Regeringens proposition

1995/96:206

Vissa skolfrågor m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 maj 1996

Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ylva[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposition tar regeringen upp vissa frågor som rör integration av för-

skoleverksamhet - skola - skolbarnsomsorg i syfte att förbättra barns

förutsättningar i tidig skolålder. Vidare föreslår regeringen, smärre ändringar

vad gäller behörighet till program i gymnasieskolan samt betygsättningen i bl.a.

grundskolan och gymnasieskolan, möjlighet till timplanejusteringar i

gymnasieskolan och förändrade regler för arbetsplatsförlagd utbildning.

Regeringen föreslår även att kommunerna skall kunna erbjuda individuella och

specialutformade program för grupper av elever. Vidare föreslås att lokala

grenar i gymnasieskolan främst skall vara avsedda för kommunens eller

samverkansområdets elever.

 I propositionen föreslås också att regeringen får bemyndigande att avveckla

Svenska Statens Språkresor AB och i anslutning därtill godkännande av användning

av reservationsanslag på tilläggsbudget i statsbudgeten 1995/96.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut....................................3

2 Lagtext........................................................4

3 Ärendet och dess beredning....................................12

4 Allmänna utgångspunkter.......................................13

5 Integration förskoleverksamhet - skola - skolbarnsomsorg......16

6 Behörighet till gymnasieskolans nationella och special-

 utformade program.............................................21

7 Blockbetyg i grundskolan......................................22

8 Behovet av kontinuerliga förändringar i gymnasieskolan........23

9 Ett betyg i svenska i gymnasieskolan och den

 gymnasiala vuxenutbildningen..................................27

10 Timplanejusteringar för gymnasieskolan........................28

11 Arbetsplatsförlagd utbildning (APU)...........................33

12 Individuella programmet m.m...................................37

13 Utbildning i gymnasieskolan på lokala grenar..................40

14 Verksamheten vid Svenska Statens Språkresor AB................42

15 Författningskommentar.........................................44

Utdrag ur protokoll från regeringssammanträde.....................47

Rättsdatablad.....................................................48

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100),

2. godkänner det regeringen föreslagit om

 - möjligheten att utfärda blockbetyg i grundskolan (avsnitt 7).

 - betygssättningen i ämnet svenska (avsnitt 9).

3. bemyndigar regeringen att avveckla Svenska Statens Språkresor AB samt att

 vidta de övriga åtgärder som erfordras i samband med avvecklingen av bolaget

 (avsnitt 14).

4. till avvecklingskostnader för Svenska Statens Språkresor AB under åttonde

 huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

 anvisar ett reservationsanslag på 18 miljoner kronor (avsnitt 14).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

 Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)1

 dels att 5 kap. 4, 4 a, 5, 8, 13, 18 och 24 §§ och bilaga 2 till lagen skall

ha följande lydelse,

 dels att det skall införas en ny bestämmelse, 5 kap. 13 a §, av följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap.

 4 §2

 De nationella programmen skall vara grund för fortsatt utbildning på

högskolenivå och för yrkesverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Vilka de nationella programmen Vilka de nationella programmen

är framgår av bilaga 1. Vissa be- är framgår av bilaga 1. Vissa be-

stämmelser om utbildningens om- stämmelser om utbildningens om-

fattning på de nationella fattning på de nationella program-

programmen (timplaner) framgår av men (timplaner) framgår av bila-

bilaga 2. Ytterligare ga 2. Regeringen eller den

föreskrifter om timplaner får myndighet som regeringen bestämmer

meddelas av regeringen eller den får meddela föreskrifter om tillämp-

myndighet som regeringen ningen av timplanerna.

bestämmer. Regeringen eller den

myndighet som regeringen bestäm-

mer får vidare meddela före-

skrifter om begränsade avvikelser

från timplanerna, om det finns

särskilda skäl.

 Varje kommun skall informera om de nationella programmen och om möjligheterna

att få utbildning på specialutformade eller individuella program.

 4 a §3

--------------------------------------------------------------------

 Omfattningen av studierna i de Omfattningen av studierna i de

ämnen som anges i bilaga 2 be- ämnen som anges i bilaga 2 beteck-

tecknas med gymnasiepoäng. För nas med gymnasiepoäng. För varje

varje ämne motsvarar antalet gym- ämne motsvarar antalet gymnasie-

nasiepoäng minsta antalet poäng antalet undervisningstimmar

garanterade undervisningstimmar i ämnet. En elev har uppnått det

i ämnet. En elev har uppnått det antal gymnasiepoäng som sålunda

antal gymnasiepoäng som sålunda gäller för varje ämne, när eleven har

gäller för varje ämne, när eleven inhämtat den kunskap som

har inhämtat den kunskap som utbildningen i ämnet avses ge.

utbildningen i ämnet avses ge.

 Utbildningen inom varje ämne som anges i bilaga 2 sker i form av en eller

flera kurser. För varje kurs skall anges hur många gymnasiepoäng den omfattar.

--------------------------------------------------------------------

 Efter varje kurs har eleven Efter varje kurs har eleven rätt

rätt att få betyg. Har eleven att få betyg. Har eleven enligt

enligt detta betyg minst detta betyg minst uppfyllt

uppfyllt kurskraven är kommunen kurskraven är kommunen inte

inte skyldig att erbjuda eleven skyldig att erbjuda eleven

ytterligare utbildning inom den ytterligare utbildning inom den

kursen. Detta gäller även om kursen. Detta gäller även om eleven

eleven begärt och fått kortare un- begärt och fått kortare un-

dervisningstid än den minsta ga- dervisningstid än den som anges i

ranterade. timplanen.

 5 §4

--------------------------------------------------------------------

 Varje kommun är skyldig att Varje kommun är skyldig att

erbjuda utbildning på nationella erbjuda utbildning på nationella

program för samtliga de ungdomar program för samtliga de ungdomar i

i kommunen som avses i 1 § första kommunen som avses i 1 § första

stycket förutsatt att de stycket förutsatt att de

 1. har slutfört sista årskursen 1. har slutfört sista årskursen i

i grundskolan eller motsvarande grundskolan eller motsvarande med

med godkända betyg i svenska, godkända betyg i svenska alterna-

engelska och matematik, samt tivt svenska som andraspråk,

 engelska och matematik, samt

 2. inte tidigare har gått igenom utbildning på ett nationellt program i

gymnasieskolan eller en i förhållande därtill likvärdig utbildning eller avlagt

International Baccalaureate (IB).

 Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Antalet

platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas med hänsyn till

elevernas önskemål.

 Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i en annan

kommun eller ett annat landsting i enlighet med samverkansavtal. Två eller flera

kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ett nationellt program bildar

ett samverkansområde för den utbildningen. Kommuner som har slutit samver-

kansavtal med ett landsting om en viss utbildning bildar ett samverkansområde

för den utbildningen.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får bestämma att

särskilda krav på förkunskaper skall gälla för vissa utbildningar.

 8 §

 Den som av sin hemkommun skall erbjudas gymnasieutbildning på ett nationellt

program enligt 5 § första stycket är behörig sökande till en sådan utbildning

var som helst i landet.

 Av behöriga sökande till de nationella program som anordnas i en kommun eller

för ett samverkansområde skall i första hand tas emot de som är hemmahörande i

den kommun som anordnar utbildningen och de som är hemmahörande i en kommun som

tillhör samverkansområdet för utbildningen.

 Med sådana sökande som avses i andra stycket skall jämställas

 1. de som med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att

få gå i den gymnasieskola dit de har sökt,

 2. de som är hemmahörande i en kommun som inte erbjuder det sökta programmet

och

--------------------------------------------------------------------

 3. de som har sökt till 3. de som har sökt till

gymnasieskolan ifråga under gymnasieskolan ifråga under

åberopande av att där, inom det åberopande av att där, inom det

sökta programmet, anordnas en sökta programmet, anordnas en

gren som inte erbjuds av nationellt fastställd gren som

hemkommunen. inte erbjuds av hemkommunen.

 13 §5

 Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av

specialutformade program eller individuella program för de ungdomar i kommunen

som avses i 1 § och som inte har tagits in på något nationellt program i

gymnasieskolan eller en likvärdig utbildning eller har avlagt International

Baccalaureate (IB). Detsamma gäller den som har tagits emot på ett nationellt

program i gymnasieskolan eller till en likvärdig utbildning, men som har

avbrutit utbildningen där. I fråga om elever från särskolan gäller skyldigheten

dock endast individuella program och endast om eleven vid prövning enligt 6 kap.

7 § inte tas emot i särskolan, därför att eleven bedöms kunna gå i

gymnasieskolan.

--------------------------------------------------------------------

 Ett specialutformat program Ett specialutformat program

kan utformas individuellt för en skall i fråga om utbildningens nivå

elev eller gemensamt för en grupp motsvara ett nationellt program

elever. Det skall i fråga om och därmed kunna ligga till grund

utbildningens nivå motsvara ett för fortsatt utbildning på

nationellt program och därmed högskolenivå eller för yrkesverk-

kunna ligga till grund för samhet. Regeringen eller den myn-

fortsatt utbildning på högskolenivådighet som regeringen bestämmer får

eller för yrkesverksamhet. meddela föreskrifter om om-

Styrelsen för utbildningen skall fattningen av ett specialutformat

fastställa programmål för varje program och krav på förkunskaper på

specialutformat program som ett sådant program. Regeringen får

erbjuds en grupp elever. föreskriva att utbildningen skall

Regeringen eller den myndighet omfatta minst vissa av de ämnen

som regeringen bestämmer får som anges i bilaga 2. De

meddela föreskrifter om behörighetskrav som anges i 5 §

omfattningen av ett första stycket 1 och 2 för natio-

specialutformat program och krav nella program gäller även för spe-

på förkunskaper på ett sådant pro- cialutformade program.

gram. Regeringen får föreskriva

att utbildningen skall omfatta

minst vissa av de ämnen som anges

i bilaga 2.

 Ett individuellt program kan

 1. syfta till att stimulera eleven att senare gå över på ett nationellt

program eller ett specialutformat program,

--------------------------------------------------------------------

 2. göra det möjligt för ungdomar 2. göra det möjligt för ungdomar

att förena en anställning som att genom lärlingsutbildning förena

syftar till yrkesutbildning med en anställning som syftar till

studier av vissa ämnen i yrkesutbildning med studier av

gymnasieskolan, vissa ämnen i gymnasieskolan,

--------------------------------------------------------------------

 3. avse utbildning för udda yrken och

 4. möta speciella behov hos eleven.

 Utbildningen på ett specialutformat eller ett individuellt program skall följa

en plan, som skall fastställas av styrelsen för utbildningen. I fråga om sådana

individuella program som avses i tredje stycket 2 får regeringen föreskriva att

utbildningen i skolan skall omfatta minst vissa av de ämnen som anges i

timplanerna i bilaga 2.

--------------------------------------------------------------------

 13 a §

 En kommun får för en grupp elever

 erbjuda specialutformade program

 och individuella program som har

 ett sådant syfte som anges i 13 §

 tredje stycket 1. Erbjudandet

 skall avse utbildning som

 anordnas inom kommunen eller i en

 annan kommun i enlighet med ett

 samverkansavtal.

 Styrelsen för utbildningen skall

 fastställa programmål för varje

 specialutformat program som er-

 bjuds en grupp elever.

 Vad som sägs i 11 § första och

 tredje styckena gäller även i fråga

 om utbildning enligt denna para-

 graf.

 En ansökan om att tas in på ett

 program enligt denna paragraf

 skall skickas till styrelsen för

 utbildningen i den sökandes

 hemkommun. Om programmet anordnas

 av en annan kommun inom samver-

 kansområdet skall styrelsen ome-

 delbart sända ansökan vidare till

 styrelsen för utbildningen där.

 18 §6

--------------------------------------------------------------------

 Elever som önskar fullfölja sin Elever som önskar fullfölja sin

utbildning på en sådan gren inom utbildning på en sådan nationellt

ett nationellt program som inte fastställd gren inom ett

erbjuds av deras hemkommun bör, i nationellt program som inte

mån av plats, få flytta till gym- erbjuds av deras hemkommun bör, i

nasieskolan i en kommun eller mån av plats, få flytta till

ett landsting där den önskade gymnasieskolan i en kommun eller

grenen anordnas. Styrelsen för ett landsting där den önskade

utbildningen i den kommun eller grenen anordnas. Styrelsen för

det landsting där grenen anordnas utbildningen i den kommun eller

beslutar om sådant mottagande av det landsting där grenen anordnas

en elev. beslutar om sådant mottagande av

 en elev.

 Styrelsens beslut får inte överklagas.

 24 §7

--------------------------------------------------------------------

 I fall som avses i 22 och 23 §§ I fall som avses i 22 och 23 §§ är

är dock hemkommunen inte skyldig dock hemkommunen inte skyldig att

att betala ersättning, om det är betala ersättning, om det är fråga

fråga om ett nationellt program om

eller gren av sådant program som 1. ett nationellt program eller

kommunen själv erbjuder, utom då en nationellt fastställd gren av

eleven har tagits emot med stöd sådant program som kommunen själv

av 8 § tredje stycket 1 och 3 erbjuder, utom då eleven har

eller 29 §. tagits emot med stöd av 8 § tredje

 stycket 1 och 3 eller 29 §, eller

 2. en lokalt fastställd gren

 inom de nationella programmen.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och skall tillämpas på

utbildning som äger rum efter den 1 juli 1997, om inte annat föreskrivs nedan.

