Bilaga 3

Fördelningspolitisk

redogörelse

Bilaga 3

Fördelningspolitisk redogörelse

Innehållsförteckning

Sammanfattning 5

1 Bakgrund 7

2 Fördelningen av ekonomiska resurser 7

2.1 Lönespridning 8

2.2 Inkomstspridningen 8

2.3 Ekonomiskt utsatta 10

2.4 Barnfamiljernas situation 11

2.5 Den regionala inkomstspridningen 11

2.6 Inkomströrligheten 12

2.7 Förmögenhetsfördelningen 13

3 Sveriges inkomstfördelning i internationellt perspektiv 13

3.1 Jämn inkomstfördelning i Sverige 13

3.2 Låg andel ekonomiskt svaga 14

3.3 Barnens situation 15

4 Skatternas och transfereringarnas utjämningseffekter 15

4.1 Statistisk uppdelning av inkomstspridningen 16

4.2 Simulering av regeländringar 16

5 Marginaleffekter vid ökat arbete 19

5.1 Marginaleffekter för typfall 19

5.2 Statistiska beräkningar av marginaleffekter 22

6 Ekonomisk marginalisering 24

7 Utvecklingsarbete med fördelningsstatistiken 26

Underbilaga 3.1 Definitioner och beräkningsmetoder 28

Bilagetabell .31

Inkomstfördelning, marginaleffekter och

marginalisering under 1990-talet

Sammanfattning

Trots ekonomisk kris, arbetslöshet och

saneringsprogram tyder mycket på att Sverige

har lyckats bevara en relativt jämn fördelning av

inkomsterna och en låg andel ekonomiskt svaga.

I redogörelsen analyseras fördelningen av

ekonomiska resurser under 1990-talet med hjälp

av ett flertal indikatorer.

En ökad spridning av faktorinkomster har

motverkats av en ökad utjämning genom skatter

och bidrag. Det har medfört höjda

marginaleffekter. För stora grupper lönar det sig

dåligt att arbeta mer eller gå från arbetslöshet till

jobb. Nya kalkyler redovisas av skatte- och

bidragssystemens marginaleffekter.

1990-talet har medfört en växande klyfta vad

gäller människors inkomstmöjligheter och

delaktighet. Allt fler människor har blivit

ekonomiskt marginaliserade. Var tionde person

av alla i förvärvsaktiv ålder är till mer än hälften

beroende av sociala transfereringar för sin

försörjning och har en svag förankring på

arbetsmarknaden. I redogörelsen redovisas

beräkningar av marginaliseringen.

Fördelningen av ekonomiska resurser

De fördelningspolitiska nyckeltalen visar att det

finns både negativa och positiva tendenser under

1990-talet (tabell 1). Det gäller både från ett

historiskt, ett regionalt och ett internationellt

perspektiv. Överlag kännetecknas 1990-talet av

en ganska stabil utveckling.

Lönespridningen har varit ganska oförändrad,

men en viss ökning kan iakttas under senare år.

Kvoten mellan den tiondel med högst löner och

den med lägst löner har ökat från 1,7 år 1992 till

1,9 år 1998. Det beror främst på att anställda med

de högsta lönerna har dragit ifrån. Kvinnors

löner i relation till mäns, en indikator på hur

jämställda lönerna är, har inte förändrats

nämnvärt.

Skatte- och bidragssystemens utjämnande effekt

har ökat något. För att mäta utjämningseffekten

används både en statistisk uppdelning av

spridningsmått och en simulering av

regeleffekter för en konstant modellbefolkning.

Med 1991 års skatte- och bidragsregler minskar

inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten

0,278 enheter när man går från fördelningen av

faktorinkomster till disponibla inkomster. Med

2000 års regler sjunker Gini-koefficienten med

0,285 enheter, dvs. med ytterligare 0,007 enheter.

Den ökade utjämningseffekten beror främst på

att skatteandelen ökat från 29 procent 1991 till

33 procent 1996, varefter andelen minskat något

till 2000. Socialförsäkringarnas fördelning har

förändrats marginellt.

Spridningen i disponibla årsinkomster har varit

ganska stabil under 1990-talet, möjligen finns en

viss tendens till ökad spridning under senare år.

Utvecklingen kan bedömas olika beroende på

vilka mätmetoder som används. Den officiella

statistiken visar en tydlig tendens till ökad

spridning i disponibla inkomster justerade för

försörjningsbörda. Gini-koefficienten ökade från

0,261 till 0,290 mellan 1991 och 1997, vilket

motsvarar drygt 11 procent. Korrigeras

beräkningarna med i ekonomisk mening mer

rimliga me-toder för att avgränsa hushåll, justera

för försörjningsbörda och mäta inkomster ligger

förändringen nära marginalen för den statistiska

osäkerheten. Ökningen blir endast 0,008

enheter, dvs. knappt 4 procent. Skillnaden mot

den offi-ciella statistiken förklaras främst av att

det nu är möjligt att analysera fördelningen bland

 bos-tadshushåll samt metoden att justera för

försörjningsbörda. Enligt en framskrivning av

inkomstfördelningen bedöms spridningen vara

ganska oförändrad även 1998-1999.

Andelen personer med en svag ekonomi har

minskat under 1990-talet. Andelen personer med

en justerad disponibel inkomst som understiger

halva medianinkomsten sjönk från 5 procent

1991 till under 4 procent 1997. Utvecklingen

bedöms stabil 1998-1999. Andelen har beräknats

med de korrigerade hushålls- och

inkomstbegreppen. Används i stället den nya

social-bidragsnormen som en absolut gräns och

exkluderas studerande har andelen ökat något.

Barnfamiljernas ekonomiska standard förefaller

ha förbättrats något relativt andra grupper under

senare år. Barnfamiljernas genomsnittliga

ekonomiska standard jämfört med hela

befolkningen sjönk från 99 procent 1991 till 91

procent 1996. Den ogynnsamma

inkomstutvecklingen torde till stor del bero på

arbetslösheten. En viss relativ förbättring

inträffande 1997. Framskrivningen pekar på att

förbättringen fortsätter och att barnfamiljernas

relativa standard ligger runt 93 procent redan

1999. Höjningen av barnbidragen och

skattesänkningen 2000 kan förväntas medföra att

trenden fortsätter. Regeländringarna mellan 1991

och 2000 har inte systematiskt missgynnat

barnfamiljer. Andelen barn som lever i familjer

med svag ekonomi har trots detta ökat, vilket

torde sammanhänga med den svaga

inkomstutvecklingen för ensamföräldrar.

Den regionala inkomstspridningen har inte ökat.

Kvoten mellan de genomsnittliga disponibla

inkomsterna i de mest välbeställda regionerna

och inkomsterna i de ekonomiskt svaga

regionerna var 1,18 år 1991 och 1,19 år 1998.

Inkomströrligheten har varit i stort sett

oförändrad. Rörligheten mäts här genom att man

undersöker hur individernas disponibla

inkomster förändras under en treårsperiod. Ca

33 procent av de personer som 1990 tillhörde

låginkomstgruppen hade tre år senare en högre

inkomst. Det finns inget som tyder på någon

ökning av andelen personer som varaktigt fastnar

i en situation med svag ekonomi.

Förmögenhetsfördelningen är fortfarande

mycket skev. Den rikaste 1 procent hushåll äger

ca 20 procent av nettoförmögenheten till

marknadsvärde. De preliminära resultaten från

SCB:s undersökning ger inga tydliga

indikationer på en kraftigt ökad spridning i

fördelningen av förmögenheter.

Internationella jämförelser visar att Sverige har

kunnat bevara en av de jämnaste

inkomstfördelningarna bland OECD-länderna

även under 1990-talet. Sverige har också

tillsammans med de nordiska länderna en

jämförelsevis låg andel personer med en svag

ekonomi. Barnen i Sverige hamnar på tredje plats

efter barnen i Belgien och

Finland när det gäller relativ standard i procent

av genomsnittet för hela befolkningen.

Under den ekonomiska återhämtningen under

senare år finns det vissa tendenser till en ökad

lönespridning och något ökade regionala

inkomstskillnader. Det kan dock vara en tillfällig

företeelse som beror på att det tar tid för

tillväxten att sprida sig i olika branscher och till

fler regioner i landet. Återhämtningen har också

många direkt gynnsamma fördelningseffekter,

exempelvis för barnfamiljernas standard.

Marginaleffekterna

Marginaleffekten anger hur stor del av en ökad

inkomst som faller bort i form av inkomstskatt,

inkomstprövade bidrag och avgifter. De synliga

marginaleffekterna analyseras både med typfall

och statistiska simuleringar. Kalkylerna visar vad

som händer för den som ökar sitt arbete med

hänsyn till minskat arbetsmarknadsstöd, högre

barnomsorgsavgift vid längre arbetstid etc.

Det lönar sig ofta dåligt att arbeta mer. Typ-

exemplen visar att det särskilt gäller den som har

en låg inkomst och fler barn i förskola. För

ensamföräldrar, samboende med låga inkomster,

underhållsskyldiga, förtidspensionärer m.fl. gör

marginaleffekterna att man bara får behålla 20-30

procent av en inkomstökning.

Tabell 1 Fördelningspolitiska nyckeltal 1991-1999

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

Lönespridning (D9/D5)

-

1,4

1,43

1,45

1,44

1,46

1,46

1,52

-

Jämställdhet lön (D5k/D5m)

-

0,87

0,87

0,86

0,88

0,86

0,86

0,88

-

Utjämning (%)

94

-

-

-

-

98

-

-

99**

Inkomstspridning (Gini)

0,228

-

0,215

0,215

0,219

0,223

0,236

-

-

Regional spridning

1,18

1,16

1,16

1,17

1,14

1,16

1,17

1,19

-

Förmögenhetskoncentration (1%)

-

19.5

-

-

-

-

-

-

Andel ekonomiskt fattiga

5,3

-

4,6

4,2

4,3

4,0

3,6

-

-

 Barn (0-17 år)

3,2

-

3,3

3,7

3,4

4,3

3,8

-

-

Barnfamiljers relativa standard (%)

99,2

-

96,3

95,0

94,0

91,4

92,6

-

-

Inkomströrlighet (M)*

-

0,048

0,043

0,042

0,042

0,041

0,041

0,045

-

Marginaleffekt (%)

44,7

-

-

-

-

-

-

-

49,0**

Marginaliserade (%)*

5,9

6,3

7,5

8,7

9,6

9,7

10,2

9,9

-

* Årtals angivelsen avser för dessa serier det sista året i en 3-årsperiod, med

97 avses t.ex. 1995, 1996 och 1997.

** Avser år 2000.

Det ekonomiska utbytet av att gå från arbetslöshet

till arbete eller att öka sin arbetstid har minskat.

Den genomsnittliga marginaleffekten för

personer i åldern 20-64 år har ökat från 44,7

procent 1991 till 49,0 procent 2000. Ungefär 750

000 personer har en marginaleffekt vid ökat

arbete på 70 procent eller mer år 2000. Det

motsvarar 15 procent av alla i förvärvsaktiv ålder.

Marginaliseringen

Marginalisering syftar på människors bristande

delaktighet och inkomstmöjligheter. Som i

ekonomisk mening marginaliserade räknas

personer som under tre år i rad har haft en

disponibel inkomst som till mer än hälften

utgörs av ar-betsmarknadsstöd, sjukpenning,

förtidspension (inkl. sjukbidrag), socialbidrag

och/eller bostadsbidrag.

 Andelen ekonomiskt marginaliserade har

nästan fördubblats på 10 år. Ungefär var tionde

person av alla i förvärvsaktiv ålder hade

marginaliserats 1996-1998 jämfört med 5,7

procent i mitten av 1980-talet. Trots den

ekonomiska återhämtningen finns det inga

tydliga tendenser till en minskning under senare

år.

Det är invandrare, äldre samt lågutbildade som

har störst risk att marginaliseras. Gifta och

personer med barn har lägre risker. Under 1990-

talet har invandrarnas situation försämrats

medan de äldres situation har förbättrats.

En hög marginalisering kan väntas medföra en

ökad spridning av inkomster på både kort och

längre sikt.

Fördelningsstatistiken

Riksdagen har tillkännagivit att regeringen vid

lämpligt tillfälle t.ex. i en kommande

budgetproposition bör redovisa hur arbetet

fortskrider med att utveckla och bredda

fördelningsstatistiken (Prop. 1998/99:1,

1998/99:FiU2, protokoll 35, 36). I denna

redogörelse redovisas pågående

utvecklingsarbete och olika problem i

fördelningsanalyserna. Det bör övervägas hur en

longitudinell och integrerad hushållsstatistik om

inkoms-ter, sparande, konsumtion och

förmögenhet kan utvecklas.

1 Bakgrund

Den ekonomiska och sociala utvecklingen under

1990-talet var dramatisk. Medborgarna fick

uppleva överhettning, en ekonomi i kris med

arbetslöshet och sänkta reallöner och sedan en

exceptionell ekonomisk återhämtning med stark

tillväxt, låg inflation och ökad sysselsättning.

Skatter, socialförsäkringar och de offentliga

välfärdstjänsterna har genomgått stora

förändringar. Skattereformen 1990-1991

åtföljdes av skattehöjningar i

saneringsprogrammet, men under senare år har

nya reformer och sänkta skatter genomförts.

Saneringen av de offentliga finanserna medförde

nedskärningar och skärpta regler i

välfärdssystem, men åtskilligt har redan

återställts. En internationaliserad marknad skapar

ökad konkurrens och en större rörlighet i

ekonomin.

Det finns därför ett stort intresse för att

utvärdera välfärdens utveckling under 1990-talet.

I det så kallade Välfärdsbokslutets delrapport

beskrivs förändringar i socialpolitiken,

utvecklingen av levnadsförhållanden och

ojämlikhet.

I denna fördelningspolitiska redogörelse

redovisas förutom spridningen i disponibla

inkomster även lönespridningen, preliminära

resultat om förmögenhetsfördelningen, den

regionala inkomstspridningen,

inkomströrligheten, utjämning och

marginaleffekter av skatte- och bidragssystemen

samt tendenserna till marginalisering.

Analyserna har utarbetats av

fördelningspolitiska enheten på

Finansdepartementets ekonomiska avdelning

med tekniskt stöd från SCB:s program för

inkomst- och förmögenhetsstatistik.

2 Fördelningen av ekonomiska

resurser

Fördelningen av ekonomiska resurser tilldrar sig

allt större intresse. Stora förändringar i

sysselsättning, sparande och kapitalinkomster

samt reformer i skatte- och bidragssystem

bedöms ha medfört ökade inkomstklyftor i

många länder. I detta avsnitt redovisas en analys

av utvecklingen i Sverige 1991-1997 och en

bedömning fram till 1999.

