Regeringens proposition

1995/96:11

Muskö örlogsvarvs framtid

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Försvarsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen att Muskö örlogsvarvs varvsanläggning på

Muskö skall förbli under statligt huvudmannaskap men att verksamhetsstället på

Rindö privatiseras.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................. 3

3 Muskö örlogsvarvs framtid ................................. 5

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995. 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner vad regeringen förordar om Muskö

örlogsvarvs framtida ägarförhållanden och bemyndigar regeringen att privatisera

Muskö örlogsvarvs verksamhetsställe på Rindö genom utarrendering eller

försäljning av staten tillhörig mark och andra tillgångar.

2 Ärendet och dess beredning

Muskö örlogsvarv har sin organisatoriska hemort på Muskö i Haninge kommun.

Örlogsvarvet har två verksamhetställen, belägna dels i berganläggning på Muskö,

dels på Rindö i Vaxholmsområdet (Rindövarvet).

Vid varvsanläggningen på Muskö genomförs marint underhåll, främst

fartygsunderhåll. I de underhållsarbeten som utförs där ingår omfattande

översyner och modifieringar av fartyg. Varvet på Muskö har kompetens inom det

elektroniska området och för artilleripjäser och dykerimateriel. Inom varvet

finns också marinens centrala verkstad för underhåll av kvalificerade

dieselmotorer av typen MTU. Antalet anställda vid den del av Muskö örlogsvarv

som ligger på Muskö är omkring 330 personer (våren 1995). I berganläggningen på

Muskö finns också ledningsplats för Ostkustens marinkommando, verkstäder för

robotunderhåll och torpedunderhåll samt förråd.

Rindövarvet inordnades organisatoriskt som en särskild enhet i Muskö örlogsvarv

i samband med att Ostkustens marinkommando bildades år 1990. Rindövarvet har

till främsta uppgift att underhålla båtar i drift vid andra

kustartilleribrigaden med Vaxholms kustartilleriregemente. Varvet har ca 35

anställda. Varvet utför i smärre omfattning arbeten åt andra statliga

myndigheter och åt enstaka civila kunder.

Med anledning av 1992 års stabiliseringsproposition (prop. 1992/93:50, bilaga 2)

föreslog den dåvarande myndigheten Överbefälhavaren att Muskö örlogsvarv skulle

skiljas ut från Ostkustens marinkommando och bli en särskild resultatenhet.

Syftet var att möjliggöra en rationellare drift men också att förbereda en

prövning av vilket huvudmannaskap som skulle var det för varvet mest rationella.

Detta förslag behandlades i 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bilaga

5). Där föreslogs att riksdagen skulle bemyndiga regeringen att överlåta statens

tillgångar och skulder i verksamheten vid Muskövarvet till ett statligt eller

privatägt aktiebolag. Detta blev också riksdagens beslut (bet.1992/93:FöU9,

rskr. 1992/93:333).

Vid ärendets behandling i försvarsutskottet reserverade sig de

socialdemokratiska ledamöterna och anförde att utskottet inte borde instämma i

regeringens förslag, som skulle öppna möjlighet för ett privat aktiebolag att

överta Muskövarvet. Med hänsyn till de speciella omständigheter som råder vid

Musköanläggningen och den betydelse den har för marinens rent militära

verksamhet borde Muskövarvet enligt reservanterna förbli en av staten

kontrollerad verksamhet; detta behövde givetvis inte utesluta att

varvsverksamheten bedrivs av ett statligt bolag.

Föredraganden hade också i propositionen anfört att han avsåg att föreslå

regeringen att den dåvarande myndigheten Chefen för marinen tills vidare skulle

få överta huvudmannaskapet för varvet och driva det som en särskild

resultatenhet i syfte att åstadkomma ett tydligare kund/leverantörsförhållande

mellan Ostkustens marinkommando och varvet. Regeringen fattade senare ett beslut

som innebar att Muskö örlogsvarv fr.o.m. den 1 mars 1993 organiserades som en

myndighet inom dåvarande huvudprogrammet Marinförband. Sedan de militära

myndigheterna omorganiserats till en enda myndighet, utgör Muskö örlogsvarv en

självständig resultatenhet vid myndigheten.