 2. Bestämmelsen i 5 kap. 5 § första stycket 1 om krav på godkänt betyg i

svenska alternativt svenska som andraspråk skall inte tillämpas förrän vid

intagning till läsåret 1998/99.

 3. Bestämmelsen i 5 kap. 8 § tredje stycket 3 skall i sin nya lydelse

tillämpas första gången i fråga om utbildning som startar läsåret 1998/99.

 4. Har elever tagits emot med stöd av 5 kap. 8 § tredje stycket 3 skall

ersättningsskyldigheten enligt 5 kap. 24 § i den gamla lydelsen gälla till dess

eleverna avslutat utbildningen.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1991:1111.

2 Senaste lydelse 1993:1478.

3 Senaste lydelse 1993:1478.

4 Senaste lydelse 1993:1478.

5 Senaste lydelse 1993:1478.

6 Senaste lydelse 1991:1684.

7 Senaste lydelse 1992:599.

3 Ärendet och dess beredning

Integrering mellan skola - förskola - skolbarnsomsorg

Frågan om integrering mellan skola - förskola - skolbarnsomsorg har varit

föremål för flera utredningar. År 1985 kom Förskola - skola-kommittén med sitt

slutbetänkande Förskola - skola (SOU 1985:22). Skolbarnsomsorgskommittén lämnade

sitt betänkande Skola - skolbarnsomsorg, en helhet i juni 1991 (SOU 1991:54).

 Frågan om en förlängning av grundskolan till tio år har även utretts och

remissbehandlats. I mars 1994 lämnade utredaren sitt betänkande Grunden för

livslångt lärande (SOU 1994:45). Sammanställning av remissyttrandena över

betänkandet finns tillgängliga i Utbildningsdepartementet (dnr U94/1024/S).

 I propositionen En politik för arbete, trygghet och utveckling (prop.

1995/96:25) har regeringen meddelat sin avsikt att ta ställning till frågan om

en tioårig grundskola.

Svenska som andraspråk som behörighet till gymnasieskolan

Från och med hösten 1998 erfordras minst betyget godkänd i svenska, engelska och

matematik för att börja på ett nationellt program. Riksdagen har med anledning

av propositionen Vissa betygsfrågor m.m. beslutat (prop. 1994/95:174, bet.

1994/95:UbU19, rskr. 1994/95:406) att svenska som andraspråk skall betraktas som

ett eget ämne i alla skolformer. I konsekvens med detta bör även som föreslås i

denna proposition svenska som andraspråk utgöra grund för behörighet till

gymnasieskolan, vilket vid underhandskontakter även Skolverket förordat.

Blockbetyg i grundskolan

Betygsfrågan har behandlats i flera utredningar, senast i Betygsberedningens

förslag i betänkandet Ett nytt betygssystem (SOU 1992:86). Genom

riksdagsbesluten med anledning av propositionerna En ny läroplan (prop.

1993/94:220, bet. 1993/94:UbU1, rskr. 1993/94:82) och Betyg i det obligatoriska

skolväsendet (prop. 1994/95:85, bet. 1994/95:UbU6, rskr. 1994/95:136) har

grundskolan efter flera år fått ett nytt betygssystem. De första eleverna som

slutar grundskolan med det nya betygssystemet lämnar årskurs 9 våren år 1998.

Betyg skall sättas i varje ämne och de möjligheter till att ge sammanfattande

betyg i naturvetenskapliga och samhällsvetenskapliga ämnesblock, som funnits i

det femgradiga betygssystemet, finns inte längre.

Vissa förändringar i gymnasieskolan m.m.

I och med riksdagens beslut med anledning av propositionen Växa med kunskaper -

om gymnasieskolan och vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85, bet. 1990/91:UbU16,

rskr. 1990/91:356) lades grunden till utformningen av gymnasieskolan i dess

nuvarande utformning. I propositionen anförde föredraganden att reformen skall

ses som en grund för en fortsatt utveckling av gymnasieutbildningen och betonade

vikten av att skapa lösningar som ger förutsättningar för en fortgående

utvecklingsprocess. Detta har bl.a. skett genom riksdagens beslut med anledning

av propositionerna om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. (prop.

1991/92:157, bet. 1991/92:UbU26, rskr. 1991/92:311), En ny läroplan (prop.

1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) samt Vissa betygsfrågor m.m.

(prop. 1994/95:174, bet. 1994/95:UbU19, rskr. 1994/95:406). Förslagen i denna

proposition skall ses som delar i en nödvändig kontinuerlig förändringsprocess.

 Regeringen grundar sina förslag och bedömningar på de utvecklingsbehov som

framkommit bl.a. genom Kommitténs för gymnasieskolans utveckling (dir. 1994:29

resp. dir. 1994:128) första delbetänkande Den reformerade gymnasieskolan - hur

går det? (SOU 1996:1), som nyligen har remissbehandlats. I betänkandet föreslås

bl.a. åtgärder vad gäller minsta garanterad undervisningstid, arbetsplatsförlagd

utbildning (APU), det individuella programmet och det specialutformade

programmet samt lokala grenar. Vidare grundar regeringen sina förslag på vad

arbetsgruppen för kursutformad gymnasieskola tagit fram, Centrala frågor i

utvecklingen av kursutformad gymnasieskola (Ds 1993:69), Kursutformad gym-

nasieskola för alla? (Ds 1994:139), som har remissbehandlats, samt Kursutformad

gymnasieskola - en flexibel skola för framtiden (Ds 1995:78). Dessa promemorior

har även legat till grund för Kommitténs för gymnasieskolans utveckling

betänkande. Sammanställningar av remissyttrandena över betänkandet SOU 1996:1

finns tillgänglig i Utbildningsdepartementet (dnr U96/406/S). Remissyttrandena

till Ds 1994:139 återfinns i Ds 1995:78.

 En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet har i en departementspromemoria,

Svenska som andraspråk och betygsättningen i svenska (Ds 1995:40) redovisat

förslag som innebär att betygsättningen i kärnämnet svenska fortsättningsvis

skall ges med endast ett betyg per kurs. Kommuner, högskolor m.fl. har beretts

tillfälle att ge synpunkter på förslagen i promemorian.

4 Allmänna utgångspunkter

Ett livslångt lärande

Lärande och utbildning har under de senaste åren kommit att inta en central

plats i samhällsutvecklingen. Både ur individens och samhällets synvinkel har

lärande och utbildning kommit att framstå som en avgörande nyckel till välfärd

och som en motvikt mot vidgade klyftor i samhället.

 Det livslånga lärandet för alla måste bli en realitet. För att kunna utveckla

ett mer produktivt näringsliv och skapa en långsiktig och stabil tillväxt krävs

det av oss alla att vi är beredda att under vårt arbetsliv ständigt lära om och

lära nytt. Människors förmåga att anpassa sig till förändringar i samhället är

en avgörande framtidsresurs. Detta kräver att individen ges beslutskompetens och

makt över sin livssituation - i arbetet, på fritiden, i skolan.

 Frågan om livslångt lärande är inte ny, men begreppet har fått en vidare

innebörd under senare år. Ett liv av lärande måste vara någonting mer än formell

utbildning med betyg och examen. Livslångt lärande måste vara ett

förhållningssätt och ett handlingsmönster för alla - ett dagligt lärande, en

vilja att pröva om och att bygga vidare på en grund lagd i tidiga år.

 Det arbetsliv som växer fram bygger i allt högre grad på kompetens och

kunskapsintensiv produktion. Därmed blir de kunskapsklyftor som kvarstår sedan

tidigare eller nya som växer fram allt mer framträdande och viktigare att

överbrygga. Utbildning måste därför också ses i ett fördelningspolitiskt

perspektiv. Utbildningens kompensatoriska roll i samhället får allt större

betydelse. Ett nationellt kunskapslyft omfattar inte endast vuxenutbildningen

utan inbegriper även ungdomsskolan. Den fördelningspolitiska profilen på

förändringarna inom ungdomsskolan innebär främst ett fortsatt arbete för att

förverkliga en skola för alla.

 Regeringen kommer i en annan proposition att beskriva utformningen av det

nationella kunskapslyftet vad avser vuxenutbildningen. I denna proposition vill

regeringen ytterligare stärka grunden för det livslånga lärandet genom att

föreslå åtgärder som ökar förutsättningarna att höja kvaliteten inom grundskolan

och gymnasieskolan.

Integration förskoleverksamhet - skola - skolbarnsomsorg

Ett barns lärande börjar långt innan barnet börjar skolan. Den grund som läggs i

barnomsorgen har mycket stor betydelse för utvecklingen i skolan. När man talar

om livslångt lärande får barnen före skolåldern inte glömmas bort.

 Integrationen mellan skola, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg syftar till

att skapa en helhet i och anpassning av den verksamhet som riktar sig till barn

efter olika barns individuella behov. Den sociala miljö och den stimulans som

barnet möter under åren fram till skolstarten påverkar på ett avgörande sätt

barnets förutsättningar till framgångsrikt lärande senare i skolan och i ett

livslångt perspektiv.

Utvecklingen av gymnasieskolan

Gymnasieskolan befinner sig i ett intensivt förändringsskede som en följd av den

gymnasiereform som beslutades av riksdagen år 1991. Arbetet med att reformera

gymnasieskolan sker mot en allt tydligare bakgrund av större och mer omfattande

krav från samhällets sida vad gäller elevernas kompetens för ett framtida

arbetsliv och samhällsliv samt kunskaper för framtida studier. Med de förslag

som föreläggs riksdagen i denna proposition vill regeringen underlätta

genomförandet av gymnasiereformen och ytterligare öka möjligheterna för den

kvalitetshöjning som reformen innebär.

 Flera stora reformer har påtagligt förändrat skolans villkor under senare år.

De nya läroplanerna för det obligatoriska skolväsendet och de frivilliga

skolformerna är ett svar på de ökade krav som samhället och det kommande

arbetslivet ställer. De nya läroplanerna innebär också tydliga krav på ökad

kvalitet i undervisningen och på elevernas resultat. Nu gäller det att utveckla

läroprocesserna i skolan så att de verksamt bidrar till att ge läroplanernas

intentioner ett reellt innehåll.

 Andra avgörande beslut har gällt övergången till mål- och resultatstyrning

från ett tidigare detaljreglerat system som kombinerades med öronmärkta

statsbidrag. Nu har i stället varje kommun och varje skola och dess personal

möjlighet att själva ta ansvar för att utveckla och driva förändringsarbete. Den

ökade valfriheten för elever och föräldrar innebär också att varje skola måste

leva upp till de krav eleverna och deras föräldrar ställer. Ytterligare

förändringskrafter kan utvecklas med ett förstärkt elev- och föräldrainflytande.

 Avregleringen och det kommunala ansvaret för skolan förutsätter ett

välutvecklat uppföljnings- och utvärderingssystem både hos kommunen och hos

staten. Skolverkets tyngdpunkt ligger i dessa verksamheter, men den kommunala

uppföljningen och utvärderingen är ofta otillräcklig enligt Skolverkets

utvärderingar. Detta är allvarligt och man kan ifrågasätta hur väl kommunerna

uppfyller de nationella målen, som skall garantera alla elever en likvärdig och

god utbildning.

 För att de nya läroplanerna skall kunna förverkligas krävs att alla tar sin

del av ansvaret. På många håll tas också detta ansvar och ett utvecklingsarbete

pågår som fokuserar på läroprocesserna - det inre arbetet i skolan och dess

resultat. Kommunernas ansvar för resultaten i skolan är dock inte tillräckligt

uppmärksammat. Regeringen vill därför betona vikten av att det i varje kommun

finns fungerande system för uppföljning och utvärdering, vilket är grunden för

en kvalitetsutveckling. Ansvaret för att förverkliga en skola utan förlorare kan

inte enbart vila på de professionella i skolan utan måste också tas av dem som

ger villkoren för den enskilda skolan att förverkliga ambitionerna.

5 Integration förskoleverksamhet - skola - skolbarnsomsorg

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Som ett led i det livslånga lärandet skall|

| förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen integreras. |

| I ett första steg bör ett gemensamt måldokument utarbetas för den|

| allmänna förskolan, grundskolan och skolbarnsomsorgen. Måldoku- |

| mentet bör, utifrån en gemensam syn på utveckling och lärande, ta|

| tillvara de olika verksamheternas särdrag och kvaliteter. |

| Tillämpliga delar av bestämmelserna i socialtjänstlagen |

| (1980:620) om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg bör |

| inarbetas i skollagen (1985:1100). |

| Statens skolverk bör bli ansvarig myndighet för tillsyn, |

| uppföljning, utvärdering och utveckling av förskoleverksamhet och|

| skolbarnsomsorg. |

--------------------------------------------------------------------

Bakgrund: I socialtjänstlagen (1980:620) finns bestämmelser om för-

skoleverksamhet och skolbarnsomsorg.

 Förskoleverksamhet avser barn som inte uppnått skolpliktig ålder.

Förskoleverksamhet bedrivs i form av förskola, familjedaghem och kompletterande

förskoleverksamhet (öppen förskola).

 Förskoleverksamhet skall i första hand tillhandahållas för barn som har fyllt

ett år. Yngre barn som har särskilt behov av stöd bör dock också erbjudas sådan

verksamhet.

 Barn skall anvisas plats i allmän förskola från och med höstterminen det år

barnet fyller sex år.

 Allmän förskola bedrivs såväl i daghem som i deltidsgrupp. För hemmavarande

barn och för barn i familjedaghem innebär rätt till allmän förskola främst en

plats i deltidsgrupp. Barn som inte har plats i daghem eller deltidsgrupp har

möjlighet att delta i öppen förskola.

