Bilaga 4

Fördelningspolitisk

redogörelse

Bilaga 4

Fördelningspolitisk redogörelse

Innehållsförteckning

 Sammanfattning 5

 Skatters och bidrags omfördelande effekt 5

 Hushållens beteende påverkar inkomstfördelningen och den

offentliga sektorns budget 5

 Tid, val och inkomstfördelning 6

1 Hur mycket utjämnar skatter och bidrag 6

1.1 Dekomponering 6

1.2 Inkomstslagens marginalfördelning 8

1.3 Avslutande kommentarer 10

2 Skatter, bidrag och arbetsutbud 10

2.1 Anpassar hushållen sin arbetstid? 11

2.2 Hushållens budgetmängd och val av arbetstid 11

 Marginalskatt och marginaleffekt 11

2.3 Empiriska studier 12

 Nyttofunktionen 12

 Analysgrupp och analysvariabel 12

 Data 12

2.4 Regelexperiment 13

 Selektion av hushåll som kan ändra sin arbetstid 13

 Metod 13

 Vad jämförs resultaten med? 13

2.4.1 Grundavdrag höjs till 24 000 kronor 14

2.4.2 Barnbidrag höjs till 2 000 kr 15

2.5 Avslutande kommentarer 15

3 Tid, val och inkomstfördelning 16

3.1 Inledning 16

3.2 Inkomstfördelning vid heltidsarbete 17

3.3 Inkomstfördelning med värdet av hemproduktion 18

 Omfattande hemproduktion 18

 Värdering av hemproduktion 19

 Faktaruta 1 19

 Beräkning av hemproduktionens värde 19

 Utökad inkomst jämnare fördelad 19

3.4 Val av arbetstid ger överskattning av välfärdsklyftor 21

4 Underbilaga 21

 Gemensamma begrepp och definitioner 21

 Data och begrepp i avsnitt 1 22

 Data och begrepp i avsnitt 3 22

 Beräkning av disponibel inkomst vid heltidsarbete 22

 HUS-undersökningen och jämförbarhet med SCB:s inkomstför-

delningsundersökning, HINK 22

 Bakomliggande analyser i avsnitt 3 23

 Jämförelse mellan marknadsprincipen och alternativkostnads-

principen 23

 Känslighetsanalys av val av timlön för marknadsvärdering av

hemproduktion 23

 Tidsanvändningens betydelse för olika hushåll 24

Sammanfattning

Inkomst- och välfärdsfördelningen i samhället

beskrivs ofta genom att studera hur den

disponibla inkomsten fördelar sig på olika

grupper. Man bortser vanligen från det värde

som hushållen sätter på offentlig produktion,

arbete i hemmet och fritid, samt att hushållen

anpassar sig efter olika regler. I redogörelsen

belyses denna problematik med tre delstudier

som på olika sätt utvidgar fördelningsanalyserna.

Studierna visar att statiska fördelningsanalyser

av disponibla inkomster ger en begränsad och

delvis vilseledande bild av fördelningen av

ekonomiska resurser. Ojämnheten överskattas

eftersom man inte tar hänsyn till det ekonomiska

värdet av offentlig konsumtion och

hemproduktion. En betydande del av den

ojämnhet som finns i nuvarande

inkomstfördelning beror dessutom på att många

personer av olika skäl väljer kortare arbetstid

eller längre ledigheter under året. Valen påverkas

av regelsystemen och marginaleffekterna.

Skatters och bidrags omfördelande effekt

För att förstå hur inkomstfördelningen direkt

kan påverkas med regeländringar måste man

känna till hur olika skatter och bidrag

omfördelar. I den första delstudien används en

dekomponeringsanalys för att beräkna hur olika

delar statiskt bidrar till att utjämna inkomsterna.

Analysen visar att faktorinkomsterna ger störst

bidrag till den totala ojämnheten. Skatterna och

transfereringarna medför i kombination med den

offentliga konsumtionen sammantaget en

betydande utjämning av inkomsterna.

Pensionerna och subventionerna inom

äldreomsorgen bidrar till en ojämnare fördelning

av den ekonomiska välfärden. Det beror på att

värdet av offentlig konsumtion har lagts till de

disponibla inkomsterna för att bättre mäta

omfördelningen. Stora värden omfördelas till

äldre genom subventionerna till äldreomsorgen,

vilket innebär att många äldre hamnar högt i

inkomstfördelningen.

Inkomstskatten är den faktor som, tillsammans

med arbetsmarknadsstödet, utjämnar och

omfördelar inkomsterna mest. Övriga

transfereringar har också en utjämnande verkan.

Skatternas, bidragens och den offentliga

konsumtionens marginella fördelningseffekter

undersöks också genom att hushållen tilldelas ett

schablonbelopp i enlighet med de olika

inkomstslagens fördelning. Med denna

stiliserade metod är det endast den statliga

skatten och subventionerna till äldreomsorgen

som vid en marginell förändring bidrar till en

ojämnare fördelning. Starkast utjämnande effekt

har socialbidraget.

Analysen visar att med ett utvidgat mått på

hushållens ekonomiska resurser som inkluderar

den offentliga konsumtionen blir skatternas,

bidragens och subventionernas direkta

omfördelande effekter mindre tydliga och delvis

annorlunda än vid traditionella analyser av enbart

disponibla inkomster.

Hushållens beteende påverkar inkomstfördelningen

och den offentliga sektorns budget

I en statisk fördelningsanalys visas bara de

direkta utjämningseffekterna av reglerna. Men

reglerna kan också påverka inkomstfördelningen

om hushållen anpassar sitt beteende när regler

för skatter och bidrag ändras. Med en dynamisk

analys kan man få vägledning om vilka effekter

som kan förväntas. När reformer skall bedömas

är hushållens eventuella anpassning av

arbetstiden särskilt viktig.

I den andra delstudien illustreras att hushållen

kan förväntas anpassa arbetsutbudet när en

reform påverkar deras inkomster och avkastning

på arbete. Med hjälp av två exempel åskådliggörs

vilka anpassningar som kan förväntas och hur

detta påverkar inkomstfördelningen och de

offentliga finanserna. Resultaten jämförs med de

som erhålls i en statisk analys, där det antas att

hushållen inte anpassar arbetsutbudet.

Höjt grundavdrag: En stiliserad höjning av den

lägsta nivån på grundavdraget från 8 700 kronor

till 24 000 kronor medför i en statisk

fördelningsanalys att de disponibla inkomsterna

blir betydligt ojämnare fördelade. Men en sådan

regeländring kan väntas stimulera framförallt de

som står utanför arbetsmarknaden eller har låga

inkomster till att arbeta mer. Då ökar lönerna

bland dem med lägst inkomster. Ett ökat

arbetsutbud i denna grupp medför därför att

inkomstspridningen inte ökar i samma

omfattning som vid en statisk analys, och att

kostnaden för re-

geländringen blir lägre.

Höjt barnbidrag: Om barnbidraget höjs från

850 kronor till 2 000 kronor per månad utjämnas

inkomstfördelningen i den statiska analysen.

Men höjda barnbidrag leder också till att färre

personer behöver socialbidrag, där

marginaleffekten är 100 procent på ökat arbete.

Regeländringen kan därför väntas medföra ett

ökat arbetsutbud bland framförallt ensamstående

mödrar vilket ytterligare minskar inkomstsprid-

ningen samtidigt som kostnaden för

regeländringen minskar.

Analyserna pekar på att regeländringar som

minskar marginaleffekterna för de som arbetar i

liten omfattning dynamiskt kan bidra till en

jämnare inkomstfördelning. De visar också att

belastningen på de offentliga finanserna kan bli

något lägre än vad som visas i statiska analyser

där hushållen inte väntas anpassa arbetstiden.

Tid, val och inkomstfördelning

I den tredje delstudien utvidgas

inkomstbegreppet för att bättre avspegla hur

hushållens val mellan marknadsarbete å ena sidan

och fritid och hemproduktion å andra sidan

påverkar inkomst-

fördelningen. Resultatet av de båda

analysmetoder som används visar att

fördelningen av den ekonomiska välfärden blir

betydligt jämnare fördelad än vad som normalt

visas i inkomststatistiken.

I den ena analysen illustreras vad det betyder

för inkomstfördelningen att många personer

frivilligt väljer att inte arbeta eller att arbeta bara

litet. Det görs schablonmässigt genom att

beräkna vad som händer med fördelningen av

disponibla inkomster om alla med frivilligt lågt

deltagande på arbetsmarknaden antas arbeta

heltid under hela året. Inkomsterna ökar framför

allt för de grupper som i den vanliga statistiken

synes ha låga disponibla inkomster.

Fördelningen av inkomsten blir således betydligt

jämnare och andelen hushåll med en svag

ekonomi (under halva medianinkomsten)

minskar cirka 30 procent.

I den andra analysen värdesätts

hemproduktionen, som i de västeuropeiska

länderna uppskattats motsvara ca 40-50 procent

av BNP. Genom att prissätta tiden för hemarbete

beräknas värdet av hushållens hemproduktion.

När denna tid värdesätts och beaktas blir

inkomstfördelningen jämnare. Andelen hushåll

som har en inkomst under halva

medianinkomsten minskar med 25 procent.

1 Hur mycket utjämnar skatter och

bidrag

För att förstå hur inkomstfördelningen är

uppbyggd och vilka möjligheter det finns att

med politiska medel förändra den, krävs insikt

om hur fördelningen påverkas av olika

inkomstslag. Syftet med detta avsnitt är att

beskriva hur olika offentliga åtgärder omfördelar

ekonomiska resurser mellan hushåll. Förutom

skatter och bidrag analyseras även effekterna av

viss offentligt finansierad privat konsumtion

(t.ex. sjukvård, utbildning och olika typer av

omsorg). När analysen utvidgas till att även

omfatta offentlig konsumtion förändras

förutsättningarna för analysen av skatter och

bidrag. Hushållens position inom

inkomstfördelningen påverkas av att inkomsten

inte snävt definieras som kontant disponibel

inkomst. Hushåll med låg kontantinkomst kan

klassas som medelinkomsthushåll när värdet av

offentlig konsumtion inkluderas i dess inkomst.

Hushåll med relativt god kontantinkomst kan

hamna mitt i inkomstfördelningen om de i

mindre utsträckning än andra gynnas av de

offentliga subventionerna. Den analys som

presenteras skall därför betraktas som utvidgad

jämfört med tidigare liknande analyser och

resultaten kan komma att avvika.

Skatter, bidrag och offentlig konsumtion

påverkar inkomstfördelningen både direkt och

indirekt. Fördelningen av faktorinkomster

(löner, företagarinkomster och

kapitalinkomster) påverkas indirekt, dels via

individernas val av arbetstid, dels genom pris-

och lönepåverkan. Om skatte- och

bidragssystemen inte fanns eller var annorlunda

utformade skulle sannolikt individernas val av

arbetstid, lönestrukturen och avkastningskraven

på kapital m.m. sett annorlunda ut. På lång sikt

påverkar t.ex. subventionerad utbildning

fördelningen av inkomstmöjligheter och således

även inkomsterna. I detta avsnitt analyseras

endast de direkta effekterna. I avsnitt 2

undersöks vilka tänkbara effekter skatter och

bidrag har på individernas val av arbetstid.

