Regeringens proposition 1991/92:12

om vissa yrkestrafikfrågor och om riksfärdtjänsten

Prop.

1991/92:12

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo­gade utdrag UT regeringsprotokollet den 12 september 1991.

På regeringens vägnar Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Georg[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Riksdagen har med anledning av vad som föreslagits i 1991 års budgetpropo­sition beslutat att transportrådet skall avvecklas. Transportrådets arbetsupp­ gifter i fråga om yrkesmässig trafik skall huvudsakligen överföras till trafik­säkerhetsverket. Med anledning härav föreslås att transportrådet ersätts med trafiksäkerhetsverket i yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik.

I den s.k. storstadsförhandlingen för Malmöregionen har föreslagits en ändrad utformning av huvudmannaskapet för den lokala och regionala kol­lektivtrafiken i Malmöhus län innebärande att Malmöhus läns landsting och Malmö kommun skall vara huvudman i länet. I propositionen läggs bl.a. fram ett förslag om en ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektivtrafik, som gör det möjligt att ansvaret för kollektivtrafiken kan organiseras så.

De grundläggande målen för riksfärdtjänsten bör ligga fast. Riksfärdtjäns­ten skall göra det möjligt för gravt handikappade att göra längre resor inom landet till normala kostnader.

Samordnade överläggningar med kommunförbunden om en kommunali-sering av verksamheten bör äga mm. En utgångspunkt för förhandlingarna bör vara att ett genomförande bör ske den 1 januari 1993, då ett nytt, gene­rellt utformat statsbidragssystem avses bli infört.

I avvaktan på resultatet av överläggningarna med kommunförbunden dis­poneras fr.o.m. 1 januari 1992 anslaget för riksfärdtjänsten av en för verk­samheten tillfälligt inrättad myndighet, styrelsen för riksfärdtjänst.

1 Riksdagen 1991192. 1 saml. Nr 12

Propositionens lagförslag

Prop. 1991/92:12

1 Förslag till

Lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263)

Härigenom föreskrivs att 4 och 23 §§ yrkestrafiklagen (1988:263)' skall ha följande lydelse.

4§'

Nuvarande lydelse

Frågor om trafiktillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där sökan­den är folkbokförd eller, om sökan­den är en juridisk person, där företa­gets ledning finns. Frågor om till­stånd till linjetrafik som berör flera län skall dock prövas av transportrå­det.

Föreslagen lydelse

Frågor om trafiktillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där sökan­den är folkbokförd eller, om sökan­den är en juridisk person, där företa­gets ledning finns. Frågor om till­stånd till linjetrafik som berör flera län skall dock prövas av trafiksäker­hetsverket.

23§ Tillståndsmyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos kam­marrätten, om inte något annat anges i andra stycket. Beslut om varning får dock inte överklagas.

Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning av tillstånd en­ligt 11 § får överklagas Yos transport­rådet. Transportrådets beslut i så­dana frågor får överklagas hos rege­ringen.

Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning av tillstånd en­ligt 11 § får överklagas hos trafik­säkerhetsverket. Trafiksäkerhetsver­kets beslut i sådana frågor får över­klagas hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

' Lagen omtryckt 1988:1499. 2 Senaste lydelse 1991:534

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för

viss kollektiv persontrafik

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik

dels att i 1 och 1 a §§ ordet "landstingskommun" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "landsting" i motsvarande form,

dels att 2, 3 och 5-7 §§ skall ha följande lydelse.

Prop. 1991/92:12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

'

Huvudman är landstingskommu­nen och kommunerna i länet gemen­samt. I Stockholms län är landstings­kommunen huvudman och i Got­lands län kommunen.

Landstingskommunen och kom­munerna i ett län kan dock överens­komma att antingen landstingskom­munen eller kommunerna i länet skall vara huvudman.

Huvudman är landstinget och kommunerna i länet gemensamt. I Stockholms län är landstinget huvud­man och i Gotlands län kommunen.

Landstinget och kommunerna i ett län kan dock överenskomma att an­tingen landstinget eller kommunerna i länet skall vara huvudman. / Mal­möhus län kan landstinget och kom­munerna överenskomma att lands­tinget och Malmö kommun skall vara huvudman.

3

§

neha samtliga aktier i bolaget.

1 fråga om kommunalförbund gäller kommunalförbundslagen (1985:894) om inte annat följer av 4-7§§.

S§

Uppnås inte enighet i fråga om antalet ledamöter som medlem i kommu­nalförbund skall utse i förbundsfullmäktige gäller följande.

I fall som avses i 2§ första me­ningen handhas huvudmannens upp­gifter av landstingskommunen och kommunerna i kommunalförbund. Ar landstingskommunen och kom­munerna i länet överens därom, får dock uppgifterna i stället handhas genom ett aktiebolag, som har bil­dats för ändamålet. Landstingskom­munen och kommunerna skall in-

1.   Om inte annat följer av 2 skall

landstingskommunen utse hälften av

ledamöterna och kommunerna i lä­

net tillsammans hälften.

2.   I Malmöhus län skall lands­

tingskommunen utse en tredjedel,

Malmö kommun en tredjedel och

övriga  kommuner tillsammans en

Huvudmarmens uppefter hand­has i kommunalförbund om inte ett landsting eller en kommun ensam är huvudman. Om de som är huvud­man är överens därom, får dock uppgifterna i stället handhas genom ett aktiebolag, som har bildats för ändamålet. De som är huvudman skall inneha samtliga aktier i bola­get.

1.

Om inte annat följer av 2 skall landstinget utse hälften av ledamö­terna och kommunerna i länet till­sammans hälften.

2.

I Malmöhus iän skall, om inte huvudmannens sammansättning har bestämts enligt 2 § andra stycket, landstinget utse en tredjedel, Malmö

' Senaste lydelse 1988:264. 2 Senaste lydelse 1985:895.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1991/92:12

tredjedel av antalet ledamöter. I Gö­teborgs och Bohus län skall lands­tingskommunen utse en fjärdedel, Göteborgs kommun hälften och öv­riga kommuner tillsammans en fjär­dedel av antalet ledamöter.

kommun'en tredjedel och övriga kommuner tillsammans en tredjedel av antalet ledamöter.

I Göteborgs och Bohus län skall landstinget utse en fjärdedel, Göte­borgs kommun hälften och övriga kommuner tillsammans en fjärdedel av antalet ledamöter. 3. Antalet ledamöter som annan kommun än Malmö kommun eller Göte­borgs kommun skall utse bestäms av länsstyrelsen i förhållande till folk­mängden i kommunerna vid ingången av det år då val av förbundsfullmäk­tige förrättas. Varje kommun skall dock utse minst en ledamot.

Uppnås inte enighet i fråga om sättet att mellan medlemmarna i kommu­nalförbund fördela underskott i förbundsverksamheten gäller följande.

1.   Om inte annat följer av 2 eller 3

skall landstingskommunen täcka

hälften av underskottet och kommu­

nerna i länet tillsammans återsto­

den. Omfattningen av varje kom­

muns skyldighet att tillhandahålla

medel skall bestämmas i förhållande

till det trafikarbete som har nedlagts

i kommunen under verksamhets­

året.

2.    I Malmöhus län skall /a«d.s-

tingskommunen och Malmö kom­

mun tillsammans täcka hälften.av

underskottet. Omfattningen av

landstingskommunens och kommu­

nens skyldighet att tillhandahålla

medel skall bestämmas i förhållande

till den andel av länets skatteunder­

lag som belöper på vardera för­

bundsmedlemmen. Motsvarande

gäller i Göteborgs och Bohus län i

fråga om landstingskommunen och

Göteborgs kommun.

3.1 Malmöhus län och Göteborgs och Bohus län skall samtliga kom­muner i länet tillsammans täcka hälften av underskottet. Omfatt­ningen av varje kommuns skyldighet att tillhandahålla medel skall be­stämmas i enlighet med vad som föreskrivs il.

1. Om inte annat följer av 2 eller 3 skall landstinget täcka hälften av un­derskottet och kommunerna i länet tillsanunans återstoden. Omfatt­ningen av varje kommuns skyldighet att tillhandahålla medel slcall be­stämmas i förhållande till det trafik­arbete som har nedlagts i kommu­nen under verksamhetsåret.

2.1 Göteborgs och Bohus län skall landstinget och Göteborgs kommun tillsammans täcka hälften av under­skottet. Omfattningen av landsting­ets och kommunens skyldighet att tillhandahålla medel skall bestäm­mas i förhållande till den andel av lä­nets skatteunderlag som belöper på vardera förbundsmedlemmen. Mot­svarande gäller i Malmöhus län i fråga om landstinget och Malmö kommun, orn inte huvudmannens sammansättning har bestämts enligt 2 § andra stycket.

3.1 Göteborgs och Bohus län skall samtliga kommuner i länet tillsam­mans täcka hälften av underskottet. Omfattningen av' varje kommuns skyldighet "att tillhandahålla medel skall bestämmas i enlighet med vad' som föreskrivs il. Motsvarande gäl­ler för kommunerna i Malmöhus län, om inte huvudmannens sammansätt-

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ning har bestämts enligt 2 § andra stycket.

