Regeringens proposition 2002/03:144 Övergångsbestämmelserna till polisdatalagen m.m. Prop. 2002/03:144 Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 18 juni 2003 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll Regeringen föreslår att punkten 2 i övergångsbestämmelserna till polis- datalagen (1998:622) ändras med innebörden att övergångstiden under vilken register i polisens verksamhet får föras med stöd av Datainspek- tionens tillstånd förlängs till utgången av år 2005. Regeringen föreslår vidare att polisdatalagen skall vara tillämplig även i polisverksamhet vid Ekobrottsmyndigheten. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2004. 1

Innehållsförteckning

Prop. 2002/03:144

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

3

2

Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622) ...................

4

3

Ärendet och dess beredning...............................................................

5

4

Bakgrund ...........................................................................................

6

4.1

Nuvarande ordning..............................................................

6

4.2

Polisdatautredningen...........................................................

7

5

Register som förs med stöd av övergångsbestämmelserna ...............

8

5.1

Allmänna spaningsregistret.................................................

8

5.2

Andra register......................................................................

9

6

Tiden i övergångsbestämmelsen flyttas fram..................................

10

7

Polisdatalagen skall gälla även i polisverksamhet vid

Ekobrottsmyndigheten.....................................................................

13

8

Kostnader.........................................................................................

18

9

Ikraftträdande ..................................................................................

18

10

Författningskommentar ...................................................................

18

Bilaga 1 Sammanfattning av Polisdatautredningens betänkande

(SOU 2001:92) ......................................................................

19

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna ......................................

27

Bilaga 3 Justitiedepartementets promemoria Behandling av

personuppgifter i polisverksamhet vid Ekobrotts-

myndigheten ..........................................................................

28

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanserna ......................................

29

Bilaga 5

Lagrådsremissens lagförslag .................................................

30

Bilaga 6

Lagrådets yttrande .................................................................

31

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 juni 2003...........

32

2

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2002/03:144

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622). 3

2

Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622)

Härigenom föreskrivs att 1 § samt punkten 2 övergångsbestämmel- serna till polisdatalagen (1998:622) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § 1

Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet för att Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet och i polisverk- samhet vid Ekobrottsmyndigheten för att

1.

förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten,

2.

övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat eller

3.

bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under all- mänt åtal.

Lagen gäller också behandling av sådana uppgifter som avses i 25 och 26 §§. Lagen gäller inte för behandling av personuppgifter som företas med stöd av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister eller lagen (2000:344) om Schengens informationssy- stem. 2. För de personregister som den 24 oktober 1998 förs med Datain- spektionens tillstånd gäller be- stämmelserna i datalagen (1973:289) till och med den 31 december 2003. För ett sådant register skall dock 68 §§ gälla från ikraftträdandet. 2. 2 För de personregister som den 24 oktober 1998 förs med Datainspektionens tillstånd gäller bestämmelserna i datalagen (1973:289) till och med den 31 december 2005. För ett sådant register skall dock 68 §§ gälla från ikraftträdandet. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

1

Senaste lydelse 2000:349 (jfr 2000:835).

2

Senaste lydelse 2001:420.

Prop. 2002/03:144 4

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2002/03:144

Polisdatalagen (1998:622) innehåller bestämmelser om behandling av personuppgifter hos polisen. Den bygger på personuppgiftslagen (1998:204) och innehåller bara de särregler som har ansetts nödvändiga i polisens verksamhet. Lagen utgör en del av den särskilda lagstiftningen om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet. Övriga lagar inom detta område utgörs av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister och lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Den 9 december 1999 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen och påtala eventuella brister särskilt från integritetssynpunkt. Utredningen skulle överväga om det behöver vidtas några åtgärder, t.ex. i form av författ- ningsändringar eller genom ökade möjligheter till insyn eller kontroll, för att lagstiftningen skall uppnå sitt syfte att öka möjligheten till effektiv brottsbekämpning och samtidigt värna om den enskildes personliga in- tegritet. Utredningen antog namnet Polisdatautredningen. I november 2000 kom utredningen in med en skrivelse till regeringen (dnr Ju2000/5649/PÅ). I denna föreslogs en ändring av övergångsbe- stämmelserna till polisdatalagen, så att de register som polisen förde med tillstånd av Datainspektionen skulle få fortsätta att föras med stöd av till- stånden till utgången av 2003. I mars 2001 lade regeringen fram en pro- position med förslag till en sådan ändring av övergångsbestämmelserna (prop. 2000/01:91). Förslaget godkändes av riksdagen (bet. 2000/01:JuU22, rskr. 2000/01:206). Den 19 december 2001 överlämnade utredningen betänkandet Be- handling av personuppgifter i polisens verksamhet (SOU 2001:92). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remiss- behandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju2001/8624/PO). Med anledning av en skrivelse från Ekobrottsmyndigheten upprättade Justitiedepartementet den 15 oktober 2002 promemorian Behandling av personuppgifter i polisverksamhet vid Ekobrottsmyndigheten (Ju2002/6933/PO), se bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En remissamman- ställning finns tillgänglig i Justitiedepartementet (Ju2002/6933/PO). Polisdatautredningens förslag har remissbehandlats och bereds för när- varande i Regeringskansliet. Under remissbehandlingen och den fortsatta beredningen av förslagen har flera frågeställningar uppmärksammats som enligt regeringen kräver ytterligare analys. Det gäller dels frågan om den nya lagens tillämpningsområde bör vara begränsat till den egentliga po- lisverksamheten eller om det bör utvidgas till att omfatta även annan av polisens verksamhet enligt 2 § polislagen (1984:387). En annan viktig fråga är vilka av polisens register som behöver regleras särskilt i den nya lagen. I detta sammanhang är riksdagens och regeringens uttalade stånd- punkt, att stora register med ett särskilt känsligt innehåll skall regleras särskilt i lag av särskild betydelse (se prop. 1990/91:60 s. 50, KU 1990/91:11 s. 11 och prop. 1997/98:44 s. 41). 5 Mot denna bakgrund lägger inte regeringen nu fram några förslag som Prop. 2002/03:144 bygger på utredningens överväganden. Men beredningen av Polisdataut- redningens förslag fortsätter och regeringen avser att i annat samman- hang återkomma till utredningens förslag om en helt ny lag om behand- ling av personuppgifter inom polisen. Som tidigare nämnts förs i dag flera av polisens register enligt över- gångsbestämmelserna till polisdatalagen med stöd av Datainspektionens tillstånd. Övergångstiden i övergångsbestämmelserna löper ut den 31 december 2003. Därefter måste dessa register föras med stöd av polisdatalagen. Behandlingen av personuppgifter i dessa register skulle behöva begränsas i icke oväsentliga delar om den skall ske i enlighet med bestämmelserna i den nu gällande polisdatalagen. En utgångspunkt för regeringens förslag i denna lagstiftningsprodukt är att polisen, i avvaktan på att regeringen tar slutlig ställning till polis- datautredningens förslag, måste få fortsätta att föra de register som i dag förs enligt övergångsbestämmelserna till polisdatalagen med stöd av Datainspektionens tillstånd. Rikspolisstyrelsen, Riksåklagaren, Ekobrottsmyndigheten, Datain- spektionen och Riksarkivet har beretts tillfälle att lämna synpunkter på ett utkast till lagrådsremiss innehållande de förslag som nu läggs fram. Regeringen beslutade den 5 juni 2003 att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. 4 Bakgrund

4.1

Nuvarande ordning

Polisens möjligheter att föra kriminal- och polisregister reglerades tidi- gare i huvudsak genom bestämmelser i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister och lagen (1965:94) om polisregister m.m. Vissa polis- register fördes också med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt da- talagen (1973:289). Sedan den 1 april 1999 gäller en lag om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet, polisdatalagen (1998:622). Polisdatalagen bygger på personuppgiftslagen (1998:204) och innehåller de särregler som an- setts nödvändiga i polisens verksamhet. Enligt punkten 2 övergångsbe- stämmelserna till polisdatalagen får de register som förs med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt datalagen föras till och med den 31 december 2003. Därefter skall de föras med stöd av polisdatalagen. I polisens verksamhet förs i dag ett flertal olika typer av register. En del av dem regleras särskilt i polisdatalagen. Detta gäller t.ex. det cen- trala kriminalunderrättelseregistret (KUR), DNA-registret, fingerav- trycks- och signalementsregistren samt SÄPO-registret. I andra register, såsom kommunikationscentralernas system (KC-systemet) sker behand- lingen av personuppgifterna med stöd av bestämmelserna i personupp- giftslagen och de allmänna bestämmelserna i polisdatalagen. Ett antal register förs dock i dag enligt övergångsbestämmelserna till polisdatala- gen med stöd av Datainspektionens tillstånd. För dessa register gäller 6 därför fortfarande datalagen. Exempel på sådana register är beslags- och Prop. 2002/03:144 analysregistren, rationell anmälningsrutin (RAR) och det allmänna spa- ningsregistret (ASP). Därtill kommer att vissa register, såsom digitalt referensbibliotek över barnpornografiska framställningar, förs med stöd av regeringsbeslut. Ef- tersom dessa register inte förs med stöd av Datainspektionens tillstånd omfattas de inte av övergångsbestämmelserna till polisdatalagen. Det är därför redan i dag bestämmelserna i personuppgiftslagen och polisdata- lagen som är tillämpliga på behandlingen av personuppgifter i dessa re- gister.

