Regeringens proposition

1996/97:119

Självförvaltning

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 april 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att avdrag på den ordinarie hyran som en hyresgäst får

för att utföra förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet på hyresfastighet

inom ett öppet system för självförvaltning genom en ändring i

kommunalskattelagen skall undantas från skatteplikt. Undantaget gäller dock

endast till den del avdraget inte överstiger den egna lägenhetens andel av den

totala kostnaden för den aktuella förvaltningsuppgiften och under förutsättning

att samtliga hyresgäster som deltar i självförvaltningen får hyresavdrag med

samma belopp. Motsvarande gäller för bostadsrättsföreningar och liknande. Vidare

föreslås att hyresförhandlingslagen ändras så att det klargörs att den s.k.

likhetsregeln inte hindrar att det i en förhandlingsöverenskommelse bestäms att

de hyresgäster som deltar i ett öppet system för självförvaltning skall ha rätt

till avdrag på den ordinarie hyran.

 Förslagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1997 och, såvitt gäller ändringen

i kommunalskattelagen, tillämpas första gången vid 1998 års taxering.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:000) om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370) 7

2.3 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

 (1978:304) 10

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Allmänna utgångspunkter 12

5 Beskattning av avdrag på hyra vid självförvaltning 13

6 Hyresförhandlingslagen 22

7 Arbetsrättsliga aspekter 25

8 Ekonomiska konsekvenser 27

9 Författningskommentar 27

9.1 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 27

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:000) om

 ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 29

9.3 Förslaget till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

 (1978:304) 30

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 35

Bilaga 2 Remissinstanserna 37

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 38

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 45

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 24 april 1997 46

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1.lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 2.lag om ändring i lagen (1997:000) om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370),

 3.lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304).

 3

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 19 § kommu-

nalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Anvisningar

 till 19 §

 1.1 Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande asylsökande

m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

 Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den försäkrade

äger utfå ersättning för skadestånd vartill han är berättigad på grund av

personskada (överfallsskydd o.d.).

 Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än periodisk

utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur

utgör skattepliktig intäkt såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i

denna lag.

 Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör ersättning för

framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall dock 40 procent av beloppet

avräknas såsom icke skattepliktig del. Uppbär skattskyldig två eller flera

sådana engångsbelopp till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts

gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller flera engångsbelopp

under beskattningsåret får emellertid - i förekommande fall tillsammans med vad

som avräknats tidigare år - för samma personskada sammanlagt icke överstiga

femton basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid skall

avräknad del av ett en-gångsbelopp uttryckas i det basbelopp, som har

fastställts för det år under vilket engångsbeloppet blivit tillgängligt för

lyftning.

 Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av personskada

och utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom., mot engångsbelopp, gälla

bestämmelserna i föregående stycke beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes

annan livränta eller del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1

mom., mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom skattepliktig

intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan livränta än nu sagts mot

engångsbelopp, skall beloppet anses utgöra icke skattepliktig intäkt.

 Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på grund av 3 kap. 16

§ andra eller tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring äger uppbära

arbetstagaren tillkommande ersättning från allmän försäkringskassa, är

skattepliktig intäkt. För arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna

ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån uppburen ersättning i

anledning av kostnad för den anställdes räkning att betrakta som skattepliktig

inkomst, dock att ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest

den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom havda kostnaden utgör

för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift i förvärvskälla. Ersättning, som

annorledes än i form av pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare

vid yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står s.k. självrisk

enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, räknas till skattepliktig inkomst enligt de grunder som

skulle hava gällt vid försäkring enligt sistnämnda lag.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun, som utgår

enligt av regeringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser, i

samband med utbildning eller omskolning, till arbetslösa och partiellt

arbetsföra samt med dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen

avser traktamente och särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som lämnas av en

arbetsmarknadsmyndighet utgör inte skattepliktig intäkt i följd varav avdrag

inte medges för den kostnad som sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka.

Skatteplikt föreligger inte heller för bidrag från en allmän försäkringskassa

till handikappade eller föräldrar till handikappade barn för anskaffning eller

anpassning av motorfordon. Utgår bidraget till en näringsidkare för

näringsverksamheten tillämpas bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av

anvisningarna till 22 §.

 Kontant arbetsmarknadsstöd utgör skattepliktig intäkt.

 Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i samband med

arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknadsstyrelsens omhändertagande av

flyktingar.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag Hammarskjölds

minnesfond till fullföljande av sitt ändamål lämnar för mottagarens utbildning.

Inte heller föreligger skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen

(1995:559) om stipendium efter genomfört basår inom kommunal vuxenutbildning

eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa

funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

-------------------------------------------------------

 Skatteplikt

 föreligger inte för sådant

 avdrag på ordinarie hyra

 som en hyresgäst får för att

 utföra förvaltningsuppgifter

 av enklare beskaffenhet på

 hyresfastighet inom ett

 öppet system för självför-

 valtning som bestämts i en

 förhandlingsöverenskommelse

 enligt

 hyresförhandlingslagen

 (1978:304) eller i ett

 annat avtal mellan en

 hyresvärd och en eller

 flera hyresgäster. Detta

 gäller endast till den del

 hyresavdraget inte

 överstiger den egna

 lägenhetens andel av den

 totala kostnaden för den

 eller de aktuella

 förvaltningsuppgifterna och

 under förutsättning att

 samtliga hyresgäster som

 deltar i självförvaltningen

 får avdrag på hyran med

 samma belopp. Vad som nu

 har sagts gäller i

 motsvarande utsträckning i

 fråga om avdrag på avgift i

 bostadsrättsförening,

 bostadsförening,

 bostadsaktiebolag och

 annan därmed jämförbar sam-

 manslutning.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid 1998

års taxering.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1995:1521.

 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:000) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 19 § kommu-

nalskattelagen (1928:370) i paragrafens lydelse enligt lagen (1997:000) om

ändring i nämnda lag samt ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1997:000) om

ändring i kommunalskattelagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Anvisningar

 till 19 §

 1.1 Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande asylsökande

m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

 Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den försäkrade

äger utfå ersättning för skadestånd vartill han är berättigad på grund av

personskada (överfallsskydd o.d.).

 Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än periodisk

utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur

utgör skattepliktig intäkt såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i

denna lag.

 Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör ersättning för

framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall dock 40 procent av beloppet

avräknas såsom icke skattepliktig del. Uppbär skattskyldig två eller flera

sådana engångsbelopp till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts

gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller flera engångsbelopp

under beskattningsåret får emellertid - i förekommande fall tillsammans med vad

som avräknats tidigare år - för samma personskada sammanlagt icke överstiga

femton basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid skall

avräknad del av ett en-gångsbelopp uttryckas i det basbelopp, som har

fastställts för det år under vilket engångsbeloppet blivit tillgängligt för

lyftning.

 Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av personskada

och utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom., mot engångsbelopp, gälla

bestämmelserna i föregående stycke beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes

annan livränta eller del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1

mom., mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom skattepliktig

intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan livränta än nu sagts mot

engångsbelopp, skall beloppet anses utgöra icke skattepliktig intäkt.

 Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på grund av 3 kap. 16

§ andra eller tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring äger uppbära

arbetstagaren tillkommande ersättning från allmän försäkringskassa, är

skattepliktig intäkt. För arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna

ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån uppburen ersättning i

anledning av kostnad för den anställdes räkning att betrakta som skattepliktig

inkomst, dock att ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest

den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom havda kostnaden utgör

för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift i förvärvskälla. Ersättning, som

annorledes än i form av pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare

vid yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står s.k. självrisk

enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, räknas till skattepliktig inkomst enligt de grunder som

skulle hava gällt vid försäkring enligt sistnämnda lag.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun, som utgår

enligt av regeringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser, i

samband med utbildning eller omskolning, till arbetslösa och partiellt

arbetsföra samt med dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen

avser traktamente och särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som lämnas av en

arbetsmarknadsmyndighet utgör inte skattepliktig intäkt i följd varav avdrag

inte medges för den kostnad som sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka.

Skatteplikt föreligger inte heller för bidrag från en allmän försäkringskassa

till handikappade eller föräldrar till handikappade barn för anskaffning eller

anpassning av motorfordon. Utgår bidraget till en näringsidkare för

näringsverksamheten tillämpas bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av

anvisningarna till 22 §.

 Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i samband med

arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknadsstyrelsens omhändertagande av

flyktingar.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag Hammarskjölds

minnesfond till fullföljande av sitt ändamål lämnar för mottagarens utbildning.

Inte heller föreligger skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen

(1995:559) om stipendium efter genomfört basår inom kommunal vuxenutbildning

eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa

funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

-------------------------------------------------------

 Skatteplikt

 föreligger inte för sådant

 avdrag på ordinarie hyra

 som en hyresgäst får för att

 utföra förvaltningsuppgifter

 av enklare beskaffenhet på

 hyresfastighet inom ett

 öppet system för självför-

 valtning som bestämts i en

 förhandlingsöverenskommelse

 enligt hyresför-

 handlingslagen (1978:304)

 eller i ett annat avtal

 mellan en hyresvärd och en

 eller flera hyresgäster.

 Detta gäller endast till

 den del hyresavdraget inte

 överstiger den egna

 lägenhetens andel av den

 totala kostnaden för den

 eller de aktuella

 förvaltningsuppgifterna och

 under förutsättning att

 samtliga hyresgäster som

 deltar i självförvaltningen

 får avdrag på hyran med

 samma belopp. Vad som nu

 har sagts gäller i

 motsvarande utsträckning i

 fråga om avdrag på avgift i

 bostadsrättsförening, bo-

 stadsförening,

 bostadsaktiebolag och

 annan därmed jämförbar sam-

 manslutning.

-------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft Denna lag träder i kraft

den 1 januari 1998. Äldre den 1 januari 1998 och

bestämmelser tillämpas dock tillämpas första gången vid

fortfarande i fråga om 1999 års taxering utom

kontant arbetsmarknadsstöd såvitt gäller det nya tionde

som betalas ut efter stycket som tillämpas första

ikraftträdandet. gången vid 1998 års

 taxering. Äldre bestämmelser

 tillämpas dock fortfarande

 i fråga om kontant arbets-

 marknadsstöd som betalas ut

 efter ikraftträdandet.

**FOOTNOTES**

1Lydelse enligt prop. 1996/97:107.

 5

2.3 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

(1978:304)

 Härigenom föreskrivs att 21 § hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 21 §1

 I en förhandlingsöverenskommelse om hyra skall samma hyra bestämmas för sådana

lägenheter som är lika stora och som omfattas av samma förhandlingsordning, om

det inte med hänsyn till vad som är känt om lägenheternas beskaffenhet och

övriga omständigheter kan anses vara skillnad mellan dem i fråga om bruksvärdet.

-------------------------------------------------------

 Bestämmelsen i första

 stycket hindrar inte att

 det i en förhand-

 lingsöverenskommelse bestäms

 att hyresgäster som deltar

 i ett för samtliga berörda

 hyresgäster öppet system för

 självförvaltning skall ha

 rätt till avdrag på den

 ordinarie hyran. Avdraget

 får dock inte vara större än

 vad som föranleds av

 självförvaltningens omfatt-

 ning.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1994:816.

 6

3 Ärendet och dess beredning

Demokratiutvecklingskommittén (C 1995:05) överlämnade den 23 februari 1996 en

skrivelse till dåvarande Civildepartementet med förslag till lagändring för att

främja hyresgästers självförvaltning. I skrivelsen föreslogs bl.a. att

ersättning som en hyresgäst får av sin hyresvärd för arbete hyresgästen lagt ned

i form av s.k. självförvaltning inte skall beskattas till den del ersättningen

under ett beskattningsår inte överstiger ett halvt basbelopp per

bostadshyreskontrakt. Skrivelsen överlämnades den 15 mars 1996 till

Finansdepartementet. Efter att skrivelsen remissbehandlats beslöt regeringen i

budgetpropositionen för år 1997 (prop. 1996/97:1, vol. 1, s. 132 f) att inte

lägga fram något förslag om skattefrihet. Regeringen framhöll emellertid att det

är av stor vikt att finna former för att aktivt engagera de boende i skötseln av

det egna området.

 I sitt slutbetänkande, På medborgarnas villkor - en demokratisk infrastruktur

(SOU 1996:162), som lämnades i oktober 1996, föreslog Demo-

kratiutvecklingskommittén att hyresgäster som deltar i självförvaltning skall få

skattefrihet för återbetalda hyresmedel upp till ett fjärdedels basbelopp.

