Regeringens proposition

1993/94:52

Skärpta åtgärder mot människosmuggling

Prop.

1993/94:52

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 oktober 1993

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Birgit[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa åtgärder för att komma till rätta med verksamhet

som innebär att utlänningar utan rätt till inresa hjälps till eller in i Sverige

för att här söka uppehållstillstånd.

 Straffskärpning föreslås för den som i strid med utlänningslagstiftningen

hjälper någon att ta sig in i landet. Ändringen innebär att ett grovt brott med

upp till två års fängelse i straffskalan införs. Vid bedömande av om brottet är

grovt skall särskilt beaktas om gärningen utförts mot ersättning, avsett ett

betydande antal personer eller utförts under hänsynslösa former.

 Vidare föreslås i propositionen en utvidgning av den krets som skall omfattas

av straffbestämmelsen i 10 kap. 5 § utlänningslagen om planläggning och

organisation av sådan verksamhet. Den som hjälper en utlänning att komma till

Sverige exempelvis genom att biträda med transporten, skall kunna straffas för

medhjälp om han insåg eller hade skälig anledning att anta att det var fråga om

sådan verksamhet som nu nämnts.

 Slutligen föreslås att transportmedel som använts vid de angivna brotten skall

kunna förverkas och att _ när fråga är om fartyg _ talan om förverkande i vissa

fall skall kunna riktas mot fartygets befälhavare.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1994.

Innehåll

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

3 Ärendet och dess beredning 7

4 Nuvarande ordning 8

4.1Utlänningars rätt till inresa i Sverige 8

4.2Straffbar medverkan 8

4.3Förverkande 9

5 Överväganden 10

5.1Behovet av åtgärder 10

5.2Hjälp till illegal inresa 13

5.3Ansvar för organiserande av utlänningars resor till Sverige15

5.4Förverkande 16

6 Specialmotivering 18

Bilaga 1Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1993:25)22

Bilaga 2Departementspromemorians lagförslag 23

Bilaga 3Förteckning över deltagare vid hearing den 15 april 1993

 rörande departementspromemorian (Ds 1993:25)

 Skärpta åtgärder mot människosmuggling 25

Bilaga 4Lagrådsremissens lagförslag 26

Bilaga 5Lagrådets yttrande 29

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 oktober 199331

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i utlänningslagen (1989:529).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)

 dels att 10 kap. 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i 10 kap. skall införas två nya paragrafer, 2 a och 6 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 kap.

 2 §

 Till böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst sex

månader döms

 1. en utlänning som, i annat avseende än beträffande skyldighet att ha pass,

visering, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd, överträder bestämmelse i

denna lag eller vad som har föreskrivits med stöd av lagen,

 2. den som inte gör anmälan som föreskrivs i en författning som har utfärdats

med stöd av denna lag,

 3. den som i en anmälan 3. den som i en

eller ett ansökningsärende anmälan eller ett

enligt denna lag eller ansökningsärende enligt

enligt en författning som denna lag eller

har utfärdats med stöd av enligt en författning

denna lag medvetet lämnar som har utfärdats med

oriktig uppgift eller stöd av denna lag

medvetet underlåter att medvetet lämnar

tala om något förhållande oriktig uppgift eller

av betydelse, medvetet underlåter

 att tala om något

 förhållande av

 betydelse.

 4. den som hjälper en

utlänning att komma in i

Sverige i strid mot

föreskrifter i denna lag

eller i en författning

som har utfärdats med stöd

av lagen.

 För försök eller

förberedelse till brott

som avses i första

stycket 4 döms till

ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken

 2 a §

 Till fängelse i högst

 sex månader eller, när

 omständigheterna är

 mildrande, till böter

 döms den som hjälper en

 utlänning att komma in

 i Sverige i strid med

 föreskrifter i denna

 lag eller i en

 författning som har

 utfärdats med stöd av

 lagen.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Är brottet grovt döms

 till fängelse i högst

 två år. Vid bedömande av

 om brottet är grovt

 skall särskilt beaktas

 om gärningen

 1. lämnats mot

 ersättning,

 2. avsett ett stort

 antal personer, eller

 3. utförts under

 hänsynslösa former.

 För försök eller

 förberedelse till brott

 enligt denna paragraf döms

 till ansvar enligt 23 kap.

 brottsbalken.

 5 §

 Till fängelse i högst två Till fängelse i högst

år eller, när två år eller, när

omständigheterna är omständigheterna är

mildrande, till böter döms mildrande, till böter

den som i vinningssyfte döms den som i

planlägger eller vinstsyfte planlägger

organiserar verksamhet eller organiserar

som är inriktad på att verksamhet som är

främja att utlänningar inriktad på att främja

reser till Sverige utan att utlänningar reser

pass eller de tillstånd till Sverige utan

som krävs för inresa i pass eller de

Sverige. tillstånd som krävs för

 inresa i Sverige.

 Den som hjälper en

 utlänning att resa

 till Sverige utan

 pass eller de

 tillstånd som krävs för

 inresa i Sverige döms

 för medhjälp till brott

 enligt första stycket,

 om han insåg eller

 hade skälig anledning

 att anta att resan

 anordnats i

 vinstsyfte genom sådan

 verksamhet som där

 sägs.

 6 §

 Ersättning som har Ersättning som har

lämnats till den som har lämnats till den som

begått brott enligt 3 § 2 har begått brott

eller 5 § skall förklaras enligt 2 a §, 3 § 1

förverkad, om det inte är eller 5 § skall

uppenbart oskäligt. förklaras förverkad, om

 det inte är uppenbart

 oskäligt.

 Transportmedel som

 använts vid brott som

 avses i 2 a eller 5 §

 får förverkas om ägaren

 eller befälhavaren

 eller någon annan som

 var i ägarens ställe

 förövat gärningen eller

 medverkat till denna

 och förverkandet behövs

 för att förebygga brott

 eller det annars

 föreligger särskilda

 skäl därtill.

 Förverkande får dock

 inte ske om det är

 uppenbart oskäligt.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 a §

 Om ägaren till ett

 fartyg som kan

 förverkas enligt 6 §

 andra stycket inte är

 känd eller saknar känt

 hemvist i Sverige får

 talan om förverkande

 föras mot befälhavaren

 på fartyget.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

3 Ärendet och dess beredning

S.k. människosmuggling, dvs. att utlänningar får hjälp att resa illegalt till

eller in i Sverige, har varit ett tilltagande problem för svensk invandrings-

och flyktingpolitik under det senaste decenniet. Förfarandet innebär att

utlänningars önskan att resa till Sverige för att vid ankomsten söka

uppehållstillstånd utnyttjas i vinstsyfte. Under vintern 1992/93 har särskilt

upprörande fall av människosmuggling förekommit. Asylsökande har betalat stora

summor till personer som åtagit sig att ordna transport till Sverige och har

sedan under farliga förhållanden förts in illegalt i Sverige.

 Riksåklagaren har den 9 februari 1993 till Kulturdepartementet inkommit med en

framställning om ändring i utlänningslagen (dnr Ku93/448/Mp) föranledd av dessa

händelser. Vidare har Kustbevakningen den 18 februari 1993 inkommit med en

skrivelse rörande kustbevakningen och flyktingkontrollen (dnr Ku93/631/Mp).

 Frågan om skärpta åtgärder mot människosmuggling har därför behandlats i en

inom Kulturdepartementet upprättad promemoria (Ds 1993:25). En sammanfattning av

promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2.

 Synpunkter på promemorian har inhämtats vid en av Kulturdepartementet anordnad

hearing med företrädare för närmast berörda myndigheter samt några

frivilligorganisationer. En förteckning över dem som deltog i hearingen finns i

bilaga 3. En utskrift av vad som framförts vid hearingen finns tillgänglig i

lagstiftningsärendet (Dnr Ku93/448/Mp). Regeringen föreslår att lagstiftning

genomförs i huvudsaklig överensstämmelse med förslagen i promemorian.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 september 1993 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet framför i sitt yttrande bl.a. att en sedvanlig remissbehandling av

förslaget hade varit av särskilt värde i detta fall eftersom lagförslaget berör

straffrättsliga frågor och dessutom innehåller vissa särlösningar beträffande

förverkande. Lagrådet har också haft vissa lagtekniska synpunkter.