 Skolbarnsomsorg skall tillhandahållas skolbarn till och med 12 års ålder.

Sådan verksamhet bedrivs i form av fritidshem, integrerad skolbarnsomsorg och

familjedaghem. För barn mellan 10 och 12 år kan dock en öppen, enklare form av

skolbarnsomsorg än fritidshem erbjudas, s.k. öppen fritidsverksamhet.

Barns utveckling och lärande

Barns lärande börjar inte i skolan; barn har flera år bakom sig av utveckling

och lärande när de kommer till första klass. Barn utvecklas i sin miljö genom

upplevelser och erfarenheter, genom identifikation och samspel med sin

omgivning. De lär sig i vardagslivet i samspel med varandra, med vuxna och med

hela den sociala och kulturella miljö i vilken de växer upp. De lär sig också i

andra institutioner än i skolan. Genom verksamheten i förskolan har de viktiga

erfarenheter, kunskaper och förmågor med sig till skolan. Vi vet att den sociala

miljö och den pedagogiska stimulans som barnet möter under åren fram till

skolstarten på ett avgörande sätt påverkar barnets förutsättningar till

framgångsrikt lärande även senare i skolan. Forskningen visar att barns sociala

förmåga och skolprestationer gynnas av tidig förskolevistelse. Internationella

studier har också visat att särskilt anpassad pedagogisk verksamhet för barn kan

motverka utslagningsprocesser.

 Barn är inte några tomma kärl som vid en viss tidpunkt skall fyllas på med

upplevelser och kunskaper. De har alltid en historia. De har varje dag av sitt

liv varit i färd med att skapa en bild av sig själva och världen - med att

kunskapa. Det förskolan och skolan skall göra är att utifrån sina

institutionella förutsättningar hjälpa barnen att bygga vidare på det som är

påbörjat.

 Det är självklart att alla barn inte har samma erfarenhet och kunskap när de

kommer till förskolan och skolan. Varje barns individuella historia och mognad

gör dem olika. Deras uppväxtförhållanden präglar hur de har utvecklats och vad

de har lärt sig. Vidgade klyftor i samhället har ökat skillnaderna mellan

människor både materiellt, socialt och kulturellt. Det betyder i dag att barn

inte har lika möjligheter att utveckla sin inneboende potential. Förskola och

skola har i det här sammanhanget en dubbel uppgift; dels att låta barn med

skiftande erfarenheter byta perspektiv med varandra, lära av varandra och

tillsammans utveckla sin förmåga och sin kunskap, dels att skapa så likvärdiga

villkor som möjligt för barns lärande så att varje enskilt barn kan få det stöd

hon eller han behöver.

 Barns och ungdomars lärande kan alltså ses som en obruten process, i vilken

både erfarenheter från vardagslivet i familjen och kamratkretsen och den

pedagogiska verksamheten i förskola/skola spelar roll. Det är därför självklart

att se förskola och skola i ett sammanhang utifrån en helhetssyn på utveckling

och kunskapstillväxt.

 Två traditioner möts, barnomsorgens och skolans. Detta möte kan frigöra

pedagogisk utvecklingskraft som omskapar både förskola och skola och som skapar

nya former för barns utveckling och lärande. Av tradition är förskolan inriktad

på det enskilda barnet, den fria leken och det fria skapandet, på en verksamhet

som samtidigt innehåller omsorg, praktiska aktiviteter och intellektuell

stimulans. Skolans tradition ser annorlunda ut. Dess undervisning ser mer till

gruppen eller klassen, utgår från ämnet och betonar det kognitiva.

 Det kommer att krävas både tid och medvetet arbete för att kunna genomföra en

integration som tar tillvara kraften i de bägge traditionerna och också skapar

något nytt. Regeringen ser det som angeläget att genom en integration av de

verksamheter som har till uppgift att verka för barns bästa -

förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg - åstadkomma en bättre anpassad

helhet av den tid som har så stor betydelse för barn och unga människor. Detta

bör prägla de måldokument som styr den pedagogiska verksamheten för barn och

ungdomar.

Förskola - skola - nuvarande verksamhet

Genom pedagogisk gruppverksamhet skall barnomsorgen ge barn stöd och stimulans

för sin emotionella, sociala och intellektuella utveckling, bidra till goda

uppväxtvillkor och ge barn med behov av särskilt stöd för sin utveckling den

omsorg som deras speciella behov kräver. Regeringen har tidigare i

budgetpropositionen (prop. 1994/95:100, bil. 6) formulerat de mål enligt vilka

barnomsorgen bör utvecklas.

 Enligt socialtjänstlagen skall barn anvisas plats i allmän förskola från och

med höstterminen det år då de fyller sex år. Den allmänna förskolan har sedan år

1975 omfattat praktiskt taget alla sexåringar. Förskolan skall omfatta minst 525

timmar om året. För barn som vistas hemma eller i familjedaghem innebär den

allmänna förskolan en plats i deltidsgrupp, vanligen tre timmar om dagen.

 Den allmänna förskolans omfattning innebär att alla barn och ungdomar i

åldrarna 6 - 16 år kan sägas delta i en tioårig pedagogisk verksamhet. Det är

därför enligt regeringens mening rimligt att de pedagogiska måldokumenten för de

båda verksamheterna liksom för skolbarnsomsorgen samordnas.

 Fr.o.m den 1 juli 1997 ger skollagen ett barns vårdnadshavare rätt att

bestämma att barnet skall börja skolan vid sex års ålder (s.k. flexibel

skolstart). Bestämmelsen, som infördes 1991, har inneburit att olika typer av

sexårsverksamhet har utvecklats i kommunerna under de senaste åren. Utöver den

traditionellt bedrivna förskolan i daghem och deltidsgrupper finns numera

ytterligare modeller som omfattar t.ex. sexåringar i särskilda daghemsgrupper, i

förskolegrupper förlagda till skolans lokaler kombinerade med skolbarnsomsorg, i

skolklasser med i huvudsak sjuåringar och i den s.k. barnskolans ofta

åldersblandade verksamhet.

 Grundskolan i Sverige håller en hög standard. Elever med mycket goda resultat

hävdar sig väl i konkurrens med motsvarande grupper i andra länder såväl

kvantitativt som nivåmässigt. Det finns betydligt mindre skillnader mellan

skolor i vårt land än i de flesta andra länder.

 Trots genomsnittligt mycket goda prestationer för svensk skola finns det

områden som måste ägnas särskild uppmärksamhet. Det är t.ex. inte acceptabelt

att elever i dag lämnar den obligatoriska skolan med otillräckliga kunskaper,

låga betyg eller utan att få fullständiga slutbetyg. Och värre än bristande

kunskaper i ämnen är att det finns elever som lämnar skolan med bristande

självförtroende och med inställningen att de inte kan lära, att deras förmåga

inte räcker till.

 Skälen för regeringens bedömning: De tidiga årens lärande och utveckling är av

avgörande betydelse för att ge alla barn möjlighet att lyckas i skolan. Därför

bör förskolans pedagogiska roll stärkas samtidigt som förskolepedagogiken ges

utrymme också i skolan. Regeringen vill därför att den pedagogiska verksamheten

för barn och ungdomar i såväl förskolan som skolan och skolbarnsomsorgen skall

utvecklas i riktning mot ökad integration. Många kommuner har redan kommit långt

inom detta område. Det är därvid viktigt att de olika verksamheternas egenart

och kvaliteter tas till vara. Ett samlat utnyttjande av resurserna kan bidra

till en helhetsyn på barn och ungdomar som ger förutsättningar för arbetet med

det livslånga lärandet. I linje med detta bör också ansvaret för frågorna på den

statliga nivån samlas.

 Inom regeringskansliet kommer frågor om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg

att handhas av Utbildningsdepartementet. På myndighetsnivån bör frågor om

tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling av dessa verksamheter också

samlas hos en myndighet. Det innebär att ansvaret för förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg förs från Socialstyrelsen och länsstyrelserna till Statens

skolverk.

 Den sektorisering som kännetecknat verksamheterna på statlig nivå är på

kommunal nivå redan övergiven eller på väg att överges. Som ett resultat av

bl.a. ny kommunallag, nytt statsbidragssystem och avregleringar ser man en

tydlig tendens att överge sektorsindelningen till förmån för andra lösningar. I

90 % av kommunerna ingår nu skolan tillsammans med annan verksamhet i samma

nämnd. Tillsammans med skolan organiseras i dag främst förskoleverksamhet och

skolbarnsomsorg, ibland även kultur och ungdomars fritidsverksamhet.

 Rätten till bistånd samt det allmänna ansvaret för barn och ungdom enligt

bl.a. 6 och 12 §§ Socialtjänstlagen bör alltjämt ligga kvar på socialnämnden i

kommunen. Socialstyrelsens och länsstyrelsernas tillsynsansvar för dessa frågor

ligger därmed kvar. Detta kräver ett väl fungerande samarbete mellan berörda

myndigheter.

God grund för livslångt lärande

En gemensam syn på förskolan och grundskolan är en viktig utgångspunkt för att

främja barns utveckling. Skolans sätt att arbeta under barnens första viktiga år

bör därför ta intryck av förskolans arbetssätt. Olika kunskaper om barns sociala

utveckling och lärande skall mötas i undervisningen, som skall utgå från det

enskilda barnet. Varje barn skall mötas på dess individuella utvecklingsnivå.

 Vi ser det som väsentligt att utbildningen under de första viktiga skolåren

mer än tidigare stärker elevernas självkänsla och att den ger eleverna lust och

vilja att lära. En höjning av den grundläggande utbildningens kvalitet innebär

därför att mer arbete och tid i skolan måste ägnas åt att utveckla kvaliteter

som samarbetsförmåga, självtillit, kreativitet och problemlösningsförmåga. Detta

är områden som är särskilt viktiga att uppmuntra och underbygga tidigt i livet

för att barnen skall ges en god och jämlik grund att lära vidare på. Det kan ske

genom integration mellan förskola, skola och skolbarnsomsorg där syftet är att

med barnet i centrum tillvarata det bästa från de olika kulturerna för att

främja barns utveckling.

 Barnets förutsättningar och utveckling skall mer än den biologiska åldern

styra verksamhetens former och innehåll. Barns tidiga beredskap att lära skall

mötas och tillvaratas. I dag tillgodoses barns behov på olika sätt i förskolan

respektive skolan. Regeringen anser att ett gemensamt måldokument för den

allmänna förskolan, grundskolan och skolbarnsomsorgen bör utarbetas. Det skall

bidra till en utveckling där de olika kompetenserna och traditionerna som finns

i respektive verksamhet samverkar kring den gemensamma uppgiften att främja

barns utveckling och lärande. Därmed ökar möjligheten att höja grundskolans

kvalitet. En integrerad verksamhet öppnar också möjligheter för kommunerna att

bedriva sin verksamhet på olika sätt.

Den fortsatta beredningen

Som framgår ovan anser regeringen att pedagogisk verksamhet som rör barn och

ungdomar bör ses som en helhet. En integration av förskoleverksamhet, skola och

skolbarnsomsorg kan aktivt bidra till en höjd kvalitet i verksamheten.

 Regeringen avser att efter erforderligt utredningsarbete återkomma till

riksdagen med förslag i dessa frågor. Som ett första steg skall ett samlat

måldokument för den allmänna förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen utarbetas.

Vidare bör tillämpliga delar av bestämmelserna i socialtjänstlagen om

förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg inarbetas i skollagen. Den föreslagna

inriktningen kommer också att få organisatoriska konsekvenser för berörda

myndigheter.

 Dessutom kommer en arbetsgrupp snarast att tillsättas i syfte att diskutera

genomförandet av integration och utveckling av allmän förskola och skola. I

arbetsgruppen kommer representanter från bl.a. Svenska Kommunförbundet att ingå.

 Frågan om en förlängning av grundskolan till tio år har utretts och

remissbehandlats. Med tanke på dels att elevkullarna just nu är mycket stora,

dels olika bedömningar om kostnadskonsekvenserna anser regeringen det nödvändigt

att ytterligare bereda frågan om en eventuell förlängning av skolplikten.

6 Behörighet till gymnasieskolans nationella och specialutformade program

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: För tillträde till gymnasieskolans |

| nationella och specialutformade program skall godkänt betyg i |

| svenska som andraspråk vara ett alternativ till godkänt betyg i |

| svenska. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 kap. 5 § skollagen är varje kommun

skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga ungdomar i

kommunen efter avslutad grundskoleutbildning fram till och med det första

kalenderåret det år de fyller tjugo. Elevens rätt till utbildning vid ett

nationellt program gäller under förutsättning av slutförd sista årskurs i

grundskolan eller motsvarande med godkända betyg i svenska, engelska och

matematik. Kravet på godkända betyg i de uppräknade ämnena skall dock inte

tillämpas förrän vid intagning till gymnasieskolan läsåret 1998/99. Regeringen

kommer i avsnitt 12 att föreslå att dessa krav också skall gälla för att bli

mottagen på ett specialutformat program.

 Kommunerna är skyldiga att se till att eleverna ges förutsättningar att nå de

mål som fastställts i kursplanerna för grundskolan. Elever som trots detta inte

når godkändnivån i något av de grundläggande ämnena svenska, matematik och

engelska har mycket begränsade möjligheter att följa ett nationellt program i

gymnasieskolan. De bör hänvisas till ett individuellt program för att på så sätt

bli bättre förberedda för fortsatta studier.