Efter det att statsmakterna fattat de nämnda besluten har genom de militära

organens försorg genomförts ett antal utredningar rörande organisation m. m. av

marinens fartygsunderhåll. Bl.a. genomfördes en utredning som syftade till att

en större del av underhållet skall utföras med fartygsförbandens egna resurser,

och således en mindre del på varven. Överbefälhavaren utredde och utfärdade

riktlinjer om modifierade operativa krav för marinens varvsfunktion. Chefen för

marinen initierade i november 1993 en utredning med uppgift bl.a. att granska

förutsättningarna för att, genom arrende eller försäljning, överlåta

Rindövarvets anläggningar till ett civilt företag. Ett ramvillkor för

utredningen var att stödet till kustartilleriets utbildning måste säkerställas

långsiktigt.

Med stöd av regeringens bemyndigande i juni 1994 tillkallade chefen för

Försvarsdepartementet en särskild utredare1 med uppdrag att utreda Muskövarvets

framtid. Enligt direktiven (dnr Fo94/1098/MIL) för utredningen var uppdraget

främst att utreda förutsättningarna för ett förändrat huvudmannaskap för

Muskövarvet genom försäljning eller uthyrning till ett statligt eller privat

aktiebolag. Det var härvid nödvändigt att bl.a. utreda vilka krav som måste

ställas på en ny huvudman med hänsyn till de operativa kraven i kris och krig.

Marinens behov av fartygsunderhåll i kris och krig måste således klarläggas. I

detta sammanhang behövde utredas vilken minsta omfattning av den fredstida

verksamheten som är möjlig med hänsyn till fredstida behov. Vidare behövde

enligt direktiven utredas hur en ny huvudmans rättigheter och skyldigheter

skulle kunna regleras med till hänsyn Muskövarvets lokalisering i

berganläggningen vid Muskö, behovet av stödfunktioner, sekretesskrav m.m.

Utredaren skulle också för alternativet att Muskövarvet behölls inom

Försvarsmakten överväga möjligheten att överföra underhållsarbeten till

Karlskronavarvet.

Utredaren redovisade sitt uppdrag i januari 1995 med betänkandet (SOU 1995:6)

Muskövarvets framtid. En sammanfattning av förslagen fogas som bilaga.

Betänkandet har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Försvarsdepartementet (dnr Fo95/216/MIL).

3 Muskö örlogsvarvs framtid

--------------------------------------------------------------------

| |

| Regeringens förslag: |

| |

| - Varvsanläggningen på Muskö skall förbli under statens |

| huvudmannaskap som en del av Försvarsmakten. |

| |

| - Regeringen bemyndigas att privatisera Muskö örlogsvarvs |

| verksamhetsställe på Rindö (Rindövarvet). |

--------------------------------------------------------------------

Utredningens förslag:

Den särskilda utredarens förslag om framtida huvudmannaskap för Muskö örlogsvarv

överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna:

De remissinstanser som yttrat sig i denna del, med undantag av Celsius

Industrier AB, stöder utredarens förslag beträffande varvsanläggningen på Muskö.

Vad gäller förslaget om Rindövarvet är remissutfallet mera delat. Försvarsmakten

och flera fackliga organisationer motsätter sig förslaget i den delen.

**FOOTNOTES**

1 Teknologie doktorn Carl-Olof Ternryd

Skälen för regeringens förslag:

Förutsättningarna för ett ändrat huvudmannaskap

De frågor som behöver belysas när man överväger ett ändrat huvudmannaskap för

varvsverksamheten på Muskö kan sammanfattas på följande sätt.

En viktig utgångspunkt är de operativa krav som måste ställas på varvet i kris

och krig. Dessa krav medför att det måste finnas en minsta omfattning av

verksamheten i fredstid, som kan ge en sådan kapacitet och kompetens att en

nödvändig beredskap kan upprätthållas.

De särskilda problem som är en följd av Muskövarvets belägenhet i

berganläggningen på Muskö måste beaktas. Dessa rör bl.a. förhållandet till andra

verksamheter i anläggningen, stödfunktioner som el, VVS, säkerhetsskydd m.m.

