Regeringens proposition

1998/99:36

Vapenregister

Prop.

1998/99:36

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 december 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Britta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en lagreglering av vapenregistren. Förslaget

innebär att varje polismyndighet skall föra ett lokalt vapenregister över

tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen (1996:67).

Vidare skall Rikspolisstyrelsen föra separata centrala register över

vapeninnehavare, registrerade skjutvapen och vapenhandlare.

Vapenregistren skall ha till ändamål dels att ge information om sådana

uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott med

anknytning till skjutvapen, dels att underlätta handläggningen av frågor

om tillstånd enligt vapenlagen.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) 4

3 Ärendet och dess beredning 8

4 Nuvarande lagstiftning 8

4.1 Antalet vapen 8

4.2 Vapenlagen 8

4.3 1995 års vapenutredning 9

4.4 Nuvarande vapenregister 9

5 Utgångspunkter för förslaget 11

5.1 Den nya datalagstiftningen 11

5.1.1 Personuppgiftslagen 11

5.1.2 Polisdatalagen 12

5.2 Behovet av en ny vapenregisterlagstiftning 12

6 Lokala vapenregister 13

7 Centrala vapenregister 14

7.1 Centrala vapenregister inrättas 14

7.2 Tre separata register inrättas 18

8 Vapenregistrens ändamål 20

9 Hemvärnsmän 21

10 Närmare bestämmelser om registren 22

11 Sekretess 25

12 Rättelse och skadestånd 25

13 Kostnader och ikraftträdande 26

14 Författningskommentar 27

Bilaga 1 Promemorian Vapenregister 30

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 54

Bilaga 3 Lagrådets yttrande 55

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 december 1998 56

Rättsdatablad 57

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67).

2 Förslag till lag om ändring i vapenlagen

(1996:67)

Härigenom föreskrivs i fråga om vapenlagen (1996:67)

dels att 1 kap. 8 §, 2 kap. 17 § och 11 kap. 2 § samt rubriken före

2 kap. 17 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 2 kap. 18 21 §§,

samt närmast före 2 kap. 18, 20 och 21 §§ nya rubriker av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

8 §

Denna lag gäller inte skjutvapen

och ammunition som innehas av

staten.

I fråga om skjutvapen som

innehas av staten gäller endast

bestämmelserna i 2 kap. 17 21 §§.

Lagen gäller inte ammunition som

innehas av staten.

2 kap.

Register över vapeninnehav och

beslut

Lokala vapenregister

17 §

Polismyndigheten skall föra

register över tillståndspliktiga

vapeninnehav och beslut enligt

denna lag.

Varje polismyndighet skall med

hjälp av automatiserad behandling

föra ett lokalt register över

tillståndspliktiga vapeninnehav

och beslut enligt denna lag.

Registret skall även innehålla

uppgifter om personer som är

hemvärnsmän och som av

Försvarsmakten tilldelats skjut-

vapen för förvaring i bostaden.

Uppgifter om vilka vapen som

tilldelats får inte registreras.

Ett lokalt register får inte

användas för att göra automati-

serade sammanställningar över

hemvärnsmän.

Centrala vapenregister

18 §

Rikspolisstyrelsen skall med

hjälp av automatiserad behandling

föra separata centrala register

över

1. personer och organisationer

som enligt denna lag har

meddelats tillstånd att inneha

skjutvapen eller ammunition

samt personer som är

hemvärnsmän och som av

Försvarsmakten tilldelats

skjutvapen för förvaring i

bostaden (vapeninnehavar-

registret),

2. de skjutvapen för vilka tillstånd

till innehav har meddelats

enligt denna lag samt

skjutvapen som upphittats eller

anmälts stulna eller försvunna

(vapenregistret) och

3. personer och organisationer

som har meddelats tillstånd

enligt denna lag att bedriva

handel med skjutvapen eller att

ta emot skjutvapen för översyn,

reparation eller skrotning

(vapenhandlarregistret).

Det får av vapeninnehavar-

registret inte framgå att en

registrerad person är hemvärns-

man.

19 §

De centrala vapenregistren får

inte samköras med varandra.

Vapenregistrens ändamål

20 §

Vapenregistren skall ha till

ändamål att

1. ge information om sådana

uppgifter som behövs för att

förebygga, upptäcka och utreda

brott med anknytning till

skjutvapen,

2. underlätta handläggningen av

frågor om tillstånd enligt denna

lag.

Rättelse och skadestånd

21 §

Bestämmelserna i personupp-

giftslagen (1998:204) om rättelse

och skadestånd gäller vid

behandling av personuppgifter

enligt 17 20 §§ eller enligt

föreskrifter som har meddelats

med stöd av 11 kap. 2 § j.

11 kap.

2 §

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om

a) undantag från kravet på tillstånd för att inneha start- eller signal-

vapen,

b) krav på skjutskicklighet, utbildning, ålder och de förutsättningar i

övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd till innehav av skjutvapen,

c) krav på kunskap för att få tillstånd att driva handel med skjutvapen

och vad som i övrigt skall gälla vid sådan handel,

d) vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 4 kap. vid ändring,

reparation och skrotning av skjutvapen,

e) krav på vapenhandlares, museers och skyttesammanslutningars för-

varing av andra vapen än effektbegränsade vapen och på skyttesamman-

slutningars förvaring av ammunition,

f) de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd

enligt denna lag,

g) utfärdande av europeiska skjutvapenpass till dem som har tillstånd

att inneha skjutvapen i Sverige,

h) förutsättningar för och

förfaringssätt vid medgivande av

att personer bosatta i Sverige skall

få tillstånd att förvärva skjutvapen

i ett annat land, och

i) krav på att den som förvärvat

ett skjutvapen i Sverige och som är

bosatt i ett främmande land skall

underrätta den staten om förvärvet.

h) förutsättningar för och

förfaringssätt vid medgivande av

att personer bosatta i Sverige skall

få tillstånd att förvärva skjutvapen

i ett annat land,

i) krav på att den som förvärvat

ett skjutvapen i Sverige och som är

bosatt i ett främmande land skall

underrätta den staten om förvärvet,

och

j) förande av vapenregister enligt

2 kap. 17 19 §§.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Rikspolisstyrelsen har i en skrivelse till Justitiedepartementet hemställt

om att få inrätta ett nationellt vapenregister i enlighet med en till

skrivelsen fogad rapport från en projektgrupp inom styrelsen. Rapporten

innehåller en översiktlig beskrivning av ett nytt nationellt

vapenregistersystem innefattande regionala och centrala vapenregister.

Skrivelsen jämte rapporten har remitterats till Försvarsmakten och

Datainspektionen, vilka har kommit in med yttranden. Inom

Justitiedepartementet har det härefter upprättats en promemoria med

förslag till reglering av vapenregistren. Promemorian bifogas

lagrådsremissen som bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En

förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns

tillgängliga i ärendet (Ju 96:1670).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 19 november 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1996:67).

Lagrådsremissens lagförslag överensstämmer med propositionens.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran, se bilaga 3.

4 Nuvarande lagstiftning

4.1 Antalet vapen

Det finns i Sverige ungefär 2,1 miljoner skjutvapen som innehas med

stöd av tillstånd enligt vapenlagen (1996:67). Dessa fördelar sig på

750 000 innehavare, huvudsakligen privatpersoner. Dessutom finns

omkring 70 000 skjutvapen utdelade av Försvarsmakten till hemvärns-

män för förvaring i hemmet.

4.2 Vapenlagen

Enskildas och organisationers befattning med civila skjutvapen och

ammunition regleras i vapenlagen (1996:67). Lagen är inte tillämplig på

skjutvapen och ammunition som innehas av staten. I vapenlagen

föreskrivs krav på tillstånd för innehav av i princip samtliga typer av

skjutvapen. Där finns även bestämmelser om krav på tillstånd för

innehav av ammunition. Att bedriva handel med skjutvapen kräver

särskilt tillstånd. Också införsel av skjutvapen och ammunition till

Sverige kräver tillstånd enligt lagen. Vapenlagen kompletteras av mer

detaljerade bestämmelser i vapenförordningen (1996:70) och av

föreskrifter och allmänna råd som utfärdas av Rikspolisstyrelsen.

Den nuvarande vapenlagstiftningen trädde i kraft den 1 april 1996.

Innehållsmässigt överensstämmer den i stora delar med motsvarande

äldre författningar. Såväl lagen som förordningen har emellertid i

förhållande till dessa omarbetats språkligt och systematiskt samt

anpassats för att uppfylla de krav som ställs i EG:s direktiv den 18 juni

1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG).

Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om att medlemsländerna skall

underrätta varandra om överföringar av skjutvapen och ammunition

mellan respektive territorier. För detta ändamål skall enligt direktivet ett

nätverk bildas. Svensk kontaktpunkt i detta sammanhang är

Rikspolisstyrelsen.

4.3 1995 års vapenutredning

I maj 1995 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att göra en

genomgripande översyn av vapenlagen med inriktning på att förebygga

våldsbrott (dir. 1995:39). Utredningen, som antog namnet 1995 års

vapenutredning, har lämnat sitt slutbetänkande En samlad

vapenlagstiftning (SOU 1998:44). Betänkandet har remissbehandlats och

bereds för närvarande inom Regeringskansliet. I utredningens uppdrag

har inte ingått att överväga nu aktuella frågor om vapenregister.

Betänkandet innehåller därför inte något förslag i den delen.

4.4 Nuvarande vapenregister

Enligt 2 kap. 17 § vapenlagen skall polismyndigheten föra register över

tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. För

närvarande finns 115 sådana register, i princip motsvarande ett i varje

polisdistrikt i polisväsendets tidigare organisation. De förs med hjälp av

automatisk databehandling med tillstånd från Datainspektionen. I dessa

register lagras uppgifter om samtliga personer som är folkbokförda inom

respektive polisområde och som har tillstånd enligt vapenlagen att inneha

skjutvapen eller ammunition. Uppgifterna består i namn, personnummer

och hemvist samt vilka vapen som personen har beviljats tillstånd att

inneha. För varje vapen anges typ, fabrikat, modell, kaliber samt

tillverkningsnummer. Saknas tillverkningsnummer skall annan uppgift

som tillåter identifiering anges. Vidare registreras vilket ändamål som

tillståndet att inneha vapnen avser samt eventuella villkor för tillståndet.

Sådana villkor kan bl.a. avse hur vapnet skall förvaras (särskild

förvaringsföreskrift) eller att tillståndet är knutet till innehav av viss

tjänst, t.ex. såsom väktare. Om tillståndet är tidsbegränsat anges även

detta.

Någon samordning mellan de olika registerenheterna finns inte. De

datoriserade registren är lokala s.k. enanvändarsystem. Det innebär att de

inte är hopkopplade i något nätverk och att endast en person åt gången

kan arbeta i systemet. Det är möjligt att i ett register söka efter en viss

vapeninnehavare både med ledning av personuppgifter och med ledning

av uppgifter om ett visst vapen. Eftersom de olika registren inte är

samordnade är de endast sökbara var för sig. Det kan därför vara

nödvändigt att söka i ett stort antal register för att kunna få reda på om

tillstånd för innehav av ett visst vapen, som t.ex. har förekommit i

brottsligt sammanhang, har utfärdats.

Närmare bestämmelser om hur vapenregister skall föras finns i

Rikspolisstyrelsens föreskrifter om utfärdande av tillståndsbevis för och

registerföring av vapen hos polismyndighet (RPS FS 1987:4, FAP 551-

5). Dessa föreskrifter har emellertid inte anpassats till datoriseringen och

får till viss del anses vara obsoleta.

Uppgifterna i vapenregistret om vapeninnehavare uppdaterades fram

till den 1 juli 1998 genom avisering från folkbokföringsregistret. Om en

vapeninnehavare bytte adress eller avled sände Riksskatteverket ett

registerkort med uppgift om det till polismyndigheten. De nya

uppgifterna fördes sedan manuellt in i vapenregistren. Riksskatteverkets

aviseringar skedde på grundval av en s.k. V-markering i

folkbokföringsregistret. Samtliga i Sverige bosatta personer med tillstånd

enligt vapenlagen att inneha skjutvapen var markerade med ett V i

folkbokföringsregistret. En sådan markering gjordes efter underrättelse

från polismyndigheten om vilka personer som förekommer i

vapenregister.

Riksskatteverket upphörde med aviseringen den 1 juli 1998.

Rikspolisstyrelsen har därför fått Datainspektionens tillstånd att föra ett

temporärt centralt register över vapeninnehavare som uppdateras från

Rikspolisstyrelsens namn och adressregister. Ändamålet med det

temporära registret är att förse de lokala registerenheterna med den

information om adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som

tidigare erhölls från Riksskatteverket.

Andra beslut än sådana som rör tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition registreras inte i de datoriserade registren. Således förs t.ex.

register över beslut om tillstånd att bedriva handel med skjutvapen

manuellt.

5 Utgångspunkter för förslaget

5.1 Den nya datalagstiftningen

5.1.1 Personuppgiftslagen

Den 24 oktober 1998 trädde personuppgiftslagen (1998:204) i kraft.

Personuppgiftslagen ersätter den tidigare datalagen (1973:289) och

genomför Europaparlamentets och rådets direktiv 94/46/EG av den 24

oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på

behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter

(dataskyddsdirektivet). Personuppgiftslagen är, precis som den

nuvarande datalagen, tänkt att få en generell räckvidd. Särbestämmelser

som behövs på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda

registerförfattningar. Sådana bestämmelser kommer att gälla framför

personuppgiftslagen.

