Regeringens proposition

2000/2001:29

Lag om järnvägssystem för höghastighetståg

Prop.

2000/2001:29

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 oktober 2000

Lena Hjelm-Wallén

 Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om järnvägssystem för höghastig-

hetståg med syfte att genomföra rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli

1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg. Den föreslagna lagen innehåller

dels vissa grundläggande bestämmelser ur direktivet, dels ett

bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen

föreskriver (i detta fall Järnvägsinspektionen inom Banverket) att

utfärda de närmare föreskrifter som behövs för genomförandet av

direktivet. En stor del av direktivets bestämmelser är av teknisk karaktär

och genomförandet av direktivet förutsätts därför ske genom

föreskrifter på myndighetsnivå vad gäller huvuddelen av

bestämmelserna. Lagen innehåller även vissa bestämmelser om tillsyn,

tvångsmedel, m.m. Vissa mindre ändringar föreslås också i

järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) och lagen (1995:1649) om

byggande av järnväg. Bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari

2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 1

2 Författningsförslag 1

2.1 Förslag till lag om järnvägssystem för höghastighetståg 1

2.2 Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157) 1

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1649) om

byggande av järnväg 1

3 Ärendet och dess beredning 1

4 Inledning 1

5 Nuvarande ordning 1

5.1 EU och järnvägarna 1

5.2 Närmare bakgrund till direktiv 96/48/EG 1

5.3 Direktivets närmare innebörd 1

5.4 Svensk rätt 1

5.5 Kommissionens rapport KOM(1999) 414 1

5.6 Banverkets sektorsrapport 1999 1

6 Teknisk kontroll 1

6.1 Allmänt om EG:s system för bedömning av

överensstämmelse och den svenska implementeringen 1

6.2 Teknisk kontroll i direktivet om höghastighetståg 1

7 Förslag till lagstiftning 1

7.1 Allmänt om genomförandet av det nya direktivet 1

7.2 En ny lag om järnvägssystem för höghastighetståg 1

8 Kostnader och ikraftträdande m.m. 1

8.1 Kostnader för tillsyn m.m. 1

8.2 Ikraftträdande 1

9 Författningskommentar 1

9.1 Förslag till Lag om järnvägssystem för höghastighetståg 1

9.2 Förslag till Lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157) 1

9.3 Förslag till Lag om ändring i lagen (1995:1649) om

byggande av järnväg 1

Bilaga 1 Rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1999

driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg 1

Bilaga 2 Departementspromemorians lagförslag (Ds 2000:41) Lag

om järnvägssystem för höghastighetståg 1

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser 1

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 1

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 oktober 2000 1

Rättsdatablad 1

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om järnvägssystem för höghastighetståg,

2. lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157),

3. lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg.

2

3 Författningsförslag

3.1 Förslag till lag om järnvägssystem för höghastighetståg

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Ett svenskt järnvägssystem som ingår i det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg skall uppfylla de villkor som

föreskrivs i denna lag eller som anges i föreskrifter som meddelas med

stöd av lagen när det gäller projektering, anläggning, anpassning och

drift.

2 § Vid tillämpningen av denna lag och de föreskrifter som meddelas

med stöd av lagen avses med

transeuropeiskt järnvägssystem för höghastighetståg:

infrastruktursystem som beskrivs i bilaga I till rådets direktiv 96/48/EG

av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg , och som omfattar järnvägslinjer

och fasta installationer som ingår i det transeuropeiska transportnätet

och som konstruerats eller anpassats för trafik med höghastighetståg

samt rullande materiel som är avsedd att framföras på dessa

infrastrukturer,

driftskompatibilitet: egenskapen hos det transeuropeiska järnvägs-

systemet för höghastighetståg att medge säker trafik med

höghastighetståg utan driftsavbrott samtidigt som angivna prestandakrav

uppfylls; denna egenskap grundas på alla de föreskrifter samt tekniska

och driftsmässiga villkor som skall iakttas för att de väsentliga kraven

skall uppfyllas,

delsystem: strukturella eller funktionella delsystem som ingår i det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg och för vilka

väsentliga krav skall anges,

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet: alla

grundläggande komponenter, grupper av komponenter, underenheter

eller kompletta enheter av materiel som införlivats eller avses att

införlivas i ett delsystem och som driftskompatibiliteten hos det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg är direkt eller

indirekt beroende av,

väsentliga krav: alla de krav som beskrivs i bilaga III till rådets

direktiv 96/48/EG och som måste uppfyllas av det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg, av delsystemen och av de

