Regeringens proposition

1995/96:88

Lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margareta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Sveriges medlemskap innebär att två EG-förordningar om skydd för vissa

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel blir direkt tillämpliga i

landet. För att EG:s politiska beslut på området skall kunna verkställas i

Sverige föreslås i propositionen en ny lag som kompletterar EG-förordningarna. I

lagen finns bestämmelser om tillsyn och överklagande.

 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 3

3 Ärendet och dess beredning................................. 4

4 Lagstiftningsbehovet....................................... 6

5 Lagens innehåll............................................ 8

6 Författningskommentar...................................... 10

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag......................... 12

Bilaga 2 Lagrådets yttrande.................................. 14

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 12 oktober 1995.............................................. 15

Rättsdatablad.................................................... 16

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om skydd

för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel,

m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelse

1 § Denna lag kompletterar rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli

1992 om skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för

jordbruksprodukter och livsmedel och rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av den

14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel1.

Tillsyn

2 § Tillsynen över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 2081/92 och

rådets förordning (EEG) nr 2082/92 utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Regeringen får föreskriva att en tillsynsmyndighet får överlåta åt någon annan

myndighet att utöva viss tillsyn.

 Vad som sägs om tillsynsmyndighet i lagen gäller även den myndighet till

vilken tillsyn har överlåtits.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får överlämna till

ett enskilt kontrollorgan som är juridisk person att utöva sådan tillsyn som

avses i 2 § första stycket.

4 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet och ett enskilt kontrollorgan rätt

att få

 1. tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där jordbruksprodukter

och livsmedel framställs eller där sådana varor hanteras,

 2. de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

 Rätten till tillträde gäller dock inte bostäder.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs

för att rådets förordning (EEG) nr 2081/92, rådets förordning (EEG) nr 2082/92

och denna lag skall följas.

 I beslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

Avgifter

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

avgifter tas ut för tillsynen och i ärenden enligt rådets förordning (EEG) nr

2081/92 och rådets förordning (EEG) nr 2082/92.

Överklagande

8 § En statlig myndighets beslut i ett särskilt fall enligt rådets förordning

(EEG) nr 2081/92, rådets förordning (EEG) nr 2082/92, denna lag eller

föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Detsamma gäller ett beslut i ett till myndigheten

överklagat ärende som rör rådets förordning (EEG) nr 2081/92 eller rådets

förordning (EEG) nr 2082/92.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Till övervägande delen utgörs EG:s lagstiftning om jordbruk och fiske av

förordningar som är direkt tillämpliga i Sverige. I allmänhet behöver emellertid

förordningarna kompletteras med nationella regler. Sålunda har EG-förordningar

om den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken

kompletterats genom lagar beslutade på grundval av regeringens proposition

1994/95:75 Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i den

Europeiska unionen (bet. 1994/95:JoU17, rskr. 1994/95:126). Till dessa lagar hör

lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Genom ett senare

riksdagsbeslut har kompletterande regler till EG:s förordning om ekologiskt

framställda produkter1 antagits i en särskild lag (prop. 1994/95:175, bet.

1994/95:JoU19, rskr. 1994/95:335).

 I den ovannämnda lagen om EG:s förordningar om jordbruksprodukter finns

bestämmelser som behövs för att den pris- och marknadsreglering som ingår i EG:s

gemensamma jordbrukspolitik skall kunna genomföras i Sverige. I EG:s regelverk

på jordbruksområdet finns emellertid förordningar som ligger utanför pris- och

marknadsregleringen. Till dessa hör rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den

14 juli 1992 om skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar på

jordbruksprodukter och livsmedel och rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av den

14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel. Förordningar-

na, som i det följande benämns förordningen om ursprungsbeteckningar respektive

förordningen om särartsskydd, kan hänföras till EG:s allmänna bestämmelser om

jordbruket som bl.a. reglerar kvalitetspolitik. Förordningarna förutsätter att

medlemsländerna inom vissa frister upprättar nationella kontrollorgan. Sverige

har uppfyllt detta krav genom regeringens förordning (1995:703) om skydd för

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel m.m. EG-förordningarna kräver

emellertid också nationella regler för att missbruk av skyddade beteckningar

skall kunna motverkas.