Personuppgiftslagen gäller all behandling av personuppgifter som är

helt eller delvis automatiserad. Lagen omfattar även manuell behandling

av personuppgifter om dessa ingår i eller avses ingå i en strukturerad

samling av personuppgifter. Personuppgiftslagen är således teknikneutral

och samma regler gäller oberoende av om ett register förs manuellt eller

automatiserat.

Personuppgiftslagen innehåller vissa grundläggande krav på

behandlingen av personuppgifter. Personuppgifter skall enligt dessa

behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Uppgifter får

samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade

ändamål och får inte sedan behandlas för något ändamål som är

oförenligt med det ursprungliga. Behandling av personuppgifter för

historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock aldrig anses

oförenliga med de ursprungliga ändamålen. De personuppgifter som

behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet.

Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet får inte

behandlas. Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar en

persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiös eller

filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller uppgifter

som rör en persons hälsa eller sexualliv, får bara behandlas under vissa

angivna förutsättningar. De personuppgifter som behandlas skall vidare

vara riktiga och aktuella. Alla rimliga åtgärder skall vidtas för att rätta,

blockera eller utplåna felaktiga eller ofullständiga uppgifter.

Personuppgifter skall inte heller få bevaras under längre tid än vad som

är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. För

historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock

personuppgifter få bevaras under en längre tid.

Personuppgiftslagen innehåller en uppräkning av när behandlingen av

personuppgifter är tillåten. Som huvudregel får personuppgifter

behandlas bara om den registrerade har lämnat sitt samtycke till

behandlingen. Lagen anger härutöver vissa andra fall när personuppgifter

får behandlas, t.ex. för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall

kunna utföras eller i samband med att en arbetsuppgift som innebär

myndighetsutövning skall utföras.

5.1.2 Polisdatalagen

Personuppgiftslagen innehåller som nämnts generella bestämmelser för

behandling av personuppgifter. De särbestämmelser som är nödvändiga

för polisens verksamhet regleras i en särskild lag, polisdatalagen

(1998:622).

Polisdatalagens bestämmelser innebär att en särreglering i förhållande

till personuppgiftslagen görs dels såvitt avser behandling av känsliga

uppgifter, såsom etniskt ursprung, politiska eller religiösa åsikter m.m.,

dels såvitt avser behandling av uppgifter av underrättelsekaraktär och

kvarstående misstankar. Polisdatalagen innehåller vidare särskilda

bestämmelser om vissa register. Polisdatalagen innehåller inte någon

bestämd dag för ikraftträdandet. Avsikten är dock att lagen skall kunna

träda i kraft under våren 1999.

I förarbetena till polisdatalagen (prop. 1997/98:97, bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276) görs bedömningen att några särregler

i förhållande till personuppgiftslagen inte behövs för handläggning av

polismyndighetsärenden eller för polisens interna administration.

Polisdatalagen gäller därför inte för den delen av polisens verksamhet (jfr

1 § polisdatalagen).

Polisdatalagen kommer således inte att gälla för

vapenärendehanteringen. Däremot kommer polisdatalagens allmänna

bestämmelser i och för sig att gälla för behandling av personuppgifter i

vapenregister i den mån dessa kommer att föras för att förebygga,

upptäcka och utreda brott.

5.2 Behovet av en ny vapenregisterlagstiftning

Regeringens förslag: Förande av vapenregister skall regleras i lag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: En projektgrupp inom Rikspolis-

styrelsen arbetar sedan ett par år tillbaka med att utarbeta ett nytt

vapenärendehanteringssystem. Syftet med detta är att effektivisera

handläggningen av ärenden enligt vapenlagen genom ett utökat och

förbättrat datorstöd. I det planerade systemet ingår även nya

vapenregister. Dagens vapenregister är ålderdomliga och inte anpassade

till polisväsendets nya organisation. För att polisen skall kunna arbeta

effektivt och leva upp till statsmakternas krav måste den få möjlighet att

använda modern informationsteknik.

Vapenregistren behövs för att handlägga ärenden enligt vapenlagen,

t.ex. ansökningar om tillstånd till innehav av skjutvapen och ammunition,

uppföljning av meddelade tillstånd samt frågor om återkallelse av

tillstånd. Vapenregistren fyller också en viktig funktion i det allmänna

polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som kan ha

använts för brott eller för att spåra upphittade vapen. Vapenregistren har

även stor betydelse i det operativa polisarbetet genom att polisen via

dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav innan man gör ett

ingripande i en bostad. De vapenregister som för närvarande förs

tillgodoser endast i begränsad utsträckning dessa behov.

Personuppgiftslagens bestämmelser innebär i och för sig att polisen

kan behandla uppgifter helt eller delvis automatiserat om det är

nödvändigt för att uppgifter av ett allmänt intresse skall kunna utföras

eller för att arbetsuppgifter i samband med myndighetsutövning skall

kunna utövas. Datoriserade vapenregister skulle alltså kunna föras enbart

med stöd av personuppgiftslagens bestämmelser. De senaste årens

målsättning har dock varit att myndighetsregister med ett stort antal

registrerade personer och ett särskilt känsligt innehåll skall lagregleras

(prop. 1990/91:60 s. 50, bet. 1990/91:Ku11 s.11). I förarbetena till

personuppgiftslagen uttalas att det inte finns någon anledning att avvika

från denna målsättning (prop. 1997/98:44 s. 41). Vid behandlingen av

propositionen Polisens register erinrade också konstitutionsutskottet i sitt

yttrande till justitieutskottet om denna målsättning (bet. 1997/98:JuU20).

I vart fall de centrala vapenregistren bör därför lagregleras. De lokala

vapenregistren utvidgas med det system som föreslås i det följande och

bildar större enheter. Tillgången till dessa register ökar också i viss mån

genom övergången till moderna datorsystem. Även de lokala

vapenregistren bör därför lagregleras.

6 Lokala vapenregister

Regeringens förslag: Varje polismyndighet skall föra ett lokalt register

över tillståndspliktiga vapeninnhav och beslut enligt vapenlagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande finns det drygt hundra

lokala vapenregister. Såsom dessa system för närvarande är uppbyggda

kan endast en person åt gången arbeta i respektive register. Som tidigare

nämnts är någon samordning mellan de olika vapenregistren inte heller

möjlig. Denna ordning för registrering av tillståndspliktiga skjutvapen

och beslut enligt vapenlagen (1996:67) uppfyller inte rimliga krav på

effektivitet. Det finns numera endast en polismyndighet i varje län. Det

finns därför inte något skäl att dela upp registerföringen geografiskt på

mindre delar av länet. Tvärt om motverkar en sådan uppdelning att

vapenärendena kan hanteras på ett rationellt sett t.ex. genom att vissa

eller samtliga delar av handläggningen sker centralt för hela länet.

Med polisens nuvarande organisation är det naturligt att varje

polismyndighet endast för ett vapenregister över tillståndspliktiga

vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. Detta medför i och för sig att

fler uppgifter om vapen och vapeninnehavare samlas på ett och samma

ställe vilket naturligtvis ökar sårbarheten vid obehörigt intrång i

registren. Denna ökade risk måste emellertid vägas mot de

effektivitetsvinster som kan göras genom sammanslagningen. I vart fall

när det gäller att skapa länsvisa register, som alltså bättre

överensstämmer med den nya polisorganisationen, måste

effektivitetshänsyn anses väga tyngre. Detta är inte enbart en fråga om att

hushålla med resurser. En effektivisering av hanteringen av uppgifter i

vapenregister kan också medverka till att vapenlagstiftningens

brottsförebyggande funktion förstärks. Intresset att motverka obehörigt

intrång i registren får i stället tillgodoses genom att dessa skyddas med

behörighetsregler etc. Det bör ankomma på regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att utfärda sådana föreskrifter.

7 Centrala vapenregister

7.1 Centrala vapenregister inrättas

Regeringens förslag: Rikspolisstyrelsen skall föra centrala vapenregister.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Datainspektionen förutsätter dock att lagen kompletteras med

säkerhetsbestämmelser på förordningsnivå. Svenska Jägareförbundet

anser att de centrala vapenregistrens roll i förebyggande verksamhet

brottslighet och psykisk sjukdom bör bli föremål för särskild utredning.

Skälen för regeringens förslag

Centrala register effektiviserar polisens arbete och kan användas för att

förebygga brott

De vapenregister som för närvarande förs fyller en viktig funktion i det

allmänna polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som

kan ha använts för brott eller för att spåra upphittade vapen.

Vapenregistren har också stor betydelse i det operativa polisarbetet

genom att polisen via dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav

innan man gör ett ingripande i en bostad. Som framgått av föregående

avsnitt uppfyller dock inte de nuvarande vapenregistren de krav man bör

kunna ställa från effektivitetssynpunkt.

Att varje polismyndighet endast skall föra ett vapenregister gör det

visserligen lättare att över hela riket söka efter ett visst registrerat vapen

eller få överblick över vilka vapeninnehav som är registrerade.

Fortfarande krävs emellertid slagning i 21 olika register för att göra

sökningen fullständig. Om ett skjutvapen har hittats eller beslagtagits i en

brottsutredning krävs det alltså en betydande arbetsinsats för att säkert

kunna avgöra om vapnet finns registrerat i något av de lokala registren.

Samma svårighet uppkommer om en förfrågan görs från en myndighet i

ett annat land angående ett visst skjutvapen, t.ex. inom ramen för

samarbetet inom Interpol eller Europol. Centrala register över samtliga

registrerade skjutvapen och samtliga vapeninnehavare skulle påtagligt

underlätta genomförande av sådan efterforskningar som nu nämnts och

därmed effektivisera polisens arbete. Detta är av stor betydelse ur ett

brottsförebyggande perspektiv.

En från brottsförebyggande synpunkt betydelsefull del av

polismyndigheternas hantering av uppgifterna i vapenregistret är vidare

att följa upp meddelade vapentillstånd och, när det finns anledning till

det, aktualisera frågan om återkallelse av ett tillstånd. Detta kräver

emellertid att polismyndigheten får uppgift om sådana omständigheter

som kan ligga till grund för ett beslut om återkallelse. Till viss del kan

behovet av sådana uppgifter tillgodoses genom underrättelser från

domstolar. Om en domstol har funnit att någon är skyldig till ett brott

mot vapenlagen eller vapenförordningen, eller till ett annat brott vid

vilket skjutvapen använts, skall en kopia av domen eller beslutet sändas

till polismyndigheten i den ort där den dömde är folkbokförd (17 kap. 3 §

vapenförordningen). I fråga om den som driver handel med skjutvapen

eller ammunition, ingår i styrelse för skyttesammanslutning eller

företräder huvudman för museum skall enligt bestämmelsen underrättelse

även sändas till polismyndigheten i den ort där rörelsen bedrivs, styrelsen

har sitt säte eller museet är beläget.

Motsvarande underrättelseskyldighet gäller när en domstol lämnat ett

yrkande om förverkande enligt vapenlagen helt eller delvis utan bifall.

Genom domstolarnas underrättelser uppmärksammas den

polismyndighet hos vilken ett vapeninnehav är registrerat på vissa av de

omständigheter som kan föranleda att ett tillstånd enligt vapenlagen

återkallas. Skyldigheten att underrätta omfattar emellertid inte samtliga

uppgifter som är relevanta för detta ändamål. Det finns till exempel inte

någon skyldighet för domstolarna att underrätta polismyndigheten om att

en person dömts för något annat våldsbrott än ett sådant där skjutvapen

använts.

Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle kunna

användas för att från andra register, t.ex. från det register som förs enligt

lagen (1998:620) om belastningsregister eller det register som förs enligt

lagen (1998:621) om misstankeregister, hämta in uppgifter om att det

föreligger sådana omständigheter som kan utgöra grund för ett beslut om

återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen och ammunition eller för att

omhänderta skjutvapen och ammunition i avvaktan på ett sådant beslut.

Centrala register skulle således effektivisera polisens arbete och vara

av stor betydelse för polisens verksamhet att förebygga, upptäcka och

utreda brott.

Svenska Jägareförbundet anser att de centrala vapenregistrens roll i

förebyggande verksamhet brottslighet och psykisk sjukdom bör bli

föremål för särskild utredning. Som framgått av det nyss sagda är ett

syfte med att inrätta centrala vapenregister att underlätta polisens

brottsutredande verksamhet. Regeringen delar i och för sig förbundets

uppfattning att det är angeläget att hitta en lösning för att få uppgifter om

personer som är psykiskt sjuka och på grund av sjukdomen är olämpliga

att inneha vapen. Frågan behandlas av 1995 års vapenutredning som

föreslår att läkarnas anmälningsplikt skall utökas. Vapenutredningens

förslag är föremål för beredning inom Regeringskansliet. Frågan om

vapenregistrens roll för att förhindra att personer som på grund av

psykisk sjukdom är olämpliga som vapeninnehavare bör lämpligen

beredas i samband med detta förslag. Regeringen är därför inte beredd att

i samband med förevarande lagstiftningsärende ta ställning till Svenska

Jägareförbundets förslag.

Centrala register behövs för uppdatering av de lokala registren

De lokala vapenregistren uppdaterades tidigare genom aviseringar från

folkbokföringsregistret. Som framgått av avsnitt 3.4 upphörde

Riksskatteverket med aviseringen den 1 juli 1998 och Rikspolisstyrelsen

har sedan dess Datainspektionens tillstånd att föra ett temporärt centralt

vapeninnehavareregister som uppdateras från Rikspolisstyrelsens namn

och adressregister. Ändamålet med det temporära registret är att

tillgodose de lokala registerenheterna med den information om

adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som tidigare erhölls från

Riksskatteverket.