 Regeringen instämmer i att det givetvis varit av värde om en formell

remissbehandling kunnat äga rum. Eftersom det ansetts angeläget att en ändring

skulle komma till stånd så fort som möjligt har dock i stället valts att hålla

en hearing. Till denna inbjöds samma myndigheter och organisationer som skulle

ha kommit i fråga vid en remissomgång. Vid hearingen framfördes värdefulla

synpunkter. Några instanser lämnade också in sina synpunkter skriftligen.

Förslaget bör därför ha fått en tillräckligt allsidig belysning.

 Regeringen återkommer till Lagrådets övriga synpunkter i avsnitt 5.2 och i

specialmotiveringen till det framlagda lagförslaget.

4 Nuvarande ordning

4.1 Utlänningars rätt till inresa i Sverige

Gällande regler finns i utlänningslagen (1989:529), UtlL, och

utlänningsförordningen (1989:547), UtlF.

 Utländska medborgare är i princip skyldiga att ha pass och visum eller

uppehållstillstånd för att få resa in i Sverige. I regel genom ömsesidiga

överenskommelser är dock medborgare i de flesta länder undantagna från

skyldigheten att ha visering för inresa. För den som inte behöver visering krävs

heller inget uppehållstillstånd om vistelsen i Sverige är avsedd att vara högst

tre månader. För medborgare i de nordiska länderna krävs i princip ingen form av

tillstånd för inresa i Sverige. Motsvarande kommer att gälla för medborgare i

övriga EES-stater när det s.k. EES-avtalet träder i kraft.

 En person anses i princip inrest i Sverige så snart han kommit in på svenskt

land-, luft- eller sjöterritorium (jfr prop. 1988/89:86 s. 57). En utlänning får

i princip inte resa in annat än via en passkontrollort. Inresa från annat

nordiskt land får dock ske även via ett s.k. gränsövergångsställe. Av praktiska

skäl accepteras i viss utsträckning att en utlänning färdas på svenskt luft-

eller sjöterritorium utan att iaktta reglerna för inresa. För passagerare och

besättningsmän på fartyg och luftfartyg tillämpas således reglerna rörande

inresa först när de lämnar fartyget eller luftfartyget.

 Det är i och för sig inte straffbart att resa in i Sverige utan pass och

behövliga tillstånd. Den som saknar pass eller tillstånd kan dock avvisas. Den

som uppehåller sig i Sverige utan att ha eller ha sökt behövliga tillstånd kan

vidare dömas till böter (10 kap. 1 § UtlL).

4.2 Straffbar medverkan

Sedan 1937 års utlänningslag trädde i kraft har det varit straffbart att hjälpa

en utlänning att resa in illegalt i Sverige. I 1980 års utlänningslag gjordes

även försök till sådan hjälp straffbart och år 1984 infördes straff också för

förberedelse till sådant brott.

 De nuvarande straffbestämmelserna för hjälp till illegal inresa finns i 10

kap. 2 § 4 UtlL. Böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i

högst sex månader kan ådömas den som hjälper en utlänning att komma in i Sverige

i strid med bestämmelserna i utlänningslagstiftningen. Av andra stycket framgår

att även försök och förberedelse till sådant brott är straffbart.

 Straffbestämmelsen tar främst sikte på det fall att någon hjälper en person

att ta sig in illegalt i landet, utan sedvanlig inresekontroll. Det kan ske

genom att någon t.ex. tar sig över gränsen vid sidan av passkontroll eller

passerar passkontrollen gömd i en godsvagn på ett tåg eller i bagageluckan till

en bil. Också det fall att någon lyckas hjälpa en person att ta sig igenom

passkontrollen med hjälp av förfalskade dokument faller in under bestämmelsen.

 År 1984 infördes en särskild bestämmelse om straff för den som i vinstsyfte

organiserar en resa till Sverige för utlänningar som saknar behövliga tillstånd

för inresa. Straffskalan för brottet skärptes genom 1989 års utlänningslag.

Enligt den nuvarande bestämmelsen i 10 kap. 5 § UtlL kan fängelse i högst två år

eller, när omständigheterna är mildrande, böter ådömas den som i vinstsyfte

planlägger eller organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att

utlänningar reser till Sverige utan pass eller de tillstånd som behövs för

inresa.

 För att denna straffbestämmelse skall bli tillämplig krävs det inte att

utlänningen tar sig in eller har för avsikt att ta sig in i Sverige illegalt.

Det saknar också betydelse om utlänningen, när han kommit hit, har rätt att

stanna här exempelvis därför att han är flykting enligt 1951 års

Genève-konvention om flyktingars rättsliga ställning. Vad som är relevant är i

stället om utlänningen saknar pass och sådana tillstånd som krävs för inresa, om

resan ingår i en planerad verksamhet i syfte att främja att utlänningar skall

komma till Sverige utan erforderliga handlingar samt om organisatören handlat i

vinstsyfte. Omfattningen av verksamheten och storleken på den vinning

organisatören gör är faktorer som skall beaktas vid bedömningen av straffvärdet.

Den som vid något enstaka tillfälle hjälpt en utlänning till Sverige torde inte

komma att dömas med stöd av denna bestämmelse.

 Straffansvar kan inträda även om verksamheten inte avser hjälp till hela resan

från hemlandet utan endast en etapp (jfr NJA 1986 s. 607). En förutsättning

torde dock vara att det för den som främjat utlänningens resa stod klart att

målet för resan var Sverige.

 Enligt prop. 1983/84:144 (s. 117) tar bestämmelsen endast sikte på sådan

verksamhet som bedrivs i vinstsyfte. Att någon försörjer sig genom verksamhet

som nu nämnts är tillräckligt för att vinstsyfte skall anses föreligga (jfr NJA

1990 s. 115). Den som endast får sina direkta kostnader för verksamheten täckta

torde däremot inte omfattas av straffbestämmelsen.

 Det förtjänar slutligen att erinras om att Sverige till följd av våra

internationella åtaganden är skyldigt att föreskriva åtgärder mot medverkan till

att hjälpa en utlänning in i landet i strid med gällande bestämmelser. Första

delen av internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 143 från år

1975 behandlar missbruk i samband med migration. I artikel 3 i nämnda konvention

sägs det bl.a. att varje medlemsstat skall vidta alla erforderliga åtgärder dels

för att hindra hemlig migration och illegal sysselsättning, dels mot dem som

organiserar lagstridig eller hemlig migration för arbete från, genom eller till

dess territorium (jfr prop. 1981/82:146 s. 166 f.).

4.3 Förverkande

De grundläggande bestämmelserna om förverkande finns i 36 kap. brottsbalken.

Sålunda skall enligt 1 § utbyte av brott förklaras förverkat, om det inte är

uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för

kostnader i samband med ett brott. I stället för det mottagna får dess värde

förklaras förverkat. Vidare får med stöd av 2 § egendom som använts såsom

hjälpmedel vid brott eller som frambragts genom brott förklaras förverkat, om

det är påkallat för att förebygga brott eller annars särskilda skäl föreligger.

 Förverkande enligt 1 eller 2 § kan ske endast i samband med brott enligt

brottsbalken. Sålunda gäller för förverkande av utbyte av brott mot någon

straffbestämmelse i speciallagstiftning eller förverkande av hjälpmedel vid

brott mot sådan lagstiftning att bestämmelser om förverkande måste ha tagits in

i den aktuella författningen. I sådant fall gäller bestämmelserna i 36 kap.

brottsbalken, om inte den särskilda författningen innehåller avvikande

bestämmelser.

 Enligt 3 § 1 nämnda kapitel i brottsbalken får föremål som på grund av sin

särskilda beskaffenhet och övriga omständigheter kan befaras komma till

brottslig användning förklaras förverkat även om åtgärden inte kan vidtas med

stöd av 2 §. För att förverkande skall kunna ske enligt 3 § fordras inte att

något brott har begåtts. Det är tillräckligt att föremålet kan befaras komma

till brottslig användning. Inte heller behöver det brott som befaras vara ett

brott mot brottsbalken.

