Regeringens proposition

1996/97:28

Kriterier för rätt till ersättning i form av

sjukpenning och förtidspension

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 september 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i den del av regelverket om sjukpenning och

förtidspension som särskilt gäller bedömningen av arbetsförmågans nedsättning.

En utgångspunkt är att samhällets trygghetssystem bör renodlas efter de olika

orsakerna till behovet av insats, varvid sjukpenning och förtidspension mer

uttalat än i dag skall vara skydd vid medicinskt grundad nedsättning av

arbetsförmågan. Utrymmet för att vid bedömningen av arbetsförmågans nedsättning

beakta andra faktorer än rent medicinska skall därför minskas.

 I fråga om begreppet arbetsförmåga och nedsättning av arbetsförmågan föreslås

den ändringen att den försäkrades arbetsförmåga i sista hand skall bedömas mot

alla på arbetsmarknaden normalt förekommande arbeten, och den som har förmåga

att klara något sådant arbete på heltid skall anses ha full arbetsförmåga.

Förändringar i arbetsinkomsten skall i princip inte längre ha betydelse för

bedömningen av om arbetsförmågan är nedsatt. Vidare skall vid

arbetsförmågebedömning bortses från arbete utöver ett heltidsarbete.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997, med vissa över-

gångsbestämmelser.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................3

2 Lagtext............................................3

3 Ärendet och dess beredning.........................8

4 Grundprinciper för rätt till sjukpenning

 och förtidspension.................................8

5 Bedömning av arbetsförmåga när den försäkrade inte

 kan återgå till sitt vanliga arbete...............13

6 Betydelsen av inkomst- och arbetstidsförändringar vid

 bedömning av arbetsförmåga........................21

7 Ekonomiska konsekvenser...........................25

8 Författningskommentar.............................26

Bilaga

Förteckning över remissinstanser som avgivit yttrande över Sjuk-

och arbetsskadekommitténs delbetänkande Försäkringsskydd vid

sjukdom - Ett delbetänkande om rätten till ersättning och beräkning

av inkomstunderlag under sjukpenningtid (SOU 1995:149)29

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 12 september 1996................................30

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 - lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

 - lag om ändring i lagen (1995:508) om ändring i lagen (1962:381) om allmän

 försäkring.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1

skall ha följande lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

7 §2

-------------------------------------------------------

 Sjukpenning utges vid Sjukpenning utges vid

sjukdom som sätter ned den sjukdom som sätter ned den

försäkrades arbetsförmåga medförsäkrades arbetsförmåga med

minst en fjärdedel. Vid minst en fjärdedel. Vid

denna bedömning skall bort- bedömningen av om sjukdom

ses från föreligger skall bortses

arbetsmarknadsmässiga, från arbetsmarknadsmässiga,

ekonomiska, sociala och ekonomiska, sociala och

liknande förhållanden. Med liknande förhållanden. Med

sjukdom jämställs ett sjukdom jämställs ett till-

tillstånd av nedsatt stånd av nedsatt arbetsför-

arbetsförmåga, som orsakats måga, som orsakats av

av sjukdom för vilken sjukdom för vilken

sjukpenning utgetts och sjukpenning utgetts och

som fortfarande kvarstår som fortfarande kvarstår

efter det att sjukdomen efter det att sjukdomen

upphört. upphört.

 Saknar den försäkrade arbetsförmåga utges hel sjukpenning. Om arbetsförmågan

inte saknas helt men är nedsatt med minst tre fjärdedelar utges tre fjärdedels

sjukpenning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges

halv sjukpenning. I annat fall utges en fjärdedels sjukpenning.

 Vid bedömningen av om arbetsförmågan är fullständigt nedsatt skall, om den

försäkrade kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete, särskilt beaktas om

den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller

annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder den anställde. Om

den försäkrade på grund av sjukdomen behöver avstå från förvärvsarbete under

minst en fjärdedel av sin normala arbetstid en viss dag, skall hans

arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsvarande mån den dagen.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1995:508.

-------------------------------------------------------

 Om den försäkrade inte kan Om den försäkrade inte kan

antas kunna återgå till sitt antas kunna återgå till sitt

vanliga arbete, skall vanliga arbete eller till

försäkringskassan undersöka annat arbete hos

om den försäkrade efter sådanarbetsgivaren, skall vid

åtgärd, som avses i 7 b § bedömningen av

eller 22 kap. kan försörja arbetsförmågans nedsättning

sig själv genom särskilt beaktas om den

förvärvsarbete om arbets- försäkrade kan försörja sig

förhållandena ändras eller omgenom sådant arbete efter

annat lämpligt arbete åtgärd som avses i 7 b §

erhålls. Därvid skall be- eller 22 kap.

aktas vad som rimligen kan

begäras av honom med hänsyn

till sjukdomen, hans ut-

bildning och tidigare

verksamhet samt ålder,

bosättningsförhållanden och

andra sådana omständigheter.

 Om det efter prövning

 enligt fjärde stycket bedöms

 att den försäkrade inte kan

 återgå till arbete hos ar-

 betsgivaren eller försörja

 sig själv genom annat

 förvärvsarbete som är normalt

 förekommande på arbets-

 marknaden, skall vid bedöm-

 ningen av arbetsförmågans

 nedsättning särskilt beaktas

 om den försäkrade efter åtgärd

 som avses i 7 b § eller 22

 kap. kan försörja sig själv

 genom sådant förvärvsarbete

 som är normalt förekommande

 på arbetsmarknaden, eller

 genom annat lämpligt arbete

 som är tillgängligt för den

 försäkrade.

 Om det finns särskilda

 skäl för det får vid

 bedömningen av ar-

 betsförmågans nedsättning

 beaktas den försäkrades ålder

 samt den försäkrades

 bosättningsförhållanden,

 utbildning, tidigare

 verksamhet och andra

 liknande omständigheter.

 Bedömningen av arbetsför-

 mågans nedsättning enligt

 fjärde och femte styckena

 skall göras i förhållande

 till högst ett heltids-

 arbete.

 Vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning för tid under vilken han

annars skulle ha uppburit föräldrapenning, skall arbetsförmågan anses nedsatt

endast i den utsträckning som den försäkrades förmåga att vårda barnet är

nedsatt på grund av sjukdomen.

 Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevandepension

enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rätt till

sjukpenning bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den

nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete

som ligger till grund för utgående pension.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 men skall inte tillämpas i fråga

om ersättning som avser tid dessförinnan.

 3

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:508) om

ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1, i

dess lydelse enligt lagen (1995:508) om ändring i nämnda lag, samt punkt 2 och 3

av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1995:508) om ändring

i nämnda lag, skall ha följande lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 kap.

3 §

-------------------------------------------------------

 Vid bedömande i vad mån Vid bedömningen av i vad

arbetsförmågan är nedsatt mån arbetsförmågan är nedsatt

skall beaktas den skall beaktas den

försäkrades förmåga att vid försäkrades förmåga att försörja

den nedsättning av presta- sig själv genom sådant

tionsförmågan, varom är fråga,förvärvsarbete som är normalt

bereda sig inkomst genom förekommande på arbets-

sådant arbete, som marknaden, eller genom

motsvarar hans krafter och annat lämpligt arbete som är

färdigheter och som rim- tillgängligt för den

ligen kan begäras av honom försäkrade. Bedömningen skall

med hänsyn till hans göras efter samma grunder

utbildning och tidigare oavsett arten av den

verksamhet samt ålder, föreliggande nedsättningen

bosättningsförhållanden och av prestationsförmågan. Med

därmed jämförliga inkomst av arbete likställs

omständigheter. Bedömningen i skälig omfattning värdet

skall göras efter samma av hushållsarbete i hemmet.

grunder oavsett arten av

den föreliggande

nedsättningen av

prestationsförmågan. Med in-

komst av arbete likställs i

skälig omfattning värdet av

hushållsarbete i hemmet.

-------------------------------------------------------

 Om det finns särskilda

 skäl för det får vid

 bedömningen av ar-

 betsförmågans nedsättning

 beaktas den försäkrades ålder

 samt den försäkrades

 bosättningsförhållanden,

 utbildning, tidigare

 verksamhet och andra

 liknande omständigheter.

 Bedömningen av arbets-

 förmågans nedsättning enligt

 första stycket skall göras i

 förhållande till ett

 heltidsarbete.

 Är den försäkrade föremål för åtgärd av beskaffenhet, som anges i 3 kap. 7 b §

eller 22 kap. 7 §, skall arbetsförmågan under tiden för åtgärden anses nedsatt i

den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att utföra

förvärvsarbete.

-------------------------------------------------------

____________ ____________

 2. 7 kap. 3 § i dess äldre 2. 7 kap. 3 § första

lydelse gäller fortfarande stycket tredje meningen i

vid prövning av rätt till dess äldre lydelse gäller

förtidspension eller sjuk- fortfarande vid prövning av

bidrag om ansökan gjorts rätt till förtidspension

före den 1 januari 1997 och eller sjukbidrag om ansökan

den försäkrade fyller 60 år gjorts före den 1 januari

före den 1 juli 1997. 1997 och den försäkrade

 fyller 60 år före den 1 juli

 1997. Övriga bestämmelser i

 7 kap. 3 § i dess äldre

 lydelse tillämpas på

 förtidspension och

 sjukbidrag till den del

 förmånen beviljats före den 1

 januari 1997 eller

 beviljas efter en ansökan

 som gjorts före den dagen.