Det är viktigt att det även i framtiden finns en fungerande uppdatering

av de lokala registren. Det är naturligtvis möjligt att uppdatera varje

lokalt vapenregister genom samkörning med Rikspolisstyrelsens namn

och adressregister. Det mest rationella systemet synes dock vara att de

lokala vapenregistren även i fortsättningen uppdateras från ett centralt

vapeninnehavarregister.

Utländska medborgare

Tidigare har det i princip varit ett ovillkorligt krav för att tillstånd att

inneha skjutvapen i Sverige skall kunna beviljas att sökande är fast bosatt

i Sverige och således folkbokförd på en bestämd adress inom landet. I

och med den ökade rörligheten av personer över gränserna främst inom

den europeiska unionen kan inte detta krav längre upprätthållas lika

strikt. Det måste t.ex. vara möjligt för en person, som är bosatt i ett annat

land och som vill förvärva ett skjutvapen för att inneha det under viss tid

i Sverige och därefter föra det med sig till sitt hemland, att söka och

beviljas tillstånd till innehavet. I sådana fall är det emellertid inte möjligt

att knyta registreringen av vapeninnehavet till folkbokföringsadressen.

En polismyndighet som tar emot en ansökan om tillstånd kan därför ha

svårt att kontrollera om sökanden redan tidigare av en annan

polismyndighet har beviljats tillstånd att inneha andra skjutvapen. Ett

centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle väsentligt

underlätta en sådan kontroll.

Kontroll av vapenhandlare

Den som vill bedriva handel med vapen måste ha tillstånd enligt

vapenlagen. Tillstånd får meddelas den som har rätt att driva handel i

allmänhet, har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig

(2 kap. 10 § vapenlagen). Det är naturligtvis angeläget att handeln med

skjutvapen och ammunition underkastas en sträng kontroll. Om

vapenhandlarna registrerades i ett centralt register skulle polisen vid

handläggning av vapenärenden där en vapenhandlare anges som

överlåtare direkt kunna kontrollera att denne har ett giltigt tillstånd till

handel med skjutvapen. Ett centralt register skulle även kunna användas

för att registrera uppgifter av betydelse för tillståndsfrågan, t.ex.

uppgifter om konkurs, likvidation etc.

Integritets- och säkerhetsaspekter

Åtskilliga skäl talar alltså för inrättandet av centrala vapenregister.

Centrala vapenregister skulle effektivisera polisens arbete och minska

administrationskostnaderna samtidigt som rättssäkerheten skulle

förstärkas. Centrala register skulle även få stor betydelse för såväl den

brottsutredande som den brottsförebyggande verksamhet polisen

bedriver.

All automatiserad behandling av personuppgifter kan i och för sig ses

som ett intrång i den enskildes personliga integritet. Behovet av

inrättande av register och annan automatiserad behandling måste därför

alltid noga övervägas. Vid utformandet av de regler som skall gälla för

automatiserad behandling av personuppgifter måste integritetsfrågorna

alltid ställas i förgrunden. En utgångspunkt är härvid bestämmelserna i

2 kap. 3 § andra stycket regeringsformen om att en person i den

utsträckning som föreskrivs i lag skall skyddas mot att den personliga

integriteten kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp

av automatisk databehandling. Generella bestämmelser om tillåten

behandling av personuppgifter finns som redan nämnts i

personuppgiftslagen (1998:204). Som framgått av avsnitt 4.1.1 skulle

inrättandet av vapenregister i och för sig vara möjligt redan med stöd av

personuppgiftslagen. Med hänsyn härtill och med hänsyn till de fördelar

centrala vapenregister medför kan det från integritetssynpunkt knappast

finnas några betänkligheter mot att inrätta centrala vapenregister.

Vad som främst talar emot att inrätta centrala vapenregister är i stället

säkerhetsaspekten. Som redan anförts beträffande de lokala registren

medför en ökad koncentration av uppgifter om vapen och

vapeninnhavare en ökad sårbarhet för obehörigt intrång i registren.

Datainspektionen, som godtar förslaget som det nu är utformat, varnade

i sitt remissyttrande över Rikspolisstyrelsens skrivelse för att ett centralt

vapenregister skulle kunna få ödesdigra konsekvenser om uppgifterna

kom i orätta händer, t.ex. genom att den organiserade brottsligheten

eller utländska organisationer med intresse av att identifiera

vapeninnehavare fick tillgång till dem.

Dessa farhågor är i och för sig berättigade. De bör dock inte

överdrivas. Uppgifter om vilka personer som är vapeninnehavare har

under lång tid varit registrerade centralt i folkbokföringsregistret genom

de s.k. v-markeringarna. Självklart förutsätter inrättandet av centrala

vapenregister att lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder vidtas

för att skydda uppgifterna. I sammanhanget måste också erinras om att

det av 31 § personuppgiftslagen följer att den personuppgiftsansvarige

skall vidta de åtgärder som är lämpliga bl.a. med beaktande av de

särskilda risker som finns med behandlingen av uppgifterna. Det kan

t.ex. gälla åtgärder för åtkomstskydd, behörighetskontroller eller

loggning för att i efterhand kontrollera vem som har haft åtkomst till

uppgifterna, tidpunkten för åtkomsten och vilka uppgifter åtkomsten

gällt. Som framgår av avsnitt 10 kommer närmare föreskrifter om

förandet av vapenregistren att utfärdas av regeringen.

Sammanfattningsvis talar således övervägande skäl för att centrala

vapenregister bör inrättas.

7.2 Tre separata register inrättas

Regeringens förslag: De centrala registren skall vara tre till antalet, ett

över vapeninnehavare, ett över vapen och ett över vapenhandlare. Dessa

tre register skall föras separat och de får inte samköras med varandra.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Riksåklagaren framhåller dock att det från åklagar- och

brottsutredningssynpunkt skulle vara värdefullt om det fanns möjlighet

till samkörning av de centrala registren under speciella förhållanden.

Inspektionen för strategiska produkter påpekar att vapenhandlarregistret

inte kommer att omfatta handel med skjutvapen som regleras av lagen

(1992:1300) om krigsmateriel.

Skälen för regeringens förslag: För att minska risken för sårbarhet

bör uppgifter om vapeninnehavare och uppgifter om vapen inte

registreras i samma register. I stället bör, såsom Rikspolisstyrelsen

föreslagit, tre separata centrala vapenregister inrättas. Det bör således

finnas ett register över vapeninnehavare, ett över vapen och ett över

vapenhandlare.

Vapeninnehavarregistret bör innehålla uppgifter om personer eller

organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition. Registret bör utöver personuppgifter om vapeninnehavaren

endast innehålla en hänvisning till det lokala register där tillståndet finns

registrerat.

Vapenregistret bör innehålla uppgifter om sådana vapen för vilka

tillstånd till innehav har meddelats enligt vapenlagen. Vapenregistret bör

dessutom innehålla uppgifter om vapen som upphittats eller anmälts

stulna eller försvunna.

Vapenhandlarregistret bör innehålla uppgifter om personer och

organisationer som meddelats tillstånd att bedriva handel med skjutvapen

eller att ta emot skjutvapen för översyn, reparation eller skrotning. Såsom

Inspektionen för strategiska produkter påpekat kommer registret inte att

omfatta den som driver handel med skjutvapen enligt lagen (1992:1300)

om krigsmateriel. Det är heller inte syftet med detta lagstiftningsärende.

Uppdelningen på tre separata register innebär att det inte är möjligt att

ur de centrala registren utläsa närmare vilka slags vapen en viss person

eller organisation har rätt att inneha. Dessa uppgifter skall endast finnas i

de lokala registren. För att ytterligare minska risken att registrerad

information kommer i orätta händer och kan sammanställas på ett sätt

som utgör ett hot, t.ex. för registrerade vapeninnehavare, bör de centrala

registren inte få samköras med varandra. Regeringen kan visserligen

instämma i Riksåklagarens påpekande att det i vissa situationer från

utredningssynpunkt skulle vara värdefullt att få samköra de centrala

registren t.ex. vid misstanke om särskilt grova brott eller om det är av

synnerlig vikt för utredningen. Inrättandet av centrala vapenregister och

sammanslagningen av de lokala vapenregistren medför dock stora

effektivitetsvinster för den brottsutredande verksamheten i förhållande

till vad som gäller för närvarande. Regeringen gör bedömningen att

säkerhetsaspekterna överväger intresset av den ytterligare

effektivitetsvinst det skulle innebära att i speciella situationer få samköra

de centrala vapenregistren.

8 Vapenregistrens ändamål

Regeringens förslag: Vapenregistren skall ha till ändamål att

1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga,

upptäcka och utreda brott och

2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Av förgående avsnitt har framgått att

det finns många olika skäl att inrätta vapenregister. Vapenregister fyller

en viktig funktion i polisens brottsutredande och brottsförebyggande

verksamhet. Vapenregister behövs också för att effektivisera

vapenärendehandläggningen. En utgångspunkt för personuppgiftslagen

(1998:204) är att behandlingen av personuppgifter skall ske för ett visst

ändamål. Den personuppgiftsansvarige skall bl.a. se till att uppgifter bara

samlas in för uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte

behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket

uppgifterna samlades in samt att de uppgifter som behandlas är adekvata

och relevanta i förhållande till ändamålet med behandlingen (9 §).

Avgränsningen av registrens ändamål är således av stor betydelse för hur

ett register skall kunna användas. Det ligger samtidigt i sakens natur att

en ändamålsbestämmelse inte kan bli allt för preciserad.

Med hänsyn till vad som i föregående avsnitt anförts om behovet av

vapenregister bör såväl de lokala som de centrala vapenregistren ha till

ändamål att

1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga,

upptäcka och utreda brott,

2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen.

 Vapenregistren kommer således att föras bl.a. för att förebygga,

upptäcka och utreda brott. Polisdatalagens (1998:622) allmänna

bestämmelser kommer därför i och för sig att gälla för vapenregistren.

Eftersom det knappast kan bli aktuellt att behandla s.k. känsliga

personuppgifter i vapenregistren får detta inte annan följd än att

polisdatalagens bestämmelser om utlämnande av uppgifter blir

tillämpliga för uppgifter i vapenregistret. Det innebär att uppgifter som

är nödvändiga för att framställa rättsstatistiken skall lämnas till den

myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik (6 §). Uppgifter

får vidare lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig

organisation, om utlämnandet följer av en internationell

överenskommelse som Sverige efter riksdagens godkännande har tillträtt

(7 § första stycket). Dessutom får regeringen meddela föreskrifter om att

uppgifter på begäran får lämnas ut till polis- eller åklagarmyndighet i en

stat som är ansluten till Interpol om det behövs för att myndigheten eller

organisationen skall kunna förebygga, upptäcka eller utreda brott (7 §

andra stycket) eller att uppgifter får lämnas ut även i andra fall (8 §).

9 Hemvärnsmän

Regeringens förslag: Hemvärnsmän som tilldelats skjutvapen för

förvaring i bostaden skall registreras såsom vapeninnehavare såväl i det

lokala vapenregistret som i det centrala vapeninnehavarregistret.

Av det centrala vapeninnehavarregistret får det inte framgå om

personen är hemvärnsman eller innehar vapen med stöd av tillstånd enligt

vapenlagen. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen innehar skall

inte heller registreras.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Försvarsmaktens högkvarter föreslår dock att det av lagen bör framgå att

det inte skall var möjligt att ta fram sammanställningar över

hemvärnsmän.

Skälen för regeringens förslag: Hemvärnet har till uppgift att skydda

viktiga totalförsvarsanläggningar i hembygden och att skydda en

myndighets eller ett företags egna anläggningar och verksamhet (1 §

hemvärnsförordningen [1997:146]). Vid ett överraskande angrepp mot

Sverige skall hemvärnet ta upp försvaret till dess mobiliserade styrkor

kan överta uppgiften. De flesta av Sveriges ca. 70 000 hemvärnsmän har

därför tilldelats militära skjutvapen som förvaras i deras bostäder.

Enligt 17 § förordningen (1996:31) om statliga myndigheters

skjutvapen m.m. skall Försvarsmakten informera berörd lokal

polismyndighet om sådana militära skjutvapen som har tilldelats

hemvärnspersonal och som förvaras i bostäder. Informationen skall avse

vapentyp samt namn och adress i fråga om den som har vapnet.

Rikspolisstyrelsen framhåller i sin skrivelse att det är nödvändigt att

finna ett enkelt datoriserat system för överföring av informationen för att

undvika resurskrävande manuella rutiner. Rikspolisstyrelsen föreslår

därför att uppgifterna skall registreras såväl i det lokala vapenregistret

som i det centrala vapeninnehavarregistret.

 Försvarsmakten uttryckte i sitt yttrande över Rikspolisstyrelsens

skrivelse vissa farhågor kring Rikspolisstyrelsens förslag att registrera

uppgifter om hemvärnsmän i det centrala vapenregistret. Försvarsmakten

pekade på att förslaget innebar att alla uppgifter om hemvärnets hela

tillgängliga krigsorganisation skulle komma att finnas tillgänglig i det

centrala register som Rikspolisstyrelsen föreslog och att uppgifterna i

orätta händer kunde komma att reducera effekten av hemvärnet. I sitt

yttrande över Rikspolisstyrelsens förslag framhöll Försvarsmakten vidare

vikten av att värna om säkerheten för hemvärnsmännen och deras

familjer.

Under ärendets fortsatta beredning förklarade sig Försvarsmakten och

Rikspolisstyrelsen vara eniga om det system som föreslås i promemorian.