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet,

europeisk specifikation: en gemensam teknisk specifikation, ett

europeiskt tekniskt godkännande eller en nationell standard, så som de

definieras i artikel 1.8 1.12 i rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni

1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har

verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och

telekommunikationssektorerna , ändrat genom Europaparlamentets och

rådets direktiv 98/4/EG3 som genomför en europeisk standard,

tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD): de

specifikationer som samtliga delsystem skall tillgodose för att de

väsentliga kraven skall vara uppfyllda genom upprättande av ett

nödvändigt inbördes funktionellt förhållande mellan delsystemen i

järnvägssystemet för höghastighetståg samt säkerställande av detta

systems enhetlighet,

anmälda organ: de organ som skall bedöma överensstämmelsen

eller lämpligheten hos komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet eller handlägga förfarandet för EG-kontroll för

delsystemen.

Bedömning av överensstämmelse

3 § Bedömning av överensstämmelse och lämplighet i fråga om kom-

ponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem skall

göras enligt de förfaranden som föreskrivs med stöd av denna lag och

som anges som bedömningsförfaranden i tillämpliga tekniska specifika-

tioner.

4 § EG-kontroll av delsystem skall utföras av de anmälda organen enligt

föreskrifter som meddelas enligt denna lag. Om så föreskrivs i

tillämpliga tekniska specifikationer skall bedömning av

överensstämmelse och lämplighet i fråga om komponenter som är

nödvändiga för driftskompatibilitet göras under medverkan av de

anmälda organen enligt föreskrifter som meddelas enligt denna lag.

För anmälda organ finns också bestämmelser i lagen (1992:1119) om

teknisk kontroll.

Krav på komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet

5 § Komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och som

skall ingå i ett svenskt järnvägssystem som är en del av det transeuro-

peiska järnvägssystemet för höghastighetståg får släppas ut på

marknaden endast om de gör det möjligt att uppnå driftskompatibilitet

och uppfyller de väsentliga krav och de krav på bedömning av

överensstämmelse eller lämplighet som föreskrivs av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

När komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet används,

skall det tillses att de används inom det användningsområde och på det

sätt som de är avsedda för samt installeras och underhålls korrekt.

6 § Om komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet är för-

sedda med en EG-försäkran om överensstämmelse eller lämplighet skall

de betraktas som överensstämmande med de väsentliga krav som gäller

för dem.

Krav på delsystem

7 § Ett delsystem får tas i bruk endast om det har utformats, anlagts och

installerats samt drivs så att det inte inverkar menligt på uppfyllandet av

de väsentliga krav som gäller för det när det integreras i det transeuro-

peiska järnvägssystemet för höghastighetståg.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om väsentliga krav och krav på EG-kontroll när det

gäller delsystem.

8 § Om ett delsystem är försett med en EG-kontrollförklaring skall det

betraktas som driftskompatibelt och överensstämmande med de väsent-

liga krav som gäller för det.

Beslut om undantag

9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får,

efter anmälan till Europeiska gemenskapernas kommission, besluta om

undantag från att tillämpa en viss teknisk specifikation för

driftskompatibilitet för ett projekt som gäller en ny linje eller

anpassning av en befintlig linje till trafik med höghastighetståg om

projektet är långt framskridet den dag då den tekniska specifikationen

för driftskompatibilitet offentliggörs i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning.

Om projektet avser anpassning av en befintlig linje till trafik med

höghastighetståg, får undantag enligt första stycket beslutas också om

tillämpningen av en teknisk specifikation för driftskompatibilitet

äventyrar projektets ekonomiska livskraft.