Effekter på pris- och lönestrukturer behandlas

inte i denna bilaga.

1.1 Dekomponering

Den gängse metoden för att beskriva skatternas

och bidragens direkta fördelningseffekter är att

dekomponera inkomstspridningen. Den totala

inkomstspridningen delas då upp med avseende

på de inkomstslag som bygger upp den totala

inkomsten. Ett alternativ till dekomponering är

att beräkna spridningen stegvis. Först beräknas

då ojämnheten hos ett inkomstslag, t.ex.

faktorinkomst, därefter läggs inkomstslagen till

ett i taget. Efter varje komponent beräknas

ojämnheten på nytt och jämförs med det tidigare

resultatet. På detta sätt kan man avgöra om

ojämnheten ökar eller minskar när inkomstslaget

adderas till inkomsten. Effekterna kommer vid

en sådan analys att bero på i vilken ordning

komponenterna adderas vilket undviks med

dekomponeringsmetoden.

I dekomponeringsanalysen delas den totala

inkomstspridningen upp i ett antal klart

avgränsade delkomponenter (inkomstslag). Varje

delkomponent är i sin tur en produkt av två

faktorer, dels en vikt som anger komponentens

relativa storlek (eller betydelse) och dels ett

koncentrationsindex.

Koncentrationsindex som kan anta värden

mellan -1 och 1, är ett mått på hur ett

inkomstslag är fördelat i förhållande till den

totala inkomsten. Ett negativt värde på

koncentrationsindex betyder att det aktuella

inkomstslaget motverkar ojämnheten i

inkomstfördelningen, dvs inkomsterna från

inkomstslaget är koncentrerade till hushåll med

relativt låga totala inkomster. Ett sådant

inkomstslag sägs vara progressivt. Ett positivt

koncentrationsindex betyder att inkomstslaget

bidrar till ojämnhet i fördelningen av total

inkomst eller är regressivt.

Vikten är inkomstens genomsnittliga andel av

den totala inkomsten. Skatternas vikt antar

negativa värden eftersom de utgörs av

transfereringar från hushållen. Vid tolkning av

skatternas bidrag till inkomstspridningen utifrån

koncentrationsindexet blir därför värdet omvänt.

Den totala inkomstspridningen, mätt som

Gini-koefficienten för total inkomst , uppgår

här till knappt 0,20 (tabell 1.1). Den totala

inkomsten består i genomsnitt till ca 96 procent

av faktorinkomster. Dessa står också för det

största bidraget till inkomstfördelningens totala

ojämnhet. Faktorinkomsternas bidrag till

ojämnheten (0,31) överstiger den totala

ojämnheten vilket betyder att övriga inkomstslag

utjämnar fördelningen med ca 0,11 enheter.

Förutom faktorinkomsterna bidrar pensionerna

och subventionerna till äldreomsorgen till den

uppmätta ojämnheten. Att pensionerna är

koncentrerade till den övre halvan av

inkomstfördelningen är ett vanligt resultat även

när endast kontant disponibel inkomst

analyseras. När värdet av den offentliga

konsumtionen ingår blir detta resultat än

tydligare. De offentliga subventionerna är i stor

utsträckning inriktade mot en konsumtion som

de äldre står för (äldreomsorg, sjukvård och

läkemedel) vilket medför att de lyfts upp ännu

högre i inkomstfördelningen när värdet av denna

konsumtion beaktas. Subventionerna av

barnomsorg och utbildning bidrar även de till

ojämnheten. Den kraftigaste utjämnande

effekten står inkomstskatten för men övriga

skatter motverkar också ojämnheten. Bland

transfereringarna är det framförallt

arbetsmarknadsstödet som har en utjämnande

effekt. De flesta övriga transfereringarna verkar

utjämnande men effekterna är små.

Som tidigare nämnts beror inkomstslagens

fördelningseffekter inte bara på hur progressiva

eller regressiva de är utan även på hur stor andel

av den totala inkomsten de utgör. Mest

progressiv är den statliga inkomstskatten följt av

socialbidraget, mest regressiva är subventionerna

till äldreomsorgen följt av faktorinkomsterna.

Att den subventionerade äldreomsorgen är så

kraftigt regressiv beror på att de värden som

påförs mottagarna i vissa fall är mycket stora.

Äldreomsorgen är här försäkringsmässigt

utlagd. Detta innebär att alla, oavsett egen

konsumtion, erhåller genomsnittliga värden för

det egna könet och den egna åldersklassen. Trots

denna utjämning blir subventionerna höga i de

aktuella åldersklasserna. Som exempel kan

nämnas att män som är 90 år eller äldre påförs ett

nettovärde (efter betalda avgifter) motsvarande

180 000 kronor per år. I kombination med (även

en låg) pension lyfter detta mottagaren högt upp

i fördelningen.

Tabell 1.1 Inkomstslagens bidrag till ojämnheten i

fördelningen av total inkomst enligt

dekomponeringsmetoden

Progression

Vikt

Gini-bidrag

Faktorinkomst

0,3231

0,9606

0,3104

Transfereringar

Pension

0,1236

0,2179

0,0269

Arbetsmarkn. stöd

-0,2332

0,0564

-0,0131

Sjukpenning

-0,0187

0,0142

-0,0003

Föräldrapenning

-0,2727

0,0176

-0,0048

Barnbidrag

-0,0626

0,0205

-0,0013

Bostadsbidrag

-0,3220

0,0071

-0,0023

Bostadstillägg till

pensionärer

-0,1004

0,0056

-0,0006

Underhållsstöd

(mottaget)

-0,0721

0,0077

-0,0006

Socialbidrag

-0,5536

0,0094

-0,0052

Studiestöd

-0,0498

0,0168

-0,0008

Transfereringar

(restpost)

0,1103

0,0120

0,0013

Offentlig konsumtion

Utbildning

0,0348

0,0752

0,0026

Sjukvård

0,0170

0,0516

0,0009

Äldreomsorg

0,4478

0,0255

0,0114

Läkemedels-

subvention

0,0402

0,0077

0,0003

Barnomsorg

0,0925

0,0280

0,0026

Tandvård

0,0296

0,0015

0,0000

Skatt och avgifter

Kommunalskatt

0,2273

-0,3146

-0,0715

Statlig skatt

0,7085

-0,0304

-0,0215

Övriga skatter

0,3590

-0,0845

-0,0304

Moms

0,0759

-0,1037

-0,0079

Underhållsstöd

(betalt)

-0,0027

-0,0023

0,0000

Total inkomst

0.1963

1.0000

0.1963

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Koncentrationsindexet skall tolkas som

inkomstslagets fördelning givet den nuvarande

omfattningen och givet fördelningen av övriga

inkomster. Om ett inkomstslag vid låg

omfattning är utjämnande kan det trots detta

bidra till ökad ojämnhet om omfattningen ökar.

Om man t.ex. tänker sig ett bidrag som endast

går till den fattigaste medborgaren (när detta

bidrag inte räknas in i inkomsten) så skulle detta

verka utjämnande vid låga nivåer. Om detta

bidrag sedan höjs successivt kommer den totala

inkomsten (inkl. bidraget) till slut att bli så hög

att mottagaren av bidraget flyttas upp till den

övre delen av inkomstfördelningen. Bidraget kan

då övergå till att istället bidra till ojämnheten i

inkomstfördelningen. Ett positivt

koncentrationsindex behöver alltså inte betyda

att fördelningen skulle vara jämnare om bidraget

inte fanns. Det behöver inte heller med

nödvändighet innebära att en marginell ökning

av bidraget leder till ökad ojämnhet (se vidare

avsnitt 1.2).

Resonemanget kan utvidgas till de flesta

inkomstslag. Vid någon nivå kommer en

transferering som till en början har minskat

ojämnheten i inkomstfördelningen att få omvänd

effekt om omfattningen ökar. Dekomponering

kan framstå som komplicerad och svår att förstå,

varför det blir svårt att använda resultaten som

beslutsunderlag när t.ex. alternativa reformer

skall värderas. I avsnitt 1.2 presenteras därför en

alternativ metod som beskriver några

inkomstslags marginella fördelningseffekter.

1.2 Inkomstslagens marginalfördelning

Metoden är förhållandevis enkel. Ett

inkomstslags marginella fördelningseffekt

analyseras genom att en fast summa delas mellan

alla hushåll så att de erhåller en andel som

motsvarar deras andel av inkomstslaget i

utgångsläget. Därefter jämförs den erhållna

inkomstfördelningen med den ursprungliga. De

"reformer" som dessa utläggningar innebär antas

här vara ofinansierade och motsvarar således

utnyttjande av ett reformutrymme. På

motsvarande sätt kan även en neddragning

analyseras. I ett läge då en faktisk

reform/besparing är aktuell analyseras en sådan

dock med betydligt högre precision i en

mikrosimuleringsmodell.

Fördelen med denna metod är att den är

förhållandevis enkel att förstå och att

inkomstslagens fördelningseffekter på

marginalen kan analyseras. Nackdelen är att

metodens egenskaper, till skillnad från

dekomponeringsmetoden, inte finns belysta i

vetenskaplig litteratur samt att flera av de

 reformer som analyseras inte går att utforma i

praktiken. Tolkningen blir därför mer intuitiv än

formell.

Det belopp som används i analysen är 1

miljard kronor, vilket är att betrakta som ett

marginellt påslag. För vissa inkomstslag utgör

dock denna summa en betydande ökning. För att

försäkra sig om att resultaten inte kraftigt

påverkas av storleken på den summa som delas ut

har analysen upprepats med olika belopp. Även

negativa belopp, d.v.s. minskningar, har prövats

och resultatet blir då spegelvänt mot en ökning.

Beloppets storlek påverkar inte resultaten i

någon större utsträckning utan en flerdubbling

av beloppet ger en flerdubbling av effekterna.

Sambanden kan dock inte antas vara linjära.

Effekten av ett ökat bidrag eller minskad skatt

redovisas som relativ förändring av Gini-

koefficienten respektive decilkvoten D9/D1. En

 Gini-elasticitet som motsvarar den procen-

tuella förändringen av Gini-koefficienten då de

olika inkomstslagen ökas med 1 procent, i stället

för med 1 miljard kronor, redovisas också.

Alla påslag är gjorda netto, vilket innebär att

det inte blir någon interaktion med skatt och

andra transfereringar som bostadsbidrag och

socialbidrag (såvida inte något av dessa

inkomstslag analyseras). Detta innebär att för

skattepliktiga transfereringar skulle ett betydligt

större bruttobelopp än 1 miljard kronor läggas ut

för att uppnå de effekter som här redovisas. Som

en tumregel bör bruttobeloppet för

skattepliktiga transfereringar vara cirka 75

procent högre än nettobeloppet. Storleken beror

dock på vilken regelförändring som beräknas.