Prop. 1991/92:12

Föreligger synnerliga skäl får rege­ringen efter framställning av lands­tingskommun, kommun som inte tillhör landstingskommun eller minst en tredjedel av de kommuner i visst län som tillhör landstingskom­mun meddela föreskrifter om be­gränsning av huvudmans skyldighet enligt 1 § första stycket och före­skriva eller i särskilt fall besluta om undantag från 5 eller 6 §. Beslut om undantag får förenas med särskilda villkor.

7

§

Om synnerliga skäl föreligger, får regeringen efter framställning av landstinget, kommun som inte tillhör landstinget eller minst en tredjedel av de kommuner i visst län som till­hör landsting, vilka är huvudman, meddela föreskrifter om begräns­ning av huvudmans skyldighet enligt 1 § första stycket och föreskriva eller i särskilt fall besluta om undantag från 5 eller 6 §. Beslut om undantag får förenas méd särskilda villkor.

Denna lag träder i kraft den 1 januariT992.

3 Förslag till

Prop. 1991/92:12

Lag om ändring i lagen (1985:449) om rätt att driva viss

linjetrafik

Härigenom föreskrivs att 2 och 8 §§ lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§'

Om det finns särskilda skäl, får Om det finns särskilda skäl, får

transportrådet besluta att en trafik-

trafiksäkerhetsverket besluta att en

huvudman får utan tillstånd driva

trafikhuvudman får utan tillstånd

linjetrafik på bestämda linjer som

driva linjetrafik på bestämda linjer

sträcker sig från det län där huvud-

som sträcker sig från det län där hu-

mannaskapet gäller in i ett angrän-

vudmannaskapet gäller in i ett an­

sande län.

gränsande län.

Transportrådets beslut enligt 2§        Trafiksäkerhetsverkets beslut en-fär överklagas hos kammarrätten.        ligt 2§ får överklagas hos kammar­rätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

' Senaste lydelse 1988:1502. Senaste lydelse 1988:1502.

Kommunikationsdepartementet

Prop. 1991/92:12

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1991.

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa yrkestrafikfrågor och om riksfärdtjänsten

1 Inledning

Regeringen föreslog i 1991 års budgetproposition (1990/91:100, bil. 8) att transportrådet skall avvecklas vid årsskiftet 1991/92.1 propositionen drogs upp riktlinjer för hur rådets arbetsuppgifter skulle överföras på andra organ. Yrkestrafikfrågorna skulle enligt förslaget i huvudsak överföras till trafiksä­kerhetsverket. Överläggningar skulle tas upp med kommunförbunden om överföring av huvudmannaskapet för riksfärdtjänsten. Inriktningen skulle vara att verksamheten kommunaliseras vid årsskiftet 1991/92. Propositionen föregicks av en utredning (K 1988:04) Översyn av transportrådets verksam­het, som avgett betänkandet (SOU 1990:4) Transportrådet. Riksdagen (TU18, rskr. 176 och TU22, rskr. 187) har såvitt nu är i fråga beslutat i enlig­het med propositionen.

Denna proposition är en uppföljning av de nämnda riksdagsbesluten med förslag om de lagändringar som behövs i anledning av transportrådets av­veckling samt, i anledning av att förhandlingarna med kommunförbunden ännu inte har gett avsett resultat, med ett nytt förslag om hur riksfärdtjäns­ten under en övergångsperiod skall organiseras. Vidare läggs fram förslag om förändrad sammansättning av trafikhuvudmannen i Malmöhus län samt en viss smärre ändring i fråga om riksfärdtjänsten.

2 Yrkestrafikfrågor

Som inledningsvis nämnts har riksdagen (TU18, rskr. 176) såvitt avser yr­kestrafikfrågorna beslutat, i enlighet med 1991 års budgetproposition, att de frågor som rör inrikes yrkestrafik skall överföras från transportrådet till tra­fiksäkerhetsverket. De lagar som berörs av transportrådets avveckling är yr­kestrafiklagen (1988:263) och lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetra­fik. Malmöhusförhandlarna, Malmöhus läns landsting och Malmö kommun

har hos regeringen hemställt om ändring i lagen (1978:438) om huvudman-     Prop. 1991/92:12 naskap för viss kollektiv persontrafik (huvudmannalagen) såvitt avser vem som skall vara huvudman i Malmöhus län. Frågan är omnämnd i prop. (1990/91:87) Näringspolitik för tillväxt.

De frågor som nämnts nu har behandlats i departementspromemorian (Ds 1991:24) Författningsändringar i anledning av transportrådets avveckling och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m. En sammanfattning av promemorian samt promemorians lagförslag bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1 och 2.

Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttran­dena bör fogas till protokollet som bilaga 3.

I promemorian har också behandlats frågan om en fortsatt avreglering av

linjetrafiken med buss. Den frågan tas emellertid inte upp i detta samman­

hang.

,     : '

2.1 Nuvarande ordning

Den inrikes yrkesmässiga trafiken regleras genom yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik. Trafikhu­vudmännens verksamhet bestäms som nämnts genom huvudmannalagen.

Yrkestrafiklagen

Begreppet yrkesmässig trafik

Enligt 1 § yrkestrafiklagen omfattar lagen sådan yrkesmässig trafik som inne­bär att personbilar, lastbilar, bussar, terrängmotorfordön eller traktorer med tillkopplade släpfordon (traktortåg) jämte förare mot betalning ställs till all­mänhetens förfogande för transport av persöner eller gods. Yrkesmässig tra­fik kan enligt 2 § drivas som linjetrafik, taxitrafik, beställningstrafik med buss eller godstrafik.

Tilbtåndsfrågor

Yrkesmässig trafik får enligt 3 § yrkestrafiklagen bedrivas endast av den som har trafiktillstånd. Tillståndsmyndighet är enligt 4§ länsstyrelsen eller, i fråga om linjetrafik som berör flera län, transportrådet. Tillståndspröv­ningen avser att så långt som möjligt garantera den personliga lämpligheten hos den som skall driva yrkesmässig trafik (se 3 §). I fråga om linjetrafik skall utöver lämplighetsprövningen även göras en skadlighetsprövning gentemot redan etablerad järnvägstrafik och sådan linjetrafik som trafikhuvudmannen bedriver enligt lagen om rätt att driva viss linjetrafik (8§). Tillstånd skall återkallas av tillståndsmyndigheten bl.a. vid allvarliga missförhållanden i den yrkesmässiga trafiken (15-18§§). Linjetrafiktillstånden kan som hu­vudregel omprövas vart tionde år om statens järnvägar eller en trafikhuvud­man begär det.

Överklagande och bemyndigande

Tillståndsmyndighetens beslut får enligt 23 § överklagas hos kammarrätten

om inte frågan rör tillstånd till linjetrafik. Länsstyrelsens beslut i sådana frå-

i

gor överklagas i stället hos transportrådet. Rådets beslut får överklagas hos     Prop. 1991/92:12 regeringen. Beslut om varning får inte överklagas.

Regeringen får enligt 23 § föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från yrkestrafiklagen. Regeringen får också meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i lagen och föreskrifter avseende yrkesmässig tra­fik till och från Sverige samt i fråga om registrering av tillståndsinnehav m.m. Regeringen får överlåta de nämnda befogenheterna åt förvaltningsmyndig­heter.

Regeringen har utnyttjat sin delegeringsrätt bl.a. genom att i 17 § yrkes-trafikförordningen (1988:1503) ge transportrådet befogenheter att meddela föreskrifter om det yrkeskunnande som krävs för att få ett trafiktillstånd.

Huvudmannalagen

I varje län skall det enligt 1 § huvudmannalagen finnas en trafikhuvudman som ansvarar för den lokala och regionala linjetrafiken för persontranspor­ter. Syftet är att främja en tillfredsställande trafikförsörjning. Vidare skall trafikhuvudmannen bl.a. enligt la§ ägna uppmärksamhet åt taxifrågorna i länet och verka för en tillfredsställande taxiförsörjning.

Huvudman är enligt 2 § landstingskommunen och kommunerna i länet ge­mensamt. I Stockholms län är landstingskommunen huvudman och i Got­lands län kommunen. Landstingskommunen och kommunerna i länet kan dock komma överens om att antingen landstingskommunen eller kommu­nerna i länet skall vara huvudman.

Om landstingskommunen och kommunerna gemensamt är huvudman, handhas huvudmannens uppgifter enligt 3§ av landstingskommunen och kommunerna i kommunalförbund. Om landstingskommunen och kommu­nerna i länet är ense, får uppgifterna i stället handhas genom ett aktiebolag, som har bildats för ändamålet. Samtliga aktier måste innehas av landstings­kommunen och kommunerna.

