Regeringens proposition

1991/92:135

om produktansvar för skador orsakade av elektrisk

ström

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har tagits upp i bifo

gade utdrag ur regeringsprotokollet den 26 mars 1992

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till ändringar i den s.k. ellagen. Genom

ändringarna införs produktansvar för skador orsakade av elektrisk ström.

Därigenom bringas svensk rätt i överensstämmelse med ett EG-direktiv från

1985.

En anpassning av svensk rätt i övrigt till detta EG-direktiv har skett genom

den produktansvarslag (1992:18) som riksdagen fattade beslut om i decem

ber 1991.

De föreslagna ändringarna i ellagen ansluter nära till regleringen i pro

duktansvarslagen. Ändringarna föreslås träda i kraft samtidigt som produkt

ansvarslagen träder i kraft, dvs. den 1 januari 1993.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

dels att 4, 7, 8 och 11 §§ skall ha följande lydelse,

dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 4 a och 4 b §§, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

För skada, orsakad genom inverkan av elektrisk ström från anläggning,

som har egen generator eller transformator, ansvare anläggningens inneha

vare. Har skada timat genom inverkan av elektrisk ström från anläggning,

som icke har egen generator eller transformator, svare innehavaren av den

anläggning, från vilken strömmen tillförts förstnämnda anläggning.

Har skadan tillkommit genom händelse av högre hand, vare anläggning

ens innehavare ej ansvarig för skadan, där han icke kunnat genom iaktta

gande av föreskrivna skyddsåtgärder avvända densamma.

Vad i första stycket sägs gäller ej skada som uppkommit inom byggnad

genom inverkan av ström, vilken med en spänning av högst tvåhundrafemtio

volt mellan en ledare och jord eller vid icke direkt jordat system mellan två

ledare tillförts förbrukningsanläggning för starkström.

Med generator eller transformator avses i denna paragraf icke apparat,

som alstrar ofarlig elektrisk ström för användning i telegraf-, telefon- eller

annan dylik anläggning.

Skyldighet att betala skadestånd

för skada genom inverkan av elekt

risk ström kan dessutom föreligga

enligt 4 a §.

4 a §

Den som innehar en elektrisk an

läggning med egen generator eller

transformator är, om inte annat följer

av 4 b §, skyldig att betala skadestånd

för skada som har orsakats av en sä

kerhetsbrist i elektrisk ström som har

satts i omlopp från anläggningen.

Med säkerhetsbrist avses att den

elektriska strömmen inte är så säker

som skäligen kan förväntas.

Skadeståndsskyldigheten gäller för

1. personskada, och

2. sakskada på egendom som till

sin typ vanligen är avsedd för enskilt

ändamål, om den skadelidande vid

tiden för skadan använde egendomen

huvudsakligen för sådant ändamål.

Avtalsvillkor som inskränker ska

deståndsskyldigheten är utan verkan.

4 b §

Skadeståndsskyldig enligt 4 a § är

inte den som

1. visar att han inte har satt den

elektriska strömmen i omlopp i en

näringsverksamhet,

2. gör sannolikt att säkerhetsbris

ten inte fanns när han satte den elekt

riska strömmen i omlopp,

3. visar att säkerhetsbristen beror

på att den elektriska strömmen måste

stämma överens med tvingande före

skrifter som har meddelats av en

myndighet, eller

4. visar att det på grundval av det

vetenskapliga och tekniska vetandet

vid den tidpunkt då han satte den

elektriska strömmen i omlopp inte

var möjligt att upptäcka säkerhets

bristen.

7 §2

Från ersättningsskyldighet, som i 4 § sägs, vare elektrisk anläggnings inne

havare fri, där den, som skadan led, genom överträdelse av gällande före

skrifter eller annan grov vårdslöshet själv vållade skadan, eller skadan var

föranledd genom hans uraktlåtenhet att fullgöra honom jämlikt åtagande el

ler av annan grund åliggande skyldigheter emot den elektriska anläggning

ens ägare eller innehavare. I fråga om personskada gäller dock 6 kap. 1 §

skadeståndslagen (1972:207).

Var ägaren av skadad egendom jämlikt åtagande eller av annan grund

pliktig att vidkännas den från anläggningen härrörande faran för skada å

egendom, vare ändock till ersättning berättigad, där skadan föranleddes av

vårdslöshet vid anläggningens utförande eller skötsel.

I fråga om jämkning av skade

stånd enligt 4 a § på grund av medvål

lande på den skadelidandes sida till

lämpas 6 kap. 1 § skadeståndslagen.

8 §

Är innehavare av elektrisk anlägg

ning jämlikt 4 § pliktig att utgiva

skadestånd i fall, där någon ljutit dö

den eller lidit kroppsskada, skall

skadeståndet bestämmas enligt de i

strafflagen stadgade grunder; ersätt

ning, som i andra fall skall utgå, be

stämme rätten, efter ty för varje fall

prövas skäligt.

I fråga om bestämmande av ersätt

ning för skada enligt 4 eller 4 a § till

lämpas 5 kap. skadeståndslagen

(1972:207).

När ersättning för sakskada be

stäms enligt 4 a § avräknas ett belopp

om 3 500 kronor.

11 §3

Talan mot elektrisk anläggnings

ägare eller innehavare om skade

stånd enligt 4 eller 6 § skall väckas

inom två år från det skadan timade.

Försummas det, är rätt till talan för

lorad.

Talan mot elektrisk enläggnings

ägare eller innehavare om skade

stånd enligt 4 eller 6 § skall väckas

inom två år från det skadan timade.

Den som vill ha ersättning enligt

4 a § skall väcka talan inom tre år

från det han fick eller borde ha fått

kännedom om att fordringen kunde

göras gällande.

Talan om ersättning enligt 4 a §

måste dock väckas inom tio år från

det att den som påstås vara skade

ståndsskyldig satte den elektriska

strömmen i omlopp.

Den som inte väcker talan i tid har

inte rätt till ersättning.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

2. De nya bestämmelserna tillämpas inte mot någon som har satt den

skadevållande elektriska strömmen i omlopp före ikraftträdandet.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN]

berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om produktansvar för skador

orsakade av elektrisk ström

1. Inledning

Riksdagen har i december 1991 fattat beslut om en produktansvarslag

(prop.1990/91:197, LU 14, rskr. 78, SFS 1992:18). Den nya lagen, som träder

i kraft den 1 januari 1993, reglerar skadeståndsansvaret när bristfälliga pro

dukter orsakar personskador och skador på konsumentegendom. Bestäm

melserna bygger på ett EG-direktiv om produktansvar från 1985

(85/374/EEC).

Enligt EG-direktivet skall elektrisk ström anses utgöra ''''''''produkt'''''''' i direk

tivets mening. Produktansvaret enligt direktivet omfattar således även ska

dor orsakade av elektricitet som produkt. Elektrisk ström är farlig i sig och

kan orsaka skador även när strömmen har fullgod kvalitet. Det frågan här

gäller är dock inte sådana skador utan skador som beror på brister i den

elektriska strömmen som sådan. Endast i mycket speciella fall beror en el

skada på kvalitetsbrister i den levererade strömmen, vilket belyses närmare

i det följande.

En utgångspunkt har varit att svensk lagstiftning om produktansvar skall

överenstämma med EG-direktivet. I den svenska produktansvarslagen har

dock produkt definierats som ''''''''lös sak'''''''', vilket innebär att elektrisk ström

faller utanför. I stället har förutsatts att bestämmelser om produktansvar för

skador orsakade av elektrisk ström tas in i lagen (1902:71 s.1), innefattande

vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen). Där finns sedan

tidigare regler om skadestånd i samband med elektrisk ström och det har

ansetts lämpligast att ha alla sådana skadeståndsregler samlade

(prop.1990/91:197 s.14).

Regeringen beslöt den 14 februari 1991 att tillkalla en särskild utredare för

att göra en översyn av det svenska elsäkerhetsarbetets framtida omfattning

och organisation (dir.1991:10). I uppdraget ingick också att utarbeta förslag

till hur den nuvarande skadeståndsregleringen i ellagen borde kompletteras

med bestämmelser om produktansvar för att åstadkomma harmonisering

med EG-direktivet. Utredaren (civilingenjören Hans Aronsson), som antog

namnet elsäkerhetsutredningen (I 1991:02), redovisade i november 1991 sitt

uppdrag i betänkandet (SOU 1991:94) ELSU 91. Skadeståndsfrågan be

handlas där i ett särskilt avsnitt med förslag till ändringar i ellagen i

enlighet

med uppdraget. Betänkandet har remissbehandlats.