Ett viktigt skäl till att det blev aktuellt att förändra Muskövarvets ställning

och till regeringens förslag till riksdagen i 1993 års budgetproposition var att

ansvariga militära myndigheter (de dåvarande myndigheterna Överbefälhavaren och

Chefen för marinen) bedömde att det fanns en betydande rationaliseringspotential

vid varvet. Att överföra verksamheten i privat regi bedömdes vara ett effektivt

sätt att rationalisera den.

Bl.a. vid riksdagens behandling av Muskövarvets framtid har också möjligheten

aktualiserats att överföra underhållsarbeten från Muskö till tillverkningsvarven

i södra Sverige, framför allt till Karlskronavarvet, för att stödja dessa varv

vid svackor i nytillverkningen. I fallet att Muskövarvet överförs i privat regi

skulle denna tanke kunna förverkligas genom att Kockums AB tog över driften. En

sådan överföring skulle kunna genomföras även om Muskövarvet förblir under

statligt huvudmannaskap. Det ingick därför i den särskilda utredarens uppdrag

att överväga möjligheten att, om det bedöms påkallat, överföra underhållsarbeten

till Karlskronavarvet.

En utarrendering av varvet på Muskö ger nackdelar för staten

Vad gäller de operativa kraven på Muskövarvet kan följande konstateras. Varvet

ligger geografiskt lämpligt i förhållande till sjöstridskrafternas viktigaste

operationsområden i Östersjön. Varvsanläggningen på Muskö har också stor

betydelse på grund av att den har ett starkt fysiskt skydd också mot de

modernaste formerna av konventionell bekämpning. Den genomförda utredningen

visar att det för att behålla en sådan kapacitet och kompetens som beredskapen

kräver behövs en fredstida beläggning om drygt 200 000 arbetstimmar per år.

Detta motsvarar omkring två tredjedelar av den nuvarande arbetsvolymen vid

varvet på Muskö. I fallet att driften överförs till ett bolag måste detta krav

säkerställas genom ett långsiktigt kontrakt mellan staten och bolaget,

kompletterat med att bolaget vid beredskap blir ett s.k. K-företag. Detta

innebär att en kommersiell drift av varvet måste omgärdas med förhållandevis

långtgående krav och begränsningar för varvets verksamhetsvolym, utnyttjande och

utveckling. En privat intressent kommer att kräva beläggningsgarantier.

Svårigheter kan uppstå att anpassa volym och utnyttjande vid förändringar i de

militära behoven.

Berganläggningens särskilda karaktär och utförande innebär enligt den särskilde

utredaren att de juridiska och ekonomiska gränserna mellan ett arrenderande

varvsbolag och marinen med nödvändighet blir oklara. Ett bolagsvarv blir helt

beroende av den för anläggningen gemensamma arbetsmiljön och försörjningen med

el, VVS m.m. och kan därmed vid brister eller haverier göra anspråk på

ersättning. Gränserna blir oavsett finmaskigheten i ett arrendeavtal diffusa

till statens nackdel. Vidare innebär säkerhetsskyddet för berganläggningen att

möjligheterna att tillföra civil produktion till Muskövarvets kundunderlag är

mycket begränsade. Läget inne i berganläggningen och den nära kontakten med

andra nyttjare medför begränsningar när det gäller utveckling av lokaler och

maskiner. Ett kommersiellt företag måste kompensera sig ekonomiskt för sådana

begränsningar.

Sammanfattningsvis anser den särskilde utredaren att en utarrendering av

varvsrörelsen till ett privat bolag skulle ge en ständig juridisk, ekonomisk och

säkerhetsmässig gränstvist mellan två ledningssystem och verksamhetsformer av

oförenlig art.

Rationaliseringar kan genomföras på annat sätt

Vad gäller den fortsatta rationaliseringsverksamheten anser utredaren att

förutsättningarna har förbättrats genom den förändring av krigsförbandschefernas

roll och ansvar även för materielen som genomförts inom Försvarsmakten. Det

tidigare särskilda förvaltningsansvaret medförde ett "förvaltningstänkande" som

hade påtagliga negativa konsekvenser för effektiveten i varvsverksamheten.

