Regeringens proposition

 1992/93:121

 om en lag om byggfelsförsäkring

 Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag

 som tagits upp i bifogade utdrag ur

 regeringsprotokollet den 18 februari 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen

 föreslås en lag om byggfelsförsäkring som skall

 ersätta lagen (1991:742) om byggnadsgaranti.

 Förslaget innebär i huvudsak följande.

 När ett flerbostadshus uppförs eller byggs om skall

 det finnas en byggfelsförsäkring.

 I lagen anges vilket innehåll en sådan försäkring

 skall ha. Härvid föreskrivs bl.a. att försäkringen

 skall gälla under en tioårsperiod och oavsett om

 byggnaden byter ägare. Den skall omfatta skälig

 kostnad för att avhjälpa fel i byggnadens

 konstruktion, material eller utförande samt skador

 på byggnaden som orsakats av felet. Med fel skall

 enligt försäkringen avses avvikelse från

 fackmässigt godtagbar standard vid den tid då

 arbetet utfördes. Försäkringen skall vidare

 innehålla villkor som tryggar försäkringsbolagets

 möjligheter till återkrav mot den som gentemot

 byggnadens ägare svarar för felet.

 Byggnadsarbetet skall inte få påbörjas förrän

 bevis om att byggfelsförsäkring tecknats företetts

 för byggnadsnämnden. En bestämmelse om detta

 föreslås bli införd i plan- och bygglagen

 (1987:10).

 Byggfelsförsäkringen skall meddelas av

 försäkringsbolag inom ramen för redan befintligt

 slag av koncession.

 Lagen om byggfelsförsäkring föreslås träda i kraft

 den 1 juli 1993. Försäkring enligt lagen skall dock

 inte behövas för byggnadsarbete för vilket ansökan

 om bygglov ingivits före den 1 oktober 1993.

 Propositionens lagförslag1 Förslag till

 Lag om byggfelsförsäkring

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § När en näringsidkare uppför en byggnad som helt

 eller till övervägande del skall användas som

 bostad för permanent bruk eller i fråga om sådan

 byggnad utför ombyggnadsåtgärder som fordrar

 bygglov och som avsevärt förlänger byggnadens

 brukstid, skall det för byggnadsarbetet finnas en

 byggfelsförsäkring.

 Byggfelsförsäkring behövs dock inte i fråga om en-

 eller tvåbostadshus när ett sådant garanti-,

 försäkrings- och avtalsskydd finns som utgör

 villkor för statlig bostadsfinansiering.

 Vad en byggfelsförsäkring skall omfatta

 2 § En byggfelsförsäkring skall omfatta

 1. skälig kostnad för att avhjälpa fel i

 byggnadens konstruktion, i material som använts i

 byggnadsarbetet eller i utförandet av arbetet, och

 2. skälig kostnad för att avhjälpa skador på

 byggnaden som orsakats av felet.

 Försäkringen behöver dock inte omfatta fel eller

 skador som måste antas sakna betydelse för

 byggnaden eller dem som bor eller vistas i

 byggnaden och inte heller skador som normalt täcks

 av andra försäkringar såsom fastighetsförsäkring,

 maskinförsäkring och allriskförsäkring.

 Med fel skall enligt försäkringen avses avvikelse

 från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då

 arbetet utfördes.

 3 § En byggfelsförsäkring skall omfatta fel eller

 skador som anmäls inom tio år efter det att

 byggnadsarbetet godkänts vid en av försäkrings-

 givaren angiven besiktning.

 En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om

 att den gäller även om byggnaden övergår till ny

 ägare.

 Villkor om inskränkningar i försäkringshavarens

 rätt till ersättning

 4 § En byggfelsförsäkring får, utöver vad som

 följer av 5-7 §§, inte innehålla villkor som

 inskränker försäkringshavarens rätt till ersättning

 för fel och skador som skall omfattas av

 försäkringen enligt 2 och 3 §§.

 5 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 som säkerställer att ersättning för kostnad enligt

 2 § används för att avhjälpa felet eller skadan på

 ett tillfredsställande sätt.

 6 § En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om

 att

 1. kostnader för fel som vållats av den som är

 byggnadens ägare eller av hans anställda ersätts

 endast om felet har vållats även av någon annan

 eller om det annars finns särskilda skäl för det,

 2. kostnader inte ersätts i den mån ansvaret för

 felet eller skadorna omfattas av ett i avtal lämnat

 garantiåtagande, såvida det inte visas att den

 ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande,

 3. ägaren skall svara för en viss självrisk.

 7 § En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om

 att försäkringsgivarens ansvar för fel och skador

 är begränsat till ett visst belopp per byggnad

 (försäkringsbelopp) och till ett visst belopp för

 samtliga av försäkringsgivaren under ett kalenderår

 utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt

 försäkringsbelopp).

 Villkor om försäkringsgivarens övertagande av rätt

 till ersättning

 8 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att

 1. en försäkringsgivare, som betalat ut ersättning

 på grund av försäkringen, övertar den rätt till

 ersättning som ägaren kan ha mot den som på grund

 av avtal eller eget vållande eller på annan grund

 är ersätt-

 ningsskyldig med anledning av felet eller skadan

 och som inte ägaren själv tar i anspråk,

 2. byggnadens ägare inte får till nackdel för

 försäkringsgivaren genom avtal avsäga sig den rätt

 till ersättning som tillkommer honom enligt avtal

 eller allmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser.

 Förbud mot ändring av försäkringsvillkor

 9 § Försäkringsgivaren och försäkringshavaren får,

 efter det att försäkringen tecknats, inte träffa

 avtal som medför att försäkringsvillkoren inte

 längre uppfyller kraven på en byggfelsförsäkrings

 innehåll enligt denna lag.

 Rätt att teckna försäkring

 10 § En försäkringsgivare får inte vägra en

 näringsidkare som enligt

 1 § är skyldig att ha byggfelsförsäkring att teckna

 en sådan försäkring, om försäkringsgivaren

 marknadsför byggfelsförsäkringar. Försäkring får

 dock vägras om det med hänsyn till skaderisken

 eller någon annan särskild orsak finns skäl till

 detta.

 11 § Om en försäkringsgivare i strid mot 10 § har

 vägrat att meddela en byggfelsförsäkring, skall

 domstol på yrkande av näringsidkaren förklara att

 denne har rätt att teckna försäkringen.

 Byggfelsförsäkring villkor för byggstart

 12 § Att byggnadsarbetet inte får påbörjas förrän

 ett bevis om byggfelsförsäkring har företetts för

 den eller de nämnder som fullgör kommunens

 uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet, framgår

 av 9 kap. 1 § andra stycket plan- och bygglagen

 (1987:10).

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 Försäkring enligt lagen behövs dock inte för

 byggnadsarbete för vilket ansökan om bygglov enligt

 plan- och bygglagen (1987:10) ingivits till sådan

 nämnd som avses i 12 § före den 1 oktober 1993.

 2. Genom lagen upphävs lagen (1991:742) om

 byggnadsgaranti.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 och 3 a §§ plan-

 och bygglagen (1987:10)[1] skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 kap.

 1 §

 Den som för egen räkning utför eller låter utföra

 byggnads-, rivnings- eller markarbeten (byggherren)

 skall se till att arbetena utförs enligt

 bestämmelserna i denna lag och enligt föreskrift

 eller beslut som har meddelats med stöd av dessa

 bestämmelser. Han skall vidare se till att kontroll

 och provning utförs i tillräcklig omfattning.

 Om en sådan garanti för Om en sådan försäkring

 byggnadsarbeten behövs för byggnadsarbeten

 som avses i lagen behövs som avses i lagen

 (1991:742) om byggnads- (1993:000) om

 garanti, får byggn- byggfelsförsäkring, får

 adsarbetena inte byggnadsarbetena inte

 påbörjas förrän bevis om påbörjas förrän bevis om

 garantin företetts för försäkringen företetts

 byggnadsnämnden. för byggnadsnämnden.

 3 a §

 Snarast möjligt efter Snarast möjligt efter det

 det att bygglov lämnats att bygglov lämnats skall

 skall byggnadsnämnden, byggnadsnämnden, om det

 om det inte är uppenbart inte är uppenbart

 obehövligt, hålla obehövligt, hålla

 samråd. Till detta skall samråd. Till detta skall

 den ansvarige arbets- den ansvarige arbets-

 ledaren samt byggherren, ledaren samt byggherren,

 entreprenören, entreprenören,

 projektören och andra projektören och andra som

 som bestäms av nämnden bestäms av nämnden

 kallas. Vid behov skall kallas. Vid behov skall

 även yrkesinspektionen även Yrkesinspektionen

 kallas. Om en sådan kallas. Om en sådan

 garanti för försäkring för byggnads-

 byggnadsarbeten behövs arbeten behövs som avses

 som avses i lagen i lagen (1993:000) om

 (1991:742) om bygg- byggfelsförsäkring, skall

 nadsgaranti, skall bygg- bygg

 nadsnämnden bereda nadsnämnden bereda

 garantiföretaget försäkrings

 tillfälle att närvara givaren tillfälle att

 vid samrådet. närvara vid

 samrådet.

 Vid samrådet skall en genomgång göras av arbetenas

 planering, de åtgärder för besiktning, tillsyn och

 kontroll som är nödvändiga för att byggnaden skall

 uppfylla egenskaperna och funktionerna i 3 kap.

 samt den samordning som behövs. Över samrådet skall

 föras protokoll.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993. Bevis om

 försäkring enligt den nya bestämmelsen i 9 kap. 1 §

 andra stycket behövs dock inte om ansökan om

 bygglov ingivits till byggnadsnämnden före den 1

 oktober 1993.

 **FOOTNOTES**

 [1]Lagen omtryckt 1992:1769.

 Näringsdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 18 februari 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

 Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

 Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om en lag om byggfelsförsäkring1

 InledningRiksdagen antog våren 1991 lagen

 (1991:742) om byggnadsgaranti (prop. 1990/91:189,

 bet. 1990/91:BoU 19, rskr. 1990/91:353). Bakgrunden

 till lagen är problemen med fuktskador och s.k.

 sjuka hus. Sådana problem orsakas ofta av fel som

 tillkommit under byggtiden men som inte visar sig

 förrän flera år senare. Enligt lagen skall det

 finnas en obligatorisk byggnadsgaranti som gör det

 möjligt att snabbt åtgärda sådana fel. Lagen avses

 således ge ett skydd för de boende mot ohälsa på

 grund av byggfel.

 För småhus finns för att lösa motsvarande problem

 ett system med bostadsgaranti som villkor för

 statligt räntebidrag.

 Ursprungligen skulle lagen om byggnadsgaranti

 tillämpas när ansökningar om bygglov för byggnader

 som omfattas av lagen kom in till byggnadsnämnden

 efter den 1 januari 1992. Denna tidpunkt har

 skjutits fram två gånger, dels hösten 1991 till den

 1 juli 1992 (bet. 1991/92:

 BoU7, rskr. 1991/92:76), dels våren 1992 till den 1

 juli 1993 (bet. 1991/92:BoU26, rskr. 1991/92:245).

 Vid riksdagsbehandlingen våren 1992 av frågan om

 tidpunkten för lagens tillämpning uttalade

 bostadsutskottet i sitt betänkande En översyn av

 byggnadsgarantilagen m.m. (bet. 1991/92:BoU 26)

 bl.a. att den gällande lagstiftningen i vissa

 hänseenden kan ha fått en mindre rationell

 utformning. Utskottet föreslog med användande av

 sin initiativrätt att riksdagen skulle besluta att

 tidpunkten för tillämpningen av lagen om

 byggnadsgaranti skjuts upp ett år till den 1 juli

 1993 samt att riksdagen som sin mening skulle ge

 regeringen till känna att en översyn av lagen bör

 göras och att regeringen hösten 1992 bör redovisa

 ett alternativt förslag till den nuvarande lagen.

 Riksdagen beslöt den 7 maj 1992 i enlighet med

 förslagen i betänkandet (rskr. 1991/92:245).

 Inom Näringsdepartementet har upprättats en

 promemoria (Ds 1992

 :63) där resultatet av den översyn som riksdagen

 begärt redovisas. I promemorian redovisas bl.a. ett

 förslag till lag om byggfelsförsäkring. Prome-

 morians lagförslag bör fogas till protokollet i

 detta ärende som bilaga 1.

 Promemorian har remissbehandlats. En förteckning

 över remissinstanserna och en sammanställning av

 remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta

 ärende som bilaga 2.

 Lagrådet

 Regeringen beslöt den 21 januari 1993 att inhämta

 Lagrådets yttrande över ett inom

 Näringsdepartementet upprättat förslag till lag om

 byggfelsförsäkring samt ett förslag till ändringar

 i plan- och bygglagen

 (1987:10). Lagrådsremissens lagförslag bör fogas

 till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

 Lagrådet har yttrat sig över lagförslagen.

 Yttrandet bör fogas till protokollet i detta ärende

 som bilaga 4.

 Lagrådet har kommit till den allmänna slutsatsen

 att det är svårt att säkert överblicka huruvida

 förslaget till lag om byggfelsförsäkring är i alla

 delar ändamålsenligt. Lagrådet har vidare haft

 synpunkter på

 innehållet i vissa bestämmelser och på den närmare

 utformningen av det förslaget. Jag kommer i det

 följande att under de berörda avsnitten återkomma

 till Lagrådets synpunkter och förslag. Lagrådets

 granskning har också lett till vissa redaktionella

 ändringar.

 2 Allmän motivering

 2.1 Lagen om byggnadsgaranti och dess bakgrund

 Det senaste decenniet har problemen med fuktskador

 och s.k. sjuka hus allt mer uppmärksammats. Orsaken

 till sådana problem är ofta fel som tillkommit

 under byggtiden men som inte visar sig förrän flera

 år senare. De skador som uppstår på grund av

 byggfel är ofta omfattande och kräver kostsamma

 reparationer. Inte sällan råder oklarhet om vem som

 skall bekosta dessa åtgärder.

 För att komma till rätta med dessa problem finns

 för småhusen ett system med garantier som sedan år

 1984 utgjort villkor för olika slag av statligt

 ekonomiskt stöd vid nybyggnad. År 1989 blev småhus-

 garantin villkor för statligt stöd till alla

 nybyggda småhus utom rena självbyggen. Nu gällande

 bestämmelser återfinns i 7 § förordningen (1991:19-

 33) om räntebidrag för ny- och ombyggnad av

 bostäder. Garantisystemet

 innefattar krav på en produktionsgaranti och en

 ansvarsutfästelse. Produktionsgarantin skall vara

 en säkerhet för att byggföretaget skall färdigstäl-

 la huset i avtalat skick enligt

 entreprenadkontraktet och att entreprenörens

 förpliktelser under en tvåårig garantitid uppfylls

 även om denne inte skulle fullgöra sina åtaganden.

 Kraven på en ansvarsutfästelse innebär att det

 skall finnas en försäkring som täcker väsentliga

 skador vilka består i eller är en följd av fel och

 brist i konstruktionen, utförande eller material

 enligt kontraktet. Ansvarsutfästelsen gäller

 fr.o.m. slutbesiktningen och tio år framåt.

 År 1988 inrättades inom dåvarande

 Bostadsdepartementet en arbetsgrupp för frågor som

 rör s.k. sjuka hus. I arbetsgruppens uppdrag ingick

 bl.a. att behandla frågor om ansvaret för byggfel.

 Arbetsgruppens överväganden och förslag finns

 upptagna i betänkandet Byggnaders inomhusmiljö m.m.

 (Ds 1990:14). Med utgångspunkt i betänkandet

 utarbetades ett förslag till lagstiftning om

 obligatorisk garanti vid vissa byggnadsarbeten (se

 prop. 1990/91:145 och 1990/91:189). Förslaget,

 lagen om byggnadsgaranti, antogs av riksdagen våren

 1991. Lagen trädde i kraft den 1 juli 1991 men

 kravet på garanti gällde inte om ansökan om bygglov

 ingavs före den 1 januari 1992. Denna tidpunkt har

 därefter ytterligare skjutits fram. Lagen har

 således ännu inte börjat tillämpas.

 Lagen om byggnadsgaranti innebär att inga nya

 flerbostadshus får påbörjas eller byggas om av en

 näringsidkare utan en garantiutfästelse från ett

 s.k. garantibolag. Utfästelsen skall gälla i tio år

 och innebära att garantibolaget bekostar

 avhjälpande av brister, som inte är utan betydelse

 i byggnaden, om bristen består i avvikelse från

 fackmässigt godtagbar standard beträffande

 byggnadsarbetena. Garantibolaget har rätt att

 återkräva kostnaden av den som orsakat felet.

 Garanti får vägras bara i speciella fall och en

 vägran skall kunna prövas av kammarrätten. Ga-

 rantibolagen skall stå under Finansinspektionens

 tillsyn och vara återförsäkrade eller tryggade på

 annat sätt. Samtliga garantiföretag skall gemensamt

 upprätthålla och bekosta en särskild nämnd som har

 till uppgift att yttra sig i frågor om

 byggnadsgaranti enligt lagen (byggnadsgaran-

 tinämnd).

 Två huvudsyften med lagen är att fel skall

 avhjälpas snabbt, utan långvariga tvister om vems

 ansvaret är, och att fel skall kunna avhjälpas även

 om man inte finner någon ansvarig som kan ta på sig

 kostnaden. Lagen avser ytterst att vara ett skydd

 för de boende mot ohälsa på grund av byggfel.

 2.2 Bostadsutskottets betänkande

 Bostadsutskottet föreslog våren 1992 i sitt

 betänkande En översyn av byggnadsgarantilagen m.m.

 (bet. 1991/92:BoU26) med användande av sin

 initiativrätt att riksdagen skulle besluta att

 tillämpningen av lagen om byggnadsgaranti skjuts

 upp ett år till den 1 juli 1993 samt att riksdagen

 som sin mening ger regeringen till känna att en

 översyn av lagen bör göras och att regeringen

 hösten 1992 bör redovisa ett alternativt förslag

 till den nuvarande lagen.

 I betänkandets avsnitt om översynen inleder

 utskottet med att påpeka vikten av att boende i

 flerbostadshus och ägare av sådana hus tillförsäk-

 ras ett skydd mot fel och/eller skador som i

 princip uppstår under husets första tio år.

 Utskottet anför vidare i huvudsak följande.

 Den gällande lagstiftningen kan i vissa hänseenden

 ha fått en mindre rationell utformning. Behov av

 speciella garantibolag och en för dessa gemensam

 byggnadsgarantinämnd skapar onödig administration.

 Reglerna om regress/återkrav riskerar att leda till

 att entreprenörer, materialleverantörer och

 konsulter tvingas att i sin tur skydda sig med

 försäkringar.

 Eventuellt kan lagen vara svår att förena med EG:s

 regler på området.

 Ett system med s.k. objektsförsäkring bör

 övervägas. En sådan skulle innebära att

 försäkringstagaren och försäkringsgivaren ingår ett

 avtal om att skydda en byggnad mot vissa avtalade

 skaderisker. Försäkringsgivaren kan återkräva sina

 utlägg av den som kan göras ansvarig för fel eller

 skada enligt avtal eller enligt gällande

 skadeståndsrätt.

 I övervägandena bör också ingå frågor om tillsyn

 och reglering av ett system med objektsförsäkring

 samt hur återförsäkring skall ske. Målet bör vara

 att utreda om objektförsäkringsmodellen har

 fördelar framför den lag om byggnadsgaranti som nu

 gäller. Vidare bör studeras i vilken form

 försäkringen skall vara obligatorisk och om

 obligatoriet skall hävdas via bygglovet eller i

 annan ordning. Försäkringen skall avse ett minst

 tioårigt skydd för flerbostadshus vid såväl ny- som

 ombyggnad. Den skall gälla även om byggnaden byter

 ägare. Det bör också utredas hur

 försäkringsgivarens skyldighet att meddela

 försäkring skall utformas.

 En eventuell ny lag bör träda i kraft vid

 halvårsskiftet 1993.

 2.3 Promemorian

 Inom Näringsdepartementet har upprättats en

 promemoria där resultatet av den översyn riksdagen

 begärt redovisas.

 I promemorian diskuteras, utöver lagen om

 byggnadsgaranti, tre olika möjligheter till ett

 försäkringsbaserat skydd för de boende mot att

 behöva vistas i dåligt inomhusklimat. Ett

 alternativ behandlar en byggfelsförsäkring av

 objektsmodell som finns tillgänglig på marknaden

 och tecknas frivilligt. Ett annat alternativ

 behandlar en byggfelsförsäkring som villkor för

 statligt finansiellt stöd. Ett tredje alternativ,

 slutligen, anger förutsättningarna för att en

 lagreglerad byggfelsförsäkring ställs som villkor

 för att påbörja byggnadsarbeten.

 I promemorian redovisas vidare ett förslag till

 byggfelsförsäkring som upprättats av ett konsortium

 bestående av försäkringsbolagen Folksam, Skandia

 och Trygg-Hansa/SPP.

 Promemorian har remissbehandlats.

 2.4 Allmänt om krav på byggnader och ansvar för

 fel

 Byggherrens ansvar enligt plan- och bygglagen (PBL)

 Bestämmelserna om de krav samhället ställer på

 byggnaders egenskaper vid nybyggnad och vissa

 förändringar återfinns i 3 kap. plan- och bygglagen

 (1987:10) och i 3 § plan- och byggförordningen

 (1987:383) när det gäller ombyggnad. I

 bestämmelserna, som är allmänt hållna, anges bl.a.

 hur nya byggnader skall utföras med hänsyn till

 behovet av skydd mot brand och olycksfall, kraven

 på hygien, inomhusklimat m.m. Med stöd av

 bemyndiganden i plan- och byggförordningen har

 kraven vid nybyggnad preciserats i Boverkets

 nybyggnadsregler (BFS 1988:18) som innehåller

 föreskrifter och allmänna råd.

 Av 9 kap. 1 § i PBL framgår att det är byggherren,

 dvs. den som för egen räkning utför eller låter

 utföra byggnadsarbetena, som har ansvaret för att

 arbetena utförs enligt bestämmelserna i PBL och de

 föreskrifter eller beslut som har meddelats med

 stöd av PBL. Byggherren ansvarar alltså bl.a. för

 att kraven i fråga om hälsa och säkerhet är

 uppfyllda.

 Det bör betonas att det ansvar som avses i 9 kap.

 1 § PBL är byggherrens ansvar i förhållande till

 det allmänna för att byggnaden uppfyller ställda

 krav. Bestämmelserna säger ingenting om det

 kontraktsrättsliga ansvaret mellan byggprocessens

 olika aktörer eller om ansvaret i förhållande till

 de boende m.fl. Bestämmelserna ger inte heller i

 övrigt något besked om vem som har det

 skadeståndsrättsliga ansvaret för fel eller

 försummelser i samband med byggande.