 Särskild rätt till egendom som förklaras förverkad består, om inte också denna

rättighet förklaras förverkad.

 I 5 § finns bestämmelser om hos vem förverkande kan ske. Bestämmelserna gäller

också vid förverkande som kan ske med stöd av speciallagstiftning, såvida inte

den särskilda författningen innehåller något annat.

 Enligt 10 kap. 6 § UtlL kan den ersättning som gärningsmannen uppburit vid

brott enligt 3 § 1 eller 5 § förklaras förverkad. Av prop. 1983/84:144 (s. 118)

framgår att inte bara vinningen av brottet utan hela ersättningen kan förverkas.

I rättstillämpningen har hänsyn tagits bl.a. till motiven för gärningen och till

vilken vinst den faktiskt gett. Eventuell vinning vid brott mot 10 kap. 2 § 4

kan inte förverkas.

 Någon specialregel om förverkande av hjälpmedel, t.ex. transportmedel, vid

brott mot 10 kap. 2 § 4 eller 5 § finns inte. I vissa speciella fall torde dock

förverkande kunna ske med stöd av bestämmelserna i 36 kap. 3 och 4 §§

brottsbalken. Exempelvis kan förverkande av falska handlingar ske om det

samtidigt föreligger ett brott enligt brottsbalken.

5 Överväganden

5.1 Behovet av åtgärder

 Regeringens bedömning. Påföljderna för medhjälp till illegal inresa och för

 organiserande av resor i sådant syfte till Sverige måste på ett mer

 effektivt sätt än hittills avskräcka från sådan verksamhet. Såväl en höjning

 av straffmaximum som en utvidgning av den personkrets som kan fällas till

 ansvar bör genomföras. Möjligheter att förverka transportmedel som använts

 bör införas.

 Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter vid hearingen. I stort sett samtliga deltagare ansåg att

människosmuggling och liknande verksamhet bör bestraffas hårdare. Bland annat

från Rikspolisstyrelsens sida framfördes att det aktuella förslaget var alltför

ensidigt inriktat på att hindra utlänningar utan behövliga tillstånd från att

komma till Sverige ombord på fartyg och man efterlyste en bredare översyn av

straffbestämmelserna. Ett par frivilligorganisationer ansåg att förslaget borde

behandlas inom ramen för en allmän översyn av straffbestämmelserna i

utlänningslagen. En sådan översyn borde anförtros den parlamentariska kommitté

(Ku 1993:1), som nyligen tillsatts för att se över invandrarpolitiken samt

invandrings- och flyktingpolitiken (dir. 1993:1).

 Flera av de myndigheter, som i princip ställde sig positiva till förslaget,

framförde viss tveksamhet när det gäller vilka återhållande effekter som

eventuellt skulle kunna uppnås.

 Skälen för regeringens bedömning. Från början av 1980-talet har det blivit

allt vanligare att utlänningar tar sig till Sverige genom att betala stora

summor till olika "organisatörer" _ för att sedan söka asyl eller annat

uppehållstillstånd här. Om de inte beviljas uppehållstillstånd här måste de

återvända till vanligtvis mycket svårare förhållanden än dem de lämnat. Ofta har

de tvingats sälja allt de ägde i hemlandet för att kunna betala organisatören.

Det är således fråga om ett hänsynslöst utnyttjande i vinstsyfte av människor i

ett utsatt läge. Hjälpen som utlänningen får för de pengar han betalat består

oftast i att han förses med förfalskade handlingar och inte sällan också

instruktioner om vad han lämpligen bör säga vid ankomsten till Sverige. Ibland

innefattar "hjälpen" även transport till den svenska gränsen och någon gång

illegal inresa i landet.

 Om många asylsökande kommer till Sverige på nämnt sätt kan det minska våra

möjligheter till organiserad överföring av flyktingar. Det kan bli svårare att

driva en rättvis och human flyktingpolitik. Människor som kanske har större

behov av skydd än de som hjälps hit kanske inte kan tas emot.

 Ett sätt att motverka att presumtiva asylsökande utnyttjas på nu nämnt sätt är

upplysningsverksamhet kombinerad med hjälpinsatser i de berörda utlänningarnas

vistelseländer. På så sätt kan man motverka att personer som inte har utsikter

att få stanna i Sverige ändå söker sig hit.

 Det har emellertid visat sig vara mycket svårt att nå ut med information som

tas på allvar i de berörda länderna. Det är också nödvändigt att kunna straffa

dem som medverkar till sådan organiserad verksamhet som nu nämnts. Det var

därför som den straffbestämmelse, som nu återfinns i 10 kap. 5 § UtlL, infördes

år 1984.

 De problem som uppstår då utlänningar hjälps hit på ett organiserat sätt har

dock ökat under de senaste åren. Under vintern 1992/93 har verksamheten skett

under särskilt hänsynslösa former. Utlänningarna har betalat stora penningsummor

till professionella smugglare som därefter under svåra och farliga förhållanden

transporterat dem med fartyg till Sverige.

 Gemensamt för sjötransporterna vintern 1992/93 har varit att de skett ombord

på fartyg som varit direkt olämpliga för passagerarbefordran i den omfattning

som förekommit. Resorna har inneburit svåra umbäranden för passagerarna genom

undermåliga hygieniska förhållanden och brist på mat och vatten. Åtminstone tre

av fartygen var vid ankomsten inte i sjövärdigt skick. Att märka är också att de

som kommit hit inte flytt undan något omedelbart hot om förföljelse. Det har

rört sig om personer från främst Mellanöstern som funnit ett tillfälligt skydd i

något av länderna på andra sidan Östersjön. De har visserligen levt under svåra

förhållanden där men inte löpt någon omedelbar risk för förföljelse eller risk

att sändas tillbaka till något land där de skulle riskera förföljelse.

 Besättningsmännen i de aktuella fallen har dömts för brott mot 10 kap. 2 § 4

UtlL till böter eller fängelse. Brott mot 10 kap. 5 § har inte kunnat styrkas.

Däremot har i några fall, när fartygen varit särskilt undermåliga, dömts till

ansvar även för framkallande av fara för annan (3 kap. 9 § brottsbalken). Det

längsta straff som hittills utdömts är fängelse ett år och sex månader. Fartygen

har inte i något fall förverkats. I åtminstone ett fall har fartyget brutits

sönder i havet och gått till botten innan målet avgjorts.

 Utvecklingen under senare tid har således visat att nuvarande bestämmelser

inte är tillräckliga för att förhindra människosmuggling och organiserande av

illegala inresor till Sverige i stor skala; verksamheter som innebär ett

hänsynslöst exploaterande av den utsatta situation vissa skyddssökande befinner

sig i. Straffsatserna är uppenbart inte tillräckliga för att avhålla från brott

mot utlänningslagens bestämmelser. Till detta kommer att bestämmelsen i 10 kap.

5 § UtlL om straff för organisatörer har visat sig svår att tillämpa på grund av

utrednings- och bevissvårigheter. Det är inte heller möjligt att med stöd av

utlänningslagens regler förverka hjälpmedel, t.ex. fartyg som använts för

transport.

 I vissa fall kan det visserligen vara möjligt att döma till ansvar även för

annat brott än brott mot utlänningslagen och straffsatserna kan då bli högre.

Har en transport skett med ett helt sjöodugligt fartyg torde i regel i vart fall

befälhavaren göra sig skyldig också till brottet framkallande av fara för annan.

På detta brott kan följa böter eller fängelse i högst två år. Det är emellertid

ofta förenat med betydande svårigheter att visa att faran var sådan att även

besättningsmedlemmarna hade anledning att räkna med den när resan började. Om

brottet begåtts utomlands tillkommer olika komplikationer som särskilt tillstånd

för åtal och jämförelser med straffreglerna i det andra landet. Gärningen kan

också komma att bedömas som straffri på grund av samtycke från de personer som

utsatts för faran.

 Befälhavaren torde i en del fall också kunna ådömas böter med stöd av

sjötrafikförordningen (1986:300). Det innebär emellertid normalt inte någon

höjning av straffmaximum.