2.1 Lönespridning

Trots de genomgripande förändringarna i den

svenska ekonomin har lönespridningen varit

förhållandevis stabil under 1990-talet (diagram

2.1). Spridningen mäts med så kallade

decilkvoter (se underbilaga 3.1). Den tiondel

anställda med lägst löner har haft ganska

oförändrade inkomster jämfört med

genomsnittslönen (medianen). Den tiondel med

högst löner drar dock ifrån något, särskilt under

senare år.

Sedan 1992 kan fördelningen av löner följas

för huvuddelen av alla anställda genom den

förbättrade lönestatistiken hos SCB. Även om

lönestatistiken är mer heltäckande finns det

fortfarande undertäckning bl.a. för mindre

företag inom den privata sektorn. Under 1990-

talet har underlaget förbättrats exempelvis vad

gäller löner för personer i ledande ställning. Det

kan förstärka tendensen till en ökad lönenivå för

dem med högst löner. Många ersättningsformer -

personalkonvertibler, optioner osv. - räknas

emellertid inte som lön och ingår således inte i

den uppmätta lönenivån.

Diagram 2.1 Lönespridningen 1992-1998. Decilkvoter

Kvinnors lön som andel av männens har varit i

stort sett oförändrad under 1990-talet (diagram

2.2). Det finns dock även här en tendens att

välavlönade män drar ifrån.

Diagram 2.2 Kvinnors löner i andel av männens

1992-1998

2.2 Inkomstspridningen

Inkomstfördelningen följs i första hand

genom SCB:s inkomstfördelningsundersök-

ningar (HINK) som bygger på kontrolluppgifter

till taxeringen, myndigheters register och

telefonintervjuer. De redovisas därför med två

års fördröjning. För att kunna bedöma

utvecklingen under de senaste åren görs en

framskrivning från 1997 till 1998 och 1999 (se

underbilaga 3.1). Resultaten för dessa år visar

således inte den faktiska inkomstfördelningen

utan en bedömning av det troliga utfallet.

Vilka metoder som valts

Det finns olika beskrivningar av

inkomstfördelningens utveckling under 1990-

talet, vilket kan verka förvirrande. Det beror på

att fördelningsanalyser inte är någon exakt

vetenskap. Vilka metoder och definitioner man

väljer bestäms i stor utsträckning av värderingar.

Det gäller allt från vilka mått som väljs till hur

inkomsten beräknas. Det gäller även om det är

hushåll eller individer som skall analyseras och

hur man skall jämföra hushåll med olika storlek

och sammansättning. Varken forskningen eller

internationell standard ger en entydig

vägledning.

Analyserna i de fördelningspolitiska

redogörelserna avviker från den officiella

statistiken. Syftet är att uppnå en i ekonomisk

mening mer rättvis beskrivning av fördelningen

av inkomsterna i betydelsen vilka

konsumtionsmöjligheter olika personer har med

hänsyn till försörjningssituationen och vid en

oförändrad nettoförmögenhet. Följande

korrigeringar av SCB:s officiella statistik har

gjorts:

Det är individernas ekonomiska välfärd som

analyseras. Det innebär ett normativt

ställningstagande att samtliga personer, barn som

vuxna, ensamboende som samboende, skall ges

lika stor tyngd när vi bedömer fördelningen av

ekonomiska resurser. Den justerade disponibla

inkomsten påförs samtliga familjemedlemmar.

Den officiella statistiken visar fördelningen bland

hushåll. Det innebär exempelvis att man ger fem

gånger större vikt till vad som händer en

ensamboende person än vad som vad händer

personerna i en familj med två vuxna och tre

barn.

Fördelningen beskrivs för "bostadshushåll". En

persons ekonomiska standard är givetvis

beroende även av inkomsterna hos andra i

familjen eller hushållet, givet att de har en

gemensam ekonomi. För att bäst mäta detta

används SCB:s definition av "bostadshushåll".

SCB har på Finansdepartementets uppdrag

rekonstruerat denna hushållsindelning även för

1991. Ungdomar som bor hemma kan därmed

nu räknas till föräldrarnas hushåll. Även andra

vuxna än gifta/samboende som lever tillsammans

räknas till ett hushåll. I den officiella statistiken

räknas hemmaboende ungdomar som egna

hushåll, vilket innebär att standarden hos dem

och deras föräldrar inte beräknas på rimligt sätt.

De nya socialbidragsnormerna inkl.

boendekostnader används för att justera för olika

hushålls storlek. De nya normerna beaktar de

ekonomiska stordriftsfördelar som rimligen

finns i större familjer. Till normen har lagts en

schabloniserad boendekostnad och antagna

belopp för vård, möbler m.m., därefter har

normen med hjälp av en statistisk analys givits en

generell och enklare matematisk form

(underbilaga 3.1). Den offi-ciella statistiken

baseras på de äldre normerna utan hänsyn till

boendekostnader och stordriftsfördelar. De kan

anses betydligt underskatta standarden i bl.a.

barnfamiljer.

Inkomster av kapital utjämnas över tiden och

realberäknas. Eftersom inkomststatistiken

baseras på taxeringen mäts inte inkomster på ett i

ekonomisk mening neutralt och symmetriskt

sätt. Värdeökningar i aktier och andra tillgångar

registreras som inkomst först när man realiserar

dem. Kapitalinkomsterna beräknas nominellt

även om de helt eller delvis har urholkats av

inflationen. Dessa egenskaper i skattereglerna

innebär att inkomstfördelningen i den officiella

statistiken är svårbedömd. Realisationsvinsterna

och därmed inkomstspridningen varierar kraftigt

år från år. Olika schablonmetoder används för

att realjustera kapitalinkomsterna och utjämna

dem över tiden (se underbilaga 3.1).

Inkomstspridningen

Den officiella inkomststatistiken visar kraftiga

variationer i spridningen av den disponibla

årsinkomsten över tiden. Inkomstspridningen

ökar de år då hushållen väljer att realisera stora

nominella värdeökningar i aktier och andra

tillgångar. Enligt den officiella statistiken ökade

inkomstspridningen, mätt som Gini-

koefficienten för justerad disponibel inkomst,

från 0,261 till 0,290 mellan 1991 och 1997.

Ökningen med 0,029 enheter motsvarar drygt 11

procent.

Med korrigerade beräkningar minskar

spridningen först för att sedan öka något under

senare år. Ökningen mellan 1991 och 1997 blir

endast ca 0,008 enheter, dvs. knappt 4 procent.

Den statistiska osäkerheten för förändringar i

Gini-koefficienten mellan två år uppskattas till ca

0,009-0,017 enheter. Det är främst övergången

till bostadshushåll och metoden att justera för

försörjningsbörda som förklarar skillnaden

mellan den officiella statistiken och den

korrigerade beräkningen (se vidare underbilaga

3.1).

Diagram 2.3 Spridning i justerade disponibla årsinkomster.

Gini-koefficienten 1991-1999

Framskrivningen av inkomstfördelningen från

1997 till 1998 och 1999 tyder på en fortsatt stabil

fördelning av den ekonomiska standarden.

2.3 Ekonomiskt utsatta

Det är ett centralt mål för fördelningspolitiken

att minska risken för fattigdom. Statistiken över

personer med en svag ekonomi är dock

svårtolkad och skall bedömas med mycket stor

försiktighet. Registrerade årsinkomster fångar

inte ekonomiska resurser i form av förmögenhet,

arv, tipsvinster o.dyl., överföringar inom

familjen, inkomster från svartarbete osv. Många

människor med en god standard har tillfälligt valt

låga inkomster i samband med studier,

föräldraledighet, resor etc. Det har tidigare visats

att två tredjedelar av alla som räknas till dem med

en svag ekonomi hör till grupper vars inkomster

är svåra att mäta, som har förmögenhet eller

grupper som själva valt låga inkomster. Det är

därför inte överraskande att det är relativt få av

dem som registreras som fattiga i

inkomststatistiken som tar emot transfereringar

vilka riktar sig till hushåll med en svag ekonomi,

t.ex. socialbidrag. Det kan också finnas ett

underutnyttjande som beror på attityder och

informationsbrister.

Personer med svag ekonomi

I den officiella statistiken används ett relativt

mått på svag ekonomi: andelen hushåll som har

en justerad disponibel inkomst som understiger

halva medianinkomsten. I följande analyser

används detta mått med de korrigerade

beräkningsmetoderna som redovisats ovan.

Enligt den officiella statistiken ökar andelen

hushåll med en svag ekonomi under 1990-talet.

Detta resultat har bekräftats i andra

undersökningar.

De korrigerade beräkningarna visar i stället en

successiv minskning av andelen personer med en

svag ekonomi. Framskrivningen till 1998 och

1999 tyder på en relativt stabil andel med en svag

ekonomi.

Skillnaden förklaras till stor del av att ungdomar

över 18 år som bor hemma hos sina föräldrar

betraktas som egna hushåll i den officiella

statistiken. Hemmaboende ungdomar har oftast

låga egna inkomster varför de hamnar under

gränsen för en svag ekonomi. De olika

korrigeringarna påverkar både nivå och trend (se

vidare underbilaga 3.1).

Diagram 2.4 Andel personer med svag ekonomi

1991-1999.

Procent

Om man i stället använder den nya

socialbidragsnormen som en absolut gräns för

svag ekonomi och exkluderar studerande byts

nedgången till en svag uppgång. Den starka

ökning som visas i andra undersökningar, bl.a. i

Välfärdsbokslutets delrapport, kan således delvis

bero på att fler personer studerar allt längre. När

fler personer tillfälligt avstår inkomster en kort

period i livet, för att över livet få betydligt högre

inkomster, ökar således andelen med en svag

ekonomi.

Även andra känslighetsberäkningar har

genomförts. Beräkningar av exempelvis Sen s

fattigdomsindex ger samma bild. Det är ett mått

som väger samman beräknat antal personer som

har inkomster under halva medianinkomsten

med deras relativa inkomstnivå och spridningen i

gruppen.

2.4 Barnfamiljernas situation

I flera undersökningar under senare år har visats

att barnfamiljernas ekonomiska standard

utvecklats svagare under 1990-talet än

standarden för många andra grupper. År 1991

hade en genomsnittlig barnfamilj en ekonomisk

standard som motsvarade drygt 99 procent av

genomsnittet i hela befolkningen (diagram 2.5).

Denna nivå har minskat successivt och var som

lägst drygt 91 procent 1996.

De senaste årens ekonomiska återhämtning

med en ökad sysselsättning och reformer har

dock gynnat barnfamiljerna. En viss relativ

förbättring inträffade redan 1997 och

framskrivningen till 1999 pekar på att

förbättringen fortsätter. Höjningen av

barnbidragen och skatte-sänkningen kan

förväntas medföra att trenden fortsätter år 2000.

Analyser visar att barnfamiljernas

marknadsinkomster räknat i procent av

genomsnittet för hela befolkningen sjönk

betydligt under krisåren. Regelförändringarna i

skatte- och bidragssystemen förefaller inte

nämnvärt ha missgynnat barnfamiljerna och

ensamföräldrarna har skyddats jämfört med

andra grupper (se avsnitt 4.2). Mycket tyder

således på att försämringarna för barnfamiljer

hänger samman med den ekonomiska krisen och

arbetslösheten.

För ensamstående föräldrar har utvecklingen

varit sämre än för gifta/samboende och trenden

vänder inte 1997 (se bilagetabell 3.1). Den svaga

utvecklingen kan delvis bero på fattigdomsfällor.

Många ensamföräldrar har höga marginaleffekter

bl.a. eftersom de ofta behöver socialbidrag. När

inkomsterna höjs som följd av minskad

arbetslöshet och höjda reallöner får

ensamföräldrar behålla betydligt mindre än andra

grupper. Det kan leda till att de släpar efter i

standardutvecklingen.

Andelen barn som lever i familjer med en svag

ekonomi är internationellt sett mycket låg i

Sverige (se avsnitt 4). Andelen har dock ökat

något under 1990-talet från som lägst 3,2 procent

1991 till 4,3 procent 1996 (diagram 2.6). En viss

minskning inträffade 1997 men framskrivningen

till 1999 tyder åter på en viss ökning.

Diagram 2.5 Barnfamiljernas medelinkomst i förhållande

till samtliga hushåll

Diagram 2.6 Andel barn som lever i familjer med svag

ekonomi

Procent

2.5 Den regionala inkomstspridningen

I den fördelningspolitiska redogörelsen i 1999

års vårproposition undersöktes den regionala

inkomstspridningen. Det visades att det är

relativt obetydliga skillnader i ekonomisk

standard efter boendekostnad och

barnomsorgsavgift mellan boende i storstäder

jämfört med andra regioner och

glesbygdskommuner. Det fanns inga tydliga

tendenser till ökad spridning i ekonomisk

standard mellan personer som bor i olika delar av

landet.

Den ekonomiska återhämtningen i slutet av

1990-talet förefaller åtminstone inledningsvis att

öka de regionala klyftorna i

befolkningsutveckling, arbetslöshet och

ekonomisk tillväxt. Frågan är naturligtvis om

detta också har medfört en ökad spridning i

ekonomisk välfärd.

Nya beräkningar fram till 1998 tyder på att

den regionala spridningen i ekonomisk standard

har varit ganska stabil under 1990-talet (diagram

2.7). Den ekonomiska standarden avser

individernas genomsnittliga disponibla inkomst i

landets så kallade lokala arbetsmarknadsregioner

(LA-regioner). Spridningen redovisas som

kvoten mellan den genomsnittliga ekonomiska

standarden för dem som bor i den åttonde

rikaste regionen jämfört med standarden för dem

i den åttonde fattigaste. Denna kvot sjönk något

under krisåren, dvs. den regionala fördelningen

blev något jämnare. Under de senaste årens

ekonomiska återhämtning har spridningen ökat

något. Totalt sett verkar dock skillnaderna i

inkomstnivåer mellan regioner ha varit konstanta

under 1990-talet. Känslighetsanalyser med andra

kvoter visar samma bild.

Diagram 2.7 Den regionala inkomstspridningen

Anm: Den regionala decilkvoten definieras som den 8:e rikaste regionens

medelinkomst dividerad med den 8:e fattigaste regionens medelinkomst.

2.6 Inkomströrligheten

Inkomströrligheten är ett viktigt mått på fördel-

ningspolitiken. Rörligheten visar t.ex. hur vanligt

det är att personer med låga inkomster ett visst år

har högre inkomster under ett senare år.

Rörlighetsmått visar därför om chanserna till

goda livsinkomster blir mer eller mindre ojämnt

fördelade över tiden. Framför allt ger dessa mått

bättre kunskaper om hur vanligt det är att

människor varaktigt fastnar i en situation med

svag ekonomi. I den fördelningspolitiska

redogörelsen i 1999 års budgetproposition

visades att rörligheten i justerade disponibla

inkomster hade minskat under 1990-talet

jämfört med tidigare decennier.

Huvudförklaringen bedömdes vara att

skattereformen medförde betydligt bättre

mätningar av kapitalinkomster, bl.a. genom

basbreddningen av kapital och bättre

kontrolluppgifter.