Det innebär att respektive försvarsområde inom Försvarsmakten löpande

förser motsvarande polismyndighet med uppgifter om de hemvärnsmän

som tilldelats vapen för förvaring i bostaden. Uppgifterna registreras i det

lokala vapenregistret. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen

tilldelats får däremot inte registreras. Dessa uppgifter kan polisen endast

få efter kontakt med respektive försvarsområde. En spärr läggs in i

systemet så att det inte går att ta fram sammanställningar över

hemvärnsmän. Uppgifterna om vapeninnehavaren överförs från det

lokala vapenregistret till det centrala vapeninnehavarregistret. I det

centrala vapenregistret sker registreringen på ett sådant sätt att det inte

framgår huruvida vapeninnehavaren har tillstånd enligt vapenlagen att

inneha skjutvapen eller är hemvärnsman.

För att inte syftet med att införa ett centralt register över

vapeninnehavare skall gå förlorat är det viktigt att alla vapeninnehavare

också registreras. Även hemvärnsmännen bör därför registreras i

registret. Samtidigt är det naturligtvis viktigt att skydda hemvärnet så att

det inte går att få fram uppgifter som, i orätta händer, skulle kunna

sabotera hemvärnets organisation eller skada enskilda hemvärnsmän och

deras familjer. Promemorians förslag bygger som nämnts på den lösning

Rikspolisstyrelsen och Försvarsmakten kommit fram till. Förslaget synes

väl avvägt. Ingen remissinstans har heller framställt några erinringar mot

det. Förslaget bör därför genomföras. Försvarsmakten har emellertid

föreslagit att det redan av lagen bör framgå att det inte skall vara möjligt

att ta fram sammanställningar över hemvärnsmän i de lokala registren.

Regeringen finner ingen anledning att motsätta sig Försvarsmaktens

önskemål. Det bör således i lagen anges att det lokala registret inte får

användas för att göra automatiserade sammanställningar över

hemvärnsmän.

10 Närmare bestämmelser om registren

Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer bemyndigas att utfärda föreskrifter om förandet av

vapenregistren.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Datainspektionen anser att promemorian lämnar

många frågor obesvarade, såsom vilka närmare uppgifter vapenregistren

skall innehålla om de registrerade, vilka som skall ha åtkomst till

registren och hur det är tänkt att fungera rent praktiskt.

Skälen för regeringens förslag: I lag bör endast anges vilka register

som får föras och för vilket ändamål det får ske. Det krävs naturligtvis

mer detaljerade bestämmelser om registrens innehåll, samkörning med

andra register, behörighetsbegränsningar etc. Sådana bestämmelser är

dock av den karaktären att de inte bör ges lagform. Det bör i stället

ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att

utfärda närmare föreskrifter om förandet av vapenregistren.

Datainspektionen har efterlyst en närmare precisering av registrens

innehåll, vem som skall ha tillgång till dem etc. Regeringen instämmer i

Datainspektionens uppfattning att det kan vara av värde för riksdagen att

få information även om sådant som inte bör lagregleras. I det följande

lämnas en närmare redogörelse för hur vapenregistersystemet är tänkt

fungera.

Lokala vapenregister

De lokala vapenregistren skall innehålla all information som krävs för

polismyndighetens vapenärendehantering. Det innebär att alla uppgifter

av intresse för ett vapenärende skall registreras i det lokala

vapenregistret, såsom ansökan, uppgifter som kommer fram under

handläggningen och polismyndighetens beslut. Av vapenförordningen

(1996:70) framgår vilka uppgifter en ansökan skall innehålla. En ansökan

om tillstånd att inneha skjutvapen skall t.ex. innehålla uppgifter om

sökandens namn, personnummer och hemvist samt vapnets typ, fabrikat,

modell och kaliber. Vidare skall uppgifter om överlåtarens eller

upplåtarens namn, person- eller organisationsnummer och hemvist samt

vapnets tillverkningsnummer anges. Om vapnet saknar

tillverkningsnummer skall annan uppgift som tillåter identifiering anges.

I ansökan skall dessutom anges antal och slag av skjutvapen som

sökanden redan innehar samt uppgift om ändamålet med innehavet och

vilka omständigheter sökanden vill åberopa till stöd för sin ansökan.

Samtliga dessa uppgifter kommer att registreras i registret.

Av Försvarsmakten får polismyndigheterna löpande uppgifter om

personnummer, namn och adress för aktuella hemvärnsmän. Dessa

uppgifter skall, som framgått av avsnitt 8, också registreras i de lokala

vapenregistren.

När ändringar görs i ett lokalt vapenregister är systemet så uppbyggt

att motsvarande ändring automatiserat görs i det centrala registret. När en

ny vapeninnehavare registreras i ett lokalt vapenregister överförs således

uppgifter om vapeninnehavaren till det centrala vapeninnehavarregistret

och uppgifter om vapnet till det centrala vapenregistret.

Vapeninnehavarregistret

Det centrala vapeninnehavarregistret skall innehålla uppgifter om

polismyndighetskoder, polisområdeskoder samt namn, personnummer

och adress på de personer som meddelats tillstånd att inneha vapen eller

ammunition enligt vapenlagen. Registret skall även innehålla

motsvarande uppgifter om personer som är hemvärnsmän och tilldelats

militära skjutvapen för förvaring i bostaden.

Uppgifter om nya vapeninnehavare och hemvärnsmän överförs

automatiserat från de lokala vapenregistren till vapeninnehavarregistret,

utan att det framgår om vederbörande person är hemvärnsman eller

annan vapeninnehavare. Vapeninnehavarregistret uppdateras från

Rikspolisstyrelsens namn och adressregister med information om

adressändringar, dödsfall, emigrationer etc. Som tidigare framgått (se

avsnitt 6.1) skall det centrala vapeninnehavarregistret användas bl.a. för

att automatiserat uppdatera de lokala vapenregistren. Registret skall

också, som närmare utvecklats tidigare, användas i brottsförebyggande

syfte. Det bör därför kunna samköras med andra register som förs av

polisen, t.ex. misstankeregistret och belastningsregistret.

Personuppgiftslagen innehåller inga särskilda bestämmelser om

samkörning. Personuppgiftslagen innehåller emellertid ett förbud mot att

behandla uppgifter för något ändamål som är oförenligt med det ändamål

för vilket uppgifterna samlades in. Eftersom misstankeregistret och

belastningsregistret också har till ändamål att ge information om sådana

uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott behövs

inga särskilda bestämmelser om samkörning.

Centrala vapenregistret

Det centrala vapenregistret skall innehålla uppgifter om vapnen, såsom

tillståndsnummer, tillståndstyp, tillståndets giltighetstid, vapentyp,

fabrikat, modell, kaliber, tillverkningsnummer, ammunitionsklass, EU-

kategori, kombinationstyp, piptyp, automattyp etc. Det centrala

vapenregistret skall, som framgått av avsnitt 6.2, även innehålla uppgifter

om vapen som upphittats eller anmälts stulna eller försvunna. Det

centrala vapenregistret skall uppdateras automatiserat genom de lokala

vapenregistren och genom polisens datasystem för brottsanmälningar

(RAR). Om ett vapen övergår till en ny ägare ändras tillståndsnumret.

Om ett vapen anmäls stulet registreras det.

Vapenhandlarregistret

I det centrala vapenhandlarregistret registreras uppgifter om

organisationsnummer, namn, adress, tillståndsnummer etc. på de fysiska

eller juridiska personer som har tillstånd att driva handel med skjutvapen.

Registret skall även innehålla uppgifter om likvidation, konkurs och

ackord. När handläggaren i ett ärende om vapentillstånd registrerar en

ansökan i det lokala vapenregistret skall som nämnts även överlåtaren

anges. Om en vapenhandlare anges som överlåtare sker en automatiserad

koppling till vapenhandlarregistret, vilket innebär en kontroll av om

giltigt handlartillstånd finns.

Uppgifter om nya vapenhandlare erhålls automatiserat från det lokala

vapenregistret hos den polismyndighet som beviljar tillståndet. Uppgifter

om företag som upphört genom konkurs etc. erhålls genom avisering från

Patent- och registreringsverket.

Säkerhet

Som framgått kommer vapenregistersystemet att innebära att uppgifter

aviseras till de olika registren automatiserat. Det ställer naturligtvis stora

krav på att säkerhetsåtgärder utvecklas och byggs in i systemen, t.ex. i

form av kryptering och behörighetskontroller. Det bör i detta

sammanhang framhållas att den personuppgiftsansvarige enligt 31 §

personuppgiftslagen är skyldig att vidta lämpliga tekniska och

organisatoriska åtgärder för att skydda de uppgifter som behandlas.

Det bör naturligtvis inte heller komma i fråga att andra än de som

behöver uppgifterna i sin tjänst får tillgång till vapenregistren. Närmare

föreskrifter om säkerhet, såsom åtgärder för åtkomstskydd, föreskrifter

om behörighet, loggningsrutiner för att i efterhand kontrollera vem som

har haft tillgång till registren etc. kommer att meddelas i författningar av

lägre valör än lag.

11 Sekretess

Regeringens bedömning: Någon ändring i sekretesslagen (1980:100)

bör inte göras. Gällande sekretessbestämmelser tillgodoser behovet av

sekretess för uppgifter i vapenregister.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte framfört några erinringar mot

bedömningen. Svenska Jägareförbundet anser att samtliga handlingar i

anledning av en ansökan om tillstånd att inneha vapen skall omfattas av

sekretess.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 5 kap. 5 § sekretesslagen

(1980:100) gäller sekretess hos polismyndighet i verksamhet, som avser

förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts

registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att

vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Under samma

förutsättning gäller från den 1 juli 1998 sekretess hos Rikspolisstyrelsen

för de uppgifter som hänför sig till vapenregister (prop. 1997/98:97, bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276, SFS 1998:624).

För uppgifter om hemvärnsmän och deras beväpning gäller enligt

2 kap. 2 § sekretesslagen sekretess om det kan antas att det skadar landets

försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgifterna

röjs.

Gällande sekretessregler tillgodoser behovet av sekretess även för de

centrala vapenregister som nu föreslås. Någon ändring i sekretesslagen

behöver således inte göras. Regeringen har i detta lagstiftningsärende inte

underlag för att överväga att införa nya sekretessbestämmelser för

ansökningshandlingar i vapenärendet.

12 Rättelse och skadestånd

Regeringens förslag: Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse av

felaktiga uppgifter och om skadestånd skall gälla för behandling av

uppgifter i vapenregistren. En hänvisning till personuppgiftslagens regler

om rättelse och skadestånd görs.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Den personuppgiftsansvarige är

enligt personuppgiftslagen (1998:204) skyldig att på begäran av den

registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte

har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som

har utfärdats med stöd av lagen (28 §). Sker rättelse skall de tredje män

till vilka uppgifter lämnats ut underrättas om rättelsen.

Av personuppgiftslagen följer vidare att den personuppgiftsansvarige

skall ersätta den registrerade för den skada och den kränkning av den

personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med

lagen orsakat (48 §).

Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd gäller

även för polisens behandling av uppgifter enligt 9 § polisdatalagen

(1998:622). Dessa bestämmelser bör även gälla vid behandling av

uppgifter i vapenregister. Såsom bestämmelserna i personuppgiftslagen

och polisdatalagen är utformade måste en hänvisning till

personuppgiftslagen dock göras.

13 Kostnader och ikraftträdande

Den tekniska uppbyggnaden av den nya registerstrukturen är naturligtvis

förenad med kostnader. Det nya systemet medför dock stora operativa

och resursmässiga förtjänster. Systemet ersätter även vissa rutiner som

för närvarande utförs manuellt. De centrala registren effektiviserar

arbetet avsevärt. Att varje polismyndighet endast skall föra ett lokalt

vapenregister innebär också att handläggningen kan centraliseras och

effektiviseras. Rikspolisstyrelsen har uppskattat besparingarna till

omkring tre miljoner kronor årligen.

 Även om uppbyggnaden av den nya registerstrukturen är förenad med

kostnader bör dessa inledningsvis, med hänsyn till de besparingar

registren medför, kunna rymmas inom polisens anslag. På sikt bör

systemet, som Rikspolisstyrelsen anfört, leda till besparingar.

Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft den 1 april 1999.

Datainspektionen har anfört att det bör klargöras om den nya

lagstiftningen skall omfatta de vapenregister som för närvarande förs

med Datainspektionens tillstånd. Enligt övergångsbestämmelserna till

personuppgiftslagen får register som förs med Datainspektionens

tillstånd föras till och med den 30 september 2001. Avsikten med detta

lagstiftningsärende är, som torde ha framgått, att de register som för

närvarande förs med Datainspektionens tillstånd skall ersättas av ett

lokalt vapenregister per polismyndighet. Det är dock troligt att alla

uppgifter i de gamla vapenregistren inte hinner föras över förrän en tid

efter ikraftträdandet. Med hänsyn till att personuppgiftslagens

övergångsbestämmelser innebär att register som förs med

Datainspektionens tillstånd får föras ännu en tid krävs enligt regeringens

bedömning inte några särskilda övergångsbestämmelser för att låta de

gamla registren föras parallellt med de nya under en övergångstid.

14 Författningskommentar

Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)

1 kap.

8 §

Paragrafen innehåller för närvarande en bestämmelse om att vapenlagen

inte gäller skjutvapen och ammunition som innehas av staten. Ändringen

innebär att bestämmelserna om vapenregister i tillämpliga delar också

kommer att gälla skjutvapen som innehas av staten.

Ändringen innebär att hemvärnsmän som av Försvarsmakten tilldelats

vapen för förvaring i bostaden kommer att registreras som

vapeninnehavare. Ändringen medför vidare att statliga vapen som

upphittats eller anmälts stulna eller försvunna skall registreras i det

centrala vapenregistret.