 Fastighetsägarens ansvar enligt gällande rätt

 Enligt 6 § hälsoskyddslagen (1982:1080) skall en

 ägare eller nyttjanderättshavare vidta de åtgärder

 som skäligen kan krävas för att hindra uppkomsten

 av "sanitär olägenhet". Av 3 §

 hälsoskyddsförordningen (1983:616) framgår att

 bostäder bl.a. skall ge betryggande skydd mot

 värme, kyla, drag, fukt, buller, luftföroreningar

 och andra liknande störningar. Bostäder skall också

 ha en tillfredsställande luftväxling genom

 anordning för ventilation eller på annat sätt.

 Socialstyrelsen meddelar allmänna råd om den

 närmare innebörden av uttrycket "sanitär

 olägenhet".

 Kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd får meddela

 de förelägganden och förbud som behövs för att

 hälsoskyddslagens och hälsoskyddsförordningens krav

 skall upprätthållas.

 Enligt 3 kap. 13 § PBL skall byggnader

 "underhållas så att deras egenskaper i de

 hänseenden som avses i 3-7 §§ i huvudsak bevaras".

 Det gäller alltså bl.a. egenskapskraven i 3 kap. 5

 § att byggnader skall ge möjligheter till god

 hygien och ett tillfredsställande inomhusklimat.

 Om en fastighetsägare underlåter att vidta åtgärd

 för underhåll som åligger honom enligt PBL, får

 byggnadsnämnden förelägga honom att inom viss tid

 vidta åtgärden (10 kap. 15 §). Föreläggandet kan

 förenas med vite eller med föreskrift att åtgärden,

 om föreläggandet inte följs, kan komma att utföras

 genom byggnadsnämndens försorg på fastighetsägarens

 bekostnad (10 kap. 18 §).

 Av bestämmelserna i 12 kap. 9 och 15 §§

 jordabalken (hyreslagen) följer såsom huvudregel

 att en bostadslägenhet som används för permanent

 boende skall vara fullt brukbar för det avsedda

 ändamålet vid tillträdet och under hyrestiden. Om

 lägenheten skadas utan att hyresgästen är ansvarig

 för skadan eller om annat "hinder eller men i nytt-

 janderätten" uppkommer utan hyresgästens vållande,

 kan hyresgästen under i lagen angivna

 förutsättningar (se 16 §) göra olika påföljder

 gällande mot hyresvärden. Detsamma gäller om

 hyresvärden brister i sin underhållskyldighet. De

 påföljder som kan komma i fråga är

 - rätt till självhjälp

 - uppsägning av hyresavtalet

 - nedsättning av hyran

 - åtgärdsföreläggande och

 - skadestånd.

 Förutom nu angivna möjligheter till påföljder, har

 en hyresgäst givetvis möjlighet att påkalla

 prövning av hyresvillkoren enligt de särskilda

 regler som finns i hyreslagen och

 hyresförhandlingslagen (1978:304). När hyran skall

 bestämmas kan brister i lägenheten spela stor roll.

 Enligt hyresförhandlingslagen har också en

 hyresgästorganisation som har förhandlingsordning

 med hyresvärden rätt att påkalla förhandlingar om

 hyresvillkoren och lägenheternas eller husets

 skick.

 Av 7 kap. 1-5 §§ bostadsrättslagen (1991:614)

 framgår att en bostadsrättshavare har liknande

 möjligheter att göra påföljder gällande mot

 bostadsrättsföreningen som en bostadshyresgäst mot

 sin hyresvärd. Möjligheten att begära

 åtgärdsföreläggande saknas dock. På grund av

 bostadsrättshavarens skyldighet att själv hålla sin

 lägenhet i gott skick och bostadsrättsinstitutets

 karaktär i övrigt är dock innebörden av be-

 stämmelserna delvis annorlunda än motsvarande

 bestämmelser i hyreslagen.

 Entreprenörens ansvar enligt Allmänna bestämmelser

 för byggnads-, anläggnings- och

 installationsentreprenader

 Enligt byggbranschens normalkontrakt, AB 72, svarar

 entreprenören för fel i fastigheten under en 2-årig

 garantitid. Därefter ansvarar entreprenören för

 dolda fel i ytterligare åtta år, dock endast under

 förutsättning att felet berott på grov vårdslöshet

 hos denne. Detsamma gäller enligt branschens

 normalkontrakt för totalentreprenader, ABT 74.

 Byggandets kontraktkommitté - bestående av

 företrädare för kommuner, stat, byggherreförening,

 HSB, byggentreprenörer och installatörer m.fl. -

 enades den 5 april 1992 om nya bestämmelser för

 byggnads-, anläggnings- och

 installationsentreprenader, AB 92. Bestämmelserna,

 som ersätter AB 72, börjar tillämpas så snart någon

 åberopar dem. Till AB 92 fogas särskilda

 kommentarer till några paragrafer som anses

 särskilt viktiga. En omarbetning pågår av ABT 74

 liksom av bestämmelserna för underentreprenader.

 Olika branschorganisationer avser också att

 omarbeta sina egna allmänna bestämmelser.

 I AB 92 anges att garantitiden är två år om inte

 annat föreskrivits. I en särskild kommentar har

 innebörden i garantiåtagandet beskrivits. Ut-

 gångspunkten är att entreprenören är ansvarig för

 påtalade fel om han inte visar att han utfört

 entreprenaden kontraktsenligt eller gör sannolikt

 att felet beror på felaktig projektering, vanvård,

 onormalt brukande eller annat som kan hänföras till

 beställaren. Det konstateras också att

 entreprenören är ansvarig för fel i av beställaren

 föreskrivet material och varor om felet förekommer

 i ett s.k. måndagsexemplar. Är en viss vara

 föreskriven och har denna aldrig normal hållbarhet

 eller tillräcklig sådan för avsett bruk är inte

 entreprenören ansvarig för felet. Entreprenören

 ansvarar vidare för väsentliga fel, som framträder

 efter garantitidens utgång, om felet visas ha sin

 grund i vårdslöshet av entreprenören. För detta

 ansvar gäller i lag föreskriven allmän

 preskriptionstid, räknat från garantitidens början.

 Enligt AB 92 gäller således att entreprenören

 efter garantitiden är ansvarig för fel under två

 förutsättningar, nämligen om felet är väsentligt

 och beror på vårdslöshet. Felansvaret gäller åtta

 år efter garantitidens utgång. I kommentaren till

 denna bestämmelse utvecklas vad som avses med

 väsentligt fel. HSB, Riksbyggen och SABO har i

 visst avseende reserverat sig mot kravet på att

 felet skall vara väsentligt.

 Byggproduktlagen

 Riksdagen beslutade hösten 1992 en byggproduktlag

 (prop. 1992/93:55, bet.1992/93:BoU6, rskr.

 1992/93:154, SFS 1992:1535). Lagens syfte är att,

 enligt vårt åtagande i EES-avtalet, genomföra EG:s

 byggproduktdirektiv i Sverige.

 Byggproduktdirektivets syfte är att underlätta

 handeln med byggpro-

 dukter inom EG genom att undanröja tekniska

 handelshinder mellan länderna samtidigt som

 ländernas ansvar för säkerheten för människor, djur

 och egendom och för allmänt välbefinnande

 tillgodoses. Direktivet omfattar produkter som

 tillverkats för att infogas varaktigt i byggnader

 och andra anläggningar och som har betydelse för

 någon av sex angivna egenskaper - de väsentliga

 kraven - hos den färdiga byggnaden eller

 anläggningen. Dessa egenskaper gäller 1. mekanisk

 motståndsförmåga och stabilitet, 2. brandskydd, 3.

 hygien, hälsa och miljö, 4. säkerhet vid

 användning, 5. bullerskydd samt 6.

 energihushållning och värmeisolering.

 I byggproduktlagen föreskrivs att byggprodukter

 skall vara lämpliga för avsedd användning och att

 byggprodukter som uppfyller detta krav skall få

 släppas ut på marknaden och användas för avsett

 ändamål. Lagen innehåller också bestämmelser om

 märkning av byggprodukter, om tillsyn och om

 överklagande. I övrigt innehåller lagen i huvudsak

 bemyndiganden för regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer att meddela de

 föreskrifter som behövs för genomförandet av

 byggproduktdirektivet.

 Riksdagen beslutade samtidigt om ändringar i PBL

 innebärande bl.a. att användning av byggprodukter

 som uppfyller lämplighetskravet inte får hindras

 vid t.ex. bygglovsprövning.

 Lagstiftningen träder i kraft den dag regeringen

 bestämmer.

 Produktansvarslagen

 Produktansvarslagen (1992:18) reglerar

 skadeståndsansvaret när bristfälliga produkter

 orsakar personskador och skador på

 konsumentegendom. Skador på själva produkten

 omfattas dock inte av lagen. Lagen trädde i kraft

 den 1 januari 1993 och innebär att svensk rätt

 anpassats till EG:s direktiv om produktansvar

 (85/374/EEG).

 Enligt lagen har bl.a. tillverkare ett strikt

 skadeståndsansvar för skador som en produkt orsakat

 på grund av en säkerhetsbrist hos produkten. Det

 strikta ansvaret omfattar dock inte s.k.

 utvecklingsskador, dvs. skador som beror på

 säkerhetsbrister som inte ens den främsta veten-

 skapliga expertisen kunde förutse när produkten

 sattes i omlopp.

 En produkt som infogats i fast egendom skall,

 enligt lagen, alltjämt anses utgöra en produkt för

 sig som kan ge upphov till skadeståndsansvar.

 Skador som fast egendom orsakar på annat sätt än

 genom bristande säkerhet hos produkter som infogats

 i fastigheten faller dock utanför lagen. Som

 exempel kan nämnas skador som beror på fastighetens

 grundförhållanden eller på en felaktig konstruktion

 hos en byggnad. Inte heller skador som beror på att

 olämpligt material har valts omfattas av

 produktansvaret, om materialet i sig är felfritt.

 2.5 Statens stöd för bostadsfinansiering

 Riksdagen har den 9 juni 1992 beslutat om ändrat

 system för statens stöd till bostadsfinansiering

 (prop. 1991/92:150 bil I:5, bet. 1991/92:

 BoU23, rskr. 1991/92:343). Beslutet innebär bl.a.

 följande.

 Räntebidragen skall avvecklas. Takten i den

 stegvisa avvecklingen fastställs för åren

 1993-1995. En avstämning skall göras för att klar-

 lägga om formerna för avvecklingen bör förändras.

 Statens stöd lämnas efter år 1992 i form av bidrag

 för att klara de höga kapitalutgifterna de närmaste

 åren efter en investering samt i form av statlig

 kreditgaranti till långivare för krediter till

 bostadsbyggande.

 2.6 EG:s regler

 Enligt Romfördraget (artikel 100 A) skall i

 harmoniseringsarbetet tas hänsyn till behovet av

 att erbjuda ett fullgott skydd för konsumenternas

 säkerhet och hälsa. Sedan mars 1991 pågår på

 uppdrag av EG-kommissionen arbete i fyra grupper

 med direktiv för harmonisering av ansvars- och

 garantifrågorna inom byggsektorn. Arbetet har ännu

 inte slutförts. Det finns därför inte underlag för

 att bedöma om den nuvarande lagen om

 byggnadsgaranti eller något annat system kan

 förenas med EG:s regler.

 Beträffande EG:s regler om byggprodukter får jag

 hänvisa till vad jag anfört om byggproduktlagen

 (avsnitt 2.4).

 2.7 Behovet av författningsreglering

 Promemorian: I promemorian görs bedömningen att

 föreskrifter erfordras för att uppnå syftena bakom

 lagen om byggnadsgaranti.

 Remissinstanserna: Endast några få remissinstanser

 har uttryckligen redovisat ståndpunkten att

 författningsreglering behövs.

 Skälen för mitt förslag: Boende i flerbostadshus

 och ägare av sådana hus bör, i den omfattning som

 följer av lagen om byggnadsgaranti, vara tillför-

 säkrade ett skydd mot skador som beror på byggfel.

 Den lagstiftning om byggherrars och

 fastighetsägares ansvar som redo-

 visats i föregående avsnitt har visat sig vara

 otillräcklig för att uppnå detta. Inte heller har

 byggbranschens allmänna bestämmelser erbjudit ett

 tillräckligt skydd. Även om entreprenörens ansvar

 för fel har utsträckts väsentligt genom AB 92 kan

 dessa bestämmelser inte anses tillgodose de

 viktigaste kraven bakom lagen om byggnadsgaranti,

 nämligen att fel skall kunna avhjälpas snabbt utan

 långvariga tvister om vems ansvaret är och även om

 man inte kan finna någon ansvarig som kan ta på sig

 kostnaderna. För detta krävs i praktiken någon form

 av garanti eller försäkring, som omgående kan

 finansiera åtgärder för att avhjälpa felet.

 I huvudsak tre alternativ står till buds för att

 uppnå ett skydd av denna art för boende och

 fastighetsägare. För det första kan lagen om

 byggnadsgaranti behållas och börja tillämpas den 1

 juli 1993 i enlighet med riksdagens beslut. Det

 andra alternativet är att införa krav på en

 byggfelsförsäkring, antingen som villkor för

 byggstart eller som villkor för statligt finan-

 siellt stöd. En tredje möjlighet, slutligen, är att

 avstå från författningsreglering och överlåta åt

 marknaden att lösa problemet på frivillig väg.

 Jag ansluter mig till slutsatsen i promemorian att

 det inte är troligt att byggherrar/fastighetsägare

 i tillräcklig omfattning för närvarande frivilligt

 skulle teckna försäkring av det slag som här avses.

 Lagen om byggnadsgaranti har, som bostadsutskottet

 påpekat, vissa nackdelar. Genom det system med

 byggfelsförsäkring som presenterats i promemorian

 kan skyddsambitionerna bakom lagen om

 byggnadsgaranti förverkligas samtidigt som onödig

 administration undviks. Jag föreslår därför att

 lagen om byggnadsgaranti ersätts med en ordning som

 bygger på ett författningsreglerat krav på

 byggfelsförsäkring.

 De nya bestämmelserna bör, som jag redovisar

 närmare senare, utformas med utgångspunkt i den

 nuvarande lagen om byggnadsgaranti.

 2.8 Byggfelsförsäkring villkor för byggstart

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har,

 i valet mellan den beslutade lagen om

 byggnadsgaranti och en lag om byggfelsförsäkring,

 förordat att byggfelsförsäkring uppställs som

 villkor för byggstart.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 9 kap. 1 § andra

 stycket PBL får byggnadsarbete inte påbörjas förrän

 det för byggnadsnämnden har företetts bevis om en

 sådan garanti som behövs enligt lagen om

 byggnadsgaranti. Motsvarande krav skulle kunna

 införas såvitt avser byggfelsförsäkring.

 Utredningen om statens stöd för

 bostadsfinansieringen har lagt fram förslag bl.a.

 om ett delvis nytt prövnings- och kontrollsystem

 enligt PBL. Vilket resultatet av utredningens

 förslag än må bli så torde det ändå komma att

 finnas någon form av prövning enligt PBL som det

 går att anknyta till när det gäller att pröva om

 ett krav på byggfelsförsäkring är uppfyllt.

 Ett annat sätt att hävda krav på en

 byggfelsförsäkring är att i likhet med vad som för

 närvarande gäller för småhusen, ställa som villkor

 för statliga stödformer att det skall finnas en

 sådan försäkring.

 Om byggfelsförsäkring ställs som villkor för

 statligt finansiellt stöd kommer enbart med sådant

 stöd finansierade ny- och ombyggnader av bostäder

 att omfattas. Eftersom statligt stöd endast lämnas

 till bostäder är det med en sådan lösning inte

 heller möjligt att i framtiden, om så skulle

 befinnas önskvärt, utöka kretsen av byggnader som

 skall omfattas av kravet på försäkring.

 På grund av det sagda föreslår jag att sådana

 byggnadsarbeten som omfattas av de nya

 bestämmelserna inte får påbörjas förrän för

 byggnadsnämnden företetts bevis om

 byggfelsförsäkring. Med byggnadsnämnden avses här

 och i det följande, den eller de nämnder som

 fullgör kommunens uppgifter inom plan- och

 byggnadsväsendet. En sådan reglering kräver, liksom

 den nuvarande, lagform.

 I promemorian har diskuterats två olika metoder

 för att närmare reglera kravet på

 byggfelsförsäkring - antingen skapar man genom

 lagen en särskild försäkringsform eller också anger

 man bara i lagen att det skall finnas en försäkring

 med visst innehåll. Jag delar uppfattningen i

 promemorian att den sistnämnda metoden är att

 föredra och föreslår således att i lagen anges hur

 en försäkring skall vara utformad för att den skall

 godtas som en byggfelsförsäkring.

 Lagrådet har påtalat att motiven i lagrådsremissen

 i vissa närmare angivna avseenden inte ger någon

 vägledning alls och i andra avseenden är tämligen

 knapphändiga.

 I stort sett alla bestämmelser i den föreslagna

 lagen har motsvarighet i lagen om byggnadsgaranti.

 Vid tillämpning av enskilda bestämmelser i lagen om

 byggfelsförsäkring kan därför vägledning hämtas

 från förarbetena till byggnadsgarantilagen (prop.

 1990/91:145 och 1990/91:189).

 Den nu föreslagna lagen skiljer sig dock

 principiellt från byggnadsgarantilagen i väsentliga

 hänseenden. Medan sistnämnda lag helt reglerar ett

 nyskapat garantisystem ställs i lagen om

 byggfelsförsäkring endast upp vissa minimikrav på

 vad en försäkring skall omfatta för att godtas som

 byggfelsförsäkring. Någon detaljreglering av hela

 försäkringsavtalet är således inte avsedd. Härav

 följer att ett flertal av de frågor som kan behöva

 avhandlas i ett försäkringsavtal, däribland hur

 premien skall beräknas och erläggas, inte regleras

 i lagen. Dessa frågor får, såsom vid andra

 försäkringsavtal, lösas genom avtalsförhandlingar

 mellan parterna om inte tvingande regler i annan

 lagstiftning lägger hinder i vägen. Parternas

 rättsförhållande kommer att falla in under

 tillämpningsområdet för lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal. Frågor som inte regleras i den

 särskilda lagen eller i parternas avtal, kan därför

 vara att bedöma enligt lagen om försäkringsavtal.

 Troligtvis kommer försäkringsbolagen på sedvanligt

 sätt att utveckla några slags standardavtal som

 reglerar i vart fall huvuddelen av försäkringsvill-

 koren. Karaktären på de byggnadsarbeten som skall

 försäkras kommer emellertid att variera högst

 avsevärt från fall till fall. Försäkringar kommer

 således att tecknas såväl för projekt som kan avse

 hela bostadsområden som för ombyggnadsåtgärder på

 en enda byggnad. Stora skillnader kommer också att

 föreligga mellan byggherrar, entreprenörer och

 andra aktörer i olika byggnadsprojekt. Några säkra

 slutsatser kan därför inte dras om i vilken

 omfattning avtal av standardtyp kommer att komma

 till användning.

 I huvudsak samma synpunkter gör sig gällande

 beträffande frågan om hur försäkringspremien skall

 beräknas. Förhållandena vid de riskbedömningar som

 försäkringsbolagen kommer att göra torde variera

 mycket mellan olika byggnadsprojekt, inte minst med

 avseende på projektens omfattning, den valda

 byggtekniken samt byggherrars och entreprenörers

 yrkeskunnande och ekonomiska förmåga. Till bilden

 hör också att konkurrensen mellan olika

 försäkringsgivare kan komma att påverka premiesätt-

 ningen.

 Också frågan om hur premien skall erläggas torde

 få lösas från fall till fall. Det framstår dock

 inte som särskilt sannolikt att försäkringsgivarna

 kommer att godta något annat än förskottsbetalning

 för ett försäkringsskydd som, oavsett om byggnaden

 byter ägare, skall gälla i tio år.

 Som Lagrådet konstaterat bygger den nu föreslagna

 lagen på att på marknaden erbjuds försäkringar

 enligt lagen och att Finansinspektionen i sin

 tillsynsverksamhet kontrollerar att

 försäkringsvillkoren erbjuder det skydd som lagen

 förutsätter. Till dessa frågor återkommer jag i det

 följande (avsnitt 2.11 och 2.12).

 Jag föreslår att bevis om en försäkring av visst

 innehåll skall företes för byggnadsnämnden för att

 byggnadsarbetena skall få påbörjas. Om bygg-

 nadsnämnden i varje enskilt fall skall tvingas gå

 igenom hela försäkringsavtalet för att kontrollera

 att lagens krav är uppfyllda blir systemet alltför

 tungrott. Nämnden bör därför kunna förlita sig på

 av försäkringsbolagen utfärdade särskilda bevis om

 försäkring. Att kravet knyts till företeende av

 bevis om försäkring utgör inget hinder mot att

 nämnden infordrar hela försäkringsavtalet om någon

 särskild omständighet gör det påkallat. Missbruk

 från försäkringsbolagens sida med avseende på

 sådana bevis torde kunna förhindras genom den

 kontroll bolagen, enligt vad jag senare skall

 redovisa, är föremål för enligt

 försäkringsrörelselagen.

 En lösning på problemet med byggnadsnämndens

 granskning av försäkringsavtalen skulle kunna vara

 något slags "typgodkännande" av försäkringsbolagens

 avtalsformulär. Med en sådan ordning skulle endast

 avtal som träffats på grundval av godkända formulär

 kunna läggas till grund för utfärdande av de bevis

 som skall företes inför byggnadsnämnden. Andra

 avtal skulle alltså alltid i sin helhet prövas av

 nämnden. En sådan ordning skulle emellertid bli

 administrativt betungande, särskilt om behov

 uppstår av variationer i ett eller flera avseenden

 mellan olika avtal. Jag är därför inte beredd att

 föreslå en sådan lösning.

 2.9 Lagens tillämpningsområde

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Endast ett fåtal

 remissinstanser har berört frågan om

 lagstiftningens tillämpningsområde.

 Försäkringsförbundet anser att alla byggnader bör

 omfattas av krav på byggfelsförsäkring. Stockholms

 tingsrätt uttalar åsikten att lagen om

 byggfelsförsäkring också bör omfatta kontor och

 lokaler för undervisning, vård eller annan omsorg

 eftersom denna kategori ofta har "sjuka hus -

 problem".

 Flera remissinstanser, däribland HSB och

 Riksbyggen, har betonat vikten av att det klarläggs

 vad som avses med ombyggnad som avsevärt förlänger

 byggnadens brukstid.