Den ökade arbetslösheten kan också minska

rörligheten. Det blir allt svårare för ungdomar

och andra grupper att få tillfälliga jobb. Många

fastnar under en lång tid på de inkomstnivåer

som garanteras i arbetslöshetsförsäkringen. Ju

fler som blir förtidspensionerade,

långtidssjukskrivna eller beroende av socialbidrag

för längre tider, desto mindre blir

inkomströrligheten.

Frågan är om den ekonomiska

återhämtningen har ökat inkomströrligheten. En

ny beräkning har genomförts för perioden 1991-

1998 som visar hur individuella disponibla

inkomster för personer i åldern 20-64 år

förändras över tre år (för en metodredovisning,

se underbilaga 3.1).

Ca 30 procent av de personer som 1990

tillhörde låginkomstgruppen hade tre år senare

en högre inkomst, dvs. de hade flyttat till

medelinkomstgruppen (tabell 2.1). Ungefär tre

procent av låginkomsttagarna hade fått höga

inkomster medan således 67 procent var kvar i

låginkomstgruppen 1992. Resultaten i denna så

kallade övergångsmatris visar att

inkomströrligheten har varit stabil under 1990-

talet.

Tabell 2.1 Inkomströrlighet. Andel personer som flyttat mellan inkomstgrupper

samt Shorrocks index

Årtalen avser det sista året i en treårsperiod

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

Låg till medelinkomst

30

28

28

28

29

28

29

Låg till hög linkomst

3

2

3

3

3

3

4

Medel till låg inkomst

12

11

11

12

12

11

12

Medel till hög inkomst

12

11

12

11

11

11

11

Hög till låg inkomst

2

2

1

1

2

1

2

Hög till medelinkomst

20

19

20

19

19

19

20

Shorrocks index (M)

0,048

0,043

0,042

0,042

0,041

0,041

0,045

Källa: Linda, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Anm: Låg inkomst avser de 20 procent med lägst inkomst respektive år, hög

inkomst de 20 procent med högst inkomst, medelinkomst avser övriga.

Inkomströrligheten kan mätas också med det så

kallade Shorrocks index (M) avseende Gini-

koefficienten . Mobiliteten mäts som den

utjämning av inkomstspridningen som

uppkommer när undersökningsperioden

förlängs. Med detta mått minskar rörligheten

något i början av perioden och ökar något den

sista perioden 1996-1998. Inkomströrligheten är

dock påfallande stabil.

2.7 Förmögenhetsfördelningen

SCB undersöker förmögenhetsfördelningen på

regeringens uppdrag. De preliminära resultaten

visar att förmögenhetsfördelningen är mycket

skev. Den rikaste 1 procent hushåll äger ca 20

procent av nettoförmögenheten till

marknadsvärde. Det är främst finansiellt kapital i

form av aktier eller aktiefonder som

koncentreras till de rikaste hushållen.

Denna andel har enligt SCB:s statistik varit

relativt stabil sedan mitten av 1970-talet. Det är

emellertid osäkert hur fördelningen förändrats

under 1990-talet. Insamlingen av data och

värderingsmetoderna har förbättrats 1997

jämfört med tidigare studier under 1980-talet

och början av 1990-talet. Trots dessa

förbättringar pekar en jämförelse med

finansräkenskaperna på att en ökande andel av

det finansiella sparandet inte fångas i de register

som är underlag för statistiken om fördelningen

av förmögenhet.

Det finansiella sparandet har ändrats över tid.

Undersökningen fångar inte hela det ökade

försäkringssparandet, endast de delar där det

finns ett direkt skattepliktigt kapitalvärde. De

tillgångar som hushållen har i utlandet finns med

endast om de har redovisats i samband med

deklarationen. Det finns därför en

undertäckning på detta och det är oklart om

denna undertäckning har ökat 1997.

Sammantaget finns det inga tydliga indikationer

på en kraftigt ökad koncentration av

förmögenheterna till de rikaste 1 procent av

hushållen. En viss ökad spridning i fördelningen

av förmögenheter kan dock iakttas.

3 Sveriges inkomstfördelning i

internationellt perspektiv

OECD har nyligen genomfört en omfattande

studie av inkomstfördelning och ekonomisk

fattigdom i medlemsländerna. Studien som

omfattar 21 länder baseras på nationella

beräkningar för perioden från mitten av 1970-

talet till mitten av 1990-talet. I detta avsnitt

sammanfattas de preliminära huvudresultaten.

3.1 Jämn inkomstfördelning i Sverige

Sverige har tillsammans med de andra nordiska

länderna en internationellt sett mycket jämn

fördelning av de ekonomiska resurserna (tabell

3.1). En viss försiktighet bör iakttagas vid

jämförelser av nivåerna. Beräkningarna är

harmoniserade men inkomstundersökningarna

skiljer sig åt i flera avseenden. Korrigerar man för

 hemma-boende ungdomar har Sverige den

jämnaste fördelningen.

Tabell 3.1 Inkomstspridningen (Gini-koefficienten)

Nivå i mitten av

1990-talet

1980-talet

1970-talet

1 Danmark

21,7

22,9

2 Finland

22,8

20,7

23,5

3 Sverige

23,0

21,6

23,2

4 Österrike

23,8

23,6

5 Nederländerna

25,5

23,4

22,6

6 Norge

25,6

23,4

7 Japan

26,0

25,2

26,6

8 Schweiz

26,9

9 Belgien

27,2

25,9

10 Frankrike

27,8

27,6

11 Tyskland

28,2

26,5

12 Ungern

28,3

29,2

13 Kanada

28,5

29,0

29,8

14 Australien

30,5

31,2

29,1

15 Storbritannien

31,2

28,6

24,8

16 Irland

32,4

33,1

17 Grekland

33,6

33,6

41,3

18 USA

34,4

34,0

31,3

19 Italien

34,5

30,6

20 Turkiet

49,1

43,5

21 Mexiko

52,6

50,5

52,2

Källa: Förster, M.: Trends and Driving Factors in Income Inequality and Poverty

in the OECD Area. OECD/DEELSA.Labour Market and Social Policy Occasional

Paper (publ. april 2000)

Det finns inga generella tendenser vad gäller

inkomstspridningens utveckling under de

senaste 20 åren. För de 10 länder det finns data

ökade spridningen i fyra, minskade i tre och var

stabil i de återstående tre. För den senaste 10-års-

perioden finns en tendens till ökad spridning i

ungefär hälften av länderna. Sverige har haft en

ganska genomsnittlig utveckling.

3.2 Låg andel ekonomiskt svaga

De nordiska länderna, med undantag för Norge,

och Nederländerna har en låg andel personer

med en disponibel inkomst under halva median-

inkomsten (tabell 3.2). Även i denna jämförelse

överskattas andelen med en svag ekonomi i

Sverige eftersom hemmaboende ungdomar

räknas som egna hushåll.

Tabell 3.2 Andel personer med inkomster under halva

medianinkomsten

Procent

Nivå i mitten av

1990-talet

1980-talet

1970-talet

1 Finland

4,9

5,1

9,9

2 Danmark

5,0

7,0

3 Nederländerna

6,3

3,1

2,5

4 Sverige

6,4

5,9

6,7

5 Ungern

7,3

8,6

6 Österrike

7,4

6,1

7 Frankrike

7,5

8,0

8 Belgien

7,8

10,5

9 Norge

8,0

6,9

10 Australien

9,3

12,2

11,9

11 Tyskland

9,4

6,4

12 Kanada

10,3

11,6

15,5

13 Storbritannien

10,9

6,9

6,4

14 Irland

11,0

10,6

15 Grekland

13,9

13,4

17,8

16 Italien

14,2

10,3

17 Turkiet

16,2

16,4

18 USA

17,1

18,3

15,5

19 Mexiko

21,9

21,3

24,7

Källa: OECD(2000)

I Sverige har andelen personer med en svag

ekonomi inte förändrats nämnvärt sedan mitten

av 1980-talet. Andelen har ökat i hälften av de

jämförda länderna och Sveriges utveckling är

ganska genomsnittlig. Ökningen har varit störst i

Storbritannien, Italien, Österrike och

Nederländerna.

Med ett absolut fattigdomsstreck definierat

utifrån medianinkomsterna i mitten på 1970-talet

har fattigdomen minskat i sex av åtta länder för

vilka data finns, däribland i Sverige.

3.3 Barnens situation

Ett flertal studier har visat att de svenska barnen

har en bättre relativ standard än vad som är

vanligt i andra länder . Den ekonomiska krisen

och besparingarna i Sverige har dock träffat

barnfamiljerna hårdare än andra grupper.

De nya beräkningarna från OECD visar

emellertid att barnen i Sverige fortfarande har en

god relativ standard (tabell 3.3). Barnen under 18

år antas i beräkningen få samma del av de

disponibla inkomsterna som föräldrarna och

barnens relativa standard beräknas i procent av

genomsnittet för hela befolkningen. Barnen i

Sverige hamnar på tredje plats efter barnen i

Belgien och Finland.

Tabell 3.3 Barnens relativa disponibla inkomst

Nivå 90-talet

Förändring (PE)

Avser år

1 Belgien

104,9

1983-1995

2 Finland

100,9

2,8

1986-1995

3 Sverige

98,9

-2,2

1983-1995

4 Grekland

97,7

3,5

1988-1994

5 Norge

97,6

1,1

1986-1995

6 Danmark

97,2

-2,5

1983-1994

7 Frankrike

94,9

0,4

1984-1994

8 Ungern

93,0

-6,0

1991-1997

9 Tyskland

90,8

-2,6

1984-1994

10 Nederländerna

89,3

0,0

1985-1994

11 Österrike

89,9

0,1

1983-1993

12 Italien

88,9

-1,3

1984-1993

13 Kanada

87,6

0,0

1985-1995

14 Storbritannien

85,8

-3,8

1985-1995

15 Australien

85,6

-1,1

1984-1994

16 Turkiet

84,7

-4,1

1987-1994

17 USA

84,1

2,5

1984-1995

18 Mexiko

83,2

-1,0

1989-1994

Källa: OECD(2000)

Barnen i Sverige har fått en standardförsämring

under mätperioden. Det gäller också i flertalet

övriga länder. Det bör noteras att mätperioderna

varierar.

Ett annat viktigt mått är hur stor andel av

barnen som lever i familjer med en svag

ekonomi. De nordiska länderna och Belgien har

färre ekonomiskt utsatta barn än övriga länder

(tabell 3.4). I botten återfinns Mexiko och USA

där över vart femte barn lever i relativ fattigdom.

Tabell 3.4 Andelen barn som lever i familjer med en svag

ekonomi

Nivå 90-talet

Förändring (PE)

Avser år

1 Finland

2,1

-0,8

1986-1995

2 Sverige

2,7

-0,3

1983-1995

3 Danmark

3,4

-1,2

1983-1994

4 Belgien

4,1

1983-1995

5 Norge

4,4

0,5

1986-1995

6 Frankrike

7,1

0,5

1984-1994

7 Österrike

7,3

1,8

1983-1993

8 Nederländerna

9,1

5,8

1985-1994

9 Ungern

9,7

1,7

1991-1997

10 Tyskland

10,6

4,5

1984-1994

11 Australien

10,9

-4,6

1984-1994

12 Grekland

12,3

-0,3

1988-1994

13 Kanada

14,2

-1,6

1985-1995

14 Storbritannien

17,4

7,7

1985-1995

15 Italien

18,8

7,3

1984-1993

16 Turkiet

19,7

-0,7

1987-1994

17 USA

23,2

-2,7

1984-1995

18 Mexiko

26,2

1,4

1989-1994

Not: Tabellen avser andelen, angiven i procent, av barnen i respektive land som

lever i ett hushåll vars inkomster understiger halva medianen av den justerade

disponibla inkomsten för hela befolkningen.

Källa: OECD(2000)

Andelen barn i familjer med en svag ekonomi

har minskat i åtta länder, däribland Sverige, och

ökat i åtta. Ökningarna har varit

anmärkningsvärda i Storbritannien, Italien och

Nederländerna.

4 Skatternas och transfereringarnas

utjämningseffekter

Perioden 1991-2000 medförde mycket

omfattande ändringar i skatte- och

bidragssystemen, främst som följd av

saneringsprogrammet och återställningarna

under senare år. Det är svårt att från statistiken

avgöra vad regeländringarna har inneburit.

Förändringar i ett system interagerar ofta med

ändringar i andra system. Regeländringarna

påverkar medborgarnas beteenden, deras

arbetsutbud, benägenhet att söka ersättningar,

sparande, skatteundandragande osv. Krisen

medförde stora förändringar i sysselsättning,

utbildning, löner och kapitalinkomster.

Saneringsprogrammet har påverkat

grundläggande ekonomiska förhållanden som

inflation, ränta och efterfrågan i ekonomin.

För att bedöma skatternas och

transfereringarnas utjämningseffekter används

två olika metoder. Den första innebär att man

mäter den samlade effekten av ändrade regler

och olika förändringar i fördelningen av

inkomster. Den andra metoden syftar till att

renodla effekterna av ändrade regler.

4.1 Statistisk uppdelning av

inkomstspridningen

Skatternas och transfereringarnas

utjämningseffekter mäts med olika statistiska

metoder. I de fördelningspolitiska

redogörelserna används en metod som innebär

att statistiska mått på spridningen av disponibla

årsinkomster delas upp i olika komponenter

(dekomponering av Gini-koefficienten, se

underbilaga 3.1).

Faktorinkomsterna, dvs. summan av löner,

närings- och kapitalinkomster, och även

pensionerna har blivit mer ojämnt fördelade

under 1990-talet (diagram 4.1). Dessa

inkomstslag lämnar således ett ökat bidrag till

den totala inkomstspridningen, vilket visas

genom att kurvan stiger. Denna ökning

motverkas framför allt av att skatterna har blivit

mer utjämnande. Sociala transfereringar har en

betydligt mindre utjämnande effekt men

effekten har ökat något under 1990-talet.

Diagram 4.1 Olika inkomsters bidrag till

inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten

4.2 Simulering av regeländringar

När vi mäter omfördelningen genom skatter och

bidrag med en dekomponering kan en ändrad

utjämning bero på ökad arbetslöshet, hushållens

anpassning till reglerna eller regeländringarna i

sig. Även makroekonomiska och demografiska

förändringar kan påverka.

För att försöka renodla de direkta

fördelningseffekterna av regeländringarna

jämförs utfallet av reglerna 1991, 1996 och 2000

på en och samma modellpopulation. Den fråga

som ställs här är i stället: Hur har ändrade regler i

skatter, socialförsäkringar och bidrag påverkat

skattebördan, transfereringarnas fördelning och

utjämningen av inkomster?