Även för bostadsbidrag och barnbidrag är

bruttobeloppet något högre än nettobeloppet, då

dessa transfereringar visserligen inte är

skattepliktiga men påverkar socialbidraget.

I analysen (tabell 1.2) uppkommer den till

synes paradoxala effekten att när omfattningen

ökar av ett inkomstslag som, enligt

dekomponeringsanalysen, bidrar till den totala

ojämnheten i fördelningen så minskar

ojämnheten. Detta är dock förväntat i de fall

inkomstslagets koncentrationsindex understiger

Gini-koefficienten. Om omfattningen av ett

inkomstslag som har en jämnare fördelning än

den totala inkomsten ökas, kommer den totala

jämnheten att öka även om inkomstslaget i sig

inte är utjämnande. Dess bidrag till den totala

ojämnheten kommer dessutom att öka.

Tabell 1.2 Fördelningseffekt av en reform som innebär att

1 mdkr delas ut (skatt/avgift sänks)

Procentuell ändring

Gini

Decilkvot

 (D9/D1)

Elasticitet

Transferering

Pension

-0,050

-0,028

-0,050

Arbetsmarknadsstöd

-0,202

-0,157

-0,101

Sjukpenning

-0,101

-0,184

0

Föräldrapenning

-0,302

-0,235

-0,050

Barnbidrag

-0,151

-0,194

0

Bostadsbidrag

-0,302

-0,134

0

BTP

-0,101

-0,231

0

Underhållsstöd (mottaget)

-0,151

0,143

0

Socialbidrag

-0,403

-0,512

-0,050

Studiestöd

-0,101

-0,212

0

Offentlig konsumtion

Utbildning

-0,050

-0,069

-0,050

Sjukvård

-0,050

-0,009

-0,050

Äldreomsorg

0,101

0,101

0,050

Läkemedelssubvention

-0,050

0,005

0

Barnomsorg

-0,050

-0,032

0

Tandvård

-0,050

-0,065

0

Skatt och avgift

Kommunalskatt

=

0,046

0,050

Statlig skatt

0,302

0,189

0,101

Moms

-0,050

-0,065

-0,050

Underhållsstöd (betalt)

-0,101

0,014

0

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar.

Effekterna av påslagen innebär i samtliga fall

utom för äldreomsorgen och den statliga skatten

att ojämnheten, mätt som Gini-koefficienten,

minskar. Detta är det förväntade resultatet då

dessa inkomstslag är de enda undersökta som

enligt dekomponeringen har en ojämnare

fördelning än total inkomst. Den statliga skatten

verkar utjämnande och när dess omfattning

minskar så ökar den totala ojämnheten.

Om spridningen istället mäts med decilkvoten

ger även påslagen på läkemedelssubventionerna,

kommunalskatten och underhållsstöd (mottaget

såväl som betalt) en ojämnare fördelning. Den

 reform som minskar ojämnheten mest är so-

cialbidraget. Påslaget minskar i detta fall Gini-

koefficienten med 0,4 procent och decilkvoten

med 0,5 procent. Även detta resultat är förväntat

då socialbidrag, enligt dekomponeringen, är det

mest progressiva inkomstslaget.

När inkomstslagen ökas i relation till deras

storlek blir bilden något annorlunda. Den

enprocentiga ökningen är i många fall för liten

för att ha någon mätbar effekt på Gini-

koefficienten

(fjärde decimalen). De effekter som uppkommer

har samma tecken som tidigare men starkast

utjämnande effekt har arbetsmarknadsstödet.

1.3 Avslutande kommentarer

När hänsyn tas till den offentliga konsumtionen

är utjämningen av den ekonomiska standarden

långt driven. Analyserna tyder på att det inom

dagens skatte- och transfereringssystem finns

små möjligheter till ytterligare utjämning. Den

marginella avkastningen av att öka omfattningen

av de befintliga omfördelningssystemen är liten.

För att driva utjämningen längre krävs att prog-

ressionen ökar. En ökad progression medför

dock att, redan skadligt höga, marginaleffekter

späds på ytterligare. En framåtblickande

fördelningspolitik bör därför möjligen ta sikte

mot andra metoder än statisk omfördelning av

ekonomiska resurser.

2 Skatter, bidrag och arbetsutbud

Skatter och bidrag används för att finansiera den

offentliga sektorns verksamhet och omfördela

ekonomiska resurser mellan hushåll. En ofta icke

önskvärd effekt är att hushållens konsumtionsval

och arbetsutbud påverkas vilket kan leda till att

resurserna inte alltid utnyttjas på bästa sätt.

Denna reaktion används ibland för att nå

bestämda syften. Våra höga skatter på t.ex.

alkohol, tobak och drivmedel motiveras främst

med en önskan om låg konsumtion.

Inför en ändring av regler för skatter och

bidrag finns det olika förslag att ta ställning till.

Som underlag genomförs i de flesta fall en analys

som visar vilka hushållsgrupper som

vinner/förlorar på de olika alternativen och hur

de offentliga finanserna påverkas. Analysen är

ofta statisk; hushållen antas då inte förändra sitt

beteende på grund av nya regler. Den statiska

effekten kan tolkas som den omedelbara eller

kortsiktiga effekten. En statisk ansats kan

försvaras i ett längre perspektiv vid mindre

justeringar av de befintliga reglerna eller då det

inte finns någon anledning att tro att beteendet

påverkas. I andra fall bör en dynamisk analys

eftersträvas, där målsättningen är att ta hänsyn

till att hushållen ändrar sin konsumtion.

Även när det inte går att argumentera för en

statisk analys är det vanligen den som används.

Bidragande orsaker är att dynamiska analyser är

betydligt mer krävande att genomföra och att

resultaten alltid är diskutabla. Försvarare av

statiska analyser brukar just hävda fördelen med

en metod där alla förutsättningar är väl kända.

De som förespråkar dynamiska analyser har

också lätt att hitta argument i form av absurda

exempel. En statisk analys av en inkomstskatt på

90 procent skulle till exempel medföra en kraftig

förstärkning av de offentliga finanserna samtidigt

som fördelningen av inkomster blir jämnare.

Regeländringens kostnad i form av

produktionsbortfall skulle helt negligeras och

därmed ger den statiska analysen en vilseledande

bild.

Hur skatter och bidrag påverkar hushållens

arbetsutbud har länge engagerat forskare och

regeringar världen över. En orsak är att

arbetsmarknaden och dess funktion har en

central betydelse för ett samhälle, både socialt

och ekonomiskt. Moderna begrepp som

 marginali-

sering , social exklusion och fattigdomsfällor

avspeglar en trend mot en mer proaktiv politik

som syftar till att öka hushållens förmåga och

möjlighet till självförsörjning. Arbetsmarknaden

har därmed ökat i betydelse för att uppnå

fördelningspolitiska mål.

Nedan beskrivs kortfattat den forskning som

försöker förklara vad som bestämmer hushållens

arbetsutbud. Det presenteras också beräkningar

där det framgår hur resultaten skiljer sig åt i en

statisk och dynamisk analys av två fiktiva

reformer. Som alltid kan storleken på hushållens

be-

teendeanpassningar diskuteras. Målet med den

dynamiska analysen är i första hand att ge en

vägledning om vilka effekter som kan förväntas,

och skall inte tolkas i absoluta tal.

Den vanliga kritiken mot partiella analyser av

utbud och efterfrågan gäller även här.

Forskningen och de exempel som kommer att

redovisas bygger inte på analyser av ett

jämviktsläge, där efterfrågan och utbud möts.

Istället är målet att mäta hur det potentiella

arbetsutbudet påverkas av skatter och regler. När

det gäller olika förändringar av dagens regler tas

ingen hänsyn till hur finansieringen sker, eller

hur ett eventuellt överskott fördelas.

2.1 Anpassar hushållen sin arbetstid?

I ovanstående exempel med en hypotetisk

höjning av skattesatsen till 90 procent är det

rimligt att tänka sig att en del hushåll väljer att

minska sin arbetstid. Men trots en intensiv

forskning är det svårt att få tag på användbara

resultat som visar hur nettolönen påverkar

hushållens val av arbetstid. De publicerade

resultaten skiljer sig mycket åt, inte bara i fråga

om hur mycket arbetsutbudet påverkas, utan

även i vilken riktning. Dessutom är det vanligt

att underliggande antaganden skiljer sig åt. ,

Ett vanligt antagande för att förenkla analysen

är att alla hushåll kan anpassa sin arbetstid. Detta

är naturligtvis ett mycket grovt antagande som

till exempel inte gäller personer som är ofrivilligt

arbetslösa eller som av hälsoskäl inte kan arbeta.

Många gånger gäller det inte ens de som har en

fast förankring på arbetsmarknaden. Regler och

avtal medför att det är svårt att anpassa sin

arbetstid.

Även om man i ett första steg antar att

arbetstiden är flexibel går det inte att teoretiskt

säga hur en förändring av skatte- och

bidragsregler påverkar arbetstiden. Om

avkastningen på en arbetad timma ökar blir det

dyrare att vara ledig, eller med andra ord, priset

på fritid ökar. Enligt ekonomisk teori minskar då

efterfrågan på fritid och arbetstiden ökar

(substitutionseffekt). Å andra sidan medför en

högre avkastning, vid en given arbetstid, att

inkomsten ökar och därmed också

konsumtionen av bl.a. fritid, vilket leder till en

minskad arbetstid (inkomsteffekt).

Det är således en empirisk fråga vilken effekt

som dominerar. Storleken på de båda effekterna

varierar mellan hushållen och hur de påverkar

arbetsutbudet beror på utformningen av

regelalternativen. I det tidigare exemplet med en

kraftigt ökad skatt kan man förvänta sig att det

bara är hushåll som idag betalar skatt som

anpassar sin arbetstid. En sänkning av skatten

skulle däremot även kunna påverka de som idag

inte betalar skatt: valet att börja arbeta blir mer

attraktivt när avkastningen ökar.

Om man ändå försöker sammanfatta

forskningen så påverkas hushållens arbetsutbud

av skatter och bidrag, och kvinnor är mer

benägna än män att ändra sitt beteende när

reglerna förändras. Även om det finns undantag

så är det vanligaste resultatet att

substitutionseffekten dominerar

inkomsteffekten. Detta innebär att om

avkastningen på arbete ökar genom t.ex. en

minskad marginalskatt så är ett förväntat resultat

att arbetsutbudet kommer att öka.

2.2 Hushållens budgetmängd och val av

arbetstid

En vanlig utgångspunkt för empiriska studier av

arbetsutbudet är att anta att hushållen väljer den

arbetstid som genererar mest nytta. Hushållet

erhåller nytta av fritid och av den konsumtion

som blir möjlig genom arbete och bidrag. Fritid

antas således vara något som värderas positivt

och som kan säljas i form av arbetstid på

arbetsmarknaden mot en ökad inkomst. Ju mer

arbetstid ett hushåll säljer på arbetsmarknaden,

desto mer kan det konsumera av andra varor som

i sin tur genererar nytta. Kombinationen av

möjliga val av konsumtion och fritid kallas för

hushållets budgetmängd. Budgetmängdens

utseende beror på reglerna för skatter och bidrag,

och på hur mycket hushållet tjänar brutto på en

arbetad timma.