2 kap.

17 §

Paragrafen, som motiveras i avsnitt 6, innehåller bestämmelser om lokala

vapenregister. Första stycket motsvarar i princip vad som gäller för

närvarande. Det klargörs dock att varje polismyndighet endast skall föra

ett vapenregister. De lokala registren skall innehålla den information som

behövs för hanteringen av vapenärenden, såsom vapen-, person- och

tillståndsuppgifter.

Registret skall även innehålla uppgifter om personer som är

hemvärnsmän och tilldelats militära skjutvapen som förvaras i bostaden.

I övrigt skall innehav av statliga vapen inte registreras eftersom statliga

vapen inte heller i fortsättningen kommer att omfattas av till-

ståndsplikten i 2 kap. 2 §.

Av säkerhetsskäl får uppgifter om hemvärnsmännens vapeninnehav

inte förekomma i registret. Detta utvecklas närmare i avsnitt 9.

Paragrafens tredje stycke innehåller ett förbud mot att använda ett

lokalt register för att göra automatiserade sammanställningar över

hemvärnsmän. Av 31 § personuppgiftslagen (1998:204) följer att den

personuppgiftsansvarige skall vidta lämpliga tekniska och

organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som

behandlas. Det innebär att det ankommer på den personuppgiftsansvarige

att lägga in tekniska spärrar eller på annat sätt vidta åtgärder som

förhindrar att registret används i strid mot förbudet.

18 §

Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7 och 9, innehåller bestämmelser om

centrala vapenregister. Bestämmelserna innebär att Rikspolisstyrelsen

skall föra tre separata register över vapeninnehavare, vapen och

vapenhandlare.

Vapeninnehavarregistret skall innehålla uppgifter om personer och

organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition. Med organisationer avses i denna paragraf, såväl

skytteförbund, skyttekretsar eller skytteföreningar, som huvudmän för

museer och auktoriserade bevakningsföretag, oavsett i vilken

associationsrättslig form dessa bedriver sin verksamhet.

Vapeninnehavarregistret skall vidare innehålla uppgifter om personer

som är hemvärnsmän och tilldelats skjutvapen för förvaring i bostaden. I

övrigt skall innehav av statliga vapen inte registreras eftersom statliga

vapen enligt 1 kap. 8 § inte omfattas av tillståndsplikten i 2 kap. 2 §. Det

får av registret inte framgå om en person är hemvärnsman eller innehar

vapen enligt vapenlagen. Skälet till det framgår av avsnitt 9.

Det centrala vapenregistret skall innehålla uppgifter om sådana

skjutvapen för vilka tillstånd till innehav har meddelats enligt

vapenlagen. Exempel på sådana uppgifter kan vara vapentyp, fabrikat,

modell, kaliber, tillverkningsnummer etc. Registret skall vidare innehålla

uppgifter om vapen som upphittats eller som anmälts stulna eller

försvunna.

Som nämnts omfattas statliga vapen inte av lagens tillståndsplikt. Det

innebär att hemvärnsmännens vapen inte skall registreras i det centrala

vapenregistret. Av paragrafen framgår dock att staliga vapen som

upphittats eller anmälts stulna eller försvunna skall antecknas i registret.

Vapenhandlarregistret skall innehålla uppgifter om personer eller

organisationer som har meddelats tillstånd enligt vapenlagen att bedriva

handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn,

reparation eller skrotning. I registret kan t.ex. antecknas uppgifter om

organisationsnummer, namn och adress samt andra uppgifter av

betydelse för tillståndsfrågan, t.ex. uppgifter om eventuell konkurs,

likvidation etc.

19 §

Paragrafen innehåller ett förbud mot samkörning av de centrala registren.

Av personuppgiftslagen (1998:204) framgår att personuppgifter inte får

behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket

uppgifterna samlades in. Personuppgiftslagen innehåller dock inte något

förbud mot samkörning av uppgifter.

De uppgifter som behandlas i de centrala vapenregistren är inhämtade

för samma ändamål. Trots detta bör de, som framgår av avsnitt 7.2, av

säkerhetsskäl inte få samköras med varandra. Paragrafen innehåller

därför ett förbud mot samkörning.

20 §

Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8, innehåller bestämmelser om

vapenregistrens ändamål. Ändamålsbestämmelsen är gemensam för de

lokala och de centrala vapenregistren.

Vapenregistren skall för det första ha till ändamål att ge information

om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda

brott med anknytning till skjutvapen. I detta ligger även att förebygga,

upptäcka eller utreda brott i andra länder. Av 1 kap. 3 § tredje stycket

sekretesslagen (1980:100) och 7 och 8 §§ polisdatalagen (1998:622)

framgår under vilka förutsättningar uppgifter ur ett vapenregister får

lämnas ut till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation.

Vapenregistren skall för det andra ha till ändamål att underlätta

handläggningen av frågor om tillstånd, t.ex. genom att möjliggöra

kontroll av tidigare vapeninnehav och uppdatering av registrerade

folkbokföringsuppgifter.

21 §

Paragrafen behandlar rättelse och skadestånd och hänvisar till

personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser.

11 kap.

2 §

Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att utfärda närmare föreskrifter om

förandet av vapenregister. Sådana föreskrifter kan t.ex. avse registrens

närmare innehåll, samkörning med andra register, vem som skall ha rätt

att registrera eller ta del av uppgifter etc. Bemyndigandet avser såväl de

centrala vapenregistren som de lokala.

Promemorian Vapenregister

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har följande instanser yttrat sig över promemorians förslag .

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Datainspektionen, Inspektionen för

strategiska produkter, Försvarsmaktens högkvarter, Svenska jägare-

förbundet, Frivilliga Skytterörelsen och Svenska Pistolskytteförbundet.

Jägarnas Riksförbund/Landsbygdens jägare och Svenska sportskytte-

förbundet har beretts tillfälle att inkomma med yttrande men har inte hört

av sig.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-11-24

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 19 november 1998 (Justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag

om ändring i vapenlagen (1996:67).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Annika

Lowén.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 december 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Britta[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Vapenregister

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Vapenlagen (1996:67)

11 kap. 2 §

Promemorian

Vapenregister

Promemorians huvudsakliga innehåll

I promemorian föreslås en lagreglering av vapenregistren. Förslaget

innebär att varje polismyndighet skall föra ett lokalt vapenregister över

tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen (1996:67).

Vidare skall Rikspolisstyrelsen föra separata centrala register över

vapeninnehavare, registrerade skjutvapen och vapenhandlare.

Vapenregistren skall ha till ändamål dels att ge information om sådana

uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott med

anknytning till skjutvapen, dels att underlätta handläggningen av frågor

om tillstånd enligt vapenlagen.

Innehållsförteckning

1 Lagtext 61

2 Ärendet och dess beredning 65

3 Nuvarande lagstiftning 65

3.1 Antalet vapen 65

3.2 Vapenlagen 65

3.3 1995 års vapenutredning 66

3.4 Nuvarande vapenregister 66

4 Utgångspunkter för förslaget 67

4.1 Den nya datalagstiftningen 67

4.1.1 Personuppgiftslagen 67

4.1.2 Poli sdatalagen 68

4.2 Behovet av en ny vapenregisterlagstiftning 69

5 Lokala vapenregister 70

6 Centrala vapenregister 71

6.1 Centrala vapenregister inrättas 71

6.2 Tre separata register inrättas 75

7 Vapenregistrens ändamål 75

8 Närmare bestämmelser om registren 76

9 Hemvärnsmän 77

10 Sekretess 78

11 Rättelse och skadestånd 79

12 Kostnader och ikraftträdande 79

13 Författningskommentar 80

15 Lagtext

Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)

Härigenom föreskrivs ifråga om vapenlagen (1996:67)

 dels att 1 kap. 8 §. 2 kap. 17 § och 11 kap. 2 § samt rubriken före 2

kap. 17 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 2 kap. 18 21 §§,

samt närmast före 2 kap. 18, 20 och 21 §§ nya rubriker av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

8 §

Denna lag gäller inte skjutvapen

och ammunition som innehas av

staten.

I fråga om skjutvapen och

ammunition som innehas av staten

gäller endast bestämmelserna i 2

kap. 17 21 §§.

2 kap.

Register över vapeninnehav och

beslut

Lokala vapenregister

17 §

Polismyndigheten skall föra

register över tillståndspliktiga

vapeninnehav och beslut enligt

denna lag.

Varje polismyndighet skall föra

ett lokalt register över tillstånds-

pliktiga vapeninnehav och beslut

enligt denna lag.

Registret skall även innehålla

uppgifter om personer som är

hemvärnsmän och som av

Försvarsmakten tilldelats skjut-

vapen för förvaring i bostaden.

Uppgifter om vilka vapen som

tilldelats får inte registreras.

Centrala vapenregister

18 §

Rikspolisstyrelsen skall föra

separata centrala register över

1. personer och organisationer

som enligt denna lag har

meddelats tillstånd att inneha

skjutvapen eller ammunition

samt personer som är

hemvärnsmän och som av

Försvarsmakten tilldelats

militära skjutvapen för

förvaring i bostaden

(vapeninnehavareregistret),

2. de skjutvapen för vilka tillstånd

till innehav har meddelats

enligt denna lag samt

skjutvapen som upphittats eller

anmälts stulna eller försvunna

(vapenregistret) och

3. personer och organisationer

som har meddelats tillstånd

enligt denna lag att bedriva

handel med skjutvapen eller att

ta emot skjutvapen för översyn,

reparation eller skrotning

(vapenhandlareregistret).

Det får av vapeninnehavare-

registret inte framgå om en

registrerad person är

hemvärnsman.

19 §

De centrala vapenregistren får

inte samköras med varandra.

Vapenregistrens ändamål

20 §

Vapenregistren skall ha till

ändamål att

1. ge information om sådana

uppgifter som behövs för att

förebygga, upptäcka och utreda

brott med anknytning till

skjutvapen,

2. underlätta handläggningen av

frågor om tillstånd enligt denna

lag.

Rättelse och skadestånd

21 §

Personuppgiftslagens

(1998:204) bestämmelser om

rättelse och skadestånd gäller vid

behandling av personuppgifter

enligt 2 kap. 17 20 §§ eller enligt

föreskrifter som har meddelats

med stöd av 11 kap. 2 § j).

11 kap.

2 §

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om

a) undantag från kravet på tillstånd för att inneha start- eller signal-

vapen,

b) krav på skjutskicklighet, utbildning, ålder och de förutsättningar i

övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd till innehav av skjutvapen,

c) krav på kunskap för att få tillstånd att driva handel med skjutvapen

och vad som i övrigt skall gälla vid sådan handel,

d) vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 4 kap. vid ändring,

reparation och skrotning av skjutvapen,

e) krav på vapenhandlares, museers och skyttesammanslutningars för-

varing av andra vapen än effektbegränsade vapen och på skyttesamman-

slutningars förvaring av ammunition,

f) de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd

enligt denna lag,

g) utfärdande av europeiska skjutvapenpass till dem som har tillstånd

att inneha skjutvapen i Sverige,

h) förutsättningar för och

förfaringssätt vid medgivande av

att personer bosatta i Sverige skall

få tillstånd att förvärva skjutvapen

i ett annat land, och

i) krav på att den som förvärvat

ett skjutvapen i Sverige och som är

bosatt i ett främmande land skall

underrätta den staten om förvärvet.

h) förutsättningar för och

förfaringssätt vid medgivande av

att personer bosatta i Sverige skall

få tillstånd att förvärva skjutvapen

i ett annat land,

i) krav på att den som förvärvat

ett skjutvapen i Sverige och som är

bosatt i ett främmande land skall

underrätta den staten om förvärvet

och

j) förande av vapenregister enligt

2 kap. 17 19 §§.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

16 Ärendet och dess beredning

Rikspolisstyrelsen har i en skrivelse till Justitiedepartementet hemställt

om att få inrätta ett nationellt vapenregister i enlighet med en till

skrivelsen fogad rapport från en projektgrupp inom styrelsen. Rapporten

innehåller en översiktlig beskrivning av ett nytt nationellt

vapenregistersystem innefattande regionala och centrala vapenregister.

Rikspolisstyrelsens skrivelse finns i bilaga 1. Skrivelsen jämte rapporten

har remitterats till Försvarsmakten och Datainspektionen, vilka har

kommit in med yttranden. Yttrandena finns tillgängliga i ärendet (dnr Ju

96/1670). I promemorian behandlas Rikspolisstyrelsens förslag.

17 Nuvarande lagstiftning

17.1 Antalet vapen

Det finns i Sverige ungefär 2,1 miljoner skjutvapen som innehas med

stöd av tillstånd enligt vapenlagen (1996:67). Dessa fördelar sig på

750 000 innehavare, huvudsakligen privatpersoner. Dessutom finns

omkring 70 000 skjutvapen utdelade av Försvarsmakten till

hemvärnsmän för förvaring i hemmet.

17.2 Vapenlagen

Enskildas och organisationers befattning med civila skjutvapen och

ammunition regleras i vapenlagen (1996:67). Lagen är inte tillämplig på

skjutvapen och ammunition som innehas av staten. I vapenlagen

föreskrivs krav på tillstånd för innehav av i princip samtliga typer av

skjutvapen. Där finns även bestämmelser om krav på tillstånd för

innehav av ammunition. Att bedriva handel med skjutvapen kräver

särskilt tillstånd. Också införsel av skjutvapen och ammunition till

Sverige kräver tillstånd enligt lagen. Vapenlagen kompletteras av mer

detaljerade bestämmelser i vapenförordningen (1996:70) och av

föreskrifter och allmänna råd som utfärdas av Rikspolisstyrelsen.