Krigsförbandschefens förändrade roll innebär bland mycket annat att det

mångåriga samlade förvaltningsansvaret ersätts i fredstid av en tydlig

åtskillnad i roller mellan kunden/beställaren och leverantören av

fartygsunderhållet. Utredaren har lagt fram förslag som syftar till att

säkerställa effektivitet och kvalitet i verksamheten vid varvsanläggningen på

Muskö. Bl.a. har han föreslagit att en särskild ledningsgrupp med främst

näringslivskompetens bildas. Ledningsgruppens uppgift skall vara att på ett

styrelselikt sätt stödja varvschefen. Av Försvarsmaktens remissyttrande över

förslaget framgår att arbetet med att rationalisera varvsverksamheten på Muskö

fortgår, med utnyttjande av bl.a. idéer som den särskilde utredaren framfört.

Utredningen har enligt regeringens mening på ett övertygande sätt visat att en

överföring av verksamheten vid Muskövarvet till ett privat bolag - om det skulle

finnas någon privat intressent som är villig att ta över verksamheten med de

krav och begränsningar som måste gälla - skulle medföra nackdelar för staten,

främst till följd av varvets belägenhet i berganläggningen. Samma svårigheter

skulle uppstå om verksamheten överfördes till ett statligt bolag. Det kan

förutses att Försvarsmakten kommer att ta till vara de möjligheter till fortsatt

rationalisering och effektivisering som kan finnas i varvsverksamheten på Muskö

och att den särskilde utredarens förslag i detta hänseende kommer att prövas.

Bl.a. mot bakgrund av det anförda anser regeringen att övervägande skäl talar

för att varvsverksamheten på Muskö bör förbli under statligt huvudmannaskap.

Varvet skall förbli en särskild resultatenhet inom Försvarsmakten så att en

uppföljning av kostnader och produktivitet kan ske.

Inga fördelar med att överföra underhållsarbeten till Karlskronavarvet

Det skulle stöta på stora praktiska svårigheter att kortsiktigt överbrygga en

svacka i nytillverkningen vid Karlskronavarvet genom att överföra

underhållsarbeten dit. Att varaktigt överföra underhåll torde inte heller på

något avgörande sätt påverka förutsättningarna för Karlskronavarvets överlevnad

som tillverkningsvarv. Det är andra faktorer som är avgörande. En överföring av

underhållsarbeten från Muskövarvet skulle också ha den nackdelen att varvets

andel av lokalkostnadstäckningen vid Muskö skulle minska.

Regeringen anser att upphandling av underhållsarbeten för marinen bör ske så att

största möjliga effektiviet säkerställs. Härvid måste dock beaktas att

beredskapskravet på kapacitet och kompetens vid varvsanläggningen på Muskö

kräver en viss minsta fredstida beläggning.

Rindövarvet lämpat för privat drift

Den särskilda utredaren har funnit att en bolagisering är en lämplig

utvecklingsväg för Rindövarvet. Regeringen instämmer i denna uppfattning.

Försvarsmakten anlitar redan i dag i stor utsträckning privata varv för

underhåll av kustartilleriets båtar, på Gotland, på Västkusten och i viss

utsträckning också på mindre varv i Stockholms skärgård vid sidan av

Rindövarvet. Erfarenheterna av långsiktiga avtal mellan Försvarsmakten och

privatägda varv bl.a. på Gotland och på Västkusten är goda. Operativt möter det

inga hinder att utarrendera varvsrörelsen. Rindövarvet ligger geografiskt

tillräckligt avskilt för att kunna utarrenderas. På varvet finns för närvarande

ett stort investeringsbehov. Det är därför fördelaktigt att bredda verksamheten

med civil produktion som till del kan bära investeringskostnaderna.

Regeringen anser med hänvisning till de anförda att varvsrörelsen vid

Rindövarvet bör privatiseras. Detta kan ske genom en utarrendering eller en

försäljning av varvets mark, lokaler och andra tillgångar. En särskild utredare

bör tillkallas för att genomföra en sådan privatisering.