Den konstanta populationen utgörs av

HINK97 framskriven till 2000 års demografiska

och ekonomiska förhållanden. Vid analysen har

inkomstgränser, skiktgränser, tak och

gararantinivåer 1991 och 1996 räknats upp till de

prisnivåer som gäller år 2000. Huvuddelen av

regeländringarna har kunnat efterbildas i detalj

men i vissa fall används schablonmetoder och i

enstaka fall saknas underliggande data t.ex.

avseende sjuklönen (för en teknisk redovisning,

se underbilaga 3.1). Momsen fördelas

schablonmässigt på varje hushåll i förhållande till

den disponibla inkomsten och till

konsumtionsprofilerna i SCB:s undersökning av

hushållens utgifter (HBU92)

Genomsnittliga skatter och transfereringar

Regeleffekterna delas upp på skatter (inkl. egen-

avgifter), moms, socialförsäkringar samt bidrag

(t.ex. barnbidrag, bostadsbidrag). Simuleringen

av olika regelsystem på samma modellbefolkning

visar att den genomsnittliga direkta skatten per

hushåll ökade i fasta priser med 13,2 procent

mellan 1991 och 1996, för att sedan sjunka något

till 2000 (tabell 4). Socialförsäkringarna och

bidragen sjönk från 1991 till 1996 men nivåerna

har delvis återställts år 2000. Nettot av skatter

och transfereringar har sjunkit påtagligt mellan

1991 och 2000. Dagens regelsystem ger

hushållen ca 56 miljarder kronor lägre disponibla

inkomster än 1991 års regelsystem räknat på en

och samma befolkning.

Tabell 4 Genomsnittliga beräknade skatter,

socialförsäkringar och bidrag 1991, 1996 och 2000

1991

1996

2000

Förän

dr, %

91/00

Förän

dr, %

96/00

Direkt skatt

83 800

94 900

93 700

11,8

-1,3

Moms

23 300

20 600

20 600

-11,6

0

Socialförsäkr

75 600

70 400

71 700

-5,2

1,8

Bidrag

14 300

13 700

13 900

-2,8

1,5

Summa

skatt

107 100

115 500

114 300

6,7

-1,0

Summa

transf

89 900

84 100

85 600

-4,8

1,8

Skatternas fördelning

Skatteandelen höjdes från i genomsnitt 29,0

procent år 1991 till 32,7 procent år 1996.

Höjningen var relativt störst för dem med högre

disponibla inkomster justerade för

försörjningsbörda (diagram 4.2). Skatteandelen

beräknas som betalda skatter i procent av den

totala inkomsten inkl. skattefria transfereringar.

Mellan 1996 och 2000 har skatteandelen sänkts

något i alla inkomstklasser. Regeländringarna

innebär att skattesystemet utjämnar inkomster

kraftigare 2000 än 1991.

Diagram 4.2 Skatteandelen 1991, 1996 och 2000

Procent

Anm: I skatter inräknas inkomstskatt, kapitalskatt, förmögenhetsskatt,

hushållens fastighetsskatt, egenavgift och moms

I kalkylen ingår huvuddelen av de skatter som

hushållen betalar. Under perioden har också

arbetsgivaravgifter, energiskatter och andra

indirekta skatter samt företagens skatter

förändrats. I många fall kan man anta att dessa

skatteändringar också berör hushållen. Det

saknas dock underlag för att bedöma hur dessa

skatteförändringar fördelar sig på hushåll med

olika in-komster.

Socialförsäkringarnas och bidragens fördelning

Socialförsäkringarna inkl. pensionerna har en

tydlig fördelningsprofil räknat som andel av total

inkomst (diagram 4.3). Socialförsäkringarnas

fördelning har förändrats marginellt under

perioden. Mellan 1991 och 1996 sänktes

ersättnings-graden i många system.

Regeländringarna innebar sänkta

socialförsäkringar men minskningen var relativt

jämnt fördelad över alla inkomstgrupper. De

sänkta ersättningarna påverkade således inte

utjämningen nämnvärt. År 2000 har

socialförsäkringarna ungefär samma relativa nivå

och fördelning som år 1991.

Diagram 4.3 Socialförsäkringar inkl. pensioner som andel

av totalinkomsten 1991, 1996 och 2000

Procent

De skattefria bidragen, dvs. barnbidrag,

bostadsbidrag, socialbidrag osv., utges i första

hand till personer med mycket låga inkomster.

Bidragsnivåerna sänktes i saneringsprogrammet.

Bidragens omfördelande effekt ökade trots detta

något fram till 1996. År 2000 är dock

fördelningen lika den för år 1991.

Diagram 4.4 Skattefria bidrag som andel av totalinkomsten

1991, 1996 och 2000

Procent

Sammanlagda utjämningseffekter

Sammantaget ger skatte- och bidragsreglerna år

2000 en större utjämning av inkomsterna än

reglerna för 1991. Ett byte av regelsystem

innebär sänkta disponibla inkomster för alla

inkomstgrupper. Minskningen blir dock störst

för hushåll med högre inkomster (diagram 4.5).

Personer med låga inkomster har skyddats

relativt sett.

Diagram 4.5 Förändring av ekonomisk standard i

decilgrupper till följd av regeländringar 1991/2000 och

1996/2000

Procent

Med 1991 års regler sjunker Gini-koefficienten

med 0,278 enheter när man går från fördelningen

av marknadsinkomster (faktorinkomst) till

disponibla inkomster. Med 2000 års regelsystem

minskar Gini-koefficienten med 0,285 enheter,

dvs. med ytterligare 0,007 enheter.

Huvuddelen av dessa förändringar

genomfördes i saneringsprogrammet.

Regeländringarna sedan 1996 medför en ökad

disponibel inkomst med drygt 1 procent.

Ökningen är ganska jämnt fördelad i olika

inkomstgrupper utom bland de 10 procent med

lägst inkomster som inte fått någon förbättring.

En jämställdhetsanalys visar att

regeländringarna minskar den disponibla

inkomsten lika mycket för män som för kvinnor.

De sammantagna regeländringarna i skatte-

och bidragssystemen mellan 1991 och 2000 har

inte systematiskt missgynnat barnfamiljer (dia-

gram 4.6). Ensamföräldrar har skyddats relativt

väl. Gifta eller samboende med barn har dock

fått en något större minskning av inkomsterna

jämfört med andra familjetyper. Den enda grupp

som gynnats är ålderspensionärer.

Regeländringarna mellan 1996 och 2000 har

medfört förbättringar främst för gifta och

samboende familjer med barn samt för

pensionärer.

Diagram 4.6 Förändring av ekonomisk standard i

familjetyper till följd av regeländringar 1991/2000 och

1996/2000

Procent

Begränsningar

Analysen ger naturligtvis inte en fullständig bild

av skatternas och transfereringarnas

fördelningseffekter. Man bör beakta att

jämförelsen mellan 1991 och 2000 avser två

regelsystem som skiljer sig avsevärt vad gäller

offentlig finansiellt netto. Det beror dels på att

det saknas vissa skatter i beräkningen, dels på att

skattereformen 1991 var underfinansierad.

Bilden skulle givetvis ha blivit något annorlunda

om man kunde jämföra regelsystemen vid

samma offentligfinansiella netto. Då tvingas man

dock påföra mer eller mindre godtyckliga

justeringar, t.ex. stiliserade skattehöjningar.

Syftet med denna undersökning är dock att

jämföra de regelsystem som faktiskt har gällt.

De dynamiska fördelningseffekterna fångas

inte heller. Höjda skatter kan exempelvis minska

arbetsutbudet, vilket kan väntas påverka

lönefördelningen. Dynamiska

fördelningsanalyser är emellertid svåra att göra

eftersom forskarna inte är överens om vilka

beteendeförändringar som kan inträffa, hur stora

de är eller när i tiden de kan komma.

5 Marginaleffekter vid ökat arbete

Det ekonomiska utbytet av arbete påverkar

givetvis människors val mellan betalt arbete och

tid för annan verksamhet. Ekonomisk teori och

de flesta empiriska resultat stöder uppfattningen

att ökade marginaleffekter minskar

arbetsutbudet. Marginaleffekten är ett mått på

hur stor del av en ökad inkomst som faller bort i

form av inkomstskatt, inkomstprövade bidrag

och avgifter. Ju högre marginaleffekter, desto

starkare blir individernas ekonomiska motiv att

hålla nere eller inte öka arbetstiden.

I återkommande analyser har redovisats

synliga marginaleffekter vid en inkomstökning.

Denna analys försöker i stället besvara frågan:

Hur mycket inkomster försvinner om hushållen

ökar sitt arbete? I beräkningen tas hänsyn också

till hur arbetstider kan påverka

barnomsorgsavgifter, att ökat arbete leder till

minskade arbetslöshetsunderstöd osv.

Marginaleffekterna analyseras både med

typfall och statistiska simuleringar. De synliga

marginaleffekterna illustreras bäst med olika

typfalls-exempel. De klargör tydligt systemens

strukturella egenskaper, t.ex. i vilka

inkomstlägen reglerna sammantaget ledet till

höga marginaleffekter och vilka system som

bidrar mest. För att visa hur vanligt det är med

höga marginaleffekter behövs dock statistiska

simuleringar.

5.1 Marginaleffekter för typfall

I typfallsberäkningarna visas hur den disponibla

inkomsten varierar med arbetstiden.

Beräkningarna tar hänsyn till den sammantagna

effekten av socialbidrag, bostadsbidrag,

inkomstskatt, pensionsavgift och avgift för

barnomsorg. Beräkningarna avser skatte- och

bidragsreglerna för år 2000.

(Barnomsorgsavgifterna år 1999.)

Beräkningsantaganden

Få kan fritt välja sin arbetstid. Vilka

valmöjligheter som finns varierar. För att

stiliserat visa systemens egenskaper vid olika val

av arbetstider beräknas den disponibla

inkomsten som en funktion av antal arbetade

timmar. Arbetstiden antas vara jämt fördelad

över året.

Sambandet mellan arbetade timmar och

disponibel inkomst varierar mellan olika

familjetyper och lönenivåer (se faktaruta).

Därför beräknas några olika exempel som är

valda för att beskriva när höga marginaleffekter

av skatter, bidrag och användaravgifter kan

uppkomma. Typfallen är inte statistiskt

representativa.

FAKTARUTA

Löneantaganden: Låg lön antas motsvara en lön

på 85 kronor/timme (ca 14 750 kronor/månad),

medellön 105 kronor/timme (ca 18 500

kronor/månad) och hög lön 160 kronor/timme

(28 100 kronor/månad) .

Kommunalskattesats: Genomsnitt exklusive

kyrkoavgift, 30,38 procent.

Hyror: Genomsnittshyror för bostäder av olika

storlek med hänsyn till familjetyp enligt SCB.

I beräkningarna har det varit nödvändigt med

vissa schabloniseringar. Användaravgifterna för

barnomsorg varierar mellan olika kommuner.

Vanligtvis beror familjens avgift på inkomst,

antal barn och hur lång tid barnen vistas vid

förskola eller fritidshem. I dessa beräkningar har

en för landet genomsnittlig barnomsorgstaxa

beräknats (metoden redovisas i underbilaga 3.1).

För att beskriva skatte- och bidragssystemens

garantinivå antas förenklat att den som arbetar

mindre än heltid vill öka sin arbetstid och

erhåller socialbidrag. Socialbidraget reduceras

därför med 100 procent av en inkomstökning

upp till den lön som ger en disponibel inkomst

på samma nivå som socialbidraget garanterar.

Fem typexempel

För en ensamstående person med två barn ger

socialbidragen en garanterad inkomst på ca 11

100 kronor per månad efter betald

barnomsorgsavgift (diagram 5.1). Med en låg

timlön måste denne ensamföräldrer arbeta drygt

50 procent av heltidsarbete för att få en inkomst

över socialbidragsnormen. Vid en hög lön är

motsvarande gräns knappt 30 procent. Vid lägre

arbetstider ger ett ökat arbete inget ekonomiskt

utbyte.

Diagram 5.1 Ensamstående person med två barn 4 och 6 år

på daghem. Disponibel inkomst i kronor per månad efter

barnomsorgsavgift

Kr/mån

Anm: Hyra 4 500 kronor/månad

En ensamstående med två barn erhåller

bostadsbidrag vid heltidsarbete, både med en låg

lön och medellön. Marginaleffekten vid ökat

arbete är därför hög. Då arbetstiden ökar från

halv- till heltid ökar den disponibla inkomsten

endast med 27 procent vid låg lön. Vid en

arbetsinsats om 90 procent av heltid är

marginaleffekten 69 procent vid låg lön. Vid hög

timlön kan bostadsbidrag erhållas upp till en

arbetsinsats som motsvarar drygt 75 procent av

heltidsarbete. Den årliga arbetsinkomsten är då

253 000 kronor. Vid denna inkomstnivå är

marginaleffekten mycket hög, ca 82 procent.

Den höga nivån på marginal-effekten beror på

kommunalskatt, statlig skatt och pensionsavgift

(sammantagen marginalskatt 53 procent),

reduktionen av bostadsbidrag med 20 procent

samt att avgiften för barnomsorg beräknas öka

med 9 procent vid ökad inkomst och arbetstid.

För typfamiljen gifta/samboende med tre barn

ger socialbidragen en garantinivå på nära 17 100

kronor per månad efter betald

barnomsorgsavgift (diagram 5.2). Båda

föräldrarna antas ha låga heltidslöner. I exemplet

antas den ena föräldern arbeta heltid. I

diagrammet visas hur den disponibla inkomsten i

hushållet förändras när den andre förälderns

arbetstid ökas. Av diagrammet framgår att den

disponibla inkomsten ökar först då

arbetsinsatsen uppgår till minst 45 procent av

heltidsarbete. Om arbetstiden ökas från halv- till

heltid ökar hushållets disponibla inkomst endast

med 16 procent.

Diagram 5.2 Sammanboende/gifta med tre barn på

daghem/fritidshem i åldrarna 3, 5 och 8 år. Disponibel

inkomst i kronor per månad efter barnomsorgsavgift

Kr/mån

Anm: Hyra 6 500 kronor/månad. En förälder antas arbeta heltid med en lön på

14 750 kronor/månad.

I typexemplet ökar den disponibla inkomsten

knappt alls vid små förändringar i arbetstiden i

intervallet runt 75 procent av heltid. Detta beror

på att barnomsorgsavgiften typiskt sett stiger

kraftigt då barnens närvarotid i barnomsorgen

går över gränsen 35 timmar per vecka.

För en ensamstående utan barn som är yngre än

29 år är socialbidragens garantinivå ca 6 600

kronor per månad (diagram 5.3). Med en låg

timlön måste den unge arbeta över 60 procent av

heltidsarbete för att arbetet skall ge ett

ekonomiskt utbyte. Med en hög timlön är

motsvarande gräns drygt 30 procent av heltid.

Diagram 5.3 Ensamstående utan barn under 29 år med

ungdomsbostadsbidrag. Disponibel inkomst i kronor per

månad

Kr/mån

Anm: Hyra 2 700 kronor/månad.

För en förälder som betalar underhållsstöd blir

marginaleffekterna ofta höga (diagram 5.4).