En sammanfattning av remissutfallet i skadeståndsdelen bör fogas till pro

tokollet i detta ärende som bilaga 1.

Regeringen beslöt den 12 mars 1992 att inhämta lagrådets yttrande över

ett inom näringsdepartementet upprättat förslag till ändringar i ellagen. För

slaget överensstämde, med undantag för ett par tillägg, med utredarens för

slag. Det till lagrådet remitterade förslaget överensstämmer, bortsett från

några små redaktionella ändringar, med lagförslaget i denna proposition och

medtas därför inte här.

Lagrådet har i yttrande den 17 mars 1992 lämnat lagförslaget utan erinran.

Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

2. Allmän motivering

2.1 EG-direktivet och den svenska lagstiftningen

Den nya produktansvarslagen träder som nämnts i kraft den 1 januari 1993,

då enligt gällande tidplan EES-avtalet också skall träda i kraft. Lagen bygger

i allt väsentligt på EG-direktivet om produktansvar. Detta direktiv ingår i

det s.k. relevanta regelverk som avses bli omfattat av EES-avtalet.

Ett EG-direktiv är inom EG bindande i fråga om det resultat som skall

uppnås men överlämnar åt medlemsländerna att välja form och metod för

att uppnå detta. Motsvarande kan förväntas gälla för EFTA-länderna enligt

EES-avtalet beträffande de EG-direktiv som omfattas.

För att uppfylla produktansvarsdirektivets krav behöver svensk rätt över

ensstämma med de obligatoriska krav som direktivet ställer. Hur svensk rätt

tekniskt utformas för att uppnå detta saknar betydelse. Det finns således

inget som hindrar att bestämmelserna om produktansvar när det gäller elekt

ricitet tas in i en annan lag än produktansvarslagen.

Riksdagsbeslutet om produktansvarslagen innebar vissa sakliga ändringar

i förhållande till propositionen. Lagens rubrik ändrades och ikraftträdandet

flyttades fram ett halvår. Vidare undantogs i linje med EG-direktivets hu

vudlinje utvecklingsskador från skadeståndsansvaret. Riksdagen gav dess

utom regeringen till känna att två frågor borde övervägas ytterligare. Det

gällde dels frågan om en särskild jämkningsregel för personskada, dels frå

gan om en utvidgning av produktansvaret till att omfatta hela den offentliga

sektorns verksamhet. Det kan därmed bli fråga om ändringar i den nu beslu

tade lagen innan den träder i kraft den 1 januari 1993.

Det återstår nu att bringa svensk rätt i överensstämmelse med direktivet

även i fråga om produktansvar för skador orsakade av brister hos elektrisk

ström. Av naturliga skäl är det angeläget att sådan lagstiftning kan träda i

kraft samtidigt med produktansvarslagen. Eftersom en viss tid för anpass

ning till den nya lagstiftningen behövs för dem som kan ådra sig ansvar enligt

de nya reglerna, bör riksdagen fatta beslut i ärendet så snart som möjligt.

Detta medför att elsäkerhetsutredningens förslag i skadeståndsdelen bör be

handlas med förtur och en proposition föreläggas riksdagen i sådan tid att

beslut kan fattas före sommaren.

Det finns goda skäl att reglera skadeståndsfrågorna i samband med elekt

risk ström i ett sammanhang. En viktig fråga gäller samordningen av

produktansvarsreglerna med den särskilda skadeståndsreglering som sedan

tidigare finns för skador orsakade av elektrisk ström. Vidare är elektrisk

ström en ''''''''produkt'''''''' av mycket speciellt slag. Det uppkommer därmed sär

skilda frågor vid tillämpningen av direktivets bestämmelser på elektricitet,

som bäst regleras i samband med andra frågor som gäller elektrisk ström.

EG-rätten är en självständig rättsordning, vars innehåll ytterst bestäms av

EG-domstolen. Det finns inga egentliga förarbeten till EG:s rättsakter, vil

ket betyder att det finns mycket liten vägledning till hur ett direktiv skall

tolkas vid sidan om texten i själva direktivet. Rättsutvecklingen sker genom

domstolens praxis.

Det nu aktuella direktivet (som i engelsk version utgör bilaga 1 till prop.

1990/91:197) är skrivet med inriktning på produkter i vanlig mening. Om hur

tillämpningen på elektrisk ström är avsedd ger direktivet ingen vägledning

alls. Det innehåller ingenting annat om elektrisk ström än en mening med

tre ord (''''''''Product'''''''' includes electricity), som avslutar artikel 2 där produkt

definieras.

Direktivet ligger till grund för den nya produktansvarslagen. När EG-län

derna har antagit ny lagstiftning för att uppfylla kraven i direktivet, har

såvitt

framgår av tillgängligt material elektrisk ström inkluderats som produkt på

samma enkla sätt som i direktivet.

Att ta in bestämmelserna i ellagen och där anpassa dem till förhållandena

på det elektriska området har som nämnts fördelar. Det medför å andra si

dan att man tvingas till vissa preciseringar för att göra bestämmelserna be

gripliga för tillämpningen på elektricitet. När sådana preciseringar görs

måste man dock iaktta stor försiktighet för att inte avlägsna sig från direkti

vet. Vidare bör uppenbarligen produktansvarslagens regler så långt möjligt

ligga till grund för utformningen av reglerna i ellagen.

Jag återkommer till den principiella frågan om hur lagstiftningen bör ut

formas i avsnitt 2.2.

2.2 Utredarens förslag bör genomföras

Utredaren har i enlighet med vad som förutsatts vid arbetet med produktan

svarslagen lämnat förslag varigenom bestämmelserna om produktansvar för

skador av elektrisk ström förs in i ellagstiftningen.

Förslaget har av de allra flesta remissinstanser som behandlat frågan be

mötts positivt eller lämnats utan erinran. I några fall har anförts att vissa

frå

gor behöver närmare utvecklas såsom innebörden av ''''''''säkerhetsbrist'''''''' och

att elektrisk ström ''''''''inte är så säker som skäligen kan förväntas''''''''. Flera har

pekat på oklarheter och tillämpningssvårigheter när produktansvaret skall

tillämpas på elektricitet.

Till detta vill jag erinra om att syftet med lagstiftningen är att anpassa

svensk rätt till EG-direktivet. Jag nämnde inledningsvis den försiktighet med

vilken man därvid måste gå tillväga för att inte avlägsna sig från direktivets

EG-rättsliga innebörd. Att med utförliga svenska lagmotiv försöka tolka

oklara bestämmelser i EG-direktiv är uteslutet. I praktiken betyder detta att

hittillsvarande svensk lagstiftningsteknik kommer att i vissa avseenden

grundligt förändras med ett EES-avtal och EG-medlemskap.

Det kan alltså inte komma i fråga att genom lagbestämmelser eller motiv

uttalanden genomföra en svensk tolkning av direktivet som riskerar att av

vika från EG-rättens. Det innebär att man i Sverige på samma sätt som inom

EG får leva med en viss osäkerhet om direktivets innebörd i fråga om elektri

citet intill dess denna preciseras genom domstolsavgöranden eller på annat

sätt.

Ett par remissinstanser har föreslagit att även bestämmelserna om pro

duktansvar för elektricitet arbetas in i produktansvarslagen. De har dock

inte närmare utvecklat denna ståndpunkt. Till detta vill jag peka på vad som

inledningsvis nämndes om fördelarna av att ha skadeståndsfrågorna som gäl

ler elområdet samlade i en lag. Jag anser att det inte finns tillräckliga skäl

att

göra annan bedömning i denna fråga än den som gjordes vid utarbetandet

av produktansvarslagen.

På två punkter bör kompletteringar göras i förhållande till utredarens för

slag. Som nämndes beslöt riksdagen att s.k. utvecklingsskador inte skall för

anleda produktansvar. Riksdagen lade således i förhållande till förslaget i

propositionen till ytterligare en punkt (4) i den paragraf (8 §) i produktan

svarslagen där undantagen från skadeståndsskyldigheten anges. Ett motsva

rande tillägg i förhållande till utredarens förslag bör göras i motsvarande pa

ragraf (4 b §) i ellagen. Vidare bör ikraftträdandebestämmelserna, som inte

tagits med i utredarens förslag, utformas på samma sätt som i produktan

svarslagen.