Kommunalförbundslagen (1985:894) gäller för kommunalförbunden. 1 4-6§§ huvudmannalagen regleras dock hur vissa frågor skall lösas vid oenighet mellan dem som är trafikhuvudman, nämligen frågor om förbunds­ordning för kommunalförbund, ordförande i förbundets fullmäktige eller styrelse, antalet ledamöter som medlem i kommunalförbund skall utse i för­bundets fullmäktige och sättet att mellan medlemmarna i förbund fördela underskott i verksamheten. I fråga om Malmöhus län finns i 5 - 6 §§ särskilda regler i fråga om förbundets fullmäktige och om fördelningen av underskott. Vidare får regeringen enligt 7 § om det föreligger synnerliga skäl på fram­ställning av en landstingskommun, en kommun som inte tillhör landstings­kommun eller minst en tredjedel av de kommuner i ett visst län som tillhör landstingskommun meddela föreskrifter om begränsning av huvudmannens skyldighet att ansvara för den lokala och regionala trafiken samt föreskriva eller i särskilt fall besluta om undantag från reglerna om antalet ledamöter som medlem i kommunalförbund skall utse i förbundsfullmäktige eller från reglerna om hur underskott skall fördelas.

1* Riksdagen 1991192. 1 saml. Nr 12

Lagen om rätt att driva viss liivjetrafik

Enligt 1 § lagen om rätt att driva viss linjetrafik får en trafikhuvudman inom det egna länet driva linjetrafik utan yrkestrafiktillstånd. Om det finns sär­skilda skäl får transportrådet besluta att trafikhuvudmannen också får driva linjetrafik på bestämda sträckor från det egna länet in i ett angränsande län, 2§.

Verkan av ett beslut om länsgränsöverskridande huvudmannatrafik är en­ligt 4 § att redan meddelade linjetrafiktillstånd på sådana sträckor som om­fattas av beslutet upphör efter två år, då trafikhuvudmannens trafikerings-rätt inträder. Huvudmannen är efter ansökan från tillståndshavaren skyldig att lösa in fordon och andra tillgångar som används i den linjetrafik för vilken tillståndet upphör.

Transportrådets beslut enligt 2 § får överklagas hos kammarrätten, 8§.

2.2 Överväganden och förslag i fråga om vissa yrkestrafikfrågor

Prop. 1991/92:12

2.2.1 Yrkestraflklagen och lagen om rätt att driva viss linjetrafik

Mitt förslag: Transportrådet ersätts med trafiksäkerhetsverket i yr­kestrafiklagen och lagen om rätt att driva viss linjetrafik.

Skäl: Trafiksäkerhetsverket skall som nämnts inledningsvis enligt riksda­gens beslut (TU18, rskr. 176) till följd av förslag i 1991 års budgetproposition överta transportrådets roll i fråga om den inrikes yrkestrafiken utom vad av­ser ansvaret för vissa kollektivtrafikfrågor. Yrkestrafiklagen och lagen om rätt att driva viss linjetrafik bör ändras i enlighet härmed.

2.2.2 Ändrat huvudmannaskap i Malmöhus län

Mitt förslag: Landstinget och kommunerna i Malmöhus län kan be­sluta att landstinget och Malmö kommun ensamma skall vara trafik­huvudman i länet.

Promemorians förslag: Landstingskommunen och Malmö kommun skall vara trafikhuvudman i länet.

Remissyttrandena: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Kommunförbundet Malmöhus, Malmö kommun och Malmöhus läns landsting har tillstyrkt förslaget under förutsättning att överenskommelse kan träffas med kommunerna i länet om finansiering av kollektivtrafiken. Kommunförbundet Malmöhus har anfört att förslaget om ett förändrat huvudmannaskap är positivt, eftersom det trafikpolitiska an­svaret för kollektivtrafiken i länet samordnas samt att på sikt huvudmanna­skapsförändringen också borde gagna en totallösning av kollektivtrafiken i Skåne. Lunds kommun har bl.a. anfört att en samplanering givetvis måste

10

ske mellan kommunernas fysiska planering och trafikhuvudmannens trafik-     Prop. 1991/92:12 planering.

Svalövs kommun har anfört bl.a. följande. Kommunen, tillsammans med flera andra, känner en viss oro inför de föreslagna förändringarna, då de in­nebär ett 'visst hot att kollektivtrafiken alltmer kommer att koncentreras till de större befolkningskoncentrationerna och de tyngre pendlarstråken. Trafi­kens betydelse även i länets glesare bygder är mycket stor. Den hastighet varmed förändringen drivs igenom är olycklig. Hörby, Burlövs och Ystads kommuner har förespråkat en lösning som omfattar hela Skåne. Vidare har Ystads kommun anfört att det i ett läge där landstinget av ekonomiska skäl inte längre vill svara för kommunövergripande uppgifter och åtaganden inom landstingsområdet inte är rimligt att landstinget -jämte Malmö kom­mun - behåller det totala inflytandet över verksamheten medan kommu­nerna fömtsätts som hittills bidra till täckning av underskotten men helt för­lorar inflytandet.

Skälen för mitt förslag: Parterna i Malmöhusförhandlingarna har som nämnts inlednings'vis hemställt om en sådan ändring i huvudmannalagen som gör det möjligt för Malmöhus läns landsting och Malmö kommun att genom ett gemensamt kommunalförbund vara huvudman för den lokala och regio­nala kollektivtrafiken i Malmöhus län. De flesta remissinstanserna är posi­tiva till en sådan förändring. Landstinget och Malmö kommun bl.a. har dock framhållit att det är en förutsättning för ändringen av huvudmannaskapet i länet att samtliga berörda kommuner är överens om hur finansieringen av kollektivtrafiken skall ske. En preliminär överenskommelse har träffats mel­lan storstadsförhandlaren för Malmöregionen, Malmöhus läns landsting och Kommunförbundet Malmöhus i frågan.

De som nu är trafikhuvudman i Malmöhus län bör kunna besluta att lands­tinget och Malmö kommun gemensamt skall få vara trafikhuvudman.

Bestämmelsen i 3 § om formerna för trafikhuvudmannens verksamhet är utformad efter förutsättningarna att landstingskommunen och kommunerna i länet tillsammans är trafikhuvudman. Den bör ändras så att det uttryckli­gen framgår att den gäller även i andra fall där flera tillsammans är trafikhu­vudman. Även 7 § som rör frågor om undantag från vissa av lagens bestäm­melser bör anpassas till en sådan situation.

I 5 och 6 §§ finns för Malmöhus län särskilda regler om hur vid oenighet ledamöterna i förbundsfullmäktige skall utses och om hur täckning av under­skott i verksamheten skall ske. När möjligheten öppnas för trafikhuvudman­nen i detta län att besluta om en annan sammansättning av vilka som skall vara huvudman än vad som nu är fallet, bör trafikhuvudmannen ges tillfälle att i samband med ett sådant beslut även reglera de frågor som avses i 5 och 6§§.

I huvudmannalagen bör vidare göras den ändringen att ordet "landstings­kommun" i olika böjningsformer byts ut mot "landsting".

2.3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom kommunikationsdepartemen­tet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263),

Prop. 1991/92:12

2.

lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollek­tiv persontrafik,

3.

lag om ändring i lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik.

3   Riksfärdtjänsten

3.1    Syftet med riksfärdtjänsten, nuvarande organisation

Riksfärdtjänsten inrättades år 1980 som försöksverksamhet. Den permanen­tades år 1984 varvid ansvaret lades på transportrådet.

Syftet med riksfärdtjänsten är att ge svårt handikappade möjlighet att göra längre resor inom landet till normala kostnader. Berättigade till riks­färdtjänst är personer som på grund av sitt handikapp och brist på tillgäng­liga trafikmedel måste resa på ett dyrare sätt än normalt.

Riksfärdtjänstresor kan ske med flyg, tåg, taxibilar eller med specialfor­don till ett pris som är anpassat till normala reskostnader med andra klass tåg. I vissa fall kan även ledsagare medfölja utan kostnad. Transportrådet har till uppgift att utfärda föreskrifter, fördela medelsramar till kommu­nerna, betala ersättning för genomförda resor, informera och ge råd samt i vissa fall att träffa avtal med trafikföretag.

Riksfärdtjänsten bekostas genom statliga medel som täcker resenärens re­sekostnader exkl. egenavgift. Det är emellertid kommunen som beslutar om färdtjänsten. Besluten avser bl.a. utfärdande av tillstånd till att anlita riks­färdtjänst, vilket färdmedel som får användas, om ledsagare skall få följa med utan kostnad, andra villkor för resans genomförande såsom särskild ut­rustning för den handikappade m.m. Beställning av resa med taxi eller spe­cialfordon ombesörjs i en del fall av kommunen.

Det är inte ovanligt att det är samma personer i kommunerna som hand­lägger beslut om riksfärdtjänstresor och beslut om tillstånd för kommunal färdtjänst. Resor som företas med riksfärdtjänst med tåg sker till viss del också med kommunal färdtjänst, dvs. till och från järnvägsstationen.