Detta typexempel visar hur den disponibla

inkomsten varierar för en person med låg lön

med betalningsskyldighet (för underhållsstöd)

för två barn. Av diagrammet framgår att

marginaleffekten i vissa lägen kan vara större än

100 procent. Detta beror på att avgift för

underhållstöd inte medför ökat socialbidrag och

att den disponibla inkomsten efter avgiften

betalts kan sjunka till en inkomststandard som

ligger under socialbidragsnormen . Vid

heltidsarbete är den disponibla inkomsten endast

ca 50 kronor högre än vid inget arbete. Om

arbetstiden ökas från halv- till heltid ökar den

disponibla inkomsten endast med 7 procent.

Diagram 5.4 Förälder som betalar underhållsstöd för två

barn. Disponibel inkomst i kronor per månad efter

betalning av underhållsstöd

Kr/mån

Ett exempel har också beräknats för att visa hur

den disponibla inkomsten påverkas av en ökad

arbetsinsats för en förtidspensionär med

restarbetsförmåga (diagram 5.5). En

förtidspensionär får arbeta endast i marginell

omfattning utan att pensionen sätts ned. Hel

förtidspension beviljas den vars arbetsförmåga

bedöms vara nedsatt till minst 7/8-delar. En

förtidspensionär med full pension kan därför

arbeta upp till ca 250 timmar per år utan att

pensionen reduceras. Förtidspensionärers

bostadstillägg (BTP) reduceras dock med 40-45

procent om inkomsten ökar. Den sammanlagda

pensionen (inklusive folkpension) uppgår då till

knappt 8 300 kronor per månad.

För en förtidspensionär är det ekonomiska

utbytet av att öka sin arbetstid inte särskilt stort

(diagram 5.5). Den disponibla inkomsten stiger

med ca 500 kronor per månad för en arbetsinsats

om ca 20 timmar per månad. Timlönen efter

skatt och minskat BTP blir omkring 25 kronor.

För den som har en högre pension och inte

erhåller BTP blir utbytet av arbete naturligtvis

högre.

Diagram 5.5 Ensamstående förtidspensionär med

restarbetsförmåga. Disponibel inkomst i kronor per månad

Kr/mån

Anm: ATP-pensionen är beräknad med 3,0 pensionspoäng. Hyra 4 500

kronor/månad. Låg timlön.

5.2 Statistiska beräkningar av

marginaleffekter

En statistisk simulering av marginaleffekter

innebär att inkomster och arbetstider ändras

systematiskt för ett representativt urval personer.

Därefter räknar man om kommunal och statlig

inkomstskatt, allmän pensionsavgift,

bostadsbidrag, socialbidrag, underhållsstöd samt

barnomsorgsavgift. Skillnaden i disponibel

inkomst före och efter experimentet används för

att mäta marginaleffekten.

En viktig fråga för sysselsättningspolitiken är

hur marginaleffekterna förändras över tiden.

Den fråga som ställs här är vad som händer om

alla i förvärvsaktiv ålder, heltidsarbetande,

deltidsarbetande, studerande, arbetslösa,

förtidspensionärer m.fl. grupper, får möjlighet

att öka arbetstiden motsvarande knappt en

månad, eller den tid som motsvarar 12 000

kronor per år.

I syfte att belysa detta har en jämförelse gjorts

av synliga marginaleffekter i 1991 respektive

2000 års skatte- och bidragssystem. Inkomsterna

har höjts med 12 000 kronor per månad för alla

urvalspersoner i åldersgruppen 20-64 år i HINK-

undersökningen 1997 framskriven till 2000 års

ekonomiska och demografiska förhållanden.

Modellbefolkningen representerar således alla

personer (exklusive egenföretagare ) i

förvärvsaktiv ålder (ca 5 miljoner personer). För

personer med arbetsmarknadsstöd eller

socialbidrag har antagits att ersättningarna

minskas vid en ökad arbetstid och inkomst enligt

reglerna. Förtidspensionärer antas kunna arbeta

på denna nivå utan att pensionen reduceras.

Övriga skatter och transfereringar räknas om

enligt reglerna för 1991 respektive 2000.

Den genomsnittliga synliga marginaleffekten

blir 44,7 procent vid en beräkning med reglerna

för 1991 jämfört med 49,0 procent med reglerna

för 2000. Ökningen med 4,3 procentenheter är

nettoeffekten av alla regeländringar. Somliga

ändringar har minskat marginaleffekterna sedan

1991, t.ex. sänkta arbetsmarknadsstöd,

socialbidrag och ändrade bostadsbidrag. Andra

ändringar har medfört höjda marginaleffekter,

exempelvis ett nytt skikt i skatteskalan för statlig

inkomstskatt, höjd kommunalskatt och

barnomsorgsavgift, skärpta regler för

underhållsstöd. Vidare höjs marginaleffekten

som följd av att brytpunkten för statlig

inkomstskatt ökat långsammare än

löneutvecklingen. Den viktigaste orsaken är

dock införandet av egenavgift till det allmänna

pensionssystemet.

Tabell 5.1 Marginaleffekter år 2000 och enligt reglerna år

1991. Andel av befolkningen

Procent

Marginaleffekt, %

1991

2000

Differens

0-20

2

2

0

20-30

11

3

-8

30-40

41

35

-6

40-50

10

16

+6

50-60

18

25

+7

60-70

4

4

0

70-80

5

6

+1

80-90

6

6

0

90-100

2

2

0

100

1

1

0

Summa

100

100

0

Genomsnittlig marginaleffekt,

procent

44,7

49,0

+4,3

Med 2000 års regler har 15 procent av alla

personer i förvärvsaktiv ålder, dvs. ca 750 000

personer, en marginaleffekt vid ökat arbete på

över 70 procent. Drygt 80 procent av denna

grupp är personer med arbetsmarknadsstöd eller

socialbidrag . Denna andel blir ungefär lika stor

med 1991 års regler. Skillnaden mellan 1991 och

2000 års regler innebär framför allt att andelen

personer med 40-60 procent i marginaleffekt har

ökat medan de med lägre marginaleffekter har

minskat.

I bilagetabell 3.3 visas närmare hur

marginaleffekterna förändrats för olika grupper.

Där framgår bl.a. att marginaleffekterna har ökat

mer för låginkomsttagare och förtidspensionärer

än för andra grupper.

Marginaleffekterna i skatte- och

transfereringssystemen är starkt kopplade till

sysselsättningen. Höga marginaleffekter

förekommer i begränsad omfattning för heltids-

och helårsarbete (tabell 5.2).

Tabell 5.2 Andel personer med marginaleffekt om 70

procent eller högre i olika sysselsättningsgrupper och

familjetyper år 2000

Procent

Familjetyp

Arbetslösa/

social-

bidrag

Deltid

Heltid

Övriga

Samtliga

Ensamstående

utan barn

76

2

1

23

20

Ensamstående

med 1 barn

81

22

2

42

31

Ensamstående

med 2 + barn

76

10

13

14

37

Gifta/sambo

utan barn

81

2

0

2

8

Gifta/sambo

med 1 barn

81

3

0

6

11

Gifta/sambo

med 2 barn

87

2

0

7

13

Gifta/samo

med 3 + barn

81

2

1

5

18

Samtliga år

2000

79

3

1

14

15

Samtliga med

1991 år regler

80

2

0

2

13

Endast ca 1 procent i denna grupp har en

marginaleffekt på 70 procent eller högre. Det är

framför allt arbetslösa och socialbidragstagare

som får ett svagt ekonomiskt utbyte av att öka

sin arbetstid. I denna grupp har 79 procent en

marginaleffekt som uppgår till 70 procent eller

högre. Antalet personer i denna grupp uppgår till

ca 780 000 personer varav 360 000 är arbetslösa

eller saknar fast förankring på arbetsmarknaden,

310 000 arbetar deltid och 110 000 arbetar heltid.

6 Ekonomisk marginalisering

Fördelningen av disponibla inkomster är inte det

enda måttet på välfärdens fördelning.

Nobelpristagaren Amartya Sen har fört fram

idéer om att studera fördelningen av de

individuella funktioner som bestämmer våra

handlingsmöjligheter. Under senare år har man

uppmärksammat problemet att allt fler

människor ställs utanför arbetsmarknaden och

inte längre har möjlighet att försörja sig själva.

När människor inte deltar i arbetslivet får de

svårt att påverka sin ekonomiska situation, vilket

ger en ojämnare fördelning av medborgarnas

handlingsmöjligheter.

Begreppet social exklusion används ofta för att

beskriva problemet. Begreppet är inte entydigt.

Det är inte detsamma som ekonomisk fattigdom,

då de flesta socialt exkluderade har en garanterad

ekonomisk standard genom de sociala

transfereringarna. Det är inte heller samma som

långtidsarbetslöshet, eftersom många socialt

exkluderade står utanför arbetsmarknaden på

grund av sociala och hälsorelaterade problem.

Den sociala exklusionen är mångdimensionell

och kan också avse medborgarnas tillgång till

boende, sociala försäkringsskydd osv.

Ett närliggande begrepp är marginalisering

som används i analyser av arbetsmarknaden.

Marginaliserade är personer som inte helt har

lämnat arbetsmarknaden men har en svag

förankring och hög arbetslöshet.

Gemensamt för fördelningen av

funktionsförmåga, social exklusion och

marginalisering är att det handlar om arbete och

försörjningsförmåga.

Myndigheternas statistik visar en betydande

ökning av antalet långtidsarbetslösa,

förtidspensionärer, långtidssjuka och

socialbidragstagare under krisåren.

Mätmetoderna skiljer sig dock åt och personer

som går från en ersättning till en annan eller

kombinerar ersättningar kan falla utanför. En

viktig fördelningspolitisk fråga är därför hur

människors möjligheter att försörja sig själva har

utvecklats under 1990-talet. I detta avsnitt

undersöks med ekonomiska mått medborgarnas

arbete och självförsörjning.

Inkomstmått på försörjning

I det följande används marginalisering som

begrepp för människors bristande delaktighet och

inkomstmöjligheter, oavsett orsaken till att man

har svag anknytning till arbetsmarknaden och

oavsett vilken ersättning man får.

Inkomststatistiken används för att undersöka

hur många som är i ekonomisk mening

marginaliserade.

Analysen omfattar alla personer i förvärvsaktiv

ålder 20-64 år som har en disponibel inkomst

över två basbelopp per år (ca 6 100

kronor/månad). Gränsen motsvarar ungefär

socialbidragsnormen för en ensam person.

Personer med lägre inkomster har uteslutits

eftersom deras försörjningssituation är svår att

bedöma med hjälp av inkomststatistiken. Där

finns så skilda personer som barnlediga utan

föräldrapenning, personer som försörjs av

anhöriga, institutionsboende, jordenrunt-

resenärer , svartarbetare och personer som lever

på besparingar, vinster, arv eller kapitalinkomster

osv. Det är både personer som har valt att inte

arbeta, studera etc. och självförsörjande, men

också socialt utslagna. Denna grupp utgjorde 15

procent av alla i åldern 20-64 år 1998.

Inkomstslagen delas upp i två grupper. Den

ena gruppen utgörs av inkomster av arbete eller

de transfereringar man erhåller vid studier eller

tillfälligt uppehåll i arbetet. Där ingår exempelvis

lön, inkomster från näringsverksamhet,

ersättningar i samband med studier, värnplikt

eller föräldraledighet.

Den andra gruppen avser transfereringar som

utges till den som på grund av olika

omständigheter har svårigheter att försörja sig

själv. Här ingår arbetsmarknadsstöd,

sjukpenning, förtidspension, socialbidrag och

bostadsbidrag. Summan av de båda

inkomstgrupperna ger den totala disponibla

inkomsten (exklusive kapitalinkomster, som

hålls utanför analysen ).

Därefter beräknas andelen av den disponibla

inkomsten som består av arbetsmarknadsstöd,

sjukpenning, förtidspension, socialbidrag och

bostadsbidrag.

En klar majoritet (72 %) av personer med

minst två basbelopp i disponibel inkomst har

högst 10 procent av sina inkomster från

transfereringar som arbetsmarknadsstöd,

sjukpenning, förtidspension, socialbidrag

och/eller bostadsbidrag 1998 (tabell 6.1). Men

för ungefär var sjunde person utgörs mer än

hälften av den disponibla inkomsten av dessa

transfereringar.

Tabell 6.1 Andel transfereringar av disponibel inkomst

1998

Andel transfereringar av

disponibel inkomst (%)

Andel av 20-64-

åringar (%)

0-10

72

11-30

8

31-50

5

51-70

4

71-90

4

 >90

6

Källa: Linda, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Marginalisering förutsätter att man mer varaktigt

ställs utanför arbete och självförsörjning.

Tidsdimensionen är därför central. I följande

analys avses med i ekonomisk mening

marginaliserade de personer som under tre år i rad

har haft en disponibel inkomst som till mer än 50

procent utgörs av arbetsmarknadsstöd, sjukpenning,

förtidspension (inkl. sjukbidrag), socialbidrag

och/eller bostadsbidrag.

Ökad andel ekonomiskt marginaliserade

Andelen ekonomiskt marginaliserade har ökat

från 5,7 procent 1986-1988 till 9,9 procent 1996-

1998. Under första hälften av 1990-talet var

männen marginaliserade i betydligt högre grad

än kvinnorna, men 1996-1998 är skillnaden liten

(diagram 6.1). Andelen har beräknats för

personer som funnits i datamaterialet under

vardera treårsperiod.

Diagram 6.1 Andel ekonomiskt marginaliserade

1986-1988 - 1996-1998

Procent

Källa: Linda, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Vilka som har störst risk att marginaliseras

undersöks med en statistisk modell som

beräknar oddskvoter (tabell 6.2).

Oddskvoterna anger hur starkt sambandet är

mellan risken att bli ekonomiskt marginaliserad

och personernas ålder, kön, utbildningsnivå etc.

En oddskvot som är större än 1 betyder att

faktorn innebär en överrisk för marginalisering.

Personer som invandrat till Sverige löper

störst risk för marginalisering. Utbildningsnivån

har som väntat en stor betydelse. Personer med

grundskoleutbildning har en överrisk och de

med en högskoleutbildning en underrisk.

De äldre (46-64 år) har en betydande överrisk

att bli marginaliserade medan yngre människor

har mindre risk. Ungdomar som har svårt att

etablera sig på arbetsmarknaden kan dock hamna

utanför undersökningsgruppen om de inte når

upp till en disponibel inkomst på två basbelopp.

Tabell 6.2 Risker för olika grupper att marginaliseras

ekonomiskt 1991-1993 samt 1996-1998. Personer 20-64

års med minst två basbelopp i dsponibel inkomst

Oddskvoter för marginaliserade

1991-93

1996-98

Förändring

Kvinnor

0,9

1,0

0,1

Gifta

0,4

0,5*

0,1

Har barn 0-6 år

0,6

0,9

0,3

Invandrat till Sverige

3,2

3,5

0,4

Utbild.nivå, ref:

gymn.