Storstadskommittén (S 1995:01) föreslog i delbetänkandet Egenmakt - att

återerövra vardagen (SOU 1996:177), som presenterades i december 1996, att en

särskild lag om självförvaltning skall knytas till hyresförhandlingslagen. För-

slaget bygger på att hyresgästerna skall bilda en särskild förening för

självförvaltning för att på så sätt komma i åtnjutande av den hyresreducering

som självförvaltning kan medföra.

 Inom regeringskansliet analyserade en arbetsgrupp, Arbetsgruppen för

självförvaltning (In 1996:B), under hösten 1996 frågeställningar kring

självförvaltning. Arbetsgruppen presenterade den 12 december 1996 sina

slutsatser i en promemoria (In96/2993/BO).

 I en promemoria (Fi97/740), som utarbetats inom Finansdepartementet i

samarbete med Justitie-, Arbetsmarknads- och Inrikesdepartementen, redovisades

som en fortsättning på arbetsgruppens arbete förslag till ändringar i

skattereglerna och den hyresrättsliga lagstiftningen. Förslagen syftade till att

undersöka i vilken utsträckning det är möjligt att inom ramen för den skatte-,

hyres- och arbetsrättsliga lagstiftningen lämna skattefri hyresnedsättning eller

motsvarande till hyresgäster som deltar i åtgärder som ingår i ett system för

s.k. självförvaltning. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1.

 Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns

i bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena har upprättats och finns

tillgänglig i Finansdepartementet. Regeringen tar nu upp de förslag som lagts

fram i promemorian.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 10 april 1997 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 3.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Vissa redaktionella ändringar har gjorts

i lagtexten.

4 Allmänna utgångspunkter

Som nämnts under avsnitt 3 har regeringen i 1996 års budgetproposition

framhållit att det är av stor vikt att finna former för att aktivt engagera de

boende i skötseln av det egna området.

 Inom många samhällsområden sker en utveckling där möjligheterna till

individuella val och personligt ansvarstagande har ökat. Inom boendet har

villaägare och i viss mån bostadsrättsinnehavare möjligheter att påverka sina

boendekostnader och allt större krav ställs nu på att hyresgästerna skall få

liknande möjligheter.

 Under 1980-talet gavs hyresgästerna rätt att själva utföra visst underhåll av

sina lägenheter. Därefter har hyresgäststyrt lägenhetsunderhåll införts för

flertalet hyresgäster hos allmännyttiga hyresvärdar. Många hyresgäster har

därigenom fått större inflytande över sina bostäder och möjlighet att sänka sina

boendekostnader genom att avstå från åtgärder eller att själva utföra dem. I

många fall utgår särskilda hyresrabatter i dessa fall.

 Självförvaltning handlar inte bara om den egna lägenheten utan även om att

hyresgästerna involveras i ansvaret för den gemensamma boendemiljön och detta

förutsätter samverkan med grannarna. Genom självförvaltning får hyresgästerna

större möjligheter att påverka sin boendemiljö och sina boendekostnader eftersom

de också kan välja att själva utföra vissa uppgifter i sitt bostadsområde.

Hyresgästerna har självfallet olika förutsättningar att medverka och intresset

för att delta varierar. För att hyresgästerna skall finna det mer meningsfullt

att engagera sig i arbetsuppgifter även utanför den egna lägenheten är det vik-

tigt att självförvaltningen innehåller ekonomiska incitament som bygger på den

enskilde hyresgästens insatser.

 Boendesegregationen har ökat i Sverige trots en rad insatser från staten och

kommunerna. I många av de områden som byggdes under miljonprogrammet lever en

stor andel av de boende under svåra livsvillkor och många av dem känner endast

mycket liten delaktighet i samhället. De boende har ofta skiftande bakgrund och

det finns en stor mångfald vad gäller kultur och etniskt ursprung. Flertalet bo-

städer i de i många avseenden utsatta områdena är hyreslägenheter och nästan

alla förvaltas av kommunala bostadsföretag.

 Det är inte minst dessa hyresgäster och deras resurser som det är angeläget

att engagera i bostadsområdet. Att som enskild hyresgäst kunna vara med och på-

verka sin närmiljö och överblicka kostnaderna för det egna bostadsområdet är

därför en viktig fråga för att minska segregationen och öka delaktigheten och

gemenskapen i ett bostadsområde.

 De verksamheter med självförvaltning som pågår runt om i landet ser olika ut.

De lokala förhållandena avgör hur och i vilka former självförvaltningen kan ske.

Erfarenheterna visar att självförvaltning i de allra flesta fall har inneburit

att de boende fått en ökad delaktighet och gemenskap vilket lett till mycket

påtagliga positiva effekter för såväl den fysiska som den sociala miljön i

bostadsområdet. De självförvaltningsprojekt som prövats visar också att det går

att åstadkomma en förnyelse av miljön där behoven är som störst och angelägnast.

 Gemensamt för de flesta former av självförvaltning är att de medför

besparingar för hyresvärden. I vissa fall påverkar inte besparingarna hyran för

lägenheterna utan används huvudsakligen för kvalitetshöjande gemensamma ändamål.

I andra fall tillämpas rabatt på hyran efter att hyresvärden avtalat med varje

enskild hyresgäst om service, underhåll, utrustning och komfort i området. I

ytterligare andra fall använder hyresvärden, i enlighet med vad som bestämts i

en med hyresgästorganisationen träffad förhandlingöverenskommelse, besparingarna

i huvudsak till att sänka hyran för de hyresgäster som deltar i

självförvaltningen. Hyresreduktionen är beroende av i vilken omfattning

hyresgästen deltar i förvaltningen. I några fall har kritik uppkommit för att de

som deltagit i förvaltningen har beskattats för de ekonomiska förmåner som de

fått för sina insatser. I vissa fall kan det också vara så att formerna för

självförvaltningen strider mot gällande hyreslagstiftning.

 Ett sätt att göra självförvaltning mer attraktiv för hyresgästerna skulle, som

framförts i flera sammanhang, kunna vara att undanta viss del av ersättningen

från beskattning. Det är emellertid viktigt att skattereglerna utformas så att

man åstadkommer en rimlig avvägning av delvis motstående intressen genom att

hålla fast vid grundläggande skatterättsliga principer och samtidigt möjliggöra

kollektiva former av självförvaltning i hyreshus, exempelvis genom att

hyresgästerna ges möjligheter att ta ansvar för gemensamma utrymmen som trapphus

och bostadsområdets skötsel. Det är angeläget att självförvaltning kan fungera

flexibelt och att den är enkel att administrera. Syftet bör vara att underlätta

och möjliggöra en självförvaltning som så långt möjligt bygger på hyresgästernas

egna val och de lokala förhållanden som råder i övrigt.

5 Beskattning av avdrag på hyra vid

 självförvaltning

Regeringens förslag: Skatteplikt föreligger inte för avdrag på hyra, som en

hyresgäst får för att utföra förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet på

hyresfastighet inom ett öppet system för självförvaltning.

 Undantaget från skatteplikt gäller endast till den del hyresavdraget inte

överstiger den egna lägenhetens andel av den totala kostnaden för den eller de

aktuella förvaltningsuppgifterna och under förutsättning att samtliga

hyresgäster som deltar i självförvaltningen får hyresavdrag med samma belopp.

 Motsvarande undantag från skatteplikt gäller även för medlem i

bostadsrättsförening och annan därmed jämförbar sammanslutning.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I

promemorian föreslås dock att det skattefria hyresavdraget skall beräknas med

utgångspunkt i den kostnad som inbesparats genom självförvaltningen fördelat på

samtliga hyresgäster. I promemorian föreslås inte heller något uttryckligt

undantag för bostadsrätter.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagen helt eller

delvis. Endast fyra instanser avstyrker uttryckligen att förslaget läggs till

grund för lagstiftning. Utformningen av reglerna för att bestämma det skattefria

beloppet får i några fall kritik för att de anses vara för detaljerade och svåra

att tillämpa. Nio instanser vill öka det skattefria utrymmet och föreslår att

detta bestäms till ett fast belopp, gärna knutet till basbeloppet. Flera av

dessa instanser anser också att fördelning av den inbesparade kostnaden vid

beräkning av det skattefria beloppet skall ske endast mellan de hyresgäster som

faktiskt deltagit i förvaltningen. Några instanser föreslår att kravet på att

ersättningen skall vara lika för alla som deltar skall slopas.

 Skälen för regeringens förslag: Begreppet självförvaltning är inte definierat

i skattelagstiftningen och en bedömning av skattekonsekvenserna då hyresavdrag

lämnas till hyresgäster som deltar i självförvaltande åtgärder får därför göras

utifrån allmänna skatterättsliga grundsatser.

 Enligt 31 § kommunalskattelagen (1928:370), KL, skall inkomst av anställning,

uppdrag eller annan inkomstgivande verksamhet av varaktig eller tillfällig natur

beskattas som inkomst av tjänst, om inkomsten inte är hänförlig till

näringsverksamhet eller kapital. En ytterligare förutsättning för att inkomsten

skall hänföras till inkomstslaget tjänst är att den inte är undantagen från

skatteplikt enligt 19 § KL.

 Enligt 32 § 1 mom. KL hänförs till intäkt av tjänst bl.a. avlöning, arvode och

kostnadsersättning samt annan förmån i pengar, bostad eller annat som utgått för

tjänsten. Det innebär att i princip all ersättning för arbete eller liknande

prestation är skattepliktig om den inte uttryckligen undantas från beskattning.

 Bestämmelserna i KL fick sin nuvarande utformning genom 1990 års skattereform

(jfr prop. 1989/90:110 s. 304 ff). I propositionen anfördes bl.a. att en

olikformig beskattning av såväl arbetsinkomster som kapitalinkomster leder till

samhällsekonomiska snedvridningar och komplikationer samt underblåser

skatteplanering och skatteflykt. Vidare urholkas den fördelningspolitiska

träffsäkerheten. Grundelementet i skattereformen var att åstadkomma en ökad

likformighet i behandlingen av skilda slag av inkomster. Ett led i denna strävan

var att alla typer av ersättning för arbetssinsatser, t.ex. kontantlön,

naturaförmåner, överskott från enskild näringsverksamhet och arbetsinkomster

från fåmansföretag skulle så långt som möjligt beskattas på ett likformigt sätt

utan undantag eller undervärdering av vissa ersättningar. Särregler skulle

belasta skattesystemet endast om det fanns starka skäl som talar för att t.ex.

lättnader i vissa hänseenden är lämpligare att bygga in i skattereglerna än att

åstadkomma genom direkta åtgärder från samhällets sida.

 Ett speciellt fall som har lyfts fram i debatten om självförvaltning är det

undantag från likabeskattningsprincipen som utgörs av bestämmelserna i 19 § KL

om skattefrihet för intäkt av försäljning av vilt växande bär, svamp och kottar

som den skattskyldige själv har plockat. Sådan intäkt är skattefri till den del

den under ett beskattningsår inte överstiger 5 000 kr. Detta gäller dock inte om

intäkterna kan hänföras till näringsverksamhet som den skattskyldige driver,

inte heller om intäkterna utgör lön eller liknande förmån för någon som i en

anställning plockar bär, svamp eller kottar. Särregleringen, som infördes genom

lagstiftning år 1981 då den endast avsåg bär- och svampplockning, föreslogs

avskaffad i och med skattereformen (prop. 1989/90:110 s. 348). Skatteutskottet

avstyrkte emellertid propositionen i denna del och bestämmelsen kom att kvarstå.

Som skäl anförde utskottet bl.a. att undantaget grundade sig på speciella

praktiska skäl i samband med denna verksamhet och på önskemålet om att stimulera

ett ökat tillvaratagande av naturtillgångar. Det framhölls att undantaget inte

gäller i anställningsliknande förhållanden (bet. 1989/90:SkU30 s. 81). Det kan

således konstateras att bestämmelsen tar sikte på sådant mer tillfälligt bär-,

svamp- och kottplockande som varken utgör näringsverksamhet eller ingår i den

skattskyldiges anställning.

 Om en hyresgäst fått ersättning för arbete han utfört på fastigheten för

hyresvärdens räkning, t.ex. trappstädning eller trädgårdsskötsel, gäller

generellt att ersättningen är skattepliktig (31 § KL). Om däremot hyresgäster

som grupp utför oavlönat arbete och därmed sänker kostnaderna i bostadsområdet

får detta inte några beskattningskonsekvenser för hyresgästerna.