Den nuvarande vapenlagstiftningen trädde i kraft den 1 april 1996.

Innehållsmässigt överensstämmer den i stora delar med motsvarande

äldre författningar. Såväl lagen som förordningen har emellertid i

förhållande till dessa omarbetats språkligt och systematiskt samt

anpassats för att uppfylla de krav som ställs i EG:s direktiv den 18 juni

1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG).

Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om att medlemsländerna skall

underrätta varandra om överföringar av skjutvapen och ammunition

mellan respektive territorier. För detta ändamål skall enligt direktivet ett

nätverk bildas. Svensk kontaktpunkt i detta sammanhang är

Rikspolisstyrelsen.

17.3 1995 års vapenutredning

I maj 1995 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att göra en

genomgripande översyn av vapenlagen med inriktning på att förebygga

våldsbrott (dir. 1995:39). Utredningen, som antog namnet 1995 års

vapenutredning, har nyligen lämnat sitt slutbetänkande En samlad

vapenlagstiftning (SOU 1998:44). Betänkandet har remissbehandlats och

bereds för närvarande inom Justitiedepartementet. I utredningens

uppdrag har inte ingått att överväga nu aktuella frågor om vapenregister.

Betänkandet innehåller därför inte något förslag i den delen.

17.4 Nuvarande vapenregister

Enligt 2 kap. 17 § vapenlagen skall polismyndigheten föra register över

tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. För

närvarande finns 115 sådana register, i princip motsvarande ett i varje

polisdistrikt i polisväsendets tidigare organisation. De förs på automatisk

databehandling med tillstånd från Datainspektionen. I dessa register

lagras uppgifter om samtliga personer som är folkbokförda inom

respektive polisområde och som har tillstånd enligt vapenlagen att inneha

skjutvapen eller ammunition. Uppgifterna består i namn, personnummer

och hemvist samt vilka vapen som personen har beviljats tillstånd att

inneha. För varje vapen anges typ, fabrikat, modell, kaliber samt

tillverkningsnummer. Saknas tillverkningsnummer skall annan uppgift

som tillåter identifiering anges. Vidare registreras vilket ändamål som

tillståndet att inneha vapnen avser samt eventuella villkor för tillståndet.

Sådana villkor kan bl.a. avse hur vapnet skall förvaras (särskild

förvaringsföreskrift) eller att tillståndet är knutet till innehav av viss

tjänst, t.ex. såsom väktare. Om tillståndet är tidsbegränsat anges även

detta.

Någon samordning mellan de olika registerenheterna finns inte. De

datoriserade registren är lokala s.k. enanvändarsystem. Det innebär att de

inte är hopkopplade i något nätverk och att endast en person åt gången

kan arbeta i systemet. Det är möjligt att i ett register söka efter ett en viss

vapeninnehavare både med ledning av personuppgifter och med ledning

av uppgifter om ett visst vapen. Eftersom de olika registren inte är

samordnade är de endast sökbara var för sig. Det kan därför vara

nödvändigt att söka i ett stort antal register för att kunna får reda på om

tillstånd för innehav av ett visst vapen, som t.ex. har förekommit i

brottsligt sammanhang, har utfärdats.

Närmare bestämmelser om hur vapenregister skall föras finns i

Rikspolisstyrelsens föreskrifter om utfärdande av tillståndsbevis för och

registerföring av vapen hos polismyndighet (RPS FS 1987:4, FAP 551-

5). Dessa föreskrifter har emellertid inte anpassats till datoriseringen och

får till viss del anses vara obsoleta.

Uppgifterna i vapenregistret om vapeninnehavare uppdaterades fram

till 1 juli i år genom avisering från folkbokföringsregistret. Om en

vapeninnehavare böt adress eller avled sände Riksskatteverket ett

registerkort med uppgift om det till polismyndigheten. De nya

uppgifterna fördes sedan manuellt in i vapenregistren. Riksskatterverkets

aviseringar skedde på grundval av en s.k. V-markering i

folkbokföringsregistret. Samtliga i Sverige bosatta personer med tillstånd

enligt vapenlagen att inneha skjutvapen var markerade med ett V i

folkbokföringsregistret. En sådan markering gjordes efter underrättelse

från polismyndigheten om vilka personer som förekommer i

vapenregister.

Riksskatteverket upphörde med aviseringen den 1 juli 1998.

Rikspolisstyrelsen har därför fått Datainspektionens tillstånd att föra ett

temporärt centralt register över vapeninnehavare som uppdateras från

Rikspolisstyrelsens namn och adressregister. Ändamålet med det

temporära registret är att tillgodose de lokala registerenheterna med den

information om adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som

tidigare erhölls från Riksskatteverket.

Andra beslut än sådan som rör tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition registreras inte i de datoriserade registren. Således förs t.ex.

register över beslut om tillstånd att bedriva handel med skjutvapen

manuellt.

18 Utgångspunkter för förslaget

18.1 Den nya datalagstiftningen

18.1.1 Personuppgiftslagen

Den 22 oktober 1998 träder personuppgiftslagen (1998:204) i kraft.

Personuppgiftslagen ersätter den nuvarande datalagen (1973:289) och

genomför Europaparlamentets och rådets direktiv 94/46/EG av den 24

oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på

behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter

(dataskyddsdirektivet). Personuppgiftslagen är, precis som den

nuvarande datalagen, tänkt att få en generell räckvidd. Särbestämmelser

som behövs på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda

registerförfattningar. Sådana bestämmelser kommer att gälla framför

personuppgiftslagen.

Personuppgiftslagen skall gälla all behandling av personuppgifter som

är helt eller delvis automatiserad. Lagen skall även omfatta manuell

behandling av personuppgifter om dessa ingår i eller avses ingå i en

strukturerad samling av personuppgifter. Personuppgiftslagen är således

teknikneutral och samma regler kommer att gälla oberoende av om ett

register förs manuellt eller automatiserat.

Personuppgiftslagen innehåller vissa grundläggande krav på

behandlingen av personuppgifter. Personuppgifter skall enligt dessa

behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Uppgifter får

samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade

ändamål och får inte sedan behandlas för något ändamål som är

oförenligt med det ursprungliga. Behandling av personuppgifter för

historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock aldrig anses

oförenliga med de ursprungliga ändamålen. De personuppgifter som

behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet.

Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet får inte

behandlas. Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar en

persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiös eller

filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller uppgifter

som rör en persons hälsa eller sexualliv, får bara behandlas under vissa

angivna förutsättningar. De personuppgifter som behandlas skall vidare

vara riktiga och aktuella. Alla rimliga åtgärder skall vidtas för att rätta,

blockera eller utplåna felaktiga eller ofullständiga uppgifter.

Personuppgifter skall inte heller få bevaras under längre tid än vad som

är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. För

historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock

personuppgifter få bevaras under en längre tid.

Personuppgiftslagen innehåller en uppräkning av när behandlingen av

personuppgifter är tillåten. Som huvudregel får personuppgifter

behandlas bara om den registrerade har lämnat sitt samtycke till

behandlingen. Lagen anger härutöver vissa andra fall när personuppgifter

får behandlas, t.ex. för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall

kunna utföras eller i samband med att en arbetsuppgift som innebär

myndighetsutövning skall utföras.

18.1.2 Poli sdatalagen

Personuppgiftslagen innehåller som nämnts generella bestämmelser för

behandling av personuppgifter. De särbestämmelser som är nödvändiga

för polisens verksamhet regleras i en särskild lag, polisdatalagen

(1998:622).

Polisdatalagens bestämmelser innebär att en särreglering i förhållande

till personuppgiftslagen görs dels såvitt avser behandling av känsliga

uppgifter, såsom etniskt ursprung, politiska eller religiösa åsikter m.m.,

dels såvitt avser behandling av uppgifter av underrättelsekaraktär och

kvarstående misstankar. Polisdatalagen innehåller vidare särskilda

bestämmelser om vissa register. Polisdatalagen innehåller inte någon

bestämd dag för ikraftträdandet. Avsikten är dock att lagen skall kunna

träda i kraft under våren 1999.

I förarbetena till polisdatalagen (prop. 1997/98:97, bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276) görs bedömningen att några

särregler i förhållande till personuppgiftslagen inte behövs för

handläggning av polismyndighetsärenden eller för polisens interna

administration. Polisdatalagen gäller därför inte för den delen av polisens

verksamhet (jfr 1 § polisdatalagen).

Polisdatalagen kommer således inte att gälla för

vapendeärendehanteringen. Däremot kommer polisdatalagens allmänna

bestämmelser i och för sig att gälla för behandling av personuppgifter i

vapenregister i den mån dessa kommer att föras för att förebygga,

upptäcka och utreda brott.

18.2 Behovet av en ny vapenregisterlagstiftning

Förslag: Förande av vapenregister regleras i lag.

Rikspolisstyrelsens förslag: Överensstämmer med promemorians.

Datainspektionen och Försvarsmakten tillstyrker förslaget.

Skälen för förslaget: En projektgrupp inom Rikspolisstyrelsen arbetar

sedan ett par år tillbaka med att utarbeta ett nytt

vapenärendehanteringssystem. Syftet med detta är att effektivisera

handläggningen av ärenden enligt vapenlagen genom ett utökat och

förbättrat datorstöd. I det planerade systemet ingår även nya

vapenregister. Dagens vapenregister är ålderdomliga och inte anpassade

till polisväsendets nya organisation. För att polisen skall kunna arbeta

effektivt och leva upp till statsmakternas krav måste den få möjlighet att

använda modern informationsteknik.

Vapenregistren behövs för att handlägga ärenden enligt vapenlagen

t.ex. ansökningar om tillstånd till innehav av skjutvapen och ammunition,

uppföljningen av meddelade tillstånd samt frågor om återkallelse av

tillstånd. Vapenregistren fyller också en viktig funktion i det allmänna

polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som kan ha

använts för brott eller för att spåra upphittade vapen. Vapenregistren har

även stor betydelse i det operativa polisarbetet genom att polisen via

dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav innan man gör ett

ingripande i en bostad. De vapenregistren som för närvarande förs

tillgodoser endast i begränsad utsträckning dessa behov.

Personuppgiftslagens bestämmelser innebär i och för sig att polisen

kan behandla uppgifter helt eller delvis automatiserat om det är

nödvändigt för att uppgifter av ett allmänt intresse skall kunna utföras

eller för att arbetsuppgifter i samband med myndighetsutövning skall

kunna utövas. Datoriserade vapenregister skulle alltså kunna föras enbart

med stöd av personuppgiftslagens bestämmelser. De senaste årens

målsättning har dock varit att myndighetsregister med ett stort antal

registrerade personer och ett särskilt känsligt innehåll skall lagregleras

(prop. 1990/91:60 s. 50, bet. 1990/91:Ku11 s.11). I förarbetena till

personuppgiftslagen uttalas att det inte finns någon anledning att avvika

från denna målsättning (prop. 1997/98:44 s. 41). Vid behandlingen av

propositionen Polisens register erinrade också konstitutionsutskottet i sitt

yttrande till justitieutskottet om denna målsättningen (bet.

1997/98:JuU20). I vart fall de centrala vapenregistren bör därför

lagregleras. De lokala vapenregistren utvidgas med det system som

föreslås i det följande och bildar större enheter. Tillgången till dessa

register ökar också i viss mån genom övergången till moderna

datorsystem. Även de lokala vapenregistren bör därför lagregleras.

19 Lokala vapenregister

Förslag: Varje polismyndighet skall föra ett lokalt register över

tillståndspliktiga vapeninnhav och beslut enligt vapenlagen.

Rikspolisstyrelsens förslag: Överensstämmer med promemorians

förslag.

Datainspektionen och Försvarsmakten har inget att erinra mot

förslaget.

Skälen för förslaget: För närvarande finns det drygt hundra lokala

vapenregister. Såsom dessa system för närvarande är uppbyggda kan

endast en person åt gången arbeta i respektive register. Som tidigare

nämnts är någon samordning mellan de olika vapenregistren inte heller

möjlig. Denna ordning för registrering av tillståndspliktiga skjutvapen

och beslut enligt vapenlagen (1996:67) uppfyller inte rimliga krav på

effektivitet. Det finns numera endast en polismyndighet i varje län. Det

finns därför inte något skäl att dela upp registerföringen geografiskt på

mindre delar av länet. Tvärt om motverkar en sådan uppdelning att

vapenärendena kan hanteras på ett rationellt sett t.ex. genom att vissa

eller samtliga delar av handläggningen sker centralt för hela länet.

Med polisens nuvarande organisation är det naturligt att varje

polismyndighet endast för ett vapenregister över tillståndspliktiga

vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. Detta medför i och för sig att

fler uppgifter om vapen och vapeninnehavare samlas på ett och samma

ställe vilket naturligtvis ökar sårbarheten vid obehörigt intrång i

registren. Denna ökade risk måste emellertid vägas mot de

effektivitetsvinster som kan göras genom sammanslagningen. I vart fall

när det gäller att skapa länsvisa register, som alltså bättre

överensstämmer med den nya polisorganisationen, måste

effektivitetshänsyn anses väga tyngre. Detta är inte enbart en fråga om att

hushålla med resurser. En effektivisering av hanteringen av uppgifter i

vapenregister kan också medverka till att vapenlagstiftningens

brottsförebyggande funktion förstärks. Intresset att motverka obehörigt

intrång i registren får i stället tillgodoses genom att dessa skyddas med

behörighetsregler etc. Det bör ankomma på regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att utfärda sådana föreskrifter.