 I EG-förordningarna förutsätts att såväl medlemsländerna som EG:s

institutioner vidtar vissa förberedelser för att förordningarnas skyddssystem

skall fungera. Dessa förberedelser har ännu inte slutförts. I vilken ut-

sträckning förordningarnas skyddssystem kan komma att få betydelse för svenska

producenter av jordbruksprodukter och livsmedel är för närvarande svårt att

bedöma. Under alla förhållanden bör emellertid EG-förordningarna nu kompletteras

med bl.a. nationella regler som innebär att åtgärder kan vidtas för att motverka

missbruk. I detta ärende föreslås därför en särskild lag om skydd för

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel m.m.

 I den föreslagna lagen bör tas in kompletterande bestämmelser som i allt

väsentligt överensstämmer med motsvarande bestämmelser i de nyssnämnda lagarna

om EG:s förordningar om jordbruksprodukter och om ekologiskt framställda

produkter. Dessa lagar och motsvarande dansk lagstiftning har tjänat som

vägledning vid utformningen av den nu aktuella lagen. I lagstiftningsärendet har

synpunkter inhämtats från Statens jordbruksverk, Statens livsmedelsverk och

Konsumentverket.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 oktober 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 1.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 2.

 Lagrådet har anfört synpunkter på utformningen av 8 § i det remitterade

lagförslaget. Regeringen föreslår i anledning av Lagrådets påpekande ett tillägg

i den paragrafen. Dessutom har en redaktionell ändring gjorts i lagens rubrik.

Regeringen återkommer till Lagrådets påpekande i författningskommentaren till

8 §.

4 Lagstiftningsbehovet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Sveriges medlemskap i EU innebär att förord-|

| ningen om ursprungsbeteckningar och förordningen om särartsskydd|

| blir direkt tillämpliga i Sverige. För att EG:s politiska beslut|

| på området skall kunna verkställas införs en lag som kompletterar|

| förordningarna. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Förordningen om ursprungsbeteckningar

innehåller bestämmelser om skydd inom gemenskapen för geografiska beteckningar

och ursprungsbeteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. Skyddet

förutsätter att beteckningarna registreras på gemenskapsnivå. Motsvarande

bestämmelser med avseende på särpräglade, traditionella livsmedel och

jordbruksprodukter finns i förordningen om särartsskydd.

 Förordningen om ursprungsbeteckningar är i huvudsak tillämplig på

jordbruksprodukter som är avsedda för konsumtion och vissa bearbetade livsmedel.

Exempel på sådana livsmedel är ost, köttprodukter och öl. Vin och sprit omfattas

inte av förordningen.

 För produkter som omfattas av förordningen kan det förekomma två olika slags

beteckningar som kan ges skydd enligt förordningen. Dessa beteckningar är

skyddade ursprungsbeteckningar (PDO) och geografiskt skyddade beteckningar

(PGI).

 En PDO är namnet på ett område, en ort eller ett land när namnet används för

att beteckna ett livsmedel. Livsmedlet skall komma från området, orten eller

landet och skall ha särskilda egenskaper som beror på produktionsplatsen. Alla

led i produktionen skall ha skett i det aktuella geografiska området.

 En PGI är namnet på ett område, en ort eller ett land som används för att

beteckna ett livsmedel som kommer därifrån. En PGI skiljer sig från en PDO genom

att anknytningen till det geografiska området inte behöver vara lika stark.

Bl.a. gäller att det är tillräckligt att en del av tillverkningsprocessen sker

inom detta område.