Kostnadssänkningen kan därefter i stället komma dem till godo genom att hyran

genom förhandlingsöverenskommelse eller annat avtal reduceras i motsvarande grad

för hyresgästerna som kollektiv. Detta är naturligt eftersom hyresvärdens

åtaganden minskar. Hyresvärden debiterar med andra ord inte hyra för en högre

servicegrad än han tillhandahåller.

 Den fråga som nu är aktuell är vilka beskattningskonsekvenser som uppkommer om

en grupp som inte består av samtliga hyresgäster i ett bostadsområde utför

förvaltningsuppgifter på fastigheten eller fastigheterna och för detta får ett

avdrag på den ordinarie hyran. Detta skulle visserligen kunna ske genom ett

system där hyran utgör en bashyra där vissa tjänster inte ingår. Tjänsterna

utförs i stället gemensamt av de hyresgäster som deltar i självförvaltningen.

Hyresgästerna kan sinsemellan överenskomma om hur fördelningen av arbetet skall

ske. De hyresgäster som av olika skäl väljer att inte delta i självförvaltningen

debiteras av hyresvärden ett tillägg för dessa tjänster. Inte heller i sådant

fall torde några skattekonsekvenser uppkomma med dagens regler. Ett sådant

system skulle dock riskera att bli för stelbent. Det går inte att i alla fall på

förhand bestämma när och i vilken utsträckning de hyresgäster som vill delta i

självförvaltning vill och kan arbeta.

 För att uppnå en större flexibilitet när det gäller såväl antalet hyresgäster

som deltar som under vilken tidsperiod och i vilken utsträckning de deltar har

det i den allmänna debatten framförts önskemål om att hyresavdragets storlek

kopplas direkt till arbetsinsatsen på så sätt att ersättningens storlek är

individuell och direkt beroende av nedlagd arbetsprestation. I sådant fall får

avdraget emellertid anses utgöra ersättning för arbete för annans räkning, med

följd att beskattning skall ske och sociala avgifter betalas om inte uttryckliga

lagbestämmelser om skattefrihet införs.

 En skattebefrielse som riktar sig enbart till hyresgäster som individuellt och

på uppdrag av hyresvärden utför fastighetsförvaltande arbeten för dennes räkning

skulle strida mot principen om en neutral och likformig beskattning. Den skulle

medföra gränsdragningssvårigheter mellan skattepliktiga och skattefria arbeten

för hyresvärdens räkning. Det skulle även vara mycket svårt för

skattemyndigheten att kontrollera att reglerna inte missbrukas, t.ex. genom att

hyresvärden, i stället för att vända sig till den öppna arbetsmarknaden, i

betydande utsträckning anlitar den billigare arbetskraft som hyresgästerna utgör

för honom genom att sociala avgifter inte skulle behöva betalas. Det finns

vidare skäl att anta att andra intressenter skulle komma att begära en

motsvarande lättnad i beskattningen i fråga om ersättning för andra angelägna

insatser. Det bör också beaktas att ett sådant förslag skulle kunna komma att ha

negativ inverkan på antalet arbetstillfällen för personer sysselsatta inom

fastighetsförvaltning. Regeringen anser därför att ett undantag från skatteplikt

i fråga om ersättning till hyresgäster som individuellt och på uppdrag av

hyresvärden utför fastighetsförvaltande arbete inte bör införas. I stället bör

gränsen mellan de fall där skattefrihet föreligger och de där beskattning skall

ske enligt nuvarande skatteregler förtydligas. Detta bör lämpligen ske med

utgångspunkt i om arbetet kan anses utfört för egen räkning eller om arbetet

utförts åt någon annan. Frågan är då i första hand om och i vilken utsträckning

hyresgäster som utför arbete på fastigheten där de bor kan anses utföra arbetet

för egen räkning.

Arbete för egen räkning eller arbete åt annan?

I den allmänna debatten har i detta sammanhang jämförelser gjorts mellan

hyresgästers och villaägares möjligheter att påverka sina boendekostnader. En

villaägare som exempelvis klipper sin egen gräsmatta beskattas inte för den

inbesparing av levnadskostnaderna som uppkommer genom att han inte behöver

anlita trädgårdsmästare. Värdet av arbete som en skattskyldig utför för egen

räkning anses ju inte som skattepliktig intäkt. Om villaägaren däremot klipper

grannens gräsmatta mot betalning, anses han utföra arbete för annans räkning och

skall beskattas för den ersättning han erhåller, oavsett om denna utges i form

av pengar eller på annat sätt. Villaägarens situation är, översatt på

hyresgästens förhållanden, närmast jämförbar med att hyresgästen själv

ombesörjer tapetsering och målning i sin egen lägenhet. I detta fall, liksom då

villaägaren klipper sin egen gräsmatta, är det otvetydigt fråga om arbete för

egen räkning. På motsvarande sätt kan det enligt regeringens mening finnas skäl

att i vissa fall hävda att en hyresgäst som sopar trapporna i sitt bostadsområde

till viss del utför arbete för egen räkning. Han har ju ett eget intresse av att

trapporna i hans hus är städade, på samma sätt som han har intresse av att hans

egen lägenhet är städad. Dock föreligger den skillnaden jämfört med villaägaren

att hyresgästen delar nyttjanderätten till de gemensamma utrymmena med övriga

hyresgäster. Enligt regeringens mening får emellertid de gemensamma utrymmena

ändå i viss utsträckning ses som en del av hyresgästens hemmiljö. Den omstän-

digheten att vissa utrymmen delas med andra och inte omfattas av någon exklusiv

besittningsrätt ändrar inte detta faktum. Det ter sig dock svårt att dra en

definitiv gräns.

 Det får således anses att en hyresgästs arbete på den fastighet där han bor

och som avser gemensamma utrymmen under vissa förutsättningar kan anses utförda

för egen räkning. Vid sådant förhållande uppstår frågan hur gränsdragningen

mellan arbete utfört för egen räkning och arbete som utförts för någon annan

skall ske i praktiken.

Gränsdragningen mellan skatteplikt och skattefrihet

I promemorian har anförts att en skattefrihet bör begränsas till att omfatta

hyresreduktion högst till belopp som motsvarar den egna lägenhetens andel av den

inbesparade kostnaden. Med lägenhetens andel avses att en lägenhet motsvarar en

andel, oavsett storlek. Promemorians förslag att det är den kostnad som

inbesparats genom självförvaltningen som skall utgöra utgångspunkt för

begränsningen av det skattefria beloppet får till följd att storleken av den

individuella nedsättningen blir beroende av hur många hyresgäster som deltar.

 Mot detta beräkningssätt har invändningar rests från flera remissinstanser.

Länsrätten i Stockholms län har svårt att se logiken i att den skattefria

ersättningen blir mindre ju färre hyresgäster som deltar i självförvaltningen.

Dessutom tycks förslaget enligt länsrättens mening innebära att sådant som

annars skulle kunna anses skattefritt på omvägar förvandlas till skattepliktig

inkomst. Boverket, Stockholms Kooperativa Bostadsförening, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svenska Bostäder och Sveriges Allmännyttiga

Bostadsföretag anser att lägenheternas andel av den inbesparade kostnaden skall

beräknas på ett sådant sätt att den är lika stor oavsett hur många hyresgäster

som deltar i självförvaltningen och föreslår att ersättningen i stället skall

fördelas på dem som faktiskt deltar.

 Regeringen har förståelse för de betänkligheter som förts fram av

remissinstanserna i det här avseendet. Enligt vår mening bör i stället en så

stor del av utförda åtgärder avseende gemensamma utrymmen anses utgöra arbete

för egen räkning som motsvarar den egna lägenhetens andel av den totala

kostnaden för den eller de aktuella förvaltningsåtgärderna, oavsett i vilken

utsträckning åtgärderna utförs genom självförvaltning. Vi föreslår därför att

beloppsbegränsningsregeln modifieras på detta sätt. På så sätt påverkas inte det

skattefria beloppet av hur många som deltagit. Så länge hyresavdraget inte

överstiger den egna lägenhetens andel av totalkostnaden uppkommer inte heller

några skattekonsekvenser.

 Regeringen delar den bedömning som gjordes i promemorian att de åtgärder som

anses kunna utföras genom självförvaltning är av den typen att de normalt kommer

varje lägenhet tillgodo i lika stor utsträckning. Med uttrycket lägenhetens

andel får därför på samma sätt som i promemorians förslag förstås en fördelning

efter huvudtalet, dvs. att en lägenhet utgör en andel. Vid beräkning av det

skattefria utrymmet skall därför kostnaden fördelas på samtliga lägenheter i

fastigheten.

 Som Länsrätten i Stockholms län påpekat är den exakta kostnaden för den

aktuella åtgärden känd endast vid den tidpunkt då man övergår från att anlita

någon för uppgiften till att låta hyresgästerna sköta den. Kostnaden får därför

i övriga fall uppskattas utifrån en beräknad total kostnad. Denna kan lämpligen

fastställas i varje enskilt fall utifrån gällande marknadspris.

 Ett räkneexempel skulle mot bakgrund av vad regeringen nu anfört se ut som

följer. I ett hyreshus bor tio hyresgäster. Samtliga hyresgäster deltar i

självförvaltning i form av trappstädning. Trappstädning genom ett städbolag

kostar hyresvärden 3 000 kr per månad. Den maximala hyresnedsättningen för var

och en av hyresgästerna är då en tiondel av den alternativa kostnaden om 3 000

kr, eller 300 kr per månad. Om man i stället antar att endast hälften, eller fem

hyresgäster, deltar i självförvaltningen och att dessa tillsammans utför halva

trappstädningen skall hyresvärdens inbesparade kostnad om 1 500 kr delas mellan

dessa fem. Även i detta fall är hela det utdelade beloppet om 300 kr

skattefritt, eftersom det inte överstiger den egna lägenhetens andel av den

totala kostnaden för trappstädningen. Om man slutligen antar att de fem hyres-

gästerna tillsammans utför hela trappstädningen för huset blir den besparing de

får dela på 3 000 kr, dvs. 600 kr var. Av detta är emellertid endast den egna

andelen av den totala kostnaden skattefri, dvs. en tiondel av 3 000 kr = 300 kr

för var och en av hyresgästerna. Överskjutande belopp tas upp till beskattning.

 Ett antal remissinstanser, förutom de tidigare nämnda även Hyresgästernas

Riksförbund, Riksbyggen och Sveriges Fastighetsägareförbund, har kritiserat

promemorians förslag för att det enligt deras mening är för svårt att förstå och

tillämpa, såväl för hyresgäster som för hyresvärdar och skattemyndigheter. I

stället förordas att beloppsgränsen bestäms genom angivande av ett fast belopp,

gärna knutet till basbeloppet.

 Enligt regeringens mening skulle en regel som undantog ett fast belopp från

beskattning visserligen vara enklare, men en sådan ordning skulle å andra sidan

innebära ett rent undantag från skatteplikt för viss inkomst av arbete. För att

bestämmelser om undantag från skatteplikt avseende självförvaltning skall

överensstämma med principen om en neutral och likformig beskattning måste därför

den beloppsmässiga begränsningen bestämmas med utgångspunkt i det tidigare förda

resonemanget om avgränsningen mellan arbete som utförts för egen räkning och

arbete som utförts för annan. Beträffande remissinstansernas invändningar om

svårigheterna att rätt beräkna hyresavdraget finner regeringen att det, med det

förslag som nu presenterats, inte finns någon större anledning till oro i detta

avseende. Att hålla reda på dels kostnaden för en viss åtgärd och dels hur många

hyresgäster som deltagit i självförvaltningen synes inte vara en oöverstiglig

uppgift för en hyresvärd. För hyresgästernas del föreligger över huvud taget

ingen deklarationsskyldighet för det belopp som enligt förslaget undantas från

beskattning. För eventuellt skattepliktigt belopp skall kontrolluppgift lämnas

som för vilken annan arbetsinkomst som helst.

Samma hyresavdrag till alla som deltar

I promemorian har som en ytterligare förutsättning för skattefrihet uppställts

ett krav på att hyresavdraget skall vara lika stort för samtliga som deltar i

självförvaltningen, oavsett hur mycket arbete var och en har lagt ner.