3.2    Utveckling

Resandet inom riksfärdtjänsten har successivt ökat. Antalet resenärer har stigit från 6 600 budgetåret 1981/82 till 23100 budgetåret 1990/91. Totala an­talet resor per år har ökat ännu snabbare - från 10 600 till 48 900. Detta beror på att antalet personer som gör mänga resor per år har ökat kraftigt. Där­emot synes inte längre ske någon ökning av totala antalet resenärer som an­vänder sig av riksfärdtjänsten, tvärtom har antalet minskat mellan åren 1989/90 och 1990/91.

En tredjedel av resorna sker på avstånd under 10 mil. En fjärdedel av re­sorna sker uteslutande inom ett och samma län. Samtidigt sker en utveckling inom den kommunala färdtjänsten som innebär att allt fler resor företas över kommungränserna. I Stockholms län är länet ett enda färdtjänstområde. I Östergötlands län finns sedan några år tillbaka en länsfärdtjänst som admini­streras av trafikhuvudmannen.

12

De statliga utgifterna för riksfärdtjänsten har ökat från 12,5 milj.kr. bud­getåret 1981/82 till 105,3 milj.kr. för 1990/91.

Tabell 1 Riksfärdtjänst 1981/82-1990/91

Utveckling av bidrag och resefrekvens.

Prop. 1991/92:12

Budgetår

Anslag

Utgift

Antal

Antal

Bidrag

Årlig änd-

Resor

milj.

milj.

resor

rese-

per resa

ring av

per

kr.

kr.

närer

kr.

bidrag per

resa,

procent

resenär

81/82

20,0

12,5

10600

6600

1179

1,61

82/83

20,0

20,4

17800

10060

1146

-2,8

1,77

83/84

30,0

29,7

24000

14400

1238

8,0

1,67

84/85

37,7

39,0

28600

16100

1364

10,2

1,78

85/86

48,0

46,8

31200

17800

1500

10,0

1,75

86/87

57,4

49,6

33600

18600

1476

-1,6

1,81

87/88

63,3

60,6

36000

19400

1683

14,0

1,86

88/89

62,4

72,7

43800

23844

1660

-1,4

1,84

89/90

66,4

88,2

46900

24401

1881

13,3

1,92

90/91

96,5

105,3

48900

23110

2168

15,2

2,12

3.3 Förslag om kommunalisering

I 1991 års budgetproposition (1990/91:100, bil.8, s. 166 f.) anfördes att många skäl talar för att det samlade ansvaret för riksfärdtjänsten även i for­mell mening borde ligga på kommunerna. Föredraganden ansåg att över­läggningar borde tas upp med kommunförbunden om ett överförande av riksfärdtjänsten till kommunerna och i Stockholms län till landstinget. In­riktningen borde vara att riksfärdtjänsten kommunaliserades från och med årsskiftet 1991/92.

Trafikutskottet har i sitt betänkande (1990/91:TU22, s.6 f.) ställt sig bakom de föreslagna riktlinjerna för en kommunalisering. Riksdagen beslu­tade den 27 mars 1991 enligt trafikutskottets hemställan (rskr. 187).

Regeringen bemyndigade den 31 januari 1991 kommunikationsministern att tillkalla en särskild förhandlare med uppdrag att försöka nå en uppgö­relse om ändrat huvudmannaskap för riksfärdtjänsten. Förhandlingarna skulle vara slutförda senast den 1 juli 1991.

1 skrivelse den 25 juni till regeringen anmälde förhandlingsmannen, gene­raldirektören Claes-Eric Norrbom, att han sedan uppdraget gavs haft en rad kontakter med kommunförbundens representanter. Vidare har underlags­material tagits fram rörande olika tänkbara ersättningsmodeller. Enligt för­handlingsmannen framgår det emellertid att det för närvarande inte finns något utrymme för att förhandla vidare med kommunförbunden om en kom­munalisering av riksfärdtjänsten. Enligt förbunden är kommuner och lands­ting inte för närvarande beredda att ta på sig en sådan uppgift som riksfärd­tjänsten.

Med hänsyn till nämnda förhållanden bör enligt skrivelsen andra lösningar prövas.

13

3.4 Huvudmannaskapet för riksfärdtjänsten

Prop. 1991/92:12

Mitt förslag och min bedömning:

-

Samordnade överläggningar skall tas upp med kommunförbunden om överföring av hu'vudmannaskapet för riksfärdtjänsten till kom­munerna, i Stockholms län till landstinget.

-

En utgångspunkt vid överläggningarna bör vara att ett genomfö­rande skall ske den 1 januari 1993.

-

I a'waktan på resultatet på överläggningarna läggs ansvaret för riks­färdtjänsten på en nyinrättad myndighet, styrelsen för riksfärd­tjänst.

-

Till styrelsen knyts en rådgivande nämnd med företrädare för han­dikappade, kommunerna, landstingen och trafikföretag.

-

Finansieringen av styrelsen och dess kansliresurs sker inom ramen för förslagsanslaget G 3. Riksfärdtjänst.

Skälen för mitt förslag och min bedömning: Med anledning av förslag i budgetpropositionen (1990/91:100, bil.8) har riksdagen (TU18, rskr. 176) tillstyrkt att transportrådet skall avvecklas vid årsskiftet 1991/92. Frågan om hu'vudmannaskapet för riksfärdtjänsten måste därför lösas innan dess.

Den omständigheten att förhandlingarna med de båda kommunförbunden om förutsättningarna för en kommunalisering av riksfärdtjänsten ännu inte lett till avsett resultat innebär inte att detta alternativ bör överges. De motiv för en kommunalisering som framfördes i budgetpropositionen och till vilka, som tidigare nämnts, riksdagen anslutit sig, är fortfarande bärande.

Trafikutskottet framhåller sålunda att en fördel med en kommunalisering är att denna medför att beslut och kostnadsansvar läggs på samma organ. För handikappade som söker fillstånd till riksfärdtjänst innebär detta ett för­enklat resande med färre inblandade.

Det är utan tvekan så att det finns ett grundläggande fel i nuvarande sy­stem, som innebär att kommunerna beslutar om riksfärdtjänstresorna, me­dan staten står för den allra största delen av kostnaderna.

Jag vill hänvisa till att en fjärdedel av resorna med riksfärdtjänsten sker inom länsgränserna. För denna del av resandet finns ett uppenbart samband inte bara med den kommunala färdtjänsten utan också med sjukresorna och den länsfärdtjänst som finns på några håll i landet. Alla dessa verksamheter syftar till att underlätta för handikappade och äldre att förflytta sig men är nästan alltid organiserade var för sig på ett sådant sätt att det som regel inte sker någon samåkning i fordonen trots att resmålen kan vara desamma.

En mera övergripande och samordnande syn såväl på riks-, läns- och kom­munal färdtjänst som på sjukreseverksamheten bör kunna leda till rationali­seringsvinster, t.ex. i samband med upphandling av transporttjänster från taxi och andra transportföretag. Inrättandet av moderna, gemensamma be­ställnings- och samordningsenheter synes också kunna medföra sådana vins­ter, samtidigt som den enskildes kontakter för beställning av resor m.m. un­derlättas. Möjligheterna att påverka resandet i tid och rum och att öka sam-

14

åkning mellan olika resandekategorier är sannolikt inte obetydliga. Detta     Prop. 1991/92:12 bör särskilt kunna gälla om samverkan sker med trafikhuvudmannen i länet.

Genom ökad handikappanpassning av färdmedel och terminaler och ge­nom att inrätta s.k. servicelinjer bör, som erfarenheterna visar från bl.a. Bo­rås, kostnaderna för handikappades resor kunna minska. Sådana anpass­ningsåtgärder inom den kollektiva trafiken ingår som en betydelsefull del i vad som brukar benämnas normaliseringsprincipen för handikappade. En integrering av deras resor i det normala resmönstret har störst förutsätt­ningar att lyckas om ansvarsfrågorna samordnas. Genom ett överförande av ansvaret för riksfärdtjänsten till kommunerna - i Stockholms län lands­tinget - får trafikhuvudmannen i länet ett ekonomiskt incitament att vidta anpassningsåtgärder i trafikmedel och terminaler. Kostnadsutvecklingen för riksfärdtjänsten bör härigenom kunna begränsas, samtidigt som man tar ett viktigt steg i riktning mot en normalisering av handikappades resor.

Brister i anpassningen av den kollektiva trafiken för mera gravt handikap­pade har hittills medfört att inte mindre än 78 % av resorna i riksfärdtjänsten sker med taxifordon eller specialfordon. Med hänsyn till att varje enskild resa med riksfärdtjänsten föranleder ett tillskott av statliga budgetmedel med ca 2200 kr./resa ligger det i sakens natur att samåkning i sådana fordon kan innebära stora besparingar.

