragsökningar

införs ett rörligt införandeavdrag. Införandeavdraget för år 1996 är 704 kronor

eller, om bidragsökningen är mindre än detta belopp, den faktiskt beräknade

ökningen. För år 1997 är avdraget 304 kronor eller, om bidragsökningen är mindre

än detta belopp den faktiskt beräknade ökningen. För år 1998 är avdraget 112

kronor eller, om bidragsökningen är mindre än detta belopp den faktiskt

beräknade ökningen.

Landsting

12 §

Denna paragraf innebär att den sammanlagda bidragsminskningen per år för åren

1996-2003 begränsas för ett landsting till 1 200 kronor per invånare i

landstinget den 1 november 1994.

 60

13 §

Enligt första stycket begränsas bidragsminskningen på så sätt att de landsting

som får sammanlagda bidragsminskningar som överstiger 1 200 kronor får ett fast

införandetillägg.

 Enligt andra stycket motsvarar det fasta införandetillägget skillnaden mellan

beloppsgränsen enligt första stycket och landstingets sammanlagda beräknade

bidragsminskning per år.

14 §

Enligt denna paragraf införs en årlig begränsning av bidragsminskningen för ett

landsting som innebär att minskningen inte får överstiga 150 kronor per

invånare. Om bidragsminskningen överstiger detta belopp så får landstinget ett

rörligt införandetillägg.

11.5 Lagen om mervärdesskattekonton för kommuner

och landsting

Inledande bestämmelser

1 §

Enligt denna paragraf skall det för reglering av kommuners och landstings

kostnader för ingående mervärdesskatt som inte har dragits av enligt

bestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200) hos Riksgäldskontoret finnas

två stycken räntebärande konton. Det skall finnas ett konto för kommunerna och

ett för landstingen. Kontona kallas för kommunkonto respektive landstingskonto.

Inbetalningar till kontona

2 §

Första meningen har getts samma lydelse som i lagrådsremissen. Den formuleringen

uttrycker bättre den grundläggande skyldigheten för kommunerna och landstingen

att betala in till kontona. Att inbetalningen i praktiken görs av

skattemyndigheten framgår av andra meningen i paragrafen.

 Paragrafen innebär att alla kommuner och landsting skall betala in medel till

kommunkontot respektive landstingskontot. Inbetalningarna till respektive konto

görs efter att beloppet har dragits av i samband med och på motsvarande sätt som

gäller för utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.

 61

3 §

Riksskatteverket skall enligt första stycket senast den 10 september varje år

fastställa ett belopp per invånare för kommuner respektive ett belopp per

invånare för landstingen (tillskott) avseende nästkommande år. Beloppen per

invånare är således lika för alla kommuner respektive för alla landsting.

Inbetalningarna till respektive konto skall för ett år motsvara det av

Riksskatteverket fastställda tillskottet multiplicerat med antalet invånare i

kommunen eller landstinget den 1 november året före inbetalningsåret.

 För de kommuner som inte ingår i ett landsting gäller enligt andra stycket att

tillskottet utgörs av summan av de båda fastställda tillskotten.

4 §

Riksskatteverket skall beräkna tillskotten så att kommunernas och landstingens

inbetalningar till respektive konto med hänsyn tagen till räntan på kontot så

nära som möjligt motsvarar utbetalningarna från kontot. Avräkning för tidigare

år skall göras i samband med att tillskotten för kommande år fastställs. Sett

över tiden skall summan av inbetalningarna motsvara summan av utbetalningarna.

Ersättning från kontona

5 §

Av första stycket framgår att kommuner och landsting kan ansöka om ersättning

från kontona för den ingående mervärdesskatt som inte är avdragsgill enligt

bestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200).

 Enligt andra stycket får kommunalförbund ansöka om ersättning från både

kommun- och landstingskontot för ingående mervärdesskatt som inte är avdragsgill

enligt mervärdesskattelagen. Fördelningen mellan kommun- respektive

landstingskontot görs i förhållande till kommunernas och landstingens deltagande

i kostnaderna för förbundets verksamhet. Detta är en ändring jämfört med den

nuvarande lagen (1994:1799) om kommuners och landstings hantering av

mervärdeskatt för år 1995.

6 §

Enligt denna paragraf skall bestämmelserna i 8 kap. 9, 10, 15 och 16 §§

mervärdesskattelagen (1994:200) tillämpas vid utbetalning.

7 §

Enligt första stycket får kommuner och landsting ansöka om ersättning från

kontona för de ökade kostnader som till följd av bestämmelserna om

mervärdesskatt uppkommer vid upphandling avseende egen verksamhet inom sjukvård,

tandvård, social omsorg och utbildning. Ersättning till kommun och landsting kan

även utgå då kommunen och landstinget lämnar bidrag till näringsidkare för

dennes verksamhet inom nämnda områden. Första stycket överensstämmer i princip

med 2 § i den nuvarande lagen om kommuners och landstings hantering av

mervärdeskatt för år 1995.

 Av andra stycket framgår att utbetalning görs på motsvarande sätt till kom-

munalförbund och sådant beställarförbund som bedriver försöksverksamhet enligt

lagen (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst. Detta stycke

överensstämmer i princip med 2 § i den nuvarande lagen.

Tredje stycket motsvarar 3 § i den nuvarande lagen om kommuners och landstings

hantering av mervärdesskatt för år 1995.

8 §

Skattemyndigheten i Kopparbergs län skall enligt denna paragraf även fort-

sättningsvis, liksom nu, administrera systemet och besluta om utbetalning från

kontona.

Överklagande

9 §

Skattemyndighetens eller Riksskatteverkets beslut enligt denna lag får

överklagas hos regeringen.

Ikraftträdandebestämmelse

Den nya lagen träder i kraft den 1 januari 1996. Lagen (1994:1799) om kommuners

och landstings hantering av mervärdesskatt för år 1995 skall dock gälla i fråga

om förhållanden som hänför sig till tiden före den 1 januari 1996.

 De för kommunerna och landstingen angivna tillskotten som skall betalas in

till respektive konto har beräknats med utgångspunkt i de totala belopp som

kommunerna respektive landstingen beräknas komma att tillföras år 1996 vid

införandet av det nya systemet (avsnitt 9.3).

11.6 Lagen om ändring i lagen (1965:269) med särskilda

bestämmeler om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

4 §

Andra stycket har ändrats redaktionellt.