Hyresgästernas Riksförbund, Stockholms Kooperativa Bostadsförening och Sveriges

Allmännyttiga Bostadsföretag har motsatt sig detta och anfört bl.a. att ett

sådant förhållningssätt inte tar hänsyn till olika hyresgästers olika intresse

och förutsättningar att medverka i fastighetsförvaltningen. Regeringens

uppfattning är emellertid att ett skattefritt hyresavdrag som utgår i

förhållande till nedlagt arbete stämmer illa överens med den kollektiva prägel

ett system med självförvaltning måste innefatta i sig. Syftet med skatteregeln

är inte i första hand att bereda hyresgästerna en möjlighet till skattefria

inkomster, utan att underlätta för en grupp av hyresgäster att genom samverkan

ta över vissa arbetsuppgifter och därigenom öka trivseln och samhörigheten i

sitt bostadsområde. Därvid är en viktig del av förslaget att alla hyresgäster

skall ha rätt att efter förmåga delta i självförvaltningen och att hyresned-

sättningen skall vara lika stor för alla som är med. Däremot är det inget som

hindrar att själva arbetet fördelas på det sätt som hyresgästerna själva finner

rimligt och rättvist, t.ex. så att unga och starka personer tar på sig mer och

äldre och kanske sjukliga personer tar på sig mindre. På detta sätt uppmuntras

kollektiva och solidariska former för självförvaltning. Enligt vår mening bör

således en ytterligare förutsättning för undantag från skatteplikt vara att alla

som deltar i självförvaltningen skall få avdrag på hyran med samma belopp.

 Det kan antas att det i praktiken ofta kommer att uppkomma fall där en

hyresgäst vid sidan av de åtgärder som omfattas av självförvaltningen åtar sig

att utföra även andra arbeten för hyresvärdens räkning mot att han för detta

skall erhålla ersättning. Det kan vara fråga om såväl samma typ av göromål som

de som omfattas av självförvaltning som andra mer speciella uppgifter. Den

ersättning som lämnas i sådant fall är skattepliktig enligt vanliga regler. Den

omständigheten att sådan ersättning lämnats medför dock inte att det hyresavdrag

som lämnats till följd av deltagande i självförvaltning blir skattepliktigt. Det

saknar härvid betydelse från beskattningssynpunkt om denna ersättning erhålls i

form av ytterligare hyresnedsättning eller på annat sätt. Inget hindrar heller

att grunden för ett åtagande utöver självförvaltningen kan vara beskriven i

förhandlingsöverenskommelse.

 För att reglerna om skattefrihet inte skall ges en alltför vid omfattning, har

det i promemorian föreslagits att endast förvaltningsuppgifter av enklare

beskaffenhet bör komma i fråga, t.ex. trappstädning och trädgårdsskötsel, dvs.

göromål som normalt kan utföras av alla hyresgäster. Reglerna skulle annars

kunna tolkas till att omfatta i princip alla förvaltningsåtgärder som kan

förekomma i normal fastighetsförvaltning, dvs. även sådana som kräver mer

speciella kunskaper. Grundtanken, att alla hyresgäster som vill skall kunna

delta, skulle därmed gå förlorad samtidigt som gränsdragningsproblem och icke

önskvärda arbetsmarknadsmässiga snedvridningseffekter skulle kunna uppstå.

Regeringen ställer sig därför bakom promemorians förslag att reglerna om

skattefrihet bör omfatta endast förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet.

Lagreglering

Vad som nu anförts innebär således att avdrag på den ordinarie hyran som lämnas

till en hyresgäst som utför förvaltningsuppgifter inom ett system för

självförvaltning inte torde få några skattekonsekvenser under förutsättning att

hyresavdraget inte överstiger den egna lägenhetens andel av den totala kostnaden

för den eller de aktuella förvaltningsuppgifterna och under förutsättning att

samtliga hyresgäster som deltar i självförvaltningen får hyresavdrag med samma

belopp. I tydlighetens intresse och för att undvika oklarheter vid tillämpningen

i avsaknad av såväl specialbestämmelser som vägledande domstolsavgöranden bör

emellertid ett förtydligande göras genom en ny uttrycklig bestämmelse.

Regeringen föreslår därför att ett undantag från skatteplikt införs i KL.

 I promemorian har föreslagits att en sådan bestämmelse bör tas in i 32 § 3 i

mom. KL. Riksskatteverket har med anledning härav anfört att det förhållandet

att en näringsidkare får i uppdrag att utföra förvaltningsuppgifter av det

skälet att han är hyresgäst inte i sig torde medföra att hyresavdraget blir att

hänföra till inkomstslaget tjänst till den del det är skattepliktigt. Om det

behövs ett undantag beträffande inkomstslaget tjänst synes enligt verkets

uppfattning motsvarande undantag behövas också i inkomstslaget

näringsverksamhet. Bestämmelsen bör därför i stället införas i 19 § KL.

Regeringen delar Riksskatteverkets bedömning.De nya bestämmelserna föreslås

träda i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid 1998 års taxering.

Bostadsrättsföreningar m.m.

Beträffande möjligheten för medlemmar i en bostadsrättsförening att utföra

diverse förvaltande åtgärder utan att några skattekonsekvenser uppkommer har i

promemorian anförts att några särbestämmelser för dessa fall inte är nödvändiga.

Som skäl för detta ställningstagande har angetts att medlemmarna äger

fastigheten gemensamt genom sina ideella andelar i föreningen. En inbesparing av

förvaltningskostnader får därför automatiskt effekt på medlemsavgifterna genom

att föreningens kostnader minskar i motsvarande grad. Det har vidare pekats på

möjligheten att på föreningsstämman fatta beslut om att vissa åtgärder inte

skall omfattas av föreningens ordinarie åtaganden gentemot medlemmarna och att

en särskild avgift skall kunna tas ut av de medlemmar som inte vill eller inte

har möjlighet att delta i sådana aktiviteter.

 Den i promemorian redovisade ståndpunkten har mött kritik i remissomgången.

HSB Riksförbund anser att skrivningen i promemorian är oklar och att det inte

klart framgår under vilka förutsättningar ersättning till bostadsrättshavare är

skattebefriad. Riksbyggen finner att bestämmelsen om skattefrihet bör utvidgas

till att även omfatta ersättning till bostadsrättsshavare för att det skall vara

neutralitet mellan upplåtelseformerna. I motsats till vad som anförts i

promemorian är det Riksbyggens uppfattning att ett stämmobeslut om att en

bostadsrättsförening skall kunna ta ut en särskild avgift förutsätter en

lagändring i 7 kap. 14 § bostadsrättslagen (1991:614). Sveriges

Bostadsrättsföreningars Centralorganisation ifrågasätter om en stämma har

laglig rätt att ålägga en medlem att utföra vissa arbetsuppgifter. Saknas den

rätten torde även den därmed sammanhängande rätten att kräva en särskild avgift

saknas. Även Riksskatteverket och Konsumentverket anser att frågan bör regleras

särskilt i lag.

 Det är regeringens uppfattning att även medlemmar i bostadsrättsföreningar och

andra motsvarande boendeformer på samma sätt som hyresgäster skall kunna utföra

diverse förvaltande åtgärder utan att några skattekonsekvenser uppkommer.

Regeringen delar de synpunkter som framförts i detta avseende av

remissinstanserna och föreslår att en uttrycklig bestämmelse tas in med

innebörden att motsvarande undantag skall gälla för avdrag på avgift i

bostadsrättsförening, bostadsförening, bostadsaktiebolag och annan därmed

jämförbar sammanslutning.

Övriga frågor

Något skall också nämnas om hur de föreslagna bestämmelserna kan tänkas påverka

bostadsbidrag. Som en konsekvens av att avdrag på hyra enligt det förslag som nu

lämnats under vissa förutsättningar anses utgöra ej skattepliktiga inbesparade

levnadskostnader, bör sådan skattefri ersättning inte läggas till den sökandes

inkomst vid beräkning av bostadsbidraget. Däremot kan hyresavdraget få betydelse

då hänsyn även skall tas till den faktiska hyreskostnaden. I normalfallet kommer

dock hyresavdragen att röra sig om tämligen blygsamma belopp, varför effekten på

bostadsbidraget torde bli försumbar. I vissa fall får ett hyresavdrag ingen

effekt alls på bostadsbidragets storlek.

 I promemorian har anförts att fastighetsägarens eventuella uttagsbeskattning

för fastighetsförvaltande tjänster enligt 2 kap. 8 § mervärdesskattelagen

(1994:200) inte påverkas av hyresgästernas självförvaltning. Riksskatteverket

har ansett att det bör införas en bestämmelse i mervärdesskattelagen med

innebörden att hyresavdrag inte skall föranleda uttagsbeskattning. Regeringen

finner dock att eftersom hyresavdraget är att anse som en inbesparad personlig

levnadskostnad och inte en lönekostnad, skall det inte tas med vid bedömningen

av huruvida uttagsbeskattning enligt 2 kap. 8 § mervärdesskattelagen skall ske.

Det skall inte heller tas med vid beräkningen av beskattningsunderlaget enligt 7

kap. 5 § mervärdesskattelagen för det fall fastighetsägaren, på grund av att det

finns andra anställda, redan skall uttagsbeskattas. Beskattningsunderlaget vid

uttagsbeskattning skall omfatta bl.a. nedlagda kostnader. Det hyresavdrag som

lämnas på grund av självförvaltningen motsvarar ingen kostnad hänförlig till de

fastighetsförvaltande tjänster som föranleder uttagsbeskattning. Det skall

därför inte tas med vid bestämmandet av beskattningsunderlaget. Någon uttrycklig

regel som undantar hyresavdraget från uttagsbeskattningen, såsom föreslagits av

Riksskatteverket, behövs därför inte.

6 Hyresförhandlingslagen

Regeringens förslag: I hyresförhandlingslagen klargörs att den s.k.

likhetsregeln inte hindrar att det i en förhandlingsöverenskommelse bestäms att

de hyresgäster som deltar i ett system för självförvaltning skall ha rätt till

avdrag på den ordinarie hyran.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt promemorians

förslag. Några remissinstanser har ansett att de förutsättningar som föreslagits

för att självförvaltningen skall medföra skattefrihet också skall gälla enligt

hyresförhandlingslagen. Andra remissinstanser har vissa synpunkter på hur den

föreslagna bestämmelsen förhåller sig till några bestämmelser i hyreslagen och

hyresförhandlingslagen. Sveriges Fastighetsägareförbund har gjort gällande att

förslaget äventyrar bruksvärdessystemets funktionssätt.

Bakgrund:

Allmänt om hyresförhandlingssystemet

Bestämmelser om hyra finns i 12 kap. jordabalken (hyreslagen). Reglerna i

hyreslagen bygger på att hyresförhållanden uppkommer och ändras genom avtal

mellan en hyresvärd och enskilda hyresgäster. Hyreslagens regler kompletteras

emellertid i viktiga avseenden av hyresförhandlingslagens (1978:304) regler om

kollektiva hyresförhandlingar beträffande bostadslägenheter. Den lagen trädde i

kraft den 1 juli 1978 och har därefter ändrats vid några tillfällen, senast

genom ändringar som trätt i kraft den 1 april 1997 (se SFS 1997:64).

 Hyresförhandlingslagens system för ändring av hyresavtal kan i korthet

beskrivas enligt följande. En hyresvärd, ensam eller tillsammans med den

organisation av fastighetsägare som han tillhör, träffar avtal om en för-

handlingsordning med en organisation av hyresgäster. En förhandlingsordning

medför en skyldighet för parterna att förhandla om olika boendefrågor, i vissa

fall på eget initiativ och i andra fall på begäran av motparten. För-

handlingsordningens betydelse är beroende av om de enskilda hyresavtalen

innehåller en förhandlingsklasusul. En förhandlingsklausul är ett villkor i ett

hyresavtal som har den verkan att de förhandlingsöverenskommelser som träffas

mellan förhandlingsordningens parter blir bindande för hyresgästen. Hyresgästen

blir bunden oavsett om han är medlem i den förhandlande hyresgästorganisationen

eller ej och denna är å sin sida skyldig att förhandla även beträffande

lägenheter som hyrs av icke-medlemmar.

 En hyresgäst som har blivit bunden av villkor om hyra eller annat i en

förhandlingsöverenskommelse har enligt 22 § hyresförhandlingslagen rätt att hos

hyresnämnden begära prövning av överenskommelsen i den del den avser honom. Han

har också möjlighet att få villkoret prövat enligt vissa bestämmelser i

hyreslagen (se 54 och 55 §§ hyreslagen).