4.2

Polisdatautredningen

Polisdatautredningen har haft i uppdrag att följa genomförandet av den nu gällande polisregisterlagstiftningen. Utredningen har analyserat kon- sekvenserna av den nya regleringen av polisens rätt att behandla person- uppgifter automatiserat. En särskild analys har gjorts av de samlade kon- sekvenserna från integritetssynpunkt av lagstiftningen på området. Ut- redningen har inventerat de register som förs inom polisen med stöd av personuppgiftslagen och polisdatalagen samt, övergångsvis, med stöd av Datainspektionens tillstånd. Utredningen har utifrån denna inventering övervägt om fler register än i dag bör regleras särskilt i lagstiftningen. På grundval av dessa analyser och överväganden har utredningen kommit fram till att det behöver göras omfattande ändringar av nuvarande re- glering i polisdatalagen. Utredningen har lagt fram sina förslag till änd- ringar i det remissbehandlade betänkandet Behandling av personuppgif- ter i polisens verksamhet (SOU 2001:92). Utredningen har föreslagit att en helt ny polisdatalag införs. Denna skall vara heltäckande och upprepa de bestämmelser i personuppgiftsla- gen som skall vara tillämpliga i polisens verksamhet. Den nya lagen har föreslagits bli tillämplig vid behandling av personuppgifter i sådan polis- verksamhet som avses i 2 § 13 polislagen (1984:387), dvs. i den egent- liga polisverksamheten. Utredningen har också föreslagit att den nya la- gen skall gälla enbart i polisens verksamhet och att den således inte skall omfatta Ekobrottsmyndigheten. När det gäller nuvarande polisdatalags reglering om behandling av per- sonuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet och i kriminalunderrät- telseregister har utredningen ansett att denna reglering kommit att för- svåra polisens arbete med att verka problemorienterat och brottsförebyg- gande. Utredningen har därför föreslagit att dagens bestämmelser om kriminalunderrättelseverksamhet och kriminalunderrättelseregister ersätts med nya bestämmelser om behandling av uppgifter om enskilda som det inte finns någon misstanke om brott mot. En sådan reglering skulle först och främst avse uppgifter om personer som inte är misstänkta för något konkret brott, men väl för att ha utövat eller utöva brottslig verksamhet. Uppgifterna skulle dock avse även andra personer som t.ex. personer som lämnat upplysningar om iakttagel- ser m.m. utan att själva vara misstänkta. Enligt utredningen skall uppgifter om en person som det inte finns misstanke om brott mot få behandlas för att förebygga, förhindra eller 7 upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskri- Prop. 2002/03:144 vet fängelse i två år eller mer. Alla uppgifter som är nödvändiga för än- damålet med behandlingen skulle få behandlas. Uppgifter om personer som det över huvud taget inte finns någon misstanke mot skall enligt ut- redningens förslag förses med en anteckning om detta förhållande. Vid aktuell behandling skall uppgifterna även förses med upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Utred- ningen har beträffande denna typ av behandling även föreslagit att den personuppgiftsansvarige särskilt skall besluta de ändamål och villkor i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i enskildas per- sonliga integritet. När det gäller frågan om fler av polisens register än i dag bör regleras särskilt i lagstiftningen har utredningen stannat för att det endast är poli- sens allmänna spaningsregister (ASP) som, utöver de register som redan i dag är särskilt reglerade, behöver regleras särskilt i den nya polisdatala- gen. För andra register som t.ex. det digitala referensbiblioteket över barnpornografiska framställningar och rationell anmälningsrutin (RAR) saknas det enligt utredningen skäl för en särskild lagreglering.

5

Register som förs med stöd av övergångsbe- stämmelserna

5.1 Allmänna spaningsregistret

Det allmänna spaningsregistret (ASP) har förts av Rikspolisstyrelsen

med tillstånd av Datainspektionen enligt beslut den 18 maj 1977. Regist-

ret förs i dag med stöd av övergångsbestämmelserna till polisdatalagen.

Registret skall enligt sin ändamålsbeskrivning lagra och systematisera

uppgifter med anknytning till misstänkt eller konstaterad brottslighet för

att användas i polisens spanande och brottsutredande verksamhet. Upp-

datering av registren skall ske dels av Rikspolisstyrelsen, dels av den

lokala polisorganisationen. Enligt ändamålsbeskrivningen skall för upp-

dateringen företrädesvis användas terminaler. Terminalanvändarna skall

kunna initiera systematiseringar och sammanställningar av registrerade

uppgifter.
[REDACTED_EFTERNAMN] syftar till att bygga upp kunskaper om och kring personer som

misstänks för brott.[REDACTED_EFTERNAMN] utgår från misstänkta gärningsmän. En person

registreras i[REDACTED_EFTERNAMN] om det mot honom eller henne föreligger en misstanke

om att han eller hon begått ett brott. Uppgifterna i registret kommer från

brottsanmälningar och förundersökningsprotokoll, men registrering kan

också ske på grund av trovärdiga tips från t.ex. personal inom socialför-

valtningen.

Det är ett krav för registrering att det alltid finns en grundhandling

varifrån den registrerade uppgiften är hämtad. En referens till denna

grundhandling skall antecknas i[REDACTED_EFTERNAMN] tillsammans med uppgiften. På

grundhandlingen antecknas vem som fattat beslut om registreringen och

vem som rent faktiskt utfört registreringen.

Olika uppgifter om den misstänkte får registreras. Det får registreras

namn och personnummer, alternativa förnamn och efternamn, adresser

8

där personen brukar vistas, speciella fysiska kännetecken, intressenter Prop. 2002/03:144 (alla som bidrar med uppgifter om personen) och senaste händelse inom kriminalvården.[REDACTED_EFTERNAMN] innehåller också andra uppgifter kopplade till per- sonen. Det registreras brottstyper som personen ägnar sig åt (hans eller hennes modus operandi), händelseanteckningar som rör tidigare brotts- misstankar, anknytning till andra personer och spaningsinformation rörande brottsmisstankar. En speciell typ av noteringar i[REDACTED_EFTERNAMN] utgör de så kallade A-markering- arna och Y-markeringarna. En A-markering för en misstänkt person be- tyder att personen är synnerligen allvarligt brottsbelastad. A-markeringar sätts enbart av Rikskriminalpolisen. En Y-markering talar om att den misstänkte bedöms vara yrkeskriminell. Denna markering sätts av de lokala polismyndigheterna. Vid sökningar i registret kan man variera mellan ett eller flera sökbe- grepp. Dessa sökbegrepp kan inte varieras helt fritt utan det finns be- gränsningar i sökmöjligheterna. Man kan t.ex. söka på ålder och något speciellt fysiskt kännetecken och på det viset få fram alla personer som svarar mot de sökbegreppen. Registret innehåller uppgifter om personer med anknytning till den misstänkte. Dessa anknytningspersoner behö- ver inte vara misstänkta för brott för att registrering skall få ske. Deras namn är dock inte sökbara i[REDACTED_EFTERNAMN] om de inte själva är misstänkta för brott.[REDACTED_EFTERNAMN] innehåller omkring 100 000 sökbara personer. Antalet personer har sedan lång tid legat konstant på den nivån. De allra flesta uppgifter i[REDACTED_EFTERNAMN] gallras efter 18 månader om ingen ny uppgift noteras om personen. För vissa grövre brott är gallringstiden i stället fem år. Gallringen sker automatiskt med hjälp av ett särskilt gall- ringsprogram. All tillgång till uppgifter ur[REDACTED_EFTERNAMN] för enskilda befattningshavare styrs av personligt tilldelad behörighet. Det är polismyndigheterna som beslu- tar vilka personer som skall ha denna behörighet. Ett ytterligare begrän- sat antal personer har behörighet att föra in uppgifter i[REDACTED_EFTERNAMN]. Uppgifter ur[REDACTED_EFTERNAMN] får lämnas ut till Tullverket.

5.2

Andra register

Som tidigare har nämnts för polisen i dag utöver[REDACTED_EFTERNAMN] ett flertal register med Datainspektionens tillstånd. I en del av dem sker behandlingen av personuppgifter för att förebygga brott, för att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten eller för att bedriva spaning och utredning i fråga om brott. Exempel på sådana register är Interpolregistret och Ra- tionell anmälningsrutin (RAR). Ändamålet med Interpolregistret är att återfinna ärenden i en aktsamling vid Rikspolisstyrelsens Interpolsektion. Registret får förutom administrativa uppgifter innehålla uppgifter om ärendetyp, land, personnummer, nationalitet, fordon, kontonummer, nummer på legitimationshandling, indikativ (begrepp för att ange för- falskningstyp) samt åtgärd. Ändamålet med RAR är att tillhandahålla uppgifter rörande brottsanmälningar som behövs och för att i enlighet med lag eller förordning lämna uppgifter till annan myndighet. Ända- målet är också att tillhandahålla uppgifter för polismyndighetsärenden, 9 lämna underlag för samordning, bevakning, planering och uppföljning av Prop. 2002/03:144 verksamheten, utgöra underlag för produktion av statistik samt utgöra myndighetens kriminaldiarium. Eftersom behandlingen av personupp- gifter i dessa register är en sådan behandling som avses i 1 § polisdatala- gen omfattas dessa register liksom[REDACTED_EFTERNAMN] av övergångsbestämmelserna till polisdatalagen. Dessa register skall därför i likhet med[REDACTED_EFTERNAMN] efter den 31 december 2003 föras med stöd av polisdatalagen.