Ändringen i fjärde stycket innebär dels att hänvisningen till lagen (1987:560)

om skatteutjämningsavgift inte finns kvar på grund av att lagen upphörde att

gälla vid utgången av år 1993, dels att nya hänvisningar har lagts in i lagen om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting, lagen om utjämningsavgift för

kommuner och landsting, lagen om utjämningsbidrag till kommuner och landsting

samt lagen om generellt statsbidrag till kommuner och landsting.

 Femte stycket har upphävts eftersom delavräkning av preliminära kommunal-

skattemedel som görs i dagens system avskaffas fr.o.m. taxeringsåret 1997.

Ändringen i sjätte stycket innebär att en kollektiv avräkning av kom-

munalskattemedel mellan staten och kommunerna respektive landstingen skall göras

fr.o.m taxeringsåret 1997.

 62

Lagrådsremissens lagförslag

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om utjämningsbidrag till

kommuner

och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner och landsting kan för inkomst- och kostnadsutjämning få

utjämningsbidrag från staten enligt denna lag.

2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här:

 Bidragsår: Det år under vilket bidraget betalas ut.

 Garanterat skatteunderlag: De beskattningsbara inkomster för en kommun eller

ett landsting som motsvarar den uppräknade medelskattekraften, multiplicerad med

antalet folkbokförda invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året

före bidragsåret.

 Uppräknat skatteunderlag: De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna enligt

skattemyndighetens årliga taxeringsbeslut enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt året före bidragsåret för en

kommun eller ett landsting, uppräknade med uppräkningsfaktorerna enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 Uppräknad medelskattekraft: Totalsumman av uppräknade skatteunderlag för hela

landet, dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före

bidragsåret.

 Standardkostnad: Teoretiskt beräknad kostnad för vissa verksamheter eller icke

verksamhetsanknutna kostnader.

 Strukturkostnad: Summan av standardkostnaderna för kommunen eller

landstinget.

 Med landsting avses i denna lag i tillämpliga delar också kommuner som inte

ingår i ett landsting.

3 § Kommuner och landsting vars garanterade skatteunderlag överstiger det

uppräknade skatteunderlaget har rätt till ett bidrag som motsvarar

mellanskillnaden, multiplicerad med en skattesats som fastställs enligt 8 §

andra stycket.

4 § Kommuner och landsting vars strukturkostnad per invånare överstiger den för

landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare har rätt till ett bidrag

som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen

eller landstinget den 1 november året före bidragsåret.

 68

5 § En kommuns eller ett landstings strukturkostnad utgörs av summan av

standardkostnaderna för var och en av följande verksamheter och icke

verksamhetsanknutna kostnader:

 För kommuner: Barnomsorg, äldreomsorg, individ- och familjeomsorg, grundskola,

gymnasieskola, vatten och avlopp, gator och vägar, näringslivs- och

sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader, uppvärmningskostnader,

befolkningsminskning, svagt befolkningsunderlag, kallortstillägg samt

administration, resor och räddningstjänst.

 För landsting: Hälso- och sjukvård, högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Delat huvudmannaskap: Kollektivtrafik.

6 § Vid fördelning inom ett län av bidrag för kollektivtrafik mellan kommuner

och landsting skall dessa få hälften var.

7 § Ändras indelningen av kommuner eller landsting, beräknas bidraget på grund-

val av den indelning som gäller vid bidragsårets ingång.

8 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare

föreskrifter om beräkningen av bidragen enligt 3 och 4 §§.

 Regeringen skall fastställa de skattesatser som skall tillämpas enligt 3 §.

När regeringen fastställer skattesatserna skall hänsyn tas till överenskommelser

mellan landstinget och kommunerna inom landstingsområdet om en ändrad fördelning

av uppgifterna inom området och den förändrade fördelning av den sammanlagda

landstings- och kommunalskatten som följer av överenskommelserna.

9 § Statistiska centralbyrån skall senast den 10 september året före bidragsåret

lämna uppgift till varje kommun och landsting om preliminära bidrag enligt 3 och

4 §§.

10 § Statistiska centralbyrån fastställer den uppräknade medelskattekraften

senast den 31 december året före bidragsåret.

 Skattemyndigheten fastställer bidragens storlek samt lämnar senast den 25

januari bidragsåret uppgift till varje kommun och landsting om bidragets

storlek.

11 § Bidraget skall under bidragsåret betalas ut i samband med och på

motsvarande sätt som gäller för utbetalningen av kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

12 § Statistiska centralbyråns eller skattemyndighetens beslut enligt denna lag

får överklagas hos regeringen.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1995:000) om

införande av lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting

och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting.

2.2 Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner

och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner och landsting skall under de förutsättningar som anges i denna lag

betala en utjämningsavgift till staten.

2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här:

 Avgiftsår: Det år under vilket avgift betalas.

 Garanterat skatteunderlag: De beskattningsbara inkomster för en kommun eller

ett landsting som motsvarar den uppräknade medelskattekraften, multiplicerad med

antalet folkbokförda invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året

före avgiftsåret.

 Uppräknat skatteunderlag: De sammanlagda beskattningsbara inkomsterna enligt

skattemyndighetens årliga taxeringsbeslut enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt året före avgiftsåret för en

kommun eller ett landsting, uppräknade med uppräkningsfaktorerna enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 Uppräknad medelskattekraft: Totalsumman av uppräknade skatteunderlag för hela

landet, dividerad med antalet invånare i landet den 1 november året före

avgiftsåret.

 Standardkostnad: Teoretiskt beräknad kostnad för vissa verksamheter eller icke

verksamhetsanknutna kostnader.

 Strukturkostnad: Summan av standardkostnaderna för kommunen eller landstinget.

 Med landsting avses i denna lag i tillämpliga delar också kommuner som inte

ingår i ett landsting.

3 § Kommuner och landsting vars garanterade skatteunderlag understiger det

uppräknade skatteunderlaget skall betala en avgift som motsvarar

mellanskillnaden, multiplicerad med en skattesats som fastställs enligt 8 §

andra stycket.

4 § Kommuner och landsting vars strukturkostnad per invånare understiger den för

landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare skall betala en avgift som

motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen eller

landstinget den 1 november året före avgiftsåret.

 69

5 § En kommuns eller ett landstings strukturkostnad utgörs av summan av

standardkostnaderna för var och en av följande verksamheter och icke

verksamhetsanknutna kostnader:

 För kommuner: Barnomsorg, äldreomsorg, individ- och familjeomsorg, grundskola,

gymnasieskola, vatten och avlopp, gator och vägar, näringslivs- och

sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader, uppvärmningskostnader,

befolkningsminskning, svagt befolkningsunderlag, kallortstillägg samt

administration, resor och räddningstjänst.