 Livsmedelsbeteckningar som har blivit generiska kan inte skyddas med stöd av

förordningen. Med en generisk beteckning avses en beteckning som ursprungligen

inneburit en anknytning till det geografiska område som ingår i beteckningen men

som numera bara betecknar en viss typ av livsmedel. Exempel på generiska

beteckningar är Hamburgerkött och Falukorv.

 För att en PDO eller PGI skall åtnjuta skydd enligt förordningen krävs att

beteckningarna registreras i ett register som förs av kommissionen. Ansökan om

registrering kan i allmänhet bara göras av en sammanslutning av producenter.

Ansökan, som ges in till en myndighet i medlemslandet, skall bl.a. innehålla en

produktspecifikation med olika uppgifter om livsmedlet och det geografiska

området. Den nationella myndigheten skall efter granskning av ansökan

vidarebefordra denna till kommissionen.

 Om kommissionen finner att en beteckning är skyddsberättigad kungörs ansökan i

Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT). Inom sex månader efter

kungörandet har varje medlemsstat rätt att framställa invändningar mot

ansökningen. Det är bara vissa invändningar som kan hindra en registrering. Dit

hör bl.a. påståenden om att en registrering skulle inkräkta på ett varumärke

eller att beteckningen är generisk. Om en invändning tas upp till behandling,

inleds ett förlikningsförfarande mellan de inblandade medlemsländerna. Leder

inte förlikningsförfarandet till något resultat fattar kommissionen och en

kommitté som biträder kommissionen beslut i registreringsfrågan. Framställs inte

någon invändning av beskaffenhet att tas upp till behandling registreras

beteckningen. Den beteckning som införs i registret skall kungöras i EGT.

 I anslutning till förordningens ikraftträdande har medlemsländerna fått

möjlighet att ansöka om registrering av redan inarbetade eller nationellt

skyddade geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar. För Sveriges del

har sådana ansökningar fått göras inom sex månader efter anslutningen. De

ansökta beteckningarna kan, om de uppfyller förordningens krav, registreras

enligt ett förenklat förfarande. Något kungörande för att ge möjlighet till

invändningar kommer inte att ske. Omkring 1 300 ansökningar har givits in, de

flesta från Tyskland och från sydliga medlemsländer. Danmark har anmält till

kommissionen att man önskar registrera ostbeteckningarna Esrom och Danablu.

Sverige har ansökt om skydd för tre beteckningar, däribland ostnamnet Svecia.

Kommissionen har i ett utkast till förordning föreslagit att omkring 150

beteckningar skall registreras som PDO eller PGI.

 En förutsättning för att en producent skall få använda en skyddad beteckning

är att han uppfyller förordningens krav med avseende på produktspecifikation och

kontroll. Producenten skall bedriva sin verksamhet inom det geografiska området

men han behöver inte tillhöra den grupp som ansökt om registrering. Något beslut

om registrering av skyddade beteckningar har ännu inte fattats. Sådana beslut

kan dock förväntas under hösten.

 EG:s förordning om särartsskydd är tillämplig på i huvudsak samma produkter

som förordningen om ursprungsbeteckningar. Förordningarna skiljer sig åt med

avseende på vissa bearbetade livsmedel. Förordningen ger skydd för en benämning

på ett livsmedel med en viss särart som kan hänföra sig till traditionella

råvaror eller en traditionell sammansättning, odling eller förädling.

Benämningen får användas tillsammans med ett i särskild ordning bestämt

kännetecken och en gemenskapssymbol.

 Vad beträffar ansökan om registrering och registreringsförfarande gäller i

huvudsak samma regler som i fråga om geografiska beteckningar och ur-

sprungsbeteckningar. Något förenklat ansökningsförfarande finns emellertid inte.

 På samma sätt som i fråga om geografiska beteckningar och ursprungs-

beteckningar får också andra producenter än de som ansökt om registreringen

använda en registrerad särartsbeteckning. En förutsättning är att producenten

iakttar produktspecifikationen och uppfyller förordningens krav när det gäller

kontroll. Det har ännu inte registrerats några särartsbeteckningar.