Till varje möjlig kombination av disponibel

inkomst och arbetstid finns en motsvarande

nytta. En person som ökar sin arbetstid kan

erhålla en större nytta om den ökade

konsumtionen värderas högre än förlusten av

fritid. På samma sätt kan en ökad arbetstid

minska nyttan om fritid värderas högre än

konsumtion. Hushållen antas välja den arbetstid

som genererar den högsta nyttan.

Marginalskatt och marginaleffekt

Det progressiva skattesystemet, där

marginalskatten ökar med inkomsten, ledde i

början av 1980-talet till en högsta marginalskatt

på över 80 procent. Inför skattereformen

1990/1991 talades det mycket om att de höga

nivåerna bidrog till välfärdsförluster och att en

sänkning skulle få hushållen att öka sitt

arbetsutbud. Reformen

innebar att den högsta marginalskatten minskade

till ca 50 procent. De grupper som redan hade ett

högt arbetsutbud gynnades mest av reformen.

I ESO-studien Lönar sig arbete

uppmärksammas att det kanske inte är de som

redan arbetar i stor utsträckning som drabbas

mest av reglerna för skatter och bidrag, utan de

som står utanför arbetsmarknaden. Om syftet

med reformen är att öka arbetsutbudet finns

dessutom den största potentialen för en ökad

arbetstid i denna grupp.

De som står i valet mellan att arbeta halvtid

eller inte alls, påverkas inte i första hand av en

progressiv inkomstskatt. Istället är det skatterna i

kombination med reglerna för socialbidrag,

bostadsbidrag och kostnader för barnomsorg

som medför höga marginaleffekter.

Syftet med socialbidrag och bostadsbidrag är

att stödja hushåll med låga inkomster. Problemet

med den här typen av utjämningssystem är att

det många gånger inte lönar sig att arbeta, eller

att öka sin arbetstid, då det ekonomiska stödet

trappas av i samma omfattning som

arbetsinkomsten ökar. Det finns olika sätt att

mildra denna effekt, till exempel genom att inte

reducera bidraget till 100 procent mot

arbetsinkomsten. Bostadsbidraget fungerar på

detta sätt då reduktionen sker med 20 respektive

33 procent av den del av inkomsten som ligger

över en viss nivå. Socialbidraget reduceras med

100 procent mot inkomsten. De stora

marginaleffekterna bidrar till fattigdomsfällor

eftersom stora grupper in-

te får något, eller endast marginellt, omedelbart

ekonomiskt utbyte av en ökad arbetstid.

2.3 Empiriska studier

Nyttofunktionen

För att kunna jämföra olika kombinationer av

fritid och inkomst används i den ekonomiska

forskningen en matematisk funktion som

transformerar antalet timmar med fritid och den

disponibla inkomsten i kronor till ett tal. Detta

tal brukar refereras till som hushållets nytta och

funktionen kallas därför för en nyttofunktion.

Den empiriska delen av forskningen om

hushållens arbetsutbud består framförallt av att

härleda en nyttofunktion som skall representera

hushållens preferenser för konsumtion och fritid.

Det finns många olika sätt att göra detta på,

vilket är ytterligare en källa till att det är svårt att

jämföra olika studier.

Analysgrupp och analysvariabel

I tidiga studier mättes arbetsutbudet i antalet

timmar som betraktades som en kontinuerlig

variabel. Analyserna begränsades ofta till män

som redan arbetade. Detta innebar att ingen

hänsyn togs till de kanske viktigaste

beteendeanpassningarna; att gå från icke-arbete

till arbete, eller tvärtom som i pensionsbeslutet.

En reform av skattesystemet kunde medföra att

en person ändrade sitt årliga arbetsutbud med ett

par timmar. I senare studier definieras ofta hela

hushållet som en enhet och utgör då

analysgruppen. Det är också vanligt att valet

mellan att arbeta eller inte behandlas samtidigt

som valet av arbetstid. Den kontinuerliga

arbetstiden kan då ersättas med en diskret, där

hushållen t.ex. väljer mellan att arbeta heltid,

halvtid eller inte alls. Analysvariabeln är då en

arbetstidsklass, där antalet klasser kan variera.

Data

Ett av de största problemen vid analyser av

arbetsutbudet är bristen på information. Många

länder har registeruppgifter om inkomster och

hushållets sammansättning, medan information

om timlöner och arbetstid ofta saknas. Sverige är

i många sammanhang ett föregångsland när det

gäller statistik på hushållsnivå, men även här

saknas information om arbetstid och löner för

stora grupper. Det har visat sig att resultaten är

mycket känsliga beroende på hur löner och

arbetstid härleds då det inte finns några exakta

uppgifter.

2.4 Regelexperiment

I detta avsnitt presenteras hur två stiliserade

regeländringar påverkar hushållens arbetsutbud

enligt en modell som utvecklats i Sesimpro-

jektet. Analyserna illustrerar hur

beteendeanpassningen påverkar de offentliga

finanserna, hushållens disponibla inkomst och

inkomstfördelningen. Resultaten jämförs med de

som erhålls med en statisk analys där

arbetsutbudet inte påverkas.

Selektion av hushåll som kan ändra sin arbetstid

Som tidigare nämnts är det orimligt att anta att

alla hushåll kan anpassa sin arbetstid. I den här

studien tillåts inte följande grupper att anpassa

sin arbetstid.

1. Personer yngre än 19 år.

2. Personer äldre än 64 år.

3. Personer som erhåller pension.

4. Personer som är föräldralediga för barns

födelse.

5. Personer som studerar i stor omfattning.

6. Personer som i huvudsak är arbetslösa.

7. Personer med en hög sjukfrånvaro.

Dessa personer kommer istället att behålla sin

observerade arbetstid och arbetsinkomst oavsett

hur regelverket för skatter och bidrag förändras.

Metod

Då olika typer av hushåll förväntas ha olika

preferenser för fritid och konsumtion delas

hushållen in i fyra olika grupper: ensamstående

mödrar, ensamstående kvinnor utan barn,

ensamstående män och sammanboende. Med hjälp

av olika undersökningar och registeruppgifter

har sedan en nyttofunktion anpassats till varje

familjetyp. Hushållens preferenser för fritid

tillåts variera mellan hushållen beroende på

antalet barn, familjemedlemmarnas ålder och de

vuxnas utbildningsnivå. Ett resultat är att

kvinnans fritid genererar större nytta i hushåll

med barn jämfört med hushåll utan barn.

I ett hushåll med en vuxen beräknas den

disponibla inkomsten vid sju olika årsarbetstider.

För varje kombination av arbetstid och

disponibel inkomst beräknas sedan en nytta med

hjälp av nyttofunktionen. Den vuxna personen

antas sedan välja den arbetstid som ger högst

nytta. Om det finns två vuxna påverkas

hushållets totala nytta av hur arbetstiden

fördelas. I detta fall beräknas nyttan för alla

kombinationer av arbetstider för de båda vuxna.

Med sju arbetstidsklasser för varje vuxen innebär

det att hushållet har 49 kombinationer att välja

mellan.

När den disponibla inkomsten beräknas för

olika val av arbetstid får alla hushåll tillgång till

socialbidrag och bostadsbidrag. Således tas det

ingen hänsyn till att alla inte är berättigade till

socialbidrag, trots inkomster under

socialbidragsnormen, eller att det finns hushåll

som avstår från socialbidrag och bostadsbidrag

trots att de är berättigade.

Vad jämförs resultaten med?

Innan någon regelanalys genomförs används

nyttofunktionerna till att simulera en arbetstid

för alla hushåll med nu gällande regler för skatter

och bidrag. Resultatet av simuleringen, som

presenteras i underbilagetabell 4, liknar den

observerade fördelningen av arbetstider.

Männens arbetstid är koncentrerad runt heltid

medan kvinnor i större utsträckning arbetar

deltid. Det kan dock vara stora skillnader mellan

observerad och simulerad arbetstid för enskilda

hushåll. I måttet arbetstid ingår ledighet som

semester och arbetsfria helgdagar.

Då alla hushåll som i ekonomiska termer är

berättigade till socialbidrag och bostadsbidrag

inte erhåller dessa kommer den offentliga

sektorns utgifter att överskattas. Detta medför

också att den absoluta ökningen/minskningen av

de offentliga utgifterna för dessa bidrag, liksom

beteendeeffekterna, i vissa fall kan överskattas i

de olika regelexperimenten.

I den offentliga sektorns ekonomi ingår

transfereringar till hushållen och skatter och

bidrag från hushållen. Arbetsgivaravgifter och

indirekta skatter som moms ingår inte i analysen.

Detta innebär att den absoluta ökningen/-

minskningen av de offentliga inkomsterna

underskattas. En överskattning av

ökade/minskade utgifter för socialbidrag och

bostadsbidrag motverkas alltså av en

underskattning av minskade/ökade inkomster

från indirekta skatter och arbetsgivaravgifter.

Vid en analys av ett regelexperiment jämförs

den simulerade arbetstiden, efter

regelförändringen, med den simulering som

genomfördes med de nu gällande reglerna.

Förändringen i arbetstid påverkar

arbetsinkomsten som i sin tur påverkar den

offentliga sektorns ekonomi, hushållens

disponibla inkomst och inkomstfördelningen.

2.4.1 Grundavdrag höjs till 24 000 kronor

I det första regelexperimentet höjs den lägsta

nivån på grundavdraget från 8 700 kronor till

24 000 kronor per år. Grundavdraget är ett

generellt avdrag som beror på den taxerade

inkomsten. Avdraget uppgår till lägst 8 700

kronor och högst 18 200 kronor för inkomstår

2000.

En höjning av grundavdraget medför att den

disponibla inkomsten ökar bland de som idag har

en taxerad inkomst som överstiger det nuvarande

grundavdraget. Resultatet av en statisk analys

visar att regeländringen kostar den offentliga

sektorns 28,7 miljarder kronor i form av

minskade skatteinkomster, samtidigt som

kostnaderna för transfereringar till hushållen

minskar med 1,8 miljarder kronor. Den totala

försämringen av statens budget med 26,9

miljarder kronor tillfaller hushållen.

Inkomstfördelningen blir något ojämnare.

I en dynamisk analys anpassar hushållen sitt

arbetsutbud när nivån på grundavdraget höjs. De

personer som innan regeländringen har en

arbetsinkomst över grundavdraget kommer i

huvudsak att utsättas för en inkomsteffekt och

ett förväntat resultat är att arbetsutbudet inte

ökar i denna grupp. För de som har en inkomst

under grundavdraget kommer det nu att löna sig

bättre att öka arbetstiden. Den totala effekten

beror på hur stora effekterna är i de båda

grupperna och på antalet hushåll i respektive

grupp.

I underbilagetabell 4 beskrivs hur vuxna i de

olika hushållen fördelar sig i olika

arbetstidsklasser, och hur denna bild förändras

efter en anpassning till ett högre grundavdrag.