 För landsting: Hälso- och sjukvård, högskoleutbildning och kallortstillägg.

 Delat huvudmannaskap: Kollektivtrafik.

6 § Vid fördelning inom ett län av avgift för kollektivtrafik mellan kommuner

och landsting skall dessa betala hälften var.

7 § Ändras indelningen av kommuner eller landsting, beräknas avgiften på

grundval av den indelning som gäller vid avgiftsårets ingång.

8 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare

föreskrifter om beräkningen av avgiften enligt 3 och 4 §§.

 Regeringen skall fastställa de skattesatser som skall tillämpas enligt 3 §.

När regeringen fastställer skattesatserna skall hänsyn tas till överenskommelser

mellan landstinget och kommunerna inom landstingsområdet om en ändrad fördelning

av uppgifterna inom området och den förändrade fördelning av den sammanlagda

landstings- och kommunalskatten som följer av överenskommelserna.

9 § Statistiska centralbyrån skall senast den 10 september året före avgiftsåret

lämna uppgift till varje kommun och landsting om preliminära avgifter enligt 3

och 4 §§.

10 § Statistiska centralbyrån fastställer den uppräknade medelskattekraften

senast den 31 december året före avgiftsåret.

 Skattemyndigheten fastställer avgiftens storlek samt lämnar senast den 25

januari avgiftsåret uppgift till varje kommun och landsting om avgiftens

storlek.

11 § Avgiften skall under avgiftsåret dras av i samband med och på motsvarande

sätt som gäller för utbetalningen av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen

(1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

12 § Statistiska centralbyråns eller skattemyndighetens beslut enligt denna lag

får överklagas hos regeringen.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (1995:000) om

införande av lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting

och lagen (1995:000) om utjämningsavgift för kommuner och landsting.

2.3 Förslag till lag om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § För reglering av kommuners och landstings kostnader för viss mervärdesskatt

skall det hos Riksgäldskontoret finnas två räntebärande konton, ett för

kommunernas räkning (kommunkontot) och ett för landstingens räkning

(landstingskontot).

Inbetalningar till kontona

2 § Varje kommun och landsting skall göra inbetalningar till kommunkontot

respektive landstingskontot.

3 § En kommuns eller ett landstings inbetalningar för ett år skall motsvara ett

av Riksskatteverket fastställt tillskott enligt 5 § multiplicerat med antalet

invånare i kommunen eller landstinget den 1 november året före inbetalningsåret.

4 § Inbetalning till ett konto skall göras genom att ett belopp enligt 3 § dras

av i samband med och på motsvarande sätt som gäller för utbetalning av

kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

5 § Riksskatteverket skall senast den 10 september varje år fastställa ett

belopp för kommunerna och ett belopp för landstingen (tillskott), som skall

ligga till grund för kommunernas och landstingens inbetalningar till kontona för

det närmast följande året.

 För kommuner som inte ingår i ett landsting utgörs tillskottet av summan av de

båda fastställda tillskotten.

6 § Riksskatteverket skall beräkna tillskotten så att inbetalningarna till ett

konto inklusive räntan på kontot så nära som möjligt motsvarar utbetalningarna

från kontot. Inbetalningarna skall över tiden motsvara utbetalningarna.

 70

Utbetalningar från kontona

7 § Kommuner och landsting får ansöka om utbetalning från kontona för ingående

mervärdesskatt som inte dragits av enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

 Kommunalförbund får ansöka om utbetalning från kommunkontot och lands-

tingskontot för ingående mervärdesskatt som inte dragits av enligt

mervärdesskattelagen. Fördelningen mellan kontona görs i förhållande till

kommunernas och landstingens deltagande i kostnaderna för förbundets verksamhet.

8 § Vid utbetalning enligt 7 § tillämpas bestämmelserna i 8 kap. 9, 10, 15

och 16 §§ mervärdesskattelagen (1994:200).

9 § Kommuner och landsting får ansöka om utbetalning från kontona för de ökade

kostnader som till följd av bestämmelserna om mervärdesskatt uppkommer vid

upphandling avseende verksamhet inom sjukvård, tandvård, social omsorg och

utbildning. Utbetalning till kommun och landsting skall göras även när kommunen

och landstinget lämnar bidrag till näringsidkare för dennes verksamhet inom

nämnda områden.

 Utbetalning enligt första stycket får på motsvarande sätt göras till kommunal-

förbund och sådant beställarförbund som bedriver försöksverksamhet enligt lagen

(1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan

socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst.

10 § Utbetalningsbeloppet enligt 9 § beräknas enligt schablon.

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om

schablonberäkningen och om förfarandet vid ansökan om utbetalning.

11 § Skattemyndigheten i Kopparbergs län beslutar om utbetalning från kontona.

Överklagande

12 § Skattemyndighetens eller Riksskatteverkets beslut enligt denna lag får

överklagas hos regeringen.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Lagen (1994:1799) om kommuners och landstings hantering avmervärdesskatt

för år 1995 gäller fortfarande i fråga om särskilt bidragför tiden fram till den

nya lagens ikraftträdande.

3.För år 1996 uppgår beloppen enligt 5 § för kommuner till 1 614kronor per

invånare och för landsting till 538 kronor per invånareden 1 november 1995.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §2

Vad som i denna paragraf sägs om kommun och kommunalskattemedel tillämpas också

i fråga om landsting och landstingsskattemedel.

-------------------------------------------------------

 En kommun har rätt att En kommun har rätt att

under visst år under visst år

(beskattningsåret) av staten (beskattningsåret) av

uppbära preliminära kommunal-staten uppbära preliminära

skattemedel med ett belopp kommunalskattemedel med

som motsvarar produkten av ett belopp som motsvarar

antalet skattekronor i produkten av de samman-

kommunen enligt skatte- lagda beskattningsbara för-

myndighetens beslut enligt värvsinkomsterna i kommunen

4 kap. 2 § taxeringslagen enligt skattemyndighetens

(1990:324) om taxering till beslut enligt 4 kap. 2 §

kommunal inkomstskatt taxeringslagen (1990:324)

(skatteunderlaget) året före om taxering till kommunal

beskattningsåret, den inkomstskatt (skatteunder-

skattesats som har laget) året före beskatt-

beslutats för beskatt- ningsåret, den skattesats

ningsåret och de uppräknings-som har beslutats för be-

faktorer enligt tredje skattningsåret och de upp-

stycket som har fastställts räkningsfaktorer enligt

i december året före tredje stycket som har

beskattningsåret. fastställts i december året

 före beskattningsåret.