En närmare redovisning av mitt förslag görs i avsnitt 3.

2.3 Provisorisk reglering i väntan på ny ellagstiftning

Utredaren har konstaterat att hans uppdrag inte har innefattat någon total

översyn av skadeståndsreglerna och att hans förslag endast innebär en kom

plettering av befintliga skadeståndsregler i ellagen med vad som behövs med

hänsyn till EG-direktivets krav på produktansvar för skador orsakade av

elektrisk ström. I utredarens lagförslag sker detta genom införande av två

nya paragrafer, 4 a och 4 b §§, samt smärre ändringar och tillägg i några para

grafer.

Ellagen är från 1902 och i stora delar ålderdomlig i språk och uppbyggnad.

Det gäller inte minst skadeståndsreglerna. Utredaren har framhållit det an

gelägna i en översyn av hela regelsystemet i ellagen. Även under remissbe

handlingen har denna synpunkt framförts från olika håll.

Det har länge varit aktuellt att modernisera regelsystemet och det är lätt

att se det klara behovet av en sådan modernisering. Den viktigaste anled

ningen till dröjsmålet har varit osäkerhet om vissa frågor i samband med el

distributionen.

Ellagens bestämmelser kan grovt sett delas upp i tre huvudgrupper: eldist

ribution (2--3 §§), skadestånd m.m. (4--13 §§) och elsäkerhet m.m. (15--

32 §§). I sistnämnda grupp ingår vissa övergripande bestämmelser om an

svar, överklagande m.m. Dessutom finns en inledningsparagraf med vissa

definitioner (1 §) och två avslutande paragrafer med erinran om att vissa frå

gor regleras i annan lagstiftning (33 och 34 §§). 14 § är upphävd.

Sakliga ändringar är nu aktuella förutom beträffande skadestånd också

inom övriga två huvudgrupper. Inom kort igångsätts ett utredningsarbete

med sikte på att efter hand ersätta ellagen med en modern lagstiftning.

Beträffande eldistributionen har regeringen denna dag beslutat om en pro

position till riksdagen med principförslag om en framtida elmarknad öppnad

för konkurrens. Beslut har också fattats om en utredning med uppgift att

utarbeta förslag till ny lagstiftning som möjliggör detta. I uppdraget ingår

att efter hand ta fram förslag till två nya lagar, en eldistributionslag och en

elsäkerhetslag, som ersätter ellagen.

Beträffande elsäkerheten finns i det nu aktuella betänkandet ELSU 91 för

slag till också andra ändringar i ellagen med syfte att införa bestämmelser

om säkerhetskontroll av vissa elektriska anläggningar. Frågan ingår som en

del i elsäkerhetsutredningens huvuduppdrag att se över elsäkerhetsarbetets

omfattning, inriktning och organisation. Förslagen i betänkandet i denna del

bereds nu vidare inom näringsdepartementet.

Arbetet med att ta fram förslag till ny ellagstiftning kommer av praktiska

skäl att bedrivas etappvis. Bestämmelser om produktansvar behöver dock

införas innan förslag till ny lagstiftning kan föreligga. Bestämmelserna bör

därför tas in i nuvarande ellag på det sätt som elsäkerhetsutredningen har

föreslagit. Reglerna får senare arbetas in i den nya lagstiftningen. Under ut

redningsarbetet kan samordningen av ellagens skadeståndsreglering övervä

gas djupare, när även de äldre reglerna ses över. I remissbehandlingen har

även kommit fram vissa synpunkter på nuvarande regler.

Innan jag går in på mitt förslag vill jag för sammanhangets skull översikt

ligt redovisa nuvarande skadeståndsregler och reglerna om produktansvar

samt ge en beskrivning av skador som orsakas av elektricitet. Detta sker i

avsnitt 2.4 -- 2.6. Framställningen bygger på motsvarande redovisning i be

tänkandet.

2.4 Nuvarande skadeståndsregler

2.4.1 Allmän bakgrund

Elektricitet har i sig farliga egenskaper och kan ge upphov till skador på olika

sätt. Det kan vara fråga om att personer skadas, personskada, att egendom

skadas, sakskada, eller om ekonomisk skada som uppkommer utan samband

med att någon lider person- eller sakskada, s.k. ren förmögenhetsskada.

Den som lider skada orsakad av elektricitet har enligt gällande regler möj

lighet att få skadestånd under vissa förutsättningar. Skadeståndsskyldighet

kan uppstå på flera olika sätt.

Om det finns ett avtalsförhållande mellan den som skadas och den som

tillhandahåller elektricitet eller elektrisk utrustning (t.ex. elleverantör/abon

nent, tillverkare/köpare) kan skadestånd uppkomma på obligatorisk (kon

traktsrättslig) grund. Skadeståndsskyldigheten grundas då på bristande upp

fyllelse av skyldigheter enligt ett avtal (eller ett ensidigt åtagande).

Eftersom

det i princip råder avtalsfrihet, förfogar parterna i hög grad själva över vilka

dessa skyldigheter är och vad som skall inträffa vid brott mot avtalet. Det

finns dock vissa regler som gör det möjligt att upphäva eller jämka oskäliga

avtal.

Skadeståndsskyldighet kan emellertid också uppkomma på utomobligato

risk grund. Skadeståndsansvaret inträder då gentemot personer till vilka den

skadeståndsskyldige inte står i någon avtalsrelation eller i varje fall ingen av

talsrelation som har samband med det skadegörande beteendet. Traditio

nellt har förutsättningen för inträde av sådant skadeståndsansvar varit vårds

löshet (culpa) eller uppsåt (dolus) hos den som har orsakat skadan. I svensk

rätt finns vissa generella bestämmelser om utomobligatoriskt skadestånd i

skadeståndslagen (1972:207). Den nämnda principen, som brukar kallas cul

pa-regeln, finns där inskriven i 2 kap. 1 §. Skadeståndslagen innehåller i öv

rigt regler om det särskilda skadeståndsansvar som arbetsgivare och det all

männa har för fel som begås av anställda, regler om skadeståndets bestäm

mande, m.m. Lagen tillämpas inte om särskilda bestämmelser finns för ett

visst område.

På det utomobligatoriska området är således culpa-regeln utgångspunk

ten. Under senare tid har dock skett en utveckling mot ökad användning av

skadeståndsansvar utan culpa (s.k. strikt ansvar). I svensk rätt finns sedan

lång tid inom vissa områden regler om strikt skadeståndsansvar i anledning

av farlig verksamhet. Dit hör skadeståndsreglerna i ellagen. Det skärpta an

svaret för produktskador som har införts enligt produktansvarslagen bygger

också liksom EG-direktivet på principen om strikt ansvar.

Att skadestånd kan utgå på utomobligatorisk grund hindrar inte en skade

lidande att i stället åberopa ett avtal med skadevållaren, om han bedömer

detta vara mer förmånligt. Genom utomobligatoriskt skadestånd ersätts

t.ex. normalt endast person- och sakskada.

2.4.2 Nuvarande skadeståndsregler i ellagen

En beskrivning av den nuvarande skadeståndsregleringen i ellagen finns i

betänkandet (s.46 ff). I huvudsak innehåller bestämmelserna följande.

Enligt 4 § har innehavaren av en elektrisk anläggning ett strikt ansvar för

skador som orsakas av elektrisk ström från anläggningen.

Med ''''''''elektrisk anläggning'''''''' avses enligt 1 § ''''''''anläggning med däri ingående

särskilda föremål för produktion, upplagring, omformning, överföring, dis

tribution eller nyttjande av elektrisk ström.'''''''' En anläggning omfattar således

hela distributionsnätet från generering ända ut i enskilda byggnader. Har

olika delar av en anläggning skilda innehavare, skall varje del anses som en

särskild anläggning.

En förutsättning för skadeståndsansvaret enligt 4 § är att anläggningen har

egen generator eller transformator som inte alstrar endast ofarlig ström. Den

skadevållande strömmen skall således ha utgått från en starkströmsanlägg

ning med egen generator eller transformator. Saknar anläggningen genera

tor eller transformator, faller i stället ansvaret på innehavaren av den anlägg

ning som tillför den förstnämnda anläggningen ström. I praktiken innebär

dessa regler att distributören svarar för skada som har orsakats av en vanlig

lågspänningsanläggning. En sådan får i regel kraften via distributörens trans

formator.