 -Högst grundskola

2,0

1,9

-0,1

 - Lägst högskola

0,3

0,4

0,1

Ålder, ref: 36-45 år

 20-25 år

0,6

0,4

0,2

 26-35 år

0,8

0

-0.1

 46-64 år

2,4

1,9

-0,5

* Ej signifikant på 5% nivå.

Anm: Oddskvoter beräknade med logistisk regression

Familjeförhållandena har också en viss betydelse.

Personer som har barn i åldern 0-6 år har en

mindre risk än personer utan barn i

åldersgruppen. Gifta har en mycket lägre risk än

ogifta. Män och kvinnor skiljer sig inte åt vad

gäller risken att marginaliseras.

En jämförelse mellan 1991-1993 och 1996-

1998 visar att rangordningen mellan de olika

faktorerna i stort sett är densamma de båda

perioderna. Invandrarnas situation ser dock

sämre ut. En närmare analys visar på att detta

gäller endast för de som invandrat senare än

1991. Risken har ökat också för personer som

har barn under sju år. För den äldsta

åldersgruppen ser situationen relativt bättre ut

1996-1998.

Ofta är det helt olika processer som leder fram

till att man marginaliseras ekonomiskt. Vissa

drabbas av så allvarliga handikapp, olyckor eller

sjukdomar att de inte kan rehabiliteras och åter

integreras i arbetslivet. Andra arbetar deltid men

behöver permanent socialbidrag för att man

ensam skall försörja flera barn. Många har blivit

långtidsarbetslösa som följd av den ekonomiska

krisen. En stor grupp har nyligen kommit till

Sverige och får vänta på arbete. Dessa personer

har bara det gemensamt att de har ställts utanför

arbetslivet och förlorat sin möjlighet att försörja

sig själv.

För andra är det dock inte fråga om renodlade

problem med antingen hälsa, arbetslöshet eller

försörjning. Ofta är problemen komplexa och

flerdimensionella, inte sällan följs ett problem av

andra. En stor andel av alla ekonomiskt

marginaliserade (44 %) har under en treårsperiod

haft kontakt med fler än en myndighet. Det visas

av att man har haft flera olika sociala ersättningar

(se underbilaga 3). Inkomstuppgifterna för flera

år tyder på att åtskilliga personer går från en

ersättning till en annan, eller får ersättningar

samtidigt från flera myndigheter.

Separata analyser för de som huvudsakligen har

ersättningar från antingen arbetsmarknadsstöd,

förtidspension, socialbidrag respektive

sjukpenning visar inte på några avgörande

skillnader i riskfaktorernas betydelse för de olika

ersättningsgrupperna.

Fördelningseffekter

En ökande andel ekonomiskt marginaliserade är

ett fördelningsproblem i sig för att fler

människors får minskade handlingsmöjligheter.

Men den får återverkningar också på

fördelningen av ekonomiska resurser.

Marginaliserade får inte del av den ökade

standarden som följer av en högre ekonomisk

tillväxt. Det ökar risken för växande

inkomstklyftor. De marginaliserade har också

svårt att öka sina inkomster genom arbete bl.a.

eftersom deras marginaleffekter är höga. En ökad

marginalisering kommer därmed att minska

inkomströrligheten. Den högre

marginaliseringen kan således väntas medföra en

ökad spridning av inkomster på både kort och

längre sikt.

7 Utvecklingsarbete med

fördelningsstatistiken

Riksdagen har tillkännagivit att regeringen vid

lämpligt tillfälle t.ex. i en kommande

budgetproposition bör redovisa hur arbetet

fortskrider med att utveckla och bredda

fördelningsstatistiken (Prop. 1998/99:1,

1998/99:FiU2, protokoll 35, 36). I detta avsnitt

sker en redovisning av pågående

utvecklingsarbete och olika problem i

fördelningsanalyserna.

Sverige intar en ledande plats internationellt när

det gäller att följa fördelningen av ekonomiska

resurser i landet. Genom forskningstraditioner

som går tillbaka till 1920-talet, en tidig

uppbyggnad av datorbaserade administrativa

register med effektiva kontrollrutiner och ett

förutseende statistiskt arbete har SCB utvecklat

en inkomststatistik med en kvalitet som få länder

kan uppvisa.

SCB ansvarar för välfärdsstatistiken, till vilken

huvuddelen av fördelningsstatistiken hör. SCB

redovisar årligen officiell statistik över

inkomstfördelningen, inkomster, skatter och

bidrag. SCB:s undersökningar av

levnadsförhållanden (ULF), hushållens utgifter

(HBU) och boende (BHU) samt lönestatistiken

ger också viktiga bidrag till beskrivningen av

fördelningen i Sverige. SCB:s avidentifierade

databaser är sedan flera år tillgängliga för

forskningen till rimliga kostnader och används

vid ett flertal forskningsinstititut. Alltmer av

SCB:s statistik finns tillgänglig över Internet.

SCB ansvarar också för utveckling och

underhåll av den statiska skatte- och

bidragsmodell som främst används inom

regeringskansliet och riksdagen för att analysera

olika regelförslag.

Inom SCB bedrivs ett kontinuerligt

utvecklingsarbete också på uppdrag. Under

senare år har ett omfattande arbete bedrivits på

regeringens uppdrag bl.a. för att utveckla en

longitudinell databas för inkomster och arbete

(LINDA), statistik över den offentliga

konsumtionens fördelning samt

förmögenhetsfördelningen. Ett stort antal

förslag till förbättringar i fördelningsstatistiken

har nyligen lagts fram av SCB som bl.a. innebär

att dessa områden skall införas i den ordinarie

anslagsverksamheten.

Även inom den sociala forskningen bedrivs ett

omfattande arbete för datainsamling och analys

av fördelningen av välfärden.

Levnadsnivåundersökningen, som kontinuerligt

följt välfärdens fördelning sedan 1968,

uppdateras nu med en stor undersökning 2000.

Resultaten har blivit uppmärksammade i Sverige,

där de fungerat som ett kunskapsunderlag i den

politiska debatten. Den svenska

välfärdsforskningen har väckt stort intresse i det

internationella forskarsamhället

På riksdagens uppdrag (FiU 1986/87:3, Rskr

27, FiU 1992/93:30, rskr 1992/93:447 samt FiU

1998/99:2, Prot. 35, 36) lämnar regeringen sedan

1994 regelbundet en fördelningspolitisk

redogörelse i anslutning till budgetpropositionen

och/eller vårpropositionen. Fördelningseffekter

av föreslagna regeländringar redovisas i

Finansplanen eller i särskilda propositioner. De

återkommande fördelningspolitiska

redogörelserna syftar till att bredda och fördjupa

fördelningsanalyserna. De har, förutom en

bedömning av den aktuella utvecklingen av

inkomstspridningen, omfattat undersökningar av

bl.a. långsiktiga trender i inkomstfördelningen,

inkomströrligheten, den regionala

inkomstspridningen och den offentliga

konsumtionens fördelningseffekter.

De statistiska analyserna av jämställdheten har

också utvecklats inom SCB och genom

Kvinnomaktsutredningens arbete. Regeringen

redovisar årligen en statistisk redogörelse över

kvinnors och mäns ekonomiska situation.

Regeringskansliet bedriver tillsammans med

SCB och forskare ett utvecklingsarbete om

jämställdhetsbokslut.

Även det internationella samarbetet har

breddats. SCB och forskare i Sverige samarbetar

sedan mer än 10 år med ett omfattande

internationellt forskningsprojekt, "Luxemburg

Income Study" (LIS). OECD:s intresse för

inkomstfördelning och ekonomisk fattigdom har

vuxit betydligt under senare år. Flera omfattade

studier har genomförts, bl.a. med hjälp av några

av världens ledande forskare. Under senare år

har det undersöks vilka grupper som drabbats av

permanent fattigdom och vilka faktorer som

bestämmer in- och utflöde i fattigdom.

EU:s gemensamma statistikmyndighet

Eurostat bedriver sedan flera år ett

utvecklingsarbete för att kunna beskriva

inkomstfördelning och fattigdom på ett enhetligt

sätt. En särskild undersökning genomförs

numera av hushållens inkomster och utgifter

(European Community Household Panel,

ECHP) och Sverige medverkar med data från

ULF.

EU finansierar också ett omfattande

forskningsprojekt som syftar till att utveckla en

gemensam simuleringsmodell för skatter och

bidrag för medlemsländerna (EUROMOD).

SCB och Finansdepartementet medverkar både

med dataunderlag och utvecklingsarbete.

Den samlade bedömningen är att

fördelningsstatistiken tilldrar sig ökat intresse

både i Sverige och utomlands. Stora förbättringar

har under senare år skett i Sverige avseende

dataunderlagens kvalitet och innehåll,

tillgängligheten till data, analysmetoder,

möjligheten att simulera ändrade skatter och

bidrag och internationell jämförbarhet.

Fortfarande finns det dock betydande brister i

underlaget för fördelningsanalyser. Det som

framför allt saknas är longitudinella data med ett

brett innehåll och en god kvalitet.

Inkomstspridning och ekonomisk fattigdom kan

inte beskrivas väl med årsdata. Tidsdimensionen

är nödvändig för analyserna.

Tillgången till registerbaserade longitudinella

data har ökat under senare år. Det har förbättrat

möjligheterna att beskriva fördelningen av

ekonomiska resurser, exempelvis risken för

permanent fattigdom och inkomströrlighet.

Registerdata ger emellertid begränsade

möjligheter att analysera vad som orsaker

förändringarna.

De inkomstskillnader som registreras i

statistiken beror på många faktorer. De

grundläggande skillnader som beror på

människors olika förmåga och möjligheter är vad

fördelningspolitiken huvudsakligen syftar till att

utjämna. Men skillnader uppkommer också då

människor värderar konsumtion och arbete olika

beroende på ålder, familjeförhållanden,

värderingar m.m. Dessutom påverkas

fördelningen av slumpmässiga händelser. En del

råkar vinna på Lotto, andra förlorar makens

försörjning vid en skilsmässa.

Fördelningsstatistiken bör förbättras i första

hand genom bättre data som ökar förståelsen för

hur spridningen i inkomster uppkommer. Det

behövs både för utvärderingen av politiken och

för samhällsdebatten om vilka åtgärder som kan

övervägas för att bevara en jämn

inkomstfördelning.

Därför bör statistiken över hushållens

allokering av resurser över livet förbättras. Det

bör övervägas hur en longitudinell och integrerad

hushållsstatistik om inkomster, sparande,

konsumtion och förmögenhet kan utvecklas,

inkl. uppgifter om den offentliga konsumtionen.

I en sådan statistik bör också finnas uppgifter

om arbetstid och lön av god kvalitet. En fortsatt

förbättring av lönestatistiken är därför angelägen.

 Slutligen behövs det bättre information om

hushållens värderingar. Registerdata måste därför

kompletteras med enkäter eller intervjuer.

Flera intressanta exempel på denna

statistikutveckling finns i andra länder. I USA:s

Health and Retirement Study (HRS)

sammanförs t.ex. vartannat år både

registeruppgifter och intervjudata för ett stort

antal personer. Syftet är bl. a. att svara på vad

som påverkar en persons beslut att gå i pension

och hur sparande och konsumtion sker över

livet.

Underbilaga 3.1 Definitioner och

beräkningsmetoder

Definitioner och begrepp

Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster

från arbete, kapital och transfereringar minus

betald skatt, betalt underhållsbidrag samt

återbetalning av studiemedel och socialbidrag.

Erhållna studiemedel betraktas som

transferering.

Individuell disponibel inkomst: Då

hushållsbegreppet i LINDA är bristfälligt

används individens disponibla inkomst för

personer 20 år och äldre utan justering för

försörjningsbörda. Skattefria

hushållstransfereringar summeras på hushållsnivå

och delas lika mellan de vuxna i hushållet.

Median: 50 procent av befolkningen har lägre

inkomst än medianinkomsten.

Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på

ojämnheten i inkomstfördelningen vilket antar

värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet

1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får

alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för

vad som händer i mitten av fördelningen. Den

kan sägas visa hur stor den förväntade

inkomstskillnaden är mellan två slumpmässigt

valda individer/hushåll. Om Gini-koefficienten

är 0,250 och medelinkomsten för alla är 90 000

kronor skall man vänta sig att den genomsnittliga

skillnaden är 2*0,250 eller 50 procent av

medelinkomsten, dvs. 45 000 kronor.

Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika

stora grupper där de 10 procent med lägst

standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst

standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till

decilgrupp 10 med den högsta ekonomiska

standarden.

Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid

övre decilgränsen) bland dem med högre

ekonomisk standard divideras med inkomsten

för dem med lägre standard.

Socio-ekonomisk grupp: Personerna indelas i

grupper efter yrke och anställningsförhållanden

med hänsyn till organisationstillhörighet och

utbildningskrav.

Korrigering av hushållsbegrepp, inkomstbegrepp

och ekvivalensskala

Individens ekonomiska standard: Hushållets

justerade disponibla inkomst påförs samtliga

personer i hushållet. Redovisning sker sedan på

individnivå.

Bostadshushåll: Alla personer som bor i samma

bostad (fr.o.m. 1997 "kosthushåll" med

ytterligare krav på en gemensam

hushållsekonomi och kosthållning). Detta

hushållsbegrepp finns endast tillgängligt för åren

1991 samt 1993-1997. För 1992 redovisas

genomsnittet av värdena 1991 och 1993.

Justering för försörjningsbörda: För att kunna

jämföra konsumtionsmöjligheter i familjer med

olika sammansättning måste man justera

hushållets inkomst. Till det används en

ekvivalensskala som ger varje hushåll en viss

 konsumtionsvikt beroende på hur många

vuxna och barn som lever tillsammans. Varje

land använder sin egen skala, en del baserade på

vad hushållen faktiskt konsumerar, andra på

expertbedömningar vad olika hushåll behöver äta

m.m. Den ekvivalensskala som används i Sveriges

officiella statistik ger jämfört med andra länder

stor tyngd till barn och tar liten hänsyn till

stordriftsfördelar. Den tar inte heller hänsyn till

hur boendekostnader varierar med

hushållsstorlek.

Vad som kan anses vara en skälig lägsta

standard för familjer med olika sammansättning

beslutades av riksdagen 1997 genom införandet

av riksnormer för socialbidragen. Den nya

normen innebär bl.a. att för familjen

gemensamma belopp införs för olika

kostnadsposter. Därmed tar normen mer hänsyn

till stordriftsfördelarna.

Det kan vara rimligt att jämförelser av

konsumtionsmöjligheterna i familjer med olika

sam-mansättning utgår från riksnormen. Genom

sin komplicerade konstruktion med många olika

belopp beroende på ålder, kostnadspost m.m. är

det emellertid svårt att direkt översätta den nya

riksnormen till en överskådlig ekvivalensskala.