 Skälen för mitt förslag: Enligt

 utredningsunderlaget till lagen om byggnadsgaranti

 skulle flerbostadshus, kontor samt lokaler för

 undervisning, vård eller annan omsorg beredas skydd

 mot skador på grund av byggfel. Regeringens och

 riksdagens ställningstagande blev att

 flerbostadshus som nyuppförs eller byggs om skall

 omfattas av lagen. Beträffande övriga lokaler

 uttalades att erfarenhet först skulle vinnas av det

 nya systemet. Därefter skulle ställning tas till om

 lagens tillämpningsområde kunde utvidgas till att

 omfatta andra byggnader än flerbostadshus.

 Även i ett system med obligatorisk

 byggfelsförsäkring bör erfarenhet vinnas innan en

 utvidgning av tillämpningsområdet övervägs. Jag

 föreslår därför att samma byggnadsarbeten som

 omfattas av lagen om byggnadsgaranti skall omfattas

 av den nya lagen.

 Definitionen av ombyggnad är, liksom i lagen om

 byggnadsgaranti, hämtad från 3 kap. 11 § PBL.

 Huruvida en ombyggnadsåtgärd är sådan att

 byggfelsförsäkring erfordras får avgöras av

 byggnadsnämnden i varje enskilt fall. Det skall

 åligga nämnden att i bygglovsbeslutet upplysa om

 att byggfelsförsäkring behövs enligt lagen (jfr. 8

 kap. 26 § andra stycket 3 PBL och prop. 1990/91:189

 s.16-17 och 39).

 2.10 Tillsyn

 Som framgått skall i lagen anges hur en försäkring

 skall vara utformad i vissa avseenden för att

 godtas som byggfelsförsäkring. I övrigt är en sådan

 försäkring att betrakta som en sedvanlig egendoms-

 eller skadeförsäkring. Härav följer att

 försäkringsgivarna också beträffande verksamheten

 att meddela byggfelsförsäkringar står under den

 tillsyn Finansinspektionen utövar med stöd av

 försäkringsrörelselagen (1982:713) och lagen (1950:

 272) om rätt för utländska försäkringsföretag att

 driva försäkringsrörelse i Sverige. Jag återkommer

 strax (avsnitt 2.12) till frågan om Finansinspek-

 tionens tillsyn.

 2.11 Närmare om försäkringens innehåll

 Avsikten med den föreslagna lagstiftningen är, som

 framgått, att förverkliga skyddsambitionerna bakom

 lagen om byggnadsgaranti och samtidigt undvika

 detaljreglering och onödig administration. Vid

 bestämmandet av hur en försäkring skall vara

 utformad för att godtas som byggfelsförsäkring bör

 därför den nuvarande lagen om byggnadsgaranti tjäna

 som utgångspunkt. Härav följer bl.a. att

 försäkringen skall omfatta i huvudsak samma

 kostnader som en byggnadsgaranti omfattar och att

 den skall avse en tid om tio år och gälla även om

 fastigheten byter ägare. Till dessa och andra

 frågor återkommer jag i specialmotiveringen. Jag

 vill dock redan nu ta upp några frågor.

 2.11.1 Begränsningar i försäkringsskyddet

 I den föreslagna lagen anges vilka fel och skador

 en byggfelsförsäkring skall ersätta, nämligen

 huvudsakligen desamma som en byggnadsgaranti. I

 vissa avseenden är det dock påkallat att tillåta

 inskränkningar i vad försäkringen skall omfatta.

 Vissa villkor som preciserar förutsättningarna för

 att ersättning skall utbetalas bör också få tas in

 i avtal om byggfelsförsäkring.

 Andra försäkringar

 Promemorian: Saknar motsvarighet till mitt

 förslag.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser -

 däribland Försäkringsförbundet, Skandia och Folksam

 - har påpekat att en byggfelsförsäkring, utformad i

 enlighet med lagförslaget i promemorian, kommer att

 täcka skador som omfattas av fastighetsägarens

 sedvanliga fastighetsförsäkringar vilket medför

 avsevärt högre premier för byggfelsförsäkringen -

 så höga att försäkringen i praktiken skulle bli

 omöjlig att meddela. Stora problem skulle dessutom

 uppkomma på återkravssidan.

 Skälen för mitt förslag: Det är angeläget att

 premien för byggfelsförsäkringen hålls på en så låg

 nivå som möjligt utan att det skydd försäkringen

 skall ge de boende eftersätts.

 En regel som tillåter att skador på byggnaden som

 kan täckas med andra försäkringar får undantas från

 vad byggfelsförsäkringen skall omfatta, kan

 innebära att skyddet för de boende till viss del

 urholkas, eftersom det inte kan uppställas några

 garantier för att byggherren och framtida ägare

 kommer att ha andra försäkringar.

 Risken för att ägaren skall underlåta att teckna

 sedvanliga försäkringar för fastigheten framstår

 dock som mycket liten. I de allra flesta fall torde

 därför en regel av sagda slag inte innebära någon

 inskränkning i skyddet för de boende. På grund

 härav - och med hänsyn till vad remissinstanserna

 anfört beträffande premien - föreslår jag att en

 byggfelsförsäkring inte skall behöva omfatta skador

 på byggnaden som normalt täcks av andra

 försäkringar såsom fastighets-, maskin- och

 allriskförsäkringar.

 Fel som vållats av byggnadens ägare

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt

 väsentligt lämnat förslaget i denna del utan

 erinran.

 Skälen för mitt förslag: En motsvarande

 bestämmelse finns i 6 § andra stycket lagen om

 byggnadsgaranti. Innebörden av den bestämmelsen är

 att ersättning inte betalas ut till en beställare

 som alltjämt äger byggnaden och som ensam vållat

 ett byggfel, t.ex. genom att ha föreskrivit ett

 olämpligt material eller att ha lämnat felaktiga

 anvisningar om arbetet. Ersättning utgår dock om

 det föreligger särskilda skäl för det.

 Det är, inte minst för att upprätthålla

 byggherrens ansvar i byggandet, påkallat att

 villkor av motsvarande slag får tas in i avtal om

 byggfelsförsäkring.

 Vid bedömningen, i ett enskilt skadefall, av hur

 ett villkor av det slag som här avses skall tolkas

 bör ledning hämtas från motiven till lagen om bygg-

 nadsgaranti. Av dessa framgår bl.a. att med

 särskilda skäl åsyftas främst det fallet att det

 kan befaras att ett fel som innebär olägenheter för

 de boende inte alls blir avhjälpt, t.ex. på grund

 av ägarens ekonomiska förhållanden (prop.

 1990/91:189 s. 36).

 Ersättning enligt garanti

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Av flera remissyttranden

 framgår att det bör förtydligas vad som avses med

 garanti enligt avtal och vad som krävs för att den

 ansvarige inte skall anses kunna fullgöra sitt

 åtagande. Några remissinstanser menar att förslaget

 i denna del försämrar skyddet för de boende.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 6 § tredje stycket

 lagen om byggnadsgaranti utgår inte ersättning i

 den mån felet eller skadan avhjälps utan dröjsmål

 av någon som kan utsättas för återkrav enligt

 lagens 7 §. Innebörden av regeln är att ersättning

 inte utgår om felet eller skadan faktiskt avhjälps

 av någon annan. Däremot innebär regeln inte att

 garantiföretaget kan kräva att felet eller skadan i

 första hand skall avhjälpas av någon mot vilken

 återkrav kan göras gällande.

 I promemorian har redogjorts för kritik som

 framförts mot denna bestämmelse av företrädare för

 några försäkringsbolag enligt följande.

 "Parterna i byggprocessen är i allmänhet angelägna

 om att i första hand själva reglera frågan om

 brister eller fel som uppträder under garantitiden.

 Det skulle störa parternas relationer om ett

 garantiföretag eller ett försäkringsbolag betalar

 ut ersättning och börjar vidta åtgärder för

 återkrav innan parterna har getts möjligheter att

 reglera frågan själva. En bestämmelse av det här

 slaget har vidare väckt invändningar från de

 företag som avses meddela återförsäkringar. Det

 finns risk för att återförsäkring vägras om försäk-

 ringsbolaget åläggs att träda in i ett för tidigt

 skede." Motsvarande synpunkter har framkommit under

 remissbehandlingen.

 Som anförts i promemorian torde ansvarsfrågorna

 avseende garantitiden inte vålla några problem utan

 det får antas att den som bär ansvaret för fel och

 skador i allmänhet vidtar rättelse eller annat utan

 onödig tidsutdräkt. Jag anser därför att syftet med

 lagen inte eftersätts i nämnvärd mån om man låter

 försäkringen innehålla villkor som innebär att den

 som har gjort en garantiutfästelse skall svara för

 fel och skador i första hand. Med garantiutfästelse

 avses i detta sammanhang inte varje avtalsenlig

 förpliktelse som åligger den som utfört arbetet.

 Det som avses är garantiåtaganden av det slag som

 anges i AB 92 (se avsnitt 2.4.), dvs. ett åtagande

 för viss tid, vanligen två år, enligt vilket den

 som utfört arbetet är ansvarig för påtalade fel om

 han inte gör sannolikt att felet beror på

 förhållande som kan hänföras till beställaren.

 I promemorian har vidare diskuterats de fall då

 den ansvarige kommer på obestånd eller tvist

 uppstår i ansvarsfrågan avseende garantitiden

 vilket medför att avhjälpande av felet fördröjs.

 Som därvid anförts torde det vara svårt att utforma

 en regel som innebär att försäkringen skall träda

 in i det sistnämnda fallet utan att detta leder

 till störningar i relationerna mellan

 byggmarknadens parter. Jag är därför inte beredd

 att föreslå någon sådan regel. Däremot bör det

 införas en bestämmelse som tillgodoser de boendes

 och ägarens intressen då den ansvarige inte kan

 fullgöra sitt åtagande. Härmed skall vid

 tillämpningen av ett villkor av ifrågavarande slag

 avses i första hand att den ansvarige försatts i

 konkurs eller av någon annan anledning, t. ex.

 likvidation, upphört att existera. Även andra

 allvarliga ekonomiska problem som, på objektiva

 grunder, omöjliggör ett avhjälpande bör också

 räknas hit.

 Jag föreslår alltså att det i försäkringsavtalet

 skall få tas in villkor som innebär att

 fastighetsägarna i första hand skall vända sig till

 den som på grund av garanti bär ansvaret för felet

 eller skadan. Av villkoret måste dock framgå att

 ersättning ändå utgår om det visas att den

 ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande.

 Det bör observeras att byggfelsförsäkringen, trots

 ett villkor som här sägs, skall ersätta kostnader

 för fel och skador som uppstår under garantitiden

 men för vilka den som utfört arbetet inte är

 ansvarig t. ex. därför att arbetet utförts

 kontraktsenligt.

 Självrisk

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Statens institut för

 byggnadsforskning har ifrågasatt införandet av

 självrisk i byggfelsförsäkringen. Hovrätten över

 Skåne och Blekinge har framfört synpunkten att det,

 för att lagen inte skall kunna kringgås, bör anges

 hur hög självrisken får vara. Finansinspektionen

 har lämnat liknande synpunkter som hovrätten och

 anfört att någon form av vägledning för dess

 tillsyn i detta avseende av byggfelsförsäkringen

 vore värdefull.

 Skälen för mitt förslag: I den föreslagna lagen

 föreskrivs att en byggfelsförsäkring skall omfatta

 skälig kostnad för att avhjälpa fel och skador i

 den försäkrade byggnaden. Vidare stadgas att

 försäkringen inte behöver omfatta fel eller skador

 som måste antas sakna betydelse för byggnaden eller

 de boende. Redan härigenom föreligger alltså en

 viss begränsning av vad försäkringen skall omfatta.

 Härutöver är det emellertid av kostnadsskäl

 påkallat att försäkringen, efter förebild från 5 §

 fjärde stycket lagen om byggnadsgaranti, får in-

 nehålla villkor om självrisk.

 Om försäkringsgivaren och byggherren kommer

 överens om en mycket hög självrisk kan

 naturligtvis, som också Lagrådet påpekat, syftet

 med lagen förfelas. Att införa regler i lagen om en

 högsta tillåten självrisk är dock svårt.

 Byggfelsförsäkringar skall finnas vid ny- och

 ombyggnader av mycket varierande storlek. Att

 bestämma ett tak för självrisken genom t.ex. en

 hänvisning till basbeloppet enligt lagen om allmän

 försäkring är därför inte lämpligt. Ett annat

 alternativ skulle kunna vara att knyta självriskens

 storlek till produktionskostnaden. Avsevärda

 skillnader torde emel-lertid föreligga mellan olika

 byggherrars ekonomiska förmåga att själva åtgärda

 byggfel utan att ta försäkringen i anspråk.

 Dessa förhållanden sammantagna medför att jag inte

 finner det lämpligt att föreslå en regel om

 storleken på självrisken. Detta hindrar dock inte

 att Finansinspektionen inom ramen för dess allmänna

 tillsyn av premie- och villkorsskälighet

 kontrollerar att lagen inte kringgås genom för höga

 självrisker. Vid denna kontroll bör

 Finansinspektionen ta hänsyn till bl.a. om-

 fattningen av byggnadsarbetena och byggherrens

 ekonomiska förmåga, varvid också bör beaktas att

 byggnaden kan komma att byta ägare under

 försäkringstiden.

 Försäkringsbelopp

 Promemorian: Promemorians lagförslag saknar

 motsvarighet till mitt förslag.

 Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser har

 berört frågan om försäkringsbelopp. Hovrätten över

 Skåne och Blekinge har förordat en lagregel om ett

 lägsta försäkringsbelopp i förhållande till

 entreprenaden. Stockholms tingsrätt har framfört

 synpunkten att ett s.k. gemensamt försäkringsbelopp

 riskerar att urholka skyddet för de boende.

 Försäkringsförbundet, Trygg-Hansa, Folksam och

 Skandia har anfört att det, för att

 försäkringsbolagens ansvar skall kunna begränsas

 till en bedömbar nivå, måste vara tillåtet dels med

 ett försäkringsbelopp per byggnad dels med ett

 gemensamt försäkringsbelopp för samtliga av

 försäkringsgivaren under ett kalenderår utfärdade

 byggfelsförsäkringar. Utan ett gemensamt

 försäkringsbelopp kan, enligt dessa

 remissinstanser, byggfelsförsäkring och

 återförsäkring inte meddelas.

 Finansinspektionen har bekräftat de uppgifter

 försäkringsbranschen lämnat. Enligt inspektionen är

 en begränsning av ansvaret genom försäkringsbelopp

 nödvändigt med hänsyn till att bolagen enligt

 gällande regler inte får ikläda sig en oacceptabelt

 stor risk. Utan en sådan begränsning är det vidare

 omöjligt för bolagen att erhålla återförsäkring.

 Skälen för mitt förslag: En förutsättning för att

 lagen om byggnadsgaranti skall kunna ersättas med

 ett system som bygger på en obligatorisk bygg-

 felsförsäkring är naturligtvis att sådana

 försäkringar kommer att finnas tillgängliga på

 marknaden. Vad försäkringsbranschen och

 Finansinspektionen anfört ger vid handen att så

 inte kan förväntas bli fallet om inte en

 begränsning av försäkringsbolagens ansvar tillåts.

 Liksom beträffande självrisk kan det sägas att en

 bestämmelse om att ansvaret får begränsas till ett

 visst belopp per byggnad medför en risk för att

 lagen kringgås. Det framstår emellertid inte som

 särskilt sannolikt att försäkringsbolag och

 byggherrar medvetet skulle träffa avtal som innebär

 att en byggnad blir underförsäkrad. Häremot talar

 dels försäkringsbolagens ansvar under bl.a.

 försäkringsrörelselagen dels följderna av ett

 sådant förfarande för byggherren/fastighetsägaren

 vid ett eventuellt försäkringsfall.

 Det gemensamma försäkringsbeloppet bör vara

 tillräckligt stort för att täcka samtliga skador

 under tio år som drabbar byggnader för vilka för-

 säkring tecknats under ett och samma år. Om

 beloppet sätts för lågt riskerar de

 försäkringshavare som framställer sina anspråk sent

 att, helt eller delvis, gå miste om ersättning.

 När beloppet bestäms måste hänsyn tas inte bara

 till hur många och hur omfattande försäkringar som

 kan förväntas komma att utfärdas av bolaget under

 året, utan också till hur stort skadeutfallet på

 dessa kan beräknas bli under en tioårsperiod.

 Beloppet kan således variera såväl mellan olika

 försäkringsgivare som över tiden. Det sagda medför

 att det möter betydande svårigheter att utforma en

 lagregel om storleken på det gemensamma

 försäkringsbeloppet.

 Lagrådet har riktat kritik mot de föreslagna

 reglerna om försäkringsbelopp. Tillsammans med

 bestämmelsen om självrisk riskerar dessa regler,

 enligt Lagrådet, att urholka skyddet för de boende.

 Jag har förståelse för Lagrådets synpunkter. Om

 försäkringsbeloppen sätts för lågt kan skyddet för

 de boende äventyras. En ansvarsbegränsning är dock,

 som jag tidigare anfört, nödvändig för att

 byggfelsförsäkringar och återförsäkringar skall

 kunna meddelas. Jag föreslår därför att en bygg-

 felsförsäkring skall få innehålla villkor om att

 försäkringsgivarens ansvar är begränsat till ett

 försäkringsbelopp per byggnad och till ett s.k.

 gemensamt försäkringsbelopp. Att i lagen reglera

 storleken på det gemensamma försäkringsbeloppet är

 inte någon framkomlig väg.

 Lagrådet har också väckt frågan om vilken inverkan

 på premierna som uppkommer, eller bör uppkomma, i

 ett fall då en försäkringsgivare under ett

 kalenderår kommit att meddela byggfelsförsäkringar

 för större sammanlagda belopp än som beräknats vid

 fastställandet av det gemensamma

 försäkringsbeloppet. Som har framgått reglerar inte

 den föreslagna lagen försäkringspremiens storlek.

 Frågan får således prövas enligt allmänna

 civilrättsliga regler. Avgörande vid denna prövning

 torde vara huruvida försäkringsskyddet genom

 försäkringsgivarens förfarande har blivit sämre än

 vad som förutsattes när avtalet ingicks.

 Jag vill i sammanhanget nämna att vissa

 försäkringsgivare, vid kontakter med departementet

 helt nyligen, förordat att det totala ansvaret,

 dvs. det som motsvaras av det gemensamma

 försäkringsbeloppet, skall kunna begränsas också

 genom en koppling till s.k. serieskador. En sådan

 lösning skulle enligt dessa försäkringsgivare leda

 till lägre kostnader för återförsäkringar och

 därmed till lägre premier. Någon ytterligare

 möjlighet att begränsa ansvaret och därmed riskera

 ett sämre skydd för de boende är jag emellertid,

 särskilt med beaktande av Lagrådets farhågor, inte

 beredd att föreslå.

 2.11.2 Återkrav m.m.

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat

 sig i denna del tillstyrker att försäkringsgivaren

 ges rätt till återkrav. Försäkringsbolagen Skandia,

 Trygg-Hansa/SPP och Folksam har förordat en

 begränsning av återkravsrätten.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 7 § lagen om

 byggnadsgaranti finns en vidsträckt rätt för

 garantiföretaget att återkräva utbetald ersättning.

 Anledningen härtill är, enkelt uttryckt, att det

 har ansetts angeläget att ansvaret i byggandet ökas

 och upprätthålls. En sådan reglering medför emell-

 ertid en risk för att entreprenörer,

 materialleverantörer och andra i ökad utsträckning

 känner behov av att i sin tur skydda sig med

 försäkringar.

 Bostadsutskottet har påpekat att en av nackdelarna

 med den nuvarande lagen är detta behov av

 ytterligare försäkringar.

 Byggherren har ett ansvar att ställa krav på de

 beställningar som görs och på de projektörer,

 entreprenörer m.fl. som anlitas. Enligt PBL har

 byggherren ansvaret för att arbetena utförs enligt

 gällande bestämmelser. Byggherren ansvarar alltså

 bl.a. för att kraven i fråga om hälsa och säkerhet

 är uppfyllda.

 Även de som projekterar och uppför husen och

 levererar materialet bör emellertid ha ett ansvar

 för att byggnader uppförs på ett sådant sätt och

 med sådana material att problemen med s.k. sjuka

 hus undviks. Det är nämligen de som i praktiken har

 störst möjlighet att påverka kvaliteten i

 byggandet. En återkravsrätt för försäkringsbolagen

 är ägnad att upprätthålla detta ansvar.

 Som påpekats i promemorian kommer emellertid

 försäkringsbolagens återkravsrätt i konflikt med

 önskemålet att undvika dubbel försäkring. Det är

 svårt att tänka sig en reglering som helt

 tillgodoser båda önskemålen. Som en lösning på

 detta problem har bl.a. Skandia föreslagit en

 lagstadgad begränsning av försäkringsgivarens

 återkravsrätt i enlighet med de villkor härom som

 finns i konsortiets förslag till försäkring. Även

 om en sådan begränsning skulle leda till ett

 minskat behov för entreprenörer och andra att

 försäkra sig är det svårt att dra några säkra

 slutsatser om i vilken mån kvaliteten i byggandet

 härigenom skulle påverkas. Betydande svårigheter

 föreligger alltså att bestämma en nivå på

 återkravsrätten som leder till önskat resultat. En

 bestämmelse som begränsar försäkringsgivarens åter-

 kravsrätt bör därför inte införas.

 Den föreslagna lagen är inskränkt till att ställa

 krav på en försäkring av visst innehåll. Det är

 därför inte möjligt att i lagen ge

 försäkringsbolagen en rätt till återkrav. Den metod

 som får användas är att, på det sätt som

 föreslagits i promemorian, ställa krav i lagen på

 att det i försäkringsavtalen tas in villkor enligt

 vilka försäkringsgivaren övertar fastighetsägarens

 rätt att göra gällande krav på ersättning. Ett

 sådant villkor skall i försäkringsavtalet

 kompletteras med ett villkor som innebär att

 fastighetsägaren inte genom avtal får efterge sina

 rättigheter.

 2.11.3 Rätt att teckna byggfelsförsäkring m.m

 Promemorian: Promemorians lagförslag

 överensstämmer till viss del med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet har

 ifrågasatt om det behövs en regel som ger

 byggherren rätt att teckna försäkring. Stockholms

 tingsrätt har tillstyrkt att det ges en möjlighet

 att få frågan om rätten att teckna försäkring

 prövad av domstol. Tingsrätten har vidare

 ifrågasatt om försäkringsbolagens verksamhet enligt

 lagen inte innefattar myndighetsutövning.

 Fastighetsägareförbundet och Finansinspektionen har

 framfört synpunkten att rätten för

 försäkringsbolagen att vägra försäkring måste vara

 starkt begränsad.