Det strikta ansvaret mildras av flera undantagsregler. För skada som orsa

kats av ''''''''händelse av högre hand'''''''', som inte kunnat motverkas med före

skrivna skyddsåtgärder, föreligger enligt 4 § 2 st inget ansvar.

Undantag gäller vidare enligt 4 § 3 st för skada som har uppkommit inom

en byggnad och som har orsakats av ström som med en spänning av högst

250 volt mellan en ledare och jord (eller mellan två ledare) tillförts en för

brukningsanläggning för starkström. Detta innebär att det strikta ansvaret

inte gäller för installationsanläggningar i vanliga bostadslägenheter, kontor,

hantverkslokaler o.d. Ersättning för skada genom inverkan av ström utgår i

dessa fall enligt allmänna skadeståndsregler, dvs. i princip endast när vårds

löshet från anläggningshavarens sida kan styrkas.

Anläggningens innehavare är vidare enligt 7 § fri från ansvar om den

skadevållande själv vållat skadan genom vårdslöshet eller genom underlå

tenhet att fullgöra åligganden gentemot anläggningens ägare eller inneha

vare. För personskador tillämpas dock 6 kap. 1 § skadeståndslagen, vilket

innebär att skadestånd kan jämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen

eller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan.

Enligt 12 § har den strikt ansvarige regressrätt gentemot den som genom

vårdslöshet har vållat skadan. Vissa särskilda regressregler finns i 9 §.

Ersättningsanspråk måste väckas inom två år från det skadan inträffade.

För regressanspråk gäller vanlig tioårspreskription.

2.5 Produktansvar

2.5.1 Produktansvarslagen

Här ges endast en översiktlig redogörelse av den nya produktansvarslagen

med särskild inriktning på frågor av betydelse för det nu aktuella lagstift

ningsärendet, se i övrigt prop. 1990/91:197 och lagutskottets betänkande

1991/92:LU14.

Produktansvarslagen gäller enligt 1 § person- och sakskador som orsakas

av produkter. Sakskador ersätts endast beträffande egendom som huvudsak

ligen är avsedd för och även används för enskilt ändamål. Det grundläg

gande syftet med lagen är att stärka enskilda människors skydd mot att drab

bas av produktskador.

Som tidigare har berörts avses med produkt lös sak (2 §), vilket innebär

att elektricitet faller utanför lagen. Om en produkt infogas i eller på något

annat sätt blir en beståndsdel i annan lös egendom eller fast egendom, utgör

produkten alltjämt en produkt för sig i lagens mening. Om en skada uppstår

till följd av en säkerhetsbrist hos en produkt som utgör beståndsdel i en an

nan produkt, anses båda produkterna ha orsakat skadan.

En förutsättning för skadestånd är att produkten har en säkerhetsbrist.

Därmed avses enligt 3 § att produkten inte är så säker som skäligen kan för

väntas. Detta skall bedömas med hänsyn till hur produkten har kunnat förut

ses bli använd och hur den har marknadsförts. Hänsyn skall också tas till

bruksanvisningar, den tidpunkt den har satts i omlopp och annat som kan

vara av betydelse för säkerhetsfrågan.

Skadeståndsskyldiga enligt 6 § är i första hand tillverkaren, importören

och den som utger sig ha tillverkat produkten utan att ha gjort det.

En förutsättning för ansvarets inträde är att den ansvarige har satt produk

ten i omlopp. Det strikta ansvaret omfattar endast sådana skador som en

produkt orsakar till följd av en säkerhetsbrist som förelåg redan då produk

ten sattes i omlopp av den ansvarige. Enligt 8 § bortfaller skadeståndsskyl

digheten, om den annars ansvarige

1. visar att han inte har satt produkten i omlopp i en näringsverksamhet,

2. gör sannolikt att säkerhetsbristen inte fanns när han satte produkten i om

lopp, eller

3. visar att säkerhetsbristen beror på att produkten måste överensstämma

med en myndighets tvingande föreskrift,

4. visar att det på grundval av det vetenskapliga och tekniska vetandet vid

den tidpunkt då han satte produkten i omlopp inte var möjligt att upp

täcka säkerhetsbristen.

Punkten 4 avser s.k. utvecklingsskador och tillades av riksdagen, se avsnitt

2.2.

Enligt 9 § ersätts sakskador endast till den del beloppet överstiger 3.500

kr.

I EG-direktivet finns en motsvarande obligatorisk regel om självrisk. I

prop. 1990/91:197 påpekas (se s.40 ff) att en regel om självrisk strider mot

en vedertagen princip i svensk skadeståndsrätt att full ersättning skall betalas

för sakskador. En skadelidande kan dock även i fall som omfattas av pro

duktansvarslagen få ersättning av skadevållaren även för självriskbeloppet

genom att åberopa vårdslöshet från dennes sida eller, om ett avtalsförhål

lande finns, kontraktsrättsliga regler.

I 10 § finns en speciell regressregel.

Enligt 11 § skall talan om ersättning väckas inom tre år från det den skade

lidande fick eller borde ha fått kännedom om att fordringen kunde göras gäl

lande. Talan måste dock alltid väckas inom 10 år från det att den som påstås

vara skadeståndsskyldig har satt den skadegörande produkten i omlopp.

Av särskilt intresse i detta sammanhang är hur produktansvaret förhåller

sig till andra skadeståndsrättsliga regler. Enligt artikel 13 i EG-direktivet in

verkar detta inte på de rättigheter som en skadelidande kan ha enligt rätts

reglerna om ansvar i och utanför avtalsförhållanden eller enligt särskilda an

svarsregler som gäller när direktivet meddelas. I olika länder har skilda lös

ningar valts på frågan huruvida speciallagstiftningen om produktansvar skall

vara exklusivt tillämplig eller om också andra skadeståndsregler skall kunna

tillämpas.

I Sverige skall den skadelidande ha rätt att åberopa andra grunder för sin

talan även i fråga om skador som faller inom produktansvarslagens område.

Någon särskild bestämmelse om detta har inte ansetts behövas (prop. s.76

ff).

Den skadelidande har alltså möjlighet att åberopa skadeståndslagen som

grund även vid produktskador som faller under produktansvarslagen. Nor

malt ligger det dock i den skadelidandes intresse att åberopa produktan

svarslagen, som bygger på strikt ansvar. Enligt 1 kap. 1 § skadeståndslagen

skall den lagen tillämpas i fråga om skadestånd, om inte annat är särskilt

föreskrivet eller föranleds av avtal eller i övrigt följer av regler om skade

stånd i avtalsförhållanden. För produktansvarslagens del betyder detta att

allmänna bestämmelser i skadeståndslagen gäller för sådant som inte regle

ras särskilt i produktansvarslagen. Exempel på detta är att jämkningsreg

lerna i 6 kap. 1 och 2 §§ tillämpas på produktskador, eftersom frågan inte

regleras särskilt i produktansvarslagen. Om rätten till ersättning för en pro

duktskada inte alls regleras i produktansvarslagen (t.ex. ersättning för sak

skador på annat än konsumentegendom), kan den skadelidande kräva er

sättning enligt skadeståndslagen.

Om skadeståndsrättsliga specialregler och produktansvarslagen samtidigt

är tillämpliga, bedöms från fall till fall om specialreglerna skall vara

exklusivt

tillämpliga i något fall av produktskada (prop. s.78). Den frågan blir aktuell

i samband med skador orsakade av elektricitet, eftersom skadeståndsskyl

digheten enligt 4 § ellagen gäller alla skador som orsakas genom inverkan av

elektrisk ström.

Om en skadelidande står i avtalsförhållande till den som svarar enligt pro

duktansvarslagen, har han också möjlighet att grunda ersättningsanspråk på

avtalsrättsliga regler (prop. s.79).

Avtalsvillkor som inskränker ansvaret enligt produktansvarslagen är en

ligt 4 § den lagen utan verkan.

2.5.2 Elektricitet som produkt

Produktansvarslagen gäller lösa saker och omfattar därmed inte skador orsa

kade av elektricitet som produkt. Däremot finns många lösa saker som ge

nom att drivas med eller ha annan anknytning till elektricitet kan vålla elekt

riska skador. Skador som vållas av säkerhetsbrister i sådana produkter om

fattas naturligtvis av de vanliga reglerna i produktansvarslagen.