Övrigt

I utredningen om Muskövarvets framtid föreslogs att varvet på Muskö samordnas

med de övriga verkstäderna i berganläggningen - för robotunderhåll och

torpedunderhåll - inom en gemensam organisation. Detta förslag rör frågor som

Försvarsmakten själv har att hantera. Förslagen föranleder därför inte någon

åtgärd av regeringen.

Regeringens förslag till inriktning av det militära försvaret i proposition

1995/96:12 Totalförsvar i förnyelse förändrar inte förutsättningarna för

förslagen om huvudmannaskap för Muskö örlogsvarv.

Sammanfattning av utredningens förslag

Regeringens direktiv innebär i sammanfattad form att jag i ett första steg av

utredningsarbetet skall väga alternativet med ett nytt huvudmannaskap för Muskö-

varvet mot alternativet att behålla Muskövarvet inom Försvarsmakten. Vidare

skall jag överväga den fortsatta fördelningen av marina underhållsarbeten mellan

bl.a. Muskövarvet och Karlskronavarvet. Om regeringen beslutar om ett förändrat

huvudmannaskap skall jag i ett senare steg lämna underlag för statens del i ett

sådant förändringsarbete.

Sättet för utredningens bedrivande, källmaterial, analyser, överväganden och

slutsatser framgår av kapitlen 1-10. Jag har därvid valt att dra successiva

slutsatser i anslutning till övervägandena i de skilda avsnitten vilket innebär

att detta kapitel endast blir ett sammandrag av vad som tidigare framkommit. Den

intresserade läsaren hänvisas till de fullständiga övervägandena i respektive

avsnitt.

Inledningsvis bör framhållas att utvecklingen av ett effektivt system för

fartygsunderhåll samt av underhållsvarvet på Muskö är nog så besvärliga marina

produktionstekniska frågor. Problemen har ökat genom att de förenats med

regionalpolitiska och näringspolitiska sidoönskemål utan koppling till de

operativa behoven eller för försvaret acceptabla utvecklingsvägar. Jag har för

min del koncentrerat utredningens arbete till huvudfrågan hur att tillgodose

försvarets operativa behov av varvskapacitet på mest kostnadseffektiva sätt.

Utredningen har därvid kommit till följande slutsatser och förslag i sammandrag:

Det operativa behovet av underhållsvarvet på Muskö har tydligt framgått i

utredningen. Genom sina mot vapenverkan skyddade arbetsplatser och genom bristen

på andra tekniskt likvärdiga reparationsvarv i norra delen av Östersjön är det

för försvarets operativa förmåga väsentligt att varvet vidmakthålls på rimlig

nivå och med en fortsatt systemkompetens. De samlade bergverkstäderna på Muskö

är stridsfartygsförbandens viktigaste beredskapsinriktade underhållsresurs i

landet.

För att bibehålla Muskövarvets kompetens och kapacitet på önskvärd nivå krävs en

kontinuerlig underhållsbeläggning i fred med främst taktiskt aktuella typer av

stridsfartyg. Den operativt lägsta godtagbara beläggningsnivån beräknar jag till

ca 215 000 produktiva arbetstimmar per år. Jag föreslår emellertid att det

nuvarande varvet på Muskö t.v. dimensioneras för ca 280 000 produktiva timmar

underhåll per år vilket är något lägre än dagens nivå. Förberedelser bör vidtas

för att framdeles -om Muskövarvet kan påvisa en överlägsen konkurrenskraft i

förhållande till övriga varv - utöka kapaciteten till operativt största

godtagbara mängd kvalificerat fartygsunderhåll. Musköanläggningens drifts-

kostnader är så avsevärda att det för staten är ekonomiskt angeläget att

merutnyttja anläggningen för all verksamhet som med fördel kan förläggas dit.

Ett bra exempel på detta är den planerade omlokaliseringen av Kustbevakningens

regionledning till Muskö. Någon anledning att f.n. föreslå en systematisk

överföring av underhållsarbeten från Muskövarvet till Kockumskoncernens varv

finner jag alltså inte. Om Muskövarvet inte skulle uppnå den konkurrenskraft jag

menar är möjligt får frågan om kapaciteten emellertid ånyo prövas om några år.

En kraftig reducering blir då aktuell.