 Skälen för mitt förslag: Enligt det förslag jag nu

 lägger fram skall byggfelsförsäkring krävas för att

 vissa närmare angivna byggnadsarbeten skall få

 påbörjas. Det måste därför finnas garantier för att

 en sådan försäkring verkligen kan erhållas. Som

 framgår av departementspromemorian har ett antal

 försäkringsbolag i samverkan utarbetat ett förslag

 till byggfels- eller objektsförsäkring. I stora

 drag bedöms i promemorian denna försäkring uppfylla

 de krav som ställs på en försäkring i den i

 promemorian utarbetade lagen om byggfelsförsäkring.

 Försäkringskonsortiet bestående av Skandia,

 Folksam, Trygg Hansa och Länsförsäkringar

 marknadsför, enligt vad jag erfarit, för närvarande

 en försäkring med i huvudsak det innehåll som

 redovisas som bilaga i departementspromemorian.

 HSB, Riksbyggen och SABO har hos regeringen ansökt

 om och beviljats koncession för att driva egna

 försäkringsbolag. Enligt vad jag inhämtat erbjuder

 ett tiotal utländska försäkringsgivare

 försäkringar, däribland egendomsförsäkringar, på

 den svenska marknaden. Det kan till följd av det

 sagda med fog antas att erforderliga försäkringar

 kommer att finnas tillgängliga på marknaden.

 De bolag som tillhandahåller byggfelsförsäkringar

 bör i princip vara skyldiga att meddela försäkring

 när en byggherre som omfattas av lagen begär det. I

 annat fall riskeras en situation där de parter som

 vill teckna försäkring inte behandlas lika.

 Bolagens skyldighet bör, som föreslagits i

 promemorian, formuleras så att en principiell

 skyldighet att meddela byggfelsförsäkring inträder

 så snart försäkringsbolaget har börjat marknadsföra

 försäkringen. Att försäkringsgivaren i ett enstaka

 fall har meddelat en byggfelsförsäkring medför

 således inte att denne blir skyldig att meddela en

 sådan försäkring till alla andra som begär det.

 Som framgått har HSB, Riksbyggen och SABO bildat

 egna försäkringsbolag. Enligt koncessionerna för

 dessa bolag är bolagens verksamhet begränsad till

 risker med viss anknytning till respektive

 huvudorganisation. Dessa försäkringsbolag bör inte

 vara skyldiga att gå utanför den krets som deras

 verksamhet avser (jämför bl.a. 9 §

 konsumentförsäkringslagen

 [1980:38] och prop. 1979/80:9 s.111 f.).

 I likhet med vad som gäller enligt 4 § lagen om

 byggnadsgaranti bör meddelande av försäkring kunna

 vägras om det finns godtagbara skäl för detta.

 Sådana skäl kan vara skaderisken för

 byggnadsföretaget, byggherrens och entreprenörens

 yrkesskicklighet liksom dessas ekonomiska situa-

 tion. Ett försäkringsbolag bör vidare kunna vägra

 att meddela en försäkring med hänvisning till

 bolagets begränsade kapacitet - bolaget anser sig

 t.ex. endast kunna åta sig ett visst

 försäkringsansvar årligen och när gränsen är nådd

 måste ytterligare åtaganden kunna vägras.

 Domstolsprövning m.m.

 I lagen om byggnadsgaranti finns i 4 § en

 bestämmelse om rätt till överprövning av kammarrätt

 om garanti vägras. Valet av kammarrätt som

 besvärsinstans beror på att garantiföretagens

 verksamhet ansetts innefatta myndighetsutövning.

 Även i den nu föreslagna lagen måste det finnas

 möjligheter till överprövning av ett

 försäkringsbolags vägran att meddela försäkring.

 Stockholms tingsrätt har ifrågasatt om inte också

 försäkringsbolagens verksamhet enligt den

 föreslagna lagen skall anses innefatta myndighets-

 utövning. Tingsrätten har därvid hänvisat till

 Lagrådets yttrande över ett förslag till lag om

 byggnadsgaranti.

 Lagrådet fann i sagda yttrande att alla väsentliga

 kriterier för myndighetsutövning förelåg när det

 gäller garantiföretagens verksamhet. De vittgående

 befogenheter som hade överlämnats till

 garantiföretagen var enligt Lagrådet följande. Det

 skulle överlämnas åt ett eller flera garantiföretag

 att meddela garantier som var obligatoriska. Det

 var alltså i princip garantiföretaget som bestämde

 premier och övriga villkor för garantin, bland dem

 i vilken utsträckning självrisk skall tillämpas.

 Härtill kom att ett garantiföretag hade givits

 långtgående möjligheter att vägra att meddela

 garanti (se prop.1990/91:189 s.48ff och s.59).

 Det skulle i och för sig med samma argument kunna

 göras gällande att försäkringsbolagens verksamhet

 enligt den nu föreslagna lagen innefattar

 myndighetsutövning. I vart fall två väsentliga

 skillnader föreligger dock i förhållande till det

 förslag Lagrådet tog ställning till.

 För det första kan det inte sägas att

 försäkringsbolagen ensidigt bestämmer premier och

 övriga villkor för försäkringen. Dessa frågor

 avgörs genom avtalsförhandlingar mellan parterna.

 Låt vara att fastighetsägaren befinner sig i ett

 trängt läge eftersom han är tvungen att ha en

 försäkring. Konkurrensen på marknaden mellan olika

 försäkringsgivare medför dock att

 försäkringsbolaget inte kan diktera villkoren.

 För det andra saknade det förslag Lagrådet tog

 ställning till möjligheter till överprövning av

 vägrad garanti. Om garantiföretaget felaktigt

 vägrade att meddela garanti hade fastighetsägaren

 endast en begränsad rätt till skadestånd. Härigenom

 accentuerades garantiföretagets roll av tillstånds-

 givare för byggnadsarbeten på ett sätt som saknar

 motsvarighet i den lag som nu föreslås.

 Ett i sammanhanget väsentligt förhållande är

 vidare att byggnadsgaranti endast får meddelas av

 ett eller flera garantiföretag som fått särskilt

 tillstånd. Byggfelsförsäkringar skall däremot kunna

 meddelas av alla försäkringsbolag, svenska såväl

 som utländska, vars koncession omfattar den typ av

 försäkring som byggfelsförsäkringen utgör. Ett

 försäkringsbolags vägran att meddela försäkring

 behöver därför inte vara lika ingripande för

 fastighetsägaren som ett garantiföretags vägran.

 Det bör slutligen anmärkas att det även i andra

 sammanhang ställs krav på försäkring för att viss

 verksamhet skall få bedrivas utan att försäkrings-

 bolagens verksamhet för den skull torde anses

 innefatta myndighetsutövning, se t.ex. 4 och 5 §§

 lagen (1984:81) om fastighetsmäklare, 3-5 §§ lagen

 (1989:508) om försäkringsmäklare och 2 §

 trafikskadelagen (1975:

 1410).

 Det sagda medför att jag för min del finner att

 försäkringsbolagens verksamhet såvitt avser

 byggfelsförsäkring inte har karaktären av

 myndighetsutövning. Någon anledning att förlägga

 besvärsprövningen till kammarrätt finns därför

 inte. Talan bör i stället väckas vid allmän

 domstol. Reglerna härom kan lämpligen utformas med

 utgångspunkt i 41 § konsumentförsäkringslagen

 (1980:38).

 Promemorians lagförslag innehåller, efter förebild

 från sagda bestämmelse i konsumentförsäkringslagen,

 regler om en tidsfrist för talans väckande. En

 byggfelsförsäkring skall tecknas innan

 byggnadsarbetena påbörjas och börjar inte gälla

 förrän arbetena är slutförda. Försäkringsfall kan

 således inte inträffa innan domen meddelas. En

 bestämmelse om att domstolen får förklara att

 försäkringstiden skall börja vid den tidpunkt då

 försäkringen begärdes behövs därför inte och har

 inte heller föreslagits i promemorian. Mot bakgrund

 av det sagda framstår emellertid även en regel om

 en tidsfrist för talans väckande som överflödig.

 Någon sådan regel föreslås därför inte.

 2.12 Utvärdering

 Genom de förslag jag nu lägger fram ersätts den

 relativt omfattande regleringen med särskilda

 garantibolag och byggnadsgarantinämnd som lagen om

 byggnadsgaranti innebär, med ett system utan

 detaljreglering som bygger på medverkan av

 sedvanliga försäkringsbolag.

 En grundläggande förutsättning för att den ordning

 jag nu föreslår skall fungera på ett godtagbart

 sätt är, som Lagrådet påtalat, att försäkrings-

 givarna medverkar vid utformningen och

 tillhandahållandet av byggfelsförsäkringar. Det är

 vidare en förutsättning för att lagen skall få

 avsedd effekt att försäkringsbolagen inte medverkar

 till att lagen kringgås t.ex. genom för låga

 försäkringsbelopp och för höga självrisker.

 Försäkringsgivarna anförtros också ett stort ansvar

 med avseende på de bevis om försäkring som skall

 företes för byggnadsnämnden.

 Som Lagrådet anfört krävs det att

 Finansinspektionen ägnar utvecklingen på området en

 noggrann och fortlöpande uppmärksamhet. Särskilt

 bör tillsynsmyndigheten kontrollera hur reglerna om

 försäkringsbelopp och självrisk fungerar.

 Lagen om byggnadsgaranti har aldrig tillämpats.

 Tidigare efarenhet av garanti- och försäkringsskydd

 mot byggfel i flerbostadshus saknas därför. På

 grund härav - och med hänsyn till vad jag nyss

 anfört om försäkringsbolagens medverkan - bör en

 utvärdering av den nu föreslagna lagstiftningen

 göras när tillräcklig erfarenhet vunnits av

 verksamheten.

 3 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag nu har anfört har det inom

 Näringsdepartementet upprättats förslag till

 1. lag om byggfelsförsäkring,

 2. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

 Jag har beträffande förslaget 2 samrått med

 statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

 4 Specialmotivering

 4.1 Förslaget till lag om byggfelsförsäkring1 §

 Paragrafen, som anger lagens tillämpningsområde och

 som behandlats i avsnitt 2.9, motsvarar i huvudsak

 1 § första stycket lagen om byggnadsgaranti och

 innebär att samma byggnadsarbeten som omfattas av

 den lagen omfattas av lagen om byggfelsförsäkring.

 Som framgår av andra stycket behövs inte en

 byggfelsförsäkring när ett sådant garanti-,

 försäkrings- och avtalsskydd finns som utgör

 villkor för statlig bostadsfinansiering.

 2 §

 Bestämmelsen är i omformulerat skick överförd från

 5 § första och andra styckena lagen om

 byggnadsgaranti. Där anges vad en byggnadsgaranti

 omfattar. Garantins innehåll bestäms alltså genom

 lag. Här anges i stället i att en

 byggfelsförsäkring enligt villkoren skall omfatta

 kostnader av motsvarande slag. Av skäl som

 redovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt

 2.11.1, har dock jämfört med lagen om

 byggnadsgaranti den ändringen gjorts att

 byggfelsförsäkringen inte behöver omfatta skador på

 byggnaden som orsakats av felet och som normalt

 täcks av andra försäkringar.

 Förhållandet till lagen om byggnadsgaranti är

 likartad när det gäller tredje stycket. I lagen om

 byggnadsgaranti bestäms vad som avses med fel. Här

 föreskrivs i stället vad försäkringsavtalet skall

 innehålla såvitt avser felbegreppet. Härvid används

 samma definition som i lagen om byggnadsgaranti.

 Det anges dock uttryckligen att bedömningen skall

 hänföra sig till den tid då arbetet utfördes.

 3 §

 I paragrafens första stycke anges den tid under

 vilken en försäkring skall gälla för att den skall

 vara godtagbar som en byggfelsförsäkring. Bestäm-

 melsen överensstämmer i sak med vad som föreskrivs

 i 5 § tredje stycket lagen om byggnadsgaranti.

 Enligt 1 § andra stycket lagen om byggnadsgaranti

 gäller garantin även om byggnaden övergått till ny

 ägare. Bundenheten till ägaren åstadkoms alltså

 direkt genom en lagbestämmelse. Som lagen om

 byggfelsförsäkring har konstruerats föreskrivs i

 stället i paragrafens andra stycke att det i

 försäkringen skall tas in en bestämmelse om att

 försäkringen gäller även om byggnaden övergår till

 ny ägare.

 4 §

 Av paragrafen följer att andra inskränkningar i

 rätten till försäkringsersättning enligt 2 och 3 §§

 än de som anges i 5 - 7 §§ inte får förekomma i en

 byggfelsförsäkring.

 5 §

 Bestämmelsen, som har en viss motsvarighet i 6 §

 första stycket lagen om byggnadsgaranti, har

 omformulerats med anledning av Lagrådets yttrande.

 I 2 § anges vilka kostnader en byggfelsförsäkring

 skall omfatta. För att lagstiftningens syfte, att

 skydda de boende, inte skall äventyras krävs det

 härutöver en regel som tillser att den ersättning

 som kan komma att betalas ut, verkligen används

 till att reparera byggnaden på ett godtagbart sätt.

 I lagrådsremissens lagförslag (6 §) föreskrevs att

 en byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om

 att försäkringsersättning lämnas endast i den mån

 ersättningen används för att avhjälpa felet eller

 skadan på ett tillfredsställande sätt.

 Lagrådet har påtalat att det av paragrafens

 ordalydelse inte klart kan utläsas vid vilken

 tidpunkt försäkringsgivaren har att utge ersättning

 när ett försäkringsfall inträffat.

 Formuleringen "används" valdes för att inte

 ingripa i skaderegleringen i vidare mån än att

 tillse att försäkringshavaren inte äger rätt att

 utfå ekonomisk gottgörelse och själv bestämma om,

 hur och när felet eller skadan skall avhjälpas.

 Avsikten har således inte primärt varit att reglera

 när ersättningen skall utbetalas.

 Med anledning av vad Lagrådet anfört har jag

 därför funnit lämpligast att formulera bestämmelsen

 som ett krav på att en byggfelsförsäkring skall

 innehålla villkor som säkerställer att

 försäkringsersättningen används för att avhjälpa

 felet eller skadan på ett tillfredsställande sätt.

 Härmed avses i första hand försäkringsvillkor som

 föreskriver att ersättningen utbetalas sedan

 reparationsarbetet utförts liksom villkor enligt

 vilka ersättningen betalas ut allt eftersom arbetet

 fortskrider. Också villkor som föreskriver

 förskottsbetalning kan emellertid vara tillåtna om

 de förenas med en rätt för försäkringsgivaren att

 ställa krav på garantier för att arbetet kommer att

 utföras, t.ex. att avtal träffats med en

 entreprenör.

 Eftersom paragrafen tar sikte på vad som skall

 gälla när ett försäkringsfall inträffat, dvs. efter

 det att försäkringen tecknats, finns det anledning

 att här erinra om bestämmelsen i 9 §.

 6 - 7 §§

 Paragraferna, som anger vilka inskränkningar i

 rätten till försäkringsersättning som en

 byggfelsförsäkring får innehålla, har behandlats i

 den allmänna motiveringen avsnitt 2.11.1.

 8 §

 Paragrafen har behandlats i den allmänna

 motiveringen, avsnitt 2.11.2.

 En viss motsvarighet till punkten 1 finns i 7 §

 lagen om byggnadsgaranti. Enligt den bestämmelsen

 åstadkoms emellertid en laglig rätt för garantiför-

 etaget till återkrav som sträcker sig längre än den

 rätt som byggnadens ägare har mot den som på olika

 grunder kan vara ersättningsskyldig med anledning

 av felet eller skadan.

 Formuleringen här har hämtats från Lagrådets

 yttrande den 23 april 1991 över förslaget till lag

 om byggnadsgaranti (se prop. 1990/91:189 s.62).

 Bestämmelsen innnebär alltså ett krav på att det i

 försäkringsavtalet skall tas in villkor som

 innebär att försäkringsbolaget vid utbetalning på

 grund av en försäkring inträder i den rätt

 byggnadens ägare kan ha gentemot någon som har

 vållat det fel som föranlett utbetalningen.

 Tillägget angående ersättning som ägaren inte själv

 tar i anspråk har gjorts med tanke på självrisken.

 Någon motsvarighet till bestämmelsen under punkten

 2 finns inte i lagen om byggnadsgaranti.

 Anledningen härtill torde vara att 7 § i lagen ger

 garantiföretaget en återkravsrätt som inte kan

 omintetgöras genom ägarens eftergifter genom avtal.

 I förevarande lag där försäkringsbolagens

 möjligheter till återkrav är beroende av att

 byggnadens ägare inte genom avtal har eftergivit

 den rätt till ersättning som kan tillkomma honom är

 det nödvändigt att det ställs krav på villkor av

 det slag som anges i andra punkten.

 9 §

 Avsikten med lagen är naturligtvis att det skydd

 försäkringen skall ge, skall bestå under hela den

 10-åriga försäkringstiden (jämför 3 §). I denna

 paragraf föreskrivs därför att försäkringsgivaren

 och försäkringshavaren, dvs. den som äger

 fastigheten, inte under försäkringstiden får träffa

 avtal som medför att försäkringen kommer att avvika

 från lagens krav. Någon särskild sanktion för det

 fall att ett sådant avtal skulle träffas kan inte

 anses nödvändig, eftersom det får antas att

 försäkringsbolagen inte kommer att medverka till

 ett förfarande som strider mot lag.

 10 §

 Paragrafen har behandlats i den allmänna

 motiveringen, avsnitt 2.11.3. En viss motsvarighet

 till denna bestämmelse finns i 4 § lagen om

 byggnadsgaranti.

 11 §

 Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 2.11.3,

 har en viss motsvarighet i 4 § andra stycket lagen

 om byggnadsgaranti. Den innebär att en nä-

 ringsidkare som har vägrats att teckna en

 byggfelsförsäkring kan få försäkringsgivarens

 beslut prövat av allmän domstol.

 Om försäkringsgivaren uppställer villkor som det

 inte är möjligt att iaktta eller kräver avsevärt

 högre premie än normalt, kan detta betraktas som

 ett avslag att meddela försäkring.

 I likhet med vad som gäller enligt 41 §

 konsumentförsäkringslagen och

 4 § andra stycket lagen om byggnadsgaranti skall

 domstolen vid bifall till näringsidkarens talan

 inte fastställa villkoren i försäkringsavtalet. En

 annan sak är att domstolen kan få anledning att

 pröva om näringsidkaren genom ett visst villkor

 utestängs från möjligheten att teckna försäkringen.

 12 §

 Paragrafen innehåller en hänvisning till 9 kap. 1 §

 PBL. Innebörden av denna bestämmelse är bl.a. att

 ett byggnadsarbete inte får påbörjas innan ett

 bevis om byggfelsförsäkring eller ett avtal härom i

 förekommande fall har företetts för

 byggnadsnämnden. Härigenom ges nämnden möjlighet

 att stoppa ett bygge när försäkring saknas.

 I den motsvarande bestämmelsen i lagen om

 byggnadsgaranti (8 §) finns ett tillägg om ansvar

 för den som utför byggnadsarbete utan att

 erforderlig garanti finns. Såsom förevarande lag om

 byggfelsförsäkring är konstruerad finns det inte

 plats för en sådan regel.

 Ikraftträdande

 Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1993.

 Samtidigt upphävs lagen om byggnadsgaranti. För att

 försäkringar som uppfyller lagens krav skall hinna

 utarbetas och bli tillgängliga på marknaden skall

 dock försäkring inte behövas för byggnadsarbete för

 vilket bygglov söks före den 1 oktober 1993.

 4.2 Förslaget till lag om ändring i plan- och

 bygglagen (1987:10)

 9 kap. 1 §

 Ändringen är föranledd av att lagen om

 byggnadsgaranti ersätts med en lag om

 byggfelsförsäkring.

 9 kap. 3 a §

 Ändringen innebär att försäkringsgivaren i stället

 för garantiföretaget skall beredas tillfälle att

 närvara vid samrådsmötet.

 Ikraftträdande

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli

 1993. Av skäl som jag redovisat under

 specialmotiveringen till förslaget till lag om

 byggfelsförsäkring skall dock inte bevis om

 byggfelsförsäkring behövas om ansökan om bygglov

 ingivits till byggnadsnämnden före den 1 oktober

 1993.

 5. Hemställan

 Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

 att anta förslagen till

 1. lag om byggfelsförsäkring

 2. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

 6. Beslut

 Regeringen ansluter sig till föredragandens

 överväganden och beslutar att genom proposition

 föreslå riksdagen att anta de förslag som

 föredraganden har lagt fram.

 Promemorians lagförslag

 Förslag till

 Lag om byggfelsförsäkring

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § När en näringsidkare uppför en byggnad som helt

 eller till övervägande del skall användas som

 bostad för permanent bruk eller i fråga om sådan

 byggnad utför ombyggnadsåtgärder som fordrar

 bygglov och som avsevärt förlänger byggnadens

 brukstid, skall det för byggnadsarbetet finnas en

 byggfelsförsäkring. En sådan försäkring behövs dock

 inte i fråga om en- eller tvåbostadshus när ett

 sådant garanti-, försäkrings-och avtalsskydd

 tillförsäkras som ställs som villkor för statlig

 bostadsfinansiering.

 En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om

 att försäkringen gäller även om byggnaden övergår

 till ny ägare.

 2 § En byggfelsförsäkring skall omfatta

 1. skälig kostnad för att avhjälpa fel i

 byggnadens konstruktion, i material som använts i

 byggnadsarbetet eller i utförande av arbetet, och

 2. skälig kostnad för att avhjälpa skada på

 byggnaden som orsakats av felet.

 Med fel skall enligt försäkringen avses avvikelse

 från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då

 arbetet utfördes. Försäkringen behöver inte omfatta

 fel eller skador som måste antas sakna betydelse

 för byggnaden eller dem som bor eller vistas i

 byggnaden.

 3 § En byggfelsförsäkring skall omfatta kostnader

 för fel eller skador som anmäls inom tio år efter

 det att byggnadsarbetet godkänts vid besiktning som

 bestäms av försäkringsgivaren.

 4 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att ersättning för kostnad enligt 2 § utgår i

 den mån förutsättningar finns för att felet eller

 skadan avhjälps på ett tillfredsställande sätt och

 till skälig kostnad.

 5 § En byggfelsförsäkring får inte innehålla

 villkor som inskränker försäkringshavarens rätt

 till ersättning enligt 2 och 3 §§. I försäk-

 ringsvillkoren får dock stadgas att

 1. ersättning, om felet har vållats av den som är

 byggnadens ägare eller av hans anställda, utgår

 till byggnadens ägare endast om felet har vållats

 även av annan eller det annars finns särskilda skäl

 för det,

 2. ersättning inte utgår i den mån felet eller

 skadan skall avhjälpas av någon som har lämnat

 särskild garanti enligt avtal, såvida det inte

 visas att den ansvarige inte kan fullgöra sitt

 åtagande,

 3. ägarna skall stå viss självrisk.