I den mån lösa saker är anknutna till elnätet kan skador från dem också

komma att omfattas av eldistributörens ansvar enligt ellagen såsom skador

vållade av ström från dennes elektriska anläggning. I praktiken får undanta

get från eldistributörens strikta ansvar när det gäller skador från förbruk

ningsanläggningar inom byggnader ofta betydelse. Anledningen till undan

taget är distributörens begränsade möjligheter att utöva kontroll över säker

heten i sådana fall.

Förutsättning för ansvar enligt produktansvarslagen är en säkerhetsbrist

hos produkten. Det nu aktuella lagstiftningsärendet gäller således skador till

följd av bristande kvalitet på den ström som levereras. EG-direktivets krav

på att elektricitet skall anses som en produkt i direktivets mening innebär

just detta. Den som i näringsverksamhet sätter elektrisk ström i omlopp skall

alltså svara för skador till följd av säkerhetsbrister i elektriciteten enligt

prin

ciperna i produktansvarslagen.

Att skilja mellan skador orsakade av elektricitet som produkt, vilka faller

utanför produktansvarslagen, och skador orsakade av den elektriska ström

men i produkter (lösa saker), vilka omfattas av denna lag, är inte alldeles

enkelt. Utgångspunkten är dock att skadan i det senare fallet skall orsakas

av ett konstruktions-, tillverknings- eller instruktionsfel i produkten. Även

fullgod elektrisk ström är i sig farlig och kan genom ett sådant fel ge upphov

till person- eller sakskada. Skulle däremot orsaken till skadan inte vara något

fel hos produkten som sådan utan bristande kvalitet på den ström som till

förts, blir regleringen i det nu aktuella lagstiftningsärendet tillämplig.

2.6 Skador orsakade av elektricitet

Allmänt om skador orsakade av elektricitet

Elektricitet har i sig inneboende farliga egenskaper. Skador på grund av

elektricitet kan uppstå på såväl personer och djur som på egendom. Risken

för skador är beroende av spänning, ström, frekvens och varaktighet. Ska

dor på levande varelser beror i första hand på strömgenomgång och ljusbå

gar. Det finns misstankar om att även elektriska och magnetiska fält kan or

saka skador. Forskning om detta pågår i Sverige och utomlands.

På egendom kan skador uppstå genom brand, explosion och överhettning.

Dessutom kan följdskador uppstå, om elektriska utrustningar och kompo

nenter skadas genom elektrisk eller mekanisk påverkan så att deras funktion

påverkas.

Sådana skador kan uppkomma för en elabonnent, även om den levererade

strömmen uppfyller ställda krav på spänning, frekvens, kortslutningeffekt

osv. Orsaken kan vara felaktig installation, felaktigt handhavande, åld

rande, sabotage m.m.

För att undvika skador av denna art finns föreskrifter om utförande, sköt

sel och underhåll av elanläggningar. På arbetsmiljöområdet finns särskilda

föreskrifter, som syftar till att maskiner och andra tekniska anordningar som

används i arbetslivet skall erbjuda betryggande säkerhet mot ohälsa och

olycksfall.

Sådana föreskrifter har hittills inte tagit sikte på kvaliteten av den ström

som levereras, trots att bristande elkvalitet i viss utsträckning kan förorsaka

skador. Frågan väntas dock tas upp i samband med ändringar i gällande

starkströmsföreskrifter, som förbereds inom närings- och teknikutvecklings

verket.

Bristande elkvalitet

Bristande elkvalitet kan orsaka problem för en elabonnent genom att utrust

ning skadas eller fungerar felaktigt. Driftstörningar och driftavbrott kan

uppstå med betydande skadeverkningar som följd. Att åtgärda somliga bris

ter i elkvaliteten är möjligt men ofta dyrt. Vissa typer av störningar kan i

praktiken inte elimineras.

I många fall kan i stället abonnenten vidta lämpliga åtgärder med sin ut

rustning för att få det skydd han behöver. Sådana åtgärder, som bör vidtas i

samråd med elleverantören, kan bestå i installation av reservkraft, avbrotts

fria system, avstörningsanordningar, nyttjande av utrustning med tålighet

mot störningar m.m.

De vanligaste kvalitetsbristerna och störningarna som kan uppträda i elnä

tet är följande:

Avvikelser i spänning

Avvikelser i frekvens

Transienter (kopplingsöverspänningar, ''''''''dippar'''''''', ''''''''spikar'''''''')

Avbrott

Övertoner

Åsköverspänningar

Låg kortslutningseffekt

Flera av dessa frågor behandlas i en svensk standard, den s.k. spänningsgod

hetsnormen (SS 421 18 11). I de nu förestående ändringarna i starkströms

föreskrifterna väntas kraven på elkvalitet komma att knytas till denna stan

dard.

Det pågår också ett arbete på europeisk nivå med syfte att precisera elkva

litet. I ett dokument från år 1989 (DISNORM 12) preciseras vissa egenska

per på den elektricitet som skall kunna förväntas från allmänna distribu

tionssystem. Det finns anledning tro att det så småningom kommer att finnas

även europeiska standarder på området, som då också får betydelse för Sve

rige.

Avvikelser i spänning

Enligt spänningsgodhetsnormen skall den levererade spänningen vara inom

gränserna --10 -- +6 % av det nominella värdet (för hushållsändamål 230

V). Alltför låg spänning uppträder vanligen till följd av spänningsfall under

höglasttid för abonnenter långt ut i nätet. I svaga nät uppstår dessutom fre

kventa spänningsvariationer då lasten varierar. Detta märks t.ex. på att lju

set blinkar eller avtar när belastningen ökar genom start av kylskåpskomp

ressor e.d.

Blir spänningen alltför låg, kan elutrustning ta skada. För en motor med

angiven last blir starttiden längre och belastningsströmmen högre, vilket kan

medföra ökad uppvärmning, utlösning på grund av överström m.m.

För att kompensera spänningsfall låter man ofta den matande transforma

torn leverera en högre spänning än den nominella. Under låglasttid är spän

ningsfallet ringa, vilket kan medföra att i synnerhet abonnenterna närmast

transformatorn får för hög leveransspänning.

Om leveransspänningen blir högre än elmaterielen är avsedd och provad

för, kan skador uppkomma. Alltför hög spänning kan orsaka otillåtna tem

peraturstegringar, förstörda komponenter och i extrema fall brand.

Spänningsavvikelser kan förebyggas genom starkare nät, vilket kan kräva

större eller fler transformatorer, större ledarareor och kortare matningsled

ningar.

Avvikelser i frekvens

Större frekvensavvikelser kan orsaka drifts- och funktionsstörningar, över

hettning av motorer m.m. I praktiken är frekvensavvikelser inget problem i

Sverige, eftersom vi med hjälp av ett stort integrerat nät och modern styrut

rustning håller frekvensen inom ett betydligt snävare område än vad gängse

normer kräver.

Transienter

Transienter är korta, ofta relativt stora, avvikelser från den nominella spän

ningen. Transienter uppträder oftast i samband med till- och frånkoppling av

brytare och därmed sammanhängande last samt vid jordfel. Häftiga spän

ningshöjningar (''''''''spikar'''''''') kan bero på återtändning hos en brytare under ett

brytförlopp. Mindre transienter kan uppträda vid in- och urkoppling av

större laster. De kan förebyggas genom lämpligt val av brytare, startutrust

ning för motorer, dämpreaktorer m.m.

Vid inkoppling av shuntkondensatorer uppstår alltid en momentan spän

ningssänkning (''''''''dip'''''''') på någon millisekund. Denna kan störa datorer och

känslig elektronik. Dipparna kan reduceras med reaktorer och med speciell

utustning för inkoppling av kondensatorbatterierna.

För att helt bemästra problemet med transienter och även korta avbrott

och åsköverspänningar (se närmare i det följande) måste med dagens teknik

känslig utrustning matas med s.k. avbrottsfri kraft (UPS) med ett likströms

led med batteri-backup. För stora anläggningar är dock denna teknik inte

praktiskt eller ekonomiskt möjlig.

Ansvaret för att skydda sig mot här beskrivna störningar ligger för närva

rande till stor del hos användaren. Denne rekommenderas att använda sig

av utrustning som är anpassad till den elektriska störmiljön. Miljöklasser

(ML 0--6) och korresponderande provning av elutrustning specificeras i

standarden SS 436 15 03 (Elektronikutrustningar för industri och handel --

Tålighet mot ledningsbundna elektriska störningar -- Elmiljöklasser och

provning).