Med utgångspunkt från Muskövarvets operativa betydelse har jag övervägt vilka

konsekvenser alternativa Muskövarvsutvecklingar skulle få på de örlogsmarint

inriktade varven i Sverige. Analysen resulterar bl.a. i ett konstaterande att

beläggnings-, samarbets- och exportprognoserna talar för att det blir

förändringar av den numera privatägda nyproduktionssidan i Sverige. Analysen

visar också att det finns ekonomiska men knappast kompetensmässiga industrikopp-

lingar mellan nyproduktions- och underhållsområdena vad avser örlogsfartygs-

system. Försvarets primära industriintresse bör vara att i ökande grad

eftersträva att säkerställa det nationella nyttjandet av anskaffade

försvarssystem t.ex. örlogsfartyg.

Mina slutsatser av varvsstrukturanalysen är alltså att försvaret i

fortsättningen bör koncentrera sig på att bibehålla en operativt och ekonomiskt

väl anpassad underhållsstruktur för fartygsssystem. I denna struktur är

Muskövarvet den viktigaste enheten men varvet i Karlskrona är också av stor

betydelse. Därutöver bör säkerställas ett antal andra varv fördelade över landet

på sådant sätt att marin övningsverksamhet kan stödjas och så att dessa varv

kan förstärkas genom tillförda resurser i kris och krig. Avseende varvs-

strukturens anpassning för fortsatt nyproduktion är detta en fråga primärt för

näringslivet.

Jag har också övervägt de praktiska förutsättningarna för en överlåtelse av

Muskövarvet till ett aktiebolag i enlighet med den dåvarande regeringens

inriktning samt riksdagens uttalanden. Utgångspunkten för mina överväganden har

därvid varit den kritik mot varvets ledning och ekonomiska rationalitet som

ligger bakom statsmakternas uttalanden om behovet av en bolagisering. Förslagen

bör alltså oavsett huvudmannaskapet innefatta sådana moment som återskapar

förtroendet för Muskövarvet vad avser rationalitet och konkurrenskraft.

Muskö örlogsvarv består av två enheter varav den ena är det stora bergvarvet på

Muskö och den andra ett mindre ovanjordsvarv på Rindö vid Vaxholm. Avseende

Rindövarvet visar övervägandena att en bolagisering är en lämplig

utvecklingsväg. Varvets verksamhet kan med fördel kombineras med civil

produktion och en privatisering begränsar de statliga investeringsbehoven i en

eftersatt industrimiljö. Jag föreslår därför att regeringen fullföljer tidigare

inriktning och beslutar att låta avveckla huvuddelen av Rindövarvet som militär

driftenhet (motsv) varvid det nuvarande varvets av Fortifikationsverket ägda

mark och lokaler utarrenderas till lämpligaste intressent inom näringslivet. Det

förutsätts att försvaret med den nye ägaren av rörelsen kan teckna långsiktiga

avtal som täcker försvarets behov av båtunderhåll i Vaxholmsområdet. Jag

föreslår att formerna för avvecklingen av Rindövarvet som militär driftenhet och

utarrenderingen av de fysiska tillgångarna samt förberedelser till långsiktigt

avtal med ny huvudman för verksamheten innefattas i utredningens andra steg.

Däri ingår frågor som berör såväl Försvarsmakten som Fortifikationsverket samt

eventuellt även Försvarets materielverk.

Avseende varvet på Muskö har på senare år ett flertal utredningar om dess

ledning och organisation genomförts. Jag har tagit del av dessa men också genom

egna analyser skaffat en självständig bild av problemen. Övervägandena har gett

mig den bestämda uppfattningen att Muskövarvets verksamhet - inne i den komplexa

Musköanläggningen och i nära samarbete med olika försvarsfunktioner - inte

lämpar sig för drift utanför försvarets ägo. Det är inte möjligt för ett aktie-

bolag - statligt eller privat - att operera på ett marknadsmässigt och

företagsmässigt sätt med de stora begränsningar som skulle gälla. Jag föreslår

därför att regeringen beslutar att fortsätta driften av Muskövarvet inom

Försvarsmaktens ledningssystem men att regeringen samtidigt lägger fast det

principiella behovet av kraftfulla åtgärder för att stimulera och förbättra

varvets rationalitet och konkurrenskraft.