-------------------------------------------------------

 3. De äldre föreskrifterna 3. De äldre föreskrifterna

i 7 kap. 3 § skall även i 7 kap. 3 § första stycket

tillämpas i fråga om tredje meningen skall även

förtidspension eller sjuk- tillämpas i fråga om

bidrag om ansökan därom dels förtidspension eller sjuk-

inkommit före utgången av en bidrag om ansökan därom dels

sådan sjukbidragsperiod som inkommit före utgången av en

grundar sig på en ansökan sådan sjukbidragsperiod som

som avses i punkt 2, dels grundar sig på en ansökan

avser en sådan grad av som avses i punkt 2 första

nedsatt arbetsförmåga som är meningen, dels avser en

lika stor som eller mindre sådan grad av nedsatt ar-

än den som det tidigare betsförmåga som är lika stor

sjukbidraget avsåg. som eller mindre än den som

 det tidigare sjukbidraget

 avsåg.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

 4

3 Ärendet och dess beredning

I regeringens proposition Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m.

(prop.1994/95:25) redovisades planerade besparingar om 3 miljarder kronor netto

inom området förtidspension och sjukförsäkring. En första del av besparingen

beslutades när propositionen Rätten till förtidspension och sjukpenning samt

folkpension för gifta (prop.1994/95:147) antogs av riksdagen i maj 1995 (bet.

1994/95:SfU10, rskr. 1994/95:343). Åtgärder för att förbättra det underlag som

ligger till grund för beslut om förtidspension och sjukpenning trädde i kraft

den 1 oktober 1995. Den resterande delen av besparingen avses uppfyllas genom de

förslag som läggs fram i det följande. Tillsammans med förslagen som trädde i

kraft den 1 oktober 1995 kommer den totala besparingen inom förtidspension och

sjukförsäkring att uppgå till 4,55 miljarder kronor brutto vilket motsvarar 3

miljarder kronor netto.

 Frågan om kriterier för rätt till ersättning från sjukförsäkringen och för-

tidspensioneringen har utretts av Sjuk- och arbetsskadekommittén (tidigare Sjuk-

och arbetsskadeberedningen). Genom regeringsbeslut den 20 april 1995 fick Sjuk-

och arbetsskadeberedningen nya direktiv (Dir. 1995:54). I direktiven angavs

bl.a. att beredningen skulle lämna förslag till kriterier för rätt till

ersättning från den allmänna försäkringen med utgångspunkten att prövningen av

arbetsförmågans nedsättning jämfört med dagens regler mer renodlat skall baseras

på medicinska grunder.

 I Sjuk- och arbetsskadekommitténs delbetänkande Försäkringsskydd vid sjukdom

(SOU 1995:149) har kommittén lagt fram vissa förslag om regelförändringar vad

avser kriterier för rätt till ersättning. Betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga. Remissvaren finns

tillgängliga i Socialdepartementet (dnr S96/289/F).

4 Grundprinciper för rätt till sjukpenning och

förtidspension

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Utrymmet för att inom |

|sjukförsäkringen och förtidspensioneringen vid bedöm-|

|ningen av arbetsförmågans nedsättning beakta andra |

|faktorer än rent medicinska minskas. Kriterierna för |

|arbetsförmågebedömningen i de fall där den försäkrade inte|

|kan återgå till sitt vanliga arbete skall vara lika |

|oavsett om det gäller rätt till sjukpenning eller rätt|

|till förtidspension, dvs. oavsett prognosen och |

|varaktigheten i arbetsförmågans nedsättning. |

-------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till en

renodling av systemen. Flertalet remissinstanser är positiva till en rimlig-

hetsbedömning. Arbetsgivarverket, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i

Uppsala, Riksförbundet för Social och Mental Hälsa och Riksförsäkringsverket

(RFV) pekar på att utredningens förslag till rimlighetsbedömning är oprecist

formulerad och kan leda till tolknings- och tillämpningssvårigheter.

Riksrevisionsverket pekar på att en rimlighetsbedömning innebär att det inte

blir någon renodling av systemen och att arbetslinjen blir mindre tydlig. Flera

remissinstanser, bl.a. Försäkringsanställdas Förbund, Handikappförbundens sam-

arbetsorgan, Neurologiskt handikappades Riksförbund, RFV, Reumatikerförbundet,

SAMHALL, Socialstyrelsen och Statskontoret pekar på att försörjningsfrågan

måste få en lösning för att en renodling skall kunna genomföras.

 Arbetsgivarverket, Försäkringsanställdas förbund, Jämställdhetsombudsmannen,

Landsorganisationen i Sverige, Pensionärernas riksorganisation, Socialstyrelsen,

Riksrevisionsverket, Statskontoret och Svenska Kommunförbundet pekar på risken

för övervältring av kostnader på socialbidragssystemet och

arbetslöshetsförsäkringen.

 Arbetsmarknadsstyrelsen, Landsorganisationen i Sverige, Pensionärernas

riksorganisation och Svenska Kommunalarbetareförbundet är negativa och menar att

en renodling av systemen medför att många försäkrade faller mellan systemen.

Arbetslöshetskassornas samorganisation menar att det blir svårt att finna arbete

för dem som är friskskrivna till viss del. Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anser

att egenföretagare riskerar att i ökad utsträckning hamna i en situation där

varken sjukförsäkringen eller arbetslöshetsförsäkringen ger rätt till

ersättning. LRF anser vidare att samspelet mellan de båda ersättningssystemen

inte har beaktats av utredningen. Jämställdhetsombudsmannen anser att förslaget

kommer att slå hårt och orättvist mot kvinnor eftersom de har en hög

representation bland de typer av sjukdomar som kommer att ligga till grund för

en stor del av besparingen.

 Skälen för regeringens förslag: I propositionen Vissa ekonomisk-politiska

åtgärder, m.m. (prop.1994/95:25) redovisades planerade besparingar om 3

miljarder kronor netto inom området förtidspension och sjukförsäkring. Dessa

beräknas uppnås dels genom de förslag som riksdagen beslutat i anledning av

regeringens proposition Rätten till förtidspension och sjukpenning samt

folkpension för gifta (prop. 1994/95:147, bet. 1994/95:SfU10, rskr. 1994/95:343)

och som trädde i kraft den 1 oktober 1995, dels genom de förslag som nu läggs

fram.

 Syftet med att bedöma arbetsförmågan mer renodlat utifrån medicinska kriterier

är att utforma klarare regler som medverkar till att tydliggöra gränserna för

vad som bör ersättas från socialförsäkringen. Detta innebär att mindre hänsyn

bör tas till de tilläggskriterier såsom utbildning och tidigare verksamhet samt

ålder, bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter som i dag

tillåts påverka bedömningen. En renodling av kriterierna för arbetsförmåge-

bedömningen när det gäller rätt till sjukpenning och rätt till förtidspension

skulle, förutom att leda till en minskning av försäkringens kostnader, också ge

underlag för en mer rättvisande bild av samhällets kostnader inom olika områden.

Problem som i grunden inte är medicinskt betingade bör i första hand hanteras

med arbetsmarknads- eller socialpolitiska medel. Detta är i linje med de

åtgärder som redan tidigare vidtagits. Kostnader till följd av ohälsa kommer då

att redovisas inom ramen för socialförsäkringen, medan kostnader som uppkommer

till följd av arbetslöshet eller andra problem för en försäkrad att finna ett

arbete kommer att redovisas inom arbetsmarknadspolitiken. Genom att kostnader

redovisas inom det område de hör hemma ger de bättre underlag för framtida

beslut om åtgärder för att komma tillrätta med problem och prioriteringar mellan

välfärdspolitikens olika områden.

 En renodling av försäkringssystemen är positiv också för att den ger möjlighet

att hänvisa människor till de samhällsorgan som är bäst lämpade att ta sig an

deras problem. Det är också viktigt att stärka arbetslinjen. I de fall det finns

en partiell arbetsförmåga bör denna tas till vara. Om en försäkrad har

svårigheter att ta till vara den arbetsförmåga han eller hon har kvar, sin

sjukdom till trots, är detta i första hand ett arbetsmarknadsproblem.

 Inom socialförsäkringen anses sedan länge en försäkrad ha arbetsförmåga när

han eller hon, trots en sjukdom, har förmåga att försörja sig själv genom

förvärvsarbete. Regeringen delar utredningens uppfattning att denna definition

av begreppet arbetsförmåga bör gälla även i fortsättningen.

 Målet bör vara att den försäkrade skall återfå sin arbetsförmåga även om han

eller hon drabbats av sjukdom. Om arbetsförmåga finns trots sjukdomen, eller när

förmågan återställts, bör inte längre rätt till ersättning föreligga. Rätten

till ersättning i form av sjukpenning och förtidspension bör alltså förbehållas

de fall där det är sjukdom eller ett därmed jämställt medicinskt tillstånd som

sätter ned den försäkrades arbetsförmåga och den nedsatta arbetsförmågan har

konsekvenser för förmågan att försörja sig genom på arbetsmarknaden normalt

förekommande arbete. Nedsatt arbetsförmåga av andra skäl bör alltså inte ge rätt

till ersättning. Att förvärvsinkomsten förändras skall inte heller kunna ha

någon självständig betydelse i sammanhanget.