Korta avbrott

Korta avbrott eller större spänningssänkningar under en tidsrymd på några

tiondels till några få sekunder beror vanligen på jordfel eller kortslutning i

närliggande parallella system eller i matande nät.

Om t.ex. ett jordfel inträffar i en kabel med samma matningspunkt som

en viss utrustning, sjunker spänningen även vid denna utrustning till nära

noll för att åter gå upp till normalt värde när säkringen har löst ut och

kopplat

bort den felande fasen. Detta skall ha skett inom fem sekunder.

Motsvarande, men med lägre spänningssänkning, inträffar vid fel i en pa

rallellgående högspänningsledning. Felbortkopplingstiden är här väsentligt

kortare, oftast någon tiondels sekund.

Om ett fel inträffar i matande högspänningsledning med s.k. automatisk

återinkoppling, uppstår ett avbrott i matningen under del av en sekund, var

efter ett återinkopplingsförsök görs. Kvarstår felet görs eventuellt ett nytt

återinkopplingsförsök efter normalt ca 10 sekunder, varefter definitiv utlös

ning sker. Om felet är av tillfällig natur, t.ex. åsköverspänning eller kortslut

ning genom smådjur, brukar återkopplingen lyckas och systemet fungera

igen.

Den nu beskrivna störningstypen orsakar således spänningssänkning eller

spänningsbortfall under en tidrymd av normalt ca 0,3 -- 10 sekunder. Sådana

störningar kan inte undvikas. Elsystemet är uppbyggt efter dessa principer i

hela världen. Vad som kan vidtas till skydd för elektronikutrustning är i prin

cip det som tidigare redovisades, dvs. UPS-system eller utrustning som är

utförd efter erforderlig elmiljöklass.

För större maskiner kan styrutrustningar förses med UPS-system för att

förhindra att t.ex. kontaktorer faller under kortare avbrott. Vid avbrott på

högst några sekunder kan ofta svängmassan hos motorer klara driften tills

spänningen återvänder. För längre avbrott krävs redundanta matningssys

tem eller reservkraftaggregat i drift som momentant kan ta över last. För

stora anläggningar är detta oftast i praktiken ogörligt.

Långa avbrott

Långa elavbrott inträffar i Sverige mindre oftare än tidigare. Det beror på

att näten kablifieras allt mer, att bakomliggande nät blir starkare, att elmate

rielen blir bättre m.m. Ändå uppkommer vissa avbrott beroende på mate

rielfel, åsknedslag, trädpåfall, överbelastning m.m. Det är sällan fråga om

mer än ett par minuter, men avbrottstider på dygn förekommer också.

För att gardera sig mot längre avbrott krävs reservkraftsystem. Av ekono

miska skäl kan sådana komma i fråga bara för prioriterade objekt. Reserv

kraftsystem finns för t.ex. olika typer av säkerhetssystem, viss belysning,

vissa processindustrier och ventilationssystem i djurfarmer.

Övertoner m.m.

Övertoner är ström- och spänningskomponenter med frekvenser som är hel

talsmultiplar av den 50-periodiga strömmen/spänningen och som överlagras

denna. Mellantoner är motsvarande komponenter med en frekvens som inte

är en heltalsmultipel av grundtonen. Övertoner och mellantoner alstras i re

gel av förbrukningsobjekt och matas tillbaka in i nätet. Framför allt uppstår

över- och mellantoner vid strömriktardrift, ljusbågsugnar och liknande.

Över- och mellantoner kan hos andra abonnenter och på annan egen utrust

ning orsaka störningar, ge upphov till felfunktioner, uppvärmning, värme

förlust i transformatorer m.m.

Godtagbar över- och mellantonsnivå preciseras i spänningsgodhetsnor

men. Där anges också godtagbara värden för osymmetri och rundstyrnings

signaler.

Åsköverspänningar

Fel och driftstörningar på grund av åska kommer att uppstå åtminstone så

länge vi har luftledningsnät, vilket betyder under nu överblickbar framtid.

För högre spänningar kan risken för direktnedslag och verkan av induce

rande överspänningar reduceras med topplinor. Vid abonnentanslutningar

kan installeras avledare som reducerar överspänningarna till ett godtagbart

värde. Vid ett direkt nedslag på en ledning nära en abonnent kan skador

uppstå. Sannolikheten för detta är dock liten. Liknande skador kan uppstå

av ström från åsknedslag med andra ingångsvägar såsom VA-rör, telefonled

ningar, eget åskledarsystem m.m. Det kan i vissa fall vara svårt att avgöra

om överspänningen härrör från elleverantören eller inte.

Låg kortslutningseffekt

Om nätet är svagt och ger låg kortslutningseffekt, kan funktionen utebli hos

överströmsskydd, t.ex. säkringar, genom att felströmmen blir för liten vid

jord- och kortslutning. Vid inkoppling av större objekt, t.ex. direktstart av

motorer, kan uppstå stora spänningsfall med driftstörningar hos såväl den

aktuella abonnenten som andra abonnenter som följd. Vilka åtgärder som

kan vidtas mot spänningsavvikelser har berörts tidigare.

3. Mitt förslag

3.1 Nya bestämmelser om produktansvar i ellagen

Mitt förslag: Bestämmelser om produktansvar för skador av elektrisk

ström tas in i ellagen. De grundläggande bestämmelserna om den nya

skadeståndsgrunden anges i två nya paragrafer, 4 a och 4 b §§, som

ansluter till motsvarande regler i produktansvarslagen. Dessutom

görs tillägg i nuvarande 7, 8 och 11 §§ om jämkning på grund av med

vållande, självrisk respektive preskription för att få samma reglering

som i produktansvarslagen.

Utredaren: Överensstämmer med mitt förslag med de undantag som an

getts i avsnitt 2.2

Remissinstanserna: Förslaget stöds i princip av nästan alla remissinstanser

som yttrar sig i frågan. Se i övrigt avsnitt 2.2.

Skälen för mitt förslag: Vissa principiella frågor har behandlats i avsnitt

2.2. Av avsnitt 2.3 framgår att ellagen kommer att ses över i sin helhet och

att regleringen därför nu har provisorisk karaktär. Därutöver vill jag tillägga

följande.

Utgångspunkten för den nya regleringen är att svensk rätt skall uppfylla

vad som krävs enligt EG-direktivet. Vad som nu föreslås är att detta så långt

möjligt sker på samma sätt som i produktansvarslagen.

En punkt där denna lag avviker från regleringen i EG-direktivet gäller be

stämmelserna om jämkning av skadestånd vid personskada på grund av

medvållande från den skadelidandes sida. Frågan regleras inte särskilt i pro

duktansvarslagen, vilket innebär att skadeståndslagens allmänna bestäm

melser i frågan blir tillämpliga. Enligt 6 kap. 1 § kan jämkning ske endast om

den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet medverkat

till skadan. Artikel 8 i EG-direktivet innehåller en regel som medger jämk

ning vid både person- och sakskada i en utsträckning som överensstämmer

med skadeståndslagens regel angående sakskada (se prop. 1990/91:197

s.61ff). Riksdagen beslöt, som berördes inledningsvis, vid behandlingen av

lagförslaget att ge regeringen tillkänna att denna borde ytterligare överväga

frågan och, om inte starka skäl talar däremot, återkomma till riksdagen med

förslag till en särskild jämkningsregel i produktansvarslagen i sådan tid att

den kan träda i kraft samtidigt med lagen (se lagutskottets betänkande

1991/92:LU14 s.14).

Frågan bereds nu inom justitiedepartementet. Jämkningsreglerna bör up

penbarligen vara desamma vid alla slag av produktskador. Den regel som nu

föreslås i 7 § ellagen innebär att 6 kap. 1 § skadeståndslagen skall tillämpas.

Skulle produktansvarslagen ändras på det sätt som riksdagen har satt i fråga,

bör motsvarande ändring göras beträffande produktansvaret i ellagen.

Skadeståndsansvarig enligt 6 § 1--3 produktansvarslagen är den som till

verkat eller frambringat den skadegörande produkten, den som importerat

den för att sätta den i omlopp samt den som utger sig för att tillverkat den

utan att ha gjort det. En grundläggande fråga i det nu aktuella lagstiftnings

ärendet är hur dessa bestämmelser kan tillämpas på den svenska elmarkna

den.