 Verksamheten har ofta organiserats från utlandet. Det är då ovanligt att

huvudmannen kan nås av den svenska rättvisan. Det är oftast inte möjligt att

visa att t.ex. besättningsmän på fartyg själva deltagit i planläggning eller

organiserande av människosmugglingen. De kan då inte fällas till ansvar för

brott mot 10 kap. 5 § UtlL.

 Om ansvar kan utdömas för framkallande av fara för annan är det i princip

också möjligt att förverka t.ex. ett fartyg eftersom det då är fråga om ett

brott enligt brottsbalken. För att detta skall kunna ske är det emellertid i

regel nödvändigt att talan riktas mot ägaren. Ägaren finns regelmässigt inte i

Sverige. Att utreda vem som är ägare och att delge denne ett yrkande om

förverkande är därför ofta inte möjligt.

 Regeringen har i och för sig förståelse för synpunkten att det kan finnas

behov av en mer allmän översyn av straffbestämmelserna i utlänningslagen. En

sådan översyn har tidigare förordats av lagrådet (se prop. 1988/89:86 s. 367).

Det är emellertid enligt regeringens bedömning angeläget att skärpta åtgärder

mot den verksamhet som nu berörts kan genomföras så snart som möjligt.

 Det bör betonas att det inte är och inte heller i fortsättningen bör vara

straffbart att som ett led i en ideell verksamhet hjälpa någon att komma till

Sverige för att här söka asyl eller annat uppehållstillstånd. Det är den

verksamhet som avser illegal inresa eller som sker i vinstsyfte som bör

bestraffas.

 För att komma till rätta med verksamhet av det slag som ovan angivits är det

dock inte tillräckligt med skärpta straffbestämmelser. Det krävs också ett

utökat samarbete med myndigheterna i de länder varifrån resorna organiseras. I

detta sammanhang bör det erinras om att ett framgångsrikt sådant samarbete

inletts med myndigheterna i Estland, bl.a. genom att Rikspolisstyrelsen har en

person stationerad i Tallinn. Rikspolisstyrelsen planerar att inom kort

stationera personal även på några andra orter i f.d. Sovjetunionen, bl.a. i

syfte att stärka samarbetet när det gäller att förhindra organiserandet av

illegala resor därifrån till Sverige.

5.2 Hjälp till illegal inresa

 Regeringens förslag. Straffet för den som i strid med

 utlänningslagstiftningen hjälper någon att ta sig in i landet skärps. Det

 sker genom att ett grovt brott med upp till två års fängelse i straffskalan

 införs. Vid bedömande av om brottet är att anse som grovt bör särskilt

 beaktas om gärningen utförts mot ersättning, om den avsett ett stort antal

 personer eller om den utförts under hänsynslösa former.

 Promemorians förslag överensstämmer i stort sett med regeringens.

 Synpunkter vid hearingen. Förslaget godtogs av en stor majoritet av de

närvarande. Från Riksåklagarens sida framfördes att en ytterligare

straffskärpning i och för sig vore önskvärd.

 Skälen för regeringens förslag. Som tidigare framgått är hjälp till illegal

inresa straffbelagd enligt 10 kap. 2 § 4 UtlL. Som också framgått tidigare är en

förutsättning för straffbarhet att det är fråga om inresa som sker vid sidan av

passkontroll eller där utlänningen passerar passkontrollen gömd eller med hjälp

av förfalskade handlingar.

 Bestämmelsen tog vid sin tillkomst sikte på enstaka fall. Någon organiserad

verksamhet i avsikt att hjälpa hit utlänningar utan rätt till inresa förekom

inte vid bestämmelsens tillkomst. På senare tid har bestämmelsen tillämpats i

flera fall där brott enligt 5 § inte kunnat styrkas och där det varit fråga om

hjälp till inresa för ett stort antal personer och där "hjälpen" lämnats i

vinstsyfte. Sådant förfarande har inte sällan ett straffvärde som är högre än

vad nuvarande straffmaximum ger uttryck för. Maximistraffet bör därför höjas.

För att markera att det kan vara fråga om gärningar med betydande skillnader i

straffvärde föreslog regeringen i lagrådsremissen att en gradindelning av

brottet borde ske. Grovt brott borde anses föreligga t.ex. om hjälpen lämnats

mot ersättning eller i stor omfattning.

 Lagrådet har uttryckt tveksamhet mot exemplet om att grovt brott skall anses

föreligga om ersättning lämnats. Det bör enligt Lagrådets mening övervägas om

inte en bättre lösning skulle kunna åstadkommas på något av följande två

tänkbara sätt. Ett skulle vara att komplettera punkt 1 med krav på att

ersättningen varit oskälig eller att det i vart fall rört sig om ett i

sammanhanget betydande belopp eller att ersättningen avsett en tillfälligt

sammansatt grupp av personer. Ett annat alternativ, som med hänsyn till det

föreslagna maximistraffet inte skulle avvika från vad som annars vanligen

förekommer inom straffrätten, skulle vara att i det föreslagna första stycket

ange att för brottet kan dömas till böter eller fängelse i högst två år.

 Den föreslagna uppdelningen av brottet kan självfallet diskuteras. Regeringen

bedömer emellertid att en gradindelning av brottet bör ske för att markera att

det rör sig om handlingar med betydande skillnader i straffvärde. Ett särskilt

grovt brott bör således införas.

 Regeringen bedömer vidare att brottet som regel bör anses som grovt om

gärningsmannen fått ersättning för sin medverkan. Lagrådets förslag på denna

punkt skulle enligt regeringens bedömning kunna medföra tillämpningsproblem och

bevissvårigheter. För att brottet skall anses som grovt bör det således räcka

med att ersättning rent faktiskt utgått. Till skillnad mot vad som gäller enligt

5 § krävs inte att något vinstsyfte hos gärningsmannen visats. Självfallet måste

dock ersättningens storlek beaktas. Har ersättningen endast bestått i visst

bidrag för rent faktiska kostnader behöver detta i och för sig inte medföra att

brottet anses som grovt.

 En ändring som innebär att ett grovt brott införs för sådana förhållanden som

avses i 10 kap. 2 § 4 medför att bestämmelsen får en annan karaktär än övriga

regler i paragrafen. Det förefaller därför lämpligast att bryta ut den ändrade

bestämmelsen till en särskild paragraf, 2 a §. Innebörden av den föreslagna

ändringen behandlas närmare i specialmotiveringen.

 Det kan ifrågasättas om inte en större ändring än den nu föreslagna vore

motiverad. Med en ytterligare straffskärpning skulle exempelvis

förfalskningsbrott som begåtts tillsammans med brott mot utlänningslagen kunna

bedömas som ett led i den senare brottsligheten i stället för att åtalas

särskilt. En sådan ändring bör dock anstå i avvaktan på en allmän översyn av

utlänningslagens straffbestämmelser.

5.3 Ansvar för organiserande av utlänningars

resor till Sverige

 Regeringens förslag. En utvidgning sker av kretsen som omfattas av

 straffbestämmelsen i 10 kap. 5 § UtlL. Den som hjälper en utlänning att resa

 till Sverige utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa skall kunna

 fällas till ansvar för medhjälp, om han insåg eller hade skälig anledning

 att anta att det var fråga om verksamhet med syfte att hjälpa utlänningen

 hit i strid med gällande bestämmelser.

 Promemorians förslag överensstämmer i stort sett med regeringens.

 Synpunkter vid hearingen. Förslaget har i stort sett godtagits. Bl.a. Göta

hovrätt har framfört synpunkter på den lagtekniska utformningen av 10 kap. 5 §.

Bl.a. Riksåklagaren har påpekat att det nuvarande kravet på att det skall

föreligga ett vinstsyfte hos gärningsmannen ofta medför stora bevissvårigheter.

 Skälen för regeringens förslag. Brottskriterierna i 10 kap. 5 § UtlL måste ses

mot bakgrund av att det - som framhållits - inte är förbjudet att utan

vinstsyfte hjälpa någon att komma till den svenska gränsen för att där söka asyl

eller annat uppehållstillstånd. Förutom medverkan till illegal inresa är det

sålunda den organiserade verksamheten som sker i vinstsyfte som har

straffbelagts. Det har dock i praktiken ofta visat sig svårt att styrka såväl

att någon ägnat sig åt organiserad verksamhet som att detta skett i vinstsyfte.