Samma hyra för lika lägenheter (likhetsregeln)

I en förhandlingsöverenskommelse om hyra skall enligt 21 § hyresför-

handlingslagen samma hyra bestämmas för sådana lägenheter som är lika stora och

som omfattas av samma förhandlingsordning, om det inte kan anses vara skillnad

mellan dem i fråga om bruksvärdet (likhetsregeln). Bestämmelsen skall ses mot

bakgrund av att hyresgästorganisationen är skyldig att förhandla även för sådana

hyresgäster som inte är medlemmar i organisationen. Den syftar till att

garantera att bruksvärdesreglerna därvid inte sätts ur spel och att de

oorganiserade hyresgästerna behandlas korrekt vid hyressättningen (se prop.

1977/78:175 s. 104 ff.).

 Likhetsregeln får praktisk betydelse om en hyresgäst utnyttjar sin rätt enligt

22 § hyresförhandlingslagen att hos hyresnämnden ansöka om ändring av

förhandlingsöverenskommelsen i den del den avser honom. Om hyresgästen därvid

visar att en lägenhet som omfattas av samma förhandlingsordning och är lika stor

som hans har fått en lägre hyra bestämd i förhandlingsöverenskommelsen, ankommer

det på hyresvärden att visa att det finns sådana bruksvärdesmässiga skillnader

mellan lägenheterna att det motiverar skillnaden i hyra. Om hyresvärden inte kan

göra det, skall hyran för den lägenhet som har högst hyra sänkas till den lägre

nivån även om den högre hyran vid en bruksvärdesprövning enligt 55 § hyreslagen

skulle anses skälig. Likhetsregeln tillämpas däremot inte om hyresgästen, i

stället för att ansöka om ändring i förhandlingsöverenskommelsen, begär prövning

av hyresvillkoren enligt 54 § hyreslagen.

 Det har diskuterats i vilken utsträckning 21 § hyresförhandlingslagen ger

utrymme för att i en förhandlingsöverenskommelse bestämma s.k. hyresrabatter som

leder till olika hyror. Av förarbetena till hyresförhandlingslagen framgår att

likhetsregeln infördes bl.a. för att förhindra medlemsrabatter som kunde medföra

att det uppstod skilda hyresnivåer för medlemmar och icke-medlemmar i den

avtalsslutande hyresgästorganisationen (se prop. 1977/78:175 s. 102).

 Frågan om rabatter har berörts av 1995 års hyreslagstiftningsutredning (se SOU

1995:119 s. 75). Utredningen uttalade att 21 § hyresförhandlingslagen inte

medger att parterna inom ramen för hyresförhandlingslagen förhandlar om s.k.

inflyttningsrabatt om inte rabatten ges till samtliga lägenheter som omfattas av

förhandlingsordningen. Samma förhållande torde, enligt utredningen, gälla för

rabatter till långtidsboende hyresgäster. Från dessa hyresrabatter skall, enligt

utredningen, skiljas nedsättning av hyran på grund av hinder eller men i

nyttjanderätten eller sådan nedsättning av hyran som en hyresgäst kan erhålla i

samband med s.k. hyresgäststyrt underhåll. Utredningen utvecklade inte varför

denna skillnad borde göras. Det kan antas att man ansåg att det i de senare

fallen normalt föreligger sådana bruksvärdesmässiga skillnader mellan

lägenheterna att hyresskillnaden är motiverad.

 Utredningen ville inte utesluta att det i vissa fall kan finnas ett berättigat

intresse hos en förhandlingsordnings parter att i en förhandlingsöverenskommelse

kunna fastställa vissa typer av hyresrabatter. Med hänsyn till behovet av att

även fortsättningsvis garantera de oorganiserade hyresgästernas ställning vid

hyresförhandlingarna ansåg utredningen emellertid att någon ändring av 21 §

hyresförhandlingslagen inte borde vidtas. Även regeringen anslöt sig till denna

bedömning (se prop. 1996/97:30 s. 57 f.)

 Skälen för regeringens förslag: Som tidigare har framgått anser regeringen att

det är angeläget att hyresgäster får möjlighet att aktivt delta i förvaltningen

av det bostadsområde där de bor. Ett sådant deltagande kan många gånger främjas

av att hyresgästerna får någon form av ekonomisk gottgörelse för det arbete som

de utför inom ramen för självförvaltningen. Gottgörelsen bör kunna utgå på så

sätt att avdrag görs på den ordinarie hyran med ett belopp som helt eller delvis

motsvarar hyresgästernas arbetsprestationer. Avdraget på hyran bör därvid kunna

vara lika stort för alla som deltar i förvaltningen eller sättas i relation

till hyresgästens individuella arbetsinsats. Enligt regeringens mening bör

hyreslagstiftningen vara utformad på ett sådant sätt att det är möjligt för

parterna att avtala om olika former av självförvaltning och om skilda slag av

hyresrabatter för de hyresgäster som deltar i sådan förvaltning.

 Som har angetts i promemorian finns det inte något principiellt hinder för en

hyresvärd att utom ramen för hyresförhandlingssystemet ensidigt reducera hyran

för de hyresgäster som deltar i något slag av självförvaltning. Detta gäller

även om den ursprungliga hyran har fastställts i en förhandlingsöverenskommelse.

Likhetsregeln hindrar nämligen inte att en hyresvärd gentemot en eller flera

hyresgäster avstår från att ta ut hela den hyra som har överenskommits i

förhandlingsöverenskommelsen.

 Många gånger kan det emellertid framstå som mera lämpligt att reglera

hyresgästernas självförvaltning - inklusive den inverkan självförvaltningen

skall ha på hyresnivåerna - i en förhandlingsöverenskommelse. Om det i

förhandlingsöverenskommelsen bestäms att hyran skall reduceras på visst sätt för

de hyresgäster som deltar i självförvaltningen medan övriga hyresgäster skall

betala full hyra, kan detta emellertid leda till att hyran för lägenheter som är

lika stora och av samma standard utgår med olika belopp. I promemorian har det

utförligt diskuterats om detta låter sig förena med 21 § hyresförhandlingslagen.

Promemorians slutsats är att den nuvarande utformningen av likhetsregeln är

ägnad att inge osäkerhet om vad som gäller i fråga om

förhandlingsöverenskommelser med sådant innehåll som nu har berörts. Regeringen

ansluter sig till den bedömningen. Det är angeläget att denna osäkerhet undan-

röjs. Bestämmelsen bör därför kompletteras så att det klarläggs att det i det

kollektiva hyresförhandlingssystemet är möjligt för parterna att avtala om av-

drag på den ordinarie hyran för de hyresgäster som deltar i självförvaltning.

 Likhetsregeln har tillkommit som ett skydd för de oorganiserade hyresgästerna.

Det är angeläget att den nya regleringen utformas så att det skyddet kan

upprätthållas. Enligt regeringens mening bör därför utgångspunkten för den nya

regleringen fortfarande vara att hyran skall vara densamma för lika lägenheter.

Till denna bestämmelse bör fogas en kompletterande regel av innebörd att det i

en förhandlingsöverenskommelse får föreskrivas att sådana hyresgäster som deltar

i ett system för självförvaltning skall ha rätt till avdrag på den ordinarie

hyran. En sådan bestämmelse får inte användas för att särbehandla oorganiserade

hyresgäster. Den frågan behandlas närmare i författningskommentaren.

 Några remissinstanser har ansett att vissa av de särskilda förutsättningar som

har föreslagits för att självförvaltningen skall bli skattefri, bl.a. att

hyresreduktionen är lika stor för alla som deltar i självförvaltningen och att

de åtgärder som hyresgästerna får utföra begränsas till löpande underhåll av

visst slag, också bör gälla för hyreslagstiftningen. Regeringen kan inte ansluta

sig till denna ståndpunkt. Regeringen anser nämligen att det är väsentligt att

hyreslagstiftningen är så utformad att den inte förhindrar de olika slag av

ersättningssystem som kan förekomma i skilda självförvaltningssystem. Därför

finns det inte heller anledning att i hyreslagstiftningen begränsa möjligheten

för parterna att avtala om vilka slag av förvaltningsåtgärder som hyresgästerna

skall utföra.

 Sveriges Fastighetsägareförbund har kritiserat förslaget på den grund att det

skulle äventyra bruksvärdessystemets funktion. Regeringen delar inte denna

farhåga. Bruksvärdesprövningen får givetvis grundas på jämförelser med de hyror

som utgår för hyresgäster som inte deltar i självförvaltningssystem. Såsom

Fastighetsägareförbundet har föreslagit bör det dock av lagtexten framgå att

hyresreduktionen innebär ett avdrag på den ordinarie hyran.

 Andra remissinstanser har haft synpunkter på hur den föreslagna bestämmelsen

förhåller sig till några andra bestämmelser i hyreslagen och i

hyresförhandlingslagen. Det gäller bl.a. bestämmelsen i 15 § tredje stycket

hyreslagen om hyresvärdens skyldighet att underhålla gemensamhetsut-rymmen och

bestämmelserna i 22 § hyresförhandlingslagen om prövning av

förhandlingsöverenskommelses innehåll och 55 § hyreslagen om prövning av

hyresvillkor. Vidare har väckts frågan hur den föreslagna bestämmelsen förhåller

sig till regeln i 5 § första stycket andra punkten hyresförhandlingslagen om

s.k. primär förhandlingsskyldighet vid bestämmande av hyra för ny hyresgäst.

Dessa frågor behandlas i författningskommentaren.

7 Arbetsrättsliga aspekter

En viktig fråga är om hyresgäster som utför självförvaltning kan komma att

betraktas som arbetstagare i arbetsrättslig mening. I så fall kan det

arbetsrättsliga regelverket bli tillämpligt på verksamheten. Av särskilt

intresse är då reglerna i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet och

lagen (1982:80) om anställningsskydd.

 Normalt uppkommer ett anställningsförhållande genom ett uttryckligt

anställningsavtal. Ett anställningsförhållande kan emellertid också uppkomma

genom att parterna, utan att ett uttryckligt anställningsavtal har träffats,

faktiskt handlar på ett sådant sätt att förhållandet dem emellan måste betraktas

som ett anställningsförhållande. Bedömningen av om ett anställningsförhållande

har uppkommit görs på grundval av en helhetsbedömning av förhållandena i det

enskilda fallet. Vissa grundläggande förutsättningar måste dock vara uppfyllda

för att ett anställningsförhållande skall föreligga. Förhållandet mellan

parterna skall i princip vara grundat på avtal och avtalet skall gå ut på att

den ena parten presterar arbete för den andra partens räkning.

 Förutsättningen att avtalet skall gå ut på en arbetsprestation och att arbetet

skall utföras för den andra partens räkning har belysts i några rättsfall från

Arbetsdomstolen.

 I rättsfallet AD 1982 nr 105 gällde frågan om några föräldrar som tagit del i

en försöksverksamhet avseende föräldramedverkan vid två kommunala daghem var att

betrakta som arbetstagare. Domstolen fann att så var fallet. Domstolen

konstaterade att deltagandet gick tillbaka på ett avtal. Den omständigheten att

deltagandet skedde i begränsad utsträckning, vanligtvis en dag i månaden,

tillmättes ingen betydelse, eftersom ett anställningsförhållande kunde föreligga

även när arbete utfördes även i ytterst begränsad omfattning. Inte heller hade

det någon större betydelse att vederlaget bestod i en reduktion av

daghemsavgiften. Formen för ersättningens utgivande ansågs inte vara ägnad att

belysa om arbete hade utförts eller om verksamheten hade bedrivits i någon annan

form. Däremot menade Arbetsdomstolen att ersättningens storlek hade intresse.

Ersättningen till föräldrarna svarade mot deras bortfall av inkomst från den

ordinarie sysselsättningen. Därmed låg ersättningen enligt domstolens mening på

en sådan nivå att den inte uteslöt arbete i arbetsrättslig mening. Vidare gjorde

domstolen en analys av föräldrarnas insats och kom då fram till att den närmast

kunde jämföras med en barnskötares arbetsuppgifter. Föräldrarollen gavs inte

någon avgörande vikt i sammanhanget, eftersom deltagandet var inriktat på

sysslor där relationen till det egna barnet fick så liten betydelse som möjligt.

 I rättsfallet AD 1982 nr 123 var frågan om en fosterförälder var att anse som

arbetstagare. Avsikten är enligt domstolen att fosterföräldrarna i de allra

flesta avseenden och så långt det är möjligt skall träda i de biologiska

föräldrarnas ställe. Det är alltså fråga om att ta emot barn inom familjens ram.

Enligt Arbetsdomstolens uppfattning tedde det sig därmed helt främmande att

betrakta fosterförälderns åtagande som en arbetsuppgift, och hon kunde därför

inte ses som arbetstagare.