Den elektricitet som frågan nu gäller frambringas genom kraftproduktion

i särskilda anläggningar. Huvuddelen av den elkraft som används i Sverige

produceras här. Det förekommer dock såväl export som import av elektrisk

ström. I framtiden kan det internationella utbytet väntas öka. EG har inten

tioner på att genomföra en fri marknad för el. I Sverige produceras el nu till

största delen med kärnkraft och vattenkraft. Därutöver finns elproduktions

kapacitet i kraftvärme, industriellt mottryck, oljekondens och gasturbiner.

På elmarknaden finns företag som huvudsakligen producerar kraft för

grossistförsäljning till storförbrukare. Dessa producenter säljer sin kraft till

återförsäljare och stora industrikunder. Detaljdistribution ut till slutkun

derna, dvs. hushåll, mindre industrier, servicesektorn m.fl. sker främst ge

nom distributörer. Många producenter har egen distribution och många dis

tributörer har egen produktion, dvs. marknaden är delvis vertikalt integre

rad. Det finns också industriföretag med egen kraftproduktion.

Eldistributionen sker genom kraftnät. I Sverige är stommen det s.k. stor

kraftnätet, dit elkraften från kraftstationer matas, direkt eller via regionala

nät. Strömmen förs via storkraftnätet till olika förbrukningsregioner, där

strömmen transformeras ned till lägre spänningsnivåer. De regionala näten

omfattar i princip spänningsnivåerna från 130 kV och ned till 20 kV. På 130

kV nivån köper vissa elintensiva industrier och distributörer sin el. Det nor

mala är dock att kraftproducenterna sköter överföringen även på de regio

nala näten, medan distributörerna står för kraftöverföringen i de lokala nä

ten, som omfattar spänningsnivåer från 20 kV ned till 380 V lågspänd el.

För att dra fram eller begagna elektriska ledningar krävs enligt ellagen ett

särskilt tillstånd (koncession). Det finns två typer, linjekoncession och områ

deskoncession. Distributörer har områdeskoncession, vilket innebär en rätt

att inom ett angivet område dra ledningar under en viss spänning. För led

ningar med högre spänning krävs linjekoncession, som avser en enda ledning

med bestämd sträckning. Varje regionnät används i allmänhet endast av ett

företag, nätägaren. Samma gäller för de lokala näten.

På de lokala näten förs strömmen via eldistributören tillhöriga distribu

tionsledningar fram till byggnader och andra förbrukningsställen. Detta led

ningsnät innefattas i distributörens elektriska anläggning. Från leverans

punkten i en byggnad förs strömmen vidare genom ledningar som går i bygg

naden och tillhör ägaren till denna. Detta interna ledningsnät mynnar ut i

urtag av olika slag, där andra elektriska apparater ansluts. Det kan då vara

fråga om lös anslutning med vanlig stickpropp eller fast anslutning, vilket

krävs eller kan komma ifråga för vissa apparater som tvättmaskiner, spisar

m.m. Det är det sista ledet efter leveranspunkten som avses med termen

''''''''förbrukningsanläggning'''''''' i 4 § ellagen. Som påpekas i betänkandet råder en

viss oklarhet om den precisa innebörden av de i ellagen använda termerna

''''''''elektrisk anläggning'''''''' och ''''''''förbrukningsanläggning''''''''.

Systemet innebär att enskilda elabonnenter är bundna till den lokale el

distributören, som har monopol inom sitt område men också leveransskyl

dighet. En koncessionshavare är skyldig att underkasta sig prisreglering en

ligt en särskild ordning. Detaljdistributionen ombesörjs f.n. av ca 290 före

tag med olika storlek och företagsform. Drygt hälften är kommunala bolag

och verk. De levererar el till ca två tredjedelar av landets abonnenter.

Nuvarande skadeståndsregler innebär som framgått av det tidigare att

skadeståndskyldigheten i praktiken läggs på eldistributören för skador som

vållas av ström från en vanlig lågspänningsanläggning. Det är från dennes

anläggning med egen generator eller transformator som den skadevållande

strömmen kommer.

Utredaren har ansett att distributören måste omfattas också av produktan

svaret, om den levererade strömmen har säkerhetsbrister som vållat skada.

Även i detta fall kommer den skadevållande strömmen från dennes anlägg

ning med egen generator eller transformator. Strömmen måste anses vara

satt i omlopp av honom, när den lämnar hans anläggning. Även om kraften

köps från en producent, omvandlas den i transformatorn och någon möjlig

het att identifiera viss elektrisk ström i nätet finns inte. Man kan därför inte

se distributören som enbart återförsäljare av en tillverkad produkt. Några

invändningar mot denna bedömning har inte kommit fram under remissbe

handlingen och lagtexten har utformats i enlighet med utredarens förslag.

Konsumentverket har ansett att distributör och leverantör skall vara solida

riskt ansvariga. Till detta vill jag säga att lagen medger ersättningsanspråk

även mot anläggningshavare i tidigare distributionsled, om det kan visas att

även denne satt i omlopp ström med säkerhetsbrister som har orsakssam

band med skadan.

Någon särskild regel om ansvar för importörer är inte motiverad med hän

syn till det tidigare nämnda om omöjligheten att identifiera viss elektrisk

ström i näten. Import av elkraft sker inte i sådana former att det kan bli fråga

om enbart återförsäljning av en utomlands tillverkad produkt.

Som nämndes i avsnitt 2.2 har flera remissinstanser begärt förtydliganden

av när en säkerhetsbrist skall anses föreligga. Av vad jag anförde där framgår

att jag inte anser det lämpligt att här närmare försöka tolka innebörden av

att elektrisk ström inte är så säker som skäligen kan förväntas. Utredaren

har påpekat att de normer för skälig kvalitetsnivå på levererad ström, som

nu håller på att utvecklas, kan väntas få stor betydelse i detta sammanhang.

Utredaren har också påpekat att vissa kvalitetsbrister på området kan ha ka

raktär av systemfel som inte grundar produktansvar. Med systemfel menas

att riskerna godtas i samhället. I dessa påpekanden kan jag instämma.

Som utredaren har föreslagit bör produktansvarslagens regler om självrisk

och preskription, vilka följer EG-direktivet, tillämpas trots att de innebär

skillnader i förhållande till ellagens nuvarande regler. Närings- och teknikut

vecklingsverket har beträffande preskription föreslagit att preskriptionsti

den alltid skall vara begränsad till tre år från skadetillfället. Detta skulle

dock innebära en för Sverige speciell avvikelse från EG-direktivet, som är

svår att motivera.

Även vad gäller lagregleringen i övrigt bör utredarens förslag genomföras.

Det betyder också att de generella regler som finns i nu gällande 6,9,10,12

och 13 §§ bör vara oförändrade och därmed tillämpbara också på skadestånd

grundat på produktansvar. I den förestående totalöversynen av ellagen finns

utrymme för att närmare överväga utformningen av den samlade skade

ståndsregleringen. Vissa synpunkter från bl.a. konsumentverket kan tas upp

i detta sammanhang.

3.2 Samordningen med nuvarande skadeståndsregler

Mitt förslag: Den skadelidande skall ha rätt att åberopa annan grund

för sin talan i fråga om skador som omfattas av produktansvaret i ella

gen.

Utredaren: Överensstämmer med mitt förslag

Remissinstanserna: Ingen erinran

Skälen för mitt förslag: I avsnitt 2.5.1 har berörts hur produktansvaret för

håller sig till andra skadeståndsrättsliga regler. I prop. 1990/91:197 framhålls

(s.78f) att någon särskild olägenhet inte följer av att även en annan skade

ståndsrättslig speciallagstiftning kan tilllämpas på en produktskada. För den

skadelidande är det tvärtom en fördel att ha alternativa möjligheter att kräva

ersättning för sin skada. Utredaren har föreslagit att produktskadereglerna

i ellagen inte skall vara exklusivt tillämpliga. Jag delar denna uppfattning,

som har fått stöd av remissinstanserna.

Det nuvarande skadeståndsansvaret gäller skador som orsakas av elekt

risk ström från en anläggning och omfattar därmed i princip också skador

som orsakas av bristande kvalitet på den elektriska strömmen som sådan.

Den valda lösningen innebär att rätt till ersättning för en skada som orsakas

av brister i elkvalitet kan finnas enligt flera grunder. I praktiken torde det

dock normalt vara förmånligast för den skadelidande att åberopa produktan

svaret.