Andelen som valt att inte arbeta minskar med

0,7-2,0 procent-

enheter beroende på familjetyp. Samtidigt ökar

andelen med en arbetstid omkring heltid som en

följd av övergångar från icke-arbete till arbete.

Arbetstiden ökar i genomsnitt med 18-42

timmar per år.

Diagram 2.1 visar hur den disponibla

inkomsten förändras i olika inkomstgrupper. En

statisk analys medför att enbart de som idag

arbetar tjänar på ett höjt grundavdrag. Den

disponibla inkomsten för hushåll i de lägre

decilerna består till största del av olika bidrag,

vilket medför att de inte påverkas särskilt mycket

av storleken på grundavdraget. I en dynamisk

analys börjar en del av dessa hushåll att arbeta

och ökar på så sätt sin disponibla inkomst.

Diagram 2.1 Dynamiska och statiska fördelningseffekter av

ett höjt grundavdrag

Procentuell förändring av justerad disponibel inkomst

I tabell 2.1 sammanfattas den statiska och

dynamiska analysen för alla typer av hushåll. Den

statiska analysen överskattar kostnaden av

regeländringen då ingen hänsyn tas till att fler

börjar arbeta. På samma sätt överskattar den

statiska analysen ojämnheten i disponibel

inkomst efter regeländringen. Ett höjt

grundavdrag stimulerar framförallt de som står

utanför arbetsmarknaden, och har låga

inkomster, att börja arbeta. Av detta följer en

utjämning av inkomstskillnaderna jämfört med

den statiska analysen. En ökning av hushållens

disponibla inkomster med 32,5 miljarder kronor

kostar enligt denna simulering 21,0 miljarder

kronor, samtidigt som ojämnheten i

inkomstfördelningen ökar marginellt.

Tabell 2.1 Sammanfattning av höjt grundavdrag

Hushållens disponibla inkomst och offentliga sektorns budget i

miljarder kronor. Absoluta förändringar i Gini-koefficienten

Statisk analys

Dynamisk analys

Hushållen

+26,9

+32,5

Offentliga sektorn

-26,9

-21,0

Gini-koefficient

+0,0022

+0,0006

2.4.2 Barnbidrag höjs till 2 000 kr

I detta regelexperiment höjs grundbeloppet för

barnbidrag från 850 kronor till 2 000 kronor per

månad. Flerbarnstillägget behålls på den

nuvarande nivån. Barnbidraget är oberoende av

hushållets övriga inkomster och påverkar inte

heller inkomstskatten. Däremot påverkas hushåll

med socialbidrag eftersom socialbidraget

minskar i samma takt som barnbidraget ökar.

Detta får en positiv effekt på incitamenten att

börja arbeta för socialbidragstagare eftersom

dessa hushåll får behålla en större del av

arbetsinkomsten efter ett höjt barnbidrag.

Samtidigt ökar inkomsterna för de barnfamiljer

som redan arbetar och fungerar då som en ren

inkomsteffekt. Det är således en empirisk fråga

hur ett ökat barnbidrag påverkar det totala

arbetsutbudet.

I en statisk analys medför regelexperimentet

att de offentliga utgifterna ökar med 21,2

miljarder kronor. Hushållens disponibla

inkomster ökar i samma utsträckning.

Inkomstfördelningen blir också något jämnare

med ett högre barnbidrag.

Resultaten från en dynamisk analys förutser

att det totala arbetsutbudet faktiskt ökar i detta

regelexperiment. I underbilagetabell 4 framgår

det att antalet ensamstående mödrar som inte

arbetar minskar med hela 3,6 procentenheter.

Medelarbetstiden för samma grupp ökar med 53

timmar om året. Som tidigare nämnts erhåller

samtliga hushåll under normen socialbidrag,

vilket kan leda till att effekten överskattas. En

tolkning av resultatet är att marginaleffekterna

har minskat för hushåll med svag ekonomi. Det

krävs inte längre lika höga arbetsinkomster för

att komma över normen för socialbidrag.

Diagram 2.2 beskriver hur anpassningen av

arbetstid påverkar den disponibla inkomsten i

olika deciler jämfört med en statisk analys.

Många av de ensamstående mödrarna som nu

börjat arbete tillhörde innan regeländringen

hushåll med svag ekonomi. I decil 5-10 minskar

den disponibla inkomsten något vilket är ett

resultat av inkomsteffekten som får en del

hushåll att gå ner i arbetstid.

Diagram 2.2 Dynamiska och statiska fördelningseffekter av

ett höjt barnbidrag

Procentuell förändring av justerad disponibel inkomst

Tabell 2.2 sammanfattar analyserna av ett högre

barnbidrag. En statisk analys överskattar

kostnaden och underskattar regeländringens

förmåga att jämna ut inkomsterna. Då det

framförallt är hushåll med låga inkomster som

ökar arbetsutbudet förstärks effekten på

inkomstfördelningen: Gini-koefficienten

minskar ytterligare vid en dynamisk analys. Efter

beteendeanpassningen ökar hushållens

disponibla inkomst med 23,2 miljarder kronor

till en kostnad av 18,5 miljarder kronor.

Tabell 2.2 Sammanfattning av höjt barnbidrag

Hushållens disponibla inkomst och offentliga sektorns budget i

miljarder kronor. Absoluta förändringar i Gini-koefficienten

Statisk analys

Dynamisk analys

Hushållen

+21,2

+23,2

Offentliga sektorn

-21,2

-18,5

Gini-koefficient

-0.0014

-0,0025

2.5 Avslutande kommentarer

Skatter och bidrag påverkar hushållens ekonomi

och avkastningen på arbete. Höga

marginaleffekter för hushåll som står utanför

arbetsmarknaden, eller deltar i begränsad

omfattning, och höga marginalskatter för hushåll

med ett högt arbetsutbud minskar incitamenten

för att öka arbetsinkomsten. I det här avsnittet

har en modell för hushållens arbetsutbud använts

för att visa hur olika regelalternativ kan påverka

arbetsutbudet. Även om storleken på de

redovisade resultaten är osäkra antyder

experimenten ändå att det finns betydande

dynamiska effekter. Hushållen anpassar

arbetsutbudet när en reform påverkar

budgetmängden.

Anpassningen av arbetstider medför att

arbetskraftsdeltagandet ökar då reformer minskar

marginaleffekterna för hushåll med svag ekonomi.

Detta innebär i sin tur en utjämning av inkomster

och en lägre kostnad för reformen.

Det finns även andra dynamiska effekter som

kanske får en allt större betydelse i framtiden.

Med en allt äldre befolkning kommer

försörjningsbördan att öka för de som befinner

sig i förvärvsaktiv ålder. Det kommer därför att

bli nödvändigt att bryta trenden mot en förtida

pensionering. Ett sätt är att skapa regler som gör

det mer lönsamt att arbeta även då pensionering

är möjlig i det nya pensionssystemet.

Beslutet att utbilda sig eller inte är ett annat

område som till viss del styrs av regler för skatter

och bidrag. En progressiv inkomstskatt

missgynnar hushåll med en relativt hög inkomst

under ett färre antal år, jämfört med ett hushåll

med en jämn inkomstprofil över livet. Om

livsinkomsten före skatt är densamma om man

utbildar sig eller inte medför en progressiv

inkomstskatt att det är ekonomiskt ofördelaktigt

att utbilda sig.

På sikt kanske den ökade rörligheten mellan

olika länder bidrar till de största dynamiska

effekterna. Det blir allt lättare att utnyttja de

regler för skatter och bidrag som är mest

gynnsamma. Inom EU görs försök att

harmonisera beskattningen av kapital och att

skapa konkurrens på lika villkor. När det gäller

regler för t.ex. inkomstskatter utfärdas istället

rekommendationer till medlemsländerna där det

framhålls behovet av att öka incitamenten för

arbete genom lägre marginaleffekter och

marginalskatter. Det är således en nationell

angelägenhet att skapa ett system för

inkomstskatter och bidrag som skapar

incitament för arbete och utbildning samtidigt

som de politiska målen för hur välfärden skall

fördelas beaktas.

Det bör återigen påpekas att beräkningarna av

hur mycket hushållen väljer att anpassa sina

arbetstider vid regeländringar och den exakta

fördelningen på olika grupper beror mycket på

vilka metoder som används och det empiriska

underlaget. Med andra metoder och andra

underlag skulle både nivån och profilen kunna bli

något annorlunda. Man bör dock kunna vänta sig

att många andra metoder och underlag skulle ge

anpassningar med liknande riktning och

fördelning. Syftet med dessa regelexperiment är

främst att visa hur viktigt det är att vid stora

regeländringar bättre bedöma hur arbetstiderna

kan påverkas. De visar också ett stort behov av

att vidareutveckla fördelningsanalyserna så att

hänsyn tas till tänkbara beteendeeffekter.

3 Tid, val och inkomstfördelning

3.1 Inledning

De flesta analyser av fördelningen av ekonomisk

välfärd baseras på disponibla inkomster. Den

disponibla inkomsten är emellertid inte ett

tillräckligt heltäckande begrepp för att bedöma

omfattningen och fördelningen av de

ekonomiska resurserna i hushållen. Exempelvis

ingår inte resurser som sjukvård, utbildning,

boende eller värdet av den produktion som

utförs i hushållen och inte heller värdet av

fritid .

I föregående avsnitt redogjordes för hur

hushållen väljer den kombination av arbete och

fritid som passar dem bäst. Eftersom den

disponibla inkomsten inte innefattar värdet av

fritid kan den ekonomiska ojämlikheten komma

att överskattas som en följd av de val människor

gör. Frivilligt deltidsarbete och att frivilligt avstå

från arbete är uttryck för ett val, och

inkomstskillnader som beror på detta val bör inte

tolkas som tecken på ojämlikhet .

I detta avsnitt används två metoder att

beskriva fördelningen av inkomster som på olika

sätt tar hänsyn till effekterna av hur hushållen

väljer att använda sin tid. Den första metoden

beaktar frivilligt lågt deltagande på

arbetsmarknaden genom att beräkna

inkomstfördelningen då arbetsinsatsen ökas till

heltidsarbete vilket ger disponibel inkomst vid

heltidsarbete. I den andra metoden beräknas

värdet av den del av fritiden som hushållen

använder till så kallad hemproduktion. Detta

värde läggs till hushållens disponibla inkomst

och man erhåller vad som kallas utökad inkomst.

Genom att beakta dessa förhållanden

framträder en annan bild av

inkomstfördelningen.

3.2 Inkomstfördelning vid heltidsarbete

Fördelningen av de disponibla inkomsterna

beror i betydande utsträckning på graden av

arbetsinsats på arbetsmarknaden. I Sverige

arbetar omkring 1,5 miljoner personer deltid

vilket motsvarar drygt en tredjedel av samtliga

sysselsatta. Då många av dessa personer valt

deltidsarbete istället för heltidsarbete i syfte att

skapa mer tid för annan verksamhet, är de i

statistiken registrerade disponibla inkomsterna

missvisande som mått på levnadsstandard.