20 Centrala vapenregister

20.1 Centrala vapenregister inrättas

Förslag: Rikspolisstyrelsen skall föra centrala vapenregister.

Rikspolisstyrelsens förslag: Överensstämmer med promemorians.

Datainspektionen ifrågasätter förslaget med hänsyn till risken att

registrerad information kommer till brottslig användning.

Försvarsmakten har inget att erinra mot att centrala register inrättas

beträffande civila vapen.

Skälen för förslaget

Centrala register effektiviserar polisens arbete och kan användas för att

förebygga brott

De vapenregister som för närvarande förs fyller en viktig funktion i det

allmänna polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som

kan ha använts för brott eller för att spåra upphittade vapen.

Vapenregistren har också stor betydelse i det operativa polisarbetet

genom att polisen via dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav

innan man gör ett ingripande i en bostad. Som framgått av förgående

avsnitt är uppfyller dock inte nuvarande vapenregistren de krav man bör

kunna ställa från effektivitetssynpunkt.

Att varje polismyndighet endast skall föra ett vapenregister gör det

visserligen lättare att över hela riket söka efter ett visst registrerat vapen

eller få överblick över vilka vapeninnehav som är registrerade.

Fortfarande krävs emellertid slagning i 21 olika register för att göra

sökningen fullständig. Om ett skjutvapen har hittats eller beslagtagits i en

brottsutredning krävs det alltså en betydande arbetsinsats för att säkert

kunna avgöra om vapnet finns registrerat i något av de lokala registren.

Samma svårighet uppkommer om en förfrågan görs från en myndighet i

ett annat land angående ett visst skjutvapen, t.ex. inom ramen för

samarbetet inom Interpol eller Europol. Centrala register över samtliga

registrerade skjutvapen och samtliga vapeninnehavare skulle påtagligt

underlätta genomförande av sådan efterforskningar som nu nämnts och

därmed effektivisera polisens arbete. Detta är av stor betydelse ur ett

brottsförebyggande perspektiv.

En från brottsförebyggande synpunkt betydelsefull del av

polismyndigheternas hantering av uppgifterna i vapenregistret är vidare

att följa upp meddelade vapentillstånd och, när det finns anledning till

det, aktualisera frågan om återkallades av ett tillstånd. Detta kräver

emellertid att polismyndigheten får uppgift om sådana omständigheter

som kan ligga till grund före ett beslut om återkallelse. Till viss del kan

behovet av sådana uppgifter tillgodoses genom underrättelser från

domstolar. Om en domstol har funnit att någon är skyldig till ett brott

mot vapenlagen eller vapenförordningen, eller till ett annat brott vid

vilket skjutvapen använts, skall en kopia av domen eller beslutet sändas

till polismyndigheten i den ort där den dömde är folkbokförd (17 kap. 3 §

vapenförordningen) I fråga om den som driver handel med skjutvapen

eller ammunition, ingår i styrelse för skyttesammanslutning eller

företräder huvudman för museum skall enligt bestämmelsen underrättelse

även sändas till polismyndigheten i den ort där rörelsen bedrivs, styrelsen

har sitt säte eller museet är beläget.

Motsvarande underrättelseskyldighet gäller när en domstol lämnat ett

yrkande om förverkande enligt vapenlagen helt eller delvis utan bifall.

Genom domstolarnas underrättelser uppmärksammas den

polismyndighet hos vilken ett vapeninnehav är registret på vissa av de

omständigheter som kan föranleda att ett tillstånd enligt vapenlagen

återkallas. Skyldigheten att underrätta omfattar emellertid inte samtliga

uppgifter som är relevanta för detta ändamål. Det finns till exempel inte

någon skyldighet för domstolarna att underrätta polismyndigheten om att

en person dömts för något annat våldsbrott än ett sådant där skjutvapen

använts.

Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle kunna

användas för att från andra register, t.ex. från det register som förs enligt

lagen (1998:620) om belastningsregister eller det register som förs enligt

lagen (1998:621) om misstankeregister, hämta in uppgifter om att det

föreligger sådana omständigheter som kan utgöra grund för ett beslut om

återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen och ammunition eller för att

omhänderta skjutvapen och ammunition i avvaktan på ett sådant beslut.

Centrala register skulle således effektivisera polisens arbete och vara

av stor betydelse för polisens verksamhet att förebygga, upptäcka och

utreda brott.

Centrala register behövs för uppdatering av de lokala registren

De lokala vapenregistren uppdaterades tidigare genom aviseringar från

folkbokföringsregistret. Som framgått av avsnitt 3.4 upphörde

Rikskatteverket med aviseringen den 1 juli 1998 och Rikspolisstyrelsen

har sedan dess Datainspektionens tillstånd att föra ett temporärt centralt

vapeninnehavareregister som uppdateras från Rikspolisstyrelsens namn

och adressregister. Ändamålet med det temporära registret är att

tillgodose de lokala registerenheterna med den information om

adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som tidigare erhölls av

Riksskatteverket.

Det är viktigt att det även i framtiden finns en fungerande uppdatering

av de lokala registren. Det är naturligtvis möjligt att uppdatera varje

lokalt vapenregister genom samkörning med Rikspolisstyrelsens namn

och adressregister. Det mest rationella systemet synes dock vara att de

lokala vapenregistren även i fortsättningen uppdateras från ett centralt

vapeninnehavarregister.

Utländska medborgare

Tidigare har det i princip varit ett ovillkorligt krav för att tillstånd att

inneha skjutvapen i Sverige skall kunna beviljas att sökande är fast bosatt

i Sverige och således folkbokförd på en bestämd adress inom landet. I

och med den ökade rörligheten av personer över gränserna främst inom

den europeiska unionen kan inte detta krav längre upprätthållas lika

strikt. Det måste t.ex. vara möjligt för en person som är bosatt i ett annat

land och som vill förvärva ett skjutvapen för att inneha det under viss tid

i Sverige och därefter för det med sig till sitt hemland, att söka och

beviljas tillstånd till innehavet. I sådana fall är det emellertid inte

möjlighet att knyta registreringen av vapeninnhavet till

folkbokföringsadressen. En polismyndighet som tar emot en ansökan om

tillstånd kan därför ha svårt att kontrollera om sökanden redan tidigare

av en annan polismyndighet har beviljats tillstånd att inneha andra

skjutvapen. Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle

väsentligt underlätta en sådan kontroll.

Kontroll av vapenhandlare

Den som vill bedriva handel med vapen måste ha tillstånd enligt

vapenlagen. Tillstånd får meddelas den som har rätt att driva handel i

allmänhet, har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig (2

kap. 10 § vapenlagen). Det är naturligtvis angeläget att handeln med

skjutvapen och ammunition underkastas en sträng kontroll. Om

vapenhandlarna registrerades i ett centralt register skulle polisen vid

handläggning av vapenärenden där en vapenhandlare anges som

överlåtare direkt kunde kontrollera att denne har ett giltigt tillstånd till

handel med skjutvapen. Ett centralt register skulle även kunna användas

för att registrera uppgifter av betydelse för tillståndsfrågan, t.ex.

uppgifter om konkurs, likvidation etc.

Integritets- och säkerhetsaspekter

Åtskilliga skäl talar således för inrättandet av centrala vapenregister.

Centrala vapenregister skulle effektivisera polisens arbete och minska

administrationskostnaderna samtidigt som rättssäkerheten skulle

förstärkas. Centrala register skulle vidare få stor betydelse för såväl den

brottsutredande som den brottsförebyggande verksamhet polisen

bedriver.

All automatiserad behandling av personuppgifter kan i och för sig ses

som ett intrång i den enskildes personliga integritet. Behovet av

inrättande av register och annan automatiserad behandling måste därför

alltid noga övervägas. Vid utformandet av de regler som skall gälla för

automatiserad behandling av personuppgifter måste integritetsfrågorna

alltid ställas i förgrunden. En utgångspunkt är härvid bestämmelserna i 2

kap. 3 § andra stycket regeringsformen om att en person i den

utsträckning som föreskrivs i lag skall skyddas mot att den personliga

integriteten kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp

av automatisk databehandling. Generella bestämmelser om tillåten

behandling av personuppgifter finns som redan nämnts i

personuppgiftslagen (1998:204). Som framgått av avsnitt 4.1.1 skulle

inrättandet av vapenregister i och för sig vara möjligt redan med stöd av

personuppgiftslagen (1998:204). Med hänsyn härtill och med hänsyn till

de fördelar centrala vapenregister medför kan det ur integritetssynpunkt

knappast finnas några betänkligheter mot att inrätta centrala

vapenregister.

Vad som främst talar emot att inrätta centrala vapenregister är i stället

säkerhetsaspekten. Som redan anförts beträffande de lokala registren

medför en ökad koncentration av uppgifter om vapen och

vapeninnhavare en ökad sårbarhet för obehörigt intrång i registren.

Datainspektionen har i sitt remissvar anfört att ett centralt vapenregister

kan få ödesdigra konsekvenser för enskilda även om sekretess i viss

omfattning gäller för registrerade uppgifter. Inspektionen menar att

organiserad brottslighet och utländska organisationer med intresse av att

identifiera vapeninnehavare utgör ett hot mot samtliga innehavare av

vapen och att det finns en beaktansvärd risk för att sådana grupper

kommer över registrerad information.

Dessa farhågor är i och för sig berättigade. De bör dock inte

överdrivas. Uppgifter om vilka personer som är vapeninnehavare har

under lång tid varit registrerade centralt i folkbokföringsregistret genom

de s.k. v-markeringarna. Självklart förutsätter inrättandet av centrala

vapenregister att lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder vidtas

för att skydda uppgifterna. I sammanhanget måste också erinras om att

det av 31 § personuppgiftslagen följer att den personuppgiftsansvarige

skall vidta de åtgärder som är lämpliga bl.a. med beaktande av de

särskilda risker som finns med behandlingen av uppgifterna. Det kan

t.ex. gälla åtgärder för åtkomstskydd, behörighetskontroller eller

loggning för att i efterhand kontrollera vem som har haft åtkomst till

uppgifterna, tidpunkten för åtkomsten och vilka uppgifter åtkomsten

gällt. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan

dessutom med stöd av 50 § personuppgiftslagen meddela föreskrifter om

vilka krav som skall ställas på den personuppgiftsansvarige vid

behandlingen av uppgifter.

Sammanfattningsvis talar således övervägande skäl för att centrala

vapenregister bör inrättas.

20.2 Tre separata register inrättas

Förslag: Rikspolisstyrelsen skall föra separata centrala register över

vapeninnehavare, vapen och vapenhandlare. Registren får inte samköras

med varandra.

Rikspolisstyrelsens förslag överensstämmer med promemorians.

Skälen för förslaget: För att minska risken för sårbarhet bör uppgifter

om vapeninnehavare och uppgifter om vapen inte registreras i samma

register. I stället bör, såsom Rikspolisstyrelsen föreslagit, tre separata

centrala vapenregister inrättas. Det bör således finnas ett register över

vapeninnehavare, ett över vapen och ett över vapenhandlare.

Vapeninnehavareregistret bör innehålla uppgifter om personer eller

organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition. Registret bör endast innehålla en hänvisning till det lokala

register där tillståndet finns registrerat.

Vapenregistret bör innehålla uppgifter om sådana vapen för vilka

tillstånd till innehav har meddelats enligt vapenlagen. Vapenregistret bör

dessutom innehålla uppgifter om vapen som upphittats eller anmälts

stulna eller försvunna.

Vapenhandlareregistret bör innehålla uppgifter om personer och

organisationer som meddelats tillstånd att bedriva handel med skjutvapen

eller att ta emot skjutvapen för översyn, reparation eller skrotning.

Uppdelningen på tre separata register innebär att det inte är möjligt att

ur de centrala registren utläsa närmare vilka slags vapen en viss person

eller organisation har rätt att inneha. Dessa uppgifter skall endast finnas i

de lokala registren. För att ytterligare minska risken att registrerad

information kommer i orätta händer och kan sammanställas på ett sätt

som utgör ett hot, t.ex. för registrerade vapeninnehavare, bör de centrala

registren inte få samköras med varandra.

21 Vapenregistrens ändamål

Förslag: Vapenregistren skall ha till ändamål att

1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga,

upptäcka och utreda brott och

2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen

Skälen för förslaget: Av förgående avsnitt har framgått att det finns

många olika skäl att inrätta vapenregister. Vapenregister fyller en viktig

funktion i polisens brottsutredande och brottsförebyggande verksamhet.

Vapenregister behövs också för att effektivisera vapenärende-

handläggningen. En utgångspunkt för personuppgiftslagen (1998:204) är

att behandlingen av personuppgifter skall ske för ett visst ändamål. Den

personuppgiftsansvarige skall bl.a. se till att uppgifter bara samlas in för

uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas för något

ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in

samt att de uppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i

förhållande till ändamålet med behandlingen (9 §). Avgränsningen av

registrens ändamål är således av stor betydelse för hur ett register skall

kunna användas. Det ligger samtidigt i sakens natur att en

ändamålsbestämmelse inte kan bli allt för preciserad.

Med hänsyn till vad som i förgående avsnitt anförts om behovet av

vapenregister bör såväl de lokala som de centrala vapenregistren ha till

ändamål att

1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga,

upptäcka och utreda brott,

2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen.

 Vapenregistren kommer således att föras bl.a. för att förebygga,

upptäcka och utreda brott. Polisdatalagens (1998:622) allmänna

bestämmelser kommer därför i och för sig att gälla för vapenregistren.