En nytillkommande omständighet som ökar behovet av samordning är av­regleringen av taxi med bl.a. ett slopande av den av staten fastställda maxi-mitaxan som följd. Detta innebär att en anbudsupphandling från olika sam­hällsorgans sida av sådana taxitjänster som bekostas av samhället blir en nödvändighet. Utan någon form av anbudsupphandling är det stor risk att taxikostnaderna kan springa i höjden eftersom taxesättningen är fri. I en ny­ligen framlagd avhandling vid Handelshögskolan i Göteborg om avregle­ringen av taxi påvisas således vilken avgörande betydelse konkurrensen i an­budsgivningen hittills haft för kommunernas kostnader för bl.a. den kommu­nala färdtjänsten. I inte så få fall har kostnaderna kunnat sänkas trots all­mänt sett ökade priser från taxis sida. I de fall anbudsgivningen av olika skäl varit begränsad till ett fåtal eller endast en anbudsgivare har kostnaderna för berörda kommuner däremot ökat kraftigt.

Prissättningen för resor med riksfärdtjänsten synes emellertid inte hittills ha varit föremål för någon form av upphandling även om en viss prispress gentemot taxiföretagen uppges ha förekommit. Med en överföring av ansva­ret från riksfärdtjänsten till kommunerna och i Stockholms län landstinget kommer upphandlingen av taxiresor med riksfärdtjänsten att kunna samord­nas med motsvarande upphandling för den kommunala färdtjänsten. Ge­nom den nyligen beslutade överföringen av ansvaret för sjukresorna till landstingen skapas ytterligare incitament för en samordnad upphandling av taxitjänster i länen. Med en utveckling i riktning mot att sjukresor samt resor i kommunal färdtjänst och i riksfärdtjänst inte sällan bör kunna äga rum i samma fordon blir det svårt att se skillnaden mellan transportsätten. Likhe­terna ökar vid en utbyggd länsfärdtjänst med vilken en betydande andel av nuvarande riksfärdtjänstresenärer bör kunna färdas.

Med hänsyn till de stora kostnadsbesparingar som kan uppnås genom en

bättre samordning av olika former av samhällsbetalda resor finns det anled-

15

ning att från statens sida stödja modellprojekt av utvecklingskaraktär. Det     Prop. 1991/92:12 ligger inom ramen för transportforskningsberedningens program för person­transporter att stödja sådana projekt.

Sammanfattningsvis kvarstår den bedömningen som redovisats till riksda­gen våren 1991 att det är stora fördelar förknippade med en kommunalise­ring av riksfärdtjänsten. Riksdagen har anslutit sig till denna bedömning. Förutsättningarna för ett överförande av verksamheten till kommunerna och i Stockholms län till landstinget bör därför tas upp i samordnade överlägg­ningar med kommunförbunden. I överläggningarna bör då också närmare behandlas reglerna för verksamheten samt de ekonomiska ramarna härför. Av detta följer att det bör vara en öppen fråga i överiäggningarna på vad sätt reglerna för riksfärdtjänsten och därmed också resandets omfattning skall kunna bestämmas av den enskilda kommunen.

En annan utgångspunkt för överläggningarna om en överföring av ansva­ret bör vara att ett genomförande bör ske den 1 januari 1993. Vid denna tidpunkt är det avsikten att ett nytt, generellt utformat system för statens bidragsgivning till kommunerna och landstingen skall införas, gmndat på förslag från konmiittén (Dir. 1990:20) för utredning av statsbidragen och kommunernas finansiering (kommunalekonomiska kommittén). Kommit­tén beräknas lägga fram sitt slutbetänkande i december i år. Därefter avses följa ett beredningsarbete inför ett riksdagsbeslut under år 1992 angående en samordnad statsbidragsgivning till kommunerna och landstingen.

Den angivna tidpunkten som skall bilda utgångspunkt för överläggning­arna är betydelsefull för den organisation för riksfärdtjänsten som måste fin­nas under ett övergångsskede. Förhandlingsverksamhet som sker utan nå­gon angiven tidpunkt för ett genomförande medför generellt sett stora svå­righeter att rekrytera den personal som under mellantiden administrerar verksamheten.

Min avsikt är således att föreslå regeringen att senare återkomma fill riks­dagen med de lagförslag och med de förslag till ekonomiska ramar som kom-munaliseringen föranleder.

I avvaktan på resultatet av överläggningarna med kommunförbunden bör anslaget G 3. Riksfärdtjänst fr.o.m. den 1 januari 1992 disponeras av en för verksamheten tillfälligt inrättad organisation, nämligen.styrelsen för riks­färdtjänst. Till formen blir en sådan styrelse en självständig myndighet. Detta har att göra med att de beslut som styrelsen har att fatta, såsom att fördela stadiga medel till kommunerna, meddela föreskrifter för verksamhe­ten, fatta beslut i överklagningsärenden m.m., är beslut som så länge verk­samheten drivs i statlig regi bör fattas av en myndighet enligt reglerna i för­valtningslagen (1986:223). Styrelsens arbetsuppgifter blir - enkelt uttryckt -att under ett övergångsskede fungera som en efterföljare till transportrådet i fråga om riksfärdtjänsten. Författningsmässigt kan detta på ett enkelt sätt regleras genom smärre ändringar i förordningen (1989:340) om riksfärd­tjänst.

Till styrelsen bör knytas en rådgivande nämnd med företrädare för handi­kappade, kommuner, landsting och trafikföretag.

Till styrelsens förfogande bör finnas vissa kansliresurser med en kanslichef

som leder den dagliga verksamheten. Finansieringen av kanslifunktionen

16

bör liksom fallet är nu inom transportrådet ske inom ramen för sakanslaget G 3. Riksfärdtjänst. Detsamma gäller kostnaderna för delegationen i form av styrelsearvoden m.m.

Prop. 1991/92:12

3.5 Framtida former för riksfärdtjänsten

Mitt förslag:

-

De grundläggande målen för riksfärdtjänsten ligger fast. Det inne­bär att den som på grund av svårartat bestående handikapp måste resa på ett särskilt kostsamt sätt bör vara berättigad till riksfärd­tjänst och därmed kunna göra längre resor till normala kostnader. Resorna skall avse rekreation, fritidsverksamhet eller annat av pri­vat natur.

-

Vid uppenbara överträdelser av reglema för riksfärdtjänst skall det vara möjligt att återkalla tillståndet eller avkorta giltighetstiden.

Skälen för mitt förslag: Riksfärdtjänsten är en värdefull tillgång för perso­ner med sådana funktionsnedsättningar som medför svåra problem vid resor. Det är angeläget att riksfärdtjänsten även fortsättningS'Ws kan fungera enkelt och smidigt för de personer som behöver den.

Genom riksdagens beslut våren 1989 med anledning av regeringens propo­sition (1988/89:81) om riksfärdtjänsten genomfördes en betydande förenk­ling av beställning och genomförande av resor med riksfärdtjänsten. Det gällde bl.a. beräkningen av resenärernas egenavgifter för olika slag av färd­medel. Avgränsningen mellan begreppen ledsagare och medresenär förenk­lades likaså. Vidare förenklades beställningsförfarandet vid resorna. En an­nan förbättring var att möjligheterna ökade att åka på s.k. röda avgångar i inrikesflyget.

Beslutet innebar också att det grundläggande målet för riksfärdtjänsten ligger fast. Det innebär att den som på grund av svårartat bestående handi­kapp måste resa på ett särskilt kostsamt sätt bör vara berättigad till riksfärd­tjänst och därmed kunna göra längre resor till normala kostnader.

Samma målsättning skall gälla även fortsättningsvis. Riksfärdtjänsten är tillsammans med den kommunala färdtjänsten en viktig tillgång för att un­derlätta handikappades förflyttningsmöjligheter.

För att anslagna medel skall kunna räcka till så många resor som möjligt är det viktigt att kostnaderna hålls under kontroll, både genom att resorna upphandlas och administreras affärsmässigt och genom att tillståndsgiv­ningen sköts enligt föreskrifterna. Det är också viktigt att missbruk av olika slag så långt möjligt förebyggs. Mot bakgrund av dessa allmänna utgångs­punkter har transportrådet i en skrivelse till regeringen i augusti 1991 pekat på ett antal frågeställningar som bör övervägas. Det kan enligt transportrå­det vara ändamålsenligt att, när förordningen om riksfärdtjänst ändå måste ändras genom att transportrådet upphör den 31 december 1991, genomföra vissa sakliga förändringar i systemet.

Vissa av de föreslagna ändringarna är av administrativ natur och bör enligt

17

min mening kunna utan vidare genomföras av den styrelse för riksfärdtjänst     Prop. 1991/92:12

som enligt mitt tidigare redo'visade förslag får ansvaret efter årsskiftet

1991/92.

Andra förslag som lämnas av transportrådet är av den arten att de lämpli­gen bör behandlas inom ramen för förhandlingarna om en kommunalisering av riksfärdtjänsten. Detta har att göra med att ett genomförande av försla­gen kan påverka de ekonomiska ramarna för verksamheten. Ett sådant för­slag gäller om det är befogat att vidta en begränsning av det antal resor som en riksfärdtjänstberättigad person får göra per år. Enligt rådet bör det över­vägas att sätta en övre gräns för resfrekvensen, förslagsvis till 30 enkelresor per år. Med en sådan gräns blir det ett jämförelsevis litet antal personer som berörs. Transportrådet har beräknat att det för budgetåret 1989/90 skulle röra sig om 192 personer av totalt sett 24400 riksfärdtjänstresenärer. Mot­svarande antal för 1990/91 skulle ha varit 248 personer.