 Utredningen anser att kriterierna för bedömning av en försäkrads arbets-

förmåga, när han eller hon inte kan återgå till sitt vanliga arbete, skall vara

desamma inom sjukförsäkringen och förtidspensioneringen, dvs. oavsett prognosen

och varaktigheten på arbetsförmågans nedsättning. Grunden för utredningens

ställningstagande i denna del är den inriktning som regering och riksdag slagit

fast, nämligen att rätten till försäkringsersättning skall baseras på medicinska

kriterier utan att särskilda arbetsmarknadsmässiga eller sociala förhållanden

vägs in. Regeringen delar utredningens uppfattning att samma

arbetsförmågebegrepp bör användas vid bedömning av rätt till sjukpenning som vid

bedömning av rätt till förtidspension när den försäkrade inte kan antas kunna

återgå till sitt vanliga arbete.

 Utredningen har även analyserat förslagen ur ett jämställdhetsperspek- tiv.

Utredningen konstaterar att en renodling av försäkringen kommer att öka

diagnosens betydelse vid arbetsförmågebedömningen. För de typer av sjukdomar

eller besvär som ibland endast med svårighet låter sig objektivt fastställas,

eller som åsätts symtomdiagnoser, kan de förslagna reglerna få större betydelse

än när det gäller sjukdomar som är objektivt påvisbara och där sambandet mellan

sjukdom och arbetsoförmåga klart kan konstateras. Ett exempel på de typer av

sjukdomar eller besvär som kan vara svåra att objektivt fastställa är olika

sjukdomar i rörelse- och stödjeorganen. Fler kvinnor än män har den diagnosen

enligt statistiken över nybeviljade förtidspensioner. Detta har också i

remissyttrande påpekats av Jämställdhetsombudsmannen.

 Utredningen betonar att det inom ett generellt system inte kan skapas

särskilda regler för några sjukdomsgrupper. Om osäkerheten på vilket sätt vissa

sjukdomar påverkar arbetsförmågan leder till att någon grupp missgynnas, anser

utredningen att detta främst bör åtgärdas genom att den medicinska och

arbetslivsinriktade rehabiliteringen förbättras inom det aktuella området.

 Regeringen delar utredningens uppfattning och anser att det är viktigt att

tillämpningen av förslagen noga följs ur ett jämställdhetsperspektiv.

Rimlighetsbedömning

Utredningen anser att arbetsförmågan i princip bör bedömas rent medicinskt, men

att viss möjlighet ändå bör ges att väga in annat än enbart medicinska

förhållanden när det gäller den försäkrades förmåga eller möjlighet att försörja

sig genom förvärvsarbete. Det handlar här för det första om den möjlighet till

individuella hänsynstaganden som ligger inom själva ersättningsrekvisitet

"sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga". Av olika orsaker sätter

en och samma sjukdom ned olika individers arbetsförmåga olika mycket. Det

handlar också om de särskilda bestämmelser som i dag föreskriver att hänsyn

skall tas till vad som rimligen kan begäras av den försäkrade med hänsyn till

hans eller hennes utbildning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsför-

hållanden och därmed jämförliga omständigheter. Utredningen framhåller att ett

förbud mot att beakta några andra omständigheter än de rent medicinska i vissa

fall skulle kunna leda till stötande resultat.

 Regeringen gör i denna fråga följande bedömning. Inriktningen bör vara att

markera den medicinska grunden för rätten till sjukpenning och förtidspension.

För att berättiga till ersättning från sjukförsäkringen eller

förtidspensioneringen skall nedsättningen av arbetsförmågan vara orsakad av

sjukdom (eller ett därmed jämställt medicinskt tillstånd). Med detta är

emellertid inte sagt att det inte skall gå att ta hänsyn till individuella

förhållanden med avseende på hur sjukdomen i det enskilda fallet påverkar den

försäkrades arbetsförmåga.

 Regeln för bedömning av arbetsförmåga bör få en utformning som innebär att

enbart medicinska kriterier som huvudregel ger rätt till ersättning. Vid

bedömningen av arbetsförmågan bör emellertid ges en - jämfört med i dag minskad

- möjlighet att beakta också annat än rent medicinska förhållanden som i det

enskilda fallet kan påverka arbetsförmågan och därmed den försäkrades förmåga

att trots sin sjukdom försörja sig genom förvärvsarbete. Det kan t.ex. röra sig

om en person som har nära till den allmänna pensionsåldern och som befinner sig

i en socialt och arbetsmarknadsmässigt utsatt situation. En samlad bedömning av

förhållandena i det enskilda fallet bör därför i vissa fall kunna leda till att

en försäkrad som rent medicinskt har en viss restarbetsförmåga ändå bedöms inte

kunna försörja sig på rimliga villkor och därför ha rätt till ersättning. Vid

bedömningen bör, liksom i dag, hänsyn kunna tas till den försäkrades ålder och

bosättningsförhållanden. Det torde också vara svårt att bortse från faktorer som

utbildning och tidigare yrkeserfarenhet. En försäkrad med en viss

sjukdom/nedsättning av arbetsförmågan och begränsad yrkeserfarenhet samt låg

utbildning kan anses ha sämre förmåga att ta ett annat arbete än en försäkrad

med samma sjukdom och högre utbildning. En sammanvägning av nu nämnda faktorer,

där åldersfaktorn bör väga tyngst, bör i det enskilda fallet i begränsad

omfattning kunna påverka bedömningen av den försäkrades förmåga att försörja sig

själv genom arbete.

 Den 1 januari 1997 avskaffas de nuvarande särreglerna för försäkrade som är 60

år eller äldre vad gäller rätten till förtidspension (prop. 1994/95:147, SfU10,

rskr. 343). Den ovan beskrivna möjligheten att i begränsad omfattning göra

undantag från huvudregeln att enbart medicinska kriterier ger rätt till

ersättning skall inte ses som ett återinförande av de nuvarande särreglerna.

 Det som nu föreslås innebär inte att tillämparen i varje ersättningsfall skall

väga in andra faktorer än de medicinska vid bedömningen. Möjligheten att i

begränsad omfattning väga in andra förhållande utöver de rent medicinska bör

alltså ses som en möjlighet till ett mer balanserat synsätt i ärenden där en

bedömning på grundval av enbart medicinska kriterier skulle ge ett icke

acceptabelt resultat.

Samverkan

Nedsatt arbetsförmåga orsakas i många fall av en blandning av olika medicinska,

psykologiska och arbetsmarknadsrelaterade problem. Personer som har flera och

sammansatta problem har ofta behov av stöd från flera olika huvudmän.

 Frågan om samverkan har varit aktuell i flera utredningar som bl.a. har haft i

uppdrag att kartlägga och analysera utvecklingen av den arbetslivsinriktade

rehabiliteringen. Vidare har gränsdragningsfrågor mellan olika ersättningssystem

varit föremål för utredning.

 Sedan år 1993 pågår försök med finansiell samordning mellan hälso- och

sjukvård och socialförsäkring. Sjukvårdsdistrikt i fem olika län deltar. I

ytterligare en försöksverksamhet ingår också socialtjänsten. För närvarande

diskuteras en ytterligare utvidgning av försöken till att också omfatta

arbetsmarknadsmyndigheten.

 Det pågår ett omfattande arbete ute i landet för att utveckla olika former av

samverkan. För att få en bättre överblick över lokala projekt tillkallade

regeringen i februari 1996 en särskild utredning för att kartlägga lokala

samverkansprojekt inom rehabiliteringsområdet mellan huvudmän som har

näraliggande verksamheter. Betänkandet - Egon[REDACTED_EFTERNAMN] - en kartläggning av

lokala samverkansprojekt inom rehabiliteringsområdet (SOU 1996:85) -

överlämnades i maj och är för närvarande under remissbehandling.

 Sjuk- och arbetsskadekommittén har i juli överlämnat sitt slutbetänkande, En

allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering (SOU 1996:113).

Frågor om förbättrad samverkan ingick i kommitténs uppdrag och betänkandet

behandlar bl.a. samordnad rehabilitering för utsatta grupper. Betänkandet är för

närvarande under remissbehandling.

 Regeringen har således på olika sätt uppmärksammat behovet av förbättrad sam-

verkan mellan huvudmän med närliggande verksamhet. Enligt regeringens bedömning

är det viktigt att insatserna för rehabilitering och samverkan mellan olika

huvudmän fortsätter och att de ansvariga utvecklar och förbättrar

rehabiliteringsarbetet. Det är därvid viktigt att ta tillvara de erfarenheter

som finns inom rehabiliteringsområdet och på olika sätt verka för att dessa

erfarenheter omsätts i det praktiska utvecklingsarbetet.

5 Bedömning av arbetsförmåga när den försäkrade

inte kan återgå till sitt vanliga arbete

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Bedömning av arbetsförmåga skall|

|göras stegvis enligt en modifierad steg-för-steg- |

|modell. Bedömningen när den försäkrade inte kan återgå till|

|sitt vanliga arbete relateras i första hand till annat|

|arbete hos arbetsgivaren. Saknas möjligheter till |

|annat arbete hos arbetsgivaren, eller kräver ett sådant|

|alltför långvariga rehabiliteringsinsatser, skall den|

|försäkrades arbetsförmåga prövas mot arbetsmarknaden i|

|övrigt. Om den försäkrade, trots den sjukdom han eller|

|hon har, kan klara ett annat på arbetsmarknaden |

|normalt förekommande arbete har han eller hon inte rätt|

|till ersättning från försäkringen. |

| Om en försäkrad inte längre på heltid klarar sitt |

|vanliga arbete, annat arbete hos arbetsgivaren eller |

|annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete,|

|men en restarbetsförmåga ändå bedöms föreligga, skall rätten|

|till partiell förmån prövas. |

-------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Försäkringskasseförbundet (FKF) tillstyrker att arbets-

förmågan när den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete i första

hand relateras till annat arbete hos arbetsgivaren. Vidare är FKF positiva till

steg-för-steg-modellen. Riksförbundet för Social och Mental Hälsa anser att det

är ett steg i rätt riktning att arbetsförmåga i första hand relateras till annat

arbete hos arbetsgivaren. Riksförsäkringsverket tillstyrker att arbetsförmågan

bedöms i förhållande till arbeten som är normalt förekommande på arbets-

marknaden.