 De nu redovisade förordningsbestämmelserna är utan någon nationell

lagstiftningsåtgärd direkt tillämpliga i Sverige. Förordningarna innehåller

emellertid vissa bestämmelser som förutsätter kompletterande nationell

reglering. Sålunda förutsätts att det i varje medlemsland finns en till-

synsorganisation med befogenhet att utöva kontroll och hindra missbruk av

beteckningarna. Regler om de befogenheter som behövs är av sådan karaktär att

lagbestämmelser måste utfärdas. Eftersom det inte redan finns någon nationell

reglering på området bör bestämmelserna samlas i en ny lag om skydd för

beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel.

5 Lagens innehåll

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att överlämna till ett|

| enskilt kontrollorgan att utöva tillsyn över förordningen om ur-|

| sprungsbeteckningar och förordningen om särartsskydd. Tillsyns- |

| myndigheterna och ett enskilt kontrollorgan skall |

| 1. ha rätt till tillträde till områden, lokaler och andra |

| utrymmen där jordbruksprodukter och livsmedel framställs eller |

| där sådana varor hanteras, |

| 2. ha rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för|

| tillsynen, |

| 3. kunna ta ut avgift för tillsynen. |

| De myndigheter som utövar tillsyn skall få meddela de föreläggan-|

| den och förbud som behövs för att förordningen om ursprungs- |

| beteckningar, förordningen om särartsskydd och denna lag skall |

| följas. Ett föreläggande eller förbud skall kunna förenas med vite.|

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Artikel 10 i förordningen om ur-

sprungsbeteckningar förutsätter att medlemsstaterna upprättar en kontroll-

organisation. Organisationen skall säkerställa att jordbruksprodukter och

livsmedel som saluhålls under skyddade beteckningar uppfyller den

produktspecifikation som gäller för varan i fråga. I kontrollorganisationen kan

ingå antingen bara myndigheter eller både myndigheter och godkända privata

kontrollorgan. I förordningen ställs vissa krav på kontrollorganens objektivitet

och opartiskhet. Motsvarande bestämmelser om en kontrollorganisation finns i

artikel 14 i förordningen om särartsskydd.

 Kontrollorganens huvuduppgift är, som nämnts, att kontrollera att en vara som

säljs under en skyddad beteckning överensstämmer med produktspecifikationen. Det

innebär bl.a. att en kontroll skall göras av att använda råvaror och varans

fysiska, kemiska och mikrobiologiska egenskaper stämmer överens med

specifikationen. Vidare skall den använda produktionsmetoden vara densamma som

anges i produktspecifikationen.

 Som nämnts inledningsvis är det för närvarande svårt att bedöma vilken

betydelse skyddssystemet kommer att få i Sverige. Tillämpningen av de båda EG-

förordningarna befinner sig ännu i ett förberedande skede. Några beslut om

skyddade beteckningar har ännu inte fattats. Mot den bakgrunden är det svårt att

avgöra vilka krav som kan komma att ställas på en svensk kontrollorganisation.

Tydligt är dock att det på kort sikt bara kommer att krävas mycket måttliga

kontrollinsatser.

 Enligt förordningen (1995:703) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter

och livsmedel m.m. utövas den huvudsakliga tillsynen över de båda EG-

förordningarna av Statens livsmedelsverk. Livsmedelsverket bör även i

fortsättningen ha huvudansvaret för tillsynen inom sitt verksamhetsområde. Den

tillsyn som förutsätts i EG-förordningarna när det gäller marknadsföringen kan

utövas av Konsumentverket med stöd av marknadsföringslagen (1995:450).