Med en övre gräns för resandet på 30 enkelresor per år skulle besparingen för år 1990/91 blivit ca 5 milj.kr. Om antalet "storresenärer" ökar lika snabbt under 1991/92 skulle besparingen detta år bli 7,4 milj.kr.

Vid a'wägningen om det skulle vara befogat att sätta en övre gräns för an­talet resor per resenär och år bör beaktas att varje gräns som sätts innebär nya gränsdragningsproblem med önskemål om dispenser som följd. Det kan samtidigt konstateras att när resandet börjar uppgå till uppemot 100 enkelre­sor per år är det fråga om ett resmönster som avsevärt skiljer sig från vad som är brukligt för andra resor av privat natur. Som en möjlig orsak till ett så omfattande resande anger transportrådet att en del taxiföretag skulle lämna "rabatt" på resenärens egenavgift. Detta är naturligtvis allvarligt eftersom prismekanismen då sätts ur spel med ökade kostnader för det allmänna.

I sin skrivelse till regeringen föreslår transportrådet också att det skall vara möjligt att återkalla ett tillstånd till riksfärdtjänst om resenären inte följer de regler som gäller för verksamheten. Enligt transportrådet förekommer det att ett litet antal resenärer inte betalar egenavgiften för flyg- och tågresor. Det har också förekommit att resenärer vägrat att betala egenavgiften till taxiföraren. En rad andra former av missbruk är också möjliga inom riks­färdtjänsten.

Att utforma de administrativa systemen så att missbruk omöjliggörs kan, som jag ser det, leda till ett omfattande krångel för den stora majoriteten skötsamma resenärer. Det är önskvärt att också i framtiden ha ett enkelt och smidigt system som bygger på att såväl resenärer som trafikföretag följer de spelregler som gäller. De personer som inte lever upp till förtroendet utan uppenbart missköter sig måste dock kunna avstängas från riksfärdtjänsten.

Om det är uppenbart att en resenär i riksfärdtjänsten t.ex. underlåter att vid ett flertal tillfällen betala sin egenavgift måste det finnas författningsmäs­siga förutsättningar att återkalla tillståndet. Förordningen (1989:340) om riksfärdtjänst bör således kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt att återkalla tillståndet om resenären gjort sig skyldig till allvarliga eller upprepade överträdelser av de regler som gäller för riksfärdtjänsten. Det skall också vara möjligt att avkorta giltighetstiden för ett s.k. generellt tillstånd som sträcker sig över flera år, i det fall då uppenbarligen ett felaktigt

18

beslut fattats, t.ex. beträffande valet av färdmedel i förhållande till till-ståndshavarens förflyttningsproblem.

Vid en kommunalisering av riksfärdtjänsten får det ankomma på varje en­skild kommun att avgöra om det är befogat med återkallelse av tillståndet eller avkortning av giltighetstiden för ett sådant.

Prop. 1991/92:12

3.6 Anslagsfrågor

Mitt forslag: För budgetåret 1991/92 återstående del av förslagsansla­get G 3. Riksfärdtjänst disponeras av styrelsen för riksfärdtjänst.

Skälen för mitt förslag: Som en konsekvens av mitt förslag att ansvaret för riksfärdtjänsten bör överföras till styrelsen för riksfärdtjänst bör återstående del av för budgetåret 1991/92 anslagna medel under förslagsanslaget G 3. Riksfärdtjänst disponeras av nämnda styrelse.

För innevarande budgetår 1991/92 har riksdagen anvisat ett förslagsanslag på 96,5 milj.kr. Beloppet togs upp som oförändrat i förhållande till anslaget för år 1990/91.

Jag har tidigare (avsnitt 3.4) föreslagit att kostnaderna för styrelsens egen verksamhet och för dess kanslifunktion bör finansieras inom ramen för nämnda sakanslag. Jag bedömer att för dessa verksamheter är 1500000 kr. erforderligt, räknat för andra halvåret budgetåret 1991/92.

4   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen

dels att anta förslagen till

1.

lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263),

2.

lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik,

3.

lag om ändring i lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetra­fik,

dels att godkänna vad jag anfört om

4.

huvudmannaskapet för riksfärdtjänsten (3.4),

5.

mål och riktlinjer för riksfärdtjänsten (3.5),

6.

användningen av förslagsanslaget G 3. Riksfärdtjänst (3.6).

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen de förslag som föredraganden har lagt fram.

19

Sammanfattning av promemorian (Ds 1991:24)

Prop. I99i/92:12

Författningsändringar i anledning av transportrådets   Bdaga i avveckling och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m.

Riksdagen har med anledning av vad som föreslagits i 1991 års budgetpropo­sition beslutat att transportrådet skall avvecklas. Transportrådets arbetsupp­gifter skall överföras till andra organ. Med anledning härav bör ett antal för­fattningar ändras, bl.a. yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik. De aktuella författningarna är upptagna i en bilaga till promemorian.

Som uppföljning av den i budgetpropositionen aviserade fortsatta avregle­ringen av den långväga busstrafiken föreslås ändring i yrkestrafiklagens reg­ler om skadlighetsprövning för linjetrafiken med buss. Förslaget innebär föl­jande. Skadlighetsprövningen slopas i förhållande till järnvägstrafiken utom såvitt avser redan etablerad trafik på länsjärnväg. Vid skadlighetspröv­ningen skall det åligga trafikhuvudmannen att göra sannolikt att den sökta linjetrafiken blir till skada för sådan järnvägstrafik som skall skyddas eller för redan etablerad linjetrafik som drivs med stöd av lagen om rätt att driva viss linjetrafik. Kan han det, skall det sökta tillståndet vägras. En sökt linje­trafik skall dock få komma till stånd oavsett skada om den innebär en väsent­ligt bättre trafikförsörjning.

I den s.k. storstadsförhandlingen för Malmöregionen har föreslagits en ändrad utformning av huvudmannaskapet för den lokala och regionala kol­lektivtrafiken i Malmöhus län innebärande att Malmöhus läns landsting och Malmö kommun skall vara huvudman i länet. Förslag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektivtrafik läggs fram i prome-

20

Författningsförslag i promemorian (Ds 1991:24) Författningsändringar i anledning av transportrådets avveckling och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m.

Prop. 1991/92:12 Bilaga 2

1 Förslag till

Lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263)

Härigenom föreskrivs att 4, 8, 11 och 23 §§ yrkestrafiklagen (1988:263)' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Frågor om trafiktillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där sökan­den är kyrkobokförd eller, om sö­kanden är en juridisk person, där företagets ledning finns. Frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län skall dock prövas av trans­portrådet.

4

§

Föreslagen lydelse

Frågor om trafiktillstånd prövas av länsstyrelsen i det län där sökan­den är IgTkobokförd eller, om sö­kanden är en juridisk person, där företagets ledning finns. Frågor om tillstånd till linjetrafik som berör flera län skall dock prövas av trafik-säkerhetsverket.

8§

Tillstånd till linjetrafik får ges en­dast om den avsedda trafiken inte kan antas bli till skada för redan eta­blerad järnvägstrafik eller.trafik som drivs enligt lagen (1985:449) om rätt att driva viss linje trafik Tillstånd får dock ges, om sökanden gör sannolikt att en avsevärt bättre trafikförsörj­ning därigenom skulle uppnås.

Om trafikhuvudmannen gör san­nolikt att ett sökt linjetrafiktillstånd kommer att bli till skada för redan etablerad trafik som en huvudman bedriver på länsjämväg eller för tra­fik enligt lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, får tillstånd till linjetrafik inte meddelas. Tillstånd får dock ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning därigenom skulle uppnås.

Om en trafikhuvudman begär det, skall tillstånd till linjetrafik prövas på nytt senast tio år från dagen för tillståndet och därefter vart tionde år. En sådan begäran skall framstäl­las hos tillståndsmyndigheten senast ett år före utgången av den löpande tioårsperioden. Är tillståndet be­gränsat till viss tid, skall begäran framställas senast ett år före ut­gången av den tiden.

11 §

Om statens järnvägar eller en tra­fikhuvudman begär det, skall till­stånd till linjetrafik prövas på nytt senast tio år från dagen för tillstån­det och därefter vart tionde år. En sådan begäran skall framställas hos tillståndsmyndigheten senast ett år före utgången av den löpande tioårs­perioden. Är tillståndet begränsat till viss tid, skall begäran framställas senast ett år före utgången av den ti­den.

' Lagen omtryckt 1988:1499.

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 

§

Tillståndsmyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos kam­marrätten, om inte något annat anges i andra stycket. Beslut om varning får dock inte överklagas.

Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik . och om omprövning av tillstånd en­ligt 11 § får överklagas hos transport­rådet. Transportrådets beslut i så­dana frågor får överklagas hos rege­ringen.

Länsstyrelsens beslut i frågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning av tillstånd en­ligt 11 § får överklagas hos trafik­säkerhetsverket. Trafiksäkerhetsver­kets beslut i sådana frågor får över­klagas hos regeringen.