 Förslaget kommer enligt Arbetsmarknadsstyrelsen att öka behovet av att använda

Arbetsmarknadsverkets kompetens, inte minst bedömningar av den försäkrades

förutsättningar att klara annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete.

Riksrevisionsverket (RRV) anser att arbetsförmågan bör bedömas i förhållande

till i princip alla förekommande arbeten på den nationella arbetsmarknaden. RRV

tillstyrker att arbetsförmågan när den försäkrade inte kan återgå till sitt

vanliga arbete i första hand relateras till annat arbete hos arbetsgivaren, dock

under förutsättning att arbetsgivaren får ett betydligt större reellt ansvar för

rehabiliteringen och försörjningen av anställda som på grund av sjukdom inte

klarar av sitt tidigare arbete. RRV anser vidare att det bör ingå som ett första

steg att avgöra om sjukdomen kan anses omöjliggöra att den försäkrade arbetar

eller söker arbete. Annars kan man enligt RRV få intryck av att sjukpenning

alltid utges, frågan är bara för hur lång tid.

 Handikappombudsmannen anser att steg-för-steg-modellen kan bli svår att

tillämpa i vissa fall där den försäkrade har eller förvärvar en funktions-

nedsättning. En funktionsnedsättning behöver inte innebära att en person saknar

arbetsförmåga, det handlar mer om tillgång till nödvändiga hjälpmedel. SAMHALL

har inga större invändningar mot steg-för-steg-modellen men vill betona betydel-

sen av att bedömningen tydligt också tar hänsyn till de möjligheter till

anpassning och utveckling som arbetslivet rymmer. Tjänstemännens central-

organisation (TCO) avvisar inte modellen men anser att det finns risker med den.

TCO anser att den fokuserar för lite på arbetsgivarens rehabiliteringsansvar.

TCO anser vidare att större krav borde ställas på arbetsgivarna att anpassa

arbetet efter den restarbetsförmåga som finns efter en rehabilitering.

 Skälen för regeringens förslag: Huruvida en försäkrad som drabbas av sjukdom

har möjlighet att återuppta sitt vanliga arbete beror i hög grad på vilket

arbete han eller hon har. Sjukdomens inverkan på den försäkrades möjligheter att

utföra sina arbetsuppgifter har en avgörande betydelse för bedömningen av

arbetsförmågan. Arbetsförmåga är inte något statiskt, objektivt påvisbart

tillstånd, arbetsförmåga måste bedömas i förhållande till ett visst arbete eller

vissa arbetsuppgifter.

 Mot denna bakgrund har utredningen diskuterat vad den försäkrades

arbetsförmåga bör relateras till i de fall han eller hon inte kan återgå till

sitt vanliga arbete. Denna fråga - där det för närvarande saknas lagreglering

och klara och uttalade ställningstaganden - kan naturligtvis inte behandlas helt

skilt från frågor som rör rehabilitering. Rätten till ersättning under

rehabilitering belyses närmare i det följande i samband med redovisningen av den

s.k. steg-för-steg-modellen. Med rehabilitering i detta sammanhang avses

arbetslivsinriktad rehabilitering, dvs. utbildning och liknande, inte medicinsk

rehabilitering.

 Utredningen framhåller att de diskussioner om arbetsgivarens rehabili-

teringsansvar som fördes i regeringens proposition om rehabilitering och

rehabiliteringsersättning (prop. 1990/91:141) kan tas som utgångspunkt även för

hur bedömningen bör göras när det gäller arbetsförmåga. I propositionen sägs att

inriktningen vid rehabilitering skall vara att den anställde i första hand skall

beredas fortsatt arbete hos arbetsgivaren och andra alternativ prövas först när

dennes möjligheter är uttömda. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att

försäkringens koppling till arbetsgivarens rehabiliteringsansvar skall

bibehållas och att en person som har en anställning bör ges möjlighet att be-

hålla denna. Regeringen delar utredningens uppfattning och anser att

anknytningen till arbetsplatsen och arbetsgivaren är viktig att framhålla.

 Det som nu förslås bygger på det förstahandsansvar för rehabilitering som en

arbetsgivare har för sina anställda. Det förstärker kopplingen mellan

arbetsgivaren och den anställde även i det fall den anställde på grund av

sjukdom inte kan återgå till sitt vanliga arbete. Förslaget står också i

samklang med de skyldigheter som åvilar en arbetsgivare enligt lagen om

anställningsskydd.

 En nackdel med förslaget kan enligt utredningen vara att rätten till er-

sättning från försäkringen blir beroende av förvärvsförhållanden och arbets-

givarens förutsättningar att medverka till annat arbete. Alla försäkrade får

inte lika rätt till sjukpenning och rätt till ersättning under rehabilitering,

eftersom denna rätt inte enbart kopplas till sjukdomen och den därav föranledda

arbetsoförmågan utan också till vilka möjligheter till arbete som finns hos

arbetsgivaren. Försäkrade som efter rehabilitering har möjlighet att erhålla

annat arbete hos sin arbetsgivare får rätt till ersättning från försäkringen

även om han eller hon utan rehabilitering skulle kunna utföra annat på

arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. En försäkrad som saknar möjligheten

till annat arbete hos arbetsgivaren eller saknar anställning har i motsvarande

situation inte rätt till ersättning från försäkringen, om han eller hon kan

utföra annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete.

 Förslaget medför enligt utredningens uppfattning en viss utvidgning i

förhållande till dagens regler för rätt till ersättning. Den försäkrade kommer

enligt förslaget att ges rätt till ersättning från försäkringen i avvaktan på

och under rehabiliteringsåtgärder som skall leda till annat arbete hos arbetsgi-

varen trots att han eller hon skulle kunna klara ett normalt förekommande arbete

utan eller med mindre omfattande rehabiliteringsinsatser. Regeringen delar

utredningens uppfattning att anknytningen till arbetsplatsen och arbetsgivaren

är av stort värde och att detta motiverar en utvidgning i förhållande till

dagens regler för rätt till ersättning. De tidsramar för ersättning vid

rehabilitering som gäller i dag bör även gälla framöver. Det innebär rätt till

ersättning vid en rehabiliteringsinsats som i normalfallet inte tar mer än cirka

ett år i anspråk.

 Förslaget innebär att rehabiliteringsinsatserna, i det fall en försäkrad inte

kan återgå till sitt vanliga arbete, inledningsvis fokuseras enbart på

möjligheter att få annat arbete hos arbetsgivaren. Detta kan möjligen också

uppfattas som en nackdel om det innebär att andra mer ändamålsenliga

rehabiliteringsinsatser inte vidtas. Regeringen delar dock utredningens

uppfattning att möjligheten för den försäkrade att i första hand få behålla sin

anställning får anses väga betydligt tyngre i detta sammanhang.

 Saknas möjligheter till annat arbete hos arbetsgivaren, eller kräver ett

sådant alltför långvariga rehabiliteringsinsatser, bör den försäkrades ar-

betsförmåga prövas mot arbetsmarknaden i övrigt. Bedöms den försäkrade kunna

klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete har han eller hon

inte rätt till ersättning från försäkringen. Den försäkrade bör bedömas som

arbetsför även om arbetet inte finns direkt tillgängligt för honom eller henne.

 När det gäller sysselsättning som anordnas särskilt för personer med nedsatt

arbetsförmåga krävs det däremot att den försäkrade faktiskt erbjuds ett sådant

skyddat arbete för att han eller hon inte längre skall ha rätt till ersättning

från försäkringen

Partiell arbetsförmåga

Bedömningen av arbetsförmågan bör såsom ovan beskrivits göras stegvis, dvs. i

första hand relateras till det tidigare arbetet och därefter till annat arbete

hos arbetsgivaren. Saknas möjligheter till annat arbete hos arbetsgivaren, eller

kräver ett sådant alltför långvariga rehabiliteringsinsatser, bör den

försäkrades arbetsförmåga prövas mot annat på arbetsmarknaden normalt

förekommande arbete. Arbetsförmågan bör härvid, när det gäller rätt till

sjukpenning, relateras till arbete av samma omfattning som den försäkrade

tidigare haft - dock högst heltidsarbete - eller, när det gäller förtidspension,

till förmågan att utföra ett heltidsarbete (angående deltidsarbetande se närmare

kapitel 6). För en försäkrad med heltidsanställning bör målet vara att han eller

hon skall återgå i heltidsarbete. Kan den försäkrade inte återgå till sitt

vanliga arbete på heltid bör i första hand annat heltidsarbete hos arbetsgivaren

prövas. Saknas möjligheter till annat heltidsarbete hos arbetsgivaren, eller

kräver ett sådant alltför långvariga rehabiliteringsinsatser, bör den

försäkrades arbetsförmåga prövas mot annat på arbetsmarknaden normalt förekom-

mande heltidsarbete.