 Riksdagen har med anledning av propositionen Vissa betygsfrågor m.m. beslutat

(prop. 1994/95:174, bet. 1994/95:UbU19, rskr. 1994/95:406) att svenska som

andraspråk skall betraktas som ett eget ämne i alla skolformer. I gymnasieskolan

utgör ämnet ett kärnämne och ett alternativ till kärnämnet svenska.

 I grundskolan är undervisning i svenska som andraspråk obligatorisk för elever

som behöver undervisningen. Svenska som andraspråk har egen kursplan i både

grundskolan och gymnasieskolan. Enligt vår bedömning är kunskaper motsvarande

godkänt betyg från svenska som andraspråk i grundskolan en tillräcklig grund för

att kunna följa nationella och specialutformade program i gymnasieskolan. Vi

föreslår därför att betyg från svenska som andraspråk jämställs med betyg i

svenska för tillträde till dessa program i gymnasieskolan. Förslaget medför en

ändring 5 kap. 5 § skollagen.

7 Blockbetyg i grundskolan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Sammanfattande betyg i ämnesblock i grund- |

| skolan kan ges som alternativ till betyg i varje ämne. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Frågan om arbetssätt och ämnessyn i

grundskolan har diskuterats under lång tid, framför allt vad gäller natur-

orienterande och samhällsorienterande ämnen. Den vetenskapliga utvecklingen och

olika akademiska discipliners organisering har tagits till intäkt såväl för en

ämnesmässig uppdelning som integration. Men frågan om skolämnenas organisering

kan inte avgöras utifrån de akademiska disciplinerna eftersom ett skolämne är

något annat än en introduktion eller förenkling av ett universitetsämne. Ett

skolämne kan närmast sägas vara en förening av disciplinkunskap, aktuella frågor

och försök att utgå från barns och ungas perspektiv på tillvaron. Skälen till

att integrera eller särskilja olika skolämnen måste därför sökas i den

pedagogiska planeringen av undervisningen.

 Många skolor har anammat ett arbetssätt som främjar ämnesintegrering. Denna

utveckling har stärkts av att den nya utbildningen till grundskollärare med

indelningen naturorienterande ämnen (NO) respektive samhällsorienterande ämnen

(SO) lägger grunden till ett ämnesövergripande arbetssätt i dessa ämnen.

 Grundskolans läroplan uppmuntrar ett ämnesövergripande arbetssätt.

Kursplanerna inbjuder till denna möjlighet och timplanen anger en timram för

ämnesblocken och ger skolorna en möjlighet att göra lokala justeringar och

prioriteringar för att uppnå kunskapsmålen. Kursplanerna i biologi, fysik och

kemi har gemensamma mål att sträva mot.

 Med de regler, som gäller för elever som följer den äldre läroplanen, Lgr 80,

och vilka kommer att få betyg enligt det femgradiga betygssystemet, finns

möjlighet för de lärare som undervisar i ämnesblock att bestämma vilken modell

de vill följa, dvs. ämnes- eller blockbetyg.

 Frågan om att sätta sammanfattande betyg i ämnesblocken NO och SO är i sig

inte avgörande för ett ämnesintegrerande arbetssätt. Det nya styrsystemet, de

nya timplanerna etc. ger dessa möjligheter. Det finns dock en tradition inom

grundskolan och genom den nya lärarutbildningen att koppla ett ämnesintegrerat

arbetssätt i NO respektive SO med betygsättningen. Mot denna bakgrund anser vi

att det skall finnas möjlighet för skolorna att kunna sätta sammanfattande betyg

i ämnesblocken NO, dvs. fysik, kemi och biologi respektive SO, dvs. geografi,

historia, samhällskunskap och religionskunskap även i det nya betygssystemet.

 Förslaget innebär att i grundskoleförordningen (1994:1194) och special-

skoleförordningen (1995:401) bör införas bestämmelser som gör det möjligt för

lärarna att sätta betyg efter undervisningens uppläggning, dvs. ämnesvis eller

blockvis. För att underlätta för lärarna att sätta blockbetyg bör Skolverket ges

i uppdrag att överarbeta kursplanerna i SO-ämnena, bl.a. att utarbeta mål att

sträva efter. Vidare bör verket få i uppdrag att fastställa betygskriterier för

ämnesblocken.

 För att markera betydelsen av ett ämnesövergripande arbetssätt och att en

sådan utveckling stimuleras avser regeringen att ge Skolkommittén i

tilläggsdirektiv att komma med förslag inom detta område.

8 Behovet av kontinuerliga förändringar i gymnasieskolan.

Bakgrund

När regeringen nu lägger fram förslag till vissa förändringar i gymnasieskolan

(avsnitten 9, 10, 11, 12 och 13) skall de ses som delar i en nödvändig

kontinuerlig förändringsprocess. Redan i den av riksdagen behandlade

propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85) anförde föredragande

statsrådet att reformen skall ses som en grund för en fortsatt utveckling av

gymnasieutbildningen. I propositionen betonades också vikten av att förslagen

skulle skapa lösningar som ger förutsättningar för en fortgående

utvecklingsprocess.

 Behov av förnyelse och förbättrade lösningar för att intentionerna i reformen

skall förverkligas kommer kontinuerligt att uppstå. Utöver förslagen längre fram

i denna proposition finns några områden som regeringen redan nu bedömer behöver

utvecklas ytterligare. Vi är dock inte beredda att lägga konkreta förslag i

denna proposition men vill anmäla för riksdagen den utveckling som pågår.

Genomförandet av reformen

Gymnasieskolans uppgift är att kvalificera eleverna i tre avseenden - för ett

utvecklande arbetsliv, för deltagande i ett demokratiskt samhällsliv och för

vidare studier. Bakgrunden till förändringen av gymnasieskolan var bedömningen

att kraven på dessa tre områden inte uppfylldes av den gamla gymnasieskolan.

Detta gällde i synnerhet kraven från arbetslivet, där de tvååriga linjerna i

allt mindre utsträckning skulle leda till arbete eller anställning i framtiden.

I stället valde många arbetsgivare att anställa ungdomar från de treåriga

teoretiska linjerna och själva ge dem yrkeskunskaperna. Därför beskrevs den

viktigaste utgångspunkten för reformen i propositionen Växa med kunskaper, som

"att höja den allmänna utbildningsnivån och förbereda alla för ett livslångt

lärande, där återkommande utbildningar blir allt vanligare".

 Detta skäl är ännu mer giltigt i dag när reformen har införts.

 Erfarenheterna hittills av reformarbetet som Kommittén för gymnasieskolans

utveckling redovisar i delbetänkandet Den nya gymnasieskolan - hur går det? (SOU

1996:1) är att det finns behov av ytterligare åtgärder för att reformen skall nå

upp till målsättningarna. Kommittén konstaterar att motiven och målen för

gymnasiereformen har fått en stor acceptans, men att de inte är tillräckligt

kända av alla som har en roll i och ansvar för genomförandet.

 En viktig roll i reformen har arbetslivet i och med genomförandet av den

arbetsplatsförlagda utbildningen. Kunskapen om reformen hos de centrala

branschorganisationerna är ofta mycket hög men svårigheter finns när de enskilda

skolorna skall möta företagen i lokal samverkan. Kunskapen om varandras villkor

och möjligheter måste höjas. Här förutsätter regeringen att arbetslivets

centrala organisationer och parter känner ett stort ansvar att tillsammans med

utbildningsansvariga genomföra olika åtgärder.

 Inom Utbildningsdepartementet har det tillsatts en arbetsgrupp där

representanter från Näringsdepartementet och Arbetsmarknadsdepartementet ingår.

Arbetsgruppens uppgift är att finna olika åtgärder för att förbättra kontakterna

mellan skolan och arbetslivet.

 Kommunerna som är huvudmän för skolan, har ett stort ansvar för genomförandet

av reformen.

 För reformens genomförande har en resurs baserad på elevantal samt riktade

bidrag för utrustning och handledarutbildning utbetalats till skolhuvudmännen.

 Trots de gjorda insatserna bedömer regeringen att det behövs en mer samlad

informationsinsats för genomförandet av reformen. Utbildningsdepartementet har

därför startat ett arbete tillsammans med Skolverket och Svenska Kommunförbundet

för att göra olika informationsinsatser.

Program och grenstrukturer

Arbetslivet förändras i allt snabbare takt. OECD har redovisat en syssel-

sättningsstudie som visar att det varje år tillkommer 10 % nya arbetstillfällen

med krav på högre kvalifikationer samtidigt som okvalificerade arbetsuppgifter

inom främst industriproduktionen försvinner. Utvecklingen pekar också mot ett

behov av mer tvärvetenskapliga kompetenser och kunskaper. I det perspektivet

behövs en flexibel gymnasieskola som kontinuerligt kan förändras i takt med

utvecklingen.

 I dag ger vårt utbildningssystem möjlighet att möta denna utveckling. De

lokala skolhuvudmännen har en frihet att skapa specialutformade program, vilket

t.ex. kan ske i samarbete med det lokala näringslivet. Antalet specialutformade

program som erbjuds eleverna har stadigt ökat sedan reformen startade och är i

dag ca 200. Dessa specialutformade program utgörs ofta av kombinationer av ämnen

från Naturvetenskapsprogrammet och yrkesämnen. Dessutom har det utvecklats ett

stort antal lokala grenar inom de nationella programmens ramar.

 Regeringens bedömning är att kraven på flexibla studievägar utifrån

arbetslivets och individens önskemål kommer att öka. På sikt kan detta innebära

att regeringen som ett led i en pågående förändringsprocess behöver återkomma

till riksdagen med förslag om förändringar i studievägsstrukturerna.

Mål- och resultatstyrning

De skolreformer som under de senaste åren har genomförts i Sverige är av två

slag dels innehållsmässiga dels ansvarsmässiga. Kommunerna har det

verksamhetsmässiga ansvaret för skolan. Riksdag och regering styr genom mål och

genom det resultatansvar huvudmän och skolor ålagts. Målstyrningen fokuserar mer

på kunskapskvaliteter och inte i samma utsträckning som tidigare på innehåll och

tid. Urvalet av stoff, hur stoffet skall organiseras och vilka arbetssätt och

arbetsformer som används är lärarnas och elevernas gemensamma ansvar. Det är

utifrån elevens möjlighet att nå målen som tiden, arbetssättet och arbetsformer

skall organiseras.

 Enligt de nya timplanerna är eleverna garanterade en minsta undervisningstid.

Den garanterade undervisningstiden i gymnasieskolan är reglerad för varje ämne.

Det innebär att graden av reglering skiljer mycket mellan de olika programmen.

För de samhällsvetenskapliga och de naturvetenskapliga programmen, med många av

riksdagen fastställda obligatoriska ämnen, är timplanerna mycket detaljerade.

Det ger ett intryck av tidsstyrning i stället för målstyrning. För program med

yrkesämnen har däremot endast angetts en garanterad undervisningstid (1 370

timmar) för hela blocket av kurser som ingår under yrkesämnet för respektive

program. Det ger skolorna betydligt större möjligheter att arbeta målstyrt och

betrakta tiden som en av flera resurser.

 Arbetsgruppen för en mer kursutformad gymnasieskola har i sitt slutbetänkande

Kursutformad gymnasieskola En flexibel skola för framtiden (Ds 1995:78)

redovisat vilka hinder som finns för ett mer flexibelt arbetssätt. Av

remissyttrandena över arbetsgruppens andra betänkande Kursutformad gymnasieskola

för alla (Ds 1994:139) är det en klar majoritet som vill ha en öppnare reglering

av tidsstyrningen i gymnasieskolan. Kommittén för gymnasieskolans utveckling

förordar en starkare målstyrning och en minskning av tidsstyrningen.

 Mot bl.a. denna bakgrund föreslår regeringen i denna proposition vissa

förändringar av timplanerna, som ökar skolans möjligheter att arbeta mera

målstyrt och flexibelt utifrån elevernas behov.

Programmål

Programmålen är ett nytt styrdokument i det svenska skolsystemet. Tidigare har

enbart använts läroplan och kursplaner. De 16 nationella programmen består av

kärnämnen och karaktärsämnen. Det är de senare som ger programmet dess karaktär,

så som det kommer till uttryck i programmålen. Programmålen nås inte med någon

form av automatik. Summan av delarna, dvs. de olika kursplanernas mål, ger ingen

garanti att programmets mål uppnås. Det är främst genom uppläggningen av

utbildningen samt genom sättet att genomföra undervisningen som eleverna kan nå

de kunskapsmål som anges i programmålen.

 Om en starkt driven kursutformning av gymnasieskolan leder till ett

fragmentiserat sätt att lägga upp undervisningen kan detta komma i konflikt med

programmålen. En gymnasieskola där lärarna i de olika ämnena och kurserna

samverkar i planering, uppläggning och genomförande skapar däremot bättre

förutsättningar för att nå programmålen.

 De kompetenser som efterfrågas i framtiden av arbetslivet och som har

betydelse för möjligheterna till ett livslångt lärande är till mycket stor del

icke ämnesanknutna. Det är i stället förmågor som att själv lära sig att lära,

social kompetens, problemlösningsförmåga, kreativitet osv. som måste fokuseras.

Tillsammans med en allt större frihet för eleverna att välja kurser och

kommunernas möjlighet att utforma specialutformade program, blir programmålens

ställning allt viktigare. Regeringen ser programmålen som en ram där värdet av

en sammanhållen utbildning beskrivs. De ger också en samlad bild över en hel

utbildningsväg och anger vilken kompetens eleverna har med sig när de genomfört

programmet. Om nuvarande programmål inte fyller denna uppgift kan det bli

aktuellt för regeringen att föreslå riksdagen åtgärder som förstärker pro-

grammålens ställning.