 I december varje år skall regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, fastställa två uppräkningsfaktorer som skall svara mot den

uppskattade procentuella förändringen av skatteunderlaget i riket. Den ena skall

avse förändringen mellan andra och första året före beskattningsåret. Den andra

skall avse förändringen mellan året före beskattningsåret och beskattningsåret.

-------------------------------------------------------

 Vad som återstår, sedan

avräkning har skett enligt

52 § uppbördslagen

(1953:272), 12 § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från

arbetsgivare och 8 § lagen

(1987:560) om skatteutjäm-

ningsavgift, skall skatte-

myndigheten fördelat per

månad utanordna till

kommunen den tredje

vardagen räknat från den 17

1 Lagen omtryckt 1973:437.

2 Senaste lydelse 1994:314.

i månaden, varvid dag som

enligt 2 § lagen (1930:173)

om beräkning av lagstadgad

tid jämställs med allmän

helgdag inte skall

medräknas. Är kommunens

fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i

månaderna januari och

februari, skall utbetal-

ningarna dessa månader

grundas på samma belopp som

utbetalningen i december

månad det föregående året. När

särskilda skäl föranleder det

får skattemyndigheten dock

förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de

belopp som utbetalningen i

månaderna januari och

februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall

den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om

utbetalningen i mars månad.

-------------------------------------------------------

 Vad som återstår, sedan

avräkning har skett enligt

52 § uppbördslagen

(1953:272), 12 § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från

arbetsgivare och 4 § lagen

(1995:000) om mervärdes-

skattekonton för kommuner

och landsting, skall

skattemyndigheten fördelat

per månad utanordna till

kommunen den tredje

vardagen

räknat från den 17 i månaden,

varvid dag som enligt 2 §

lagen (1930:173) om

beräkning av lagstadgad tid

jämställs med allmän helgdag

inte skall medräknas. Är

kommunens fordran inte

uträknad vid utbetalnings-

tillfällena i månaderna

januari och februari, skall

utbetalningarna dessa

månader grundas på samma

belopp som utbetalningen i

december månad det föregående

året. När särskilda skäl

föranleder det får

skattemyndigheten dock

förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de

belopp som utbetalningen i

månaderna januari och

februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall

den jämkning som föranleds av

detta ske i fråga om ut-

betalningen i mars månad.

-------------------------------------------------------

 En delavräkning av de

preliminära

kommunalskattemedlen skall

ske när den årliga taxeringen

under beskattningsåret har

avslutats. Delavräkningen

sker med utgångspunkt i ett

belopp motsvarande

produkten av skatte-

underlaget enligt nämnda

taxering, den skattesats

som har beslutats för be-

skattningsåret och upp-

räkningsfaktorn för be-

skattningsåret (omräknade

preliminära kommunal-

skattemedel). Om detta

belopp överstiger det belopp

som kommunen har uppburit

enligt andra stycket, skall

skattemyndigheten betala ut

överskjutande belopp till

kommunen. I motsatt fall

skall kommunen återbetala

mellanskillnaden.

Utbetalning eller åter-

betalning skall göras i

januari året efter

beskattningsåret.

 En slutavräkning av

kommunalskattemedlen skall

ske när den årliga taxeringen

under året efter be-

skattningsåret har

avslutats. Produkten av

skatteunderlaget enligt den

taxeringen och den skatte-

sats som har beslutats för

beskattningsåret utgör de

slutliga kommunal-

skattemedlen. Om dessa

överstiger de omräknade pre-

liminära kommunal-

skattemedlen enligt femte

stycket skall skatte-

myndigheten betala ut över-

skjutande belopp till

kommunen. I motsatt fall

skall kommunen återbetala

mellanskillnaden.

Utbetalning eller

återbetalning skall göras i

januari andra året efter be-

skattningsåret.

-------------------------------------------------------

 En slutavräkning av

kommunalskattemedlen skall

ske när den årliga taxeringen

under året efter be-

skattningsåret har

avslutats. Produkten av

skatteunderlaget enligt den

taxeringen och den skatte-

sats som har beslutats för

beskattningsåret utgör de

slutliga kom-

munalskattemedlen. Om sum-

man av dessa överstiger

summan av de preliminära

kommunalskattemedlen enligt

andra stycket skall över-

skjutande belopp betalas ut

till kommuner. I motsatt

fall skall kommuner

återbetala mellanskillnaden.

Utbetalning eller återbe-

talning skall ske genom

ökning eller minskning av

det generella statsbidraget

till kommuner enligt lagen

(1995:000) om generellt

statsbidrag till kommuner

och landsting andra året

efter beskattningsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om utbetalning av kommunalskattemedel för år 1995 och

tidigare år.

 71

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-10-13

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. presidenten i Försäkrings-

överdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

Enligt en lagrådsremiss den 28 september 1995 (Finansdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om utjämningsbidrag till kommuner och landsting,

2. lag om utjämningsavgift för kommuner och landsting,

3. lag om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting,

4. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av expeditions och rättschefen Nils

Dexe och departementsrådet Agneta Rönn-Diczfalusy.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslagen till lag om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lag om

utjämningsavgift för kommuner och landsting

I kompletteringspropositionen våren 1995 (prop. 1994/95:150) lade regeringen

bl.a. fram förslag till en lag om utjämning av skatteinkomster och kostnader i

kommuner och landsting. Lagen innebar att kommuner och landsting med en beskatt-

ningsbar inkomst per invånare som var mindre än riksgenomsnittet skulle erhålla

ett tillägg till skatteinkomsterna, medan kommuner och landsting med en beskatt-

ningsbar inkomst per invånare överstigande riksgenomsnittet skulle få vidkännas

ett avdrag. Vidare skulle kommuner respektive landsting med ogynnsamma struktu-

rella förhållanden erhålla ett tillägg till sina skatteinkomster, medan kommuner

och landsting med en gynnsam struktur skulle få vidkännas ett avdrag. Såväl

inkomst- som kostnadsutjämningen skulle i princip vara självfinansierad och

alltså inte kräva några statliga tillskott. Tillägg och avdrag skulle betalas ut

eller dras av i samband med utbetalningen av kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 I samband med riksdagens behandling av kompletteringspropositionen in-

hämtades Lagrådets yttrande över det angivna lagförslaget. Lagrådet fann skäl

att i första hand undersöka om förslaget var förenligt med regeringsformens

bestämmelser om den kommunala beskattningsrätten. Lagrådet beaktade därvid

främst bestämmelsen i 1 kap. 7 § andra stycketregeringsformen, enligt vilken

kommunerna får ta ut skatt "för skötseln av sina uppgifter".