Den fritid individer och hushåll får genom att

inte arbeta heltid har för många ett stort värde.

För att kunna värdera fritiden i ekonomiska

termer krävs att det lägre deltagandet på

arbetsmarknaden är frivilligt. Den fritid som

uppstår genom ofrivilligt lågt deltagande på

arbetsmarknaden, t.ex. på grund av arbetslöshet,

kan inte värderas på samma sätt. Exempel på

ofrivilligt deltidsarbete (och därmed ofrivillig

fritid) kan gälla personer som är deltidsarbetslösa

eller till viss del förtidspensionerade. För de

grupper av individer vars lägre grad av

arbetsinsats kan antas vara mer eller mindre

ofrivillig görs därför ingen värdering alls av den

extra fritiden.

Värdet av den extra fritiden kan beräknas som

den ökning i disponibel inkomst personen skulle

ha vid heltidsarbete. Skälet för detta är att

eftersom man valt att arbeta mindre, så är värdet

av denna extra fritid värd minst lika mycket som

skillnaden mellan disponibel inkomst vid full

arbetsinsats och faktisk disponibel inkomst.

Nedan visas den beräknade effekten på

inkomstfördelningen, för samtliga hushåll, av

frivilligt lågt eller inget deltagande på

arbetsmarknaden. Beräkningen har utförts med

HINK-undersökningen för år 1997 som

anpassats till ekonomiska förhållanden år 2001.

Beräkningen visar effekten på

inkomstfördelningen då arbetstiden ökas till

heltid för de som inte förvärvsarbetar och för

deltidsarbetande i åldersgruppen 18 64 år.

Arbetstiden har hållits oförändrad för arbetslösa,

pensionärer, föräldralediga, studerande och

värnpliktiga eftersom dessa personers låga eller

uteblivna deltagande på arbetsmarknaden kan

betraktas som ofrivilligt. (Studerande har

uteslutits eftersom arbete ofta inte är ett

alternativ till utbildning, utan utbildning är en

förutsättning för arbete). Antalet personer vars

arbetstid och lön ökas till att motsvara heltid

uppgår till 1,1 miljoner. Av dessa arbetar ca 0,7

miljoner personer deltid. En individuell timlön

som baseras på marknadsavlönat arbete

används för att beräkna värdet av den extra

fritiden.

I diagram 3.1 visas hur mycket högre den

genomsnittliga disponibla inkomsten blir om

hänsyn tas till frivilligt lågt eller inget

arbetsmarknadsdeltagande fördelat på olika

inkomstgrupper. Den relativa effekten på

disponibel inkomst då arbetstiden utökas till

heltid är störst i grupperna med lägre

inkomststandard. Det sammanlagda värdet av

den extra fritiden beräknas uppgå till 75

miljarder kronor vilket motsvarar sju procent av

de sammanlagda disponibla inkomsterna.

Genom att lägga till detta värde kan

inkomstfördelningen sägas ha justerats för olika

val av arbetstid.

Diagram 3.1 Effekt på justerad disponibel inkomst av

frivilligt lågt eller inget arbetsmarknadsdeltagande fördelat

på inkomstgrupper

Procent

Som framgår av tabell 3.1 nedan minskar Gini-

koefficienten, som är det övergripande måttet på

inkomstfördelningen. Mest påtaglig är effekten

på den s.k. relativa fattigdomen som brukar

mätas som andelen hushåll med en

inkomststandard som understiger halva

medianinkomsten. Denna andel minskar kraftigt,

med 31 procent.

Tabell 3.1 Effekt på justerad disponibel inkomst av

frivilligt lågt eller inget arbetsmarknadsdeltagande

Nyckeltal

Disponibel

 inkomst

Disponibel

inkomst vid

heltidsarbete

Diffe-

rens, %

GINI-koefficient

0,265

0,254

-4

Decilkvot (D9/D1)

2,82

2,70

-4

Andel under halva

medianen, %

4,8

3,3

-31

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Bland olika familjetyper är det främst i hushåll

med barn, där deltidsarbete är vanligt

förekommande, som den relativa positionen i

inkomstfördelningen förskjuts uppåt då hänsyn

tas till värdet av den kortare arbetstiden.

För att belysa hur effekten skiljer sig mellan

kvinnor och män har effekten på den individuella

disponibla inkomsten beräknats. Detta innebär

att ingen hänsyn tas till att sammanboende delar

ekonomi. Effekten är större för kvinnorna

(diagram 3.2). Deras individuella disponibla

inkomst ökar med 8 procent medan männens

ökar med 3 procent. Den frivilligt valda kortare

arbetstiden bidrar dock bara marginellt till

skillnaden mellan kvinnors och mäns disponibla

inkomster.

Diagram 3.2 Individuell disponibel inkomst vid

heltidsarbete fördelat på kvinnor och män

Kronor

I beräkningen har hänsyn tagits till att

heltidsarbete medför ökade löneinkomster,

ökade inkomstskatter, minskade sociala

ersättningar samt ökade inkomstrelaterade

avgifter. Beräkningen är statisk och syftar endast

till att visa storleksordningen på värdet och

betydelsen för inkomstfördelningen av frivilligt

lågt eller inget deltagande på arbetsmarknaden.

3.3 Inkomstfördelning med värdet av

hemproduktion

Omfattande hemproduktion

Ett annat sätt att belysa hur hushållens val att

disponera sin tid påverkar inkomstfördelningen

är att värdera produktion i hushållen. En del av

fritiden används till att laga mat, diska, betala

räkningar etc. Denna typ av aktiviteter kan kallas

hemproduktion eftersom det i någon mening

handlar om att producera varor och tjänster.

Förutom hushållsarbete kan även underhålls-

och reparationsarbeten i hemmet, att ta hand om

barn och att handla räknas som hemproduktion.

Värdet av hemproduktionen har i de

västeuropeiska länderna uppskattats till ett värde

som motsvarar 40 50 procent av BNP .

Den tid som ägnas åt dessa aktiviteter är

således omfattande. År 1993 ägnade 18 64-

åringar drygt tre timmar per dag i genomsnitt åt

hemproduktion och samma människor ägnade i

genomsnitt fyra timmar åt marknadsavlönat

arbete .

Den tid som människor lägger ned på

hemproduktion varierar kraftigt, liksom

arbetstiderna. Preferenser och faktiska

möjligheter att välja ser olika ut.

Familjeförhållanden spelar en stor roll.

Tidsanvändningsundersökningar visar att

barnfamiljer ägnar mer tid åt hemproduktionen

än hushåll utan barn, äldre mer än yngre och

människor utan marknadsavlönat arbete mer än

de med. Av tabell 3.2 framgår också att i hushåll

med sammanboende tar kvinnorna ett större

ansvar för hemproduktionen, framför allt när

man har barn.

Tabell 3.2 Genomsnittlig tid för hemproduktion i olika

hushåll fördelat på kvinnor och män

Timmar per vecka

Hushåll utan barn

Hushåll med barn

Kvinnor

Män

Kvinnor

Män

Ensamstående

12

14

18

..

Sammanboende

22

13

30

21

Källa: HUS 1993, Göteborgs universitet, Finansdepartementets beräkningar.

Värdering av hemproduktion

Hushållens uppmätta välfärd blir större om man

tar hänsyn till värdet av hemproduktionen

eftersom värdet av denna inte registreras i

inkomststatistiken. Det är däremot inte självklart

på vilket sätt fördelningen av hushållens

inkomster ändras. Främst beror det på vilka

hushåll som ägnar mest tid åt hemproduktion.

Om det är hushåll med låga inkomster som gör

detta får man en jämnare inkomstfördelning,

men om hushållen med höga inkomster arbetar

mer hemma kan effekten bli en ojämnare

inkomstfördelning.

Hur man värdesätter hemproduktionen har

också betydelse. Värdet av hemproduktionen

uppskattas genom att prissätta den tid som

hushållen använder för hemarbete. Här har mark

nadprincipen använts, vilket innebär att man

försöker värdera tiden enligt vad det skulle kosta

att köpa motsvarande vara eller tjänst på

marknaden. Ett annat vanligt sätt är att värdera

tiden i termer av vad personen förlorar på att

minska den marknadsavlönade arbetsinsatsen för

samma tid, alternativkostnadsprincipen.

Faktaruta 1

Beräkning av hemproduktionens värde

Hemproduktionen har värderats enligt

marknadsprincipen, vilket innebär att man

försöker värdera hemproduktionen efter vad det

skulle kosta att köpa motsvarande tjänst på

marknaden.

Beräkningen innebär att den tid som vuxna

(äldre än 17 år) under ett år ägnar åt

hemproduktion summeras för varje hushåll.

Denna tid multipliceras med en timlön som

motsvarar ungdomslönen för ett okvalificerat

arbete 1992 (58 kr). Detta ger det totala värdet av

hemproduktionen i hushållet.

För att ta hänsyn till att hushåll kan vara olika

stora har hemproduktionens värde justerats.

Detta har gjorts på motsvarande sätt som för den

disponibla inkomsten (se avsnitt 4, underbilaga).

När hushållets disponibla inkomst läggs

samman med värdet av hemproduktionen får

man den utökade inkomsten.

Den timlön som använts är den rena timlönen

utan hänsyn till skatter. I avsnitt 4, underbilaga

görs en känslighetsanalys av vad nivån på

timlönen betyder för omfördelningen. Analysen

visar att resultatet är relativt okänsligt för mindre

förändringar i timlönen.

Beräkningarna har utförts på HUS-data för

1993. Se vidare avsnitt 4, underbilaga.

Utökad inkomst jämnare fördelad

Flest timmar ägnas åt hemproduktion i

kvintilgrupperna 2 och 3. Hushåll i

kvintilgrupperna 1-3 är i genomsnitt något större

än hushåll med de högsta inkomsterna. Tar man

hänsyn till detta framstår hemproduktionen som

jämnt fördelad mellan kvintilgrupperna 2 5,

medan kvintilgrupp 1 har en lägre

hemproduktion. I hushåll med lägre

inkomststandard står hemproduktionen för en

större andel av de totala ekonomiska resurserna

(den utökade inkomsten). När värdet av

hemproduktionen inkluderas blir därför den

relativa fördelningen av ekonomiska resurser

jämnare än om man enbart ser till den justerade

disponibla inkomsten (diagram 3.3).

Diagram 3.3 Effekt på justerad disponibel inkomst av att

inkludera värdet av hemproduktion fördelat på

inkomstgrupper

Procent

Den utjämnande effekten är kraftig. Gini-

koefficienten sjunker från 0,257 till 0,225 (tabell

3.3). Andelen som har en inkomst under halva

medianinkomsten minskar med 25 procent.

Värdet av hemproduktionen ökar i genomsnitt

hushållens inkomst med 62 procent när en

timmes hemproduktion värderas till 58 kronor

(se faktaruta 1).

Som en följd av att kvintilgrupp 1 har en lägre

hemproduktion än övriga inkomstgrupper är

detta resultat dock beroende av vilket värde man

sätter på en timmes hemproduktion. Ju högre en

timmes hemproduktionen värderas, desto

mindre blir den utjämnande effekten. Se vidare

underbilagetabell 2.