Ett särskilt problem i utredningshänseende är att verksamheten ofta organiseras

från utlandet.

 I regel kommer endast de till Sverige som hjälper till med själva transporten.

I de flesta fall torde det vara självklart att exempelvis besättningsmedlemmar

ombord på ett fartyg som transporterar ett stort antal utlänningar måste ha

insett, eller bort ha inse, vad det är fråga om. Det torde i regel heller inte

råda någon tvekan om att det inte är fråga om någon ideell verksamhet utan att

transporten företas i vinstsyfte.

 Det är av allmänpreventiva skäl av stor vikt att samtliga inblandade i

organiserad verksamhet med syfte att på olaglig väg hjälpa utlänningar till

Sverige riskerar kännbara påföljder. Det är heller inte rimligt att stora

utredningsresurser skall behöva läggas ned på att utreda vilken ersättning som

kan ha utgått till en enskild besättningsman. Bestämmelsen i 10 kap. 5 § bör

därför kompletteras med en uttrycklig regel om ansvar för den som hjälper en

utlänning att resa till Sverige utan pass eller behövliga tillstånd, om han

insåg eller hade skälig anledning att anta att det var fråga om sådan

organiserad verksamhet som nyss nämnts.

 De lagtekniska synpunkter som förts fram vid hearingen har beaktats vid

utformningen av det förslag regeringen nu lägger fram. Som tidigare redovisats

har bl.a. Riksåklagaren påpekat att det nuvarande kravet på att det skall

föreligga ett vinstsyfte hos gärningsmannen ofta medför stora bevissvårigheter.

Det är emellertid enligt regeringens bedömning väsentligt att det inte uppstår

någon tveksamhet om att det inte är straffbart att som ett led i en ideell

verksamhet hjälpa någon att komma till Sverige för att här ansöka om asyl eller

annat uppehållstillstånd. Kravet på att det för straffbarhet måste visas att det

förelegat ett vinstsyfte bör därför finnas kvar. Det förtjänar vidare att

framhållas att den föreslagna utformningen av 10 kap. 5 § andra stycket innebär

att något vinstsyfte inte behöver föreligga hos en medhjälpare för att denna

skall kunna straffas.

5.4 Förverkande

 Regeringens förslag. Transportmedel som använts vid brott som avses i 2 a

 och 5 §§ skall kunna förverkas. Om ägaren till ett fartyg inte är känd eller

 saknar känt hemvist i Sverige skall talan om förverkande kunna föras mot

 befälhavaren på fartyget.

 Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter vid hearingen. Göta hovrätt uttryckte tveksamhet när det gäller

förslaget att förverkande skulle kunna ske även för det fall att den hos vilken

förverkande begärs "haft utbyte" av verksamheten. I övrigt framfördes inga

erinringar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Förverkande

I 10 kap. 6 § UtlL finns bestämmelser om förverkande av ersättning vid brott

enligt 3 och 5 §§. Som tidigare redovisats finns det däremot inga särskilda

bestämmelser i utlänningslagen om förverkande av egendom som använts som

hjälpmedel, t.ex. transportmedel som använts för att hjälpa utlänningar till

eller in i Sverige. Förverkande av t.ex. falska handlingar kan dock ske med stöd

av bestämmelserna i 36 kap. brottsbalken.

 Mot bakgrund av utvecklingen under senare år bör en utvidgning ske av

möjligheterna till förverkande vid brott enligt utlänningslagen. När utlänningar

utan rätt till inresa hjälps hit mot ersättning och i stor omfattning är det

rimligt att hjälpmedel som använts kan förverkas. Det framstår som stötande för

den allmänna rättskänslan när t.ex. den som upplåtit sitt fartyg för sådan

verksamhet kan få tillbaka fartyget och använda det på nytt för samma ändamål.

Som tidigare framhållits befinner sig organisatören av verksamheten ofta

utomlands. Om det transportmedel som använts i ett sådant fall ändå kan

förverkas torde det såväl försvåra fortsatt brottslighet som ha en

allmänpreventiv effekt.

 Frågan om även andra hjälpmedel än transportmedel skall kunna förverkas bör

anstå till dess en allmän översyn av straffbestämmelserna i utlänningslagen kan

genomföras.

 Möjligheter till förverkande bör föreligga vid brott såväl enligt den

föreslagna 2 a § som enligt 5 §. Förverkande bör kunna ske såväl hos ägaren som

hos befälhavare eller någon annan som varit i ägarens ställe t.ex. anställd,

uppdragstagare eller låntagare - om den hos vilken förverkande begärs förövat

gärningen eller medverkat till den. Förverkande bör dock inte komma i fråga om

åtgärden framstår som uppenbart oskälig. Presumtionen är alltså att förverkande

skall ske, om övriga förutsättningar är uppfyllda.

 I regel torde den som haft utbyte av brottslig verksamhet av ifrågavarande art

också vara att anse som gärningsman eller i vart fall som medverkande till

brottet. I likhet med Göta hovrätt bedömer regeringen att det är oklart i vilka

fall därutöver som någon kan ha haft sådant utbyte av verksamheten att

straffbarhet bör föreligga. Det förslag som nu läggs fram innehåller _ till

skillnad från promemorians förslag - därför inte någon särskild regel om

förverkande hos den som haft utbyte av brottet.

Talan om förverkande mot annan än ägare

För att förverkande skall kunna komma i fråga krävs i princip att talan om

förverkande förs mot ägaren. Det är vid brott mot utlänningslagen i regel fråga

om utlandsägda transportmedel och ofta är det inte möjligt att utreda vem som är

ägare. Som nämnts tidigare har detta problem i viss utsträckning lösts i andra

sammanhang. Enligt varusmugglingslagen kan yrkande om förverkande således riktas

även mot transportören eller annan innehavare av egendomen. Som nämnts gäller

detta dock endast egendom som smugglats in i landet, inte eventuella hjälpmedel.

 Beträffande befälhavare på fartyg finns i olika sammanhang regler av innebörd

att befälhavaren företräder ägaren eller redaren (se t.ex. 258 § sjölagen

/1891:35/ och 7 kap. 8 § lagen /1980:424/ om åtgärder mot vattenförorening från

fartyg).

 Även vid förverkande enligt utlänningslagen bör det vara möjligt att rikta

yrkandet mot befälhavaren på ett fartyg i de fall ägaren är okänd eller saknar

känt hemvist i Sverige. En särskild bestämmelse härom bör införas. Det kan i och

för sig framstå som skäligt att talan kan riktas mot den som på liknande sätt

som en befälhavare på ett fartyg företräder ägaren, t.ex. en pilot eller en

chaufför. Den frågan bör dock behandlas i ett större sammanhang. Tills vidare

får bestämmelserna i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid

förverkande m.m. tillämpas, vilket bl.a. innebär att stämning kan delges genom

kungörelse.

Beslag och kvarstad

Transportmedel som använts vid brott mot utlänningslagen kan redan nu i viss

utsträckning tas i beslag med stöd av 27 kap. 1 § rättegångsbalken, t.ex. om ett

fartyg har betydelse för utredningen. Det kan vara fallet om fartygets dåliga

skick utgör en försvårande omständighet och fartyget därför behövs som

bevisning. Transportmedel kan också enligt nämnda paragraf tas i beslag om det

kan antas att det kommer att förverkas.

 Vid förverkande av ersättning som uppburits vid brott enligt utlänningslagen

kan antingen den faktiskt uppburna ersättningen tas i beslag eller också kan _

enligt de allmänna bestämmelserna om kvarstad i 26 kap. rättegångsbalken _

rätten förordna om kvarstad på den misstänkte gärningsmannens egendom.

 De regler om beslag och kvarstad som finns torde vara tillräckliga för att

säkerställa att beslut om förverkande enligt utlänningslagen kan genomföras.

6 Specialmotivering

10 kap.

2 §

Ändringen är av redaktionell natur. Den innebär att p. 4 i första stycket och

andra stycket brutits ut till en särskild paragraf.