 Lagrådets resonemang utmynnade i att det föreslagna systemet inte kunde

anses stå i överensstämmelse med det angivna lagrummet. Enligt Lagrådets mening

var det helt främmande att betrakta skatt, som togs ut av en kommun eller ett

landsting för att tillföras andra kommuner eller landsting, som uttagen för

skötseln av vederbörande kommuns eller landstings uppgifter. Lagrådet avstyrkte

därför lagförslaget. Lagrådet tillade emellertid att syftet med den föreslagna

lagen möjligen kunde, åtminstone delvis, tillgodoses med någon annan teknik

avseende avgifter och bidrag, vilken inte skulle strida mot regeringsformens

bestämmelser.

 Riksdagens konstitutionsutskott yttrade sig över såväl det berörda lag-

förslaget som Lagrådets yttrande (se finansutskottets betänkande 1994/95:FiU 19

s. 103 ff.) I sitt yttrande gjorde konstitutionsutskottet en genomgång av den

praxis som utvecklats sedan 1960-talet i fråga om kommunal beskattningsrätt,

kommunal skatteutjämning och avgränsningen av den kommunala kompetensen.

Utskottet kom fram till att det fanns flera omständigheter som gav utrymme för

en annan tolkning av regeringsformen och dess förhållande till lagförslaget än

den som Lagrådet hade gjort. Enligt utskottets mening var det emellertid mycket

angeläget att det inte fanns någon tveksamhet kring tillämpningen av regerings-

formen. Utskottet förordade därför den möjlighet med en annan teknik som

Lagrådet hade pekat på för att uppnå det eftersträvade syftet. En tänkbar

lösning kunde vara att avdragen och tilläggen omvandlades till avgift respektive

statligt utjämningsbidrag.

 Finansutskottet (bet. 1994/95:FiU 19 s. 27 ff.) konstaterade för sin del

att, mot bakgrund av konstitutionsutskottets analys av grundlagsfrågan, riks-

dagen i och för sig skulle kunna godkänna det föreliggande lagförslaget. Finans-

utskottet anslöt sig emellertid till åsikten att man borde välja en annan

lagstiftningsteknik för att uppnå de eftersträvade utjämningseffekterna.

Utskottet anförde att regeringen borde återkomma till riksdagen med ett nytt

lagförslag som, efter en lagteknisk bearbetning, i princip skulle ge samma

utfall för de enskilda kommunerna och landstingen som det föreliggande

förslaget.

 Riksdagen följde finansutskottets förslag.

 De båda lagförslag som nu har förelagts Lagrådet har utformats för att

tillgodose riksdagens önskemål. Enligt det ena lagförslaget erhåller de kommuner

och landsting som har sämre förutsättningar än genomsnittet i fråga om

skattekraft och mätbara strukturella förhållanden ett statligt bidrag som syftar

till att utjämna skillnaderna. Den andra lagen innebär att de kommuner och

landsting som har bättre förutsättningar än genomsnittet i fråga om skattekraft

och strukturella förhållanden får erlägga en utjämningsavgift till staten.

Avsikten är att bidragen och avgifterna, totalt sett, skall vara beloppsmässigt

ungefär lika stora.

 Den huvudsakliga förändringen i förhållande till det lagförslag som

presenterades i kompletteringspropositionen är alltså att det inte längre

föreskrivs att en kommun eller ett landsting skall få ett tillägg till eller

vidkännas ett avdrag från sina skatteinkomster utan att kommunerna och

landstingen skall ha rätt till ett statligt bidrag eller vara skyldiga att

erlägga en avgift till staten.

 Sett från de enskilda kommunernas och landstingens synpunkt har

ändringen knappast någon praktisk betydelse. Det ekonomiska utfallet för

kommunerna och landstingen avses bli detsamma som enligt det tidigare förslaget.

Sättet för utbetalning av bidrag och uppbörd av avgifter överensstämmer också

med vad som i kompletteringspropositionen föreslogs beträffande tillägg till och

avdrag från skatteinkomsterna. Det föreslås sålunda att bidragen skall betalas

ut i samband med utbetalningen av kommunalskattemedel och att avgifterna på mot-

svarande sätt skall betalas genom avräkning från kommunalskattemedlen. Det

innebär, såvitt gäller avgifterna, att kommunerna och landstingen aldrig kommer

att disponera över de medel som tas i anspråk för betalning av avgifterna.

 Även om alltså skillnaden mellan det tidigare förslaget och de nu före-

liggande inte har så stor praktisk betydelse utan huvudsakligen är av teknisk

natur, kan den tekniska lösningen inte frånkännas betydelse när det gäller att

bedöma förslagens förenlighet mned regeringsformen.

 Bestämmelsen i 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen kan sägas inne-

bära ett grundlagsskydd för kommunernas rätt att utkräva skatt för att täcka

sitt medelsbehov (se prop. 1973:90 s. 190 f.). Som framhölls av Lagrådet i dess

yttrande över kompletteringspropositionens förslag kan det emellertid vara

tveksamt hur långt detta grundlagsskydd sträcker sig (jfr. Hans-Heinrich Vogel,

Om den kommunala beskattningsrätten i Förvaltningsrättslig Tidskrift 1993 s. 59

ff, särskilt s. 109 f.).

 Lagrådet har i ett yttrande år 1990 diskuterat räckvidden av grundlags-

skyddet för den kommunala beskattningrätten. Yttrandet föranleddes av ett

förslag om införande av en begränsning av kommuners och församlingars rätt att

ta ut skatt. Såväl kompletteringspropositionens lagförslag som den lagstiftning

som det nu är fråga om är av ett annat slag. Man kommer här främst in på

innebörden av det andra ledet i 1 kap. 7 § regeringsformen, dvs. att en kommun

får ta ut skatt "för skötseln av sina uppgifter".

 Vad som utgör en kommuns eller ett landstings befogenheter och

åligganden kan enligt 8 kap. 5 § regeringsformen regleras i lag. Bestämmelser om

kommunernas och landstingens allmänna befogenheter finns i 2 kap. 1 §

kommunallagen (1991:900). Vid sidan om kommunallagen finns ett stort antal

speciella lagar med föreskrifter om kommunernas och landstingens befogenheter

och skyldigheter på olika områden.