Tabell 3.3 Effekt på justerad disponibel inkomst av att

inkludera värdet av hemproduktion

Nyckeltal

Disponibel

 inkomst

Utökad

inkomst

Differens,

 %

Gini-koefficent

0,257

0,225

-12

Decilkvot (D9/D1)

3,2

2,9

-9

Andel under halva

medianinkomsten , %

10,5

7,9

-25

Anm: Nyckeltalen för disponibel inkomst skiljer sig åt från de i tabell 3.1.

Anledningen är troligen att HINK-undersökningen är av bättre kvalitet, framför

allt vad gäller hushåll med de lägsta inkomsterna.

Källa: HUS 1993, Göteborgs universitet, Finansdepartementets beräkningar

Då inkomstbegreppet vidgas förändras de

relativa positionerna i inkomstfördelningen.

Sammanboende, familjer med barn i åldern 0 3

år, och personer utan marknadsavlönat arbete

skiftar upp.

Då hänsyn tas till värdet av hemproduktionen

ökar såväl kvinnors som mäns individuella

inkomster (diagram 3.4). För kvinnorna innebär

beaktandet av hemproduktionen nästan en

fördubbling av den individuella inkomsten,

medan männens individuella inkomst ökar med

nära 50 procent. Skillnaden mellan kvinnors och

mäns inkomst utjämnas kraftigt när värdet av

hemproduktionen tas med.

Diagram 3.4 Individuell utökad inkomst fördelat på kvinnor

och män

Kronor

Sammantaget visar resultaten att

hemproduktionen utgör en betydande del av

hushållens inkomst. Genom att värdera även

detta arbete synliggörs framför allt kvinnornas

bidrag till den gemensamma välfärden och

hushållens resurser framstår som jämnare

fördelade.

3.4 Val av arbetstid ger överskattning av

välfärdsklyftor

Fördelningen av de disponibla inkomsterna är av

stor betydelse vid bedömning av fördelningen av

ekonomisk välfärd men är långtifrån ett

tillräckligt underlag.

Som beräkningarna visar har det fria valet av

tid för marknadsavlönat arbete, fritid och hem-

produktion en betydande inverkan på

inkomstfördelningen. Då hänsyn tas till dessa

faktorer utjämnas inkomstfördelningen kraftigt,

särskilt då hänsyn tas till hemproduktion. En

kraftig inkomstutjämning mellan män och

kvinnor kan även observeras. De båda analyserna

visar på att barnfamiljernas relativa position i

inkomstfördelningen förbättras.

Även om fördelningen av de disponibla

inkomsterna är av stort intresse går det inte att

bortse från den mycket betydande inverkan som

fritid och hemproduktion (liksom nyttjande av

offentlig konsumtion) har för

inkomstfördelningen. Fördelningen av

nyttjandet av den offentliga konsumtionen har,

som tidigare visats, även den en utjämnande

effekt. En förändring av de disponibla

inkomsterna från en period till en annan kan vara

en god indikator på hur välfärdsfördelningen

förändrats men får bedömas som osäker.

Anledningen till denna osäkerhet är att

förändrade val av arbetstider (och därmed val av

inkomst), förändrad fördelning av

hemproduktion och offentlig konsumtion kan

medföra betydande effekter på

välfärdsfördelningen.

4 Underbilaga

Gemensamma begrepp och definitioner

Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster

från arbete, kapital och transfereringar minus

betald skatt, betalt underhållsbidrag samt

återbetalt studiemedel och socialbidrag. Erhållet

studiemedel betraktas som transferering.

Hushåll: Två hushållsbegrepp används. I

avsnitt 2 och i de analyser som baseras på

HINK-undersökningen i avsnitt 3 består ett

hushåll av en eller två vuxna plus eventuella barn

under 18 år. Barn över 18 betraktas som separata

hushåll även om de bor kvar hos sina föräldrar. I

avsnitt 1 och i de analyser som baseras på HUS-

undersökningen används s.k. kosthushåll där alla

personer ingår som bor i samma bostad och kan

antas ha gemensam hushållsekonomi.

Justering för försörjningsbörda: Den disponibla

inkomsten divideras med hushållets

sammanlagda "konsumtionsvikt" som baseras på

Socialstyrelsens norm för socialbidrag

kompletterad med en schablonmässig

boendekostnad enligt "trångboddhetsnorm 2".

Den boendekostnadskompletterade normen har

parametriserats enligt följande formel:

Hushållets vikt = (N+0,7*n)0,7 där N = antal

vuxna, n = antal barn.

Ekonomisk standard: Hushållets disponibla

inkomst justerad för försörjningsbörda.

Individens ekonomiska standard: Hushållets

justerade disponibla inkomst påförs samtliga

personer i hushållet. Redovisning sker sedan på

individnivå.

Individuell disponibel inkomst: Disponibel

inkomst definieras på individnivå och justeras

inte för försörjningsbörda. Skattefria

hushållstransfereringar summeras på hushållsnivå

och delas lika mellan de vuxna i hushållet.

Analyserna avser endast vuxna.

Median: 50 procent av befolkningen har lägre

inkomst än medianinkomsten.

Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på

ojämnheten i inkomstfördelningen vilket antar

värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet

1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får

alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för

vad som händer i mitten av fördelningen. Den

kan sägas visa hur stor den förväntade

inkomstskillnaden är mellan två slumpmässigt

valda individer/hushåll. Om Gini-koefficienten

är 0,250 och medelinkomsten för alla är 90 000

kronor skall man vänta sig att den genomsnittliga

skillnaden är 2*0,250 eller 50 procent av

medelinkomsten, dvs. 45 000 kronor.

Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika

stora grupper där de 10 procent med lägst

standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst

standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till

decilgrupp 10 med den högsta ekonomiska

standarden.

Kvintilgrupp: Motsvarande indelning med 5

grupper som vardera omfattar 20 procent av

befolkningen.

Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid

övre decilgränsen) bland dem med högre

ekonomisk standard divideras med inkomsten

för dem med lägre standard.

Data och begrepp i avsnitt 1

Data: Analyserna baseras på SCB:s undersökning

av hushållens inkomster 1997 (HINK) som

kompletteras med värdet av en del offentliga

tjänster som urvalspersonerna har utnyttjat

under året. Information om hushållens

konsumtion av offentliga tjänster bygger till viss

del på enkätuppgifter och därför används endast

den del av HINK-urvalet som svarat på enkäten.

Total inkomst: Summan av hushållets justerade

disponibla inkomst och värdet av hushållets

konsumtion av offentligt finansierade tjänster

definieras som total inkomst . Offentlig

konsumtion räknas per capita. Inkomsterna

räknas samman på hushållsnivå, men analyserna

redovisas på individnivå.

Dekomponering: Den totala

inkomstspridningen delas upp med avseende på

de inkomstslag som ingår i den totala inkomsten.

Varje delkomponents storlek beror på dess vikt

och koncentrationsindex, där vikten är

inkomstslagets andel av den totala inkomsten

och värdet på koncentrationsindex anger dess

progression. Inkomstfördelningen, mätt som

Gini-koefficienten (G), kan på detta sätt skrivas

som:

G = V1*K1 + V2*K2 + ... + Vn*Kn

där Vi och Ki står för vikt respektive

koncentrationsindex för inkomstkomponent i,

och n är det antal inkomstslag som ingår i total

inkomst.

Data och begrepp i avsnitt 3

Beräkning av disponibel inkomst vid heltidsarbete

Arbetstiden ökas till heltid för alla i

åldersgruppen 18-64 år som inte arbetar eller

som deltidsarbetar. Undantag görs för personer

som har

- folkpension

- mer än 60 dagar i arbetslöshet

- mer än 60 dagars föräldraledighet

- mer än 60 dagars sjukskrivningsperiod räknat

från första sjukdagen inklusive karensdagen

- minst 40 dagars värnpliktsersättning

- minst 9 000 kronor i studiebidrag

- studiebidrag vid gymnasiestudier

- vuxenstudiestöd större än arbetsinkomsten

eller, om arbetsinkomsten är mindre än ett

basbelopp, större än ett basbelopp.

Eftersom arbetstiden ökas till heltidsarbete

under hela året så reduceras de sociala

ersättningar och bidrag som är förknippade med

lägre arbetsmarknadsdeltagande helt och hållet.

För de personer som varit arbetslösa,

föräldralediga eller sjukskrivna en period om

minst en dag och högst 60 dagar beräknas

heltidslönen för övriga dagar under året. För

dessa personer reduceras inte

arbetslöshetsunderstödet, sjukpenningen eller

föräldrapenningen.

HUS-undersökningen och jämförbarhet med SCB:s

inkomstfördelningsundersökning, HINK

HUS-undersökningen (Household market and

nonmarket activities) är en panelundersökning

med urval åren 1984, 1986, 1988, 1991, 1993,

1996 och 1998. Åren 1984 och 1993 tillfrågades

urvalspersoner i åldern 18-74 år om sin

tidsanvändning. Vi har utnyttjat data för 1 152

personer i tilläggsurvalet för 1993. Personer äldre

än 64 år samt de som saknar uppgift om

disponibel inkomst eller hemproduktion ingår

inte i analysen. Förutom uppgifter om

tidsanvändning finns data om inkomst och skatt,

arbetsmarknadsstatus, lön, utbildning,

socioekonomisk bakgrund, boende och

barnomsorg.

Den disponibla inkomsten har beräknats

utifrån registeruppgifter och vid intervjuer

lämnade uppgifter. Intervjupersonerna avgjorde

själva om inkomstuppgifterna skulle hämtas från

register eller om de själva skulle lämna dessa.

SCB:s inkomstfördelningsundersökning

(HINK) är mer heltäckande både vad gäller

inkomster och skatter och har dessutom

registeruppgifter tillgängliga för samtliga

individer i alla åldrar. Urvalsstorleken varierar

mellan 10 000 och 19 000. En jämförelse visar

att HUS-urvalets inkomstfördelning relativt väl

liknar den som SCB publicerat för år 1991, med

undantag av decilgrupp 1 och 2. I dessa

decilgrupper och i decilgrupp 10 underskattas

inkomsten i HUS, medan den överskattas i

övriga decilgrupper. Inkomstspridningen

underskattas därmed i HUS jämfört med HINK.

Inkomstuppgifterna avser 1992 och

tidsanvändningen 1993, vilket också medför en

viss osäkerhet.