 6 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att

 1. en försäkringsgivare, som betalat ut ersättning

 på grund av försäkringen, övertar den rätt till

 ersättning som ägaren kan ha mot den som på grund

 av avtal eller eget vållande eller på annan grund

 är ersättningsskyldig med anledning av felet eller

 skadan och som inte ägaren själv tar i anspråk,

 2. en fastighetsägare inte får till nackdel för

 försäkringsgivaren genom avtal avsäga sig den rätt

 till ersättning som tillkommer honom enligt avtal

 eller allmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser.

 7 § En försäkringsgivare får inte vägra den som

 enligt 1 § är skyldig att ha byggfelsförsäkring att

 teckna en sådan försäkring, om försäkringsgivaren

 marknadsför byggfelsförsäkringar. Försäkring får

 dock vägras om det med hänsyn till skaderisken

 eller någon annan särskild orsak finns skäl till

 detta.

 8 § Har en försäkringsgivare i strid med 7 § vägrat

 att meddela en byggfelsförsäkring, skall domstol på

 yrkande av den som är skyldig att ha försäkring

 förklara att denne har rätt att teckna

 försäkringen.

 Talan om försäkring enligt första stycket skall

 väckas inom en månad från den dag då den som ansökt

 om försäkring mottog meddelande från

 försäkringsgivaren om beslutet och om skälen för

 det med erinran om vad han skall iaktta om han vill

 få beslutet prövat.

 Iakttas inte den tid som anges i andra stycket, är

 rätten att föra talan förlorad.

 9 § Att byggnadsarbetet inte får påbörjas förrän

 ett bevis om byggfelsförsäkring har företetts för

 byggnadsnämnden, framgår av 9 kap. 1 § andra

 stycket plan- och bygglagen (1987:10).

 RemissammanställningPromemorian (Ds 1992:63)

 Byggfelsförsäkring - en garanti för sunda hus har

 remissbehandlats.

 Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts

 av Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms

 tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg,

 Byggnadsstyrelsen, Finansinspektionen, Boverket,

 Konkurrensverket, Statens institut för byggnads-

 forskning (SIB), Statens råd för byggnadsforskning

 (BFR), Konsumentverket, Länsstyrelsen i Ös-

 tergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län,

 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län,

 Länsstyrelsen i Norrbottens län, AB Bostadgaranti,

 Byggentreprenörerna, Byggherreföreningen, Folksam,

 Försäkrings AB Skandia, HSB:s Riksförbund,

 Hyresgästernas Riksförbund, Industrins Byggmate-

 rialgrupp, Riksbyggen, Svenska Kommunförbundet,

 Svenska Konsultföreningen (SKIF), Sveriges Allmän-

 nyttiga Bostadsföretag (SABO), Sveriges

 Bostadsrättsföreningars Centralorganisation (SBC),

 Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges

 Försäkringsförbund, Sveriges Villaägareförbund och

 Trygg-Hansa/SPP.

 Dessutom har skrivelser inkommit från Svenska

 Betongkontrollens Serviceaktiebolag (BKS),

 Länsförsäkringsbolagens AB och Bostads AB Poseidon.

 Följande synpunkter har framförts på innehållet i

 promemorian.

 Den nuvarande lagen om byggnadsgaranti bör gälla

 anser två remissinstanser, nämligen Stockholms

 tingsrätt och Hyresgästernas riksförbund.

 Stockholms tingsrätt ifrågasätter om den

 föreslagna obligatoriska byggfelsförsäkringen

 skulle medföra sådana fördelar att den bör ersätta

 den av lagrådet och riksdagen antagna lagen om

 byggnadsgaranti.

 Hyresgästernas Riksförbund delar uppfattningen att

 en försäkring eller garanti måste vara

 obligatorisk. Förbundet anser dessutom att någon

 form av gemensam besvärsnämnd behövs även i ett

 system med byggfelsförsäkring. En sådan nämnd kan

 utveckla praxis och ge bra erfarenhetsåterföring

 både till myndigheter, försäkringsbolag och

 byggbranschen. Enligt förbundets mening är med hän-

 syn till detta de administrativa skillnaderna

 mellan lagen om byggnadsgaranti och en obligatorisk

 byggfelsförsäkring inte av en omfattning som gör

 att en byggfelsförsäkring av detta skäl bör

 förordas. Förbundet anser inte heller att

 promemorian i övrigt redovisar några övervägande

 skäl till byggfelsförsäkringens fördel. Bostad-

 skonsumenterna har väntat länge nog på att frågan

 löses. Lagen om byggnadsgaranti är redan beslutad

 och förbundet anser att övervägande skäl talar för

 att den nu får träda i kraft utan ytterligare tids-

 utdräkt.

 En lag om byggfelsförsäkring bör ersätta lagen om

 byggnadsgaranti. Detta har tillstyrkts av flertalet

 remissinstanser. Som exempel på skäl för detta

 anförs följande. Länsstyrelsen i Östergötlands län

 delar uppfattningen att det finns skäl att vidta

 åtgärder som syftar till att skydda boende och

 andra som uppehåller sig i byggnader från ohälsa

 och andra allvarliga besvär orsakade av byggfel. En

 byggfelsförsäkring av typen objektsförsäkring

 framstår därvid som ett bättre alternativ än det

 system rörande byggnadsgaranti som omfattas av

 Lagen om byggnadsgaranti. Liknande synpunkter

 anförs av Länsstyrelsen i Göteborgs- och Bohus län.

 Folksam anför. Eftersom Byggfelsförsäkring inryms

 i försäkringsbolagens normala verksamhet, undviks

 onödig administration genom nya bolag och

 besvärsinstanser och är därför att föredra framför

 övriga penetrerade, alternativa lösningar. Liknande

 synpunkter anförs av försäkringsbolaget Skandia,

 Försäkringsförbundet m fl.

 HSB tillstyrker att lagen om byggnadsgaranti

 ersätts med en lag om byggfelsförsäkring. HSB vill

 erinra om att man redan vid remissbehandlingen av

 departements-promemorian "Byggnaders inomhusmiljö",

 Ds 1990:14, uttryckte principiell tveksamhet om

 metoden att genom lagstiftning söka förhindra

 förekomsten av s.k. sjuka hus. Det kan emellertid

 ur allmän synpunkt naturligtvis inte riktas

 invändningar mot en strävan att söka tillförsäkra

 boende och andra som vistas i byggnader sunda hus.

 Promemorieförslaget, som innebär en omorientering

 från ett system med obligatorisk byggnadsgaranti

 till ett system som kräver obligatorisk

 försäkringslösning, är mot denna bakgrund en

 avgjord förbättring. Härigenom erfordras inte

 heller de organisatoriska påbyggnader som

 byggnadsgarantilagen kräver i form av särskilt

 garantibolag och en särskild garantinämnd. HSB

 anser också detta vara tillfredsställande.

 SBC anser att det förslag som nu presenteras i

 promemorian och som är resultat av denna översyn

 innebär avsevärda förbättringar jämfört med den

 tidigare lagen. Någon ny tillsynsmyndighet behöver

 inte skapas, vilket borde innebära lägre kostnader.

 Vi tillstyrker därför förslaget att skydd mot

 byggfel förverkligas med en legal reglering. Vi

 skulle i och för sig ha föredragit en försäkring på

 frivillighetens grund. Vår förhoppning var också

 att förändringarna i AB-bestämmelserna (Allmänna

 bestämmelser för entreprenadversamhet) skulle ha

 uppfyllt våra och andra konsumentrepresentanters

 önskemål. Men vi kan konstatera att så inte blivit

 fallet i alla avseenden. Dessutom står det nu klart

 att fastighetsägarna och bostadskonsumenterna

 behöver tillläggsskydd i situationer där entrepre-

 nören går i konkurs - en situation som idag tyvärr

 inte är alltför ovanlig.

 SABO tillstyrker den övergång från lag om

 byggnadsgaranti till lag om byggfelsförsäkring som

 föreslås. SABO delar uppfattningen att speciella

 garantibolag och en för dessa gemensam

 byggnadsgarantinämnd skapar onödig administration.

 SABO instämmer också i stort i de överväganden som

 ligger till grund för de krav som enligt promemo-

 rian bör ställas på en byggfelsförsäkring.

 Svenska kommunförbundet anser med hänsyn till de

 allvarliga problem som finns med sjuka hus att det

 inte är rimligt att göra försäkringslösningen

 frivillig. Styrelsen förordar att en obligatorisk

 försäkringslösning ersätter lagen om byggnads-

 garanti och kopplas till bygglovprövningen.

 Villaägarna ansluter sig till förslaget att lagen

 om byggnadsgaranti skall ersättas med en lag om

 byggfelsförsäkring. Byggfelsförsäkringen kan komma

 att utgöra ett bra komplement till den tioåriga

 småhusgarantin. Byggfelsförsäkringen kan handläggas

 inom ramen för befintliga försäkringsbolags

 verksamhet. Detta medför att onödig administration

 genom nya bolag och besvärsinstanser undviks. Det

 är angeläget att komma till rätta med problemen

 rörande fuktskador och s.k. sjuka hus. Problemen

 har varit kända en längre tid utan att frivilliga

 initiativ har kommit till stånd. För att byggfels-

 försäkringen skall kunna uppnå sitt syfte att

 tillförsäkra fastighetsägare och boende sunda hus

 anser förbundet att det är angeläget att göra

 byggfelsförsäkringen obligatorisk.

 Frivilliga lösningar

 Några remissinstanser menar av olika skäl att

 frivilliga lösningar är att föredra. Hit hör

 Konkurrensverket, AB Bostadsgaranti,

 Byggherreföreningen, Industrins byggmaterialgrupp

 och Sveriges fastighetsägareförbund.

 Konkurrensverket konstateras att den i promemorian

 föreslagna lagstiftningen i vissa avseenden kan få

 icke önskvärda effekter på konkurrenssituationen på

 byggmarknaden. Speciellt gäller detta om inte kon-

 kurrensen mellan försäkringsgivarna fungerar på ett

 tillfredsställande sätt. Mot bakgrund av att det

 inom EG pågår ett arbete för att harmonisera ansvar

 och garantifrågor inom byggsektorn anser Kon-

 kurrensverket att det finns starka skäl för att, i

 avvaktan på utvecklingen inom EG, inte införa någon

 ny lagstiftning i Sverige. I vilken grad syftet med

 en byggfelsförsäkring, dvs. att tillförsäkra boende

 i flerbostadshus och ägare av sådana ett skydd mot

 byggfel, skulle kunna uppnås genom frivilliga för-

 säkringar tar inte Konkurrensverket ställning till.

 I valet mellan obligatorisk och frivillig

 byggfelsförsäkring bör det emellertid även beaktas

 att en frivillig lösning har fördelar från

 konkurrenssynpunkt jämfört med en obligatorisk.

 AB Bostadsgaranti erinrar om att bolaget i sitt

 yttrande över förslag till lag om byggnadsgaranti

 avstyrkte införandet av denna lag bl.a. med

 motiveringen att en situation med bristande

 konkurrens i försäkringsledet kunde förväntas upp-

 komma. När det gäller förslaget till

 byggfelsförsäkring är vår grundinställning

 densamma, nämligen att förutsättningar för olika

 alternativ måste möjliggöras. Det är därvid av stor

 betydelse att en försäkringsgivare skall kunna

 begränsa omfattningen av försäkringsgivningen med

 hänsyn till sin kapacitet. Detta är uppenbarligen

 även utredningens mening och vi vill betona vikten

 av att denna princip kommer att gälla dels genom

 att det nu utarbetats frivilliga försäk-

 ringslösningar av den typ som lagförslaget avser.

 Byggentreprenörerna noterar följande. Om ett

 obligatoriskt försäkringssystem införs innebär för-

 slaget till lag om byggfelsförsäkring ett bättre

 alternativ än den av riksdagen beslutade

 byggnadsgarantilagen. Byggentreprenörerna vill

 understryka att ett obligatoriskt försäkringssystem

 måste utformas så att försäkringen kan upphandlas i

 konkurrens mellan olika försäkringsgivare. Det är

 också angeläget att försäkringen utformas så att

 det avtalsenliga ansvaret hos inblandade parter

 inte bortförsäkras.

 Byggherreföreningen redovisar samma uppfattning

 som i yttrande över betänkandet "Byggnaders inom-

 husmiljö" (Ds 1990:14), nämligen att någon obliga-

 torisk försäkringslösning inte är önskvärd. De

 ekonomiska fallissemangen inom byggnadsindustrin

 under senare tid kan visserligen sägas påvisa behov

 av försäkringsskydd eller andra säkerheter för att

 skapa trygghet och känsla av trygghet. Vår

 avvisande inställning beror på att premi-

 ekostnaderna kommer att fördyra byggandet utan att

 produkterna blir bättre. Om behovet är så stort som

 riksdag och andra tycks anse, vore en frivillig

 försäkringslösning en given möjlighet. Numera finns

 på marknaden olika lösningar från skilda

 försäkringsgivare. Efterfrågan torde dock bli svag,

 om inte byggherrar tvingas att teckna försäkring.

 Om tvång skall tillgripas, förordar vi att villkor

 om byggfelsförsäkring uppställs i samband med

 statliga kreditgarantier. I sådant fall fordras

 ingen lag om byggfelsförsäkring.

 Industrins Byggmaterialgrupp föreslår, om

 försäkring anses nödvändig, en frivillig form och

 gör den bedömningen att ökat ansvarstagande för

 byggmaterialindustrin genom ABM 92, Byggproduktla-

 gen och Produktansvarslagen mer än väl bör

 tillgodose de krav som kan ställas på denna del av

 byggsektorn för att minimera risken för fel och

 brister i färdiga byggnader. Gruppen ifrågasätter

 om alla idag kända regleringar vad gäller byggmate-

 rial vägts in i behovet av att föreslå en lag om

 obligatorisk försäkring. Vidare stöds den

 föreslagna förändringen från byggaranti till

 byggfelsförsäkring. Försäkringsvillkor måste för

 att kunna bli möjliga att tillämpa och utvärdera

 vara väl preciserade. En obligatorisk försäkring

 kommer därför att starkt påverka byggtekniken och

 materialvalet. Behovet av god byggteknisk kompetens

 hos försäkringsgivare understryks starkt.

 Sveriges fastighetsägareförbund anför bl.a.

 följande. Det finns skäl som talar såväl för som

 emot att göra försäkringen obligatorisk. Det

 starkaste argumentet för en obligatorisk försäkring

 är att detta ger det starkaste skyddet för tredje

 man. Man kan även tänka sig kompromisslösningar där

 exempelvis kompetensförklarade byggherrar slipper

 försäkringstvånget. Mot en sådan lösning talar

 emellertid att även kompetenta byggherrar kan göra

 fel och/eller gå i konkurs. Förbundet gör ändå den

 bedömningen att frivillighet bör prövas inte minst

 för att underlätta utvecklingen av konkurrens och

 bättre försäkringslösningar.

 Ansvarsfrågor m.m. i byggprocessen bör utredas.

 Boverket, BFR och SIB har antingen inte tagit

 ställning till vilket system man föredrar eller

 också menar man att vissa ansvarsfrågor m. m. i

 byggprocessen bör utredas innan ställning tas till

 ev. lag om byggfelsförsäkring. Boverket hänvisar

 till remissyttrande över betänkandet SOU 1992:47

 Avreglerad Bostadsmarknad Del II och framhåller att

 det nu finns skäl att göra en allmän översyn av

 ansvars- och kontrollfrågorna i byggprocessen och

 av bygglovsförfarandet, bl a mot bakgrund av

 EES-avtalet. Det är enligt verket angeläget att

 detta sker samlat och att man tar ställning till

 utformningen av förfaranderegler och lagteknisk

 lösning först sedan en grundlig analys gjorts av

 vilken samhällskontroll över byggandet som det är

 rimligt att vidmakthålla i framtiden. Boverket

 anger särskilt att vid den kommande översynen bör

 utöver EES-avtalets konsekvenser även beaktas

 samordningen med övrig lagstiftning som berör

 ansvars-, tillsyns- och kontrollfrågor i

 byggprocessen. Boverket anser att den nämnda

 översynen av lagstiftningen bör genomföras innan

 slutlig ställning tas till om och när en

 obligatorisk byggfelsförsäkring skall införas. Att

 ansvarsförhållanden i byggprocessen utreds är också

 viktigt när det gäller att bedöma den närmare

 utformningen av försäkringslösningen. Mot denna

 bakgrund anser boverket det också lämpligt att

 ikraftträdandet av lagen om byggnadsgaranti får

 anstå. Boverket anser vidare att systemet med en

 byggfelsförsäkring är att föredra framför en

 byggnadsgaranti.

 SIB föreslår att det övervägs om försäkringen kan

 göras obligatorisk både för rätten att bygga och

 för rätten till statligt finansiellt stöd.

 BFR konstaterar att det finns starka skäl för nya,

 klara ansvarssystem. Däremot finns inget som talar

 för att ett försäkringssystem skulle vara bättre än

 ett garantisystem. Byggforskningsrådet har därför

 inte underlag att rekommendera vilket system som är

 att föredra.

 Myndighetsutövning

 I departementspromemorian görs bedömningen att

 försäkringsbolagens enligt lagen om

 byggfelsförsäkring verksamhet inte kan anses

 innefatta myndighetsutövning.

 Stockholms tingsrätt kan inte, med utgångspunkt

 från den bedömning som Lagrådet gjorde vid

 granskningen av förslaget till lagen om bygg-

 nadsgaranti, finna att det i promemorian

 diskuterade systemet med en obligatorisk

 byggfelsförsäkring skiljer sig på ett sådant sätt

 från garantinsystemet i lagen om byggnadsgaranti

 att försäkringsbolagens verksamhet inte skulle

 anses innefatta myndighetsutövning. De skäl som i

 promemorian anförs för att myndighetsutövning inte

 skulle föreligga framstår enligt tingsrättens

 mening inte som övertygande.

 Om försäkringsbolagens verksamhet bedöms som

 myndighetsutövning finns det, som tingsrätten ser

 det, inte något hinder mot att domstolsprövningen i

 enlighet med vad som gäller enligt lagen om

 byggnadsgaranti förläggs till kammarrätt. En fördel

 med en sådan ordning är att prövningen i princip

 begränsas till en instans, vilket ökar

 möjligheterna till ett snabbt avgörande. En lång

 handläggningstid omöjliggör i praktiken att ett

 tilltänkt byggprojekt kan genomföras. Om däremot

 myndighetsutövning inte anses föreligga torde det

 dock ligga närmast till hands att, som föreslås i

 promemorian, domstolsprövningen förläggs till all-

 män domstol. En sådan ordning medför emellertid att

 frågan om rätt att teckna försäkring kan komma att

 prövas i flera instanser med risk för att

 prövningen tar lång tid.

 Den besvärsprövning, som kammarrätten har att göra

 enligt lagen om byggnadsgaranti, har i prop

 1990/91:189 s 33 ansetts inte kunna avse frågan om

 ett garantiföretag har ställt upp oskäliga villkor

 för att meddela garanti. Enligt tingsrättens mening

 torde det vara lämpligast att en sådan prövning

 görs i ett tvistemål vid allmän domstol. Detta

 talar i och för sig för att även prövningen av ett

 försäkringsbolags beslut att vägra teckna

 försäkring bör läggas på allmän domstol och

 handläggas i den för tvistemål stadgade ordningen.

 Samma skäl talar i och för sig för att även

 garantiföretagets beslut enligt lagen om

 byggnadsgaranti prövas av allmän domstol.

 Syftet med inrättandet av en särksild

 byggnadsgarantinämnd var att skapa garantier för en

 objektiv och enhetlig tillämpning av garantin och

 att minska antalet tvister. Även i ett system med

 obligatoriska byggfelsförsäkringar finns ett upp-

 enbart behov av att försäkringsbolagens tillämpning

 av försäkringen blir enhetlig och objektiv och att

 tvister om rätten att teckna försäkring så långt

 som möjligt undviks. Att en motsvarighet till

 byggnadsgarantinämnden inte finns i det förslag

 till byggfelsförsäkring som diskuteras i promemo-

 rian innebär från dessa utgångspunkter inte någon

 fördel. Det kan också sättas i fråga om inte en be-

 dömning av försäkringsbolagens verksamhet som

 myndighetsutövning - men de utgångspunkter lagrådet

 hade vid granskningen av lagen om byggnadsgaranti -

 nödvändiggör en sådan nämnd.

 Hur skall byggfelsförsäkring hävdas ?

 I departementspromemorian föreslås att en på

 marknaden förekommande byggfelsförsäkring tecknas

 frivilligt eller kan ställas som villkor för

 statligt finansiellt stöd. Ett tredje alternativ är

 en lagreglerad försäkring som ställs som villkor

 för att byggnadsarbeten påbörjas.

 Flertalet remissinstanser och särskilt de som

 företräder försäkringsbolag och

 byggherrar/fastighetsförvaltare anser att bevis om

 byggfelsförsäkring bör företes innan ett

 byggnadsprojekt får påbörjas.

 Byggfelsförsäkring som villkor för byggstart

 Tingsrätten i Stockholm förordar att kravet på

 byggfelsförsäkring kopplas till rätten att påbörja

 bygg-nadsarbete. En sådan ordning medför att lagen

 kommer att omfatta betydligt fler byggprojekt än om

 kravet på byggfelsförsäkring ställs som villkor för

 statligt stöd. Vid denna bedömning måste beaktas

 att byggherrar, i takt med att villkoren för den

 statliga bostadsfinansieringen försämras, blir

 mindre benägna att finansiera byggprojekt med

 statligt stöd. Om tillämpningsområdet, som

 tingsrätten föreslår, utvidgas till att omfatta

 kontor och lokaler för vård m.m., kan kravet på

 byggfelsförsäkring inte utgöra villkor för statlig

 bostadsfinansiering.

 Länsstyrelsen i Göteborgs- och Bohus län anser,

 för att säkerställa att byggfelsförsäkringar

 verkligen tecknas i erforderlig omfattning, tycks

 det vara ofrånkomligt att kräva att byggn-

 adsarbetena inte får påbörjas förrän bevis om

 försäkring företetts för byggnadsnämnden.