2 a §

Paragrafen är ny men innehållet motsvarar i huvudsak innehållet i nuvarande 10

kap. 2 § första stycket 4 samt 10 kap. 2 § andra stycket.

 Till skillnad från vad som gäller i dag föreskrivs i första stycket att

normalpåföljden vid brott mot paragrafen skall vara fängelse. I lindrigare fall,

t.ex. när någon utan ersättning hjälper en utlänning att ta sig in illegalt i

Sverige, bör alltjämt böter vara normalpåföljden. Straffvärdet för brottet

påverkas emellertid av såväl antalet personer som smugglas in som motivet för

handlingen och förhållandena kring inresan. Det ter sig vidare mer klandervärt

att hjälpa in någon som tidigare avvisats eller utvisats med förbud att

återvända till Sverige. Böter bör inte komma i fråga vid verksamhet under mer

organiserade former.

 I andra stycket har en särskild och förhöjd straffskala införts för grova

brott. På förslag av Lagrådet har uttrycket "hjälpen lämnats" bytts ut mot

"gärningen utförts".

 Som har redovisats i avsnitt 5.2 skall grovt brott i allmänhet anses föreligga

om gärningsmannen fått ersättning för sin medverkan. Brottet torde vidare i

allmänhet anses som grovt om det är ett större antal människor som hjälps in i

Sverige. Viss hänsyn bör dock kunna tas till om det rör sig om medlemmar av

samma familj. Det behöver i och för sig inte vara mer klandervärt att hjälpa en

familj med många barn till Sverige än att hjälpa en ensamstående.

 Vid bedömning av om brottet bör anses som grovt skall också beaktas om

utlänningen/utlänningarna utsatts för svåra umbäranden eller fara, t.ex. genom

att resan skett ombord på ett icke sjövärdigt fartyg.

 Den högre straffskalan för grovt brott gör det möjligt att utlämning kan ske

och ökar möjligheterna att tillgripa häktning.

 Det är enbart verksamhet som syftar till att hjälpa in någon i landet illegalt

som är straffbar enligt denna paragraf. Verksamhet som endast syftar till att

hjälpa någon hit som omedelbart vid ankomsten har för avsikt att söka asyl är

inte straffbar enligt 2 a §. Den kan däremot vara straffbar enligt 5 §.

 I vissa fall kan konkurrenssituationer uppkomma mellan 2 a och 5 §§. I

lagrådsremissen uttalade regeringen att det måste bedömas ha högre straffvärde

att hjälpa någon att resa in i landet illegalt än att hjälpa någon att ta sig

till den svenska gränsen för att söka asyl. I sådana fall borde därför 2 a § i

första hand tillämpas. Normalt torde gärningen i sådana fall vara att bedöma som

grovt brott enligt 2 a § andra stycket. Lagrådet har anfört att generellt sett,

med utgångspunkt från angivna straffskalor, synes gärningar enligt 5 § ha ett

något högre straffvärde än vad som sammantaget gäller för dem som faller under 2

a §. Lagrådet har därtill framhållit att båda paragraferna i vart fall skall

tillämpas om någon organiserat en verksamhet enligt 5 § första stycket och

sedan, på sätt som avses i 2 a §, ytterligare medverkat till olovliga inresor i

landet. Oberoende av vilka gärningar som skall anses ha det högsta straffvärdet

instämmer regeringen i att i det exempel Lagrådet givit båda bestämmelserna bör

åberopas.

5 §

I första stycket har endast en redaktionell ändring gjorts.

 Till skillnad från vad som gäller enligt 2 a § krävs inte att verksamheten

syftar till att någon skall komma in i Sverige i strid med bestämmelserna i

utlänningslagstiftningen. Det är tillräckligt att det är fråga om en organiserad

verksamhet med målsättning att hjälpa utlänningar att komma till Sverige även om

avsikten är att söka uppehållstillstånd redan vid gränsen. Däremot krävs att

gärningsmannen har ett vinstsyfte.

 I andra stycket införs ett uttryckligt ansvar för medhjälp till brott enligt

första stycket. En förutsättning för ansvar är att det kan styrkas att fråga

varit om verksamhet som avses i första stycket och att medhjälparen insåg eller

hade skälig anledning att anta att det var fråga om sådan verksamhet i

vinstsyfte. Däremot krävs det inte att medhjälparen själv haft något vinstsyfte.

 Ansvar för medhjälp skall kunna ådömas den som hjälper en utlänning att ta sig

till Sverige utan pass eller behövliga tillstånd. I första hand avses härmed den

som hjälper till med själva transporten. Det kan gälla såväl den som

tillhandahåller transportmedlet som den som utför själva transporten. Även hjälp

i andra former kan dock tänkas falla in under den föreslagna straffbestämmelsen.

Det kan t.ex. gälla den som tillhandahåller förfalskade handlingar som skall

underlätta resan till Sverige.

 I fråga om hjälp med transport föreligger en skillnad mellan exempelvis en

befälhavare på ett fartyg och en vanlig besättningsman. En befälhavare måste

alltid ha ett ansvar för vilka som följer med ombord på ett fartyg. En

besättningsman som mönstrats på för en speciell resa och som insåg eller haft

skälig anledning att anta att syftet med resan var brottsligt måste likaså kunna

ställas till ansvar enligt paragrafen. Annorlunda kan det emellertid ställa sig

för en besättningsman som först efter det att resan påbörjats fått resans syfte

klart för sig. Han torde då ha ringa möjligheter att på något sätt påverka

händelserna och borde då inte heller kunna ställas till svars.

 Kravet på att resan anordnats i speciellt syfte torde normalt medföra att

reguljär trafik och vanliga turistresor faller utanför det straffbara området

även om tillfälligtvis utlänningar följer med en sådan resa i syfte att

olagligen ta sig in i landet. Dock kan motsatsen bli fallet om någon

transporterar utlänningar för någon annans räkning och därvid handlar på sätt

som straffbeläggs i första stycket.

6 §

Första stycket har ändrats på så sätt att även ersättning som uppburits vid

brott mot 2 a § kan förverkas. Liksom tidigare gäller att inte bara den direkt

uppburna ersättningen utan också motsvarande belopp kan förverkas. Vidare har en

följdändring gjorts med anledning av ett tidigare lagstiftningsärende.

Hänvisning måste nu göras till 3 § 1 och inte till 3 § 2 (jfr prop. 1990/91:118,

bet. 1990/91:JuU29, SFS 1991:573).

 I andra stycket införs en möjlighet att förverka transportmedel som använts

vid brott mot 2 a eller 5 §. Andra hjälpmedel än transportmedel kan förverkas

endast enligt de allmänna förverkandebestämmelserna i brottsbalken (se avsnitt

4.3).

 Förverkande kan komma i fråga om ägaren eller den som är i ägarens ställe

förövat gärningen eller medverkat till den. När det gäller fartyg torde

befälhavaren i regel kunna anses vara i ägarens ställe. I lagtexten har därför

angetts att befälhavaren jämställs med ägaren. Andra fall där omständigheterna

kan vara sådana att någon torde kunna sägas vara i ägarens ställe är exempelvis

om det föreligger nära släktskap eller ett anställningsförhållande mellan ägaren

och brukaren av transportmedlet. Också det fall att ägaren lånat ut, hyrt ut

eller på avbetalning sålt ett transportmedel kan tänkas falla in under

bestämmelsen om ägaren insett eller borde ha insett vad transportmedlet skulle

användas till.

 Liksom vid förverkande i allmänhet skall en skälighetsbedömning göras. Visar

sig t.ex. ägaren av ett fartyg ha varit ovetande om vad det använts till, torde

det kunna anses vara uppenbart oskäligt att förverka fartyget.

 I vart fall när det gäller fartyg eller luftfartyg som använts i det

uteslutande syftet att transportera hit utlänningar torde det i allmänhet vara

fråga om sådan organiserad verksamhet att förverkande framstår som befogat. En

avvägning måste dock göras mellan föremålets värde, ägarens behov av det och

risken för fortsatt brottslig användning.