 Rättsfallet AD 1985 nr 57 avsåg familjehemsföräldrar som enligt omsorgslagen

tog hand om förståndshandikappade barn. Det framgick att familjehemsföräldrarna

utförde åtminstone några uppgifter som måste betraktas som arbete och som

svarade mot dagbarnvårdares och andra vårdares uppgifter, men det helt

dominerande inslaget i åtagandet var uppgiften att inom den egna familjens ram

ta hand om ett utvecklingsstört barn och låta det leva i famijegemenskapen som

en familjemedlem bland andra. Det innebar enligt domstolen att situationen i

familjehemmet i allt väsentligt kom att vara densamma som situationen i de

familjer där de biologiska föräldrarna själva tar hand om sina utvecklingsstörda

barn. Slutsatsen blev att familjehemsföräldrarna inte var arbetstagare.

 Det framstår inte som helt klart hur de principer som framgår av dessa

rättsfall skall tillämpas på hyresgäster som medverkar i skötseln av det egna

bostadsområdet. Åtminstone i vissa fall är det sannolikt att hyresgästerna är

att betrakta som arbetstagare i förhållande till hyresvärden. Särskilt tydligt

blir detta om hyresgästen utför arbete som inte kan sägas ha någon direkt

koppling till det egna boendet och uppbär ersättning för detta. Vad gäller de

fall som nu föreslås bli skattebefriade är det dock, som Juridiska fakulteten

vid Lunds universitet har påpekat, fråga om en kollektiv självförvaltning utan

någon bestämd arbetsskyldighet för den enskilda hyresgästen, och

hyresnedsättningen är inte heller relaterad till den individuella arbetsinsats

som faktiskt utförts. Dessa förhållanden talar starkt emot att hyresgästen

skulle komma att betraktas som arbetstagare.

8 Ekonomiska konsekvenser

De ekonomiska konsekvenserna av de förslag som nu läggs fram torde bli

försumbara. Beträffande förslaget till ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

syftar detta till att förtydliga gällande rätt. Något nytt skattefritt område

tillskapas således inte. Beträffande förslaget till ändring i

hyresförhandlingslagen (1978:304) kan det till följd av detta uppstå ett något

ökat antal tvister vid domstol, dock ej så att några större kostnader uppkommer

för det allmänna.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen(1928:370)

Anvisningar

till 19 §

punkt 1

Ett nytt elfte stycke har intagits i punkt 1 av anvisningarna där det klargörs

att skatteplikt inte föreligger för avdrag på den ordinarie hyran som en

hyresgäst får för att utföra förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet på

hyresfastighet inom ett öppet system för självförvaltning.

 Med uttrycket förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet avses göromål som

normalt kan utföras av alla hyresgäster och som inte kräver specialkompetens,

såsom trappstädning, trädgårdsskötsel, enklare reparationer, byte av glödlampor

och annan förbrukningsmateriel samt tillsyn av källarutrymmen, vindar, garage

och tvättstugor etc. Med uttrycket hyresfastighet avses såväl fastighet som vid

fastighetstaxering taxeras som hyreshusenhet som fastighet som taxeras som

småhusenhet.

 Åtgärderna skall vidare bedrivas inom ett öppet system för självförvaltning.

Självförvaltning kan beslutas i en förhandlingsöverenskommelse enligt

hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ett annat avtal. Innebörden av

begreppet öppet system för självförvaltning framgår av kommentaren till

förslaget om ändring i 21 § nämnda lag.

 Undantag från skatteplikt gäller endast till den del avdraget på hyran inte

överstiger den egna lägenhetens andel av den totala kostnaden för den eller de

aktuella förvaltningsuppgifterna och under förutsättning att samtliga

hyresgäster som deltar i självförvaltningen får hyresavdrag med samma belopp.

 Med uttrycket lägenhetens andel avses fördelning enligt huvudtalet, dvs. att

en lägenhet motsvarar en andel, oavsett lägenhetsyta. Vid beräkning av det

skattefria utrymmet skall därför kostnaden fördelas på samtliga lägenheter i

fastigheten. Beräkningen skall vidare göras med utgångspunkt i den totala

kostnaden för den eller de aktuella förvaltningsuppgifterna. Med detta avses att

hela kostnaden för t.ex. trappstädningen i ett hus skall fördelas enligt

huvudtalet, således även sådan del som inte omfattas av självförvaltning. Det är

bara kostnaden för den aktuella åtgärden som omfattas. Därvid avses att det

endast är den totala kostnaden för den eller de typer av åtgärder som ingår i

självförvaltningen som får ligga till grund för beräkningen. Ingår t.ex. endast

trappstädning i självförvaltningsöverenskommelsen kan inte också kostnader för

trädgårdsskötsel läggas till grund för beräkningen. Om å andra sidan båda dessa

förvaltningsåtgärder omfattas av överenskommelsen skall beräkningen grundas på

den beräknade totalkostnaden för båda åtgärderna, oavsett hur hyresgästerna har

fördelat arbetet mellan sig. Beträffande kostnadens storlek bör denna i första

hand bestämmas med utgångspunkt i vad den entreprenör debiterar som anlitas vid

den tidpunkt när man övergår till självförvaltning. I de fall någon sådan

uppgift inte finns att tillgå, t.ex. om självförvaltning redan bedrivits en

längre tid, får kostnaden för en viss åtgärd fastställas i varje enskilt fall

utifrån gällande marknadspris på orten.

 Beräkningen av det skattefria taket kan mot bakgrund av vad som nu sagts

illustreras med följande räkneexempel. I ett hus med tio lägenheter deltar fem i

självförvaltning avseende trappstädning och trädgårdsskötsel. Beträffande

trappstädningen är den totala kostnaden 3 000 kr per månad. Hyresgästerna tar

över halva trappstädningen, vilket innebär att den inbesparade kostnaden i denna

del är 1 500 kr. När det gäller trädgårdsskötseln är den totala kostnaden 2 000

kr per månad. Detta arbete omhändertas i sin helhet av hyresgästerna. Den

inbesparade kostnaden är således totalt 3 500 kr (1 500 + 2 000) per månad,

vilket innebär 700 kr fördelat per lägenhet och månad. Det skattefria taket

utgör däremot en tiondel av den totala kostnaden, dvs. 500 kr (10% x [3 000 +

2 000]). Om hela besparingen om 700 kr vardera dras av på hyran för de fem

lägenheterna som deltar, blir därför endast 500 kr skattefritt och överskjutande

200 kr kommer att beskattas.

 Hyresgästerna skall vidare få samma ersättning oavsett den mängd arbete var

och en faktiskt har uträttat. Härvid måste emellertid hänsyn tas till den tid

hyresgästen bott i huset, om den bara avser viss del av året och den hyresgäst

som föregått eller efterträtt honom valt att inte delta i självförvaltningen.

Detta får till följd att det skattefria takbeloppet för en hyresgäst som har

bott i huset under halva året skall beräknas utifrån de förvaltningsåtgärder som

vidtagits under denna tid. Den omständigheten att han för hela året räknat kan

komma att få ett lägre hyresavdrag än övriga hyresgäster utesluter därför inte

skattefrihet. En annan situation är den att hyresvärden och hyresgästerna

avtalar om att avdrag på hyran skall göras endast vid ett eller ett fåtal

tillfällen per år. Det förhållandet att det ackumulerade avdraget i sådant fall

kan komma att helt motsvara eller till och med överstiga den ordinarie hyran för

den period avdrag görs medför inte att skatteplikt uppkommer.

 För det fall en hyresgäst vid sidan av de åtgärder som omfattas av

självförvaltningen åtar sig att mot ersättning utföra även andra arbeten för

hyresvärdens räkning, är denna ersättning skattepliktig enligt vanliga regler.

Den omständigheten att sådan ersättning lämnats medför dock inte att ett

hyresavdrag till följd av deltagande i självförvaltning blir skattepliktigt. Det

saknar härvid betydelse från beskattningssynpunkt om denna ersättning erhållits

i form av ytterligare hyresavdrag eller på annat sätt. Inte heller har det någon

betydelse om det rör sig om samma typ av göromål som de som omfattas av

självförvaltningen eller andra mer speciella uppgifter.

 För hyresvärdens del utgör avdrag på hyran som lämnats till hyresgäster som

deltar i självförvaltning en kostnad i verksamheten som skall redovisas, oavsett

till vilken del skatteplikt föreligger för beloppen.

 De nya bestämmelserna om undantag för skatteplikt för hyresgäster gäller även

i motsvarande utsträckning för avdrag på årsavgift som en medlem i en

bostadsrättsförening fått för att utföra förvaltningsuppgifter av enklare

beskaffenhet på föreningens fastighet. Motsvarande gäller för bostadsförening,

bostadsaktiebolag och annan därmed jämförbar sammanslutning. Till följd av det

föreningsrättsliga kravet på likabehandling av medlemmarna kan det härvid i

vissa fall bli nödvändigt att ändra bestämmelser i stadgarna.

 Den nya bestämmelsen avses träda i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första

gången vid 1998 års taxering.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:000) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Anvisningar

till 19 §

punkt 1

Förslaget är, såvitt gäller undantag från skatteplikt i självförvaltningsfallen,

likalydande som det som kommenteras under 9.1. Förslaget till ändring är i denna

del en följd av att det även i prop. 1996/97:107 En allmän och sammanhållen

arbetslöshetsförsäkring föreslås en ändring i förevarande anvisningspunkt, men

med en annan tidpunkt för ikraftträdande. I detta förslag återfinns undantaget

från skatteplikt vid självförvaltning i tionde stycket.

9.3 Förslaget till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

(1978:304)

21 §

Paragrafens andra stycke är nytt. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna

motiveringen, avsnitt 6.

 Att en förhandlingsöverenskommelse kan innefatta överenskommelser angående

hyresgästernas deltagande i fastighetsförvaltningen får anses följa redan av 5 §

hyresförhandlingslagen. Förevarande bestämmelse tar sikte endast på vad som i

förhandlingsöverenskommelsen kan avtalas om gottgörelse åt de deltagande

hyresgästerna i form av avdrag på den ordinarie hyran. Bestämmelsen klargör att

man under vissa förutsättningar i förhandlingsöverenskommelsen kan ta in en

överenskommelse om sådana hyresavdrag även om den leder till att de faktiska

hyresbeloppen inte blir lika stora för lägenheter som är lika stora och har

samma bruksvärde.

 För det första förutsätter sådana överenskommelser att det finns eller kommer

att finnas ett system för självförvaltning. Härmed avses något slag av

organiserad samverkan mellan hyresvärden och en grupp av hyresgäster rörande

förvaltningen av det eller de hus som omfattas av förhandlingsordningen. Av

förhandlingsöverenskommelsen måste på ett någorlunda preciserat sätt framgå

vilket arbete som självförvaltningen omfattar. Förvaltningen kan gälla såväl

själva hyreshuset, t.ex. städningen av trappuppgångar, som andra delar av

fastigheten, t.ex. skötseln av gräsmattor och blomrabatter. Vidare måste av

förhandlingsöverenskommelsen framgå det avdrag på den ordinarie hyran som skall

tillgodoräknas de hyresgäster som deltar i förvaltningen. Hur hyresvärdens och

hyresgästernas samverkan i övrigt skall vara organiserad behöver inte anges i

förhandlingsöverenskommelsen. Ofta torde formerna för samverkan bäst bestämmas

inom ramen för det lokala samarbetet mellan hyresgästerna och fastighetsägaren,

t.ex. i en lokal kontaktkommitté. Det gäller i synnerhet i sådana fall där någon

eller några av hyresgästerna står utanför hyresgästorganisationen.

 Förekomsten av sådana självförvaltningssystem ger anledning att ställa frågan

hur ett sådant system påverkar hyresvärdens skyldigheter enligt hyreslagen. De

skötselåtgärder som kan tänkas ingå i självförvaltningen torde i huvudsak kunna

hänföras till skötsel av gemensamma utrymmen eller skötsel av yttermiljön.

 Enligt 15 § tredje stycket hyreslagen är hyresvärden skyldig att hålla

gemensamhetsutrymmen i fullt brukbart skick för det avsedda ändamålet, om inte

annat har avtalats. Det är möjligt att avtala om såväl bättre som sämre skick.