9 Ett betyg i svenska i gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Nuvarande regler om två betyg i svenska i |

| gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen tas bort. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet har

behandlat bl.a. frågan om ett eller två betyg i svenska. I en depar-

tementspromemoria, Svenska som andraspråk och betygsättningen i svenska (Ds

1995:40) har arbetsgruppen presenterat sina överväganden. I promemorian

redovisades även en uppsats som behandlar betygsättningen i svenska. I denna

konstateras att de två betygen i Svenska B är rester av en gammal tradition som

har haft olika innebörd under olika tider. I våra dagar är de mest ett hinder

för utvecklingen av ett integrerat, brett humanistiskt ämne där färdigheter och

kunskaper eller form och innehåll utvecklas parallellt i elevernas personliga

bildningsgång.

 Arbetsgruppens bedömning är att övervägande skäl talar för att det

fortsättningsvis endast bör ges ett betyg i svenska. Ett skäl är att i både

svenska i grundskolan och i svenska som andraspråk i gymnasieskolan och

gymnasial vuxenutbildning ges bara ett betyg.

 Remissinstanserna: Promemorian har sänts ut till bl.a. samtliga gym-

nasieskolor, komvux och högskolor med erbjudande om att ge synpunkter på bl.a.

betygsättningen i svenska. Endast ett fåtal synpunkter har lämnats.

 Skälen för regeringens förslag: Kärnämnet svenska i den gymnasiala

utbildningen är uppdelat i två kurser, Svenska A, Språket och människan, och

Svenska B, Språk - Litteratur - Samhälle. Vid betygsättningen i dessa två kurser

skall för A-kursen anges ett betyg och för B-kursen två betyg, ett i svenska

språket och ett i litteraturkunskap. Genom riksdagens ställningstagande med

anledning av regeringens proposition En ny läroplan (prop. 1992/93:250,

bet.1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) lades grunden till det betygssystem som

idag gäller för bl.a. gymnasieskolan. I propositionen berördes även frågan om

ett eller två betyg i svenska. Regeringen bedömde det som viktigt att det av en

elevs slutbetyg även i fortsättningen skall framgå vilket betyg han eller hon

har i svenska språket respektive litteraturkunskap och språklig orientering.

 I en välintegrerad svenskundervisning, där eleverna får tillfälle att utveckla

sitt språk i meningsfulla sammanhang, är det inte rimligt att dra en gräns

mellan form och innehåll vid betygsättningen. Regeringen anser därför att de

nuvarande reglerna bör ändras så att endast ett betyg ges för B-kursen i

svenska. Förslaget innebär att i gymnasieförordningen (1992:394) bör ändringar

göras för att betygsättningen i svenska skall ske på samma sätt som i övriga

kurser i gymnasieskolan. Eftersom regeringens förslag även gäller gymnasial

vuxenutbildning bör motsvarande ändringar göras i förordningen (1992:403) om

kommunal vuxenutbildning.

10 Timplanejusteringar för gymnasieskolan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Timplanerna i bilaga 2 till skollagen |

| ändras så att de anger riktvärden för utbildningens omfattning i|

| timmar om 60 minuter för ämnen samt för det garanterade antalet |

| undervisningstimmar för programmet. Regeringen eller den |

| myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om |

| tillämpningen av timplanerna. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Enligt Kommitténs för gymnasieskolans utveckling första

delbetänkande bör kursplanernas mål styra undervisningens omfattning i högre

grad. I dag är tidsstyrningen för dominerande. Enligt kommitténs uppfattning bör

de angivna timtalen utgöra riktvärden för undervisningstiden på liknande sätt

som gäller i gymnasial vuxenutbildning.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser däribland Skolverket, Svenska

Kommunförbundet, Skolledarna, Stockholms, Göteborgs, Lunds, Malmö, Skellefteå

och Umeå kommuner delar i princip kommitténs bedömning att kursplanernas mål

skall styra undervisningens omfattning. Lärarnas Riksförbund samt Mölndals och

Växjö kommuner tar avstånd från eller är tveksamma till att göra förändringar i

den minsta garanterade undervisningstiden i gymnasieskolan. Lärarförbundet anser

att det finns skäl att diskutera om den garanterade undervisningstiden kan utgå

och ser det som viktigast att skolan främst skall sträva mot att varje elev

tillägnar sig goda kunskaper och att elever som behöver mer undervisning skall

få det.

 Bakgrund: Den reformering av gymnasieskolan som nu pågår innebär en

ambitionshöjning. Alla nationella program är treåriga och innehåller en gemensam

kärna av allmänna ämnen. Det innebär att bl.a. program med yrkesämnen, jämfört

med motsvarande äldre utbildningar, har förstärkts med allmänna ämnen. Även

yrkesämnena i dessa program har fått ett mer teoretiskt innehåll som en följd av

arbetslivets utveckling. Arbetet med att höja kvaliteten i gymnasieskolan har,

enligt Kommittén för gymnasieskolans utveckling (SOU 1996:1), bl.a. försvårats

av det förhållandet att den nya läroplanen och det nya betygssystemet inte var

färdiga då reformen började genomföras och av att kursplanerna från början var

av provisorisk karaktär. Inte heller är reformens syfte och mål väl kända av

alla dem som skall genomföra gymnasiereformen och det behöver göras insatser för

att åstadkomma detta.

 Genom att exempelvis förändra arbetssätt, utveckla organisation och

genomförande av undervisningen kan man vända utvecklingen. Detta kan göras

genom att använda skolans resurser på ett effektivare och mer strategiskt sätt.

Ett hinder för skolhuvudmännen i detta avseende är bl.a. de regler som hör

samman med timplanen och dess tillämpning. Timplanerna har under lång tid haft

en dominerande ställning i skolans styrning.

Nuvarande regler m.m.

Timplanerna i bilaga 2 till skollagen anger den minsta garanterade under-

visningstiden för ämnena i gymnasieskolan. En elev har rätt att få undervisning

i varje ämne i den utsträckning som anges i timplanerna. Det är dock inget som

hindrar att skolorna ger eleverna mer undervisningstid i ett eller flera ämnen.

Att det finns en minsta garanterad undervisningstid innebär inte att alla elever

i gymnasieskolan behöver den. De elever som så önskar skall kunna få

undervisningen i en kurs upplagd med färre antal timmar. Gymnasieskolan måste

präglas av en flexibilitet och anpassning till olika undervisningssituationer.

Det finns därför anledning att erinra om att det av begreppet "minsta

garanterade undervisningstid" indirekt framgår att elever som behöver mer

undervisningstid för att nå upp till kunskapsmålen kan ställa anspråk på det

(prop. 1992/93:250 s. 49).

 Omfattningen av studierna i de olika ämnen anges med gymnasiepoäng. För varje

ämne motsvarar antalet gymnasiepoäng minsta antalet garanterade

undervisningstimmar i ämnet. En elev har uppnått det antal gymnasiepoäng som

gäller för kursen, när eleven har inhämtat den kunskap som utbildningen i kursen

avser att ge. Oavsett hur lite eller hur mycket undervisning en elev fått i en

kurs så tillgodoräknas eleven samma antal gymnasiepoäng för kursen. Även om

undervisningstiden i exempelvis Matematik A förlängts till det dubbla får eleven

inte tillgodoräkna sig mer än 110 gymnasiepoäng för kursen. Efter varje kurs har

eleven rätt att få betyg. Har eleven minst betyget Godkänd tillgodoräknas eleven

gymnasiepoängen för den aktuella kursen.

 För en elev som har erhållit minst betyget Godkänd är kommunen inte skyldig

att erbjuda ytterligare undervisning inom den kursen (5 kap. 4 a § skollagen).

Detta gäller även om eleven begärt och fått kortare undervisningstid än den

minsta garanterade.

 Bestämmelserna i skollagen ger skolorna vissa möjligheter att omfördela

undervisningstiden mellan kurser i ett ämne. Då timplanen anger den minsta

garanterade undervisningstiden för ett ämne är det möjligt att inom samma ämne,

t.ex. svenska, matematik och flertalet yrkesämnen, justera undervisningstiden

för kurserna i ämnet.

 Det har bl.a. visat sig i uppföljningen av reformen att skolorna indirekt

utnyttjat skollagen till justeringar av undervisningstiden i olika ämnen. I

Skolverkets rapport Bilden av skolan 1996 framgår att flera kommuner erbjuder

eleverna möjlighet att välja en viss kurs med kortare eller längre

undervisningstid. Därigenom kan elever som behöver mer lärarledd undervisning

välja längre kurser. Andra elever kan välja kortare kurser. Det är främst skolor

med stort elevunderlag, som kan utnyttja dessa möjligheter.

 För elever som har behov av extra stöd i skolarbetet under en begränsad tid

skall, enligt gymnasieförordningen (8 kap. 1 §), stödundervisning anordnas.

Skolhuvudmannen har i detta sammanhang ett ansvar att ge undervisning utöver den

tid som anges i timplanen. Lokalt tillägg kan, enligt 5 kap. 12 §

gymnasieförordningen, vara en eller flera kurser. Det lokala tillägget kan även

användas för att ge elever, som behöver det, mer undervisning i vissa ämnen.

Skälen för regeringens förslag

Flexibilitet i användningen av undervisningstimmar

Det är angeläget att ge skolorna en möjlighet att på ett flexibelt sätt anpassa

undervisningstiden bättre till utbildningsmål och de berörda elevernas

förutsättningar än vad dagens regler medger. Redan i dag finns vissa begränsade

möjligheter att göra justeringar i timplanerna. Programmålen och kursplanerna

måste enligt regeringens uppfattning få ökad betydelse och en öppnare reglering

av tillämpningen av timplanerna bör därför införas.

 Enligt 5 kap. 4 § skollagen får regeringen meddela ytterligare föreskrifter om

timplaner samt, om det finns särskilda skäl, göra begränsade avvikelser i

timplanerna. Detta bemyndigande har bl.a. tillkommit för att kunna ge elever som

har påtagliga studiesvårigheter möjlighet att välja bort vissa ämnen på ett

nationellt program, s.k. reducerat program. Regeringen kan emellertid inte med

stöd av detta bemyndigande medge en justering av undervisningstiden i olika

ämnen.

 I gymnasial vuxenutbildning finns en förhållandevis stor möjlighet att justera

antalet undervisningstimmar. I 1 kap. 6-7 §§ förordningen (1992:403) om kommunal

vuxenutbildning framgår att timplanerna i bilaga 2, till skollagen, anger

riktvärden för undervisningens omfattning samt att kommunerna har rätt att öka

eller minska timtalen beroende på hur mycket undervisning eleverna behöver för

att uppnå de kunskapsmål som anges i respektive kursplan.

 Vi föreslår att en flexibilitet i användningen av undervisningstiden i

gymnasieskolan görs möjlig på motsvarande sätt som i komvux. Därigenom kan man

lokalt - inom ramen för det garanterade antalet undervisningstimmar för

programmet - friare disponera tiden i de olika ämnena. Härigenom skapas

förutsättningarna för skolorna att på ett flexibelt sätt anpassa

undervisningstiden till de berörda elevernas behov.

 Genom regeringens förslag tappar begreppet minsta garanterad undervisningstid

per ämne, som den anges i timplanen i bilaga 2 till skollagen, sin innebörd. Det

går inte att ange en minsta garanterad undervisningstid samtidigt som denna tid

genom vårt förslag kan minskas. I stället föreslår vi att undervisningstiden i

timmar för varje ämne anges som ett riktvärde. För varje ämne motsvarar därvid

antalet gymnasiepoäng den undervisningstid som angivits som ett riktvärde för

ämnet.

 Elevens rätt att få undervisning motsvarande det garanterade antalet

undervisningstimmar för programmet samt övriga effekter av regeringens förslag

måste följas upp och utvärderas. En sådan uppgift ligger naturligt inom ramen

för Skolverkets uppdrag.

 Regeringens förslag bör lagtekniskt genomföras - förutom genom en ändring i

bilaga 2 till skollagen - så att det i stället för de bemyndiganden som nu finns

i 5 kap. 4 § det där anges att regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer kan meddela föreskrifter om tillämpningen av timplanerna. Uttrycket

"minsta garanterade" i 5 kap. 4 a § bör dessutom tas bort. Om riksdagen antar

förslaget avser regeringen att i gymnasieförordningen införa bestämmelser som

ger skolhuvudmännen liknande möjligheter att göra timplanejusteringar som för

gymnasial vuxenutbildning, dvs. att kommunerna får rätt att öka eller minska

timtalen beroende hur mycket undervisning eleverna behöver för att uppnå de

kunskapsmål som anges i respektive kursplan.

Samverkan mellan ämnen

De förslag som regeringen presenterat i det föregående medger möjligheter för

skolorna att göra justeringar av undervisningstiden i ämnen och kurser i

gymnasieskolan. Därigenom kan undervisningstiden anpassas till berörda elevers

behov. Vi vill här även peka på ytterligare vägar att förstärka elevernas

kunskaper i olika ämnen. I remissvaren till Kommitténs för gymnasieskolans

utveckling delbetänkande finns ett mycket stort stöd för betydelsena av

samverkan mellan kärnämnen och karaktärsämnen.