Prop. 1991/92:12 Bilaga 2

Denna lag träder i kraft den I januari 1992.

22

2 Förslag till

Prop. 1991/92:12

Lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för      Bilaga 2 viss kollektiv persontrafik

Härigenom föreskrivs att 2, 3,5 och 6§§ lagen (1978:438) om huvudman­naskap för vis$ kollektiv persontrafik skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§»

Huvudman är landstingskommu- Huvudman är landstingskommu­

nen och kommunerna i länet gemen- nen och kommunerna i länet gemen­

samt. I Stockholms län är landstings- samt. I Stockholms län är landstings­

kommunen hirvudman och i Got- kommunen huvudman, i Gotlands

lands län kommunen.

län konununen och i Malmöhus län

landstingskommunen   och   Malmö kommun gemensamt. Landstingskommunen och kommunerna i ett län kan dock överenskomma att antingen landstingskommunen eller kommunerna i länet skall vara hu­vudman.

3 §2

I fall som avses i 2 § första me-

Huvudmannens uppgifter hand-

ningen handhas huvudmannens upp-

has i kommunalförbund om inte en

gifter av landstingskommunen och

landstingskommun eller en kommun

kommunerna i kommunalförbund.

ensam är huvudman. Om de som är

Är landstingskommunen och kom-

huvudman är överens därom, får

munema i länet överens därom, får

dock uppgifterna i stället handhas

dock uppgifterna i stället handhas

genom ett aktiebolag, som har bil­

genom ett aktiebolag, som har bil-

dats för ändamålet. De som är hu-

dats för ändamålet. Landstingskom-

vudman skall inneha samtliga aktier

munen och kommunerna skall in-

i bolaget,

neha samtliga aktier i bolaget.

I fråga om kommunalförbund gäller kommunalförbundslagen (1985:894) om inte annat följer av 4-7 §§.

5§

Uppnås inte enighet i fråga om antalet ledamöter som medlem i kommu­nalförbund skall utse i förbundsfullmäktige gäller följande.

1. Om inte annat följer av 2 skall landstingskommunen utse hälften av le­damöterna och kommunerna i länet tillsammans hälften.

2.1 Malmöhus lån skall landstings- 2.1 Malmöhus län skall antalet le-

kommunen utse en tredjedel, Malmö damöter som landstingskommunen

kommun en tredjedel och övriga och Malmö kommun skall utse be-

kommuner tillsammans en tredjedel stämmas av länsstyrelsen i förhål-

av antalet ledamöter. I Göteborgs lande till folkmängden i landstings-

och Bohus län skall landstingskom- kommunen och kommunen vid in­

manen utse en fjärdedel, Göteborgs gången av det år då val av förbunds­

kommun hälften och övriga kommu- fullmäktige förrättas.

ner tillsammans en fjärdedel av an- I Göteborgs och Bohus län skall

talet ledamöter.

landstingskommunen utse en fjärde-

del, Göteborgs kommun hälften och

' Senaste lydelse 1988:264. Senaste lydelse 1985:895.

23

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

övriga kommuner fillsammans en fjärdedel av antalet ledamöter. 3. Antalet ledamöter som annan konmiun än Malmö kommun eller Göte­borgs konmiun skall utse bestäms av länsstyrelsen i förhållande till folk­mängden i kommunerna vid ingången av det år då val av förbundsfullmäk­tige förrättas. Varje konmiun skall dock utse minst en ledamot.

6§

Uppnås inte enighet i fråga om sättet att mellan medlemmarna i kommu­nalförbund fördela underskott i förbundsverksamheten gäller följande.

1. Om inte annat följer av 2 eller 3 skall landstingskommunen täcka hälf­ten av underskottet och kommunerna i länet tillsammans återstoden. Om­fattningen av varje kommuns skyldighet att tillhandahålla medel skall be­stämmas i förhållande till det trafikarbete som har nedlagts i kommunen un­der verksamhetsåret.

2.1 Malmöhus län skall landstings­kommunen och Malmö kommun till­sammans täcka hälften av underskot­tet. Omfattningen av landstingskom­munens och kommunens skyldighet att tillhandahålla medel skall bestäm­mas iförhållande till den andel av lä­nets skatteunderlag som belöper på vardera förbundsmedlemmen. Mot­svarande gäller i Göteborgs och Bo­hus län ifråga om landstingskommu­nen och Göteborgs kommun.

3.1 Malmöhus län och Göteborgs och Bohus län skall samtliga kom­muner i länet tillsammans täcka hälften av underskottet. Omfatt­ningen av varje kommuns skyldighet att tillhandahålla medel skall be­stämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1.

2.1 Malmöhus län skall omfatt­ningen av landstingskommunens och Malmö kommuns skyldighet att täcka underskottet bestämmas i för­hållande till den andel av länets skat­teunderlag som belöper på vardera förbundsmedlemmen.

I Göteborgs och Bohus län skall landstingskommunen och Göteborgs kommun tillsammans täcka hälften av underskottet. Omfattningen av landstingskommunens och kommu­nens skyldighet att tillhandahålla me­del skall bestämmas iförhållande till den andel av länets skatteunderlag som belöper på vardera förbunds­medlemmen.

3.1 Göteborgs och Bohus län skall samtliga kommuner i länet tillsam­mans täcka hälften av underskottet. Omfattningen av varje kommuns skyldighet att tillhandahålla medel skall bestämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1.

Prop. 1991/92:12 

Bilaga 2

Föreligger synnerliga skäl får rege­ringen efter framställning av lands­tingskommun, kommun som inte tillhör landstingskommun eller minst en tredjedel av de kommuner i visst län som tillhör landstingskom­mun meddela föreskrifter om be­gränsning av huvudmans skyldighet enligt 1 § första stycket och före­skriva eller i särskilt fall besluta om undantag från 5 eller 6 §. Beslut om

7

§

Om synnerliga skäl föreligger, fär regeringen efter framställan av landstingskommun, kommun som inte tillhör landstingskommun eller minst en tredjedel av de kommuner i visst län som tillhör landstingskom­mun, vilka är medlem i kommunal­förbund eller delägare i aktiebolag enligt 3§, meddela föreskrifter om begränsning av huvudmans skyldig­het enligt 1 § första stycket och före-

24

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1991/92:12

undantag får förenas med särskilda     skriva eller i särskilt fall besluta om     Bilaga 2

villkor.

undantag frän 5 eller 6 §. Beslut om

undantag får förenas med särskilda

villkor.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992. 2. I fråga om underskott som uppkommit före ikraftträdandet gäller 6 § i sin äldre lydelse.

25

3 Förslag till

Prop. 1991/92:12

Lag om ändring i lagen (1985:449) om rätt att driva viss

Bilaga 2

linjetrafik

Härigenom föreskrivs att 2 och 8 §§ lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§'

Om det finns särskilda skäl, får Om det finns särskilda skäl, får

transportrådet besluta att en trafik-

trafiksäkerhetsverket besluta att en

huvudman får utan tillstånd driva

trafikhuvudman får utan tillstånd

linjetrafik på bestämda linjer som

driva linjetrafik på bestämda linjer

sträcker sig från det län där huvud-

som sträcker sig från det län där hu-

mannaskapet gäller in i ett angrän-

vudmannaskapet gäller in i ett an­

sande län.

gränsande län.

8 §2

Transportrådets beslut enligt 2§

Trafiksäkerhetsverkets beslut en-

får överklagas hos kammarrätten.        ligt 2§ får överklagas hos kammar­rätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

' Senaste lydelse 1988:1502.

2 Senaste lydelse 1988:1502.

26

Departementspromemorian (Ds 1991:24)

Prop. 1991/92:12

Författningsändringar i anledning av

Bilagas

transportrådets avveckling och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m.

Remissammanställning i fråga om föreslagen ändring i huvudmannalagen

Efter remiss har yttranden över promemorian såvitt avser trafikhuvudman-nafrågan avgetts av trafiksäkerhetsverket, länsstyrelsen i Stockholms län, länsstyrelsen i Västerbottens län. Länstrafiken Malmöhus, Malmöhus läns landsting, Statstjänstemannaförbundet, Svenska kommunalarbetareförbun­det. Svenska kommunförbundet. Svenska taxiförbundet. Kommunförbun­det Malmöhus samt Eslövs, Hörby, Helsingborgs, Höganäs, Landskrona, Svalövs, Lunds, Staffanstorps, Burlövs, Lomma, Malmö, Svedala, Vellinge, Skumps och Ystads kommuner.

Trafiksäkerhetsverket, Länstrafiken Malmöhus, Svenska kommunalarbe­tareförbundet och Lomma kommun har tillstyrkt förslaget.

Länsstyrelsema i Stockholms och Västerbottens län, Statstjänsterruinnaför-bundet. Svenska kommunförbundet. Svenska taxiförbundet samt Eslövs, Helsingborgs, Höganäs, Landskrona, Lunds, Staffanstorp, Svedala, Vellinge och Skurups kommuner har i princip inte haft någon erinran mot den före­slagna författningsändringen.