 HSB anför följande. Med utgångspunkt från vad som

 idag är beslutat av statsmakterna torde ändå

 övervägande skäl tala för att försäkringens

 tecknande skall knytas till bygglovgivningen på

 något sätt. Det är emellertid viktigt att reglerna

 därvid utformas på sådant sätt att det inte blir en

 ny byråkratisk omgång i samband med bygglov-

 prövningen att också pröva om den i det enskilda

 fallet erbjudna försäkringslösningen motsvarar

 lagstiftningens krav. Någon form av "typgod-

 kännande" bör sålunda ligga till grund. Detta kan

 enklast ske genom att de försäkringsgivare som har

 koncession för detta slag av försäkringsverksamhet

 och som på marknaden erbjuder en produkt som avses

 uppfylla byggfelsförsäkringens krav automatiskt får

 godkännande av försäkringen utan ytterligare

 prövning av den enskilda byggnadsnämnden i det

 enskilda fallet. Riksbyggen anför liknande

 synpunkter.

 Villaägarna ser det som angeläget att byggfelsför-

 säkringen skall omfatta så många hus som möjligt.

 Räntebidragen kommer att spela en allt mindre roll

 i framtiden och även om avreglering kommer att ske

 vad gäller bygglovprövningen är det troligt att det

 i framtiden ändå är kommunerna som kommer att ha

 störst inseende över byggandet. Byggfels-

 försäkringen bör därför knytas till

 bygglovprövningen, eller motsvarande, och bygg-

 nadsarbetet bör inte få påbörjas förrän ett bevis

 om byggfelsförsäkring har företetts för

 byggnadsnämnden.

 Byggfelsförsäkring som villkor för statligt

 finansiellt stöd (kreditgaranti/räntestöd)

 Byggherreföreningen anför. Om behovet är så stort

 som riksdag och andra tycks anse, vore en frivillig

 försäkringslösning en given möjlighet. Numera finns

 på marknaden olika lösningar från skilda försäk-

 ringsgivare. Efterfrågan torde dock bli svag, om

 inte byggherrar tvingas att teckna försäkring. Om

 tvång skall tillgripas, förordar vi att villkor om

 byggfelsförsäkring uppställs i samband med statliga

 kreditgarantier. I sådant fall fordras ingen lag om

 byggfelsförsäkring. I valet mellan

 byggfelsförsäkring i nu föreslagen form och byg-

 gnadsgaranti enligt lagen därom förordar vi

 byggfelsförsäkring.

 SBC anför beträffande tanken att koppla krav på

 byggfelsförsäkring till bygglovet kan konstateras

 att statens utredare i slutbetänkandet "Avreglerad

 bostadsmarknad" föreslår att bygglovet ska avskaf-

 fas. Vi menar därför att det kan vara diskutabelt

 att koppla kravet på en försäkring till bygglovet.

 Det statliga stödet till det framtida

 bostadsbyggandet ska visserligen slopas inom en

 tioårsperiod. Trots detta förordar vi att för-

 säkringen används som villkor för statligt finans-

 iellt stöd.

 Rätt att teckna försäkring m.m.

 I departementspromemorian (7 §) föreslås: En

 försäkringsgivare får inte vägra den som enligt 1 §

 är skyldig att ha byggfelsförsäkring att teckna en

 sådan försäkring, om försäkringsgivaren marknadsför

 byggfelsförsäkringar. Försäkringen får dock vägras

 om det med hänsyn till skaderisken eller någon

 annan särskild orsak finns skäl till detta.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anför bl.a.

 följande. Enligt 7 § första stycket kan domstol på

 talan av den som är skyldig att ha försäkring

 förklara att denne har rätt att teckna

 försäkringen. Bestämmelsen har utformats i

 huvudsaklig överensstämmelse med 41 § konsument-

 försäkringslagen (1980:38). Av motiven till det

 lagrummet framgår att parterna vid bifall till

 talan har att själva komma överens om premie och

 övriga försäkringsvillkor; domstolen äger inte

 förordna därom (NJA II 1981 s 142). Då annat inte

 framgår av promemorian får antas att förevarande

 bestämmelse skall tolkas på samma sätt. Enligt

 promemorian kan emellertid förutses att

 byggfelsförsäkringar kommer att få en mer in-

 dividuellt baserad premiesättning än vad som är

 vanligt vid konsumentförsäkring. Vidare sägs i

 promemorian att sådana faktorer som kompetens hos

 byggherre och entreprenör kan komma att få

 betydelse vid premiesättningen. Med hänsyn härtill

 kan ifrågasättas om det förslagna stadgandet fyller

 någon funktion utan att domstolen vid bifall till

 talan äger förordna om premiens storlek och de

 övriga villkor som skall gälla mellan parterna. En

 sådan utvidgning av möjligheten till dom-

 stolsprövning bör därför övervägas.

 Enligt Stockholms tingsrätt måste det även i ett

 system med obligatorisk byggfelsförsäkring av

 rättssäkerhetsskäl och med hänsyn till den rätt

 till domstolsprövning som gäller enligt 1950 års

 europeiska konvention angående skydd för de

 mänskliga rättigheterna och de grundläggande

 friheterna finnas en möjlighet att få frågan om

 rätten att teckna en sådan försäkring prövad av

 domstol. Hur en sådan domstolsprövning bör vara ut-

 formad är delvis beroende av om försäkringsbolagens

 uppgifter i ett system med obligatorisk

 byggfelsförsäkring bedöms innefatta

 myndighetsutövning. I 7 § anges att en

 försäkringsgivare inte får vägra den som enligt 1 §

 är skyldig att ha byggfelsförsäkring att teckna en

 sådan försäkring. Av 1 § framgår emellertid inte

 vem som är skyldig att ha en byggfelsförsäkring.

 Det bör genom en justering av 1 § klargöras att det

 är byggherren som är skyldig att ha försäkringen.

 Enligt specialmotiveringen till 8 § behöver försäk-

 ringsgivarens meddelande om att försäkring vägras

 inte vara skriftligt. Tingsrätten anser att det för

 den som är skyldig att ha försäkring måste vara

 värdefullt om försäkringsgivaren åläggs att ge

 besked om att vägra försäkring skriflig form. En

 sådan ordning skulle också motverka tvister om

 talan har väckts i rätt tid. Tingsrätten förordar

 därför att i lagtexten föreskrivs att en försäk-

 ringsgivares meddelande om att vägra försäkring

 skall avfattas skriftligen och innehålla skälen för

 beslutet samt en erinran om vad den som är skyldig

 att teckna försäkring skall iaktta om han vill få

 beslutet prövat.

 Finansinspektionen finner 7 § vagt formulerad. Om

 en obligatorisk försäkring införs för näringsidkare

 är det ur konkurrenssynpunkt synnerligen viktigt

 att paragrafen blir klar och entydig. Enligt

 inspektionen bör det fall där försäkringsbolagen

 har möjlighet att vägra teckna en försäkring vara

 ytterst få eftersom den kan inverka negativt på

 framtida arbetsmöjligheter för de entreprenörer som

 tidigare uppvisat en "onormal" skadebild eller som

 helt enkelt inte har en tidigare arbetserfarenhet

 att uppvisa. Det bör således framgå klarare av

 lagtexten att möjligheten att vägra meddela försäk-

 ring är starkt begränsad.

 Statens institut för byggnadsforskning menar att

 det möjligen kan vara av intresse att tillsätta en

 kommission med uppgifter motsvarande den franska

 Bureau central de tarification de l''''assurance

 construcion. Denna byrå tillkom bland annat för att

 avgöra tvister om rätten att teckna

 byggfelsförsäkring i samband med införandet (1979)

 av försäkringsobligatorierna i Frankrike. Enligt

 uppgift från Paris har byrån nu kunnat läggas ner

 eftersom systemet numera är så genomarbetat att

 praktiskt taget inga tvister längre förekommer.

 Försäkringsförbundet bekräfta uppgifterna i

 promemorian om att bolagen redan nu har intresse

 och resurser att möta den efterfrågan på försäkring

 som kan antas följa med lagförslaget. Detta gör, i

 enlighet med vad man också varit inne på i pro-

 memorian, att frågan om möjligheterna att teckna

 försäkring kan överlåtas på marknaden och att några

 särskilda regler om rätt till försäkring inte bör

 tas med i lagen. Även utan regler om

 kontraheringsplikt kan man räkna med att

 försäkringsbolagen i konkurrens kommer att meddela

 försäkring i de fall man tänkt sig. I den mån lagen

 kommer att avslå ansökningar, kan det antas ha sin

 grund i sådana speciella omständigheter som man

 enligt promemorian i och för sig sagt sig kunna

 acceptera. Försäkringsförbundet kan inte underlåta

 att i detta sammanhang peka på lagen om

 försäkringsmäklare, i vilken man ansett sig inte ha

 anledning att ta in någon regel om rätt till

 försäkring.

 Fastighetsägareförbundet - som uttalar sig för

 frivilliga lösningar - anför bl a följande. I

 promemorian påpekas att garantier bör finnas för

 att en försäkring verkligen kan erhållas. Men

 samtidigt föreslås i 7 § i lagförslaget att

 försäkringsgivare får vägra en byggherre att teckna

 en försäkring om det finns "godtagbara skäl". Grund

 för vägran är att det finns en skaderisk för

 försäkringsgivaren till följd av att försäkringsta-

 garen saknar yrkesskicklighet eller har en otrygg

 ekonomisk situation. Ytterligare en grund är att

 bolaget anser sig inte kunna åta sig ytterligare

 försäkringsansvar. Även om vägran att meddela

 försäkring kan överklagas till domstol, förefaller

 det svårt att bevisa att försäkringsgivarens skäl

 är orimliga. Särskilt mindre eller nya byggherrar

 kan tänkas få problem med att erhålla en

 försäkring. Försäkringsgivarna kan visa sig

 ovilliga att teckna försäkring med byggherrar som

 saknar gedigna referensobjekt. Om en

 byggfelsförsäkring görs till ett villkor för

 byggande, kan försäkringsgivarens vägran att lämna

 försäkring innebära att hela projektet stjälpes och

 att byggherren därmed förlorar nedlagt kapital.

 Denna konsekvens är så pass allvarlig att det bör

 endast tillåtas inträffa i yttersta undantagsfall.

 Det är orimligt att försäkringsbolag på detta sätt

 får beslutanderätt över vilka projekt som får byg-

 gas och denna situation blir än mindre acceptabel

 om en monopolsituation skulle uppstå. Om

 byggfelsförsäkring görs obligatorisk måste därför

 starkare garantier skapas för att alla byggherrar

 som kan genomföra ett byggprojekt verkligen kan

 erhålla en försäkring.

 Tillsyn över byggfelsförsäkringen

 Tillsynen över den nya försäkringsformen kommer,

 med stöd av försäkringsrörelselagen, att ingå i

 Finansinspektionens normala tillsyn.

 Finansinspektionen anser att det av lagtexten bör

 framgå att regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer får meddela närmare

 föreskrifter om verksamheten. Den villkors- och

 premieskälighet som inspektionen övervakar i

 enlighet med försäkringsrörelselagens bestämmelser

 kommer således att vara tillämplig även på den nu

 föreslagna byggfelsförsäkringen.

 SABO delar uppfattningen att ansvaret för att

 avtalen mellan försäkringsgivare och

 försäkringstagare utformas i enlighet med lagens

 krav, överlåts åt parterna. Eftersom försäkringarna

 meddelas av försäkringsbolag under

 finansinspektionens tillsyn, utgör detta tillräck-

 lig garanti. Liknande synpunkter framförs bl a av

 HSB.

 Trygg-Hansa/SPP anser det nödvändigt att de olika

 försäkringsvillkoren, som försäkringsbolagen kommer

 att tillhandahålla, förhandsgranskas. I speciell

 förordning skulle Finansinspektionens uppgifter

 härvidlag preciseras. Finansinspektionens normala

 tillsynsverksamhet är inte i detta fall

 tillräcklig.

 Skandia anför bl. a. följande. Promemorian

 förordar att försäkringsavtalet för

 byggfelsförsäkringen utformas av parterna utan an-

 nan styrning än lagens innehåll. Skulle problem

 uppstå kan här Finansinspektionen ingripa inom

 ramen för sin tillsynsverksamhet. I promemorian på

 sidorna 34 och 35 framhålls att risk kan finnas för

 att ett försäkringsbolag i konkurrens om kunderna

 mot en lägre premie tecknar icke godtagbara avtal,

 men ändå utfärdar bevis om byggfelsförsäkring. Vid-

 are sägs att i en lag om byggfelsförsäkring skall

 föreskrifter ges om vilka villkor ett

 försäkringsavtal skall innehålla och i vissa fall

 vilka villkor avtalet härutöver får innehålla.

 Dessa föreskrifter, som i stor utsträckning har

 hämtats från den gällande lagen om byggnadsgaranti,

 är naturligtvis ganska allmänt hållna och det kan

 antas att det inte alltid blir så lätt för

 försäkringsbolagen att utforma försäkringsavtal,

 som med säkerhet fyller lagens krav. Skandia

 förordar att i en speciell förordning uppdras åt

 Finansinspektionen att tillse att de bygg-

 felsförsäkringar som säljs är tillfyllest både vad

 gäller innehåll och försäkringsbelopp. Speciellt

 viktigt är detta vad gäller det gemensamma

 försäkringsbeloppet, som sätts av

 försäkringsbolaget. Detta måste vara tillräckligt

 stort och godkännas för varje nytt produktionsår av

 Finansinspektionen. Skandia erinrar om att till lag

 om byggnadsgaranti finns förordning som styr garan-

 tiföretagens verksamhet.

 Försäkringsbelopp- omfattning av försäkringsskyddet

 Enligt promemorian bör försäkringsgivarens ansvar

 vara begränsat till ett högsta sammanlagt

 försäkringsbelopp per byggnad.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att

 begränsningen av försäkringsgivarens ansvar bör

 framgå av lagen. Det bör även förordnas om ett

 lägsta försäkringsbelopp i förhållande till entrep-

 renaden.

 Stockholms tingsrätt tar upp en fråga som gäller

 omfattningen av försäkringsskyddet enligt förslaget

 till en obligatorisk byggfelsförsäkring. I det

 förslag till byggnadsgarantiförsäkring, som

 utarbetats av ett konsortium av försäkringsbolag

 och som har fogats som en bilaga till depar-

 tementspromemorian, har i punkten 6.22 tagits upp

 ett villkor som begränsar försäkringsgivarens

 ansvar för det totala åtgandet för samtliga av

 honom under garantiåret utfärdade

 byggnadsgarantiförsäkringar till det gemensamma

 försäkringsbeloppet. Någon motsvarande begränsning

 finns inte i lagen om byggnadsgaranti. Om sådana

 villkor om begränsningar av försäkringsgivarens

 ansvar kommer att tas in byggfelsförsäkringar kan

 skyddet för fasgithetsägarna och de boende komma

 att urholkas. I prop. 1990/91:189 s. 18 framhölls

 att en lösning med en obligatorisk byggfelsför-

 säkring, som innebär att varje enskilt byggprojekt

 måste försäkras, med nödvändighet måste innebära en

 mer omfattande administration än den som följer av

 en garantilösning där projekten försäkras

 kollektivt och att en sådan försäkring därför blir

 kostnadshöjande. Dessa frågor har inte närmare

 berörts i promemorian. Tingsrätten anser emellertid

 att det finns anledning att anta att ett system med

 obligatoriska byggfelsförsäkringar i vart fall inte

 kommer att medföra lägre kostnader för

 byggherrarna.

 Statens institut för byggnadsforskning anser sig

 sakna expertis för att bedöma det rimliga i

 begränsning till ett försäkringsbelopp per byggnad

 (punkt 10) och det totala åtagandet under

 garantiåret (punkt 11) men får framhålla att ingen

 sådan begränsning föreligger i Frankrike. Ett argu-

 ment mot begränsning torde vara att det vore

 orimligt om landets fastighetsägare skulle stå för

 så oväntade kostnader. Ett franskt försäkringsfall

 drog så stora kostnader att man fick tillgripa ny

 lagstiftning och skatt på premier. Detta ledde i

 sin tur till kraftfulla insatser för att förebygga

 byggskador och inget liknande tillbud har

 upprepats.

 Försäkringsförbundet anser bl.a. följande.

 Eftersom inte garantibolag enligt lagen om

 byggnadsgaranti finns, måste försäkringsbolagets

 åtagande kunna begränsas till visst belopp. För-

 säkringsbolaget får nämligen inte enligt gällande

 regler ikläda sig en oacceptabelt stor risk. Ett

 försäkringsbelopp måste därför finnas dels per

 försäkrad byggnad, dels för det totala åtagandet

 för samtliga av försäkringsgivaren under ett år

 utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt

 försäkringsbelopp). Genom ett högsta gemensamt

 försäkringsbelopp begränsas försäkringsbolagets

 risk till en bedömbar nivå. (Jämför 6.22 i de till

 promemorian fogade exemplet på försäkringsvillkor).

 Försäkringsbolagens möjlighet att använda sig av

 högsta gemensamma försäkringsbelopp är alltså av

 sådan vikt att saken måste regleras i lagen. Ett

 högsta gemensamt försäkringsbelopp är en

 förutsättning för att byggfelsförsäkring och

 återförsäkring kan meddelas. Även vad nyss sagts om

 den trygghet som det gemensamma försäkringsbeloppet

 skall kunna ge bör återspeglas i lagtexten.

 Trygg-Hansa/SPP, Folksam och Skandia anför liknande

 synpunkter.

 Villkor för att ersättning skall utbetalas -

 begränsningar i försäkringsskyddet

 Ersättning utgår inte i den mån felet eller skadan

 skall avhjälpas av någon som har lämnat särskild

 garanti enligt avtal, såvida det inte visas att den

 ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande. Med

 detta avses att fastighetsägaren i första hand vid

 skada skall vända sig till entreprenören under

 löpande entreprenadgarantitid.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anför bl.a.

 följande. Innehållet i

 5 § andra punkten är nytt i förhållande till lagen

 om byggnadsgaranti och innebär att försäk-

 ringsskyddet kan göras subsidiärt till "särskild

 garanti enligt avtal". Det framgår inte av

 promemorian vad som avses med den citerade

 lokutionen. Om avsikten är att denna skall täcka

 varje kontraktsenlig skyldighet att svara för fel

 synes den föreslagna ordningen ej stå i

 överensstämmelse med lagens syfte att "fel skall

 kunna avhjälpas snabbt, utan långvariga tvister om

 vems ansvaret är" (promemorian s 7).

 Stockholms tingsrätt påpekar att enligt 5 § 2

 skall ersättning inte utgå såvida det inte visas

 att den ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande.

 Denna bestämmelse skiljer sig från motsvarande

 bestämmelse i lagen om byggnadsgaranti (6 § tredje

 stycket) där det stadgas att ersättning inte utgår

 i den mån felet eller skadan avhjälps utan dröjsmål

 av någon som kan utsättas för återkrav. Den

 föreslagna bestämmelsen i 5 § 2 lagen om

 byggfelsförsäkring kan, till nackdel för de boende,

 leda till betydande dröjsmål med avhjälpandet av

 fel i de fall tvist föreligger mellan entreprenören

 och byggherren om skyldighet att åtgärda felet

 enligt den avtalade garantin. Den föreslagna

 lydelsen av 5 § 2 innebär alltså ett sämre skydd

 för de boende än motsvarande bestämmelse i lagen om

 byggnadsgaranti. Med tanke på att lagstiftningen i

 första hand syftar till att skydda de boende mot

 ohälsa på grund av byggfel vill tingsrätten

 ifrågasätta om inte den lösning som valts i lagen

 om byggnadsgaranti är att föredra.

 Finansinspektionen vill beträffande 5 § punkt 2

 peka på risken att "obeståndstillstånd" kan dra ut

 på tiden innan det kan visas att någon formellt är

 på obestånd. Det framgår inte klart av promemorian

 om det med den andra punkten i paragrafen avses

 konkurstillstånd. Det vore därför värdefullt,

 särskilt med tanke på syftet med lagen, om det

 föreskrivs att ersättning i första hand skall

 lämnas av försäkringsgivaren, varefter denne får

 rikta krav mot den ansvarige.

 Statens institut för byggnadsforskning påpekar att

 det "spontana" åtgärdande som åsyftas i de sista

 styckena erfarenhetsmässigt äger rum i Frankrike.

 Fastighetsägareförbundet anser att bestämmelserna

 i entreprenadavtal och andra berörda avtal skall

 självfallet gälla även när det finns en bygg-

 felsförsäkring. Men bestämmelsen i 5 § punkt 2 kan

 behöva förtydligas för att inte motverka syftet att

 skyndsamt skydda tredje man. Hur långt skall

 fastighetsägaren tvingas gå i sina ansträngningar

 att få den skadeståndsskyldige att avhjälpa felet

 innan försäkringsgivaren är tvungen att träda in

 och betala ersättning?

 Försäkringsförbundet anser att reglerna i 5 § ger

 intryck av att försäkringen inte får innehålla

 andra begränsningar än vad som uppräknas under

 punkterna 1, 2 och 3. Som framgår av det exempel på

 allmänna villkor som fogats till promemorian måste

 en byggfelsförsäkring dock kunna innehålla även

 vissa andra nödvändiga begränsningar. Ett exempel

 är sådana skador som täcks av andra försäk-

 ringssystem, såsom fastighetsförsäkring,

 maskinförsäkring och allriskförsäkring (5.2.16).

 Dessa försäkringar och försäkringssystem är sedan

 lång tid tillbaka etablerade och fungerar väl.

 Premierna erläggs av fastighetsägarna.

 Skaderegleringen är effektiv. Självrisknivåerna är

 låga jämfört med byggfelsförsäkringen. Det vore

 helt fel att skador som omfattas av sådana

 försäkringar också täcks av byggfelsförsäkringen.

 Kostnaderna skulle i så fall bli avsevärt högre för

 byggfelsförsäkringen och i praktiken skulle den bli

 omöjlig att meddela. Stora problem skulle dessutom

 uppkomma på återkravssidan. Försäkringsbolagen

 Skandia och Folksam redovisar liknande synpunkter.

 I detta sammanhang noterar Försäkringsförbundet att

 reglerna i 5 § uppenbarligen är avsedda att

 tillämpas på det viset att nåpon

 försäkringsersättning inte skall utgå om endast

 nuvarande ägare till byggnaden varit försumlig,

 något som i sig kan sägas rimma mindre väl med det

 skydd för hyresgäster och andra som lagstiftningen

 är tänkt att ge. Förbundet kan dessutom inte

 underlåta att konstatera att försäkringsersättning

 tydligen skall utgå även om byggnadens ägare

 orsakat ett fel till helt övervägande del bara

 också någon annan varit vållande till någon del.

 Byggfelsförsäkring - teknisk utveckling och skador

 Flera remissinstanser befarar att uttrycket i 2 § i

 lagen om byggfelsförsäkring "eller fel skall avse

 avvikelse från fackmässigt godtagbar standard vid

 den tid då arbetet utfördes" kommer att medföra att

 den tekniska utvecklingen stagnerar.