 Elever på Naturvetenskapsprogrammet och Samhällsvetenskapsprogrammet får genom

studier i karaktärsämnena förstärkning av kunskaperna i kärnämnena. Exempelvis

ger undervisningen i fysik och kemi tillfälle att befästa matematikkunskaperna

och undervisningen i samhällskunskap, filosofi, m.fl. ämnen ger möjlighet att

tillämpa kommunikativa färdigheter som befäster kunskaperna i svenska. Dessa

spridningseffekter finns även på andra program men blir genom karaktären av

dessa programs ämnen inte lika tydliga.

 Med nuvarande bestämmelser finns möjligheter att inom ramen för individuellt

val erbjuda elever - såväl nationellt som lokalt fastställda kurser - som kan

förstärka och komplettera undervisningen i kärnämnena. Det finns exempel på

skolor som t.ex. erbjuder lokala kurser i tillämpad matematik och praktisk

svenska, t.ex. i speech, i detta syfte. Härigenom ges möjligheter för de elever

som väljer dessa kurser till ytterligare undervisning, som knyter an till

kärnämnena.

 Kommittén för gymnasieskolans utveckling konstaterar i sitt delbetänkande att

undervisningen i de för alla treåriga program gemensamma kärnämnena är en stor

utmaning för gymnasieskolans lärare. De goda exempel som finns visar dock att

det inte är en omöjlig uppgift. Kommittén har funnit att det gemensamma för de

skolor som lyckas bra är att de har en skolledning som stöder förändring och

lärare som är förändringsagenter. De har målen i läroplanen som ledstjärna,

elevernas behov av undervisning som utgångspunkt och är mindre fixerade vid

undervisningstimmar och mer vid resultatet. Eleverna har inflytande på sitt

arbete och lärarna samarbetar. Skolverket drar liknande slutsatser i Bilden av

skolan 1996, i vilken det framhålls att reformeringen av gymnasieskolan kräver

ny organisation men även ett nytt tänkande. Regeringen bedömer att kommittén och

Skolverket drar riktiga slutsatser och anser att en fortsatt lokal utveckling av

samverkansformer mellan ämnen och arbetsformerna i ämnena behövs.

 För varje program finns programmål. Programmålet uppnås inte endast genom att

eleverna läser kurserna inom ett program. Summan av delarna utgör i detta

sammanhang inte med automatik helheten. Det fordras därför en genomtänkt

planering av undervisningen, av arbetssätt och av arbetsformer för att eleverna

skall nå de mål som angivits i både programmål och läroplan. Genom att forma

undervisningen olika beroende på program och utifrån de mål som angivits för

programmet kan samarbete mellan lärare i kärnämnen, i karaktärsämnen och i

ämnen, som eleven väljer inom ramen för individuellt val, sättas in i ett

sammanhang. Därigenom nås både spridnings- och synergieffekter, som kommer alla

ämnen till del.

 Ovanstående diskussion gäller också i fråga om den arbetsplatsförlagda

utbildningen (APU). I avsnitt 11 föreslås förändringar vad gäller APU.

Förslagen ökar möjligheterna att ge eleverna ett sammanhang i utbildningen som

programmålen syftar till.

Andra åtgärder

Utöver tidigare nämnda åtgärder i syfte att ge skolhuvudmännen ökade

förutsättningar att höja kvaliteten i gymnasieskolan vill regeringen informera

om att Utbildningsdepartementet har tagit initiativ till en informationsinsats

tillsammans med Skolverket och Svenska Kommunförbundet. Den gemensamma insatsen

inriktas på att främja utvecklingen av gymnasieskolan och riktas dels mot lokala

skolpolitiker genom konferenser hösten 1996, dels genom särskilt riktad

information till elever i gymnasieskolan och deras föräldrar. Ökade kunskaper om

gymnasieskolan hos eleverna ger dem bättre förutsättningar att få inflytande

under gymnasietiden.

 Därutöver kommer Skolverket och Svenska Kommunförbundet var för sig att

genomföra egna utvecklingsinsatser för gymnasieskolan. För Kommunförbundets del

gäller det främst att genomföra intentionerna i det skolutvecklingsavtal som

tecknats med de båda lärarorganisationerna. Regeringen ser positivt på avtalets

möjligheter att att främja en utveckling av skolan i allmänhet.

11 Arbetsplatsförlagd utbildning (APU)

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedöming: En särskild målbeskrivning bör fastställas för|

| arbetsplatsförlagd utbildning (APU), vilken skall gälla utöver |

| kursplanerna. |

| Även andra ämnen än yrkesämnen bör kunna arbetsplatsförläggas. |

| Regeringens förslag: En kommun skall kunna besluta att arbets- |

| platsförlagd utbildning skall förekomma på de Estetiska, Naturve-|

| tenskapliga och Samhällsvetenskapliga programmen. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Kommittén för gymnasieskolans utveckling anför i sitt

delbetänkande (SOU 1996:1) att det i flera fall uppstår tolkningsproblem om

bl.a. graden av kursplanestyrning och skillnaderna mellan APU och annan

utbildningsverksamhet förlagd till arbetsplatser (praktik, lärlingsutbildning,

inbyggd utbildning, företagsskolor etc.) Kommittén anser att det är angeläget

att begreppet APU klarläggs genom en särskild målbeskrivning.

 Remissinstanserna: Kommitténs förslag stöds av nästan samtliga remissinstanser

som kommenterat målbeskrivning av APU, bl.a. Göteborgs, Lunds, Skellefteå,

Stockholms och Örebro kommuner, Svenska Kommunförbundet, Lärarförbundet och SAF.

Skolverket ifrågasätter om särskilda mål bör finnas för APU.

 Bakgrund: Ett av huvudmotiven för gymnasiereformen är att arbetslivet ställer

allt högre krav på kompetens. Arbetslivet efterfrågar anställda som har en

gedigen utbildning i såväl allmänna ämnen som yrkesämnen. De anställda bör ha

förutsättningar för att både utveckla de specialistkunskaper som erfordras på

den aktuella arbetsplatsen och för att ta till sig nya kunskaper som

utvecklingen kan komma att kräva, dvs. en grund för livslångt lärande.

Arbetslivet är därför beroende av att den gymnasiala utbildningen håller en god

kvalitet. Möjligheterna att upprätthålla en god kvalitet i utbildningen är också

beroende av goda kontakter med arbetslivet. Det ömsesidiga beroendet är särskilt

tydligt inom den arbetsplatsförlagda utbildningen.

 APU skall enligt gällande bestämmelser förekomma inom alla program med

yrkesämnen, dvs. alla nationella program utom det Estetiska, Naturvetenskapliga

och Samhällsvetenskapliga programmet. På de sistnämnda programmen kan det i

stället förekomma ämnesanknuten praktik men endast som alternativ till lokalt

tillägg.

 Enligt regeringens uppfattning ökar förutsättningarna för en kvantitativt och

kvalitativt tillfredsställande APU om skolan och det lokala arbetslivet har ett

kontinuerligt och nära samarbete i skola - arbetslivsfrågor. Genom ett sådant

samarbete kan båda parter lära sig förstå varandras villkor och kulturer.

En särskild målbeskrivning för APU

Första gången riksdagen hade att ta ställning till frågan om arbetsplatsförlagd

utbildning var med anledning av förslag i propositionen (prop. 1987/88:102) om

utveckling av yrkesutbildningen i gymnasieskolan. Där anger föredraganden (s. 22

f.) att arbetsplatsförlagd utbildning till sitt innehåll skall regleras i en

kursplan och innebära undervisning på arbetsplatsen. "Den skall vara lika noga

planlagd som undervisningen i de skolförlagda delarna. Detta utesluter inte att

en del arbetsplatsförlagda moment bör ha till syfte att öka ungdomars motivation

och deras kunskaper om arbetslivet. Den arbetsplatsförlagda utbildningen utgör

alltså en direkt motsvarighet till den i huvudsak skolförlagda utbildningen.

Innehållet är kursplanestyrt men måste i sina detaljer anpassas till den

utbildande arbetsplatsens normala verksamhet. Avsikten är inte att arbetsplatsen

skall inrätta särskilda utbildningsavdelningar som är skilda från den övriga

verksamheten. Den arbetsplatsförlagda utbildningen bör ledas av en handledare

som arbetsplatsen tillhandahåller. Företag eller institution som ställer platser

till förfogande skall ha särskilt utbildade handledare. Dessa skall i samverkan

med yrkesläraren lägga upp utbildningen på arbetsplatsen. Yrkesläraren utövar

tillsyn över de arbetsplatsförlagda momenten genom besök på arbetsplatserna och

kontakter med handledarna."

 Enligt Kommittén för gymnasieskolans utveckling, som redovisat sina

erfarenheter i betänkandet Den nya gymnasieskolan - hur går det? (SOU 1996:1),

finns det både ett kvalitativt och ett kvantitativt problem med APU. Kommittén

bygger sina utsagor på undersökningar som gjorts av bl.a. Svenska

Kommunförbundet och Skolverket.

 Det kvalitativa problemet kan illustreras genom uppgifterna att 23 % av APU

består av nyinlärning, 36 % av tillämpning av kunskaper som elever inhämtat i

skolan och 37 % av praktik.

 Skälen för regeringens bedömning och förslag: Mot denna bakgrund kan man

ifrågasätta den APU som uppges bestå av praktik och känna oro för om all APU som

uppges bestå av tillämpning verkligen är kursplanestyrd. Regeringen är dock inte

beredd att ge APU en så snäv innebörd att den uteslutande skall avse

nyinlärning. Det viktiga är att APU är kursplanestyrd; att eleverna under tiden

på arbetsplatsen inhämtar och befäster de kunskaper som de enligt kraven i

kursplanen skall ha vid slutförd kurs. Därutöver bör eleverna under sin APU lära

känna arbetsplatsen; hur arbetet är organiserat, hur kraven på kvalitet i

arbetet upprätthålls och kontrolleras, arbetarskydd, de fackliga

organisationernas uppgifter, arbetsplatsens personalpolitik samt hur lärande på

arbetsplatser går till genom att arbetskamrater är kunskapsresurser för varandra

och att mindre erfarna kan utvecklas i yrket genom att lära av de mer erfarna.

Insikten om hur man uppträder på en arbetsplats är för eleven ett komplement

till skolans förmedling av läroplanens grundläggande värderingar.

 Regeringen anser i likhet med kommittén för gymnasieskolans utveckling att

begreppet APU bör klarläggas genom en särskild målbeskrivning, som skall

komplettera kursplanerna. Det som nu angivits bör bilda utgångspunkten för en

sådan målbeskrivning.

Omfattningen av APU

Minst 15 veckor av undervisningstiden på program med yrkesämnen skall vara APU-

förlagda. Enligt undersökningar av APU-förhållandena föregående läsår, som

gjorts av bl.a. Svenska Kommunförbundet och Skolverket, hade endast 39 % av

skolorna denna omfattning. Över 60 % av skolorna uppgav dock att målet om 15

veckor skulle komma att nås innan eleverna lämnade gymnasieskolan.

 Det finns enligt regeringens bedömning flera skäl till att målet om minst 15

veckor inte nåtts. Det fanns under föregående läsår en osäkerhet om hur den

tidigare regleringen, minst 15 %, skulle tolkas och alla hade vid

undersökningstillfället inte hunnit anpassa sig till de preciserade minst 15

veckorna. Den nya gymnasieskolan hade inte heller överallt hunnit upp i det

tredje året, dit en del av APU kan vara förlagd. Skolorna kan också sägas vara

olika skickliga på att söka samarbete med arbetsplatser. Arbetsplatser är olika

väl informerade om syftet med APU och dessutom olika villiga att ställa APU-

platser till förfogande.

 Av undersökningarna framgår att skillnaderna är stora och att skiljelinjen går

mera mellan program än mellan kommuner. Stor omfattning av APU har

Omvårdnadsprogrammet, Barn- och fritidsprogrammet, Handels- och

administrationsprogrammet, Livsmedelsprogrammet samt Naturbruksprogrammet. Stora

problem har Medieprogrammet och Elprogrammet.

 Kommunerna har inrättat Medieprogrammet i relativt stor omfattning beroende på

elevernas stora intresse för detta program. Det finns dock inte alltid lämpliga

arbetsplatser dit man kan förlägga APU.

 Skolornas problem att finna APU-platser för eleverna på Elprogrammet är av ett

annorlunda slag. I stället för att som andra branscher stödja utbildningen i

gymnasieskolan har elbranschen agerat mot förverkligandet av riksdagens beslut

att delar av utbildningen skall förläggas till arbetsplatser. Elbranschen i

Sverige hävdar - till skillnad mot motsvarigheterna i andra länder såsom

Danmark - att de oftast små arbetsplatserna inte är lämpade för att kunna ge

elever utbildning på grenen för installation. Regeringen vill här markera att

principen om APU gäller alla program med yrkesämnen.

Vilka ämnen som får arbetsplatsförläggas

APU är kursplanestyrd, dvs. eleverna skall inhämta kunskaper som anges i

kursplanen genom utbildning på en arbetsplats i stället för genom undervisningen

i skolan. Av den tid som utbildningen på ett program omfattar skall minst 15

veckor vara förlagda till en arbetsplats. Vilka kurser som helt eller delvis

arbetsplatsförläggs bestäms lokalt. Det finns dock för närvarande angivet en

inskränkning i gymnasieförordningen och förordningen om kommunal

vuxenutbildning, nämligen att det endast är kurser i yrkesämnen som får

arbetplatsförläggas.