 Den nu nämnda lagstiftningen kan sägas utgå från lokaliseringsprincipen,

dvs. att en kommun eller ett landsting inte skall handha andra angelägenheter än

som har anknytning till kommunens eller landstingets område eller dess

medlemmar. Lokaliseringsprincipen har emellertid, som framgår av

konstitutionsutskottets yttrande, genombrutits vid flera tillfällen efter

regeringsformens införande.

 Lagrådets ställningstagande till kompletteringspropositionens lagförslag

grundades, som tidigare nämnts, på att en skatt som togs ut av en kommun eller

ett landsting för att tillföras andra kommuner eller landsting inte kunde

betraktas som uttagen för skötseln av vederbörande kommuns eller landstings

uppgifter. Detta medförde att lagförslaget stred mot 1 kap. 7 § andra stycket

regeringsformen. Ett system med avgifter och bidrag skulle emellertid enligt

Lagrådets mening eventuellt kunna anses tillåtligt. Konstitutionsutskottet har

för sin del uttalat att en sådan ordning är "klart godtagbar" från grundlags-

synpunkt.

 Det förhållandet att en kommun eller ett landsting betalar en avgift

till staten täcks formellt inte av ordalagen i 1 kap. 7 § andra stycket

regeringsformen. Även om de avgifter som en kommun eller ett landsting åläggs

att betala ytterst syftar till att åstadkomma en förstärkning av andra kommuners

och landstings ekonomi, innebär ett avgiftssystem inte att det sker någon

direktfinansiering genom skattemedel av andra kommuners och landstings verk-

samhet.

 Till detta kommer att ett system med avgiftsuttag anknyter till tidigare

lagstiftning om kommunal skatteutjämning. Konstitutionsutskottet har i sitt

yttrande gjort en genomgång av denna lagstiftning. Lagrådet vill särskilt fästa

uppmärksamheten på den lag om skatteutjämningsavgift som infördes år 1985 (SFS

1985:533) och som innebar att kommuner och landsting med en särskilt hög

skattekraft blev skyldiga att erlägga en progressiv avgift. Skatteutjämnings-

avgiften skärptes senare (se bl.a. SFS 1987:561).

 Avsikten med skatteutjämningsavgiften var, liksom när det gäller den nu

aktuella avgiften, att finansiera statliga bidrag till kommuner och landsting

med låg skattekraft. Det är också att märka att sättet för uttagande av skatte-

utjämningsavgiften var detsamma som föreslås beträffande den avgift som det nu

är fråga om. Skatteutjämningsavgiften betalades således genom avräkning från

kommunalskattemedlen.

 Av intresse är också bestämmelserna i 42 kap. kyrkolagen (1992:300) om

ekonomisk utjämning mellan pastoraten. Utjämningen sker genom en ordning med

avgifter och bidrag, delvis liknande den som nu är aktuell. Det är att märka att

1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen är tilllämpligt även på kyrkliga

kommuner (se punkt 13 i övergångsbestämmelserna till regeringsformen).

 Den nu berörda lagstiftningen om ekonomisk utjämning har i och för sig

tillkommit utan föregående lagrådsgranskning. Även med beaktande härav kan

lagstiftningen, som konstitutionsutskottet har hävdat, sägas ge uttryck för en

konstitutionell praxis som har utvecklats som utfyllnad av grundlagsregleringen.

 Med hänsyn till det anförda vill Lagrådet inte motsätta sig att de före-

liggande lagförslagen läggs till grund för lagstiftning. Det får emellertid

anses tillfredsställande att en särskild kommitté har tillsatts med uppgift att

närmare analysera innebörden av den kommunala självstyrelsen och be-

skattningsrätten och dess förhållande till grundlagsbestämmelserna. Enligt

direktiven (dir.1995:111) har kommittén bl.a. möjlighet att föreslå sådana

grundlagsändringar som kan visa sig behövliga.

 Lagrådet går därmed över till att närmare granska de särskilda

bestämmelserna i de aktuella lagförslagen.

2 §

2 § i de båda lagförslagen innehåller vissa definitioner. Bl.a. definieras

begreppet "garanterat skatteunderlag". Eftersom definitionen bygger på

definitionerna av "uppräknat skatteunderlag" och "uppräknad medelskattekraft" är

det lämpligt att den placeras efter dessa båda andra definitioner.

 I 2 § definieras också begreppet standardkostnad. Enligt den remitterade

lagtexten avses härmed en teoretiskt beräknad kostnad för vissa "verksamheter

eller icke verksamhetsanknutna kostnader". Vilka verksamheter och kostnader som

det är fråga om anges i 5 §.

 Det framgår av motiven att det skall göras särskilda standardkostnads-

beräkningar för varje kommun eller landsting och att kostnadsberäkningarna skall

utgå från vissa speciella faktorer som är av särskild betydelse för att belysa

de strukturella förhållandena. Vad som sålunda har sagts i motiven bör komma

till uttryck i lagtexten. Lagrådet förordar därför att definitionen av begreppet

standardkostnad byggs ut.

5 §

I 5 § görs en uppräkning av de verksamheter och icke verksamhetsanknutna

kostnader för vilka det skall göras kostnadsberäkningar. Till de verksamheter

som räknas upp hör kollektivtrafik. Enligt den remitterade lagtexten skall

kostnader för kollektivtrafik beaktas vid "delat huvudmannaskap".

 Av bestämmelserna i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss

kollektiv persontrafik följer att huvudmannaskapet för kollektivtrafik kan åvila

inte bara ett landsting och kommunerna i länet gemensamt utan också enbart

kommunerna eller ett enskilt landsting eller en enskild kommun. Det torde inte

vara avsett att, om kollektivtrafiken i ett område bara har en huvudman, det

inte skall göras någon standardkostnadsberäkning. Med hänsyn härtill bör den

aktuella bestämmelsen ändras.

 För sådana fall då huvudmannaskapet för kollektivtrafiken är delat

behövs en regel om fördelningen av den framräknade standardkostnaden mellan

berörda kommuner och landsting. Med hänsyn bl.a. till de skiftande

huvudmannaförhållanden som kan förekomma (jfr prop. 1994/95:150 bil. 7 s. 52)

bör det få ankomma på regeringen att meddela bestämmelser om hur fördelningen

skall ske.

 De bestämmelser som har tagits in i 5 § i de remitterade förslagen har

ett nära samband med definitionen av begreppet standardkostnad i 2 §.