 Industrins byggmaterialgrupp påpekar bl.a. följan-

 de. PBL och Boverkets byggregler skall vara

 utgångspunkten för den obligatoriska försäkringen.

 Premien får anpassas med hänsyn till den risk som

 försäkringsgivaren ikläder sig för en viss teknisk

 lösning. Resultatet bör bli att försäkringsbolagen,

 förmodligen kollektivt, bestämmer de tekniska lös-

 ningarna och premiesättningen (tariffer). Den

 utvecklingen kräver av försäkringsgivarna att de,

 för att de ej skall hämma den byggtekniska

 utvecklingen, skall ha goda och tillräckliga bygg-

 tekniska resurser samt vara benägna att ta nya

 risker inom detta område. I annat fall så ges de

 via sitt tolkningsföreträde en position som kommer

 att konservera gamla lösningar och hämma nödvändig

 teknisk utveckling i byggsektorn. Man kan också

 befara att man, genom sina möjligheter att via

 premiesättningen tolka övergripande byggregler och

 välja risknivåer, får en roll som närmast kan be-

 traktas som myndighetsutövning.

 Svenska konsultföreningen anser att resultatet av

 ett ökat producentansvar enligt AB 92 m m hade bort

 avvaktas och anför bl a följande. Den föreslagna

 modellen innebär att försäkringsbolagen kommer att

 granska ritningar och ge direktiv. Man måste

 fundera på vad detta kommer att innebära. Har

 bolagen rätt kompetens? Nya idéer och en

 utvecklande mångfald i tekniska lösningar kommer

 knappast att stimuleras.

 Konsumentverket Ett av huvudsyftena med lagen om

 byggnadsgaranti är att skydda de boende mot osunda

 bostäder. Under senare tid har användning av

 tidigare obeprövade byggnadsmaterial och metoder

 givit upphov till hälsoproblem och hälsorisker för

 de boende. I förslaget till lag om

 byggfelsförsäkring har införts ett stadgande som

 utesluter sådana s. k. utvecklingsskador. Enligt

 vår bedömning innebär detta att syftet - en garanti

 för sunda hus - motverkas.

 Kommunförbundet anser att försäkringssystemet bör

 täcka s.k. utvecklingsskador under förutsättning

 att premien inte blir orimligt hög.

 Byggherreföreningen, som avstyrker

 byggfelsförsäkringen, anför

 bl.a. följande. Definitionen av fel - "avvikelse

 från fackmässigt godtagbar standard" - innebär en

 avsevärd begränsning av byggfelsförsäkringens

 omfattning. Utanför försäkringsskyddet faller

 därmed dels s.k. utvecklingsfel, dels fel som inte

 kan förklaras. Det mest uppmärksammade

 "sjuka-hus-"området lär vara bostadsområdet Dalen i

 södra Stockholm, som färdigställdes år 1982. Där

 pågår enligt uppgift fortfarande utredningar om

 orsakerna till dåligt inomhusklimat. Såvitt vi för-

 står är de långtifrån klarlagda. Så länge någon

 klarhet om orsakerna inte föreligger lär det vara

 svårt att fastställa fel i utförandet.

 Statens institut för byggnadsforskning anser att

 försäkringsvillkor vid projekt där parterna önskar

 tilllämpa ny teknik förtjänar speciell uppmärk-

 samhet. Om, som troligt är, försäkringsgivaren

 bedömer ny teknik som riskfylld bör han kunna

 avpassa premien därefter men han bör inte kunna

 föreskriva viss byggteknik. Institutet instämmer i

 promemorians skrivning "att byggnadstekniska krav

 inte får ställas av försäkringsgivare är ...

 viktigt ..." (s. 22). Institutet anser också att

 detta bör gälla oavsett "om försäkringen görs

 obligatorisk" (s. 22) eller inte. Institutet vill

 föreslå att frågan om ny teknik ses i ljuset av

 bland annat typgodkännande (motsvarande i andra

 länder inom EES). Problemet med försäkring och de

 speciella risker som kan vidlåda ny teknik har be-

 handlats utförligt i Frankrike; rönen kan enkelt

 överföras till oss. Institutet anser att

 innovationer och deras exploatering är viktig för

 svensk byggindustri i en tid med ökad

 internationell konkurrens. En korrekt satt (högre)

 premie kan återspegla den risk som den nya tekniken

 innebär, varvid parterna rationellt kan avväga den

 högre premien mot den bättre produktivitet som den

 nya tekniken erbjuder. Det är institutets

 uppfattning att ett klarläggande av sambandet

 mellan innovation och risk skulle gagna byggandets

 parter; den föreslagna försäkringen torde erbjuda

 ett sådant samband. Den kan därmed visa sig utgöra

 en betydande landvinning.

 Svenska betongkontrollens service AB framför att

 från konsumentsynpunkt är det egalt om en skada som

 vållats av en byggande part och som inträffar anses

 bero på slarv, försummelse eller utvecklingsfel.

 Kostnad för utvecklingsskador bör givetvis ingå i

 försäkringen, och som en rimlig premie som

 samhället - byggindustrin skall erlägga för att ta

 vissa risker i utvecklingen av byggandet. En

 byggskadefond, liknande den danska, bör därför

 svara för denna del av risktagandet (det danska

 systemet är i princip inriktat mot att bara

 försäkra utvecklingsskadorna).

 Premiesättning

 I departementspromemorian anges att premierna för

 byggfelsförsäkringen bör hållas på så låg nivå som

 möjligt genom bl. a. en konkurrens mellan olika

 försäkringsgivare.

 HSB delar nämnda uppfattning särskilt som kost-

 naderna för denna nya försäkring ytterligare belas-

 tar det redan hårt kostnadstyngda bostadsbyggandet.

 Försäkringspremiens storlek skall självfallet stå i

 relation till skaderisken. Beräkningen av

 försäkringspremien när det gäller en ny försäkring

 som i detta fall är naturligtvis ytterligt

 vansklig. Det torde inte finnas någon annan

 möjlighet än att här pröva sig fram och att sätta

 en försäkringsmässigt acceptabel premie i relation

 till produktionskostnaden. Det är emellertid

 samtidigt viktigt att försäkringspremien också

 syftar till att ge den byggande själv en anledning

 till ytterligare kvalitetsmedvetande exempelvis på

 så sätt att projekten studeras ur skadeförebyggande

 och kvalitetsförbättrande synpunkt. Detta bör då

 åtminstone på sikt också kunna påverka premie-

 sättningen i sänkande riktning.

 Riksbyggen anför liknande synpunkter och anser

 dessutom att försäkringspremien bör ingå i

 underlaget för räntebidrag och kreditgaranti.

 Fastighetsägareförbundet, som förordar

 frivillighet, anför bl.a. följande. Vissa

 uppskattningar har lämnats av försäkringsbolag vad

 gäller storleken på premien för en byggfels-

 försäkring. En nivå på mellan 1-1,5 % av produk-

 tionskostnaden har nämnts. Det bör hållas i minnet

 att denna kostnad är en tillkommande kostnad för

 byggherren/fastighetsägaren och att den därmed

 kommer att öka bygg- och förvaltningskostnaden.

 Vidare bör påpekas att dessa uppskattningar utgår

 ifrån dagens situation där kommunen utövar kontroll

 och tillsyn över byggprocessen. Den föreslagna

 avregleringen inom PBLs område, där kommunens

 granskning och tillsyn av bygglovhandlingar be-

 gränsas avsevärt, kan komma att öka försäk-

 ringsgivarens kostnad och därmed också påverka

 premierna. Dessa frågor bör penetreras närmare.

 SABO anför att det torde, i ett inledande skede,

 vara nödvändigt att beräkna premien som en viss

 procent av produktionskostnaden, eftersom erfaren-

 het saknas i Sverige av denna typ av försäkring.

 Efter hand som erfarenhet erhålles bör emellertid

 premiesättningen syfta till att ge incitament för

 skadeförebyggande och kvalitetsförbättrande

 åtgärder.

 Tillämpningsområde

 I departementspromemorian föreslås följande

 beträffande vilka byggnader som skall omfattas av

 byggfelsförsäkring.

 1. Som villkor för statligt finansieringsstöd vid

 ny- och ombyggnad av flerbostadshus skall

 byggfelsförsäkring ha tecknats.

 2. Före byggstart vid nybyggnad av flerbostadshus

 och vid ombyggnad - som kräver bygglov - av sådana

 skall lagreglerad byggfelsförsäkring ha tecknats.

 Stockholms tingsrätt konstaterar att varken lagen

 om byggnadsgaranti eller det i promemorian

 framlagda förslaget till en lag om byggfelsför-

 säkring omfattar kontor eller lokaler för

 undervisning, vård eller annan omsorg. Mot bakgrund

 av att problemen med "sjuka hus" ofta uppstår i

 denna kategori av lokaler och med hänsyn till att

 utvecklingen går mot att skolor, daghem och andra

 vårdinrättningar i ökad utsträckning kommer att

 drivas i privat regi, anser tingsrätten att det

 finns skäl att överväga om inte även dessa lokaler

 bör omfattas av lagstiftningen. I vart fall på sikt

 synes det vidare rimligt att även småhusen får

 omfattas av garantisystemet enligt lagen om

 byggnadsgaranti eller en lag om byggfelsförsäkring.

 Det framstår inte som ändamålsenligt att det finns

 olika system för småhus och övriga byggnader.

 Konsumentverket erinrar om att i förordningen om

 statligt räntebidrag för ny- och ombyggnad av

 bostäder (1991:1933) anges endast att pro-

 duktionsgaranti och avhjälpandeåtagande skall vara

 betryggande (7 §). Bestämmelsen kompletteras av

 Boverkets anvisningar. Vi har kunnat konstatera att

 villkoren för småhusgaranti efter hand försämrats.

 Det finns därför enligt vår uppfattning anledning

 att genom lagstiftning närmare ange även hur

 småhusgarantin skall vara utformad.

 HSB konstaterar att det för närvarande råder en så

 allvarlig lågkonjunktur, att någon omfattande

 nybyggnadsverksamhet knappast är att påräkna.

 Ombyggnadsverksamhet kan dock förväntas fortsätta i

 relativt betydande omfattning. Enligt lagförslaget

 skall liksom i den tidigare byggnadsgarantilagen

 byggfelsförsäkring krävas vid ombyggnader, som

 fordrar bygglov och som "avsevärt förlänger bygg-

 nadens brukstid". Det torde för en någorlunda

 ensartad tillämpning av detta villkor vara an-

 geläget, att lagstiftaren i en kommande proposition

 närmare uttalar sig om vad som i detta sammanhang

 skall anses vara "avsevärt". Riksbyggen och SABO

 anför liknande synpunkter.

 AB Bostadsgaranti understryker att det är

 angeläget att småhusen undantas från det nu

 aktuella systemet även om den nuvarande kopplingen

 mellan konsumentskyddet och statliga räntebidrag

 skulle försvinna t ex i samband med att systemet

 med räntebidrag upphör. Det bör därför övervägas om

 undantaget i lagtexten kan utformas så, att det

 görs oberoende av förordningen om statligt

 räntebidrag. Om detta ej sker bör orden "statlig

 bostadsfinansiering" i 1 §, första stycket, anpas-

 sas till att statens medverkan sker genom

 räntebidrag.

 Byggherreföreningen, som avstyrker

 byggfelsförsäkring, anför. Enligt olika uttalanden

 har avsikten varit att åstadkomma försäkringsskydd

 av visst slag för flerbostadshus. Genom

 utformningen av § 1 kommer även frifinansierade en-

 och tvåbostadshus att omfattas av lagen. Den s.k.

 småhusgarantin borde vara mycket lämpligare

 reglering för sådana hus än föreliggande förslag

 till byggfelsförsäkring.

 Försäkringsförbundet anser att byggfelsförsäkring

 bör omfatta i princip allt byggande.

 Regress - återkrav

 Regleringen av återkravet finns i 6 § lagen om

 byggfeslförsäkring i departementspromemorian s. 47.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anför att

 förskriften i första punkten 6 § om

 försäkringsgivarens regressrätt torde med hänsyn

 till innehållet i 5 § andra punkten endast ha

 begränsad betydelse. Enligt paragrafens andra punkt

 får fastighetsägaren inte avsäga sig rätt till

 ersättning som tillkommer honom enligt avtal. Stad-

 gandet hindrar emellertid inte att en köpare av en

 försäkrad fastighet i samband med förvärvet under-

 låter att betinga sig garantier beträffande

 fastighetens skick och därigenom erhålla för-

 delaktigare villkor i andra avseenden.

 Byggfelsförsäkringen kan i ett sådant fall bidra

 till att entreprenörens ansvar upphör på ett ti-

 digare stadium än vad som annars hade varit fallet.

 SIB säger sig ha svårt att förstå varför

 återkravsrätten skall begränsas. Under debatten i

 franska parlamentet om objekts- och an-

 svarsförsäkring inom byggandet förkastades varje

 tanke på att skapa en "allmän sjukförsäkring för

 byggare". Beträffande skrivningen "försäk-

 ringsgivare bör överta den skadeståndsrätt som be-

 ställaren kan ha gentemot en entreprenör" utgår

 institutet ifrån att denna rätt gäller inte enbart

 gentemot entreprenören utan gentemot varje

 byggproducent.

 Skandia anser att återkravsfrågan är viktig vid

 uppbyggnaden av ett system för ersättning av

 byggfel. Väljer man ett system utan återkrav blir

 hanteringen enkel och kostnadsbesparande. Väljer

 man ett system med återkrav medför detta dubbla

 försäkringssystem nämligen ett primärt

 försäkringssystem som skyddar dem mot vilka åter-

 krav riktas. Ett sådant dubbelsystem är naturligen

 avsevärt dyrare. Dels krävs dubbla försäkringsskydd

 och dels krävs dyrbar hantering vid överförande av

 ersättning från primärsystemet till

 sekundärsystemet. I promemoran uttalas den

 förhoppningen att försäkringsbolagen inte kommer

 att återkräva i nämndvärd omfattning och att därför

 problemet med dubbelförsäkring undviks. En

 byggfelsförsäkring med full återkravsrätt jämfört

 med en byggfelsförsäkring med begränsad

 återkravsrätt blir möjligen billigare. Det är svårt

 att ange storleken på eventuell premiereducering.

 Återkrav är en komplicerad och dyrbar process där

 olika ansvarsregler gäller. Byggfelsförsäkring

 kommer att meddelas av olika försäkringsbolag i

 konkurrens. Med all säkerhet kommer olika lösningar

 att presenteras vad gäller återkrav. Vissa

 försäkringsbolag kommer att ha lägre premier och

 full återkravsrätt, medan andra försäkringsbolag

 kommer att ha högre premier utan återkravsrätt

 eller med begränsad återkravsrätt. Med tanke på

 konkurrensläget mellan försäkringsbolagen är det

 inte realistiskt att tro att återkrav inte kommer

 att bedrivas. Det avgörande syftet med

 återkravsrätten måste vara prevention. Byggfels-

 försäkringen får inte avlasta beställarens, entrep-

 renörens, materialleverantörens och konsultens

 ansvar för kvalitet i byggandet. Här har natur-

 ligtvis återkravsrätten betydelse. Mot denna

 bakgrund anser Skandia att återkravsfrågan bör

 regleras i lag om byggfelsförsäkring. Återkrav

 skall få förekomma, dock enbart i begränsad

 omfattning. På så sätt undviks dubbelförsäkring. I

 Allmänna försäkringsvillkor för byggnadsgarantiför-

 säkring, bilaga 2, regleras återkrav under punkten

 13. Återkrav får här till en början enbart ske mot

 den som orsakat felet. På så sätt fokuseras åter-

 kravet just mot den part som orsakat felet och inte

 övriga parter, som eventuellt på grund av avtal

 ändock svarar för felet. Återkravsrätten begränsas

 vidare till 15 % av värdet av den ansvariges

 åtagande. Denna ansvarsnivå är en inom

 byggbranschen vedertagen ansvarsbegränsningsnivå bl

 a i AB 92. Den är rimlig till sin storlek och torde

 tillgodose kraven på prevention. Speciell

 försäkring behövs inte som vid fullt återkrav. För

 att ytterligare förhindra att de ansvariga försäk-

 rar sig för återkravet, bör 15 %-begränsningen, på

 sätt som anges i punkt 13, sättas ur spel om

 försäkring finns. Skandia anser att det sätt på

 vilket återkravet löses i punkt 13 är en rimlig

 begränsning av återkravsrätten, och att den skall

 inskrivas i 6 § lagen om byggfelsförsäkring.

 Trygg-Hansa och Folksam anför liknande synpunkter.

 Försäkringsförbundet föreslår att "eget vållande

 eller" i 6 § i lagförslaget utgår; "eller på annan

 grund" synes fullt klargörande. Dessutom anser

 förbundet att lagtexten tydligare kan utvisa att

 försäkringsbolaget endast övertar den rätt till

 ersättning som motsvaras av vad som betalas ut från

 försäkringen till byggnadens ägare. Att

 försäkringsbolaget av den ersättningskyldige inte

 kan utkräva den självrisk som byggnadens ägare har

 att bära framgår förslagsvis av följande lagtext

 (som samtidigt visar att det är byggnadens ägare

 som avses). En byggfelsförsäkring skall innehålla

 villkor om att

 1. en försäkringsgivare, som betalat ut ersättning

 på grund av försäkringen, övertar i motsvarande mån

 den rätt till ersättning som byggnadens ägare kan

 ... felet eller skadan,

 2. en ägare till en byggnad ... bestämmelser".

 Dessutom förefaller det sig enligt förbundets

 mening som naturligt att reglerna i föreslagna 6 §

 placeras framför de regler som för närvarande

 återfinns i 5 § lagförslaget.

 Villaägarnas Riksförbund delar utredningens

 uppfattning att det är angeläget att

 försäkringsbolagen utnyttjar sin rätt till regress

 så att entreprenörer som bygger på ett felaktigt

 sätt verkligen får ta ansvaret för de felaktigt

 utförda åtgärderna.

 Återförsäkring

 Stockholms tingsrätt konstaterar att problemet med

 återförsäkringar för den som kan bli ansvarig för

 byggfel har inte lösts på ett bättre sätt genom det

 i promemorian diskuterade förslaget om

 byggfelsförsäkring. Ett förbud mot återförsäkringar

 torde vara en för långtgående åtgärd. Tingsrätten

 har svårt att se att återförsäkringar helt kan und-

 vikas. Bakgrunden till att en lösning med garantier

 utfärdade av särskilt inrättat garantibolag valdes

 i lagen om byggnadsgaranti var enligt prop. 1990/-

 91:189 s. 18 att ett system med obligatoriska

 byggfelsförsäkringar hade avvisats från försäk-

 ringshåll med hänvisning till svårigheterna att be-

 räkna riskerna och att erhålla nödvändig

 återförsäkring. I promemorian har inte närmare be-

 rörts hur försäkringsbolagen numera anser sig kunna

 bemästra dessa svårigheter. Tingsrätten kan bara

 konstatera att, såvitt framgår av promemorian,

 vissa försäkringsbolag synes vara beredda att

 meddela byggfelsförsäkringar med ett innehåll som

 skulle ge ett försäkringsskydd som i huvudsak

 motsvarar det skydd som erhålls genom lagen om

 byggnadsgaranti.

 Finansinspektionen framhåller att försäk-

 ringsbolagens återförsäkringar normalt inte är

 utformade så att de ger skydd för specifika

 åtaganden. Försäkringsgivarens återförsäkringar

 regleras genom bolagsordningens bestämmelser om

 maximalt självbehåll. Det kan därför inte

 förutsättas att ett visst åtagande av en

 försäkringsgivare alltid är garanterat genom åter-

 försäkring eller på annat sätt. Efterlevs

 självbehållsreglerna ger de emellertid en

 betryggande möjlighet för försäkringsbolaget att

 infria sina förpliktelser.

 Självrisk

 Eftersom i lagen om byggfelsförsäkring endast

 regleras vad försäkringen skall eller får innehålla

 anges beträffande självrisk i promemorian att

 "ägaren skall stå viss självrisk" (5 § punkt 3).

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anser, för att

 inte lagen skall kunna kringgås bör i lagen anges

 hur hög självrisken får vara.

 Finansinspektionen påpekar att av promemorian

 framgår inte vilka självrisknivåer som kan anses

 skäliga. Med hänsyn till inspektionens tillsyn över

 försäkringsverksamheten skulle någon form av

 vägledning härvidlag vara värdefull. Inspektionen

 vill här som sin mening ange att självrisken, för

 att inte förfela syftet med lagstiftningen, inte

 bör vara alltför hög. Ett s.k. tak för självrisken

 kan t.ex. uppställas i lagen.

 Statens institut för byggnadsforskning

 ifrågasätter införande av självrisk i bygg-

 felsförsäkring.

 EG:s regler

 Stockholms tingsrätt konstaterar att den remitte-

 rade promemorian inte ger något underlag för

 bedömningen om lagen om byggnadsgaranti eller det i

 promemorian presenterade förslaget till en lag om

 byggfelsförsäkring skulle strida mot EG:s regler.

 Någon avgörande skillnad i detta hänseende mellan

 lagen om byggnadsgaranti och en lag om byggfelsför-

 säkring torde emellertid inte föreligga.

 SIB delar riksdagens uppfattning att lagen om

 byggnadsgaranti kan visa sig strida mot EG:s

 existerande och förutsebara regler på området

 (1.2); däremot torde inga hinder föreligga vad

 beträffar den föreslagna lagen om

 objektsförsäkring, jfr inlägg från Frankrike i den

 pågående debatten inom de av EG tillsatta

 utredningsgrupperna.

 Synpunkter på konsortiets förslag till

 byggnadsgarantiförsäkring

 Konsumentverket påpekar beträffande de allmänna

 försäkringsvillkoren att friskrivningarna i

 punkten 5.2.6 avser sådana skador på i byggnaden

 ingående material, särskilt vatten-, värme- och

 avloppsledning samt ventilations- och elsystem, som

 kan ge upphov till allvarliga hälsorisker för de

 boende. Det är oacceptabelt att försäkringen inte

 omfattar här avsedda byggfel.

 HSB anför i frågan bl.a. i redovisningen av

 följderna av nya AB 92 anförs i promemorian att

 kommittéförslaget "bedöms överensstämma relativt

 väl med (de i promemorian redo-visade principerna

 för) byggfelsförsäkring. HSB har inget att invända

 mot en sådan bedömning, men det förefaller inte

 klart att kommittéförslagets redovisning av

 undantag från försäkrade händelser verkligen står i

 överensstämmelse med lagförslagets utformning av

 den föreslagna 5 §. Möjligheter till ansvarsbe-

 gränsningar av det slag som redovisas i

 konsortieförslaget är av flera skäl nödvändiga. Det

 är av avgörande betydelse såväl för premiekost-

 naderna som för möjligheterna att erhålla nödvändig

 återförsäkring. Enligt HSB:s mening måste

 försäkringen kunna begränsas vad gäller för-

 säkringsbelopp per byggnad och vid exempelvis s k

 serieskada. Inte heller är det nödvändigt och

 framför allt mycket kostsamt att försäkra med oli-

 miterad indexering under tio år. Riksbyggen anför

 liknande synpunkter.