 Regeringen har för avsikt att upphäva inskränkningen att endast yrkesämnen får

arbetsplatsförläggas. Härigenom kommer skolorna att kunna avgöra om elever skall

kunna inhämta kunskaper i delar av även andra ämnen genom den

arbetsplatsförlagda utbildningen. Det finns goda exempel på framgångsrikt

samarbete mellan lärare i allmänna ämnen och lärare i yrkesämnen till fromma för

elevernas lärande. Eleverna får ökade möjligheterna att se sammanhang i och

motiv för det de skall lära sig. Motsvarande möjligheter till samarbete bör

också införas då eleverna är på arbetsplatsförlagd utbildning.

Arbetsplatsanknytning för de Samhällsvetenskapliga, Naturvetenskapliga och

Estetiska programmen

Som framgått har dessa program ämnesanknuten praktik i stället för APU.

Praktiken är avsedd att dels ge eleverna konkreta erfarenheter av arbetslivet,

dels knyta ihop ämnesundervisningen med tillämpningar i arbets- och

samhällslivet (prop. 1990/91:85 s. 95). Målet för sådan praktik liksom utrymmet

i tid bör bestämmas lokalt och kunna variera efter elevens intresseinriktning,

utbildningsväg, årskurs och platstillgång. Vid riksdagsbehandlingen underströk

Utbildningsutskottet vikten av att verksamheten inom samtliga program knyts

närmare arbetslivet och samhällslivet i övrigt. "Målet och utrymmet för

ämnesanknuten praktik bestäms lokalt" (bet.1990/91:UbU16 s. 39). I beslutet om

timplan lades dock ämnesanknuten praktik in som alternativ till lokalt tillägg.

Omfattningen är numera 80 - 110 timmar.

 Enligt den utvärdering som Skolverket gjort (30 gymnasieskolor i ett

reformarbete, rapport 89) är det ovanligt att eleverna i gymnasieskolan har

ämnesanknuten praktik.

 Regeringen anser det synnerligen angeläget att elever under gymnasietiden

oberoende av program får lära känna en arbetsplats och att de får del av de

erfarenheter som vi nyss beskrivit i anslutning till APU. Motivationen hos

eleverna ökar också om de på en arbetsplats kan konstatera att de har nytta av

sina i skolan förvärvade kunskaper. Det är emellertid för närvarande inte

aktuellt att införa kursplanestyrd arbetsplatsförlagd utbildning som

obligatorium på de Estetiska, Naturvetenskapliga och Samhällsvetenskapliga

programmen. Det bör dock införas en möjlighet för kommuner att besluta om att ha

kursplanestyrd APU även på dessa program. Omfattningen bör beslutas av kommunen.

Eftersom inskränkningen av APU till vissa typer av kurser föreslås bli borttagen

för programmen med yrkesämnen bör någon sådan inskränkning inte heller gälla

Estetiska, Naturvetenskapliga och Samhällsvetenskapliga programmen. Under förut-

sättning av riksdagens bifall till förslaget avser regeringen att göra erfor-

derliga ändringar i gymnasieförordningen.

12 Individuella programmet m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kommunerna skall kunna erbjuda |

| individuella och specialutformade program till grupper av |

| elever. |

| Samma behörighetsregler skall gälla för specialutformade program|

| som för nationella program. |

| Regeringens bedömning: Elever bör få intyg över genomgången |

| utbildning på individuella programmet. |

--------------------------------------------------------------------

 Bakgrund: Alla ungdomar under 20 år har i dag rätt till en gymnasieutbildning.

Ungdomarna inser att dagens samhälle ställer nya och högre krav på utbildning

och 98 % av dem går direkt från grundskolan till gymnasieskolan.

 Gymnasieskolan skall vara en skola för alla. Målet är också att alla ungdomar

skall genomgå en fullständig gymnasieutbildning. Det ställer höga krav på att

eleverna ges goda förutsättningar att uppnå kunskapsmålen i grundskolan. Det

individuella programmet kan vara en mycket god början i gymnasieskolan för

elever som trots allt inte fått tillräckliga kunskaper i grundskolan för att

börja ett nationellt program. Individuella programmet har skapats bl.a. för att

ungdomar som behöver det skall kunna förbereda sig ytterligare för att kunna gå

in i ett nationellt eller specialutformat program. En sådan förberedelse kan

behövas av flera skäl, dels för de unga människor som är osäkra om sina

framtidsplaner, dels för dem som har kunskapsbrister. Till det individuella

programmet kommer elever direkt från grundskolan, men också elever som avbrutit

sina studier på nationella eller specialutformade program. Det individuella

programmet är avsett för fyra ändamål, varav det nu nämnda, att vara ett

kompensatoriskt program som syftar till att stimulera elever att senare gå över

på ett nationellt eller specialutformat program, är det som nämns först i

skollagen (5 kap. 13 § tredje stycket 1).

 Individuella programmet kan också göra det möjligt för ungdomar att förena en

anställning som syftar till yrkesutbildning (lärlingsutbildning) med studier av

vissa ämnen i gymnasieskolan och som möter speciella behov hos eleven.

 Till det individuella programmet hör också introduktionskurserna för

invandrare (ITK) och utbildning av olika omfattning - från heltidsstudier till

kortare kurser.

 Det individuella programmet har i dag en så stor omfattning att det är det

femte största programmet om man räknar elever i samtliga årskurser. Det är

framför allt det individuella programmet som preparandkurs, ett kompensatoriskt

program för elever som saknar tillräckliga kunskaper för att kunna tillgodogöra

sig en gymnasieutbildning i ett treårigt program, som har ökat. De oroande

signalerna att andelen elever på det individuella programmet var starkt ökande

har nu ersatts med uppgifter att ökningen avtar. Vidare har andelen elever som

efter ett individuellt program övergår till ett nationellt eller specialutformat

program ökat. I vissa kommuner går praktiskt taget alla elever över, vilket är

en mycket glädjande utveckling. Enligt Skolverkets rapport Bilden av skolan 1996

gäller denna övergång i mindre grad elever som tidigare avbrutit en treårig

utbildning.

 De erfarenheter som redovisats av bl.a. Kommittén för gymnasieskolans

utveckling är att kommunerna ofta använder sina skickligaste pedagoger som

lärare på det individuella programmet. Dessa uppgifter styrks av att eleverna

anser sig ha fått god hjälp av lärarna på detta program.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Erbjudande av individuella program

I de första paragraferna i 5 kap. skollagen regleras kommunernas skyldighet att

erbjuda och elevers rätt att söka nationellt program. Enligt 5 kap. 13 §

skollagen är varje kommun skyldig att erbjuda gymnasieutbildning på

specialutformade program eller individuella program till elever som inte tagits

in på något nationellt program eller som avbrutit sina studier där. Enligt

regeringens mening finns det behov av att tydligt ange att elever bör kunna söka

sådana program.

 Från och med intagningen till läsåret 1998/99 skall elever ha godkänt betyg i

svenska, engelska och matematik för att få tas in på ett nationellt program.

Härigenom förtydligas grundskolans ansvar för att alla elever når upp till

godkäntnivån. Det kan dock finnas elever som ändå inte når godkäntnivån.

 I dag kommer elever till det individuella programmet också efter att ha

avbrutit studier på ett nationellt program för att förstärka sina kunskaper.

Regeringen anser det inte tillfredsställande att elever först skall ha behövt

uppleva ett misslyckande innan de får möjlighet att reparera sådana kun-

skapsbrister som hindrar dem i studierna på nationella program.

 Erfarenheterna visar också att fler elever går över från ett individuellt

program till nationellt program om de inte först misslyckats på ett nationellt

program och fått avbryta sina studier där.

 Mot den nu angivna bakgrunden bör kommunerna ges en möjlighet att erbjuda en

viss typ av individuella program, de s.k. preparandprogrammen, till grupper av

elever. Liksom hittills bör ett sådant program vara avsett endast för den egna

kommunens och samverkansområdets elever.

 Den nu föreslagna förändringen förbättrar förutsättningarna för skolan och

eleven att tillsammans göra en bättre planering av studierna. I den enskilda

elevens plan för studierna på det individuella programmet bör kunna ingå såväl

kompensatoriska studier på grundskolenivå, svenska för invandrare och praktik

som kurser ur något eller några av gymnasieskolans program inhämtade i skolan

eller i arbetsplatsförlagd utbildning. I det senare fallet bör eleven

självfallet få gymnasiepoäng för godkända kurser och ha dessa till godo vid

övergången till sådant nationellt eller specialutformat program där dessa kurser

kan ingå.

 Alla elever som gått ett individuellt program bör få ett bevis över

genomgången utbildning, där det framgår vad eleven deltagit i, t.ex. vilka

kurser och vilken praktik. För de kurser som också finns på nationella program

bör beviset kompletteras med ett dokument som visar betygen på dessa kurser, ett

s.k. samlat betygsdokument. Det är angeläget att eleverna får bevis över

genomgången utbildning på det individuella programmet inte minst med tanke på

att det finns elever som inte övergår till ett nationellt eller specialutformat

program utan som avslutar sina studier i gymnasieskolan i och med det

individuella programmet. Det bör ankomma på regeringen att göra erforderliga

förordningsförändringar i denna fråga.

Erbjudande av och behörighet för specialutformat program

Som framhållits inledningsvis har antalet specialutformade program stadigt ökat

sedan den nya gymnasieskolan infördes. Regeringen ser positivt på att skolorna

utnyttjar möjligheterna till flexibla lösningar inom en programskola med höga

kvalitetskrav. För att underlätta detta bör det i skollagen tydliggöras att

specialutformade program som erbjuds en grupp av elever skall vara sökbara.

 Eftersom specialutformade program i fråga om utbildningens nivå skall

motsvara ett nationellt program föreslås elever ha godkända betyg i

svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik för att antas till

specialutformat program.

 Den nu angivna ordningen för individuella och specialutformade program bör

enligt regeringens mening genomföras så att det i skollagen tas in en ny

bestämmelse, 5 kap. 13 a §, där det anges att en kommun får för en grupp elever

erbjuda specialutformade program och individuella program som har ett sådant

syfte som anges i 13 § 3 stycket 1. Vidare bör det i den nya 13 a § införas

bestämmelser som motsvarar vad som gäller för sökande till de nationella

programmen enligt 11 § första och tredje styckena samt 12 §. De behörighetskrav

som gäller för nationella program skall gälla för specialutformade program.

Detta bör anges i 13 §.

13 Utbildning i gymnasieskolan på lokala grenar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lokala grenar skall fortsättningsvis bara |

| vara avsedda för den egna kommunens eller samverkansområdets |

| elever. Regeringens bedömning: Med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 9 §|

| skollagen bör regeringen eller den myndighet regeringen be- |

| stämmer, kunna förklara att en lokal gren skall vara |

| riksrekryterande. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Arbetsgruppen som har haft till uppgift att följa

planeringen av en kursutformad gymnasieskola anser i sin slutrapport (Ds

1995:78) att det finns skäl att behålla lokala grenar med hänsyn till det stora

lokala intresset. Många studerande har också ett stort intresse för lokala

grenar. Gruppen menar dock att den automatiska riksrekryteringen till lokala

grenar bör tas bort. Även Kommittén för gymnasieskolans utveckling förordar i

sitt delbetänkande (SOU 1996:1) att lokala grenar, i likhet med specialutformade

program, endast skall vara sökbara för elever i kommunen eller

samverkansområdet.

 Remissinstanserna: I remissvaren på betänkandet har flera instanser

kommenterat kommitténs förslag. Kommitténs förslag stöds av en dominerande del

av instanserna, bl.a. av Göteborgs, Skellefteå, Stockholms och Östersunds

kommuner, Skolverket, CSN och Svenska Kommunförbundet, Lärarförbundet och

Lärarnas Riksförbund. Några få kommuner, bl.a. Vilhelmina och Karlskrona, är i

och för sig positiva till förslaget men framhåller att deras egna lokala grenar

måste kunna rekrytera elever från andra kommuner.

 Bakgrund: Enligt bestämmelserna i 2 kap. 1 § andra stycket gymnasie-

förordningen får styrelsen för utbildningen fastställa lokala grenar inom de

nationella programmen. Sådana grenar skall ligga inom ramen för de bestämmelser

som gäller för programmet.

 En lokal gren skall enligt 2 kap. 9 § gymnasieförordningen tillgodose ett

sådant lokalt eller regionalt utbildningsbehov som inte kan tillgodoses inom

ramen för de nationellt fastställda programmen och grenarna. En lokal gren kan

omfatta andra och tredje utbildningsåret eller endast tredje utbildningsåret på

något av de nationella programmen.

 Av 10 och 11 §§ samma kapitel framgår att styrelsen för utbildningen skall

fastställa ytterligare mål utöver de som gäller för det nationella programmet,

besluta om vilka kunskaper eleverna skall ha uppnått efter fullföljd utbildning

och vilka kurser som grenen innehåller utöver kärnämnena och för programmet

gemensamma kurser samt kursplaner. Innan beslut om inriktning av en lokal gren

fattas bör styrelsen för utbildningen i förekommande fall samråda med berörd

yrkesnämnd eller motsvarande samarbetsorgan.

 I 5 kap. 8 § skollagen finns bestämmelser om elevs rätt att bli mottagen på

utbildning i gymnasieskolan. I punkten 3 tredje stycket av samma lagrum anges

att den som sökt till gymnasieskolan i annan kommun än hemkommunen under

åberopande av att där anordnas en gren som inte erbjuds av hemkommunen skall

hänföras till den grupp elever som i första hand skall tas emot i utbildningen.