6

Tiden i övergångsbestämmelsen flyttas fram

Regeringens förslag: Övergångstiden under vilken register i polisens

verksamhet får föras med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt

punkten 2 i övergångsbestämmelserna till polisdatalagen förlängs till

utgången av år 2005.

Innehållet i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med

regeringens förslag.

Myndigheternas synpunkter: Rikspolisstyrelsen, Riksåklagaren,

Ekobrottsmyndigheten, Datainspektionen och Riksarkivet har tillstyrkt el-

ler inte haft något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts har utredningen

föreslagit att en ny polisdatalag bör gälla vid behandling av personupp-

gifter i sådan polisverksamhet som avses i 2 § 13 polislagen, dvs. i den

egentliga polisverksamheten. När det gäller polisens verksamhet enligt

2 § 4 och 5 polislagen polisens hjälpande verksamhet, handläggning av

polismyndighetsärenden m.m. gör utredningen bedömningen att dessa

verksamheter inte bör omfattas av den nya polisdatalagen. Utredningen

har inte sett något tydligt behov av särregler i förhållande till

personuppgiftslagen på dessa områden. Dessutom har utredningen ansett

det vara tveksamt om dessa verksamheter kan anses undantagna från

tillämpningsområdet för Europaparlamentets och rådets direktiv

95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med

avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av så-

dana uppgifter (det s.k. dataskyddsdirektivet).

Under beredningen av förslaget om den nya polisdatalagens tillämp-

ningsområde har framkommit att gränsdragningen mellan sådan verk-

samhet som avses i 2 § 13 polislagen och sådan verksamhet som avses i

2 § 4 och 5 samma lag inte är helt klar. I vissa situationer kan det därför

vara svårt att avgöra om personuppgiftslagen eller polisdatalagen är

tillämplig eller om båda lagarna skall tillämpas. För ett och samma

ärende som handläggs inom polisen, t.ex. ett ärende som handläggs vid

utlänningsrotlarna, kan det i en del bli fråga om handläggning enligt ut-

länningslagstiftningen (2 § 5 polislagen) och i en annan del handläggning

inom ramen för spanings- och/eller brottsutredande verksamhet enligt

polislagen (2 § 2 och 3) och rättegångsbalken. Samma problem kan upp-

stå vid polisens kommunikationscentraler där arbetet innefattar allt från

brottsbekämpande till hjälpande verksamhet. Även utlänningsdatautred-

ningen (SOU 2003:40 s. 143 ff.) har påtalat vissa oklarheter i detta avse-

ende.

10

När det gäller behandlingen av personuppgifter i kommunikationscen- tralernas system (KC-systemet) måste polisen inför varje behandling av en personuppgift i systemet först avgöra om uppgiften hänför sig till den brottsbekämpande verksamheten eller till t.ex. den hjälpande verksam- heten. Därefter får behandlingen av uppgiften ske enligt bestämmelserna i polisdatalagen respektive bestämmelserna i personuppgiftslagen. Det förhållandet att en ny polisdatalag, som enligt förslaget skall vara heltäckande och upprepa de bestämmelser i personuppgiftslagen som skall vara tillämpliga, endast skulle omfatta behandling av personupp- gifter i polisens kärnverksamhet innebär således att en rad svårigheter i tillämpningshänseende kvarstår. Dessutom måste flera av polisens regis- ter även fortsättningsvis vara anpassade till att en del av behandlingen av personuppgifter i registren skall ske enligt personuppgiftslagens bestäm- melser och en del enligt polisdatalagens bestämmelser. Förutsättningarna för att låta en ny polisdatalag omfatta även behand- ling av personuppgifter i polisens hjälpande verksamhet, i polismyndig- hetsärenden m.m. och konsekvenserna av ett sådant utvidgat tillämp- ningsområde har inte närmare behandlats av utredningen. Mot bakgrund härav och eftersom ett övergripande syfte med en ny polisdatalag bör vara en tydligare lagstiftning som är lättare att tillämpa, anser regeringen att frågan om tillämpningsområdet för en ny polisdatalag behöver analy- seras ytterligare. En annan fråga som enligt regeringen behöver bli föremål för ytterli- gare överväganden är hur utredningens förslag om vilka register inom polisen som behöver lagregleras särskilt förhåller sig till riksdagens och regeringens uttalade ståndpunkt att stora register med ett särskilt känsligt innehåll skall regleras särskilt i lag (prop. 1990/91:60 s. 50, KU 1990/91:11 s. 11 och prop. 1997/98:44 s. 41). Enligt utredningens förslag är det endast det allmänna spaningsregist- ret (ASP) som särskilt behöver regleras i en ny polisdatalag. Utredningen har motiverat förslaget med att[REDACTED_EFTERNAMN] innehåller uppgifter om ett stort an- tal registrerade personer och också har ett särskilt känsligt innehåll. Ut- redningen har vidare pekat på att registret har ett stort antal användare. För andra av polisens register som också innehåller uppgifter om ett stort antal registrerade personer t.ex. rationell anmälningsrutin (RAR) har ut- redningen alltså stannat för att någon särskild lagreglering inte är nöd- vändig. Beträffande sådana register har utredningen ansett att de kan fö- ras enligt de allmänna bestämmelserna i en ny polisdatalag. När det gäller nuvarande reglering i polisdatalagen om behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet har utredningen före- slagit att denna i en ny lag skall ersättas med ett regelverk om behandling av uppgifter om personer som inte är misstänkta för brott. Detta skulle innebära att de nuvarande bestämmelserna om behandling av personupp- gifter i kriminalunderrättelseregister och i särskilda undersökningar ut- mönstras. Den behandling av personuppgifter som i dag sker i polisens kriminalunderrättelseregister (KUR) skulle i en ny polisdatalag således inte bli särskilt lagreglerad utan få ske med stöd av de föreslagna be- stämmelserna om behandling av uppgifter om personer som inte är misstänkta för brott. Enligt regeringen behöver frågan om vilka register som särskilt behö- ver lagregleras övervägas ytterligare eftersom den är av stor betydelse för Prop. 2002/03:144 11 såväl integritetsskyddet som utformningen av en ny lagstiftning om be- handling av personuppgifter i polisens verksamhet. Mot bakgrund av den ytterligare analys och beredning som är nödvän- dig är det inte möjligt att nu presentera förslag till ny lagstiftning om be- handling av personuppgifter i polisens verksamhet. I avvaktan på ett slutligt ställningstagande bör enligt regeringens bedömning polisen även fortsättningsvis få föra de register som nu förs med Datainspektionens tidigare meddelade tillstånd enligt övergångsbestämmelserna till polis- datalagen. Utredningen har föreslagit att[REDACTED_EFTERNAMN] skall lagregleras särskilt. Frågan om en lagreglering av[REDACTED_EFTERNAMN] bör enligt regeringens mening inte särskiljas från frågan om vilka andra register inom polisen som kan behöva lagre- gleras särskilt. Dessa frågor måste enligt regeringen övervägas i ett sam- manhang. En fortsatt analys är därför nödvändig. Övergångsbestämmelserna till polisdatalagen föreslås därför ändras på så sätt att tidpunkten då de av Datainspektionen meddelade tillstånden med stöd av datalagen skall upphöra att gälla, flyttas fram. Övergångsti- den bör, med hänsyn till den ytterligare beredning av Polisdatautredning- ens förslag som visat sig nödvändig, lämpligen förlängas till utgången av år 2005. Riksarkivet har anfört att förslaget innebär att beslut om gallring av di- arier och liknande kommer att gälla i ytterligare två år. I dag tas diarier ut på papper samtidigt som det digitala diariet gallras enligt Datainspektio- nens beslut. Detta medför, enligt Riksarkivet, att möjligheterna att åter- finna uppgifter även i de pappersbaserade handlingarna blir betydligt mindre och utgör en allvarlig inskränkning i arkivlagens mål att myndig- hetens arkiv skall hållas ordnat så att det tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar. Regeringen anser att det inte finns skäl att inom ramen för nu aktuellt lagstiftningsärende närmare överväga dessa syn- punkter. Det förhållandet att registren skall föras med stöd av Datainspektio- nens tillstånd innebär att datalagen även efter den 31 december 2003 gäller i fråga om dessa register. Därmed gäller alla bestämmelser i data- lagen för dessa register, däribland bestämmelserna om överklagande. Enligt artikel 3 punkten 2 i dataskyddsdirektivet gäller direktivet inte för sådan behandling av personuppgifter som utgör ett led i en verksam- het som inte omfattas av gemenskapsrätten, exempelvis sådan verksam- het som avses i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, och inte under några omständigheter behandlingar som rör allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet och statens verksamhet på straffrättens område. Den verksamhet som de nu aktuella registren förs i omfattas alltså inte av tillämpningsområdet för dataskyddsdirektivet. Regeringens förslag är därför förenligt med bestämmelserna i direktivet. Prop. 2002/03:144 12

7

Polisdatalagen skall gälla även i polisverk-

Prop. 2002/03:144

samhet vid Ekobrottsmyndigheten

Regeringens förslag: Polisdatalagen skall gälla även vid behandling av

personuppgifter i polisverksamhet vid Ekobrottsmyndigheten.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att lagen inte bör

omfatta Ekobrottsmyndighetens verksamhet. Utredningen anför att avgö-

rande för hur regleringen av Ekobrottsmyndighetens rätt att behandla

uppgifter automatiserat bör utformas är vilken funktion och vilka upp-

gifter myndigheten skall ha. Den frågan berör hela myndighetsstrukturen

inom samhällets brottsbekämpning och bör därför, enligt utredningen,

övervägas i annat sammanhang.