Därför har normen parametriserats.

För varje hushåll i HINK97 har ett

normbelopp beräknats inklusive en

schablonmässig boendekostnad och inklusive

schablonmässiga men normala utgifter utöver

normen för kostnader för vård och möbler.

Utifrån denna empiriska skala anpassas en

modell med antal vuxna och antal barn som

förklarande variabler. Följande ekvivalensskala

avspeglar väl riksnormen.

Hushållets konsumtionsvikt = (N+0,7*n) 0,7

där N = antal vuxna, n = antal barn

Jämförelser mellan den empiriska skalan och

normbelopp beräknade enligt denna

ekvivalensskala visar överlag en god anpassning

för familjer med upp till fyra barn. Familjer med

fler barn erhåller en något för låg relativ vikt

(underbi-lagediagram 1).

Underbilagediagram 1 Empirisk ekvivalensvikt enligt nya

socialbidragsnormen jämfört med parametriserade värden,

beräknade i HINK97

Realjusterade kapitalinkomster: Hushållens

ränteinkomster och ränteutgifter utom

egnahemsräntor realberäknas, dvs. korrigeras

med inflationen enligt konsumentprisindex.

Inkomster och skatter av faktiska försäljningar

av aktier m.m. ersätts med en schablonmässigt

beräknad kapitalinkomst efter skatt baserad bl.a.

på hur stor hushållets förmögenhet är och på

börsens utveckling. Avkastningen antas

motsvara den genomsnittliga årliga förändringen

av börsens värde för de senaste fem år och

hushållens förmögenhet uppskattas med hjälp av

kontroll-uppgifter om aktie- och fondtillgångar.

På grund av ofullständiga data om

förmögenheterna kom-mer de reala

kapitalinkomsterna att underskattas för de

personer där den procentuella avkastningen på

kapitalet är högre än genomsnittet.

Effekter av korrigeringarna

Korrigeringarna påverkar såväl nivå som trend i

inkomstspridningen och andelen personer med

inkomster under halva medianen. Här redovisas

korrigeringarnas separata effekter vid en

jämförelse med officiella definitioner. Med nivå

avses den genomsnittliga nivån under

undersöknings-perioden, med trend avses den

lutning som erhålls om en regressionslinje

anpassas till de observerade värdena.

De separata effekterna kan beräknas på olika

sätt. De kan testas genom att en korrigering

adderas till nästa i en följd. Då kommer

ordningen i vilken förändringarna införs att ha

betydelse för effekterna. Korrigeringarna kan

också testas var och en helt separat. Här

redovisas en kombination av metoderna. Först

införs individvikter och sedan bostadshushåll

efter varandra. I ett andra steg används denna

individviktade bostadshushållsserie som referens

när effekterna av ekvivalensskalan och

inkomstbegreppet beräknas. Ekvivalensskalan

och inkomstbegreppet kan där-med utvärderas

oberoende av i vilken ordning de införs.

Underbilagetabell 1 Effekt av korrigeringarna på

inkomstspridningen (Gini-koefficienten)

Korrigering

Nivå

Trend

Individvikter

-0.0125

-0.0002

Bostadshushåll

-0.0130

-0.0017

Ekvivalensskala

-0.0108

-0.0006

Realt inkomstbegrepp

-0.0078

-0.0003

Underbilagetabell 2 Effekt av korrigeringarna på andelen

personer med låg inkomst

Korrigering

Nivå

Trend

Individvikter

-2.1934

-0.0420

Bostadshushåll

-1.7514

-0.1441

Ekvivalensskala

-0.1097

-0.1264

Realt inkomstbegrepp

0.3565

-0.1353

Framskrivning av inkomstfördelningen

Uppgifterna i HINK97 om hushållens

inkomster, räntor, boendekostnader osv. skrivs

fram till de värden som förväntas prognoserna i

Svensk ekonomi (bilaga 1). Befolkningens

sammansättning, sysselsättningen och de

allmänna pensionerna aktualiseras genom en

särskild omviktningsmetod. Lönefördelningen

skrivs fram differentierat efter utvecklingen i

privat sektor och offentlig sektor. Den privata

sektorn är indelad i tre delsektorer, den

offentliga i stat och kommun. Inom varje

delsektor beaktas förutom löneutvecklingen

också skillnader i arbetstidens utveckling.

Skatter, socialförsäkringar, bidrag osv. räknas om

enligt reglerna för respektive år.

Framskrivningen visar således hur

inkomstfördelningen skulle se ut 1998 och 1999

om hushållens inkomster i HINK97 förändras

enligt prognoserna och med de nya skatte- och

bidragsreglerna. Genom framskrivningen

efterbildas delvis många strukturella förändringar

och ändrade beteenden, exempelvis ökningen av

antalet ATP-pensionärer, förändringen av antal

förvärvsarbetande i olika sektorer, antal

arbetslösa och antal i olika

arbetsmarknadsåtgärder. Andra förändringar

beaktas endast partiellt och indirekt t.ex.

förändringar av antal i utbildning och antal

förtidspensionärer.

Rörlighetsmått

Övergångsmatris: Inkomströrligheten mäts

genom att man beräknar hur stor andel personer

som flyttat från en inkomstgrupp till en annan

grupp mellan två mättillfällen.

Shorrocks index: (R) är kvoten mellan

spridningen av den sammanlagda inkomsten

under en flerårsperiod och det viktade

medelvärdet av den årliga inkomstspridningen

under samma period. R är ett mått på

inkomsternas rigiditet, medan inkomsternas

rörlighet eller mobilitet (M) definieras som

M=1-R. Mobilitet betraktas enligt denna

definition som graden av utjämning av

inkomstspridningen som uppkommer av att

undersökningsperioden förlängs.

Dekomponering av inkomstspridningen

Uppdelning av den uppmätta totala

inkomstspridningen sker i ett antal klart

avgränsade delkomponenter (t.ex. inkomstslag).

Varje delkomponent är i sin tur en produkt av

två faktorer, en för de olika

inkomstkomponenternas storlek och en annan

som visar hur ojämnt fördelade de olika

delkomponenterna är (Gini koefficienten (G)

kan t.ex. skrivas som G = V1*K1 + V2*K2 + ...

+ Vi*Ki + ... + Vn*Kn där Vi och Ki står för

vikt respektive koncentrationsindex för

inkomstkomponent i).

Genom att jämföra dekomponerade mått på

inkomstfördelningen för olika år kan man

analysera t.ex. de olika inkomstslagens bidrag till

den förändring som registreras på aggregerad

nivå. Det gäller såväl effekten av förändringar i

de olika inkomstslagens betydelse för hushållens

totala inkomster som förändringar av de olika

inkomstslagens fördelning i befolkningen. Den

inkomst som dekomponeras är disponibel

inkomst som den definieras i den offentliga

inkomststatistiken. Anledningen är att

dekomponeringsmetoden inte kan hantera

negativa inkomster och den negativa realräntan

1991 medför att många hushåll har negativa

värden på vissa inkomstslag vid en realberäkning.

Simulering av regeländringar

Beräkningarna är utförda i HINK97 framskriven

till 2000 års demografiska och ekonomiska

förhållanden. Basbelopp och fasta belopp i

regelsystemen för 1991 och 1996 har anpassats

att gälla prisnivån för år 2000. De flesta

regeländringar mellan 1991 och 2000 har

efterbildats fullständigt. Det finns dock ett antal

regeländringar där dataunderlag saknas eller där

olika typer av antaganden har måst göras.

Sjukpenningreglerna för 1997 innebar att sjuklön

utbetalades till alla anställda de 28 första dagarna,

varför inga sjukfall kortare än 28 dagar finns i

HINK97. Med hjälp av särskilda uppgifter från

RFV har SCB delvis återskapat sjukmönster för

sjukfall på 15-27 dagar. Enligt 1991 års regler fick

anställda sjukpenning redan 1:a dagen. Effekter

av karensdagar och ändrad ersättning för sjukfall

med sjuklön som varar under 15 dagar har inte

kunnat beaktas.

En minskad subventionsgrad av

barnomsorgsavgifterna under 1990-talet har

beaktats schablonmässigt genom en justering av

disponibel inkomst.

Basbelopp och skattegränser har justerats så att

basbeloppshöjningen mellan 1991 och 2000 helt

följt inflationsutvecklingen. Den nedre

skiktgränsen för statlig skatt har höjts med

inflationen +2% i enlighet med reglerna år 1991.

Momsen fördelas schablonmässigt på varje

hushåll i förhållande till den disponibla

inkomsten och till konsumtionsprofilerna i

SCB:s undersökning av hushållens utgifter

(HBU92). Effekten av ändrad moms har

beräknats med hjälp av en regressionsanalys där

utgifterna varieras med ett antal

bakgrundsfaktorer. De förklarande variabler som

använts är disponibel inkomst, ålder samt antal

vuxna och barn i hushållet.

Regressionsekvationen används vid

simuleringen. Hushållets disponibla inkomst

justeras med momsförändringen. Det har

förenklat antagits att hela momsförändringen

påverkar hushållens disponibla inkomst.

Analysen är statisk, dvs. hushållen förutsätts inte

ändra sitt konsumtionsbeteende. Momsreglerna

innebär att momspåslaget har uppskattats vara ca

13 miljarder högre med 1991 års regler än enligt

reglerna för år 1996 och år 2000. För 1991

innebär detta en inflation, varför basbeloppet har

höjts med 1,2 procent för detta år.

Marginaleffekter och beräkning av

barnomsorgsavgifter

Vid beräkning av barnomsorgsavgifterna har

1999 års regelsystem använts. Som underlag för

beräkningen har ett vägt genomsnitt av 70

kommuners barnomsorgstaxesystem använts.

Den beräknade genomsnittliga

barnomsorgstaxan varierar med antalet timmar i

barnomsorg, inkomst och antal barn. I

typexemplen med barn i förskoleåldern antas

schablonmässigt att barnen vistas på daghem en

timma längre än föräldrarnas arbetstid för

sambo/gifta och två timmar utöver arbetstiden

för ensamstående. Det antagna tillägget utgör tid

för att hämta och lämna barn i barnomsorgen. På

detta sätt beräknas, i teknisk mening, hur lång tid

barnen vistas i barnomsorg som en funktion av

arbetstiden. Vistelsetiden i barnomsorg påverkar

disponibel inkomst med den givna definitionen

av disponibel inkomst.

Barnomsorgstaxorna är i många kommuner så

konstruerade att vid vissa övergångar till en

annan närvarotid förändras taxan relativt kraftigt.

Sådana "brytpunkter" är vanliga vid gränserna 30

och 35 timmars närvarotid per vecka. I den

beräknade genomsnittliga barnomsorgstaxan

återspeglas denna effekt i vissa typexempel.

Ekonomisk marginalisering

Analyserna bygger på LINDA-databasen och på

individuella disponibla inkomster (se ovan).

Inkomster har behandlats på följande sätt:

Arbetsmarknadsstöd inkluderar kontant

arbetsmarknadsstöd, ersättning från

arbetslöshetskassa vid arbetslöshet och vid

arbetslivsutveckling samt utbildningsbidrag vid

arbetsmarknadsutbildning och andra åtgärder

(dock inte anställningsstöd t.ex. i form av

rekryteringsstöd eller utbildningsvikariat).

Sjukpenning inkluderar sjukpenning,

arbetsskadeersättning, rehabiliteringsersättning,

havandeskapspenning, smittbärarpenning och

sjuklönegaranti (sjuklönereformerna minskar

även här jämförbarheten). Förtidspension avser

förtidspension, sjukbidrag, handikappersättning,

bostadstillägg och särskilt bostadstillägg för

pensionärer. Bostadsbidrag inräknas eftersom

nivån på socialbidraget är beroende av

bostadsbidraget. Kapitalinkomster efter skatt har

exkluderats från den disponibla inkomsten för

att inkomstmåttet bättre skall fånga

försörjningen genom arbete. Annars skulle

exempelvis en arbetslös som tvingats sälja sin

bostadsrätt inte räknas som marginaliserad om

realisationsvinsten blev hög. Effekten på

resultaten av detta är dock mycket liten.

Samgång mellan ersättningssystem. Ungefär 44

procent av alla ekonomiskt marginaliserade har

under en treårsperiod 1996-1998 haft minst två

av ersättningarna arbetsmarknadsstöd,

socialbidrag, förtidspension och socialbidrag

(underbilagetabell 3). Förtidspension var den

vanligaste ersättningen, och också den som mest

sällan kombinerades med andra sociala

ersättningar. Det var 14 procent som hade

arbetsmarknadsstöd som enda ersättning, medan

41 hade arbetsmarknadsstöd enbart eller i

kombination med andra ersättningstyper.

Sjukpenning och socialbidrag är ovanliga som

enda sociala ersättning.

Underbilagetabell 3 Ekonomiskt marginaliserade fördelade

efter antal ersättningar under 1996-1998

Som enda

ersättning

 +en

ersätt-

ning

 +två

ersätt-

ningar

 +tre

ersättn

ingar

Total andel

med ersätt-

ningen

Arb.stöd

14

18

8

1

41

Sjukpenning

2

18

10

1

31

Förtidspension

37

14

4

1

57

Socialbidrag

4

15

8

1

27

Totalt

56

33

10

1

100

Källa: LINDA, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Den vanligaste kombinationen är

arbetsmarknadsstöd tillsammans med

sjukpenning (19 %) eller socialbidrag (15 %),

men förtidspension i kombination med

socialbidrag (12 %) eller sjukpenning (9 %)

förekommer också rätt ofta.

Oddskvoter har beräknats med hjälp av en

logistisk regressionsmodell för att renodla vilken

betydelse olika faktorer har för risken att

marginaliseras. Renodlingen innebär att

oddskvoterna visar en faktors betydelse utan

inverkan av andra faktorer som också kan

påverka. Oddskvoten jämför till exempel

kvinnor med män som har samma

utbildningsnivå, familjeförhållanden,

invandrarbakgrund etc. Modellen bygger dock

på antaganden om hur de olika faktorerna

adderar till varandra, vilket kan ge en viss

osäkerhet.

Oddskvoterna anger hur starkt sambandet är

mellan risken att marginaliseras och personernas

ålder, kön, utbildningsnivå etc. En oddskvot som

är större än 1 betyder att faktorn innebär en

överrisk för marginalisering. Till exempel

innebär en oddskvot på 1,88 för personer med

högst grundskoleutbildning att dessa har större

risk att marginaliseras än vad gymnasieutbildade

(referensgruppen) har. När det handlar om

risker, t.ex. sannolikheten att marginaliseras, som

ligger mycket närmare noll än ett så ligger

oddskvoterna nära de relativa riskerna. En relativ

risk på två innebär att det är dubbelt så stor risk

för en kvinna att marginaliseras som vad det är

för en man.