Förordningarna förutsätter emellertid kontroll inte bara av framställningen och

marknadsföringen av produkterna utan också av märkningen. Följaktligen kan det

bli nödvändigt att även ta i anspråk de kommunala nämnder som fullgör uppgifter

inom miljö- och hälsoskyddsområdet för kontrollen. Det bör även i sammanhanget

beaktas att förordningen om ursprungsbeteckningar omfattar också jordbrukspro-

dukter som inte är livsmedel. Detta förhållande kan komma att leda till att även

Statens jordbruksverk eller länsstyrelserna bör engageras för viss tillsyn. Med

hänsyn härtill bör regeringen bemyndigas att i förordning peka ut den eller de

myndigheter som skall ha ansvar för tillsynen. Regeringen bör dessutom kunna

föreskriva att en tillsynsmyndighet får överlåta viss tillsyn till en annan

myndighet.

 Det kan också, åtminstone i en framtid, bli aktuellt att anlita privata organ

för tillsynen. En omständighet som talar för att så kan bli fallet är att

kontrollen till viss del är av utpräglat teknisk karaktär. Exempel på enskilda

kontrollorgan som skulle kunna anlitas är laboratorier av olika slag. Även om

det inte finns något omedelbart behov av att överlämna tillsyn till något

privatorgan bör det införas lagstöd för ett sådant överlämnande.

 Tillsynsmyndigheterna och de enskilda kontrollorgan som kan komma att anlitas

bör ha rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där

jordbruksprodukter och livsmedel framställs eller där sådana varor hanteras.

Tillträdesrätten bör inte gälla bostäder. Vidare bör tillsynsmyndigheterna och

kontrollorganen ha rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för

tillsynen.

 Enligt artikel 8 i förordningen om ursprungsbeteckningar får beteckningarna

PDO och PGI bara användas på produkter som uppfyller förordningens krav. I

artikel 13 i samma förordning anges olika former av missbruk som medlemsstaterna

är skyldiga att förhindra. Dit hör bl.a. att den skyddade beteckningen används

för produkter som visserligen är jämförbara med den registrerade men som inte

omfattas av registreringen. Det är inte heller tillåtet att saluhålla en produkt

under en skyddad beteckning även om det framgår att det är fråga om en imitation

genom att det skyddade namnet åtföljs av uttryck som stil , typ eller

liknande.

 Enligt artikel 17 i förordningen om särartsskydd skall medlemsstaterna vidta

nödvändiga åtgärder mot varje missbruk av en registrerad benämning, av ett

kännetecken eller av en gemenskapssymbol. Registrerade benämningar skall skyddas

mot allt bruk som är ägnat att vilseleda allmänheten.

 De ingripanden mot missbruk av skyddade beteckningar som kommer att krävas är

åtgärder som innebär att en otillåten användning av en skyddad beteckning

bringas att upphöra. En lämplig sådan åtgärd är föreläggande eller förbud som

förenas med vite. Tillsynsmyndigheterna bör därför ges befogenhet att meddela

sådana förelägganden och förbud. Det kan inte anses nödvändigt att vid sidan av

möjligheten att vitesförelägga införa bestämmelser om straff för överträdelser

av förordningarna.

 Den föreslagna lagen innebär att vissa resurser tas i anspråk för den tillsyn

som förutsätts i EG-förordningarna. Även vid ett betydligt ökat intresse för

förordningarnas skyddssystem kan dessa resurskrav förutsättas bli av begränsad

omfattning. Tillsynen skall finansieras genom avgifter. Lagen bedöms inte

medföra några ökade kostnader för domstolsväsendet.

6 Författningskommentar

1 §

I paragrafen anges syftet med lagen, dvs. att komplettera förordningen om

ursprungsbeteckningar och förordningen om särartsskydd med vissa nationella

regler. Kompletteringsbehovet inskränker sig till bestämmelser som gör det

möjligt att utöva en effektiv tillsyn och komma till rätta med överträdelser av

förordningarna. Detta kompletteringsbehov överensstämmer med vad som har

fordrats för verkställigheten av andra EG-förordningar inom jordbruks- och

fiskeområdet. Den föreslagna lagen har därför kunnat utformas efter mönster av

lagen (1994:1708) om EG:s förordningar om miljö- och strukturstöd, lagen

(1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken, lagen

(1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter och lagen (1995:551) om

EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter.