Remissinstanserna: Flertalet lämnar förslaget utan erinran. Eko-

brottsmyndigheten (EBM) har påpekat att den inte har kunnat bedriva

kriminalunderrättelseverksamhet i den mening som regleras i polisdata-

lagen. Detta har medfört effektivitetsförluster i arbetet och hindrat ut-

vecklingen av myndigheten, vilket har varit till men för utvecklingen av

kriminalunderrättelsetjänsten som helhet i landet. EBM har svårt att för-

stå att utredningen har stannat för att den nya polisdatalagen inte skall

omfatta myndigheten. Även Riksskatteverket har anfört att det hade varit

värdefullt om den föreslagna polisdatalagen, åtminstone i vissa delar,

hade omfattat även EBM:s verksamhet, och detta särskilt eftersom EBM

genom ändring från den 1 juli 2002 fått direktåtkomst till kriminalunder-

rättelseregister och det allmänna spaningsregistret.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna är i huvudsak positiva till förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den 1 januari 1998 inrättades en ny

myndighet inom åklagarväsendet för bekämpning av ekonomisk brotts-

lighet, Ekobrottsmyndigheten. Myndighetens verksamhet regleras av

bestämmelserna i förordningen (1997:898) med instruktion för Eko-

brottsmyndigheten. Vid myndigheten arbetar åklagare, poliser, ekonomer

och administratörer.

Polisdatalagen gäller vid behandling av personuppgifter i polisens

verksamhet. Ekobrottsmyndigheten är en åklagarmyndighet och inte en

polismyndighet. Polisdatalagen omfattar därför inte Ekobrottsmyndig-

hetens verksamhet. Den polisverksamhet som bedrivs vid myndigheten

är en del av myndighetens samlade verksamhet. Inte heller denna del av

verksamheten omfattas därför av polisdatalagen. Ekobrottsmyndigheten

för inte några register med stöd av tillstånd från Datainspektionen.

Inrättandet av Ekobrottsmyndigheten

Förslaget om att inrätta en ny myndighet lämnades ursprungligen av re-

geringens ekobrottsberedning i promemorian Effektivare ekobrottsbe-

kämpning (Ds 1996:1). Beredningens förslag innebar att den nya myn-

digheten skulle svara för såväl åklagarverksamhet som kriminalpolisiär

verksamhet. Vad gällde frågan om kriminalunderrättelseverksamhet an-

såg beredningen det vara nödvändigt att den nya myndigheten också

skulle svara för sådan verksamhet inom sitt område. Beredningen utta-

13

lade att det endast skulle vara Ekobrottsmyndigheten som skulle komma att ha den specialistkompetens och det kontaktnät inom bl.a. näringslivet som behövs för att bedriva en tillräckligt effektiv underrättelseverksam- het i fråga om den ekonomiska brottsligheten. Regeringen tillkännagav i budgetpropositionen för år 1997 en avsikt att inrätta en ny myndighet inom åklagarväsendet, Ekobrottsmyndighe- ten. Regeringen angav att det inte var nödvändigt att ge den nya myndig- heten ställning som kombinerad åklagarmyndighet och polismyndighet eftersom en sådan organisatorisk lösning skulle medföra en rad lagtek- niska problem och därmed försena den angelägna reformen (prop. 1996/97:1 s. 28). I december 1996 tillsattes EBM-utredningen för att ut- arbeta förslag till den nya myndighetens närmare organisation och verk- samhet (dir. 1996:112). Utredningsuppdraget redovisades i en rapport den 14 maj 1997. Enligt utredningens förslag fick den nya myndigheten ställning som en ren åklagarmyndighet. Kriminalunderrättelseverksamhet angavs även i fortsättningen böra vara en polisiär angelägenhet. Ekobrottsmyndighe- tens kriminalunderrättelsebehov borde tillgodoses bl.a. genom att myn- digheten medverkar i planering och inriktning av underrättelseverksam- heten i fråga. Inom Ekobrottsmyndigheten borde etableras en funktion med uppgift att bl.a. vidarebefordra inkommen eller mottagen informa- tion av underrättelsekaraktär till Rikskriminalpolisen eller polismyndig- heten på länsnivå för bearbetning och analys. Det borde upprättas en underrättelsebrygga. Utredningen angav också att den nya myndighe- ten måste ges reella möjligheter att på ett aktivt sätt påverka kriminalun- derrättelseverksamheten inom ekobrottsområdet. Detta skulle ske genom att myndigheten fick en beställarroll gentemot polisen (a.a. s. 2425).

I den av Justitiedepartementet upprättade promemorian av den 22 ok- tober 1997, Inrättandet av Ekobrottsmyndigheten (bilaga till dir. 1997:107), uttalades beträffande underrättelsefrågan att Rikskriminalpolisen borde bedriva kriminalunderrättelseverksamhet inom ekobrottsområdet i nära samverkan med Ekobrottsmyndigheten. I likhet med vad EBM-utredningen föreslagit angavs att myndigheten borde ha en beställarroll gentemot polisen i underrättelsefrågor. I 14 § förordningen (1997:898) med instruktion för Ekobrottsmyndig- heten anges det att det vid Ekobrottsmyndigheten arbetar poliser. Dessa är emellertid inte anställda vid myndigheten utan är inkommenderade från olika polismyndigheter till Rikspolisstyrelsen. Denna har sedan pla- cerat poliserna för tjänstgöring vid Ekobrottsmyndigheten. Det egentliga arbetsgivaransvaret för poliserna har därför Rikspolisstyrelsen. I styrel- sens organisation ingår Ekobrottskansliet för de närmare uppgifter som ankommer på styrelsen som arbetsgivare åt polispersonalen vid Eko- brottsmyndigheten. För polisverksamheten finns en polisintendent place- rad i Ekobrottsmyndighetens centrala ledning. Vid var och en av Eko- brottsmyndighetens tre operativa avdelningar finns tre kriminalkommis- sarier; en avdelningskommissarie, en biträdande avdelningskommissarie och en chef för avdelningens specialenhet. Av 6 § 7 förordningen (1989:773) med instruktion för Rikspolisstyrel- sen framgår att styrelsen får leda polisverksamhet som faller inom Eko- brottsmyndighetens område. Enligt 13 § samma förordning får Rikspolis- Prop. 2002/03:144 14 styrelsen meddela föreskrifter om polisverksamhet som faller inom Eko- brottsmyndighetens område. Brister med den nuvarande ordningen Som nämnts ovan omfattar polisdatalagen alltså inte Ekobrottsmyndig- hetens verksamhet. Vad detta innebär för myndighetens möjligheter att bedriva kriminalunderrättelseverksamhet och att behandla personupp- gifter automatiserat har diskuterats i olika sammanhang. I en skrivelse till Justitiedepartementet (Ju2000/4982/PÅ) påtalade Ekobrottsmyndigheten att det förhållandet att myndigheten inte kan bedriva kriminalunderrättel- severksamhet i polisdatalagens mening har fått negativa effekter. Myn- digheten angav att avsaknaden av denna möjlighet medfört effektivitets- förluster i det operativa arbetet och hindrat myndighetens utvecklingsar- bete särskilt när det gäller det brottsförebyggande arbetet. För att komma till rätta med detta föreslog myndigheten att dess verksamhet skall om- fattas av polisdatalagen. En sådan ändring skulle ge myndigheten möj- lighet att utföra särskilda undersökningar och föra kriminalunderrättelse- register, dvs. bedriva kriminalunderrättelseverksamhet på samma sätt som polismyndigheterna. Ekobrottsmyndigheten framhöll att ut- vidgningen av polisdatalagens tillämpningsområde inte borde begränsas till att enbart omfatta poliserna inom myndigheten. Det integrerade ar- betssättet inom myndigheten med de skilda kompetenserna samlokali- serade och samverkan i övrigt har beslutats av statsmakterna mot bak- grund av problemen med det traditionella uppdelade ansvaret för eko- brottsbekämpningen. Om en utvidgning av polisdatalagen inte skulle omfatta hela myndigheten skulle, enligt myndigheten, den pågående integrationsprocessen försvåras. Polisdatalagen föreslås gälla vid polisverksamhet hos Ekobrottsmyndig- heten Kriminalunderrättelseverksamhet har i många sammanhang framhållits som en av de effektivaste metoderna när det gäller bekämpning av inter- nationell eller annan kvalificerad brottslighet. Regeringen uttalade i sam- band med polisdatalagens tillkomst att den alltmer välorganiserade och gränsöverskridande brottsligheten gör det angeläget att polisen har till- gång till effektiva hjälpmedel för att brott skall kunna upptäckas och förhindras. En utbyggd underrättelseverksamhet och användning av mo- dern informationsteknik bedömdes därför vara grundläggande för att verksamheten skall fungera (prop. 1997/98:97 s. 116117).