Ytterligare bemyndiganden

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter om tekniska specifikationer för

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem

som behövs för genomförandet av rådets direktiv 96/48/EG.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också

meddela föreskrifter om villkor för projektering, anläggning, anpassning

och drift av infrastruktur och rullande materiel samt om teknisk kontroll

som behövs för genomförandet av rådets direktiv 96/48/EG.

Tillsyn

11 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över

efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen.

12 § Tillsynsmyndigheten har rätt att när det behövs för tillsynen

1. på begäran få upplysningar och ta del av handlingar,

2. få tillträde till anläggningar, fordon och annan materiel, områden,

lokaler och andra utrymmen som berörs av verksamheten, dock inte

bostäder.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få verkställighet hos kronofogdemyn-

digheten av ett beslut som gäller åtgärder enligt första stycket. Beslutet

får verkställas enligt utsökningsbalken.

13 § Tillsynsmyndigheten får meddela de beslut om förelägganden och

förbud som behövs i enskilda fall för efterlevnaden av denna lag eller de

föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen.

Om en komponent som är nödvändig för driftskompatibilitet är

försedd med en EG-försäkran, har släppts ut på marknaden och används

på det sätt som den är avsedd för, men komponenten ändå medför en risk

för att de väsentliga kraven inte längre kommer att uppfyllas, får

tillsynsmyndigheten meddela beslut som begränsar komponentens

användningsområde, förbjuder utsläppande på marknaden eller avser

återkallelse från marknaden.

Om ett strukturellt delsystem som är försett med EG-

kontrollförklaring inte uppfyller villkoren i denna lag eller de

föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, får

tillsynsmyndigheten meddela beslut om förelägganden om

kompletterande kontroller.

I beslut om föreläggande och förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut

vite.

Överklagande

14 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän för-

valtningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat har bestämts.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3.2

3.3 Förslag till lag om ändring i

järnvägssäkerhetslagen (1990:1157)

Härigenom föreskrivs i fråga om järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157)1

dels att nuvarande 19 a § skall betecknas 19 b §,

dels att 20 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före nuvarande 19 a § skall sättas närmast

före 19 b §,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 19 a §, samt närmast

före 19 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Järnvägssystem för höghastighetståg

19 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda

bestämmelser i lagen (2000:000) om järnvägssystem för

höghastighetståg.

20 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter

och villkor som meddelats med stöd av lagen utövas av Järnvägsinspek-

tionen.

Angående elektriska anlägg-

ningar finns särskilda föreskrifter

i lagen (1902:71 s. 1),

innefattande vissa bestämmelser

om elektriska anläggningar.

För elektriska anläggningar

finns särskilda föreskrifter i el-

lagen (1997:857).

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3.4

3.5 Förslag till lag om ändring i lagen

(1995:1649) om byggande av järnväg

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

1 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda bestämmelser

i lagen (2000:000) om järnvägssystem för höghastighetståg.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

4 Ärendet och dess beredning

Inom Näringsdepartementet har upprättats departementspromemorian

Lag om järnvägssystem för höghastighetståg (Ds 2000:41) för genom-

förande av ett inom Europeiska unionen beslutat direktiv avseende det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg (Rådets direktiv

96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det trans-

europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg), se bilaga 1. Prome-

morian har utarbetats av en arbetsgrupp vari har ingått representanter

från, förutom Näringsdepartementet, Banverket och SWEDAC. Prome-

morians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3.

Remissyttrandena finns tillgängliga i Näringsdepartementet (dnr

N2000/5427/IRT).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 september 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över de förslag som finns i bilaga 4.

Lagrådet har föreslagit en ändrad lydelse av 2 § lagen om

järnvägssystem för höghastighetståg. Regeringen har följt Lagrådets

förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren till

2 §. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har också vissa

redaktionella ändringar gjorts.