Frågan blir då om ett avtal om självförvaltning innebär att hyresvärdens

skyldigheter i förhållande till de hyresgäster som deltar i förvaltningen

förändras. Det torde inte gå att svara generellt på denna fråga, som i stället

får besvaras genom en tolkning av avtalet i det enskilda fallet. I vissa fall

kan överenskommelsen om självförvaltning vara sådan att den måste ges den

innebörden att hyresvärden har befriats från sin underhållsskyldighet gentemot

de hyresgäster som har åtagit sig att utföra förvaltningsåtgärden. Vanligen

torde emellertid avtalet innebära att hyresvärden fortfarande är skyldig att

hålla fastigheten i fullgott skick och således är ansvarig för skötseln, men att

hyresvärden har gett hyresgästerna ett uppdrag att utföra skötseln åt

hyresvärden. Det står under alla förhållanden klart att hyresvärdens

skyldigheter i nu berört hänseende består mot de hyresgäster som inte deltar i

självförvaltningen. Om det till följd av självförvaltningen uppstår brister i

skötseln av fastigheten och detta drabbar de hyresgäster som inte deltar i

förvaltningen, ansvarar hyresvärden alltid för att förvaltningsåtgärderna

utförs.

 Ofta torde även yttermiljön kunna räknas till de gemensamma utrymmena. I den

mån detta inte är fallet torde hyresvärden ha ett betydande utrymme att själv

bestämma graden av underhåll. Något behov av att - som en remissinstans har

förordat - särskilt lagreglera frågan kring skötseln av den yttre miljön har

därför inte ansetts föreligga.

 Ytterligare en förutsättning för att i en förhandlingsöverenskommelse reglera

hyresavdrag på grund av deltagande i självförvaltning är att systemet för

självförvaltning står öppet för samtliga berörda hyresgäster. Det får sålunda

inte vara fråga om ett system som är öppet enbart för exempelvis medlemmar i

hyresgästorganisationen och som därigenom hindrar de hyresgäster som har valt

att ställa sig utanför denna från att komma i åtnjutande av hyresavdraget. I

kravet på öppenhet ligger också att de hyresgäster som deltar i

självförvaltningen behandlas lika. Om det i förhandlingsöverenskommelsen bestäms

att hyresgästerna skall kunna delta i självförvaltningen på olika sätt eller i

olika omfattning, måste därför varje hyresgäst inom dessa ramar fritt få välja

på vilket sätt eller i vilken utsträckning han eller hon vill delta.

 Att kravet på öppenhet gäller enbart i förhållande till berörda hyresgäster

beror på att det inte finns något som hindrar att självförvaltningsystemet

begränsas till något eller några av de hus som omfattas av förhandlingsordningen

och till de hyresgäster som bor där.

 Överenskommelsen om hyresavdrag måste gälla samtliga hyresgäster som deltar i

systemet. Det har inte ansetts lämpligt att söka precisera detta begrepp i

lagtexten. Förhandlingsöverenskommelsens parter är i och för sig oförhindrade

att göra sådana preciseringar under förutsättning att det sker på ett sådant

sätt att alla hyresgäster behandlas lika (jfr ovan beträffande kravet på

öppenhet). Eftersom en förhandlingsöverenskommelse gäller för en grupp av

hyresgäster och det måste stå fritt för varje hyresgäst att själv bestämma om

han eller hon önskar delta i förvaltningen, torde förhandlingsöverenskommelsen

vanligen kunna innehålla endast övergripande bestämmelser om självförvaltningen.

Vid sidan av förhandlingsöverenskommelsen måste alltså regelmässigt träffas ett

ömsesidigt bindande avtal mellan hyresvärden och hyresgästen, varigenom den

senare förbinder sig att delta i självförvaltningen. Genom sådana avtal mellan

hyresvärd och hyresgäst kan det närmare bestämmas på vad sätt den enskilde

hyresgästen skall delta i självförvaltningen.

 Görs det inte några preciseringar i förhandlingsöverenskommelsen eller i

avtal mellan hyresgästerna och hyresvärden, är det naturligt att det överlämnas

till hyresgästerna själva att komma överens om hur arbetet skall fördelas mellan

dem och hur var och en skall delta. Sådana överenskommelser behöver inte

innebära att hyresgästerna medverkar i lika omfattning i förvaltningsåtgärderna.

Det bör sålunda inte finnas något hinder för hyresgästerna att komma överens om

att vissa hyresgäster, exempelvis äldre personer, skall delta endast på något

mindre aktivt sätt. Hyresgästernas överenskommelser om hur självförvaltningen

skall organiseras kan också ske genom att hyresgästerna bildar en förening där

man gemensamt beslutar om hur arbetet skall utföras. Ingenting hindrar att

rätten till hyresnedsättning i förhandlingsöverenskommelsen knyts till ett

medlemskap i en sådan självförvaltningsförening . En sådan förening måste dock

givetvis vara öppen för samtliga hyresgäster och bör vara fristående i

förhållande till den förhandlande hyresgästorganisationen.

 Under de förutsättningar som nu har angetts kan det i förhandlings-

överenskommelsen skrivas in att de i självförvaltningen deltagande hyresgästerna

skall erhålla avdrag på den ordinarie hyran. En sådant avdrag kan avse såväl

redan förfallna hyror - och eventuellt utgå i form av kontant återbetalning -

som framtida, ännu inte förfallna hyror. Med hänsyn till kravet i 19 § första

stycket hyreslagen på att hyran skall vara till beloppet bestämd måste

hyresavdraget anges till ett visst belopp. Som tidigare har angetts kan det i

förhandlingsöverenskommelsen bestämmas att självförvaltningen kan utföras i

olika omfattning. Inget hindrar i sådana fall att olika stora hyresavdrag ges

beroende på omfattningen och arten av de förvaltningsåtgärder som hyresgästen

väljer att åta sig. En annan sak är att förekomsten av differentierade

hyresavdrag kan ha betydelse för om hyresreduktionen blir skattepliktig.

 I förhandlingsöverenskommelsen måste således anges den ordinarie hyra som

utgår för det fall att hyresgästen inte deltar i självförvaltningen och ett

eller flera avdragsbelopp på den ordinarie hyran som utgår om hyresgästen deltar

i förvaltningen. En analogisk tillämpning av förbudet i 19 § hyreslagen mot

rörlig hyra medför vidare att omfattningen av de arbetsprestationer som

självförvaltningen innefattar bör vara preciserade.

 Såsom framgår av andra styckets andra mening får avdraget på den ordinarie

hyran inte vara större än vad som föranleds av självförvaltningens omfattning.

Denna begränsning har uppställts för att förhindra att hyresdifferentiering av

detta slag används för att kringgå likhetsregeln i första stycket. Bestämmelsen

skall förstås så att skillnaden inte får vara större än vad som kan motiveras av

den totala kostnadsminskning som självförvaltningen innebär för fas-

tighetsägaren. Däremot behöver skillnaden inte stå i någon direkt proportion

till det arbete som den enskilde hyresgästen utför. Av principen om öppenhet

och likabehandling följer dock att det givetvis inte kan komma i fråga att låta

en eller ett fåtal av de hyresgäster som deltar i självförvaltningen erhålla

hela hyresreduktionen, medan de övriga som deltar i förvaltningen inte erhåller

något avdrag på hyran.

 Avslutningsvis skall kort kommenteras vilka konsekvenser överenskommelsen om

självförvaltning får vid tillämpningen av andra hyresrättsliga bestämmelser.

 Enligt 5 § första stycket 2 hyresförhandlingslagen medför en förhand-

lingsordning skyldighet för hyresvärden att på eget intiativ förhandla med

hyresgästorganisationen i fråga om bestämmande av hyran för en ny hyresgäst,

om den begärda hyran överstiger den tidigare hyresgästens hyra. Hyresvärden kan

således inte, utan att iaktta sin s.k. primära förhandlingsskyldighet, ta ut en

inflyttningshyra som är högre än vad den tidigare hyresgästen har betalat.

Denna bestämmelse bör emellertid inte ges den innebörden att hyresvärden blir

förhandlingsskyldig i det fall den tidigare hyresgästens lägre hyra var

föranledd av att denne deltog i självförvaltning och den tillträdande

hyresgästen väljer att inte delta i sådan förvaltning. I en sådan situation

föreligger nämligen ingen egentlig hyreshöjning. Den ordinarie hyran för

lägenheten är oförändrad och inget hindrar den tillträdande hyresgästen att

delta i självförvaltningen och därigenom erhålla motsvarande hyresavdrag som den

förre hyresgästen.

 Om hyresgästens deltagande i självförvaltningen sker i sådana former att det

kan anses föreligga ett bindande åtagande från hyresgästens sida att utföra

förvaltningsåtgärden, medför detta vissa rättsverkningar. Vad som har avtalats

utgör hyresvillkor som kan prövas i den ordning som gäller enligt 54 och 55 §§

hyreslagen. Det som har bestämts i fråga om självförvaltningen, både vad gäller

arbetsprestationen och avdraget på den ordinarie hyran, kan alltså ändras genom

beslut av hyresnämnden. Det som förhandlingsöverenskommelsen innehåller i fråga

om självförvaltningen kan dessutom komma att prövas av hyresnämnden i den ord-

ning som anges i 22 § hyresförhandlingslagen.

 Det skall slutligen påpekas att frågor kring överenskommelser om

självförvaltning givetvis kan komma att prövas i allmän domstol eller i

hyresnämnd. Det kan t.ex. uppkomma tvister om huruvida en hyresgäst har deltagit

i självförvaltningen och därmed har rätt till hyresavdrag. Beträffande sådana

tvister kan följande sägas.

 Så länge de självförvaltningsåtgärder som har bestämts i förhandlingsöve-

renskommelsen har utförts torde hyresvärden inte gentemot en enskild hyresgäst

som har anmält att han eller hon önskar delta i självförvaltningen kunna göra

gällande att denne inte har rätt till avdrag.

 Saken ställer sig annorlunda om en viss förvaltningsåtgärd inte har utförts

och hyresvärden visar att det på sakliga grunder har bestämts att den aktuella

hyresgästen skulle ha utfört den. Vilka rättsverkningar detta får blir beroende

av hur frågan har reglerats i förhandlingsöverenskommelsen eller i avtal mellan

hyresvärden och hyresgästen.

 I allmänhet torde överenskommelsen vara att uppfatta på så sätt att hyres-

gästen i denna situation inte har rätt till något avdrag på hyran. Hyresgästen

skall då betala den ordinarie hyran. Om hyresgästen redan har fått avdrag, är

han skyldig att betala in ett belopp motsvarande avdraget. Det ytterligare

belopp som han skall erlägga är att anse som obetald hyra. Om betalning inte

sker, föreligger ett sådant dröjsmål med hyresbetalning som enligt 42 §

hyreslagen kan medföra att hyresrätten förverkas.

 Om förhandlingsöverenskommelsen inte kan ges den innebörden att hyresgästen

skall betala ytterligare hyra i fall han inte fullgör en förvaltningsåtgärd som

han har tagit på sig, kan hans underlåtenhet få andra rättsverkningar.

Försummelsen utgör ett avtalsbrott. I undantagsfall kan hyresrätten förverkas.

För att så skall kunna ske fordras dock att hyresgästens förseelse inte är av

ringa betydelse och att det är av synnerlig vikt för hyresvärden att skyldighe-

ten fullgörs (jfr 42 § första stycket 8 och femte stycket hyreslagen). Upprepade

försummelser kan vidare medföra att hyresavtalet efter uppsägning inte förlängs

(jfr 46 § första stycket 2 hyreslagen).

 Slutligen kan erinras om att en hyresgäst kan bli befriad från skyldigheten

att delta i självförvaltningen genom beslut av hyresnämnden (jfr 54 och 55 §§

hyreslagen).

 7

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att det i kommunalskattelagen (1928:370) skall införas en

ny bestämmelse, 32 § 3 i mom., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 32 §

-------------------------------------------------------

 3 i m o m. Som intäkt

 tas inte upp

 hyresnedsättning som en hy-

 resgäst fått för att utföra

 löpande underhåll av enklare

 beskaffenhet på

 hyresfastighet inom ett

 öppet system för

 självförvaltning som bestämts

 i en förhandlingsöverens-

 kommelse enligt

 hyresförhandlingslagen

 (1978:304) eller i ett

 annat avtal mellan en

 hyresvärd och en eller

 flera hyresgäster. Detta

 gäller dock endast till den

 del hyresnedsättningen inte

 överstiger den egna

 lägenhetens andel i den

 kostnad som inbesparats

 genom självförvaltningen och

 under förutsättning att

 samtliga hyresgäster som

 deltagit i självförvalt-

 ningen fått nedsättning med

 samma belopp.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid 1998

års taxering avseende hyresnedsättning som erhållits efter ikraftträdandet.