Kriminalunderrättelseverksamhet kännetecknas av att uppgifter, som var för sig inte är tillräckliga för att utgöra bevis om brott, bevaras, bear- betas och analyseras för att senare kunna användas i en förundersökning eller annan åtgärd för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott. Sedan polisdatalagen trädde i kraft kan numera detta arbete inom polisen ske genom att personuppgifter behandlas automatiserat, t.ex. genom att till- fälliga analysregister upprättas. Ekobrottsmyndigheten saknar möjlighet att arbeta på detta sätt efter- som myndigheten är en åklagarmyndighet och därmed inte omfattas av Prop. 2002/03:144 15 polisdatalagen som ger i förhållande till personuppgiftslagen utvidgade möjligheter att behandla bl.a. känsliga personuppgifter automatiserat. Myndigheten skiljer sig emellertid från övriga åklagarmyndigheter bl.a. genom att poliser arbetar vid myndigheten. Ekobrottsmyndighetens verksamhet är uppdelad i två verksamhetsgrenar varav brottsförebyg- gande arbete är en av dessa (se bl.a. regleringsbrev för budgetåret 2003 avseende Ekobrottsmyndigheten och regeringens beslut den 19 december 2002, dnr Ju2002/8131/PÅ och Ju2002/9142/PÅ). Att brottsförebyg- gande arbete skall utgöra en del av Ekobrottsmyndighetens verksamhet belyser den polisiära karaktären av det arbete som skall bedrivas inom myndigheten. Brottsförebyggande arbete bygger till stor del på en väl utvecklad kri- minalunderrättelseverksamhet. Trots att Ekobrottsmyndigheten således skall inrikta sin verksamhet på att arbeta brottsförebyggande, kan myn- digheten alltså inte bedriva kriminalunderrättelseverksamhet på samma sätt som polisen i övrigt. Begränsningen innebär bl.a. att uppgifter inte kan behandlas i särskilda undersökningar. Att man inom Ekobrottsmyn- digheten saknar möjligheten att använda sig av modern informationstek- nik i detta hänseende har visat sig vara ytterst ineffektivt och försvårar bl.a. myndighetens brottsförebyggande arbete. Därtill kommer att den kriminalunderrättelseverksamhet som skall be- drivas på ekobrottsområdet inte fungerar tillfredsställande inom de län där myndigheten verkar. Detta kan förklaras med att det inom Eko- brottsmyndighetens ansvarsområde i första hand är denna myndighet och inte polismyndigheterna som har tillgång till uppgifter av underrättelse- karaktär om den ekonomiska brottsligheten. Polismyndigheterna i dessa län saknar ofta den särskilda kompetens att bearbeta och analysera in- formation hänförlig till ekonomisk brottslighet. Denna kompetens finns i stället hos Ekobrottsmyndigheten. Den nationella kriminalunderrättelsetjänsten är under uppbyggnad. För att denna verksamhet skall fungera på ett ändamålsenligt sätt krävs att det nationella kriminalunderrättelseregistret (KUR) blir så fullständigt som möjligt. Det förhållandet att Ekobrottsmyndigheten i dag saknar möjlighet att tillföra det nationella kriminalunderrättelseregistret uppgifter medför därför att detta blir ofullständigt. Detta försvårar naturligtvis möjligheterna att upprätthålla en fungerande nationell kriminalunderrättelseverksamhet. Systemet med att låta polisen ensam svara för kriminalunderrättelse- verksamheten inom de aktuella länen är alltså inte tillfredsställande. Slut- satsen blir i stället att den myndighet som har att svara för brottsbekämp- ningen inom ett visst område också är mest kompetent att bedriva krimi- nalunderrättelseverksamhet på området i fråga. Detta talar för att sådan verksamhet bör få bedrivas inom Ekobrottsmyndigheten. Det förhållan- det att Ekobrottsmyndigheten i formellt hänseende är en åklagarmyndig- het bör inte föranleda någon annan bedömning. Att bedriva kriminalun- derrättelseverksamhet är emellertid, och bör framdeles vara, en rent poli- siär uppgift. Den mest lämpliga lösningen är därför att utvidga polisda- talagens tillämpningsområde till att omfatta polisverksamhet vid Eko- brottsmyndigheten. En sådan ordning bör kunna genomföras utan att ut- vecklingen av det integrerade arbetssättet inom myndigheten hindras, eftersom den aktuella verksamheten inte kräver samverkan mellan polis Prop. 2002/03:144 16 och åklagare på sätt som gäller för övrig verksamhet inom myndigheten. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen därför att polisdatalagen skall omfatta polisverksamhet även vid Ekobrottsmyndigheten. Rikspolisstyrelsen får enligt sin instruktion leda polisverksamhet som faller inom Ekobrottsmyndighetens område. Kriminalunderrättelseverk- samhet är typiskt sett renodlad polisverksamhet och bör därför inte ledas av Ekobrottsmyndigheten såsom varande åklagarmyndighet. Verksam- heten bör i stället ledas av Rikspolisstyrelsen. Med stöd av instruktionen kan Rikspolisstyrelsen fatta de beslut som är nödvändiga i denna verk- samhet vid Ekobrottsmyndigheten. De ytterligare föreskrifter som be- hövs för verkställighet av den nya polisdatalagen i Ekobrottsmyndighe- tens verksamhet bör Rikspolisstyrelsen få meddela med stöd av polisda- taförordningen och förordningen med instruktion för Rikspolisstyrelsen. Personuppgiftsansvaret för behandlingen av uppgifterna kommer att ut- övas av Rikspolisstyrelsen. På samma sätt som gäller för övrig polisverk- samhet bör den krets som får ha direktåtkomst till uppgifter i kriminalun- derrättelseverksamhet vid Ekobrottsmyndigheten begränsas till de poliser vid Ekobrottsmyndigheten som på grund av sina arbetsuppgifter behöver tillgång till information om uppgifterna. När det gäller frågan om att inrätta ett kriminalunderrättelseregister inom Ekobrottsmyndigheten så anser inte regeringen att ett sådant behov föreligger. Att inrätta ett sådant register är heller inte lämpligt eftersom ett sådant register skulle motverka målsättningen att bygga upp ett hel- täckande nationellt kriminalunderrättelseregister. Däremot finns det be- hov av att ge poliserna vid Ekobrottsmyndigheten möjlighet att kunna tillföra det nationella kriminalunderrättelseregistret uppgifter. Rikspolis- styrelsen och polismyndigheterna för registret. Någon ytterligare grund- läggande reglering än den som gäller enligt nuvarande lagstiftning krävs inte för att polisman vid Ekobrottsmyndigheten skall kunna tillföra re- gistret uppgifter. Genom sin föreskriftsrätt kan Rikspolisstyrelsen lämna de närmare föreskrifter som behövs för hur registreringen skall ske och för att bestämma vilka personer inom myndigheten som skall ges behö- righet att registrera uppgifter. Den föreslagna lösningen innebär att verksamhetsansvariga vid Eko- brottsmyndigheten kommer att exkluderas från viss del av myndighetens verksamhet. Detta är självklart inte tillfredsställande. Det är emellertid inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende se över hela Ekobrottsmyndighetens konstruktion, vilket bedöms vara nödvändigt för att komma fram till en, ur denna aspekt, mer tillfredsställande lösning. Samtidigt är det angeläget att skapa förutsättningar för en fungerande kriminalunderrättelseverksamhet även på ekobrottsområdet. På sikt finns det anledning att utvärdera Ekobrottsmyndigheten i sin helhet. I den ut- värderingen kommer frågan om myndigheten endast skall ha ställning som åklagarmyndighet eller om det är lämpligare med någon annan kon- struktion att ingå som en naturlig del. Frågan om myndighetens möjlighet att bedriva kriminalunderrättelseverksamhet kommer då att bli föremål för förnyade ställningstaganden. Prop. 2002/03:144 17