 Utredningen har diskuterat hur arbetsförmågan bör bedömas när en person som

har en heltidsanställning av medicinska skäl inte längre klarar sitt vanliga

arbete på heltid. En situation som under sådana förhållanden inte alltför sällan

inträffar är att den försäkrade klarar sitt vanliga arbete på deltid.

 Som tidigare redovisats delar regeringen utredningens uppfattning att

anknytningen till arbetsplatsen och arbetsgivaren är av stort värde. Det är

emellertid viktigt beträffande förtidspension att den utges först när alla

möjligheter att återge den försäkrade arbetsförmågan har prövats och att den

renodlas i syfte att utgöra ersättning vid nedsatt arbetsförmåga på grund av

medicinska orsaker. Klarar den försäkrade att, trots sitt medicinska tillstånd,

arbeta heltid bör arbetsförmågan tas till vara. Detta är ett led i strävandena

att stärka arbetslinjen. Därför anser regeringen att denna omständighet bör väga

tyngre än anknytningen till arbetsgivaren.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att den försäkrades arbetsförmåga även i

dessa fall bör bedömas enligt den steg-för-steg-modell som utredningen föreslår

och som närmare redovisas i det följande. Härvid bör den försäkrades bibehållna

arbetsförmåga inte bedömas enbart i relation till arbeten som finns direkt

tillgängliga.

 Möjligheterna till annat arbete utan eller med rehabiliteringsinsatser bör

alltså prövas i första hand hos den egna arbetsgivaren, först därefter mot

arbetsmarknaden i stort. Görs bedömningen att det medicinska tillståndet inte

utgör något hinder för den försäkrade att arbeta heltid (eller i ytterligare ett

deltidsarbete) i ett annat arbete har han eller hon inte någon rätt till

ersättning från försäkringen. När den försäkrade bedöms arbetsför i annat arbete

kan han eller hon sägas vara partiellt arbetslös om något annat arbete inte

finns tillgängligt. En heltidsarbetande person som inte är anställd bedöms på

samma sätt, dock utan den prövning mot arbetsmöjligheter hos arbetsgivaren som

bör göras för en anställd.

Normalt förekommande arbete

Den försäkrades förmåga att trots sin sjukdom försörja sig genom arbete skulle

kunna bedömas gentemot varje typ av arbete som är förekommande på

arbetsmarknaden. Utredningen anser dock att en sådan bedömning skulle leda allt

för långt och framhåller att den krets av arbeten som den försäkrades

arbetsförmåga skall bedömas i förhållande till måste ges en praktisk och

rationell avgränsning. Utredningen föreslår därför att den bibehållna

arbetsförmågan skall ställas i relation till på arbetsmarknaden normalt

förekommande arbeten. Regeringen delar utredningens uppfattning.

 Vad som kan anses vara "normalt förekommande arbeten" påverkas av faktorer som

inte är statiska. Med den övergripande benämningen "normalt förekommande

arbeten" kan tillämpningen anpassas till förändringarna på arbetsmarknaden utan

att reglerna behöver ändras. Omfattningen och det förvärvsmässiga värdet av den

trots sjukdomen bibehållna arbetsförmågan, är naturligtvis beroende av vilken

sjukdom eller skada som drabbat den försäkrade. Den förvärvsförmåga som finns

kvar trots sjukdomen kan behöva bedömas i förhållanden till arbeten som på en

rad skilda sätt ställer fysiska eller psykiska krav. Av den anledningen är det

inte heller möjligt att generellt ange vad som är att anse som "normalt

förekommande arbeten".

 Bedömningen i ett enskilt fall måste göras med utgångspunkt i den försäkrades

sjukdom. Avgörande blir vilken sjukdom som föreligger och på vilket sätt denna

sjukdom inskränker den försäkrades förmåga att utföra arbete. En fysisk sjukdom

får andra konsekvenser än en psykisk sjukdom. Samma sjukdom kan också påverka

olika personer på olika sätt. När en sjukdom och dess konsekvenser är

fastställda bör tillämparen bedöma om den bibehållna arbetsförmågan kan

utnyttjas av den försäkrade för att försörja sig själv genom ett förvärvsarbete

som är normalt förekommande på arbetsmarknaden.

 Regeringen anser liksom utredningen att en bedömning som är vidare, dvs.

omfattar mer än normalt förekommande arbeten, kan få konsekvenser som inte kan

anses vara acceptabla. Om sjukdomen medför att den försäkrade enbart kan klara

ett speciellt arbete som endast förekommer i mycket begränsad utsträckning kan

det inte vara rimligt att bedöma hans eller hennes arbetsförmåga i förhållande

till detta arbete med mindre än att han eller hon faktiskt erbjuds det arbetet.

 Bedöms den försäkrade kunna klara ett normalt förekommande arbete föreligger

inte längre rätt till ersättning. Kan den försäkrade inte få ett sådant arbete

är han eller hon att anse som arbetslös. Avgränsningen innebär alltså att den

försäkrades bibehållna arbetsförmåga inte enbart bör bedömas i förhållande till

de arbeten som finns direkt tillgängliga.

 Vidare bör i begreppet "normalt förekommande arbete" ligga att den försäkrades

arbetsförmåga bör bedömas i förhållande till den nationella arbetsmarknaden.

Någon begränsning till att låta bedömningen endast omfatta arbetsmarknaden på

lokal eller regional nivå bör inte ske. I detta sammanhang bör det dock påpekas

att möjlighet finns att, såsom framgår av kapitel 4, i vissa fall göra en

sammanvägning av andra faktorer utöver de medicinska.

Steg-för-steg-modellen

Syftet med steg-för-steg-modellen är att beskriva hur tillämparen bör göra

bedömningen av arbetsförmåga med olika arbeten som grund och de

ställningstaganden som tillämparen bör göra när rätten till ersättning skall

avgöras. Om svaret i t.ex. steg 1 är ja behöver ytterligare prövning inte göras.

Om svaret är nej går tilllämparen vidare till nästa steg, osv. I

förutsättningarna ingår då givetvis att det är klarlagt att den försäkrade lider

av en sjukdom, samt att det är denna sjukdom som sätter ned den försäkrades

arbetsförmåga. Begreppet "rehabilitering" används i detta sammanhang i betydel-

sen arbetslivsinriktad rehabilitering. Medicinsk rehabilitering ingår i benäm-

ningen nödvändig behandling och konvalescens.

 Vid bedömningen av arbetsförmågan och rätten till ersättning bör följande

överväganden vara vägledande.

Steg 1. Kan den försäkrade utföra sitt vanliga arbete efter

nödvändig behandling och konvalescens?

I det första steget bör arbetsförmågan i första hand bedömas i förhållande till

i vilken utsträckning den försäkrade har förmåga att utföra sitt vanliga arbete

eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder den

anställde. Om den försäkrade inte kan utföra sitt vanliga arbete men bedöms

kunna göra det efter behandling och konvalescens utges sjukpenning.

Steg 2. Kan den försäkrade utföra sina nuvarande arbetsuppgifter

efter viss rehabilitering eller anpassning av arbetsuppgifterna?

Här gäller frågan i första hand om den försäkrade kan anses kunna återgå till

sitt vanliga arbete. Bedömningen blir beroende av vilka åtgärder för återgång

som krävs och hur omfattande dessa är.

 Åtgärder som t.ex. fysisk anpassning av arbetsplatsen, exempelvis i form av en

anpassad arbetsstol eller liknande, kan anses vara en åtgärd av sådan begränsad

omfattning som gör att den försäkrade kan bedömas i förhållande till återgång

till sitt vanliga arbete. Sjukpenning utges från försäkringen under nödvändiga

åtgärder.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att rehabilitering för återgång till

det vanliga arbetet inte alltid bör vara det alternativ som kommer före nästa

alternativ (3) enligt vilket den försäkrades arbetsförmåga bedöms i förhållande

till annat arbete som den försäkrade kan omplaceras till utan

rehabiliteringsåtgärder. Direkt omplacering till annat arbete kan inte heller

alltid vara det alternativ som bör komma först. Omständigheterna i det enskilda

fallet får vara avgörande för om ersättning under rehabilitering bör kunna

utges. Vid bedömningen av vilket alternativ som är lämpligast bör såväl den

försäkrades och arbetsgivarens önskemål som kostnaderna för försäkringen vägas

in. Om arbetsgivaren erbjuder återgång till det tidigare arbetet bör rätten till

ersättning under rehabilitering inför sådan återgång vara begränsad i tiden.

Utredningen har vid sina överväganden diskuterat möjligheten att som riktlinje

ange att ersättning under upp till tre månader skulle kunna godtas. Regeringen

anser att en sådan riktlinje utgör en rimlig tid för rätt till rehabiliterings-

ersättning i dessa fall och att ersättning därför inte annat än i undantagsfall

bör lämnas för längre tid.

Steg 3. Kan den försäkrade utföra och erhålla andra arbetsuppgifter

hos sin arbetsgivare utan extra insatser?

I och med att det blir klarlagt att den försäkrade inte kan återgå till sitt

vanliga arbete bör arbetsförmågan bedömas i förhållande till möjligheterna att

få ett annat arbete, dvs. omplacering hos arbetsgivaren. Om så är fallet bör den

försäkrades arbetsförmåga bedömas i förhållande till detta arbete. Sjukpenning

utges under nödvändig behandling och konvalescens. Ingen sjukpenning utges i

avvaktan på att arbetet blir tillgängligt.