 Sakrättsligt giltiga rättigheter till egendom som förklaras förverkad enligt

en specialstraffrättslig bestämmelse består, om inget annat är särskilt stadgat

i den specialstraffrättsliga regleringen ( jfr 36 kap. 5 § tredje stycket

brottsbalken och NJA 1977 s. 82). Begränsade sakrätter såsom sjöpanträtt och

inteckningar i fartyg och luftfartyg kommer således att bestå. Något särskilt

stadgande härom behövs inte.

 Vid brott mot de aktuella bestämmelserna i utlänningslagen har hittills i

allmänhet fartyg kommit till användning. Även en personbil eller något annat

transportmedel kan dock förverkas, om det använts för att hjälpa hit utlänningar

i strid med utlänningslagens bestämmelser.

6 a §

Denna paragraf tar enbart sikte på förverkande av fartyg. Befälhavaren på ett

fartyg har som tidigare framhållits en särskild ställning och kan i många

sammanhang betraktas som ägarens legala företrädare. Som också påpekats tidigare

är ägaren till fartyg som använts för att hjälpa hit asylsökande oftast bosatt

utomlands. Många gånger är det inte möjligt att på något enkelt sätt utreda vem

som är ägare. Talan om förverkande får i sådana fall föras mot befälhavaren.

Självfallet hindrar detta inte att talan i stället förs direkt mot ägaren om det

framstår som lämpligt.

Sammanfattning av departementspromemorian

(Ds 1993:25)

I denna promemoria föreslås vissa åtgärder för att komma till rätta med s.k.

människosmuggling. Förslagen skall ses mot bakgrund av den senaste tidens

händelser, då båtar kommit från de baltiska staterna och medfört ett stort antal

personer från företrädesvis Irak.

 I dag straffas den som i vinningssyfte planlägger eller organiserar verksamhet

som är inriktad på att främja att utlänningar reser till Sverige utan pass eller

de tillstånd som krävs för inresa till Sverige. Eftersom människosmugglingen

ofta organiseras från utlandet har det visat sig svårt att nå huvudmännen bakom

verksamheten. Bland annat av denna anledning föreslås det i promemorian en

utvidgning av den krets som skall omfattas av bestämmelsen. Även den som

biträder med transporten eller väsentligt underlättar verksamheten skall kunna

straffas om han insåg eller hade skälig anledning att misstänka att det var

fråga om sådan verksamhet.

 Vidare skärps straffet för den som i strid med utlänningslagstiftningen

hjälper någon att ta sig in i landet. Ändringen genomförs genom att ett

särskilt, grovt brott, med upp till två års fängelse införs. Vid bedömande av om

brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen skett mot ersättning eller

om det varit fråga om verksamhet som skett i betydande omfattning eller under

särskilt hänsynslösa förhållanden.

 Slutligen föreslås också att transportmedel som använts vid de angivna brotten

skall kunna förverkas.

Departementspromemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)

 dels att 10 kap. 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att i 10 kap. skall införas två nya paragrafer, 2 a och 7 §§, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 kap.

2 §

 2 § Till böter, eller när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst

sex månader döms

 1. en utlänning som, i annat avseende än beträffande skyldighet att ha pass,

visering, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd, överträder bestämmelser i

denna lag eller vad som har föreskrivits med stöd av lagen,

 2. den som inte gör anmälan som föreskrivs i en författning som har utfärdats

med stöd av denna lag,

 3. den som i anmälan 3. den som i anmälan

eller ett eller ett

ansökningsärende enligt ansökningsärende enligt

denna lag eller enligt denna lag eller

en författning som har enligt en författning

utfärdats med stöd av som har

denna lag medvetet lämnar utfärdats med stöd av

oriktig uppgift eller denna lag medvetet lämnar

medvetet underlåter att oriktig uppgift eller

tala om något förhållandemedvetet underlåter att

av betydelse, tala om något förhållande av

 betydelse

 4. den som hjälper en

utlänning att komma in i

Sverige i strid mot

föreskrifter i denna lag

eller i en författning

som har utrfärdats med

stöd av lagen.

 För försök eller

förberedelse till brott

som avses i första

stycket 4 döms till

ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken.

2 a §

 Till fängelse i högst

 sex månader eller, när

 omständigheterna är

 mildrande, till böter

 döms den som hjälper en

 utlänning att komma in

 i Sverige i strid med

 föreskrifter i denna

 lag eller i en

 författning som har

 utfärdats med stöd av

 lagen.

 Är brottet grovt döms

 till fängelse i lägst

 sex månader och högst

 två år. Vid bedömande av

 om brottet är grovt

 skall särskilt beaktas

 om gärningen skett

 mot ersätting eller

 om

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 om verksamheten skett

 i betydande omfattning

 eller under särskilt

 hänsynslösa former.

 För försök eller

 förberedelse till brott

 enligt denna paragraf döms

 till ansvar enligt 23 kap.

 brottsbalken.

5 §

 Till fängelse i högst två år eller, när omständigheterna är mildrande, till

böter döms den som i vinningssyfte planlägger eller organiserar verksamhet som

är inriktad på att främja att utlänningar reser till Sverige utan pass eller de

tillstånd som krävs för inresa i Sverige.

 Till straff som

 anges i första stycket

 döms också den som insåg

 eller hade skälig

 anledning att

 misstänka att det var

 fråga om sådan

 verksamhet som avses

 där och genom biträde

 med transport eller på

 annat sätt väsentligt

 underlättar

 verksamheten.

6 §

 Ersättning som har Ersättning som har

lämnats till den som har lämnats till den som

begått brott enligt har begått brott

3 § 2 eller 5 § skall enligt

förklaras förverkad, om 2 a §, 3 § 1 eller 5 §

det inte är uppenbart skall förklaras förverkad,

oskäligt. om det inte är uppenbart

 oskäligt.

 Transportmedel som

 använts vid brott

 enligt 2 a eller 5 §

 får förverkas om ägaren

 eller befälhavaren

 eller någon annan som

 var i ägarens ställe

 förövat gärningen eller

 medverkat till denna

 eller haft utbyte

 därav samt om

 förverkandet behövs för

 att förebygga brott

 eller det annars

 föreligger särskilda

 skäl därtill och

 förverkande inte är

 uppenbart oskäligt.

7 §

 Om ägaren till ett

 fartyg som kan

 förverkas enligt 6 §

 inte är känd eller

 saknar känt hemvist

 inom riket får talan

 föras mot befälhavaren

 på fartyget.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

Förteckning över deltagare vid hearing den

15 april 1993 rörande departements-

promemorian (Ds 1993:25) Skärpta

åtgärder mot människosmuggling.

Justitiedepartementet Kazimir[REDACTED_EFTERNAMN]

Göta hovrätt Lars[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl-Gustav[REDACTED_EFTERNAMN]

Kalmar tingsrätt Gunnar Gyllenram

Riksåklagaren Torsten[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gunnel[REDACTED_EFTERNAMN]

Rikspolisstyrelsen Anders Ullenius

 Krister[REDACTED_EFTERNAMN]

Statens invandrarverk Per-Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Utlänningsnämnden Ulla Stigenberg

Kustbevakningen Olle Engelbrektsson

 Rolf[REDACTED_EFTERNAMN]

Röda Korset Lars[REDACTED_EFTERNAMN]

Sveriges advokatsamfund Torsten Bäckstrand

Sveriges frikyrkoråd Gunnar Marstorp

Svenska flyktingrådet Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)

 dels att 10 kap. 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i 10 kap. skall införas två nya paragrafer, 2 a och 6 a §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 kap.

2 §

 Till böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst sex

månader döms

 1. en utlänning som, i annat avseende än beträffande skyldighet att ha pass,

visering, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd, överträder bestämmelse i

denna lag eller vad som har föreskrivits med stöd av lagen,

 2. den som inte gör anmälan som föreskrivs i en författning som har utfärdats

med stöd av denna lag,

 3. den som i en anmälan 3. den som i en

eller ett ansökningsärende anmälan eller ett

enligt denna lag eller ansökningsärende enligt

enligt en författning som denna lag eller

har utfärdats med stöd av enligt en författning

denna lag medvetet lämnar som har utfärdats med

oriktig uppgift eller stöd av denna lag

medvetet underlåter att medvetet lämnar

tala om något förhållande oriktig uppgift eller

av betydelse, medvetet underlåter

 att tala om något

 förhållande av

 betydelse.