8 Kostnader Prop. 2002/03:144 Regeringen bedömer att de förslag som lämnats ryms inom berörda myndigheters anslag. 9 Ikraftträdande Enligt punkten 2 övergångsbestämmelserna till polisdatalagen får de re- gister som förs med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt datalagen föras till och med den 31 december 2003. Därefter skall de föras med stöd av nu gällande polisdatalag. Behandlingen i dessa register skulle behöva anpassas i icke oväsentliga delar om den skulle ske i enlighet med bestämmelserna i den nuvarande polisdatalagen. Utgångspunkten för ikraftträdandet måste vara att polisen även efter den 31 december 2003 och i avvaktan på en ny lagstiftning om behand- ling av personuppgifter inom polisen får föra dessa register som i dag. De lagändringar som regeringen nu föreslår måste därför träda i kraft den 1 januari 2004. 10 Författningskommentar 1 § Paragrafen anger den polisverksamhet som lagen skall tillämpas på. Änd- ringen, som behandlas i avsnitt 7, innebär att polisverksamhet vid Eko- brottsmyndigheten kommer att omfattas av lagen. Den verksamhet som avses med detta motsvarar den verksamhet som avses inom polisen, dvs. den egentliga polisverksamheten eller polisens kärnverksamhet. Vid Ekobrottsmyndigheten är det huvudsakligen poliser som bedriver sådan verksamhet. I likhet med vad som gäller inom polisen kan dock i vissa fall även civilanställd personal, t.ex. analytiker, ha denna typ av arbets- uppgifter. Även administrativ personal kan genom att biträda polisman utföra arbete som faller inom lagens tillämpningsområde. Den verksam- het som bedrivs av åklagare vid Ekobrottsmyndigheten omfattas dock inte av bestämmelsen. Övergångsbestämmelser Andra punkten anger den tid under vilken register i polisens verksamhet får föras med stöd av Datainspektionens tillstånd. Ändringen, som be- handlas i avsnitt 6, innebär att denna tid förlängs till utgången av år 2005. Övergångsbestämmelsen berör inte de register som tidigare kan ha förts av Ekobrottsmyndigheten med Datainspektionens tillstånd. 18 Sammanfattning av Polisdatautredningens betänkande (SOU 2001:92) Några utgångspunkter Utredningens direktiv innebär ett uppdrag att följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen och att påtala eventuella brister särskilt från integritetssynpunkt. Utredningen skall överväga om det behöver vidtas några åtgärder, t.ex. i form av författningsändringar eller genom ökade möjligheter till insyn eller kontroll, för att lagstiftningen skall uppnå sitt syfte att öka möjligheten till effektiv brottsbekämpning och samtidigt värna om den enskildes personliga integritet. Sedan den 1 april 1999 gäller en ny lag om behandling av personupp- gifter hos polisen, polisdatalagen (1988:622). Den nya lagen bygger på personuppgiftslagen (1998:204) och innehåller bara de särregler som ansetts nödvändiga i polisens verksamhet. Polisdatalagen utgör en del av den nya lagstiftningen om behandling av personuppgifter i polisens verk- samhet. Övriga lagar inom detta område utgörs av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister och lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Nämnda lagar har utgjort utgångspunkten för vårt arbete. Bland övriga rättskällor av betydelse bör särskilt nämnas Europolkonventionen, Euro- peiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt Europarådets rekommendation om an- vändningen av personuppgifter inom polissektorn m.m. Målsättningen med våra förslag är att de skall utgöra en lämplig av- vägning mellan polisens rätt att använda modern teknik och den enskil- des integritet. En utgångspunkt för oss i arbetet har varit att hinder för ett rationellt utnyttjande av datorstöd inte bör ställas upp i större utsträck- ning än vad som är nödvändigt med hänsyn till intresset av skydd för den personliga integriteten. Vi har i enlighet med direktiven inventerat de register som förs inom polisen. Den befintliga registerstrukturen har uppkommit främst som följd av Datainspektionens tillstånd för polisen att föra olika enskilda register och är således inte resultatet av någon övergripande planering. Ett stort antal register förs, såväl centralt som lokalt. Registren kan in- delas i tre grupper beroende på vilka bestämmelser som styr behand- lingen, nämligen

-

register som förs med stöd av särskilda regler i lagstiftningen,

-

register som förs med stöd av personuppgiftslagen och de allmänna bestämmelserna i polisdatalagen, och

-

register som enligt övergångsbestämmelserna till polisdatalagen förs med stöd av tillstånd från Datainspektionen.

Det traditionella registerbegreppet har vid flera tillfällen kritiserats. Dagens system inom polisen byggs företrädesvis som ärendehanterings- system och inte som traditionella register. I ärendehanteringssystem lag- ras hela aktmaterial. Systemen är anpassade för fritextsökning. Vi finner dock inte anledning att i lagstiftningen ersätta begreppet register som Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 19 beteckning för vissa fastställda informationsmängder med något annat begrepp. Nya arbetsmetoder och ny teknik Inom en mycket snar framtid lär praktiskt taget allt skrivarbete komma att utföras med hjälp av datorer. En realistisk lagstiftning måste ta hänsyn till de nya förhållandena. Manuell behandling av information, däribland personuppgifter, är inte längre ett realistiskt alternativ till automatiserad behandling av information. Den omständigheten att mängden automatise- rat behandlade personuppgifter kraftigt ökat gör det ännu viktigare att en lagstiftning om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet ger ett tillfredsställande skydd för den enskildes personliga integritet. Polisen skall enligt nyare uttalanden från statsmakterna arbeta pro- blemorienterat och verka brottsförebyggande. Arbetet skall vara proak- tivt och inte reaktivt inriktat. För att kunna verka brottsförebyggande måste dock polisen inhämta och bearbeta information om enskilda perso- ner i större utsträckning än som skedde vid ett traditionellt reaktivt ar- betssätt. Det ligger därför i sakens natur att en brottsförebyggande ar- betsmetod innebär ett ökat intrång i den enskildes personliga integritet i förhållande till ett reaktivt arbetssätt. Användningen av digital teknik för behandling av ljud och bild är i hög grad ägnad att höja kvaliteten på polisens brottsutredningar. Detta gäller framför allt beträffande digitala bilder. Eftersom den digitala tekniken får anses utgöra automatiserad behandling blir dock bestämmelserna i per- sonuppgiftslagen tillämpliga i den utsträckning behandlingen avser digi- tala bilder eller ljud som innehåller personuppgifter. Polisens intranät används i första hand för att sprida verksamhetsrelate- rad information inom polismyndigheterna. Informationsutbytet med Europol Sverige har anslutit sig till Europolkonventionen. Europols främsta upp- gift är att vara ett kriminalunderrättelseorgan för de brottsbekämpande myndigheterna i medlemsländerna inom EU. Som sådant är Europol en knutpunkt för utbyte av information och underrättelser mellan medlems- länderna. Europol fungerar så att medlemsländerna tillhandahåller Euro- pol uppgifter främst ur sina nationella polisregister. Dessa uppgifter be- arbetas och analyseras sedan hos Europol. Resultatet av bearbetningen och analyserna delges därefter medlemsländerna. Polisdatalagen medger inte att personuppgifter som härrör från krimi- nalunderrättelseverksamhet behandlas automatiserat annat än i särskilda undersökningar eller kriminalunderrättelseregister. Härigenom har in- formationsutbytet med Europol kommit att allvarligt försvåras. En nordisk jämförelse Som underlag för våra överväganden har vi inhämtat upplysningar om vilka regler som gäller i Danmark, Finland och Norge beträffande auto- Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 20 matiserad behandling av personuppgifter i polisens verksamhet. Jämfö- relsen visar att den svenska lagstiftningen är mer restriktiv för polisen än de regleringar som gäller i de övriga nordiska länderna. En ny polisdatalag I enlighet med direktiven för utredningen har vi analyserat konsekven- serna av den nya regleringen om polisens rätt att behandla personupp- gifter automatiserat. Vi har vid vår analys av lagstiftningen kommit fram till att det behöver göras ändringar av regleringen i polisdatalagen. Änd- ringarna som vi anser erfordras är relativt omfattande. Vi anser därför att en ny lag om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet som ersätter den nuvarande polisdatalagen bör införas. Även den nya lagen bör ges namnet polisdatalagen. De särskilda lagarna om belastningsregister, om misstankeregister och om Schengens informationssystem bör vara kvar oförändrade. Den nya polisdatalagen bör vara heltäckande och upprepa de bestäm- melser i personuppgiftslagen som skall vara tillämpliga i polisens verk- samhet. Den nya lagens syfte bör liksom personuppgiftslagen vara att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Den nya lagen bör gälla vid behandling av personuppgifter i sådan po- lisverksamhet som avses i 2 § 13 polislagen (1984:387), dvs. i den egentliga polisverksamheten. Lagen bör gälla vid behandling av personuppgifter i form av bilder el- ler ljud, dock ej vid sådan behandling som består i insamling av person- uppgifter genom upptagning av bilder eller ljud. Lagen bör inte gälla vid insamling av personuppgifter genom teleavlyssning, teleövervakning eller kameraövervakning. Det digitala referensbiblioteket över barnpornografiska framställningar som förs av Rikskriminalpolisen behöver inte regleras särskilt i lagstift- ningen. Den nya polisdatalagen bör gälla enbart i polisens verksamhet. Lagen bör därför inte omfatta Ekobrottsmyndigheten. Grundläggande bestämmelser om behandling av personuppgifter i den nya polisdatalagen Personuppgiftslagens definitioner av begreppen behandling av person- uppgifter, blockering av personuppgifter, mottagare, personuppgifter, personuppgiftsansvarig, personuppgiftsbiträde, personuppgiftsombud, tillsynsmyndigheten och tredje man samt polisdatalagens definition av begreppet DNA-analys bör finnas med även i en ny lag för polisen. Bestämmelsen i 9 § personuppgiftslagen om grundläggande krav på behandling av personuppgifter bör även i fortsättningen gälla i polisens verksamhet. Även särbestämmelsen om gallring i 13 § polisdatalagen bör vara kvar. Rikspolisstyrelsen bör även i fortsättningen vara ensam personupp- giftsansvarig för de centrala registren i polisens verksamhet. En bestäm- Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 21 melse som ger Rikspolisstyrelsen möjlighet att besluta verkställighetsfö- reskrifter bör ingå i en ny polisdataförordning. Personuppgifter bör få behandlas endast om behandlingen är nödvän- dig för att polisen skall kunna utföra polisverksamhet som består i att

1.

förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten,

2.

övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra stör- ningar därav samt ingripa när sådana inträffat eller

3.

bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under all-

mänt åtal. Den nya lagen bör inte hindra att personuppgifter diarieförs eller be- handlas i löpande text om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för handläggningen av det. Bestämmelsen i 5 § polisdatalagen om behandling av känsliga person- uppgifter bör gälla även i fortsättningen. Bestämmelsen i 22 § personuppgiftslagen om behandling av person- nummer och samordningsnummer bör gälla på polisområdet. Dock bör samtycke inte kunna åberopas som grund för behandling. I 10 och 11 §§ polisdatalagen finns bestämmelser om behandling av uppgifter om kvarstående misstankar. Dessa bestämmelser bör oföränd- rat gälla även i fortsättningen. Någon bestämmelse om förbud mot överföring av personuppgifter till tredje land motsvarande 33 § personuppgiftslagen bör inte gälla i den egentliga polisverksamheten. En följd av detta blir att offentliga person- uppgifter kan spridas på Internet. Av integritetsskäl bör dock en efterlys- ning av en person med anledning av att han eller hon avvikit från verk- ställande av påföljd för brott eller med anledning av att han eller hon misstänks för brott, få ske på Internet endast om

1.

domen eller misstanken avser ett brott för vilket inte lindrigare straff än fängelse i två år är föreskrivet, eller

2.

personen kan antas vara farlig för annans personliga säkerhet. Reglerna i 

2327 §§ personuppgiftslagen om information till registre- rade bör även i fortsättningen gälla i polisens verksamhet. Det behövs dock därutöver ytterligare två undantag från polisens informationsplikt. I fall uppgifter om en enskild person samlas in från personen själv, bör information heller inte behöva lämnas, om

-

det finns bestämmelser om antecknandet eller utlämnandet av per- sonuppgifter i författning, eller

-

uppgifterna samlas in i samband med larm eller annan liknande un- derrättelse och larmet eller underrättelsen kräver omedelbara insat-

ser från den personuppgiftsansvarige. I stället för att som i dag avse registrerade bör bestämmelserna i den nya lagen om information avse enskilda. Bestämmelserna i 28 § personuppgiftslagen om rättelse bör även i fortsättningen gälla på polisområdet. Bestämmelserna bör dock avse den enskilde i stället för den registrerade. När det gäller säkerheten vid behandling bör liksom i dag bestämmel- serna i 3032 §§ personuppgiftslagen gälla i polisens verksamhet. Regeln i 32 § om tillsynsmyndighetens rätt att besluta om säkerhetsåtgärder bör dock meddelas genom förordning. Därutöver bör det i den nya lagen fin- nas en bestämmelse som föreskriver att direkt åtkomst till personuppgif- Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 22 ter skall vara förbehållen de personer inom polisen som på grund av sina arbetsuppgifter behöver tillgång till information om uppgifterna. Bestämmelsen i 8 § personuppgiftslagen om förhållandet till offentlig- hetsprincipen bör liksom i dag gälla för polisen. I 68 §§ polisdatalagen och i 1516 §§ polisdataförordningen finns be- stämmelser om utlämnande av uppgifter. Bestämmelserna bör oföränd- rade föras över till en ny polisdatalag respektive en ny polisdataförord- ning. Bestämmelserna i 3641 §§ personuppgiftslagen och 37 §§ person- uppgiftsförordningen om anmälan till tillsynsmyndigheten och person- uppgiftsombudets uppgifter, i 13 § personuppgiftsförordningen om be- myndiganden, i 2 § polisdataförordningen om förhandskontroll, och i 14 § polisdataförordningen om underrättelseskyldighet bör gälla även i fortsättningen för polisen. Om den personuppgiftsansvarige har utsett ett personuppgiftsombud och anmälan därför inte behöver göras, bör anmälan i stället göras till personuppgiftsombudet. En ny polisdatalag bör innehålla en bestämmelse härom. Bestämmelsen i 42 § personuppgiftslagen om upplysningar till allmän- heten om behandlingar som inte anmälts bör gälla för polisen. Personuppgiftslagens bestämmelser i 4347 §§ personuppgiftslagen och i 2 § personuppgiftsförordningen om Datainspektionens befogenhe- ter bör gälla på polisområdet. Bestämmelserna bör dock meddelas i för- ordning. Bestämmelserna i 48 § personuppgiftslagen och i 9 § polisdatalagen om skadestånd bör gälla för polisen också i fortsättningen. Den nya re- geln bör dock avse enskilda och inte registrerade. Någon straffbestäm- melse motsvarande 49 § personuppgiftslagen behövs inte i den nya lagen. Bestämmelserna i 51 § personuppgiftslagen om överklagande bör i sak gälla även i fortsättningen för polisen. Dessutom bör det i en ny lag före- skrivas att en myndighets beslut om rättelse och om information som skall lämnas efter ansökan skall överklagas hos kammarrätten. Behandling av uppgifter om enskilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot Vid utformningen av en lag om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet måste beaktas att polisens arbete skall vara inriktat främst på brottsförebyggande verksamhet. Polisdatalagen innehåller en reglering om behandling av personupp- gifter i kriminalunderrättelseverksamhet och i kriminalunderrättelsere- gister. Regleringen har kommit att försvåra polisens arbete med att verka problemorienterat och brottsförebyggande. En lag om behandling av personuppgifter bör handla om just behand- ling av personuppgifter och inte vara inriktad på att reglera vissa verk- samheter eller arbetsmetoder hos polisen. Bestämmelserna om kriminal- underrättelseverksamhet och kriminalunderrättelseregister bör bl.a. av det skälet inte vara kvar i en ny polisdatalag. Bestämmelserna härom bör i stället ersättas av bestämmelser om behandling av uppgifter om en- skilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot. Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 23 De personuppgifter som kommer att omfattas av sistnämnda regler är först och främst sådana som avser personer som inte är misstänkta för något konkret brott, men väl för att ha utövat eller utöva brottslig verk- samhet. Uppgifterna kan dock även avse andra personer, t.ex. personer som lämnat upplysningar om iakttagelser m.m. utan att själva vara miss- tänkta. Uppgifter om en enskild person som det inte finns någon misstanke om brott mot bör få behandlas för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse i två år eller mer. Alla uppgifter som är nödvändiga för ändamålet med behandlingen bör få behandlas. Om uppgifter om en person som det över huvud taget inte finns någon misstanke mot behandlas, bör uppgiften förses med en an- teckning om detta förhållande. Vid aktuell behandling av personuppgifter bör uppgifterna förses med upplysningar om uppgiftslämnarens trovär- dighet och uppgifternas riktighet i sak. Aktuell behandling av personuppgifter bör få ske för att underlätta övervakning av personer som kan antas komma att begå brott. Behand- ling i detta syfte bör dock endast få avse dömda personer som antingen är allvarligt kriminellt belastade eller som kan antas vara farliga för annans personliga säkerhet. Den personuppgiftsansvarige bör särskilt besluta de ändamål och vill- kor i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet. När det gäller villkor i övrigt kan det t.ex. röra sig om hur information skall inhämtas, hur arbetet skall ske och avrapporte- ras samt säkerheten vid behandling m.m. Personuppgifter som behandlas enligt här aktuella bestämmelser bör få bevaras högst tre år från det att uppgifterna om personen samlades in. Uppgifter som behandlas för att underlätta övervakning av personer som kan antas komma att begå brott bör dock få bevaras till dess att uppgif- terna gallras ur belastningsregistret. Bestämmelserna om aktuell behandling av personuppgifter bör inte gälla personuppgifter

-

i en förundersökning, eller

-

i en brottsutredning som handläggs enligt 23 kap. 22 § rättegångsbalken eller enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

Det allmänna spaningsregistret Det föreligger ett mycket stort behov av det allmänna spaningsregistret (ASP) inom brottsbekämpningen.[REDACTED_EFTERNAMN] är viktigt bl.a. för att närpolis- verksamheten skall kunna fungera. Det bör i den nya polisdatalagen införas särskilda regler om[REDACTED_EFTERNAMN]. Lag- regleringen bör i allt väsentligt ge polisen rätt att fortsätta den behandling av personuppgifter som i dag förekommer.[REDACTED_EFTERNAMN] bör få föras i syfte att underlätta tillgången till uppgifter med an- knytning till polisverksamhet som består i att förebygga, upptäcka och utreda brott. Bestämmelserna i den nya polisdatalagen om behandling av Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 24 uppgifter om kvarstående misstankar bör inte gälla vid behandling av personuppgifter i[REDACTED_EFTERNAMN]. I[REDACTED_EFTERNAMN] bör uppgifter som kan hänföras till en enskild person få föras in endast om den som avses med uppgiften kan misstänkas för att ha begått ett brott och om registreringen är av särskild betydelse för brottsbekämp- ningen. Uppgifter om transportmedel eller andra varor som kan antas ha samband med brott bör få registreras, även om uppgifterna kan hänföras till en enskild person som det inte finns någon misstanke mot. Uppgif- terna skall därvid förses med en upplysning om att det inte finns någon misstanke mot denne. I lagen bör vidare anges vilka typer av personupp- gifter som får eller skall registreras i[REDACTED_EFTERNAMN]. Personuppgifter i[REDACTED_EFTERNAMN] bör som regel gallras senast tre år efter det att uppgifter om att den registrerade kan misstänkas för att ha begått brott senast infördes. Om den senaste händelsen avser misstanke om ett brott för vilket inte lindrigare straff än fängelse i två år är föreskrivet bör dock uppgifterna få stå kvar i fem år efter den senaste registreringen. Uppgifter ur[REDACTED_EFTERNAMN] bör under vissa förutsättningar få lämnas ut till Eko- brottsmyndigheten, Kustbevakningen, en tullmyndighet eller en skatte- myndighet. Polismyndigheterna bör få ha direkt åtkomst till uppgifter i[REDACTED_EFTERNAMN]. Ytterligare bestämmelser om vissa register m.m. Den nya polisdatalagen bör utöver regler om[REDACTED_EFTERNAMN] innehålla särskilda regler om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål och om fingeravtrycks- och signalementsregister. Bestämmelserna i 2228 §§ polisdatalagen och i 11 § polisdataförord- ningen om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål bör gälla även i fortsättningen. Särskilda författningsregler om den behandling av personuppgifter i Statens kriminaltekniska laboratoriums verksamhet som sker med anled- ning av laboratoriets DNA-analyser bör inte införas. Bestämmelserna i 2931 §§ polisdatalagen om fingeravtrycks- och signalementsregister bör gälla även i fortsättningen. Sådana register bör dock utöver vad som framgår av 30 § polisdatalagen även få innehålla uppgifter om brottskoder. Det behövs inte någon särskild författningsreglering för eventuella centrala system motsvarande de lokala system som i dag används, t.ex. rationell anmälningsrutin (RAR), datoriserad utredningsrutin tvångs- medel (DurTvå) och kommunikationscentralernas system (KC-syste- men). Säkerhetspolisen En ändring av Säkerhetspolisens organisation bestående i en samman- slagning mellan Säkerhetspolisen och Rikskriminalpolisen övervägs för närvarande. Våra förslag utgår från den nuvarande organisationen av Sä- kerhetspolisen. Bestämmelserna i den nya polisdatalagen om behandling av person- uppgifter i Säkerhetspolisens verksamhet bör i huvudsak ha samma inne- Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 25 börd som i dag. Den särskilda lagregleringen om SÄPO-registret bör dock inte vara kvar i den nya lagen. Några särskilda registerbestämmel- ser för Säkerhetspolisen bör inte heller i övrigt införas. Säkerhetspolisen bör få behandla personuppgifter för att underlätta