Mer information om undersökningen finns på

http://cent.hgus.gu.se/econ/econometrics/hus/

Underbilagetabell 1 Jämförelse mellan justerad disponibel

inkomst i HUS och HINK

Kronor per år och skillnad i procent

Decilgrupp

HUS 1992

HINK 1991

Skillnad

1

26 900

35 000

-23

2

57 300

62 500

-8

3

69 100

72 000

-4

4

81 300

80 900

0

5

92 000

89 000

3

6

103 300

98 400

5

7

113 900

109 100

4

8

128 100

121 100

6

9

144 100

137 200

5

10

196 600

206 700

-5

Gini-koefficient

0,255

0,261

-2

Bakomliggande analyser i avsnitt 3

Jämförelse mellan marknadsprincipen och

alternativkostnadsprincipen

För att värdera hemproduktionen används ofta

marknadsprincipen - vad det skulle kosta att

köpa en timmes motsvarande tjänst på

marknaden, eller alternativkostnadsprincipen -

vad det kostar personen att avstå från en timme

marknadsavlönat arbete. Den viktigaste

skillnaden mellan de båda principerna för

värdering är att marknadsprincipen ger alla

individer samma värde för en timmes

hemproduktion, medan värdet enligt

alternativkostnadsprincipen kommer att skilja sig

åt mellan individer. Ju högre lön en individ har,

desto högre värderas en timmes hemproduktion.

Detta innebär att alternativkostnadsprincipen ger

en mindre utjämning av inkomsten än vad

marknadsprincipen gör. Lönen beräknas efter

skatt, vilket bidrar till att minska skillnaden i

utjämning mellan de båda värderingsprinciperna.

För 70 procent av personerna finns uppgift

om timlön. För de personer som saknar

löneuppgift har en lön skattats med en

löneekvation som tar hänsyn till att sambandet

mellan lön och icke observerbara egenskaper kan

skilja sig åt mellan de som har och de som inte

har ett arbete. Lönen multipliceras med den

individuella marginalskatten (som gäller för den

monetära inkomsten, eller i de fall en sådan

saknas, med den lägst observerade

marginalskatten).

Underbilagediagram 1 Effekt på justerad disponibel

inkomst av att att värdera hemproduktion enligt

marknadskostnadprincipen och alternativkostnadsprincipen

Procent

Oavsett vilken värderingsprincip som används

bidrar hemproduktionen kraftigt till en jämnare

inkomstfördelning. Alternativkostnadsprincipen

ger dock en något mindre jämn fördelning

(underbilagediagram 1).Gini-koefficienten mins-

kar till 0,233 respektive 0,225 (från 0,257).

Känslighetsanalys av val av timlön för

marknadsvärdering av hemproduktion

Huruvida den utökade inkomsten blir mer eller

mindre jämnt fördelad än den disponibla

inkomsten beror på a) hur jämnt fördelade

disponibel inkomst och värdet av

hemproduktion är i relation till varandra, b)

storleken på disponibel inkomst och på värdet av

hemproduktion och c) på vilket sätt disponibel

inkomst och värdet av hemproduktion är

korrelerade med varandra.

Ett högre timlöneantagande ökar värdet på

hemproduktionen och hemproduktionens

relativa vikt ökar. Eftersom hemproduktionens

ojämnhet är större än den disponibla inkomstens

ojämnhet leder den större vikten till att den

utökade inkomsten blir mindre utjämnad än vid

lägre timlöneantagande (och lägre vikt).

Med en timlön på 58 kronor blir Gini-

koefficienten för den utökade inkomsten 0,225

vilket är 0,032 enheter mindre än för den

disponibla inkomsten. Den utjämnande effekten

är relativ okänslig för mindre förändringar i

timlönen. Om timlönen minskas eller ökas med

10 kronor minskar respektive ökar Gini-koeffi-

cienten med 0,003 enheter.

Med en timlön på 138 kronor är fördelningen

av utökade inkomster inte längre jämnare än

fördelningen av den disponibla inkomsten.

Beräkningarna med högre timlöner medför att

fördelningen blir mer ojämn.

Underbilagetabell 2 Effekt på inkomstfördelningen av att

variera timlönen vid marknadsvärdering av hemproduktion

Inkomst per konsumtionsenhet

Gini-koefficient

Disponibel inkomst

0,257

Utökad inkomst, timlön:

48 kr

0,222

58 kr

0,225

68 kr

0,228

138 kr

0,257

I beräkningarna med marknadsvärdering tas

vanligen ingen hänsyn till skatter . En grov

uppskattning av sociala avgifter, vinst,

overheadkostnader och moms ökar timlönen

från 58 kronor till en lönekostnad på 120 kronor,

vilket minskar Gini-koefficienten till 0,250.

Tidsanvändningens betydelse för olika hushåll

Av underbilagetabell 3 framgår att

tidsanvändningens betydelse är större för

sammanboende än för ensamstående och att

framför allt värdet av hemproduktionen bidrar

till att öka barnfamiljernas inkomster.

Underbilagetabell 3 Effekt på justerad disponibel inkomst

av att beakta val av tidsanvändning fördelat på

hushållstyper

Procent

Värdet av

 extra fritid

Värdet av

 hemproduktion

Ensamstående utan barn

5,2

44

Ensamstående med 1 barn

2,9

77

Ensamst. m 2 eller fler barn

4,7

58

Sammanboende utan barn

5,5

55

Sammanboende med 1 barn

4,9

78

Sammanboende med 2 barn

5,2

87

Sammanbo. m 3 el fler barn

8,0

87

Pensionär ensamstående

0,0

-

Pensionär sammanboende

2,0

-

Totalt

7,4

62

Underbilagetabell 4 Hushållens simulerade arbetstid och anpassningen till följd

av ändrade regler för skatter och bidrag

Årsarbetstider timmar per år, procent i olika arbetstidsklasser och förändring i

 procentenheter

Hushållstyp

Arbetstid

Andel (simulerad)

Höjt grundavdrag

Höjt barnbidrag

Ensamstående kvinna

0

16,1

-0,8

-3,6

med barn

250

2,8

0,0

0,0

750

7,2

0,0

0,8

1250

18,1

0,0

1,2

1750

26,5

0,0

0,8

2250

24,9

0,8

0,8

2750

4,4

0,0

0,0

medelvärde

1433

18

53

Ensamstående kvinna

0

29,7

-2,0

0,0

utan barn

250

1,9

-0,1

0,0

750

3,4

0,0

0,0

1250

12,3

0,4

0,0

1750

26,4

0,5

0,0

2250

22,9

1,1

0,0

2750

3,2

0,1

0,0

medelvärde

1252

42

0

Ensamstående man

0

27,9

-0,7

0,0

250

0,1

0,0

0,0

750

1,9

-0,1

0,0

1250

6,2

-0,1

0,0

1750

24,3

0,6

0,0

2250

31,2

0,3

0,0

2750

8,4

0,0

0,0

medelvärde

1450

15

0

Sammanboende kvinna

0

12,4

-1,1

-0,7

250

1,3

0,0

-0,1

750

5,8

0,0

0,0

1250

19,8

0,1

0,3

1750

37,0

0,4

0,3

2250

22,7

0,6

0,2

2750

0,9

0,0

0,0

medelvärde

1479

22

13

Sammanboende man

0

24,2

-1,6

-0,9

250

0,0

0,0

0,0

750

0,3

0,0

0,0

1250

3,4

0,1

0,3

1750

22,5

0,6

0,5

2250

43,7

0,8

0,7

2750

6,0

0,0

0,0

medelvärde

1586

32

14

 För en sammanfattning av forskningen om hushållens arbetsutbud se

Blundell, R och MaCurdy, T (1999): Labor Supply: A Review of

Alternative Approaches, in O. Ashenfelter and D. Cards (eds.),

Handbook of Labor Economics, North Holland.

 För en beskrivning om hur empirisk forskning om hushållens

arbetsutbud kan användas i praktiskt arbete se Flood, LR (1994):

Microsimulation and Labor Supply, Memorandum 206, Department of

Economics, University of Gothenburg.

 ESO (1997):Lönar sig arbete, Ds 1997:73.

 Burtless, G och Hausman, J (1978): The Effect of Taxes on Labour

Supply, Journal of Political Economy, 86.

 Ett exempel på en hushållsmodell med diskreta val av arbetstiden är Van

Soest, A (1995): Structural Models of Family Labor Supply: A Discrete

Choice Approach, Journal of Human Resources, 30.

[REDACTED_EFTERNAMN], P och Flood, LR (1997): A Monte Carlo Evaluation of Labor

Supply Models, Empirical Economics, 22.

 För mer information om Sesim-projektet se www.sesim.org.

 I denna analys används data från SCB:s Hink, Linda och

strukturlönestatistik. För en utförlig beskrivning av data, modell och

nyttofunktioner se Pylkkänen, E (2000): Modeling Wages and Hours of

Work, Paper presented at The 6th Nordic Seminar On Micro Simulation

Models 8-9 June 2000 Copenhagen, Denmark..

 En analys av sannolikheten att ansöka om socialbidrag går utanför den

här studien.

 Då analysen utgår ifrån simulerade arbetstider avviker beräkningarna

från de som bygger på observerade arbetsinkomster.

 I den fördelningspolitiska redogörelsen hösten 1999 (prop.

1999/2000:1, bilaga 4) analyseras den offentliga konsumtionens betydelse

för inkomstfördelningen.

 Haveman, R., Bershadker, A., The inabiliy to be self-reliant as an

indicator of poverty: Trends for the U.S., 1975-1995, University of Wis-

consin, 1998 och Jenkins, S., O Leary, N., Household income plus

household production: The distribution of extended income in the U.K.,

Review of Income and Wealth, Series 42, Number 4, 1996

 I avsnitt 4, underbilaga visas den exakta selektionen.

 Den individuella timlönen i datamaterialet har inhämtats från tre håll.

För 42 procent individerna har den s.k. strukturlönestatistiken år 1997

använts. För 18 procent av individerna har enkätinformation rörande

arbetstid och arbetsinkomst från HINK använts. För 40 procent av

individerna har en timlöneregression, som utförts på strukturlönedata,

använts för att skatta timlönen.

 Bonke J., Distribution of economic resources: Implikations of

including household production, The Review of income and wealth, 38

(1), 1992.

 HUS-undersökningen 1993. Se avsnitt 4, underbilaga.

 Jenkins, S., O Leary, N., Household income plus household

production: The distribution of extended income in the U.K., Review of

Income and Wealth, Series 42, Number 4, 1996.

 I en värdering enligt alternativkostnadsprincipen kommer värdet av en

timmas hemproduktion att skilja sig åt mellan olika hushåll och innebär

en något mindre utjämning. Se avsnitt 4, underbilaga.

 Ekvivalensskalans konstruktion beskrivs i Prop. 1999/2000:100

Bilaga 3.

 Exempelvis är D9 den inkomst som avgränsar de 10 procent med högst

ekonomisk standard.

 Databasen med offentlig konsumtion och inkomstbegreppet beskrivs

närmare i Prop. 1999/2000:1 Bilaga 4.

 Den dekomponeringsmetod som används finns presenterad i

Kakwani, N.C. (1977): Applications of Lorenz Curves in Economic

Analysis. Econometrica, Vol. 45, No 3.

 Se Bonke J., Distribution of economic resources: Implications of

including household production, The Review of income and wealth, 38

(1), 1992 och Jenkins, S., O Leary, N., Household income plus household

production: The distribution of extended income in the U.K., Review of

Income and Wealth, Series 42, Number 4, 1996.

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 4

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 4

2

27