 Industrins Byggmaterialgrupp anför i frågan bl.a.

 följande. I de försäkringsvillkor som finns

 redovisade i Bilaga 2 till promemorian anges under

 punkten Återkrav att "I den mån försäkringsbolaget

 har betalt ersättning övertar försäkringsbolaget

 fastighetsägarens rätt att kräva ersättning av den

 som orsakat felet". Vi emotsätter oss starkt den

 skrivningen. Försäkringsbolaget tar i sig över de

 avtal som fastighetsägaren har med sina

 entreprenörer och leverantörer. Det skall därför ej

 innebära att det ges möjlighet för försäkrings-

 bolaget att efter eget bedömande ta direkt kontakt

 med någon enskild ej avtalsslutande part (ex vis

 materialleverantör) och kräva ersättning. Det bör

 vara de med fastighetsägaren kontraktslutande par-

 terna som primärt har att ta ställning till försäk-

 ringsbolagens ersättningsanspråk.

 SBC ser en risk med det nya systemet. Med fyra

 stora försäkringsbolag som bildar ett konsortium

 och vars allmänna försäkringsvillkor presenteras i

 departementspromemorian finns risk att konkurrens

 på försäkringsmarknaden blir minimal. För att hålla

 premierna på en rimlig nivå och villkoren

 godtagbara för försäkringstagarna behövs flera

 aktörer på marknaden. Vi ser gärna att utländska

 försäkringsbolag får möjlighet att konkurrera på

 den svenska marknaden både vad gäller villkoren och

 premierna. Vi har givetvis också studerat för-

 säkringskonsortiets förslag till allmänna försäk-

 ringsvillkor. Vi finner dem inte i alla avseenden

 godtagbara. En viss oro känner vi också för

 premienivåerna och de automatiskt följande höj-

 ningarna av boendekostnaderna och beklagar att

 några kostnadskalkyler inte presenterats.

 Övriga synpunkter

 Skandia anser att marknaden inte bör segmenteras

 utan att samtliga försäkringsgivare i princip är

 skyldiga att teckna byggfelsförsäkring åt alla

 kategorier. Lagtexten bör utsäga detta eller i vart

 fall bör detta förhållande påpekas i förarbetana.

 Försäkringsförbundet samt andra försäkringsbolag

 har redovisat liknande synpunkter.

 Villaägarnas Riksförbund poängtera att det är

 viktigt att småhusgarantin får vara kvar i sin

 nuvarande utformning, eftersom byggfelsförsäkringen

 inte innehåller någon motsvarighet till

 produktionsgarantin. För närvarande är

 småhusgarantin en förutsättning för erhållande av

 räntebidrag. När räntebidraget avvecklas bör istäl-

 let motsvarande krav uppställas vid

 bygglovprövningen.

 Lagrådsremissens lagförslag1 Förslag till

 Lag om byggfelsförsäkring

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § När en näringsidkare uppför en byggnad som

 helt eller till övervägande del skall användas som

 bostad för permanent bruk eller i fråga om sådan

 byggnad utför ombyggnadsåtgärder som fordrar

 bygglov och som avsevärt förlänger byggnadens

 brukstid, skall det för byggnadsarbetet finnas en

 byggfelsförsäkring.

 Byggfelsförsäkring behövs dock inte i fråga om en-

 eller tvåbostadshus när ett sådant garanti-,

 försäkrings- och avtalsskydd tillförsäkras som

 ställs som villkor för statlig bostadsfinansiering.

 2 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att försäkringen gäller även om byggnaden

 övergår till ny ägare.

 Försäkringsgivaren och försäkringshavaren får,

 efter det att försäkringen tecknats, inte träffa

 avtal som medför att försäkringsvillkoren inte

 längre uppfyller kraven på en byggfelsförsäkrings

 innehåll enligt denna lag.

 Vad en byggfelsförsäkring skall omfatta

 3 § En byggfelsförsäkring skall omfatta

 1. skälig kostnad för att avhjälpa fel i

 byggnadens konstruktion, i material som använts i

 byggnadsarbetet eller i utförandet av arbetet, och

 2. skälig kostnad för att avhjälpa skador på

 byggnaden som orsakats av felet.

 Försäkringen behöver dock inte omfatta fel eller

 skador som måste antas sakna betydelse för

 byggnaden eller dem som bor eller vistas i

 byggnaden och inte heller skador som normalt täcks

 av andra försäkringar såsom fastighetsförsäkring,

 maskinförsäkring och allriskförsäkring.

 Med fel skall enligt försäkringen avses avvikelse

 från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då

 arbetet utfördes.

 4 § En byggfelsförsäkring skall omfatta fel eller

 skador som anmäls inom tio år efter det att

 byggnadsarbetet godkänts vid besiktning som bestäms

 av försäkringsgivaren.

 Villkor om inskränkningar i försäkringshavarens

 rätt till ersättning

 5 § En byggfelsförsäkring får, utöver vad som

 följer av 6-8 §§, inte innehålla villkor som

 inskränker försäkringshavarens rätt till ersättning

 för fel och skador som skall omfattas av

 försäkringen enligt 3 och 4 §§.

 6 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att ersättning för kostnad enligt 3 § lämnas

 endast i den mån ersättningen används för att

 avhjälpa felet eller skadan på ett

 tillfredsställande sätt.

 7 § En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om

 att

 1. ersättning för fel som vållats av den som är

 byggnadens ägare eller av hans anställda lämnas

 till byggnadens ägare endast om felet har vållats

 även av någon annan eller om det annars finns

 särskilda skäl för det,

 2. ersättning inte lämnas i den mån felet eller

 skadorna skall avhjälpas av någon som har lämnat

 särskild garanti enligt avtal, såvida det inte

 visas att den ansvarige inte kan fullgöra sitt

 åtagande,

 3. ägaren skall svara för en viss självrisk.

 8 § En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om

 att försäkringsgivarens ansvar för fel och skador

 är begränsat till ett visst belopp per byggnad

 (försäkringsbelopp) och till ett visst belopp för

 samtliga av försäkringsgivaren under ett kalenderår

 utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt

 försäkringsbelopp).

 Villkor om övertagande av rätt till ersättning

 9 § En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor

 om att

 1. en försäkringsgivare, som betalat ut ersättning

 på grund av försäkringen, övertar den rätt till

 ersättning som ägaren kan ha mot den som på grund

 av avtal eller eget vållande eller på annan grund

 är ersättningsskyldig med anledning av felet eller

 skadan och som inte ägaren själv tar i anspråk,

 2. byggnadens ägare inte får till nackdel för

 försäkringsgivaren genom avtal avsäga sig den rätt

 till ersättning som tillkommer honom enligt avtal

 eller allmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser.

 Rätt att teckna försäkring

 10 § En försäkringsgivare får inte vägra en

 byggherre som enligt 1 § är skyldig att ha

 byggfelsförsäkring att teckna en sådan försäkring,

 om försäkringsgivaren marknadsför

 byggfelsförsäkringar. Försäkring får dock vägras om

 det med hänsyn till skaderisken eller någon annan

 särskild orsak finns skäl till detta.

 11 § Om en försäkringsgivare i strid med 10 § har

 vägrat att meddela en byggfelsförsäkring, skall

 domstol på yrkande av byggherren förklara att denne

 har rätt att teckna försäkringen.

 Byggfelsförsäkring villkor för byggstart

 12 § Att byggnadsarbetet inte får påbörjas förrän

 ett bevis om byggfelsförsäkring har företetts för

 den eller de nämnder som fullgör kommunens

 uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet, framgår

 av 9 kap. 1 § andra stycket plan- och bygglagen

 (1987:10).

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 Försäkring enligt lagen behövs dock inte för

 byggnadsarbete för vilket ansökan om bygglov enligt

 plan- och bygglagen (1987:10) ingivits till sådan

 nämnd som avses i 12 § före den 1 oktober 1993.

 2. Genom lagen upphävs lagen (1991:742) om

 byggnadsgaranti.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 och 3 a §§ plan-

 och bygglagen(1987:10) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 kap.

 1 §1[2]

 Den som för egen räkning utför eller låter utföra

 byggnads-, rivnings- eller markarbeten (byggherren)

 skall se till att arbetena utförs enligt

 bestämmelserna i denna lag och enligt föreskrift

 eller beslut som har meddelats med stöd av dessa

 bestämmelser. Han skall vidare se till att kontroll

 och provning utförs i tillräcklig omfattning.

 Om en sådan garanti för Om en sådan försäkring

 byggnadsarbeten behövs för byggnadsarbeten

 som avses i lagen behövs som avses i lagen

 (1991:742) om byggnads- (1993:000) om

 garanti, får byggfelsförsäkring, får

 byggnadsarbetena inte byggnadsarbetena inte

 påbörjas förrän bevis om påbörjas förrän bevis om

 garantin företetts för försäkringen företetts

 byggnadsnämnden. för byggnads

 nämnden.

 3 a §2[3]

 Snarast möjligt efter Snarast möjligt efter det

 det att bygglov lämnats att bygglov lämnats skall

 skall byggnadsnämnden, byggnadsnämnden, om det

 om det inte är uppenbart inte är uppenbart

 obehövligt, hålla obehövligt, hålla

 samråd. Till detta skall samråd. Till detta skall

 den ansvarige arbets- den ansvarige arbets-

 ledaren samt byggherren, ledaren samt byggherren,

 entreprenören, entreprenören,

 projektören och andra projektören och andra som

 som bestäms av nämnden bestäms av nämnden

 kallas. Vid behov skall kallas. Vid behov skall

 även yrkes- inspektionen även Yrkes- inspektionen

 kallas. Om en sådan kallas. Om en sådan

 garanti för byggnads- försäkring för byggnads-

 arbeten behövs som avses arbeten behövs som avses

 i lagen (1991:742) om i lagen (1993:000) om

 byggnadsgaranti, skall byggfelsförsäkring,

 bygg

 nadsnämnden bereda Föreslagen lydelse

 garantiföre

 Nuvarande lydelse skall byggnadsnämnden

 bereda

 taget tillfälle att försäkringsgivaren till-

 närvara vid samrådet. fälle att närvara vid

 sam-

 rådet.

 Vid samrådet skall en genomgång göras av arbetenas

 planering, de åtgärder för besiktning, tillsyn och

 kontroll som är nödvändiga för att byggnaden skall

 uppfylla egenskaperna och funktionerna i 3 kap.

 samt den samordning som behövs. Över samrådet skall

 föras protokoll.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993. Bevis om

 försäkring enligt den nya bestämmelsen i 9 kap. 1 §

 andra stycket behövs dock inte om ansökan om

 bygglov ingivits till byggnadsnämnden före den 1

 oktober 1993.

 **FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse 1991:743

 2Senaste lydelse 1991:743

 Lagrådets yttrande den

 5 februari 1993

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-02-05

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten,

 regeringsrådet Stig von Bahr, justitierådet Inger

[REDACTED_EFTERNAMN].

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 21

 januari 1993 har regeringen på hemställan av

 statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets

 yttrande över förslag till

 1. lag om byggfelsförsäkring

 2. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

 Förslagen har inför lagrådet föredragits av

 hovrättsassessorn Jan

[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

 Allmänna synpunkter

 Remissen innehåller förslag till lagstiftning

 vilken avses ersätta bl.a. lagen (1991:742) om

 byggnadsgaranti. Nämnda lag, som ännu inte satts i

 tillämpning, hade sin bakgrund i problem med

 fuktskador och andra brister i s.k. sjuka hus,

 såvitt gäller bostadsbyggnader vilka inte räknas

 som småhus, "flerbostadshus". Det är därvid ofta

 fråga om fel som tillkommit under byggnadstiden men

 som i allmänhet inte uppdagas förrän långt senare.

 Systemet med byggaranti avsågs i huvudsak till-

 godose två syften, nämligen att ifrågavarande typ

 av fel och skador skall kunna avhjälpas snabbt -

 utan långvariga tvister om vem som ytterst är

 ansvarig - samt också i fall då det inte finns

 någon ansvarig som kan ta på sig kostnaden för att

 undanröja bristerna. En väsentlig målsättning med

 lagstiftningen angavs vara att åstadkomma ett skydd

 för de boende mot ohälsa på grund av byggfel.

 De remitterade förslagen innebär att systemet med

 byggaranti ersätts med en ordning där en

 näringsidkare som uppför en byggnad av närmare

 angivet slag - eller beträffande en sådan byggnad

 utför mer genomgripande ombyggnadsåtgärder - blir

 skyldig att teckna en s.k. byggfelsförsäkring.

 Genom den föreslagna ändringen i 9 kap. 1 § andra

 stycket plan- och bygglagen (1987:10) fastslås

 således att byggnadsarbeten i nämnda fall inte får

 påbörjas förrän bevis om försäkringen företetts för

 byggnadsnämnden. I förslaget till lag om byggfels-

 försäkring ingår - förutom de grundläggande

 föreskrifterna om i vilka fall en försäkring skall

 finnas - vissa allmänna regler angående

 försäkringens omfattning, villkor om inskränkningar

 i försäkringshavarens rätt till ersättning och om

 försäkringsgivarens regressrätt samt bestämmelser

 om rätt att teckna försäkring. Bland sistnämnda

 bestämmelser finns bl.a. en regel som medger att

 frågan om skyldighet för försäkringsgivare, som

 marknadsför byggfelsförsäkringar, att i visst fall

 meddela sådan försäkring kan bli föremål för

 prövning av allmän domstol.

 De remitterade förslagen har utarbetats på

 grundval av en inom Näringsdepartementet upprättad

 departementspromemoria (Byggfelsförsäkring - en

 garanti för sunda hus, Ds 1992:63). Promemorian har

 remissbehandlats. Vad som därvid anförts har bl.a.

 föranlett att förslaget till lag om bygg-

 felsförsäkring under det fortsatta arbetet

 kompletterats med de till sin materiella innebörd

 mycket lösliga och därmed för den praktiska

 tillämpningen synnerligen svårbedömda reglerna i 8

 § angående möjligheter för försäkringsgivaren att

 begränsa sitt ansvar för fel och skador till visst

 belopp för varje försäkrad byggnad liksom till ett

 gemensamt försäkringsbelopp för "samtliga av

 försäkringsgivaren under ett kalenderår utfärdade

 byggfelsförsäkringar".

 De allmänna motiven liksom specialmotiveringarna

 till skilda bestämmelser är på flera punkter

 tämligen knapphändiga. Dessa omständigheter liksom

 det förhållandet att lagtexten även i andra

 paragrafer än den nyss nämnda 8 § innehåller

 avgränsningar eller kriterier som är jämförelsevis

 allmänt hållna har berett lagrådet vissa

 svårigheter under granskningen av förslagen. Av

 remissprotokollet framgår t.ex. inte hur förslaget

 till lag om byggfelsförsäkring förhåller sig till

 annan lagstiftning angående försäkringsverksamhet,

 bl.a. lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Det

 anges inte heller i vad mån det än tänkt att det

 kan bli fråga om mycket individuellt utformade

 försäkringsavtal eller ett, eller möjligen ett

 starkt begränsat antal, avtal av standardtyp,

 eventuellt med vissa särskilt angivna, tänkbara

 variationer. Hur förhållandet blir i dessa

 hänseenden är bl.a. av betydelse när det gäller att

 ta ställning till i vad mån den föreslagna regeln i

 11 § om domstolsprövning kan anses vara en

 tillräcklig rättssäkerhetsgaranti för den enskilde

 byggherren. Detsamma gäller frågan om hur premien

 för en försäkring skall beräknas och erläggas.

 Remissprotokollet ger inte heller här någon vägled-

 ning. En ytterligare oklarhet med det föreslagna

 "gemensamma försäkringsbeloppet" i 8 § är vilken

 inverkan på premierna som uppkommer, eller bör

 uppkomma, i fall då en försäkringsgivare under ett

 kalenderår kommmit att meddela byggfelsförsäkringar

 för större sammanlagda belopp än som beräknats vid

 fastställandet av det "gemensamma för-

 säkringsbeloppet".

 Mot bakgrund särskilt av ett av de angivna

 huvudsyftena med ifrågavarande reglering - nämligen

 att bereda de boende ett skydd mot ohälsa på grund

 av byggfel - bör i sammanhanget också påpekas att

 den faktiska tillämpningen av bestämmelserna i 8 §

 om vissa beloppsgränser, liksom det till sin

 omfattning också obestämda villkoret i 7 § 3 om

 självrisk, är förhållanden som i hög grad torde

 återverka på möjligheterna till ersättning och

 därmed på försäkringspremiernas storlek.

 Ifrågavarande bestämmelser öppnar möjligheter, i

 varje fall teoretiskt, för en mindre nogräknad

 byggherre att teckna en försäkring med sådana

 villkor att nämnda skydd blir mer eller mindre

 illusoriskt.

 Vad nu har anförts leder lagrådet till den

 allmänna slutsatsen att det på föreliggande

 material är svårt att säkert överblicka huruvida

 förslaget till lag om byggfelsförsäkring är i alla

 delar ändamålsenligt. En grundläggande

 förutsättning för att det föreslagna nya systemet

 skall fungera på ett godtagbart sätt synes vara att

 försäkringsgivarna medverkar vid utformningen och

 tillhandahållandet av ifrågavarande försäkringar på

 det vis som förutsatts i remissen. Enligt lagrådets

 mening krävs också att tillsynsmyndigheten,

 Finansinspektionen, ägnar utvecklingen på detta

 område en noggrann och fortlöpande uppmärksamhet.

 Särskilda synpunkter

 Förslag till lag om byggfelsförsäkring

 2 §

 I första stycket anges att en byggfelsförsäkring

 skall innehålla villkor om att försäkringen gäller

 även om byggnaden övergår till ny ägare. Enligt

 andra stycket får, efter det att försäkringen

 tecknats, försäkringsgivaren och försäkringshavaren

 inte träffa avtal som medför att försäkringsvillko-

 ren inte längre uppfyller kraven på en

 byggfelsförsäkring enligt den föreslagna lagen.

 Lagrådet har i sak inget att erinra mot vad som

 föreslås i de nu återgivna bestämmelserna. Däremot

 kan det sättas i fråga om bestämmelserna placerats

 på lämpligt ställe i lagen. Från systematisk

 synpunkt framstår det som mer naturligt om

 föreskrifterna i såväl första som andra stycket

 kommer efter de grundläggande bestämmelserna i 3

 och 4 §§ om vad en byggfelsförsäkring skall

 omfatta.

 Lagrådet förordar mot bakgrund av det anföra att 2

 § utgår och att i konsekvens härmed 3 och 4 §§

 benämns 2 § respektive 3 §. Bestämmelsen i gamla 2

 § första stycket kan förslagsvis - med en mindre

 språklig justering - föras in som ett andra stycke

 i nya 3 § medan bestämmelsen i gamla 2 § andra

 stycket bör få bilda en ny 4 § eller få sin plats

 efter nuvarande 9 § under en särskild rubrik

 "Förbud mot ändring av villkor".

 Godtas vad lagrådet här förordat bör de i 5 §

 gjorda hänvisningarna till "3 och 4 §§" ändras till

 "2 och 3 §§" samt hänvisningen i 6 § till "3 §"

 ändras till "2 §".

 6 §

 Paragrafen innehåller en bestämmelse att en

 byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om att

 ersättning för kostnad enligt 3 § lämnas endast i

 den mån ersättningen används för att avhjälpa felet

 eller skadan på ett tillfredsställande sätt. Av 3 §

 framgår beträffande kostnaden att denna skall vara

 skälig.

 Av ordalydelsen i 6 § kan inte klart utläsas vid

 vilken tidpunkt försäkringsgivaren har att utge

 ersättning när ett försäkringsfall inträffat. I be-

 stämmelsens andra led sägs "i den mån ersättningen

 används" för att avhjälpa felet. Verbformen

 "används" tyder närmast på att försäkringsgivaren

 har att pröva om förutsättningar föreligger för att

 felet eller skadan kommer att avhjälpas och, om

 detta bedöms bli fallet, i förskott betala ut eller

 medge att lämna ersättning. Frågan blir då om

 avsikten är att också lägga på försäkringsgivaren

 att i efterhand pröva och möjligen kontrollera att

 ersättningen faktiskt använts för att avhjälpa

 felet eller skadan. En alternativ tolkning av

 paragrafen är att ersättning skall utgå först sedan

 felet eller skadan avhjälpts på ett

 tillfredsställande sätt.

 Den föreslagna bestämmmelsen är tvingande. Inte

 minst för att åstadkomma enhetliga

 försäkringsvillkor på denna punkt och minska risken

 för tvister är det önskvärt att innebörden

 klarläggs under det vidare lagstiftningsarbetet.

 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10)

 Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

 Innehåll

 Propositionens huvudsakliga innehåll ......... 1

 Propositionens lagförslag .................... 2

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 18 februari 1993 .................. 7

 1 Inledning .................................. 7

 2 Allmän motivering............................ 8

 2.1 Lagen om byggnadsgaranti och dess bakgrund 8

 2.2 Bostadsutskottets betänkande............... 9

 2.3 Promemorian .............................. 10

 2.4 Allmänt om krav på byggnader och ansvar för

 fel .......................................... 11

 2.5 Statens stöd för bostadsfinansiering ..... 14

 2.6 EG:s regler .............................. 14

 2.7 Behovet av författningsreglering ......... 15

 2.8 Byggfelsförsäkring villkor för byggstart .. 16

 2.9 Lagens tillämpningsområde ................ 18

 2.10 Tillsyn ................................. 19

 2.11 Närmare om försäkringens innehåll ....... 19

 2.11.1 Begränsningar i försäkringsskyddet .... 19

 2.11.2 Återkrav m.m .......................... 25

 2.11.3 Rätt att teckna byggfelsförsäkring m.m.. 27

 2.12 Utvärdering ............................. 29

 3 Upprättade lagförslag ....................... 30

 4 Specialmotivering .......................... 30

 4.1 Förslaget till lag om byggfelsförsäkring .. 30

 4.2 Förslaget till lag om ändring i plan- och

 bygglagen (1987:10) .......................... 34

 5 Hemställan ................................. 34

 6 Beslut ..................................... 34

 Bilaga 1 Promemorians lagförslag ............. 35

 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna och

 sammanställning av remissyttranden ............ 37

 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag .......... 58

 Bilaga 4 Lagrådets yttrande ................... 63