2-7 §§

Enligt 2 § skall det i första hand ankomma på regeringen att bestämma vilka

myndigheter som skall utöva tillsyn enligt lagen.

 I den mån det blir aktuellt att överlåta tillsyn till privata organ krävs

lagstöd för ett sådant överlämnande eftersom tillsynen har karaktär av

myndighetsövning. Bestämmelsen i 3 § utgör ett sådant lagstöd. Enligt EG-

förordningarna måste godkända privata organ kunna garantera objektivitet och

opartiskhet i sin kontroll. Om ett kontrollorgan inte längre uppfyller dessa

krav, kan enligt förordningarna godkännandet återkallas. Med stöd av 4 § får en

tillsynsmyndighet och ett enskilt kontrollorgan rätt till tillträde till bl.a.

områden och lokaler och rätt till de upplysningar och handlingar som behövs för

tillsynen. I fråga om tillträdesrätten görs undantag för bostäder.

 Enligt 5 § får en tillsynsmyndighet meddela förelägganden och förbud vid vite.

Föreläggandena och förbuden kan rikta sig mot förfaranden som innebär

överträdelser av EG-förordningarna. De kan också ha avseende på underlåtenhet

att iaktta de skyldigheter som följer av 4 § lagen. Om ett enskilt kontrollorgan

i sin tillsynsverksamhet anser det motiverat att ingripa med ett föreläggande

eller förbud får kontrollorganet underrätta en myndighet som har befogenhet att

fatta beslut om vitesföreläggande eller vitesförbud.

 I 6 § finns ett bemyndigande som gör det möjligt att meddela föreskrifter om

hur tillsynen skall bedrivas.

 Med stöd av 7 § kan det meddelas föreskrifter om avgifter för tillsynen. Den

kontroll som avser överensstämmelse med produktspecifikationen kommer främst att

inriktas mot producenter av jordbruksprodukter och livsmedel med skyddade

beteckningar. När det gäller märkningen av varorna kommer tillsynen också att

omfatta näringsidkare som saluför varorna. De ärenden enligt EG-förordningarna

som kan föranleda att en avgift tas ut är den ansökningsgranskning som en

behörig myndighet i en medlemsstat skall utföra enligt artikel 5.5 i rådets

förordning (EEG) nr 2081/92 och enligt artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr

2082/92.

8 §

Ett exempel på ett beslut som enligt EG-förordningarna kan komma i fråga för

överklagande är den nationella myndighetens beslut att återkalla ett godkännande

av ett privat kontrollorgan. Vad beträffar beslut enligt lagen kommer

bestämmelsen om överklagande att gälla förelägganden och förbud som en

tillsynsmyndighet kan komma att meddela. Överklagande av beslut enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen kan komma att avse avgiftsbeslut.

 Frågan om överklagande av beslut som kan komma att meddelas av en kommunal

nämnd bör regleras av regeringen i en förordning.

 Enligt Lagrådet bör det av paragrafen framgå att även ärenden som i första

instans handläggs av kommunal nämnd kan överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. På förslag av

Lagrådet har i paragrafen gjorts ett tillägg av innebörd att beslut i ett till

förvaltningsmyndighet överklagat ärende som rör EG-förordningarna också får

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

**FOOTNOTES**

1 EGT nr L 208, 24.7.1992, s. 1 (Celex 392R2081) och EGT nr

L 208, 24.7.1992, s. 9 (Celex 392R2082).

1 Rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om

ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter

därom på jordbruksprodukter och livsmedel (EGT nr L 198,

22.07.1991, s. 1, Celex 391R2092).

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel,

m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelse

1 § Denna lag kompletterar rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli

1992 om skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för

jordbruksprodukter och livsmedel och rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av den

14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel1.

Tillsyn

2 § Tillsynen över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 2081/92 och

rådets förordning (EEG) nr 2082/92 utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Regeringen får föreskriva att en tillsynsmyndighet får överlåta åt någon annan

myndighet att utöva viss tillsyn.