 8

2 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

(1978:304)

 Härigenom föreskrivs att 21 § hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 21 §1

 I en förhandlingsöverenskommelse om hyra skall samma hyra bestämmas för sådana

lägenheter som är lika stora och som omfattas av samma förhandlingsordning, om

det inte med hänsyn till vad som är känt om lägenheternas beskaffenhet och

övriga omständigheter kan anses vara skillnad mellan dem i fråga om bruksvärdet.

-------------------------------------------------------

 Trots bestämmelsen i

 första stycket får det i en

 förhandlingsöverenskommelse

 bestämmas att hyresgäster

 som deltar i ett för

 samtliga berörda hyresgäster

 öppet system för

 självförvaltning av hus som

 omfattas av förhandlings-

 ordningen skall betala en

 lägre hyra. Skillnaden i

 hyra mellan lägenheter som

 är lika stora och har samma

 bruksvärde får dock inte

 vara större än vad som

 föranleds av

 självförvaltningens

 omfattning.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1994:816.

 9

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över promemorian avgivits av Riksförsäkringsverket,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Svea hovrätt, Kammarrätten i Jönköping,

Göteborgs tingsrätt, Länsrätten i Stockholms län, Hyresnämnden i Växjö,

Hyresnämnden i Malmö, Hyresnämnden i Göteborg, Arbetsgivarverket, Boverket,

Konsumentverket, Fastighetsanställdas Förbund, Fastighetsbranschens

Arbetsgivarorganisation, HSB Riksförbund, Hyresgästernas Riksförbund, Juridiska

fakulteten vid Lunds universitet, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Riksbyggen, Stockholms Kooperativa Bostadsförening, Svenska

Arbetsgivareföreningen SAF, Svenska Bostäder AB, Svenska Kommunförbundet,

Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag, Sveriges Bostadsrätters

Centralorganisation SBC och Sveriges Fastighetsägareförbund.

 Yttrande har också avgivits av Fastighetsarbetsgivarnas Förbund.

 Riksskatteverket har bifogat yttranden som verket har hämtat in från

skattemyndigheterna i Stockholms, Uppsala och Skåne län.

 Landstingsförbundet, Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO) och

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) har avstått från yttrande.

 10

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i hyresförhandlingslagen

(1978:304)

 Härigenom föreskrivs att 21 § hyresförhandlingslagen (1978:304) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 21 §1

 I en förhandlingsöverenskommelse om hyra skall samma hyra bestämmas för sådana

lägenheter som är lika stora och som omfattas av samma förhandlingsordning, om

det inte med hänsyn till vad som är känt om lägenheternas beskaffenhet och

övriga omständigheter kan anses vara skillnad mellan dem i fråga om bruksvärdet.

-------------------------------------------------------

 Bestämmelsen i första

 stycket hindrar inte att

 det i en förhand-

 lingsöverenskommelse bestäms

 att hyresgäster som deltar

 i ett för samtliga berörda

 hyresgäster öppet system för

 självförvaltning skall ha

 rätt till avdrag på den

 ordinarie hyran. Skillna-

 den i hyra mellan

 lägenheter som är lika stora

 och har samma bruksvärde får

 dock inte vara större än vad

 som föranleds av

 självförvaltningens

 omfattning.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1994:816.

 11

2 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 19 §

kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Anvisningar

 till 19 §

 1.1 Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande asylsökande

m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

 Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den försäkrade

äger utfå ersättning för skadestånd vartill han är berättigad på grund av

personskada (överfallsskydd o.d.).

 Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än periodisk

utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur

utgör skattepliktig intäkt såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i

denna lag.

 Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör ersättning för

framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall dock 40 procent av beloppet

avräknas såsom icke skattepliktig del. Uppbär skattskyldig två eller flera

sådana engångsbelopp till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts

gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller flera engångsbelopp

under beskattningsåret får emellertid - i förekommande fall tillsammans med vad

som avräknats tidigare år - för samma personskada sammanlagt icke överstiga

femton basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid skall

avräknad del av ett engångsbelopp uttryckas i det basbelopp, som har fastställts

för det år under vilket engångsbeloppet blivit tillgängligt för lyftning.

 Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av personskada

och utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom., mot engångsbelopp, gälla

bestämmelserna i föregående stycke beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes

annan livränta eller del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1

mom., mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom skattepliktig

intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan livränta än nu sagts mot

engångsbelopp, skall beloppet anses utgöra icke skattepliktig intäkt.

 Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på grund av 3 kap. 16

§ andra eller tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring äger uppbära

arbetstagaren tillkommande ersättning från allmän försäkringskassa, är

skattepliktig intäkt. För arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna

ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån uppburen ersättning i

anledning av kostnad för den anställdes räkning att betrakta som skattepliktig

inkomst, dock att ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest

den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom havda kostnaden utgör

för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift i förvärvskälla. Ersättning, som

annorledes än i form av pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare

vid yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står s.k. självrisk

enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, räknas till skattepliktig inkomst enligt de grunder som

skulle hava gällt vid försäkring enligt sistnämnda lag.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun, som utgår

enligt av regeringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser, i

samband med utbildning eller omskolning, till arbetslösa och partiellt

arbetsföra samt med dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen

avser traktamente och särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som lämnas av en

arbetsmarknadsmyndighet utgör inte skattepliktig intäkt i följd varav avdrag

inte medges för den kostnad som sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka.

Skatteplikt föreligger inte heller för bidrag från en allmän försäkringskassa

till handikappade eller föräldrar till handikappade barn för anskaffning eller

anpassning av motorfordon. Utgår bidraget till en näringsidkare för

näringsverksamheten tillämpas bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av

anvisningarna till 22 §.

 Kontant arbetsmarknadsstöd utgör skattepliktig intäkt.

 Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i samband med

arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknadsstyrelsens omhändertagande av

flyktingar.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag Hammarskjölds

minnesfond till fullföljande av sitt ändamål lämnar för mottagarens utbildning.

Inte heller föreligger skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen

(1995:559) om stipendium efter genomfört basår inom kommunal vuxenutbildning

eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa

funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

-------------------------------------------------------

 Skatteplikt

 föreligger inte för sådant

 avdrag på ordinarie hyra

 som en hyresgäst får för att

 utföra förvaltningsuppgifter

 av enklare beskaffenhet på

 hyresfastighet inom ett

 öppet system för

 självförvaltning som bestämts

 i en förhandlingsöver-

 enskommelse enligt hyres-

 förhandlingslagen

 (1978:304) eller i ett

 annat avtal mellan en

 hyresvärd och en eller

 flera hyresgäster. Detta

 gäller endast till den del

 hyresavdraget inte

 överstiger den egna

 lägenhetens andel av den

 totala kostnaden för den

 aktuella

 förvaltningsuppgiften och

 under förutsättning att

 samtliga hyresgäster som

 deltar i självförvaltningen

 får avdrag på hyran med

 samma belopp. Vad som nu

 har sagts gäller i

 motsvarande utsträckning i

 fråga om avdrag på avgift i

 bostadsrättsförening,

 bostadsförening,

 bostadsaktiebolag och

 annan därmed jämförbar

 upplåtelse- eller

 ägandeform.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och tillämpas första gången vid 1998

års taxering.

**FOOTNOTES**

1Senaste lydelse 1995:1521.

 12

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:000) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 19 §

kommunalskattelagen (1928:370) i paragrafens lydelse enligt lagen (1997:000) om

ändring i nämnda lag samt ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1997:000) om

ändring i kommunalskattelagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Anvisningar

 till 19 §

 1.1 Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande asylsökande

m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

 Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den försäkrade

äger utfå ersättning för skadestånd vartill han är berättigad på grund av

personskada (överfallsskydd o.d.).

 Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än periodisk

utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur

utgör skattepliktig intäkt såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i

denna lag.

 Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör ersättning för

framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall dock 40 procent av beloppet

avräknas såsom icke skattepliktig del. Uppbär skattskyldig två eller flera

sådana engångsbelopp till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts

gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller flera engångsbelopp

under beskattningsåret får emellertid - i förekommande fall tillsammans med vad

som avräknats tidigare år - för samma personskada sammanlagt icke överstiga

femton basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid skall

avräknad del av ett engångsbelopp uttryckas i det basbelopp, som har fastställts

för det år under vilket engångsbeloppet blivit tillgängligt för lyftning.

 Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av personskada

och utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom., mot engångsbelopp, gälla

bestämmelserna i föregående stycke beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes

annan livränta eller del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1

mom., mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom skattepliktig

intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan livränta än nu sagts mot

engångsbelopp, skall beloppet anses utgöra icke skattepliktig intäkt.

 Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på grund av 3 kap. 16

§ andra eller tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring äger uppbära

arbetstagaren tillkommande ersättning från allmän försäkringskassa, är

skattepliktig intäkt. För arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna

ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån uppburen ersättning i

anledning av kostnad för den anställdes räkning att betrakta som skattepliktig

inkomst, dock att ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest

den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom havda kostnaden utgör

för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift i förvärvskälla. Ersättning, som

annorledes än i form av pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare

vid yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står s.k. självrisk

enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, räknas till skattepliktig inkomst enligt de grunder som

skulle hava gällt vid försäkring enligt sistnämnda lag.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun, som utgår

enligt av regeringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser, i

samband med utbildning eller omskolning, till arbetslösa och partiellt

arbetsföra samt med dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen

avser traktamente och särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som lämnas av en

arbetsmarknadsmyndighet utgör inte skattepliktig intäkt i följd varav avdrag

inte medges för den kostnad som sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka.

Skatteplikt föreligger inte heller för bidrag från en allmän försäkringskassa

till handikappade eller föräldrar till handikappade barn för anskaffning eller

anpassning av motorfordon. Utgår bidraget till en näringsidkare för

näringsverksamheten tillämpas bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av

anvisningarna till 22 §.

 Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i samband med

arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknadsstyrelsens omhändertagande av

flyktingar.

 Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag Hammarskjölds

minnesfond till fullföljande av sitt ändamål lämnar för mottagarens utbildning.

Inte heller föreligger skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen

(1995:559) om stipendium efter genomfört basår inom kommunal vuxenutbildning

eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa

funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

-------------------------------------------------------

 Skatteplikt

 föreligger inte för sådant

 avdrag på ordinarie hyra

 som en hyresgäst får för att

 utföra förvaltningsuppgifter

 av enklare beskaffenhet på

 hyresfastighet inom ett

 öppet system för

 självförvaltning som bestämts

 i en förhandlingsöver-

 enskommelse enligt

 hyresförhandlingslagen

 (1978:304) eller i ett

 annat avtal mellan en

 hyresvärd och en eller

 flera hyresgäster. Detta

 gäller endast till den del

 hyresavdraget inte

 överstiger den egna

 lägenhetens andel av den

 totala kostnaden för den

 aktuella

 förvaltningsuppgiften och

 under förutsättning att

 samtliga hyresgäster som

 deltar i självförvaltningen

 får avdrag på hyran med

 samma belopp. Vad som nu

 har sagts gäller i

 motsvarande utsträckning i

 fråga om avdrag på avgift i

 bostadsrättsförening,

 bostadsförening, bostadsak-

 tiebolag och annan därmed

 jämförbar upplåtelse- eller

 ägandeform.

-------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft Denna lag träder i kraft

den 1 januari 1998. Äldre den 1 januari 1998 och

bestämmelser tillämpas dock tillämpas första gången vid

fortfarande i fråga om 1999 års taxering utom

kontant arbetsmarknadsstöd såvitt gäller det nya tionde

som betalas ut efter stycket som tillämpas första

ikraftträdandet. gången vid 1998 års

 taxering. Äldre bestämmelser

 tillämpas dock fortfarande

 i fråga om kontant

 arbetsmarknadsstöd som

 betalas ut efter ikraft-

 trädandet.

**FOOTNOTES**

1Lydelse enligt prop. 1996/97:107.

 13

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-04-16

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. presidenten i

Försäkringsöverdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

 Enligt en lagrådsremiss den 10 april 1997 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1.lag om ändring i hyresförhandlingslagen (1978:304),

 2.lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 3.lag om ändring i lagen (1997:000) om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Christer
[REDACTED_EFTERNAMN] och hovrättsassessorn Nils Cederstierna.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 14

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 april 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden,[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1996/97:119 Självförvaltning.

 15