Kommunförbundet Malmöhus, Malmöhus läns landsting och Malmö kommun har tillstyrkt förslaget under förutsättning att överenskommelse kan träffas med kommunerna i länet om finansiering av kollektivtrafiken.

Hörby, Svalövs och Burlövs kommuner har haft vissa invändningar mot förslaget.

Ystads kommun har avstyrkt förslaget.

Följande sammanställning återger yttrandenas huvudsakliga innehåll:

Länstrafiken Malmöhus har anfört följande. En koncentration av ägandet ger ökade möjligheter för trafikhuvudmannen att utveckla kollektivtrafiken inom definierade ekonomiska ramar. Viktigt är att det avtal som förutsätts om övriga kommuners bidrag kommer till stånd så att inte samhällets bidrag till kollektivtrafiken begränsas till de belopp landstinget och Malmö nu anvi­sar för ändamålet. Det är angeläget att trafikhuvudmannen i Malmöhus län ges möjlighet till samarbete med motsvarande organ i Danmark i fråga om tåg- och bussförbindelser för att regionerna på båda sidor om Öresund skall kunna bindas samman utan att riksgränsen utgör hinder.

Malmöhus läns landsting. Kommunförbundet Malmöhus och Malmö stad: Enligt den överenskommelse som ingåtts mellan Malmöhus läns landsting, Malmö stad. Kommunförbundet Malmöhus och staten - Malmöhusöverens­kommelsen - skall ansvaret för den lokala och regionala kollektivtrafiken i Malmöhus län organiseras om från den 1 januari 1992. Huvudman för trafi­ken skall vara landstinget och Malmö stad genom ett gemensamt kommunal­förbund. För att reformen skall kunna genomföras måste en överenskom­melse om finansiering träffas med samtliga kommuner i landstingsområdet.

En preliminär överenskommelse har träffats mellan Kommunförbundet     Prop. 1991/92:12 Malmöhus, Malmöhus läns landsting och Malmö kommun. Denna skall     Bilaga 3 föreläggas resp. kommunfullmäktige vilket kan ske först i augusti - septem­ber.

Kommunförbundet Malmöhus har vidare anfört: Från allmänna synpunk­ter kan framhållas att förslaget om ett förändrat huvudmannaskap är posi­tivt, eftersom det trafikpolitiska ansvaret för kollektivtrafiken i länet sam­ordnas. På sikt borde hu'vudmannaskapsförändringen också gagna en total­lösning av kollektivtrafiken i Skåne.

Hörby kommun: Det bör gemensamt för Malniöhus och Kristianstads län finnas bara en trafikhuvudman som ansvarar för den lokala och regionala linjetrafiken för persontransporter.

Svalövs kommun: Resonemanget om fortsatt bidrag från övriga kommu­ner till trafikhu'vudmannen om föreslaget hu'vudmannaskap införs är otyd­ligt. I de diskussioner som förekommer i länet, nämns i stället en skatteväx­ling innebärande att övriga kommuner sänker sin skatt motsvarande utgif­terna för nuvarande bastrafik; i Svalövs fall preliminärt 43 öre. Samtidigt hö­jer landstinget sin skatt motsvarande genomsnittet för länet 33 öre. Vad gäl­ler trafiken utöver bastrafiken är tanken att den skall betalas till 100 % av den köpande kommunen. En förändring kräver total enighet mellan kom­munerna för hävande av nu gällande konsörtieavtal. Svalövs kommun, till­sammans med flera andra, känner en viss oro inför föreslagna förändringar. Förvisso skall nuvarande trafik betraktas som bastrafik och några större ned­läggningar på kortare sikt av denna anledning är inte troliga. Kommunen ser det ändå som ett hot att kollektivtrafiken iner och mer kommer att koncen­treras till de större befolkningskoncentrationerna och de tyngre pendlarstrå­ken. Trafikens betydelse även i länets glesare bygder är mycket stor. Talet om förutsättningarna för en levande landsbygd och regional balans från stat­ligt håll kan komma att bli svåra att förena med den utveckling som de mindre kommunerna kan befara. Att befästa det kommunala inflytandet över trafiken är bl.a. därför en mycket strategisk fråga. Den hastighet var­med förändringen drivs igenom är olycklig. Lagtexten borde formuleras så att lagen möjliggör föreslagen huvudmannaskapsförändring, inte fram­tvingar den och ett upplösande av nuvarande konsortieavtal och trafikhu­vudman.

Lunds kommun: Samtidigt som det är angeläget att åstadkomma en hel­hetssyn på kollektivtrafiken är det viktigt att tillgodose ett reellt inflytande över den lokala trafikförsörjningen för den enskilda kommunen. Båda syn­sätten kan i vissa avseenden vara svåra att förena. Författningen får därvid­lag förutsättas kompletteras med avtal som reglerar kommunens medver­kan. En samplanering måste givetvis ske mellan kommunernas fysiska pla­nering och trafikhuvudmannens trafikplanering.

Stajfanstorps kommun: Kommunen anser det väsentligt att länets trafikre­surser samordnas och ser förslaget som ett första steg för att åstadkomma ett samlat politiskt och ekonomiskt ansvar för länets trafikförsörjning.

Burlövs kommun, kommunstyrelsens arbetsutskott: Den nya huvudman­

naorganisationen för den regionala kollektivtrafiken i Malmöhus län är fort­

farande delad. Burlöv är tveksam till om förslaget medför några större för-

28

bättringar. När huvudmannaskapet förändras och en tidsenligare regional in- Prop. 1991/92:12 delning skall skapas, är det beklagligt att de regionala organen själva inte Bilaga 3 kan finna en optimal indelning. Regeringen har tydligen inte heller för avsikt att snarast möjligt föreslå en sådan. Varför slås inte Malmöhus läns landsting och Malmö kommuns landstingsdel samman? Fördelarna med en ny trafik-huvudmannaindelning är uppenbar och risken måste bedömas som icke obe­tydlig att två jämnstarka ägare även i fortsättningen får svårt att enas. Den mest önskvärda lösningen är att skånelänen och de tre landstingen slås ihop. Hur underskottet skall fördelas framgår bara delvis. En bra underskottsför­delning måste rimligen ta hänsyn till fler variabler, inte minst nettokostnaden för resp. linje.

Ystads kommun: Enligt kommunens mening är de föreslagna ändringarna en halvmesyr. För det första borde en Skånelösning ha eftersträvats. Dag­pendlingen både vad gäller arbets- och skolresor är stor över länsgränsen och det är klart otillfredsställande att det nuvarande systemet med två trafikhu­vudmän permanentas. Även förslaget om ett kommunalförbund med endast Malmö kommun och landstinget som intressenter är mindre bra. I ett läge där landstinget av ekonomiska skäl inte längre vill svara för kommunövergri­pande uppgifter och åtaganden inom landstingsområdet är det inte rimligt att landstinget -jämte Malmö kommun - behåller det totala inflytandet över verksamheten. Kommunerna förutsätts som hittills bidra till täckning av un­derskotten men förlorar helt inflytandet.

29

Innehållsförteckning

Prop. 1991/92:12

Propositionens huvudsakliga innehåll..................... 

1

Propositionens lagförslag.................................... 

2

1

Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263).       

2

2

Förslag till lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmanna­skap för viss kollektiv persontrafik................................................ 

3

3

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:449) om rätt att driva

viss linjetrafik............................................. 

...... 

6

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september

1991.............................................................. 

...... 

7

1

Inledning.................................................... 

7

2

Yrkestrafikfrågor....................................... 

......... 

7

2.1

Nuvarande ordning.................................. 

....... 

8

2.2

Överväganden och förslag i fråga om vissa yrkestrafikfrå­gor 

10

2.2.1

Yrkestrafiklagen och lagen om rätt att driva viss linjetrafik 

10

2.2.2

Ändrat huvudmannaskap i Malmöhus län    

10

2.3 Upprättade lagförslag.............................. 

11

3    Riksfärdtjänsten.......................................... 

12

3.1

Syftet med riksfärdtjänsten, nuvarande organisation       

12

3.2

Utveckling............................................ 

12

3.3

Förslag om kommunalisering...................... 

..... 

13

3.4

Huvudmannaskapet för riksfärdtjänsten...... 

..... 

14

3.5

Framtida former för riksfärdtjänsten........... 

..... 

17

3.6

Anslagsfrågor........................................ 

..... 

19

4

Hemställan................................................. 

..... 

19

5

Beslut....................................................... 

19

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian (Ds 1991:24) Författ­

ningsändringar i anledning av transportrådets avveckling

och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m.

20

Bilaga 2 Författningsförslag i promemorian (Ds 1991:24) Författ­

ningsändringar i anledning av transportrådets avveckling

och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m.

21

Bilaga 3 Departementspromemorian (Ds 1991:24) Författnings­

ändringar i anledning av transportrådets avveckling och

fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m., re­

missammanställning i fråga om föreslagen ändring i hu­

vudmannalagen...................................... 

27

30