Bestämmelserna bör alltså placeras närmast efter den paragrafen.

6 §

En bestämmelse om kollektivtrafik finns också i 6 §, där det sägs att vid

fördelningen inom ett län av bidrag för kollektivtrafik mellan kommuner och

landsting dessa skall få hälften var.

 Enligt Lagrådets mening finns det inte skäl att, vid sidan av en be-

stämmelse om fördelning av standardkostnaden för kollektivtrafik, också ha en

regel om hur bidraget för kollektivtrafik skall fördelas. Här blir de allmänna

reglerna om kommuners och landstings rätt till bidrag med hänsyn till

strukturkostnader tillämpliga. 6 § i de remitterade lagförslagen kan därför

utgå.

 Om 6 § utgår, får en omnumrering göras av de följande paragraferna.

 77

Ikraftträdande

Beträffande ikraftträdandet av de föreslagna lagarna anges i lagförslagen endast

att föreskrifter om ikraftträdandet meddelas i en annan lag. Ett förslag till en

sådan lag finns i prop. 1994/95:150 bil. 7. Något motsvarande lagförslag har

emellertid inte remitterats till Lagrådet.

_____________

Vid sidan om de ändringar i de aktuella lagförslagen som nu har förordats bör

vissa andra justeringar göras. Lagrådet föreslår att de båda lagförslagen får

den lydelse som framgår av en bilaga till Lagrådets yttrande.

Förslaget till lag om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

Enligt den föreslagna lagen om mervärdesskattekonton skall varje kommun och

landsting betala in ett visst belopp på konton hos Riksgäldskontoret, ett

kommunkonto för kommunerna och ett landstingskonto för landstingen.

Inbetalningarna skall motsvara ett på visst sätt bestämt belopp per invånare i

kommunen eller landstinget, multiplicerat med antalet invånare i kommunen

respektive landstinget. Beloppet skall vara enhetligt för alla invånare i

kommunerna respektive landstingen. Från kontona har varje kommun och landsting

rätt att få utbetalat ett belopp som motsvarar kommunens eller landstingets icke

avdragsgilla mervärdesskatt jämte ersättning för vissa andra kostnader som

uppkommer till följd av bestämmelserna om mervärdesskatt.

 De belopp som sammanlagt skall betalas in på ett vart av kontona skall i

princip motsvara de sammanlagda belopp som kommunerna och landstingen beräknas

ha rätt att få utbetalt från kontona.

 Det i lagrådsremissen angivna syftet med det föreslagna systemet är att

så långt som möjligt och utan statligt stöd begränsa den konkurrenssnedvridning

inom de mervärdesskattefria områdena som annars kan uppstå beroende på om

verksamheten bedrivs i kommunal regi eller i privat regi. Något inslag av

överföring av skattemedel från vissa kommuner och landsting till några andra

anges inte skola finnas.

 Lagrådet konstaterar att det enligt de föreslagna bestämmelserna inte

kommer att finnas något direkt samband mellan det belopp som en kommun eller ett

landsting skall betala in på mervärdesskattekontona och den ersättning som

kommunen eller landstinget har rätt att få från respektive konto. En kommun

eller ett landsting som har lägre kostnader för mervärdesskatt än de

genomsnittliga kommer att få en lägre ersättning från kontot än vad kommunen

eller landstinget har betalat in till kontot. I det motsatta fallet kommer

kommunen eller landstinget att få en högre ersättning än vad kommunen eller

landstinget har betalat in. Systemet som det är utformat i lagförslaget innebär

därför, om det ses isolerat, att en viss överföring av medel kan komma att ske

mellan kommuner och mellan landsting.

 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 7.1 och 7.3) och av vad som upp-

lysts vid föredragningen framgår dock att regeringen senare kommer att föreslå

riksdagen att besluta att det generella statsbidrag som skall lämnas till varje

kommun och landsting skall ökas med belopp som för det första år då systemet

tillämpas motsvarar vad kommunen respektive landstinget skall betala in på

mervärdesskattekontona. Härigenom blir det ingen slutlig överföring av medel

mellan kommuner och mellan landsting under det första året. Det är emellertid

ett uttalat önskemål att bryta den kostnadsökning som det nuvarande systemet

innebär för staten. Avsikten synes därför vara att det generella statsbidraget

inte skall höjas, även om kommunernas och landstingens kostnader för

mervärdesskatt ökar. Detta innebär att det kan bli en viss överföring av medel

mellan kommuner och mellan landsting.

 Lagrådet anser att bestämmelserna i den föreslagna lagen i vissa delar

kan utformas tydligare och enklare. Lagrådets förslag i dessa avseenden be-

handlas i det följande. Därutöver förordar Lagrådet att vissa redaktionella

ändringar görs i den föreslagna lagtexten. Lagrådets förslag till utformning av

lagtexten framgår av bilagan.

2 och 4 §§

I 2 § anges att varje kommun och landsting skall göra inbetalningar till

kommunkontot respektive landstingskontot. Inbetalningen skall enligt den

föreslagna 4 § ske genom avdrag från utbetalningen av kommunalskattemedel.

Eftersom inbetalningarna i praktiken kommer att göras av den skattemyndighet som

disponerar över kommunalskattemedlen bör 2 § utformas så att inbetalningar skall

göras "för" varje kommun och landsting.

 Vad som föreskrivs i den föreslagna 4 § har ett omedelbart samband med

bestämmelsen i 2 §. Enligt Lagrådets mening bör därför bestämmelsen i 4 §

flyttas och bilda en andra mening i 2 §.

3 och 5 §§

Bestämmelserna i de båda paragraferna hör samman och kan enligt Lagrådets

uppfattning bilda en paragraf, 3 §. För tydlighetens skull bör anges att de

tillskott som skall fastställas av Riksskatteverket utgörs av ett enhetligt

belopp per invånare för kommunerna och ett enhetligt belopp per invånare för

landstingen.

6 §

Föreskriften i paragrafens andra mening om att inbetalningarna skall över tiden

motsvara utbetalningarna säger enligt Lagrådets uppfattning inte mer än vad som

följer av paragrafens första mening. Den andra meningen bör därför utgå. Till

följd av vad Lagrådet förordat beträffande 2 - 5 §§ blir denna paragraf 4 §.

7 och 9 §§

I dessa paragrafer anges att kommuner, landsting och kommunalförbund "får ansöka

om utbetalning" från mervärdesskattekontona. Lagrådet anser att bestämmelserna i

stället bör utformas så att kommuner, landsting och kommunalförbund efter

ansökan har rätt till ersättning från kontona. Paragraferna bör betecknas 5 och

7 §§.