 4. den som hjälper en

utlänning att komma in i

Sverige i strid mot

föreskrifter i denna lag

eller i en författning

som har utfärdats med stöd

av lagen.

 För försök eller

förberedelse till brott

som avses i första

stycket 4 döms till

ansvar enligt 23 kap.

brottsbalken

2 a §

 Till fängelse i högst

 sex månader eller, när

 omständigheterna är

 mildrande, till böter

 döms den som hjälper en

 utlänning att komma in

 i Sverige i strid med

 föreskrifter i denna

 lag eller i en

 författning som har

 utfärdats med stöd av

 lagen.

 Är brottet grovt döms

 till fängelse i högst två år.

 Vid bedömande av om brottet

 är grovt skall särskilt

 beaktas om hjälpen

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. lämnats mot

 ersättning,

 2. avsett ett stort

 antal personer, eller

 3. lämnats under

 hänsynslösa former.

 För försök eller

 förberedelse till brott

 enligt denna paragraf döms

 till ansvar enligt 23 kap.

 brottsbalken.

5 §

 Till fängelse i högst två Till fängelse i högst

år eller, när två år eller, när

omständigheterna är omständigheterna är

mildrande, till böter döms mildrande, till böter

den som i vinningssyfte döms den som i

planlägger eller vinstsyfte planlägger

organiserar verksamhet eller organiserar

som är inriktad på att verksamhet som är

främja att utlänningar inriktad på att främja

reser till Sverige utan att utlänningar reser

pass eller de tillstånd till Sverige utan

som krävs för inresa i pass eller de

Sverige. tillstånd som krävs för

 inresa i Sverige.

 Den som hjälper en

 utlänning att resa

 till Sverige utan

 pass eller de

 tillstånd som krävs för

 inresa i Sverige döms

 för medhjälp till brott

 enligt första stycket,

 om han insåg eller

 hade skälig anledning

 att anta att resan

 anordnats i

 vinstsyfte genom sådan

 verksamhet som där

 sägs.

6 §

 Ersättning som har Ersättning som har

lämnats till den som har lämnats till den som

begått brott enligt 3 § 2 har begått brott

eller 5 § skall förklaras enligt 2 a §, 3 § 1

förverkad, om det inte är eller 5 § skall

uppenbart oskäligt. förklaras förverkad, om

 det inte är uppenbart

 oskäligt.

 Transportmedel som

 använts vid brott som

 avses i 2 a eller 5 §

 får förverkas om ägaren

 eller befälhavaren

 eller någon annan som

 var i ägarens ställe

 förövat gärningen eller

 medverkat till denna

 och förverkandet behövs

 för att förebygga brott

 eller det annars

 föreligger särskilda

 skäl därtill.

 Förverkande får dock

 inte ske om det är

 uppenbart oskäligt.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 a §

 Om ägaren till ett

 fartyg som kan

 förverkas enligt 6 §

 andra stycket inte är

 känd eller saknar känt

 hemvist i Sverige får

 talan om förverkande

 föras mot befälhavaren

 på fartyget.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

Lagrådets yttrande

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-09-21

Närvarande: justitierådet Per Jermsten, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 2 september 1993 har regeringen

på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över

förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529).

 Förslaget har inför lagrådet föredragits av kanslirådet Bengt Ranland.

 Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

Inledande synpunkter.

Det remitterade förslaget bygger på förslag i en departementspromemoria som

färdigställts i slutet av mars innevarande år. Någon sedvanlig remissbehandling

av promemorian har inte ägt rum. I stället har en s.k. hearing hållits den 15

april 1993 med företrädare för vissa berörda myndigheter och organisationer.

Lagrådet utgår från att detta sätt att bereda ärendet valts i syfte att de

aktuella förslagen skulle kunna genomföras så snabbt som möjligt (jfr remissen

s. 11).

 Genom vad som förekommit i ärendet kan föreskrifterna i 7 kap. 2 §

regeringsformen i och för sig anses vara uppfyllda. Lagrådet konstaterar

emellertid att en sedvanlig remissbehandling hade varit av särskilt värde i

detta fall eftersom lagförslaget berör straffrättsliga frågor och dessutom

innehåller vissa särlösningar beträffande förverkande. Om en sådan handläggning

valts hade en bättre belysning av förslagets innebörd kunnat komma till stånd.

10 kap.

2 a §

Bestämmelserna i första stycket är i huvudsak hämtade från nuvarande 2 §. I

materiellt hänseende har den ändringen föreslagits att normalpåföljden för brott

mot stadgandet skall vara fängelse i högst sex månader samt att böter bara skall

kunna komma i fråga när omständigheterna är mildrande. För närvarande gäller att

motsvarande brott normalt skall föranleda böter, men att fängelse i högst sex

månader kan ådömas "när omständigheterna är försvårande". Nämnda förändring

avspeglar alltså en strängare syn på de aktuella brotten.

 I det andra stycket föreslås därtill den nyheten att brott som är grovt skall

bestraffas med fängelse i högst två år.

 Som exempel på vad som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om ett brott

skall anses vara grovt nämns i första hand "om hjälpen (1.) lämnats mot

ersättning". Enligt lagrådets mening kan det till en början ifrågasättas om

ordet "hjälpen" bör användas i sammanhanget. Ordet har i sig en klart positiv

klang och passar därmed knappast ihop med en uppräkning av förhållanden som

typiskt sett anses vara så graverande att ett brott på grund därav kan komma att

rubriceras som grovt. "Hjälpen lämnats" synes med fördel kunna ersättas med

orden "gärningen utförts". Vad nu sagts gäller inte minst under punkt 3 där

exemplet är (om hjälpen) "lämnats under hänsynslösa former".

 Erfarenheterna har otvivelaktigt visat att det förekommer fall av

ifrågavarande brottslighet som har ett högt straffvärde. Trots detta vill

lagrådet ifrågasätta om den i remissen förordade lösningen är i alla delar

lämplig. Tveksamheten gäller här främst det första exemplet, om gärningen

utförts "mot ersättning". Enligt ordalagen saknar det i sig betydelse om brottet

bara gällt en eller några enstaka personer. Av uttalanden i specialmotiveringen

kan vidare den slutsatsen dras att en ersättning som bara omfattar en del av

uppkomna kostnader i princip inte skall utesluta att en gärning bedöms som grovt

brott. Nämnda förhållanden leder närmast till den slutsatsen att stadgandet i

första stycket, med den föreslagna skärpningen av straffskalan, främst är avsett

att tillämpas i fall då någon som helst ersättning inte förekommit. Det kan

därmed _ i synnerhet om det varit fråga om ett begränsat antal personer _

tämligen ofta tänkas röra sig om situationer där det funnits ideella

bevekelsegrunder för gärningsmannens agerande.

 Mot bakgrund av vad nu anförts bör enligt lagrådets mening övervägas om inte

en bättre lösning kan åstadkommas på något av följande två tänkbara sätt. Ett är

att komplettera punkt 1 med krav på att ersättningen varit oskälig eller att det

i vart fall rört sig om ett i sammanhanget betydande belopp eller att

ersättningen avsett en tillfälligt sammansatt grupp av personer. Ett annat

alternativ, som med hänsyn till det föreslagna maximistraffet inte skulle avvika

från vad som annars vanligen förekommer inom straffrätten, är att i det

föreslagna första stycket ange att för brottet kan dömas till böter eller

fängelse i högst två år.

 Specialmotiveringen till paragrafen avslutas med vissa synpunkter angående

tänkbara konkurrenssituationer. Resonemanget framstår som något ofullständigt

och i sak delvis tveksamt. Generellt sett, med utgångspunkt från angivna

straffskalor, synes gärningar enligt 5 § ha ett något högre straffvärde än vad

som sammantaget gäller dem som faller under 2 a §. Det bör därtill framhållas

att båda paragraferna i vart fall skall tillämpas om någon organiserat en

verksamhet enligt 5 § första stycket och sedan, på sätt som avses i 2 a §,

ytterligare medverkat till olovliga inresor i landet.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 oktober 1993.

Närvarande:statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:52 Skärpta åtgärder mot

människosmuggling.