Detta medför att en sådan gren i praktiken blir riksrekryterande.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Tillväxten av lokala grenar har

varit mycket omfattande. Enligt en av Skolverket gjord undersökning finns det

490 lokala grenar inrättade. Dessa har anknytning till de nationella programmen

enligt följande: Samhällsvetenskaps- med 98, Naturvetenskaps- med 63, Estetiska

programmet med 49, Hotell- och restaurang- samt Industri- med vardera 38,

Fordons- med 35, Hantverks- och El- med vardera 27, Medie- med 24, Naturbruks-

med 19, Barn- och fritids- med 18, Omvårdnads- och Bygg- med vardera 11, Energi-

med 6 och lägst antal Livsmedelsprogrammet 4.

 Behovet av lokala grenar kan diskuteras utifrån den utveckling gymnasieskolan

fått. Dagens gymnasieskola är kursutformad inom ramen för nationella program.

Det kursplanearbete som Skolverket utfört har lett till att det finns mer än 700

kurser i gymnasieskolan och specialisering kan erhållas utan att elever går

vissa grenar. Det visar sig också att innehållet i många av de befintliga lokala

grenarna mycket väl skulle kunna rymmas inom de nationella grenarna med

utnyttjande av de kurser som finns.

 Inrättande av en lokal gren har också blivit ett sätt att öka elevunderlaget

eftersom det gör det möjligt att rekrytera elever utanför den egna kommunen.

 Enligt en analys som Skolverket gjort av de lokala grenarna uppfyller inte ens

hälften kraven enligt gymnasieförordningen. Bristerna består i att huvudmannen

tagit bort eller reducerat undervisningstiden i för programmet gemensamma kurser

och i vissa fall även i kärnämnena. Systemet med

lokala grenar tillkom på förslag i propositionen Växa med kunskaper (prop.

1990/91:85) medan systemet med specialutformade program infördes efter förslag i

propositionen om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. (1991/92:157,

bet. 1991/92:UbU26, rskr. 1991/92:311). Regeringen föreslår nu att de lokala

grenarna ur rekryteringshänseende skall jämställas med specialutformade program,

dvs. de skall vara avsedda för den egna kommunens eller samverkansområdets

elever. I de fall den lokala grenen har ett innehåll, som har ett riksintresse,

t.ex. en yrkesinriktning som nationellt sett berör endast ett fåtal elever, bör

den lokala grenen kunna göras riksrekryterande. Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer bör med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 9 § skollagen kunna

förklara utbildningen som riksrekryterande.

 Förslagen föranleder en ändring av 5 kap. 8 § skollagen. Vissa konsek-

vensändringar bör också göras i 5 kap. 18 och 24 §§.

 Med hänsyn till kommunernas planeringsförutsättningar anser regeringen att en

övergångstid bör tillämpas innan förslaget träder i kraft. Bestämmelsen i 5 kap.

8 § tredje stycket 3 skall i sin nya lydelse tillämpas första gången i fråga om

utbildning som startar läsåret 1998/99. Har elever tagits emot med stöd av 5

kap. 8 § tredje stycket 3 skall ersättningsskyldigheten enligt 5 kap. 24 § i den

gamla lydelsen gälla till dess eleverna avslutat utbildningen.

 Vi vill informera riksdagen att regeringen avser att ge huvudmännen för de

befintliga lokala grenarna tillfälle att lämna in ansökan om att den aktuella

grenen skall förklaras vara riksrekryterande. Regeringen avser därefter att göra

en samlad bedömning av ansökningarna under våren 1997.

14 Verksamheten vid Svenska Statens Språkresor AB

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Svenska Statens Språkresor AB avvecklas. |

| Avvecklingen genomförs genom att verksamheten läggs ner varvid -|

| om möjligt - delar av verksamheten säljs. För |

| avvecklingskostnader bör 18 miljoner kronor anvisas på |

| tilläggsbudget, vilket finansieras genom en motsvarande |

| besparing. |

--------------------------------------------------------------------

 Bakgrund: Den statliga språkreseverksamheten har funnits länge. Verksamheten

har vid flera tillfällen varit föremål för omprövning. Svenska Statens

Språkresor AB ASSE bildades år 1939 som myndighet under namnet Centralnämnden

för skolungdomsutbyte med utlandet. Bolagisering genomfördes år 1979. Under en

följd av år har bolagets resultat visat en nedåtgående trend. Sedan 1992 har

försäljningen minskat och resultatet försämrats. Bolagets verksamhet har under

senare år visat kraftiga förluster. Resultatet (före bokslutsdispositioner och

skatt) uppvisade en brist på 2,1 miljoner kronor 1994 respektive 11,1 miljoner

1995. För att täcka förlusterna har bolaget tvingats tillskjuta egna likvida

medel.

 Statskontoret har på uppdrag av Utbildningsdepartementet sett över vissa

frågor rörande ASSE. Uppdraget har redovisats den 30 april 1996.

 Statskontorets utredning visar bl.a. att ändrade marknadsförutsättningar har

skärpt kraven på ASSE att utveckla nya produkter. Nytt kapital skulle behövas

för att utveckla företaget vidare. Förutsättningarna för en framgångsrik

verksamhet anses dock vara mycket små. Ett rikt utbud från svenska och utländska

kommersiella aktörer finns på marknaden. Konkurrensen är hård.

 Skälen för regeringens förslag: Verksamheten vid ASSE har på senare år som

ovan nämnts visat betydande förluster. Det egna kapitalet i bolaget kommer under

år 1996 att vara förbrukat om ingen förändring sker. En omorganisation av ASSE

med sikte på fortsatt verksamhet har små möjligheter att ge avkastning på insatt

kapital. Behovet av skolungdomsutbyte och skolungdomsresor m.m. som varit ASSE:s

verksamhetsområde tillgodoses numera på ett tillfredsställande sätt av andra

aktörer. Därmed finns inte något skäl för staten att genom omfattande stöd driva

ASSE vidare.

 Styrelsen har beslutat om en avveckling av verksamheten. Denna bör ske på så

sätt att kostnaderna för staten minimeras. Regeringen gör bedömningen att ett

visst kapitaltillskott behövs under avvecklingsfasen, för att säkerställa en

ordnad avveckling som också tar berättigad hänsyn till de anställda. Det är

svårt att nu bedöma vilket behov av kapitaltillskott som erfordras för avveck-

lingen. Styrelsens ordförande i ASSE har den 10 maj 1996 hemställt om ett

kapitaltillskott på 18 miljoner kronor. Regeringens preliminära bedömning ger

vid handen att ett aktieägartillskott på ca 18 miljoner kronor erfordras.

Regeringen föreslår att dessa medel anvisas under ett särskilt anslag på

tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96. Medlen finansieras

genom att regeringen avser besluta om en motsvarande besparing inom anslaget C

46. Övriga utgifter inom grundutbildningen.

 Under avvecklingsarbetet bör det prövas om det finns förutsättningar att

försälja vissa delar av verksamheten. Avvecklingen kommer att ske på ett sådant

sätt att kunderna inte blir lidande.

15 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

5 kap.

4 §

Av andra stycket framgår att ett utvidgat bemyndigande som ger regeringen, eller

den myndighet regeringen bestämmer, möjlighet att meddela föreskrifter om

tillämpningen av timplanerna har införts. Styckets första bemyndigande har

enligt förarbetena (prop. 1990/91:85 s.181) tillkommit för att ge regeringen,

eller den myndighet regeringen bestämmer, möjlighet att utöver de delar av

timplanerna riksdagen fastställt, fastställa resterande delar. Styckets andra

bemyndigande innebar att regeringen endast fick bestämma om begränsade

avvikelser från timplanerna, om det fanns särskilda skäl. Av motivtexten till

paragrafens gamla lydelse (prop. 1992/93:250 s. 93) framgår bl.a. att särskilda

skäl exempelvis kunde vara att timplanen behövde jämkas på grund av att eleven

var funktionshindrad eller behövde mindre studiekurs. Dessutom kunde andra

begränsade avvikelser från timplanerna behövas, t.ex. för att göra justeringar

mellan antalet karaktärsämnen inom ett program. De ovan nämnda möjligheterna för

regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämt, att utnyttja

bemyndigandena kvarstår. De två tidigare bemyndigandena tas bort och ersätts med

ett nytt som alltså även inkluderar innehållet i de tidigare bemyndigandena. Det

utvidgade bemyndigandet ger dessutom regeringen möjlighet att meddela

föreskrifter om att antalet undervisningstimmar skall kunna omfördelas mellan

olika ämnen i gymnasieskolan. Omfördelningen är tänkt att ske på så sätt att

kommunerna ges rätt att öka eller minska timantalet i förhållande till hur

mycket undervisning eleverna behöver för att de skall kunna uppnå de kunskapsmål

som anges i respektive kursplan.

4 a §

Bilaga 2 till skollagen utvisar inte längre den minsta garanterade under-

visningstiden per ämne. Nämnda bilaga visar i stället bl.a. vad som utgör

riktvärden för utbildningens omfattning i timmar om 60 minuter för ämnen. När

det gäller gymnasiepoäng så skall de fortfarande motsvaras av antalet

undervisningstimmar i ämnet som de framgår av nämnda bilaga. I första och tredje

styckena görs ändringar till följd av att det inte längre finns en minsta

garanterad undervisningstid per ämne. Se vidare kommentaren till ändringen av

bilaga 2 nedan.

5 §

I första stycket 1 görs ett tillägg som visar att som alternativ till godkänt

betyg i svenska gäller godkänt betyg i svenska som andraspråk. De be-

hörighetskrav som uppställts skall inte tillämpas förrän vid intagning till

läsåret 1998/99.

8 §

Av tredje stycket 3 i dess nya lydelse framgår att det endast är de ungdomar som

har åberopat en nationellt fastställd gren som skall jämställas med sökande från

hemkommunen eller sökande från kommuner som tillhör samverkansområdet. De lokala

grenarna täcks alltså inte in av den aktuella punkten. Övergångsvis gäller att

intagning till första läsåret på nationellt program med lokala grenar skall ske

enligt de gamla bestämmelserna t.o.m. läsåret 1997/98. I 9 § ges regeringen,

eller den myndighet regeringen bestämmer, ett bemyndigande att för vissa

utbildningar fastställa det område från vilket sökanden i första hand skall tas

emot och hur många platser dessa utbildningar får omfatta. Av förarbetena till

detta stadgande i en tidigare lydelse framgår bl.a. följande (prop. 1990/91:85

s.184). I denna paragraf ges regeringen ett bemyndigande att föreskriva att

vissa utbildningar inom de nationella programmen skall vara riksrekryterande.

Det rör sig om utbildningar som i och för sig utgör en nationellt fastställd

gren på ett nationellt program men som har en så speciell inriktning att den bör

vara öppen för alla ungdomar i landet. Paragrafen gavs sin nuvarande lydelse

genom en ändring i skollagen med beteckningen SFS 1995:356. Mot bakgrund av det

återgivna motivuttalandet och även med hänsyn tagen till lagrummets öppna

utformning anser regeringen att det ifrågavarande stadgandet även innehåller ett

bemyndigande att förklara en lokal gren inom de nationella programmen öppen för

sökande från hela landet (riksrekryterande).

13 §

Ändringarna i andra stycket motiveras av att en ny 13 a § tillkommer för att

reglera erbjudande om viss utbildning för grupper av elever. Förutom de

redaktionella ändringarna införs en ny bestämmelse i andra stycket. Den innebär

att samma behörighetskrav som anges för nationella program i 5 § skall gälla för

specialutformade program. Ändringen i tredje stycket 2 medför ingen förändring i

sak utan är endast ett försök att tydliggöra vad som gällt även tidigare,

nämligen att fråga är om lärlingsutbildning.

13 a §

Paragrafen är ny och visar att en kommun får erbjuda specialutformade program

för grupper av elever och på samma sätt även sådana individuella program som

avses i 13 § tredje stycket 1. Kommunerna ges en möjlighet att ingå

samverkansavtal och bilda samverkansområden kring gemensamma erbjudanden av

utbildning som avses i denna paragraf. Av andra stycket framgår att styrelsen

för utbildningen, enligt vad som tidigare framgick av 13 §, skall fastställa

programmål för varje specialutformat program som erbjuds en grupp elever. I

tredje och fjärde styckena införs bestämmelser som motsvarar vad som gäller för

sökande till de nationella programmen enligt 11 § första och tredje styckena

samt 12 §.

18 §

Rekommendationen som anges i paragrafen ändras så att den står i över-

ensstämmelse med vad som gäller enligt 8 § tredje stycket 3 i dess nya lydelse.

24 §

Paragrafen ändras så att dess innehåll skall stå i bättre överensstämmelse med

innehållet i 8 § tredje stycket 3 i sin nya lydelse. Någon ersättningsskyldighet

skall alltså inte uppkomma för hemkommunen om en elev tas emot på en lokalt

fastställd gren i en annan kommun om hemkommunen. Dock kvarstår

ersättningsskyldigheten för hemkommunen för de elever som tagits emot på en

lokalt fastställd gren med stöd av 5 kap. 8 § tredje stycket 3 till dess

eleverna avslutat sin utbildning.

Ändring av bilaga 2 till skollagen

Rubriken ändras bl.a. genom att den minsta garanterade undervisningstiden för

ämnen tas bort. Av rubriken kommer det i stället att framgå att i timplanen

anges riktvärden för undervisningens omfattning per ämne. För programmen

kvarstår en summa av minsta garanterad undervisningstid. Detta markeras genom

att det vid summeringen av timantalet för de olika programmen skrivs in "Totalt

garanterat antal timmar". Ändringen av bilagan görs som en konsekvens av

ändringen i 4 §.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 maj 1996

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:206 Vissa skolfrågor m.m.