10 §

Bestämmelserna om att utbetalningsbelopp enligt 9 § beräknas enligt schablon och

att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

föreskrifter om schablonberäkningen kan lämpligen bilda ett tredje stycke i 7 §

i Lagrådets förslag. Den föreslagna befogenheten för regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förfarandet vid

ansökan om utbetalning behöver inte regleras i lag. Bestämmelsen härom kan

därför utgå ur lagen.

Ikraftträdandebestämmelserna

Lagrådet föreslår, utöver vissa redaktionella ändringar, att det särskilt anges

att lagen (1994:1799) om kommuners och landstings hantering av mervärdesskatt

för år 1995 skall upphöra att gälla vid den nya lagens ikraftträdande men att

den äldre lagen fortfarande skall tillämpas i fråga om förhållanden som hänför

sig till tiden före ikraftträdandet.

Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

I 4 § fjärde stycket regleras utanordningen till kommuner och landsting av de

skattemedel som tillkommer dem sedan olika avräkningar gjorts. I konsekvens med

att avräkning enligt lagen om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

särskilt anges i bestämmelsen bör även avräkning respektive tillägg enligt de

föreslagna lagarna om utjämningsbidrag och utjämningsavgift anges. Vidare bör

paragrafen ändras redaktionellt.

 Paragrafens fjärde stycke bör enligt Lagrådets mening ges följande

lydelse:

"Innan skattemyndigheten betalar ut kommunalskattemedel till kommunerna skall

avräkning göras enligt 52 § uppbördslagen (1953:272), 12 § lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 10 § lagen (1995:000) om ut-

jämningsavgift för kommuner och landsting och 2 § lagen (1995:000) om

mervärdeskattekonton för kommuner och landsting. Vidare skall tillägg göras för

bidrag enligt 10 § lagen (1995:000) om utjämningsbidrag till kommuner och

landsting. Det belopp som framkommer skall betalas ut med en tolftedel per månad

den tredje vardagen efter den 17 i månaden, varvid dag som enligt 2 § lagen

(1930:173) om beräkning av lagstadgad tid jämställs med allmän helgdag inte

skall medräknas. Är kommunens fordran inte uträknad vid utbetalningstillfällena

i januari och februari, skall utbetalningarna dessa månader grundas på samma

belopp som utbetalningen i december det föregående året. När särskilda skäl för-

anleder det, får skattemyndigheten dock förordna att utbetalningen skall grundas

på ett annat belopp. Om något av de belopp som utbetalningarna i januari och

februari grundats på inte motsvarar en tolftedel av kommunens fordran, skall den

jämkning som föranleds av detta ske i fråga om utbetalningen i mars."

 78

Utdrag ur bilaga till Lagrådets protokoll 1995-10-13

2.3 Förslag till lag om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting

Härigenom föreskrivs följande:

Inledande bestämmelser

1 §

För reglering av kommuners och landstings kostnader för viss mervärdesskatt

skall det hos Riksgäldskontoret finnas två räntebärande konton, ett för

kommunernas räkning (kommunkontot) och ett för landstingens räkning

(landstingskontot).

Inbetalningar till kontona

2 §

För varje kommun och landsting görs inbetalning till kommunkontot respektive

landstingskontot. Inbetalning görs efter avräkning i samband med och på

motsvarande sätt som gäller vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 §

lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

3 §

Riksskatteverket skall senast den 10 september varje år fastställa ett enhetligt

belopp per invånare för kommunerna och ett enhetligt belopp per invånare för

landstingen (tillskott), som skall ligga till grund för kommunernas och

landstingens inbetalningar till kontona för det närmast följande året.

Inbetalningarna skall för varje år motsvara det fastställda tillskottet

multiplicerat med antalet invånare i kommunen eller landstinget den 1 november

året före inbetalningsåret.

 För kommuner som inte ingår i ett landsting utgörs tillskottet av summan

av de båda fastställda tillskotten.

4 §

Riksskatteverket skall beräkna tillskotten så att inbetalningarna till ett konto

inklusive räntan på kontot så nära som möjligt motsvarar utbetalningarna från

kontot.

Ersättning från kontona

5 §

Kommuner och landsting har efter ansökan rätt till ersättning från kontona för

ingående mervärdesskatt som inte dragits av enligt mervärdesskattelagen

(1994:200).

 Kommunalförbund har efter ansökan rätt till ersättning från kommunkontot

och landstingskontot för ingående mervärdesskatt som inte dragits av enligt

mervärdesskattelagen. Fördelningen mellan kontona görs i förhållande till

kommunernas och landstingens deltagande i kostnaderna för förbundets verksamhet.

6 §

Vid utbetalning av ersättning enligt 5 § tillämpas bestämmelserna i 8 kap. 9,

10, 15 och 16 §§ mervärdesskattelagen (1994:200).

7 §

Kommuner och landsting har efter ansökan rätt till ersättning från kontona för

de ökade kostnader som till följd av bestämmelserna om mervärdesskatt uppkommer

vid upphandling avseende verksamhet inom sjukvård, tandvård, social omsorg och

utbildning. Rätt till ersättning föreligger också när kommunen och landstinget

lämnar bidrag till näringsidkare för dennes verksamhet inom nämnda områden.

 Ersättning enligt första stycket utgår även till kommunalförbund och

sådant beställarförbund som bedriver försöksverksamhet enligt lagen (1994:566)

om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring,

hälso- och sjukvård och socialtjänst.

 Storleken av ersättningar som avses i denna paragraf beräknas enligt

schablon. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar

föreskrifter om schablonberäkningen.

8 §

Skattemyndigheten i Kopparbergs län beslutar om utbetalning från kontona.

Överklagande

9 §

Skattemyndighetens eller Riksskatteverkets beslut enligt denna lag får

överklagas hos regeringen.

________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996, då lagen (1994:1799) om

kommuners och landstings hantering av mervärdesskatt för år 1995 skall upphöra

att gälla. Den äldre lagen tillämpas dock fortfarande i fråga om förhållanden

som hänför sig till tiden före den 1 januari 1996.

2. För år 1996 uppgår tillskotten enligt 3 § för kommuner till 1 614 kronor per

invånare och för landsting till

538 kronor per invånare den 1 november 1995.

 79

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 oktober 1995

Närvarande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1995/96:64 Ett nytt utjämningssystem för

kommuner och landsting, m.m.

 88