 Vad som sägs om tillsynsmyndighet i lagen gäller även den myndighet till

vilken tillsyn har överlåtits.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får överlämna till

ett enskilt kontrollorgan som är juridisk person att utöva sådan tillsyn som

avses i 2 § första stycket.

4 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet och ett enskilt kontrollorgan rätt

att få

 1. tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där jordbruksprodukter

och livsmedel framställs eller där sådana varor hanteras,

 2. de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

 Rätten till tillträde gäller dock inte bostäder.

5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs

för att rådets förordning (EEG) nr 2081/92, rådets förordning (EEG) nr 2082/92

och denna lag skall följas.

 I beslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite.

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas.

Avgifter

7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att

avgifter tas ut för tillsynen och i ärenden enligt rådets förordning (EEG) nr

2081/92 och rådets förordning (EEG) nr 2082/92.

Överklagande

8 § En statlig myndighets beslut i ett särskilt fall enligt rådets förordning

(EEG) nr 2081/92, rådets förordning (EEG) nr 2082/92, denna lag eller

föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 EGT nr L 208, 24.7.1992, s. 1 (Celex 392R2081) och EGT nr

L 208, 24.7.1992, s. 9 (Celex 392R2082).

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-10-09

Närvarande: f.d. justitierådet Ulf Gad, justitierådet Gertrud Lennander,

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 5 oktober 1995 (Jordbruksdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om skydd

för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel m.m.

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Kerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

De föreslagna bestämmelserna i 8 § avser en statlig myndighets beslut i ett

särskilt fall och innebär att ett sådant beslut får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. I lagrådsremissens författningskommentarer sägs att frågan

om överklagande av beslut som kan komma att meddelas av en kommunal nämnd bör

regleras av regeringen i en förordning. Vid remissens föredragning i Lagrådet

upplystes att avsikten var att den instansordning som gäller för överklaganden

av kommunala nämnders beslut enligt livsmedelslagen (1971:511) skulle gälla även

för sådana nämnders beslut i nu aktuellt avseende. Detta skulle innebära att

nämndens beslut kom att överklagas hos länsstyrelse och länsstyrelsens beslut

vidare hos kammarrätt. I prop. 1995/96:22 föreslås dock attt 34 §

livsmedelslagen skall ändras så att länsstyrelsens beslut överklagas hos

länsrätt.

 Lagrådet anser att möjligheten att hos allmän förvaltningsdomstol överklaga de

i lagrådsremissen avsedda besluten bör regleras på ett ställe i lagstiftningen

och då lämpligast i 8 § av lagförslaget. Det bör således av sistnämnda paragraf

framgå att även ärenden som i första instans handläggs av kommunal nämnd medelst

överklagande kan bringas under allmän förvaltningsdomstols prövning. Eftersom

länsrätt numera med endast få undantag är första domstolsinstans och det inte

finns några särskilda skäl att i detta fall avvika härifrån, anser Lagrådet att

länsstyrelsens beslut bör kunna överklagas hos länsrätten. Denna ordning skulle

för övrigt komma att överensstämma med den som föreskrivs i 9 § i den närliggan-

de lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter.

 Lagrådet anser således att 8 § i lagförslaget bör ha följande lydelse:

 En statlig myndighets beslut i ett särskilt fall enligt rådets förordning

(EEG) nr 2081/92, rådets förordning (EEG) nr 2082/92, denna lag eller

föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän för-

valtningsdomstol. Detsamma gäller ett beslut i ett till myndigheten överklagat

ärende som rör rådets förordning (EEG) nr 2081/92 eller rådets förordning (EEG)

nr 2082/92.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:88 Lag om skydd för beteckningar på

jordbruksprodukter och livsmedel, m.m.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om skydd för 2 § andra stycket, 392R2081

beteckningar på 3, 6 och 7 §§ 392R2082

jordbruksprodukter

och livsmedel, m.m.