Eftersom det knappast kan bli aktuellt att behandla s.k. känsliga

personuppgifter i vapenregistren får detta inte annan följd än att

polisdatalagens bestämmelser om utlämnande av uppgifter blir

tillämpliga för uppgifter i vapenregistret. Det innebär att uppgifter som

är nödvändiga för att framställa rättsstatistiken skall lämnas till den

myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik (6 §). Uppgifter

får vidare lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig

organisation, om utlämnandet följer av en internationell

överenskommelse som Sverige efter riksdagens godkännande har tillträtt

(7 § första stycket). Dessutom får regeringen meddela föreskrifter om att

uppgifter på begäran får lämnas ut till polis- eller åklagarmyndighet i en

stat som är ansluten till Interpol om det behövs för att myndigheten eller

organisationen skall kunna förebygga, upptäcka eller utreda brott (7 §

andra stycket) eller att uppgifter får lämnas ut även i andra fall (8 §).

22 Närmare bestämmelser om registren

Förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

bemyndigas att utfärda föreskrifter om förandet av vapenregistren.

Rikspolisstyrelsens förslag går inte in på lagtekniska frågor.

Skälen för förslaget: I lag bör endast anges vilka register som får

föras och för vilket ändamål det får ske. Det krävs naturligtvis mer

detaljerade bestämmelser om registrens innehåll, samkörning med andra

register, behörighetsbegränsningar etc. Sådana bestämmelser är dock av

den karaktären att de inte bör ges lagform. Det bör i stället ankomma på

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda

närmare föreskrifter om förandet av vapenregistren.

23 Hemvärnsmän

Förslag: Hemvärnsmän som tilldelats skjutvapen för förvaring i

bostaden skall registreras såsom vapeninnehavare såväl i det lokala

vapenregistret som i det centrala vapeninnehavareregistret.

Av det centrala vapeninnehavareregistret får det inte framgå om

personen är hemvärnsman eller innehar vapen med stöd av tillstånd enligt

vapenlagen. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen innehar skall

inte heller registreras.

Rikspolisstyrelsens förslag: Hemvärnsmän registreras såsom

vapeninnehavare.

Försvarsmakten motsatte sig i sitt remissvar Rikspolisstyrelsens

förslag men har under ärendets fortsatta beredning förklarat att de, under

de förutsättningar som nu föreslås, godtar att hemvärnsmän registreras

såsom vapeninnehavare.

Skälen för förslaget: Hemvärnet har till uppgift att skydda viktiga

totalförsvarsanläggningar i hembygden och att skydda en myndighets

eller ett företags egna anläggningar och verksamhet (1 §

hemvärnsförordningen, 1997:146). Vid ett överraskande angrepp mot

Sverige skall hemvärnet ta upp försvaret till dess mobiliserade styrkor

kan överta uppgiften. De flesta av Sveriges ca. 70 000 hemvärnsmän har

därför tilldelats militära skjutvapen som förvaras i deras bostäder.

Enligt 17 § förordningen (1996:31) om statliga myndigheters

skjutvapen m.m. skall Försvarsmakten informera berörd lokal

polismyndighet om sådana militära skjutvapen som har tilldelats

hemvärnspersonal och som förvaras i bostäder. Informationen skall avse

vapentyp samt namn och adress i fråga om den som har vapnet.

Rikspolisstyrelsen framhåller i sin skrivelse att det är nödvändigt att

finna ett enkelt datoriserat system för överföring av informationen för att

undvika resurskrävande manuella rutiner. Rikspolisstyrelsen föreslår

därför att uppgifterna skall registreras såväl i det lokala vapenregistret

som i det centrala vapeninnehavareregistret.

 Försvarsmakten har uttryckt vissa farhågor kring Rikspolisstyrelsens

förslag. Försvarsmakten har pekat på att uppgifter om hemvärnets hela

tillgängliga krigsorganisation kommer att finnas tillgänglig i det centrala

register som föreslås och att uppgifterna i orätta händer kan komma att

reducera effekten av hemvärnet. Försvarsmakten har vidare framhållit

vikten av att värna om säkerheten för hemvärnsmännen och deras

familjer.

Under ärendets fortsatta beredning har Försvarsmakten och

Rikspolisstyrelsen förklarat sig vara eniga om ett system som innebär att

respektive försvarsområde inom Försvarsmakten löpande förser

motsvarande polismyndighet med uppgifter om de hemvärnsmän som

tilldelats vapen för förvaring i bostaden. Uppgifterna registreras i det

lokala vapenregistret. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen

tilldelats får däremot inte registreras. Dessa uppgifter kan polisen endast

få efter kontakt med respektive försvarsområde. En spärr läggs in i

systemet så att det inte går att ta fram sammanställningar över

hemvärnsmän. Uppgifterna om vapeninnehavaren överförs från det

lokala vapenregistret till det centrala vapeninnehavareregistret. I det

centrala vapenregistret sker registreringen på ett sådant sätt att det inte

framgår huruvida vapeninnehavaren har tillstånd enligt vapenlagen att

inneha skjutvapen eller är hemvärnsman.

För att inte syftet med att införa ett centralt register över

vapeninnehavare skall gå förlorat är det viktigt att alla vapeninnehavare

också registreras. Även hemvärnsmännen bör därför registreras i

registret. Samtidigt är det naturligtvis viktigt att skydda hemvärnet så att

det inte går att få fram uppgifter som, i orätta händer, skulle kunna

sabotera hemvärnets organisation eller skada enskilda hemvärnsmän och

deras familjer. Den lösning Rikspolisstyrelsen och Försvarsmakten

kommit fram till synes väl avvägd och bör därför genomföras.

24 Sekretess

Bedömning: Någon ändring i sekretesslagen (1980:100) bör inte göras.

Gällande sekretessbestämmelser tillgodoser behovet av sekretess för

uppgifter i vapenregister.

Skälen för bedömningen: Enligt 5 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

gäller sekretess hos polismyndighet i verksamhet, som avser förande av

eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om inte

det står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller

ammunition kommer till brottslig användning. Under samma

förutsättning gäller från den 1 juli 1998 sekretess hos Rikspolisstyrelsen

för de uppgift som hänför sig till vapenregister (prop. 1997/98:97, bet.

1997/98JuU20, rskr. 1997/98:276, SFS 1998:624).

För uppgifter om hemvärnsmän och deras beväpning gäller enligt 2

kap. 2 § sekretesslagen sekretess om det kan antas att det skadar landets

försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgifterna

röjs.

 Gällande sekretessregler tillgodoser behovet av sekretess även för de

centrala vapenregister som nu föreslås. Någon ändring i sekretesslagen

behöver således inte göras.

25 Rättelse och skadestånd

Förslag: Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse av felaktiga

uppgifter och om skadestånd skall gälla för behandling av uppgifter i

vapenregistren. En hänvisning till personuppgiftslagens regler om

rättelse och skadestånd görs.

Skälen för förslaget: Den personuppgiftsansvarige är enligt

personuppgiftslagen (1998:204) skyldig att på begäran av den

registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte

har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som

har utfärdats med stöd av lagen (28 §). Sker rättelse skall de tredje män

till vilka uppgifter lämnats ut underrättas om rättelsen.

Av personuppgiftslagen följer vidare att den personuppgiftsansvarige

skall ersätta den registrerade för den skada och den kränkning av den

personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med

lagen orsakat (48 §).

Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd gäller

även för polisens behandling av uppgifter enligt 9 § polisdatalagen

(1998:622). Dessa bestämmelser bör även gälla vid behandling av

uppgifter i vapenregister. Såsom bestämmelserna i personuppgiftslagen

och polisdatalagen är utformade måste en hänvisning till

personuppgiftslagen dock göras.

26 Kostnader och ikraftträdande

Den tekniska uppbyggnaden av den nya registerstrukturen är naturligtvis

förenad med kostnader. Det nya systemet medför dock stora operativa

och resursmässiga förtjänster. Systemet ersätter även vissa rutiner som

för närvarande utförs manuellt. De centrala registren effektiviserar

arbetet avsevärt. Att varje polismyndighet endast skall föra ett lokalt

vapenregister innebär också att handläggningen kan centraliseras och

effektiviseras. Rikspolisstyrelsen har uppskattat besparingarna till

omkring tre miljoner kronor årligen.

 Även om uppbyggnaden av den nya registerstrukturen således är förenad

med kostnader bör dessa med hänsyn till de besparingar de medför kunna

rymmas inom polisens anslag.

Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft den 1 april 1998.

27 Författningskommentar

Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)

1 kap.

8 §

Paragrafen innehåller för närvarande en bestämmelse om att vapenlagen

inte gäller skjutvapen och ammunition som innehas av staten. Ändringen

innebär att bestämmelserna om vapenregister i tillämpliga delar också

kommer att gälla skjutvapen som innehas av staten.

Ändringen är en följd av att hemvärnsmän som av Försvarsmakten

tilldelats vapen för förvaring i bostaden skall registreras som

vapeninnehavare. Den innebär vidare att statliga vapen som upphittats

eller anmälts stulna eller försvunna kommer att kunna registreras i

vapenregistret.

2 kap.

17 §

Paragrafen, som motiveras i avsnitt 5, innehåller bestämmelser om lokala

vapenregister. Första stycket motsvarar i princip vad som gäller för

närvarande. Det klargörs dock att varje polismyndighet endast skall föra

ett vapenregister. De lokala registren skall innehålla den information som

behövs för hanteringen av vapenärenden, såsom vapen-, person- och

tillståndsuppgifter.

Registret skall även innehålla uppgifter om personer som är

hemvärnsmän och tilldelats militära skjutvapen som förvaras i bostaden.

Av säkerhetsskäl får däremot inte uppgifter om hemvärnsmännens

vapeninnehav förekomma i registret. Detta utvecklas närmare i avsnitt 9.

Att registren får föras med hjälp av automatiserad behandling anges

inte uttryckligen men framgår av personuppgiftslagen (1998:204) som

till skillnad mot datalagen (1973:289) är teknikneutral. Samma

bestämmelser gäller således för behandling av uppgifter i ett register

oavsett om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller manuell

(se 5 § personuppgiftslagen).

18 §

Paragrafen, som motiveras i avsnitt 6, innehåller bestämmelser om

centrala vapenregister. Bestämmelserna innebär att Rikspolisstyrelsen

skall föra tre separata register över vapeninnehavare, vapen och

vapenhandlare.

Vapeninnehavareregistret skall innehålla uppgifter om personer och

organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller

ammunition samt om personer som är hemvärnsmän och tilldelats

skjutvapen som förvaras i bostaden. Av registret får inte framgå om en

person är hemvärnsman eller innehar vapen enligt vapenlagen. Skälet till

det framgår av avsnitt 9.

Vapenregistret skall innehålla uppgifter om sådana skjutvapen för

vilka tillstånd till innehav har meddelats enligt vapenlagen. Exempel på

sådana uppgifter kan vara vapentyp, fabrikat, modell, kaliber,

tillverkningsnummer etc. Vapenregistret skall vidare innehålla uppgifter

om vapen som upphittats eller som anmälts stulna eller försvunna.

Hemvärnsmännens vapen skall alltså inte registreras i vapenregistret.

Om ett hemvärnsvapen stöldanmäls skall detta däremot antecknas i

registret.

Vapenhandlareregistret skall innehålla uppgifter om personer eller

organisationer som har meddelats tillstånd enligt vapenlagen att bedriva

handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn,

reparation eller skrotning. I registret kan t.ex. antecknas uppgifter om

organisationsnummer, namn och adress samt andra uppgifter av

betydelse för tillståndsfrågan, t.ex. uppgifter om eventuell konkurs,

likvidation etc.

19 §

Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7, innehåller bestämmelser om

vapenregistrens ändamål. Ändamålsbestämmelsen är gemensam för de

lokala och de centrala vapenregistren.

Vapenregistren skall för det första ha till ändamål att ge information

om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda

brott med anknytning till skjutvapen. I detta ligger även att förebygga,

upptäcka eller utreda brott i andra länder. Av 1 kap. 3 § tredje stycket

sekretesslagen (1980:100) och 7 och 8 §§ polisdatalagen (1988:622)

framgår under vilka förutsättningar uppgifter ur ett vapenregister får

lämnas ut till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation.

Vapenregistren skall för det andra ha till ändamål att underlätta

handläggningen av frågor om tillstånd., t.ex. genom att möjliggöra

kontroll av tidigare vapeninnehav och uppdatering av registrerade

folkbokföringsuppgifter.

20 §

Paragrafen innehåller ett förbud mot samkörning av de centrala registren.

Av personuppgiftslagen (1998:204) framgår att personuppgifter inte får

behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket

uppgifterna samlades in. Personuppgiftslagen innehåller dock inte något

förbud mot samkörning av uppgifter.

De uppgifter som behandlas i de centrala vapenregistren är inhämtade

för samma ändamål. Trots detta bör de, som framgår av avsnitt 6.2., av

säkerhetsskäl inte få samköras med varandra. Paragrafen innehåller

därför ett förbud mot samkörning.

21 §

Paragrafen behandlar rättelse och skadestånd och hänvisar till

personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser.

11 kap.

2 §

Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att utfärda närmare föreskrifter om

förandet av vapenregister. Sådana föreskrifter kan t.ex. avse registrens

närmare innehåll, samkörning med andra register, vem som skall ha rätt

att registrera eller ta del av uppgifter etc. Bemyndigandet avser såväl de

centrala vapenregistren som de lokala.

Prop. 1998/99:36

53

1

Prop. 1998/99:36

Bilaga 1

Prop. 1998/99:36

Bilaga 1

Prop. 1998/99:36

Bilaga 2

Prop. 1998/99:36

Bilaga 3

26

Prop. 1998/99:36

56

82

Prop. 1998/99:36

57