Det grundläggande syftet med produktansvaret är att förbättra skyddet

för enskilda konsumenter. För sakskador utgår ersättning endast när den

skadade egendomen används för enskilt ändamål. Ett produktansvar för

elektrisk ström som sådan kommer att omfatta även vissa skador, som på

grund av begränsningsregeln i 4 § 3 st ellagen hittills varit undantagna från

strikt ansvar. Elleverantören blir i dessa fall strikt ansvarig för

säkerhetsbris

ter i den elektriska strömmen som sådan. Personskador torde sällan orsakas

av fel på den elektriska strömmen som sådan. Frågan gäller därför främst

skador på egendom som används för enskilt bruk.

Både det nuvarande ansvaret och produktansvaret bygger på principen

om strikt ansvar. Det nämnda undantaget i 4 § 3 st innebär att strikt ansvar

inte gäller för skador i t.ex. bostadslägenheter när ström tillförs elmateriel

som är anslutet till elnätet. Skyddet för bl.a. enskilda blir genom detta un

dantag svagare genom att vårdlöshet måste visas hos eldistributören. Pro

duktansvaret innebär däremot att strikt ansvar föreligger om det uppkom

mer skada på en elektrisk apparat för enskilt bruk inom en byggnad på grund

av bristande kvalitet på den levererade strömmen.

4. Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har det inom näringsdepartementet upp

rättats förslag till

lag om ändring i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar.

5. Specialmotivering

4 §

I paragrafen har tillagts ett femte stycke vari anges att skadeståndsskyldig

het även kan föreligga enligt 4a §.

4 a §

 I paragrafen anges förutsättningarna för skadestånd med bestämmelser

som har motsvarighet i 1,3 och 5 §§ produktansvarslagen.

De grundläggande frågorna har behandlats i den allmänna motiveringen.

4 b §

 I paragrafen anges undantagen från skadeståndsskyldighet motsvarande

8 § produktansvarslagen. I förhållande till utredarens förslag har p.4 om s.k.

utvecklingsskador tillkommit, se närmare avsnitt 2.2.

7 §

 I ett tredje stycke har tillagts att i fråga om jämkning på grund av medvål

lande från den skadelidandes sida skall tillämpas 6 kap. 1 § skadeståndsla

gen. Motsvarande gäller övriga produktskador. Någon uttrycklig bestäm

melse om detta behövs egentligen inte och saknas i produktansvarslagen. Ef

tersom frågan dock behandlas i ellagen vad gäller andra skador, har det an

setts lämpligast att för tydlighets skull ta in en uttrycklig bestämmelse.

Som nämndes i den allmänna motiveringen övervägs inom justitiedeparte

mentet efter begäran av riksdagen att beträffande produktansvarslagen

eventuellt ändra jämkningsreglerna i enlighet med EG-direktivet. Om en så

dan ändring görs, bör motsvarande ändring göras i ellagen.

8 §

 Första stycket har anpassats till regleringen i skadeståndslagen.

Andra stycket reglerar självrisk för sakskador. En motsvarande bestäm

melse finns i 9 § produktansvarslagen.

11 §

 I paragrafen har tillagts tre stycken om preskription. Dessa motsvarar 11 §

produktansvarslagen.

Ikraftträdandebestämmelserna

Lagen träder i kraft samtidigt med produktansvarslagen den 1 januari 1993.

På motsvarande sätt som beträffande produktansvarslagen har också medta

gits att lagen inte tillämpas om den skadevållande elektriska strömmen satts

i omlopp före ikraftträdandet. Att så bör vara fallet är tydligt principiellt

sett. Den praktiska betydelsen av regeln torde dock vara mycket liten.

6. Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta förslaget till

lag om ändring i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmel

ser om elektriska anläggningar.

7. Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att

genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredraganden

har lagt fram.

Bilaga 1

Sammanställning av remissutfallet

Remissinstanserna: Efter remiss har yttrande över betänkandet, ELSU 91

Förslag till omfattning, organisation och finansiering av det svenska elsäker

hetsarbetet (SOU 1991:94), avgetts av Närings- och teknikutvecklingsver

ket, Statens elektriska inspektion, Justitiekanslern, Kommerskollegium,

Överstyrelsen för civil beredskap, Statens räddningsverk, Statens järnvägar,

Banverket, Järnvägsinspektionen, Arbetarskyddsstyrelsen, Boverket,

Sprängämnesinspektionen, Statens provningsanstalt, Statskontoret, Riksre

visionsverket, Konsumentverket, Statens strålskyddsinstitut, Elektriska Ar

betsgivarföreningen, Elektriska Installatörsorganisationen, Elektriska

Nämnden, Föreningen för Industriell Elteknik, Försäkringsbranschens Ser

viceaktiebolag, Kraftverksföreningen, Landsorganisationen i Sverige,

Landstingsförbundet, Rejlers Ingenjörer AB, SEMKO AB, Svenska Brand

försvarsföreningen, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svenska Elektriker

förbundet, Svenska Elektriska Kommissionen, Svenska Elverksföreningen,

Svenska Kommunalarbetareförbundet, Svenska Kommunförbundet, Sveri

ges Akademikers Centralorganisation, Sveriges Industriförbund, Sydkraft

AB, Vattenfall AB och ÅF-Elteknik AB. Yttrande har även inkommit från

Byggentreprenörerna, Riksförbundet Energileverantörerna, Stiftelsen In

stitutet för Företagsutveckling, Stockholms Energi, Bruno[REDACTED_EFTERNAMN] och

Ludvig Wikman.

Förslaget avseende ändringar i ellagen för att därigenom bringa den

svenska lagstiftningen inom området i överensstämmelse med EG-direkti

vets regler om produktansvar bemöts i huvudsak positivt eller lämnas utan

erinran av remissinstanserna. Närings- och teknikutvecklingsverket pekar på

att när det gäller skada på grund av kvalitetsbrist i levererad ström kan pro

blem förutses vid tillämpningen och att innan produktansvar för skador av

elektricitet kan börja tillämpas måste i starkströmsföreskrifterna preciseras

vad som avses med ''''''''så säker el som skäligen kan förväntas''''''''. Vidare föreslår

verket att den som vill ha ersättning enligt lagens 4 § skall väcka talan inom

tre år från skadetillfället. Konsumentverket framhåller vikten av att ellagen

och produktansvarslagen har samma skyddsnivå. Verket anser vidare att ett

solidariskt strikt ansvar bör gälla för leverantör och distributör för skador

som drabbat konsumentens person eller egendom och detta bör tydligare

framgå av lagen. Bestämmelsen om regress och solidariskt ansvar i ellagen

bör övervägas närmare anser verket och betonar även behovet av ett star

kare konsumentskydd för elektrisk ström. Verket anser vidare att särskilda

omständigheter föreligger för att överväga regler om bevislättnader i fråga

om skador genom inverkan av elektrisk ström.

Ett antal remissinstanser framhåller behovet av förtydliganden. Statens

elektriska inspektion finner således behov av vissa förtydliganden vad beträf

far 4 § för att undvika framtida osäkerhet. Statens järnvägar anser bl.a. att

uttrycket ''''''''skäligen kan förväntas'''''''' ger utrymme för ett stort mått av god

tycke vid tillämpningen. Rejlers Ingenjörer menar att formuleringen ''''''''sätta

den elektriska strömmen i omlopp'''''''' är en för elbranschen ny formulering

som verkar oklar. Sydkraft och Vattenfall framför liknande synpunkter. Även

Svenska Elverksföreningen och Riksförbundet Energileverantörerna menar

att vissa begrepp bör definieras. SEMKO stöder förslaget att anpassa lag

stiftningen för produktansvar för skador orsakade av elektricitet till den

europeiska men förutspår problem vid lagens tillämpning på grund av den

komplicerade tekniska bakgrunden. Industriförbundet efterlyser en total

översyn av reglerna för skadeståndsansvaret vid inträffade incidenter med

elektricitet samt pekar bl.a. på att det bör finnas en accepterad norm för kva

litet på elleverans.

Kraftverksföreningen och Stockholms Energi anser att produktansvar för

skador orsakade av elektricitet bör regleras i produktansvarslagen.

Bilaga 2

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992--03--17

Närvarande: justitierådet Bengt Rydin, regeringsrådet Stig von Bahr, justi

tierådet Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt protokollet vid regeringssamanträde den 12 mars 1992 har regeringen

på hemställan av statsrådet Per[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets ytt

rande över förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande

vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av rättschefen Per Erik Lindeberg.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

1 Senaste lydelse 1982:487.

2 Senaste lydelse 1975:583.

3 Senaste lydelse 1958:429.