Steg 4. Kan den försäkrade erhålla andra arbetsuppgifter hos sin

arbetsgivare efter viss utbildning, anpassning av arbetsuppgifter

eller liknande rehabiliterande insatser?

Prövningen i denna del får förutsättas ske med utgångspunkt i den begränsade tid

under vilken ersättning vid rehabilitering kan utges idag. Det innebär en

rehabiliteringsinsats som inte tar mer än cirka ett år i anspråk. Vidare bör det

vara klarlagt att den försäkrade efter rehabiliteringsinsatsen i princip erbjuds

ett arbete hos arbetsgivaren. Det är visserligen inte möjligt att garantera vad

som sker i framtiden, men rehabiliteringsinsatserna bör ha ett klart mål och det

bör vara troligt att detta mål kan uppnås.

 5

 Rehabilitering som syftar till en önskad, men inte klarlagd, möjlighet till

annat arbete hos arbetsgivaren bör inte ge rätt till ersättning från försäk-

ringen.

Steg 5. Kan den försäkrade klara annat på arbetsmarknaden

normalt förekommande arbete, utan extra insatser?

Om det inom ramen för arbetsgivarens verksamhet inte finns något lämpligt arbete

bör arbetsförmågan prövas mot arbetsmarknaden utanför den försäkrades

anställning.

 Om den försäkrade, trots den sjukdom han eller hon har, kan klara ett annat på

arbetsmarknaden normalt förekommande arbete har han eller hon inte rätt till

ersättning från försäkringen. Den försäkrade är, objektivt sett, arbetsför även

om arbetet inte finns direkt tillgängligt för honom eller henne.

 De föregående stegen tar enbart sikte på försäkrade som har en anställning.

För försäkrade som saknar arbetsgivare, t.ex. arbetslösa, uppdragstagare och

egenföretagare bedöms rätten till ersättning direkt enligt reglerna i detta

steg. En närmare redovisning av bedömningen av arbetsförmågan hos arbetslösa

lämnas i kapitel 6.

Steg 6. Kan den försäkrade klara annat på arbetsmarknaden

normalt förekommande arbete efter vissa rehabiliterande insatser

t.ex. utbildning eller omskolning?

Även i detta steg bör prövningen ske med utgångspunkt i de tidsramar för

rehabilitering som i dag står till buds. Det innebär en rehabiliteringsinsats

som inte tar mer än cirka ett år i anspråk.

 Rehabiliteringsinsatserna bör syfta till att göra den försäkrade rustad att

klara ett lämpligt arbete på arbetsmarknaden. Om något lämpligt arbete inte

finns att tillgå efter avslutad rehabilitering, men den försäkrade har förmåga

att utföra ett sådant, utges inte längre ersättning från socialförsäkringen.

Steg 7. Är den försäkrade varaktigt eller för avsevärd tid

arbetsoförmögen?

Den prövning som bör göras i detta steg motsvarar den som i dag sker när den

försäkrade ansöker om förtidspension/sjukbidrag eller när försäkringskassan

byter ut den försäkrades sjukpenning mot sådan pension.

 När det gäller sysselsättning som anordnas särskilt för personer med nedsatt

arbetsförmåga krävs det att den försäkrade faktiskt erbjuds ett sådant skyddat

arbete för att han eller hon inte längre skall ha rätt till ersättning från

försäkringen.

 6

6 Betydelsen av inkomst- och arbetstidsförändringar

vid bedömning av arbetsförmåga

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Vid arbetsförmågebedömningen skall|

|en bedömning göras av den försäkrades förmåga att trots|

|sjukdom eller ett därmed jämställt medicinskt tillstånd|

|försörja sig genom arbete. Ersättning skall inte utges i|

|det fall då den försäkrade, i ett arbete som han eller|

|hon bedöms kunna utföra, kan räkna med att få en lön som är|

|avtalsmässig eller gängse inom det nya alternativa |

|arbetet/yrkesområdet. Vidare skall arbetsförmåga bedömas|

|i förhållande till högst ett heltidsarbete utan |

|beaktande av tidigare arbetstid eller förvärvsinkomster|

|i de fall en försäkrad inte kan återgå till sitt vanliga|

|arbete eller då den försäkrade inte längre har förmåga att|

|utföra mer än ett heltidsarbete. |

-------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som uttalat sig i frågan

är positiva. Endast Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) är negativa. LRF anser att

egenföretagare ställs utanför såväl socialförsäkringssystemet som

arbetslöshetsersättningssystemet vid partiell arbetsförmåga eftersom hela rörel-

sen måste vara avvecklad för att egenföretagaren skall kunna erhålla

arbetslöshetsersättning. LRF anser vidare att bedömningen av arbetsförmågan

måste göras på ett annat sätt än enbart utifrån arbetstiden då arbetstiden är

ett dåligt mått på arbetsförmåga för egna företagare.

 Skälen för regeringens förslag: Syftet med dagens förtidspensionering är,

enligt förarbetena (SOU 1961:29), i princip att tillförsäkra medborgarna rätt

till ekonomisk trygghet vid förtida förlust eller nedsättning av arbetsförmågan.

Pensionen avser att vara en kompensation för sådana försörjningsekonomiska

konsekvenser som har sin grund i sjukdom eller skada.

 Invaliditetsprövningen har skett genom att följande omständigheter regel-

mässigt har beaktats:

 1. Det medicinska handikappets inverkan på försörjningsförmågan i den tidigare

sysselsättningen.

 2. Det medicinska handikappets inverkan på försörjningsförmågan i andra

sysselsättningar som kan komma i fråga.

 3. Möjligheten för den försäkrade att få sådan sysselsättning som han med

hänsyn till sitt handikapp kan klara.

 De nu föreslagna förändringarna innebär att prövningen enligt de två första

punkterna ovan kommer att finnas kvar. Den tidigare redovisade steg-för-steg-

bedömningen av arbetsförmågan kan sägas vara en utveckling av dessa punkter. När

det gäller den tredje punkten blir utgångspunkten framdeles en annan.

 Möjligheten att med förtidspension kompensera inkomstbortfall för personer som

på grund av sjukdom övergår i annat heltidsarbete kommer i princip att försvinna

då den försäkrades förmåga att, sin sjukdom till trots, försörja sig skall

bedömas i förhållande till normalt förekommande arbeten. Det som skall beaktas

vid framtida prövning av rätt till ersättning, oberoende av arbetsoförmågans

varaktighet, är i vilken utsträckning det medicinska tillståndet påverkar

försörjningsförmågan. Andra faktorer utöver de medicinska, vilka i sig kan ha

stor betydelse för den enskildes möjligheter att faktiskt få ett arbete som han

eller hon kan försörja sig på, bör i princip inte längre ge rätt till

ersättning. Den eftersträvade renodlingen av regelsystemen får alltså till följd

att förtidspension kommer att beviljas i betydligt mindre utsträckning än enligt

dagens regler eftersom den kvarvarande arbetsförmågan skall bedömas i förhållan-

de till arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden och som

huvudregel med bortseende från de tilläggskriterier som tidigare beaktats utöver

de medicinska.

 Även antalet sjukpenningfall kommer att minska. Ett tydligt angivande av hur

arbetsförmågan bör bedömas när den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga

arbete ger riktlinjer för hur försäkringskassorna bör gå till väga vid

bedömningen. Detta bör bl.a. medföra att ställningstagande till den försäkrades

möjligheter att utföra arbete kommer till stånd tidigare i sjukfallen än vad som

sker i dag.

Lägre inkomstnivå

Inom ramen för dagens förtidspensionering finns möjlighet att med förtidspension

kompensera inkomstbortfall för personer som på grund av sjukdom övergår till

annat heltidsarbete. Som exempel på detta nämner utredningen en publicerad dom

(TAF 29/1967) där Försäkringsdomstolen tagit ställning till

invaliditetsbedömning i ett mål angående förtidspension (sjukbidrag) till en

person som på grund av sjukdom övergått till annat heltidsarbete. Målet gällde

en byggnadsarbetare som på grund av sjukdom övergått till arbete som kontorist.

Som byggnadsarbetare skulle han ha haft en inkomst om cirka 27 000 - 28 000

kronor per år och som kontorist hade han en inkomst om 12 100 kronor per år.

Försäkringsdomstolen fann att arbetsförmågan till följd av sjukdom var nedsatt

med minst hälften trots att den försäkrade fortfarande utförde ett heltids-

arbete. Rätt till sjukbidrag förelåg därför.

 Enligt vad som nu föreslås skall vid bedömningen av i vad mån arbetsförmågan

är nedsatt den försäkrades förmåga att försörja sig genom normalt förekommande

arbete beaktas. Med uttrycket "försörja sig själv genom arbete" avses i detta

sammanhang att arbeta heltid och få en lön som överensstämmer med gällande

kollektivavtal eller som i övrigt är gängse inom det nya arbetet/yrkesområdet.

Detta får till följd att det inte längre finns utrymme för att bevilja partiell

förtidspension då den försäkrade arbetar heltid.

 Den föreslagna förändringen får också motsvarande konsekvenser för försäkrade

som arbetar betydligt mer än heltid.