För att uppnå rationalitet och konkurrenskraft krävs bl.a. en serie praktiska

åtgärder som berör ansvarsförhållandena i det marina underhållssystemet, sam-

ordningen av verksamheten i Musköanläggningen samt ledningen av varvet. De berör

också varvspersonalens attityd till de effektivitetskrav som uppstår vid äkta

konkurrens samt den marina ledningens förmåga att organisera ett

kostnadseffektivt system för kvalitetssäkring. Jag föreslår därför att från

central nivå ännu tydligare än i dag skall regleras ansvarsförhållandena för

krigsmaterielen och dess underhållsläge så att krigsförbandschefsansvaret blir

entydigt. Detaljförslag i detta syfte har redovisats i tidigare avsnitt. Paral-

lellt med den skärpta granskningen av rationaliteten i den bakre

underhållsorganisationen bör även lagorganisationens utformning och ekonomiska

nytta prövas. Samtliga verkstäder i Musköanläggningen bör i fred och krig

samordnas i en verkställighetsorganisation som föreslås benämnas Muskö

Marinverkstad. Verkstadschefen bör förbliva lokal produktionsledare och CMKO ges

den naturliga rollen av regional produktionssamordnare och kontrollant av

effektiviteten mot samtliga fredsorganisationer verksamma inom Musköetablisse-

manget. För att stödja varvschefen vid den operativa driften och utvecklingen av

verkstäderna på Muskö bör införas en särskild ledningsgrupp - gärna direkt under

marinchefen - i vilken bör ingå personell kompetens från näringslivet. Kan denna

grupp fås att fungera väl ökar förutsättningarna för goda attitydförändringar

hos verkstadspersonalen och mellannivåcheferna samt stärks förutsättningarna för

att införa ett väl fungerande kvalitetssäkeringssystem. En ledningsgrupp med

rätt kompetens är också viktig som varvschefens stöd och pådrivare vid

genomförande av de personalomstruktureringar som högst sannolikt blir nödvändiga

och som rådgivare vid framtagning av investeringsplaner för att förbättra

varvets interna arbetsprocesser.

Sammantaget är det min bedömning att verkstäderna på Muskö bör kunna uppnå i

stort samma rationalitet och effektivitet som motsvarande specialverkstäder i

industrin. Detta kräver emellertid en förändrad ledningsmetodik för

underhållsverksamheten både från kundernas och beställarnas sida och inte minst

inom varvet och verkstäderna. Det kräver också - och detta är sannolikt det

svåraste att åstadkomma - en individuell medvetenhet hos den arbetande

personalen på alla nivåer i systemet att underhållsarbetena kommer att

långsiktigt utföras på annat sätt och på annan plats om inte Muskö Marin-

verkstad är konkurrenskraftig jämfört med övriga branschföretag. För att följa

upp Muskövarvets situation, förändringarnas genomförande och frågan om den

lämpligaste fördelningen av underhållsresurser i olika regioner bör återkommande

kontrollstationer införas. En första sådan bör genomföras senast

1998-01-01. Många av mina förslag riktar sig mer mot myndighetsutövningen än mot

regeringsstyrningen. Detta är naturligt då problemen ligger på verkställig-

hetsnivån. Jag förutsätter dock att regeringen kommer att informera sig om för-

slagens genomförande.

Som en avslutande reflexion från utredningsarbetet avseende marinens

fartygsunderhåll konstaterar jag följande:

Vid mina ställningstaganden i utredningen har jag som en grundläggande hypotes

förutsatt att de betydande ansvarsförändringar som från sommaren 1994 infördes i

Försvarsmakten tillfullo får genomslag inom hela marinen. Krigsförbandschefernas

roll och ansvar måste fortsättningsvis vara tydligt. Detta innebär bland mycket

annat att det mångåriga samlade förvaltningsansvaret avseende fartygsmaterielen

ersätts av ett tydligt gränsförhållande i fredstid mellan kunden/beställaren och

leverantören av det framtida fartygsunderhållet.

Försvarsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:11 Muskö örlogsvarvs framtid.