-

spaning i syfte att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet,

-

spaning i syfte att bekämpa terrorism och

-

registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagen.

Bestämmelserna i den nya polisdatalagen om behandling av uppgifter om kvarstående misstankar och om behandling av uppgifter om enskilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot bör inte gälla för Säkerhetspolisen. Ikraftträdande Den nya polisdatalagen bör kunna träda i kraft den 1 juli 2003, då polis- datalagen (1998:622) bör upphöra att gälla. Vi har bedömt att några övergångsbestämmelser till den nya lagen inte behövs. Konsekvenser Vi har genomfört konsekvensanalyser enligt 14 och 15 §§ kommittéför- ordningen (1998:1474). Våra förslag bör ge polisen bättre förutsättningar att arbeta problemorienterat och verka brottsförebyggande. Enligt vår bedömning ger de förslag som vi lämnar inte upphov till kostnader som inte ryms inom berörda myndigheters anslag. Förslagen i övrigt får inte några sådana konsekvenser som motiverar en särskild re- dovisning. Prop. 2002/03:144 Bilaga 1 26 Förteckning över remissinstanserna

1.

Riksdagens ombudsmän

2.

Justitiekanslern

3.

Domstolsverket

4.

Riksåklagaren

5.

Ekobrottsmyndigheten

6.

Rikspolisstyrelsen

7.

Registernämnden

8.

Statens kriminaltekniska laboratorium

9.

Kriminalvårdsstyrelsen

10.

Brottsförebyggande rådet

11.

Brottsoffermyndigheten

12 Datainspektionen

13.

Statskontoret

14.

Statistiska centralbyrån

15.

Försvarsmakten

16.

Socialstyrelsen

17.

Tullverket

18.

Riksrevisionsverket

19.

Riksarkivet

20.

Svea hovrätt

21.

Malmö tingsrätt

22.

Umeå tingsrätt

23.

Kammarrätten i Jönköping

24.

Uppsala universitet, Juridiska fakulteten

25.

Lunds universitet, Juridiska fakulteten

26.

Länsstyrelsen i Stockholms län

27.

Länsstyrelsen i Östergötlands län

28.

Länsstyrelsen i Kronobergs län

29.

Länsstyrelsen i Gotlands län

30.

Länsstyrelsen i Skåne län

31.

Länsstyrelsen i Västra Götalands län

32.

Länsstyrelsen i Örebro län

33.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län

34.

Länsstyrelsen Jämtlands län

35.

Länsstyrelsen i Västerbottens län

36.

Sveriges advokatsamfund

37.

Sveriges domareförbund

Prop. 2002/03:144 Bilaga 2 27 Justitiedepartementets promemoria Behandling av personuppgifter i polisverksamhet vid Ekobrotts- myndigheten Författningsförslag Förslag till ändring i polisdatalagen (1998:622) Härigenom föreskrivs att 1 § polisdatalagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet för att

1.

förebygga brott och andra störningar av den allmänna ord- ningen och säkerheten,

2.

övervaka den allmänna ord- ningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat eller

3.

bedriva spaning och utredning

i

fråga om brott som hör under allmänt åtal.

Lagen gäller också behandling av sådana uppgifter som avses med 25 och 26 §§. Lagen gäller inte för behandling av personupp- gifter som företas med stöd av lagen (1998:620) om belastnings- register, lagen (1998:621) om misstankeregister eller lagen (2000:344) om Schengens infor- mationssystem. Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet och i polisverk- samhet vid Ekobrottsmyndigheten för att

1.

förebygga brott och andra störningar av den allmänna ord- ningen och säkerheten,

2.

övervaka den allmänna ord- ningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat eller

3.

bedriva spaning och utredning

i

fråga om brott som hör under allmänt åtal.

Lagen gäller också behandling av sådana uppgifter som avses med 25 och 26 §§. Lagen gäller inte för behandling av personupp- gifter som företas med stöd av lagen (1998:620) om belastnings- register, lagen (1998:621) om misstankeregister eller lagen (2000:344) om Schengens infor- mationssystem. Prop. 2002/03:144 Bilaga 3 28 Förteckning över remissinstanserna

1.

Riksdagens ombudsmän

2.

Justitiekanslern

3.

Domstolsverket

4.

Riksåklagaren

5.

Ekobrottsmyndigheten

6.

Rikspolisstyrelsen

7.

Registernämnden

8.

Statens kriminaltekniska laboratorium

9.

Kriminalvårdsstyrelsen

10.

Brottsförebyggande rådet

11.

Brottsoffermyndigheten

12.

Datainspektionen

13.

Statskontoret

14.

Statistiska centralbyrån

15.

Försvarsmakten

16.

Socialstyrelsen

17.

Tullverket

18.

Riksrevisionsverket

19.

Riksarkivet

20.

Riksskatteverket

21.

Kustbevakningen

22.

Svea hovrätt

23.

Malmö tingsrätt

24.

Umeå tingsrätt

25.

Kammarrätten i Jönköping

26.

Uppsala universitet, Juridiska fakulteten

27.

Lunds universitet, Juridiska fakulteten

28.

Länsstyrelsen i Stockholms län

29.

Länsstyrelsen i Östergötlands län

30.

Länsstyrelsen i Kronobergs län

31.

Länsstyrelsen i Gotlands län

32.

Länsstyrelsen i Skåne län

33.

Länsstyrelsen i Västra Götalands län

34.

Länsstyrelsen i Örebro län

35.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län

36.

Länsstyrelsen Jämtlands län

37.

Länsstyrelsen i Västerbottens län

38.

Sveriges advokatsamfund

39.

Sveriges domareförbund

Prop. 2002/03:144 Bilaga 4 29

Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622) Härigenom föreskrivs att 1 § samt punkten 2 övergångsbestämmel- serna till polisdatalagen (1998:622) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § 1

Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet för att Denna lag gäller utöver person- uppgiftslagen (1998:204) vid be- handling av personuppgifter i poli- sens verksamhet och i polisverk- samhet vid Ekobrottsmyndigheten för att

1.

förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten,

2.

övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat eller

3.

bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under all- mänt åtal.

Lagen gäller också behandling av sådana uppgifter som avses i 25 och 26 §§. Lagen gäller inte för behandling av personuppgifter som företas med stöd av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister eller lagen (2000:344) om Schengens informationssy- stem. 2. För de personregister som den 24 oktober 1998 förs med Datain- spektionens tillstånd gäller be- stämmelserna i datalagen (1973:289) till och med den 31 december 2003. För ett sådant register skall dock 68 §§ gälla från ikraftträdandet. 2. 2 För de personregister som den 24 oktober 1998 förs med Datainspektionens tillstånd gäller bestämmelserna i datalagen (1973:289) till och med den 31 december 2005. För ett sådant register skall dock 68 §§ gälla från ikraftträdandet. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

1

Senaste lydelse 2000:349 (jfr 2000:835).

2

Senaste lydelse 2001:420.

Prop. 2002/03:144 Bilaga 5 30 Lagrådets yttrande Prop. 2002/03:144 Bilaga 6 Protokoll vid sammanträde 2003-06-06

Närvarande: f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist, regerings- rådet Marianne Eliason, justitierådet Severin Blomstrand. Enligt en lagrådsremiss den 5 juni 2003 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet Stefan[REDACTED_EFTERNAMN]. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Vid protokollet Justeras 31

Justitiedepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 juni 2003 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] J. O.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] H.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition Övergångsbestämmelserna till polisdatalagen m.m. Prop. 2002/03:144 32