Mer än ett heltidsarbete

I fråga om rätten till sjukpenning bedöms enligt nuvarande regler arbets-

förmågans nedsättning i förhållande till den tidigare arbetsinsatsen och detta

gäller oavsett om personen tidigare varit deltidsarbetande eller arbetat

betydligt mer än heltid. Beträffande sjukpenningunderlaget kan en försäkrad i

dag få en sjukpenninggrundande inkomst (SGI) beräknad på den sammanlagda

inkomsten från flera anställningar om han eller hon kan förutsättas

fortsättningsvis förvärvsarbeta i minst samma omfattning. Någon begränsning av

inkomstunderlaget i förhållande till arbetstiden görs inte. Däremot gäller

generellt att årsinkomster inte beaktas till den del de överstiger 7,5

basbelopp.

 Beräkningen av SGI för en egenföretagare utgår enligt nuvarande regler från

nettoinkomsten av rörelsen men SGI:n får inte beräknas till högre belopp än vad

som motsvarar skälig avlöning för liknande arbete för annans räkning.

 När det gäller rätten till förtidspension bedöms arbetsförmågans nedsättning i

förhållande till den försäkrades förmåga att arbeta heltid oavsett hans eller

hennes faktiska arbetstid. Det innebär att personer som arbetar deltid eller

aldrig kunnat arbeta har fullgott skydd i händelse av att arbetsförmågan blir

helt eller delvis nedsatt. Det finns i dag inte något uttryckligt hinder mot att

bevilja partiell förtidspension till en försäkrad som före nedsättningen av

arbetsförmågan arbetade mer än heltid och efter nedsättningen av arbetsförmågan

kan arbeta heltid. Som tidigare nämnts finns inom ramen för dagens

förtidspensionering även möjlighet att med förtidspension kompensera

inkomstbortfall för personer som på grund av sjukdom övergår till annat

heltidsarbete.

 Det har på senare år i olika sammanhang diskuterats om det borde finnas en

begränsningsregel som hindrar att ersättning utges från försäkringen när

personer har fler än ett heltidsarbete, eller har en sammanlagd arbetstid som

vida överstiger 40 timmar per vecka. Som skäl för förslaget att införa

begränsningar av ersättningsrätten för den som har fler än ett heltidsarbete har

anförts att en alltför lång veckoarbetstid kan ge upphov till exempelvis

förslitningsskador som medför långtidssjukskrivningar och förtidspension. Den

allmänna försäkringen bör därför inte stimulera människor att ta flera arbeten

och få en sammanlagd arbetstid som vida överstiger normal heltidsanställning.

 Utredningen anser att arbetsförmågan bör bedömas i förhållande till högst ett

heltidsarbete utan beaktande av tidigare arbetsutbud eller förvärvsinkomster i

de fall den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete eller då den

försäkrade inte längre har förmåga att utföra mer än ett heltidsarbete.

 Enligt regeringens uppfattning är det inte rimligt att ersättning lämnas från

socialförsäkringen i de fall en försäkrad före nedsättningen av arbetsförmågan

arbetade mer än heltid och efter nedsättningen av arbetsförmågan fortfarande kan

arbeta heltid. När den försäkrade kan arbeta heltid måste han eller hon anses ha

förmåga att försörja sig själv genom sådant förvärvsarbete som är normalt

förekommande på arbetsmarknaden. Regeringen delar utredningens uppfattning att

arbetsförmågan bör bedömas i förhållande till högst ett heltidsarbete utan

beaktande av tidigare arbetsutbud eller förvärvsinkomster i de fall den

försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete eller då den försäkrade inte

längre har förmåga att utföra mer än ett heltidsarbete.

 I de fall den försäkrade kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete bör

sjukpenning lämnas oavsett arbetsutbud. När den försäkrade inte kan återgå till

sitt vanliga arbete eller när han eller hon inte kan återgå i samma omfattning

som tidigare bör bedömningen av hans eller hennes fortsatta förmåga göras i

förhållande till om han eller hon kan klara ett annat heltidsarbete. Sjukpenning

bör lämnas under nödvändig behandling och konvalescens samt nödvändiga

rehabiliteringsåtgärder. En person som bedöms ha förmåga att klara ett annat

heltidsarbete bör inte längre ha rätt till sjukpenning eller förtidspension.

 En person som inte kan återgå i sitt vanliga arbete och inte heller kan få

annat arbete hos arbetsgivaren bör alltså enligt vad som nu föreslås anses

arbetsför om han eller hon kan klara ett annat på arbetsmarknaden normalt

förekommande arbete. Med annat normalt förekommande arbete avses i dessa fall,

när det gäller rätt till sjukpenning, arbete av samma omfattning som personen

tidigare haft, dock högst heltidsarbete. När det gäller rätten till

förtidspension avses heltidsarbete. Detta medför att en person som trots sin

sjukdom bedöms klara att utföra ett heltidsarbete inte längre får rätt till

ersättning även om han eller hon tidigare klarade två heltidsarbeten. Varken den

tidigare förvärvsinkomsten eller den tidigare arbetstiden bör alltså inverka på

bedömningen av arbetsförmågan i de fall då det rörde sig om en arbetstid som

översteg ett heltidsarbete.

Deltidsarbetande

En deltidsanställd person som skulle vilja arbeta heltid men som på grund av

sjukdom klarar enbart deltidsarbete i sitt vanliga arbete bör också bedömas

enligt den i kapitel 5 redovisade steg-för-steg-modellen (steg 5). När den

ordinarie arbetstiden är deltid finns i dag inte någon rätt till sjukpenning på

den tid som inte utnyttjas för förvärvsarbete. Här föreslås inte någon ändring i

denna del. För den del av sin arbetsförmåga som den försäkrade inte utnyttjar

för förvärvsarbete anses han eller hon vara arbetslös utan rätt till ersättning

från socialförsäkringen vare sig under sjukdom eller under rehabilitering om

sådan krävs. En arbetsgivare torde inte kunna åläggas något

rehabiliteringsansvar för den arbetsoförmåga som ligger utanför

anställningsavtalets arbetstidsmått. På den del av sin möjliga arbetstid som den

försäkrade har en deltidsanställning bedöms han eller hon däremot utifrån alla

leden i steg-för-steg-modellen.

Försäkrade utan förvärvsarbete

Vid varaktig arbetsoförmåga kan en försäkrad i dag få hel förtidspen-

sion/sjukbidrag om förutsättningarna för detta är uppfyllda. När det gäller

rätten till förtidspension bedöms arbetsförmågans nedsättning i förhållande till

den försäkrades förmåga att arbeta heltid oavsett hans eller hennes faktiska

arbetstid. Det innebär att personer som arbetar deltid eller aldrig kunnat

arbeta har rätt till förtidspension i händelse av att arbetsförmågan blir helt

eller delvis nedsatt. De nu föreslagna reglerna avses inte ändra på detta.

 Även bedömningen av hur en sjukdom begränsar arbetsförmågan för arbetslösa kan

variera beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. För den som under en

arbetslöshetsperiod är föremål för en arbetsmarknadspolitisk åtgärd bör

arbetsförmågan bedömas i förhållande till denna. Om den arbetslöse genomgår

t.ex. arbetsmarknadsutbildning eller arbetslivsutveckling bör arbetsförmågan

alltså bedömas i förhållande till hur sjukdomen påverkar den arbetslöses förmåga

att delta i eller genomföra denna åtgärd. Bedömningen bör i detta fall utgå

ifrån att om den arbetslöse kan antas kunna återgå till den

arbetsmarknadspolitiska åtgärden bör arbetsförmågan bedömas i förhållande till

åtgärden. Bedöms den arbetslöse däremot inte kunna återgå till åtgärden bör

arbetsförmågan bedömas enligt nedan. Är den arbetslöse fortsatt sjuk när

arbetsmarknadsåtgärden upphör bör arbetsförmågan även i det fallet bedömas

enligt nedan.

 För den som står till arbetsmarknadens förfogande som arbetssökande bör

arbetsförmågan bedömas i ett bredare perspektiv, dvs. i förhållande till

arbetsmarknaden i sin helhet. Arbetsförmågan bör bedömas i förhållande till hur

sjukdomen begränsar den arbetslöses förmåga att vara aktivt arbetssökande och

stå till arbetsmarknadens förfogande och kunna anta erbjudet lämpligt arbete.

 Arbetsförmågan hos en arbetslös bör alltså bedömas i det bredare perspektivet

och bör inte begränsas till att enbart avse arbetsförmågan i förhållande till

t.ex. en eventuell yrkesutbildning eller tidigare yrkeserfarenhet utan bör

relateras till på arbetsmarknaden normalt förekommande arbeten. Detta följer av

att rätten till arbetslöshetsersättning bl.a. är avhängig att den arbetslöse

står till arbetsmarknadens förfogande och är beredd att anta erbjudet lämpligt

arbete.

7 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen om ändrade kriterier för rätt till sjukpenning respektive för-

tidspension är en fortsättning på den inriktning beträffande förtydligande och

renodling av regelsystemen inom socialförsäkringen som lades fast i regeringens

proposition Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop. 1994/95:25). Syftet

var att utforma klarare regler som medverkar till att tydliggöra gränserna för

vad som bör ersättas från socialförsäkringen. En besparing om sammanlagt tre

miljarder kronor netto aviserades.

 Den första delen av besparingen togs i propositionen Rätten till förtids-

pension och sjukpenning samt folkpension för gifta (prop. 1994/95:147, bet.