Oddskvoter för olika ersättningsgrupper. De

ekonomiskt marginaliserade omfattar

förtidspensionärer, långtidsarbetslösa,

långtidssjuka och människor som av andra skäl

inte kan försörja sig själva. Riskfaktorernas

betydelse för sannolikheten att hamna i dessa

fyra grupper skiljer sig generellt inte nämnvärt åt,

med vissa undantag för gruppen som

huvudsakligen försörjs av socialbidrag. Gifta och

personer med barn har en överrisk att hamna i

denna grupp, men ingen eller en underrisk att

hamna i övriga ersättningsgrupper. Det motsatta

gäller för personer över 45 år. Dessutom är

invandrarnas överrisk att hamna i denna grupp

betydligt större än överrisken att hamna i övriga

ersättningsgrupper. Effekterna av kön och

utbildningsnivå är i stort sett desamma som i

övriga ersättningsgrupper. För övriga

ersättningsgrupper gäller att invandrare,

lågutbildade och den äldsta åldersgruppen har

överrisker och att gifta, högutbildade, yngre

åldersgrupper har underrisker.

I grupperna ingår de personer som endast

mottar ersättning från ett system eller där mer än

75 procent av ersättningarna kommer från ett

system. Totalt gäller detta för 86 procent av de

ekonomiskt marginaliserade.

Underbilagetabell 4 Risker för olika grupper att marginali-

seras ekonomiskt för olika ersättningsgrupper 1996-1998

Samtl.

Ersättningsgrupper

Arb.-

stöd

Sjuk-

penn-

ing

Förtids-

pension

Soc.

bidr.

Kvinnor

1,0

0,7

1,3

1,2

1,1*

Gifta

0,5

0,5

0,7

0,4

1,3

Har barn 0-6 år

0,9

1,0*

0,9*

0,3

1,8

Invandrat till Sverige

3,5

2,5

2,5

2,0

34,7

Utbild.nivå, ref: gymn.

 -Högst grundskola

1,9

1,4

1,5

2,2

1,7

 - Lägst högskola

0,4

0,4

0,5

0,3

0,5

Ålder, ref: 36-45 år

 20-25 år

0,4

0,6

0,2

0,3

1,1*

 26-35 år

0,7

1,0*

0,8

0,4

0,9*

 46-64 år

1,9

1,3

1,1*

2,9

0,7

* Ej signifikant på 5 %-snivån

Källa: LINDA, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Bilagetabell 3.1 Individernas disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda

1991-1999 samt förändring 1991-1999.

1999 års priser. Medianer samt medelvärden för decilgrupper

1991

1995

1997

1991/97 %

1997/991 %

1991/991 %

Samtliga

118 500

110 800

114 700

-3,2

7,4

3,9

Kön

Kvinnor

115 600

108 200

111 700

-3,4

7,0

3,4

Män

121 700

113 800

117 600

-3,4

7,4

3,8

Ålder

-17

114 400

103 200

105 800

-7,5

8,0

-0,1

18-24

116 300

95 400

106 600

-8,3

4,3

-4,4

25-34

120 400

110 600

115 500

-4,1

10,0

5,5

35-44

126 900

114 100

116 500

-8,2

7,7

-1,1

45-54

149 200

136 800

140 500

-5,8

7,1

0,8

55-64

138 800

134 700

143 000

3,0

6,0

9,2

65-74

98 500

105 900

110 800

12,5

3,8

16,7

75-

78 800

90 300

91 100

15,6

4,8

21,2

Familjetyp

Ensam utan barn

116 800

106 000

113 800

-2,6

7,5

4,7

Ensam 1 barn

105 800

 99 700

97 900

-7,5

4,8

-3,0

Ensam 2+ barn

98 100

86 500

90 100

-8,2

4,0

-4,5

Sambo utan barn

156 200

147 200

154 200

-1,3

6,3

4,9

Sambo 1 barn

140 200

129 300

132 200

-5,7

8,3

2,1

Sambo 2 barn

125 100

114 700

117 700

-5,9

8,6

2,2

Sambo 3+ barn

110 300

99 100

100 300

-9,1

7,5

-2,3

Övriga familjer

115 200

107 200

123 500

7,2

..

..

Ensam ålderpensionär

81 400

90 000

90 900

11,7

4,5

16,7

Samboende ålderspens

99 100

110 100

112 100

13,1

3,5

17,1

Decilgrupper (medelvärden)

1

48 700

48 500

55 800

14,6

3,0

18,1

2

80 000

78 400

80 500

0,6

5,6

6,2

3

92 800

88 900

91 300

-1,6

6,5

4,8

4

103 700

97 500

100 300

-3,3

6,8

3,3

5

113 600

106 200

109 700

-3,4

7,2

3,6

6

123 800

115 800

120 000

-3,1

7,4

4,1

7

135 700

126 500

132 100

-2,7

7,2

4,3

8

150 200

139 900

147 200

-2,0

7,1

5,0

9

170 300

160 400

169 600

-0,4

6,8

6,4

10

247 900

228 400

269 600

 8,8

5,5

14,7

Andel under halva medianen, %

5,3

4,3

3,6

Andel av total inkomst

1 % med högst standard

4,0

3,6

5,3

10 % med högst standard

19,6

19,2

21,1

1Framskrivnin

Bilagetabell 3.2 Marginaleffekter år 2000, åldersgruppen 20-64 år

Mind-

re än

20 %

20-

39%

40-

59 %

60-

69 %

70-

79%

80-

89%

90-

99%

100 %

Summa

Medel-

tal

(%)

Antal

individer

,

tusental

Samtliga

2

38

41

4

6

6

2

1

100

49

5 034

Kön

Män

2

33

47

4

7

4

2

1

100

50

2 546

Kvinnor

3

43

33

4

6

8

2

1

100

48

2 488

Förvärvsstatus

Kort deltid

1

41

18

7

13

16

3

1

100

54

357

Lång deltid

0

39

35

5

10

10

1

0

100

50

756

Heltid

0

38

56

3

2

1

0

0

100

47

2 870

Förtidspension

0

59

17

4

13

5

1

1

100

48

414

Övriga

15

24

10

7

13

16

11

4

100

57

637

Förvärvsinkomst

Under 100 000 kr/år

12

40

13

6

9

9

8

3

100

49

935

100 000 - 150 000 kr/år

0

42

23

5

10

17

3

0

100

54

629

150 000 - 200 000 kr/år

0

39

37

4

11

8

1

0

100

49

1012

200 000 - 250 000 kr/år

0

73

18

4

4

1

0

0

100

41

1092

250 000 - 300 000 kr/år

0

11

83

3

2

1

0

0

100

52

667

Minst 300 000 kr/år

0

0

97

2

1

0

0

0

100

54

699

Familjetyp

Ensamstående

0 barn

3

41

31

5

10

7

2

1

100

50

1 582

1 barn

2

13

42

13

7

14

7

2

100

62

127

Minst 2 barn

2

5

31

25

8

15

11

3

100

67

95

Gift/sammanboende

0 barn

2

47

41

2

4

4

0

0

100

46

1 603

1 barn

2

35

49

3

5

4

2

0

100

48

584

2 barn

1

30

53

3

5

6

2

0

100

50

711

Minst 3 barn

3

26

48

6

5

6

6

0

100

52

332

Bilagetabell 3.3 Förändring av marginaleffekter år 2000 jämfört med 1991 års

regler, åldersgruppen 20-64 år

KATEGORI

Mind-

re än

20 %

20-

39%

40-

59 %

60-

69 %

70-

79 %

80-

89%

90-

99 %

100 %

Summa

Medel-

tal

(%)

Antal

individer

,

tusental

Samtliga

0

-15

+13

+1

+1

0

0

0

0

+4

5 034

Kön

Män

0

-12

+9

0

+2

0

+1

0

0

+4

2 546

Kvinnor

0

-18

+16

0

+2

0

0

0

0

+4

2 488

Förvärvsstatus

Kort deltid

0

-7

+7

+1

+1

-2

0

0

0

+2

357

Lång deltid

0

-22

+22

0

+2

-2

0

0

0

+3

756

Heltid

0

-17

+16

+1

0

0

0

0

0

+5

2 870

Förtidspension

0

-10

+2

-6

+11

+3

0

0

0

+8

414

Övriga

-2

0

-1

+2

+3

-2

+1

-1

0

+3

637

Förvärvsinkomst

Under 100 000 kr/år

-2

-3

0

0

+5

0

+1

-1

0

+4

935

100 000 - 150 000 kr/år

0

-21

+15

0

+3

+3

0

0

0

+7

629

150 000 - 200 000 kr/år

0

-29

+31

-1

+2

-3

0

0

0

+2

1012

200 000 - 250 000 kr/år

0

-12

+12

+1

0

-1

0

0

0

+4

1092

250 000 - 300 000 kr/år

0

-23

+22

+1

0

0

0

0

0

+6

667

Minst 300 000 kr/år

0

-1

0

+1

0

0

0

0

0

+3

699

Familjetyp

Ensamstående

0 barn

-1

-11

+8

0

+4

0

0

0

0

+5

1 582

1 barn

0

-18

+16

+2

+3

0

-3

0

0

+5

127

Minst 2 barn

-1

-7

+9

-4

+2

+4

-4

+1

0

+3

95

Gift/sammanboende

0 barn

0

-14

+13

0

+1

0

0

0

0

+5

1 603

1 barn

0

-17

+17

+1

-1

0

0

0

0

+4

584

2 barn

0

-20

+19

+1

0

0

0

0

0

+4

711

Minst 3 barn

0

-18

+15

+3

0

0

-1

+1

0

+4

332

 Välfärd vid vägskäl, SOU 2000:3

 Fördelningen av hushållets inkomst på alla medlemmar, oavsett vem

som erhållit inkomsten eller vem som i praktiken disponerar den,

förhindrar tyvärr meningsfulla analyser av fördelningen mellan kvinnor

och män

 Fördelningspolitisk redogörelse, prop. 1996/97:1 Bilaga 4

 Fördelningspolitisk redogörelse, prop. 1998/99:100 Bilaga 3

 Alla kommuner indelas av NUTEK i 81 regioner efter pendlingsresor,

avstånd och arbetsmarknadens styrka. Se prop. 1998/99:100 Bilaga 3

 Fördelningspolitisk redogörelse. Prop 1998/99:1, bilaga 5

 Gini-koefficienten uppfyller inte samtliga av de krav som ställs på ett

fördelningsindex för att Shorrocks mobilitetsindex skall vara tillämpbart.

I detta fall innebär detta att endast sådan mobilitet som påverkar

rangordningen i inkomstfördelningen beaktas.

[REDACTED_EFTERNAMN], K. (2000): Sverige har jämnast inkomstfördelning.

Välfärdsbullentinen 1/2000

[REDACTED_EFTERNAMN], A. och Freeman, R.B., Generating Equality and Eliminating

Poverty, the Swedish Way, ur The Welfare State in Transition - Reforming the

Swedish Model, The University of Chicago Press and the National Bureau of

Economic Research, pp. 33-77, 1997

 Prop. 1997/98:1, bilaga 7

 Skattereformen 1990-1991. En utvärdering. SOU 1995:104

 För en aktuell översikt, se: Blundell R, MaCurdy T (1999), Labor

supply: a review of alternative approaches . Ashenfelter O, Card D (eds),

Handbook of Labor Economics. Volume 3A, Elsevier Science

 Prop. 1993/94:150, bilaga 1.5, Långtidsutredningen 1995 samt Lönar

sig arbete, Ds 1997:73

 Dessa lönenivåer är heltidslön i decilgrupp 1, decilgrupp 5 (median)

och decilgrupp 9 avseende heltidslön enligt uppgift från LINDA-

databasen år 1998 framskrivna till år 2000.

 Vid beräkning av socialbidrag har schablonmässiga men normala

utgifter för el, arbetsresor, hemförsäkring, läkarvård, fackföreningsavgift

och avgift till arbetslöshetsförsäkringen inräknats. Dessa hushållsutgifter

skall enligt socialtjänstlagen inräknas vid beräkning av socialbidrag.

 Enligt gällande lagstiftning finns möjlighet att i en svår ekonomisk

situation få anstånd med att betala underhållsstöd. Den

underhållsskyldige får då en skuld till staten. I exemplet antas att den

enskilde i ett senare skede får bättre ekonomi så att denna skuld betalas. I

diagrammet har betalningen för underhållsstödet belastat den disponibla

inkomsten oavsett när underhållsavgiften betalas. Samma resultat gäller

vad beträffar effekten på disponibel inkomst om den enskilde inte ansöker

om anstånd med betalning.

 På längre sikt kan pensionen komma att reduceras om arbetsförmågan

bedöms vara permanent förhöjd.

 P.g.a. brist i data rörande företagares inkomster har denna population

uteslutits.

 Arbetslösa/socialbidragstagare definieras som personer som mottagit

10 000 kronor eller mer i arbetslöshetsunderstöd eller socialbidrag under

ett år.

 Sen, A. (1992): Inequality reexamined.

 Atkinson, A.B., Hills, J. (1998): Exclusion, Employment and

Opportunity. CASEpaper 4. London school of Economics.

 Ingerslev, O.,[REDACTED_EFTERNAMN], L. (1996). Marginalisering 1990-1994.

Socialforskningsinstitutet. Köpenhamn.

 Se även Arbetsministeriet: Marginalgrupperna under 90érnes opsving

1994-1997. August 1998.

 Arbetsmarknadsstöd, sjukpenning, förtidspension beräknas som

nettobelopp efter skatt.

 Oddskvoten är kvoten mellan två oddstal som ska jämföras med

varandra, t ex oddstalen för män och kvinnor. Oddstalet är sannolikheten

att (här)vara marginaliserad dividerat med sannolikheten att inte vara

marginaliserad. Se vidare underbilaga 3.1.

 Se vidare underbilaga 3.1.

 Treårsplan för Statistiska centralbyrån. SCB 2000-03-01

 Se t.ex. Atkinson, A.B. m.fl.. (1995): Income distribution in OECD

Countries. Social Policy Studies No. 18. OECD

 Exempelvis D9 är den inkomst som avgränsar de 10 procent med högst

ekonomisk standard.

 Atkinson, A.B. m.fl. Income Distribution in OECD Countries.

OECD 1995

 Boendekostnad har beräknats för kök samt ett rum var för de tre första

hushållsmedlemmarna, därefter ett extra rum för varje två barn (en tredje

vuxen får eget rum).

 Ytterligare underlag om den s.k. PEL-skalan finns i särskild PM av
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN].

 Jämfört med regelanalyserna beaktas i framskrivningen

fördelningseffekterna av sänkt moms på livsmedel endast indirekt genom

effekterna via konsumentpriserna. Ändrade regler för förmån av fri bil,

och ändrad beskattning av pensionssparande beaktas inte vid

framskrivningen.

PROP. 1999/2000:100 BILAGA 3

PROP. 1999/2000:100 BILAGA 3

2

15

PROP. 1999/2000:100 BILAGA 3

PROP. 1999/2000:100 BILAGA 3

18

17