1994/95:SfU10, rskr. 1994/95:343). Förslag om åtgärder för att förbättra det

underlag som ligger till grund för beslut om förtidspension och sjukpenning

trädde i kraft den 1 oktober 1995. Den resterande delen av besparingen uppfylls

genom de förslag som nu läggs fram. Tillsammans med förslagen som trädde i kraft

den 1 oktober 1995 kommer den totala besparingen inom förtidspension och

sjukförsäkring att uppgå till 4,55 miljarder kronor brutto vilket motsvarar 3

miljarder kronor netto. Besparingen fördelas på förtidspension respektive

sjukpenning. Besparingen inom förtidspensioneringen fördelas i sin tur på

folkpension och ATP.

 Besparingen på förtidspensionsanslaget beräknas till 310 miljoner kronor år

1997 och 590 miljoner kronor från och med år 1998. För anslaget sjukpenning och

rehabilitering beräknas besparingen uppgå till 360 miljoner kronor år 1997. För

år 1998 och därefter beräknas besparingen till 690 miljoner kronor. ATP

utgifterna beräknas till följd av förslagen i denna proposition minska med 530

miljoner kronor år 1997 och 1 020 miljoner kronor från och med år 1998.

 En renodling av de olika trygghetssystemen kommer att ge underlag för en mer

rättvisande bild av samhällets kostnader inom olika problemområden. Genom att

kostnader redovisas inom det område de hör hemma ger de bättre underlag för

framtida politiska beslut och prioriteringar mellan välfärdspolitikens olika

områden. En renodling av försäkringssystemen är positiv också för att den ger

möjlighet att hänvisa människor till de samhällsorgan som är bäst lämpade att ta

sig an deras problem.

 Det är viktigt att effekterna av den pågående renodlingen av de olika

trygghetssystemen följs upp. Regeringen anser därför att de centrala

myndigheterna - Riksförsäkringsverket, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Socialstyrelsen - noggrant bör följa utvecklingen. Det är också viktigt att en

tydlig praxis utvecklas så snabbt som möjligt. Som tidigare redovisats i kapitel

4 bör tillämpningen av förslagen noga följas även ur ett

jämställdhetsperspektiv.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1961:381) om

allmän försäkring

3 kap. 7 §

I första stycket har gjorts en justering för att det klarare skall framgå att

meningen "Vid denna bedömning skall bortses från arbetsmarknadsmässiga,

ekonomiska, sociala och liknande förhållanden" syftar på sjukdomsbegreppet (se

prop. 1994/95:147 s. 19). Föreskriften syftar visserligen indirekt också på

nedsättningen av arbetsförmågan, eftersom det skall vara sjukdom och ingenting

annat som orsakar nedsättningen. Detta framgår emellertid av lagtexten även utan

något tillägg, och när det gäller bedömningen av hur sjukdomen i det enskilda

fallet påverkar den försäkrades arbetsförmåga är det inte alltid riktigt att

denna bedömning skall göras med bortseende från de uppräknade faktorerna. Den

frågan behandlas i tredje och därpå följande stycken.

 Fjärde stycket har anpassats till de förändringar i arbetsförmågebegreppet och

steg-för-steg-prövningen av arbetsförmågan som regeringen föreslår. Dessa har

närmare beskrivits i avsnitt 4-6. Det nya femte stycket innehåller de följande

stegen i prövningen. Grundläggande i fråga om arbetsförmågebegreppet är att var

och en som bedöms kunna klara att försörja sig själv genom något sådant

förvärvsarbete som normalt förekommer på arbetsmarknaden skall anses ha full ar-

betsförmåga. Rätt till ersättning från försäkringen föreligger då inte. Det

skall här observeras att bedömningen avser förmågan att utföra arbete; om något

sådant arbete som den försäkrade bedöms kunna klara inte finns ledigt, och den

försäkrade av denna orsak inte kan försörja sig själv genom arbete, saknar detta

betydelse för rätten till ersättning från den allmänna försäkringen. Andra

arbeten än sådana som är normalt förekommande på arbetsmarknaden skall däremot

bara beaktas om de finns faktiskt tillgängliga för den försäkrade. Med uttrycket

"försörja sig själv genom förvärvsarbete" avses i detta sammanhang att arbeta

heltid och få en lön som överensstämmer med gällande kollektivavtal eller som i

övrigt är gängse i det förvärvsarbete som prövningen avser. Steg-för-steg-pröv-

ningen såvitt gäller dem som på grund av sjukdomen inte kan återgå till sitt

vanliga arbete och som inte heller kan övergå till annat arbete hos samma ar-

betsgivare beskrivs i fjärde och femte styckena. Beskrivningen ger uttryck för

att förmågan att utföra arbete alltid skall prövas innan rehabiliteringsåtgärder

övervägs; om den försäkrade bedöms ha förmåga att utföra arbete utan föregående

rehabiliteringsåtgärder skall ersättning inte utges och inte heller rehabili-

teringsåtgärder vidtas. Det är först sedan det klarlagts att den försäkrade

saknar förmåga att utföra förvärvsarbete som rehabiliteringsåtgärder skall

prövas.

 I fjärde stycket har den hittills gällande föreskriften om beaktande i

rehabiliterings- och arbetsbytessituationer av vad som rimligen kan begäras av

den försäkrade med hänsyn till sjukdomen, hans utbildning och tidigare erfa-

renhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra sådana omständigheter

tagits bort. Motsvarande bestämmelse, i en något ändrad lydelse, återfinns nu i

det nya sjätte stycket. Den ändrade lydelsen markerar det minskade utrymme som

enligt regeringens förslag skall finnas för att beakta dessa faktorer vid sidan

av rent medicinska förhållanden. Den ändrade ordningsföljden mellan de

uppräknade faktorerna avser att återspegla att åldern bör väga tyngst vid den

sammanvägning som i förekommande fall skall ske. Det som åsyftas med

ålderskriteriet är hur lång tid den försäkrade har kvar till den allmänna

pensionsåldern. Den försäkrade bör ha en relativt kort tid kvar till

ålderspension för att en bedömning med beaktande av de uppräknade faktorerna

skall kunna leda till ett annat resultat än en bedömning efter rent medicinska

förhållanden. Ju längre tid den försäkrade har kvar till ålderspension desto

mindre är utrymmet för att beakta annat än medicinska förhållanden. Frågan har

behandlats närmare i avsnitt 4.

 I det nya sjätte stycket finns också den kompletterande regeln att ar-

betsförmåga "utöver" heltid inte skall beaktas vid bedömningen av ar-

betsförmågan.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:508) om

ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

7 kap. 3 §

Första stycket har ändrats på i princip samma sätt som 3 kap. 7 § fjärde och

femte styckena, och det nya andra stycket motsvarar det nya sjätte stycket i den

paragrafen. I fråga om kommentar till paragrafen hänvisas därför till

kommentaren till 3 kap. 7 §.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna

punkt 2

Punkten delas upp på den ändring som beslutades genom SFS 1995:508 -

borttagandet av 7 kap. 3 § första stycket tredje meningen - och den nu

föreslagna ändringen i samma stycke. I fråga om den tidigare ändringen skall de

ursprungliga övergångsbestämmelserna gälla oförändrade. Den nu föreslagna

ändringen skall inte gälla förtidspension eller sjukbidrag som beviljats före

ikraftträdandet den 1 januari 1997. Den skall inte heller gälla förtidspension

eller sjukbidrag som beviljas senare men efter en ansökan som gjorts före den 1

januari 1997. Om det är en partiell förmån som beviljas är det denna som

omfattas av övergångsregeln. En senare utökning skall då prövas enligt de nya

reglerna. En senare prövning av fortsatt sjukbidrag sedan tidigare

sjukbidragsperiod löpt ut eller en senare övergång från sjukbidrag till

förtidspension prövas också enligt de nya reglerna.

punkt 3

Punkten har endast ändrats så att den även fortsättningsvis skall gälla bara den

ursprungliga ändringen, enligt SFS 1995:508.

 7

Förteckning över remissinstanser som avgivit

yttrande över Sjuk- och arbetsskadekommitténs

delbetänkande Försäkringsskydd vid sjukdom

- Ett delbetänkande om rätten till ersättning och

beräkning av inkomstunderlag under sjukpenningtid

(SOU 1995:149)

Följande remissinstanser har inkommit med yttrande: Riksförsäkringsverket,

Arbetsdomstolen, Justitiekanslern, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Uppsala

län, Statens löne- och pensionsverk, Arbetsgivarverket, Socialstyrelsen,

Arbetsmarknadsstyrelsen, Arbetarskyddsstyrelsen, Riksrevisionsverket,

Statskontoret, Centrala Studiestödsnämnden, Statens invandrarverk,

Handikappombudsmannen, Jämställdhetsombudsmannen, Försäkringskasseförbundet,

Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen,

Företagarnas Riksorganisation, Sveriges Industriförbund, Landsorganisationen i

Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges akademikers

centralorganisation, Försäkringsanställdas förbund, Svenska Läkaresällskapet,

Sveriges läkarförbund, Föreningen Svensk Företagshälsovård, SAMHALL AB,

Arbetslöshetskassornas Samorganisation, Handikappförbundens Samarbetsorgan,

Neurologiskt Handikappades Riksförbund, Hörselskadades Riksförbund,

Reumatikerförbundet, Riksförbundet för Social och Mental hälsa, Ung-

domsstyrelsen, Sveriges Försäkringsförbund och Pensionärernas Riksorganisation.

 Utöver ovannämnda svar från remissinstanser har ett antal spontanremisser

inkommit.

 29

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:28 Kriterier för rätt till ersättning i

form av sjukpenning och förtidspension.

 30