5 Inledning

Inom Europeiska unionen (EU) har beslutats om ett transeuropeiskt

transportnät (Trans-European Network, TEN), som omfattar bl.a. järn-

vägsnät. Dessa järnvägsnät består av höghastighetsnätet och det konven-

tionella nätet, se närmare avsnitt 5.2. För att järnvägsnäten skall kunna

fylla sitt syfte, nämligen att göra det möjligt för unionsmedborgare,

ekonomiska aktörer samt regionala och lokala samhällen att i full

utsträckning utnyttja fördelarna med att skapa ett område utan inre

gränser, krävs att infrastruktur och rullande materiel är anpassad så att

transporter kan genomföras på hela nätet utan hinder av nationella

särlösningar i tekniskt eller administrativt hänseende. De nationella

delarna av näten måste därför uppfylla krav på samtrafikförmåga och

driftskompatibilitet.

Beträffande höghastighetsnätet finns inom EU sedan några år ett

direktiv i syfte att åstadkomma detta (Rådets direktiv 96/48/EG av den

23 juli 1996 om driftskompatibilitet hos det transeuropeiska järnvägs-

systemet för höghastighetståg). Detta har senare kompletterats med ett

 järnvägspaket som gäller återstående delar av järnvägsnätet, se

närmare i avsnitt 5.1. Direktivet för höghastighetståg ställer upp villkor

för projektering, anläggning, anpassning och drift av infrastruktur och

rullande materiel som måste uppfyllas för att alla typer av godkända

järnvägsfordon skall kunna framföras inom hela systemet. Direktivet

innehåller också bestämmelser om kontroll av fordon och infrastruktur

som skall säkerställa att de väsentliga krav som anges i direktivet

uppfylls. Kraven gäller olika aspekter såsom miljö, järnvägssäkerhet,

elsäkerhet, arbetsmiljö och teknisk driftskompatibilitet. För att entydigt

kunna fastställa vilka lösningar som uppfyller direktivets krav uppställs

ett system med teknisk normering på överstatlig nivå. I denna

normeringsprocess konkretiseras krav och vilka tekniska och ibland

också administrativa lösningar som möter kravet. Genom processen

beslutas s.k. tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD).

Medlemsstaterna får inte vare sig genom generella eller

järnvägsspecifika nationella regleringar hindra tillämpningen av TSD. De

får heller inte hindra marknadsföring av komponenter eller anläggning

och drift av delsystem som uppfyller direktivets krav.

Genomförandet av direktivet medför att den svenska lagstiftningen

måste ändras så att den står i överensstämmelse med direktivets bestäm-

melser. Den svenska lagstiftningen innehåller nämligen inte några regler

som specifikt rör ett höghastighetsnät. Direktivet ställer krav på att vara

genomfört senast den 7 april 1999 och kunna tillämpas från och med

den 8 april 1999.

Genomförandet i Sverige har försenats av skäl som närmare framgår

av avsnitt 5.4. Sverige har till EG-kommissionen anmält att Sverige

avser att införa de nya bestämmelser som direktivet föranleder från och

med den 1 januari 2001.

I Sverige kan införandet av de nya rättsakter som närmare beskrivs i

avsnitt 5.1 komma att medföra bl.a. att Banverket samt Järnvägsinspek-

tionen och Tågtrafikledningen inom Banverket (i fortsättningen kallade

Järnvägsinspektionen respektive Tågtrafikledningen) får ändrade roller.

Behovet av en översyn av organisation och lagstiftning inom järnvägs-

området blir därmed uppenbar och kräver en djupare analys i form av en

utredning. Regeringen avser att tillsätta en utredning med uppgift att

med utgångspunkt i dels järnvägspaketet, dels det kommande direktivet

för driftskompatibilitet för konventionella järnvägar, ta fram förslag till

ny järnvägslagstiftning och organisation inom området.

6 Nuvarande ordning

6.1 EU och järnvägarna

En nationell och regional utveckling i Europa kan främjas av internatio-

nell och konkurrenskraftig järnvägstrafik, samtidigt som järnvägens för-

delar ur miljösynpunkt kan tas tillvara och bidra till en mera hållbar sam-

hällsutveckling. Denna möjlighet kan bara tillmötesgås genom en mål-

medveten och långsiktig utveckling i ett internationellt samarbete. Inom

EU arbetar man sedan länge mot detta mål. Järnvägstransporterna inom

gemenskapen har emellertid under lång tid förlorat marknadsandelar. En

förklaring till denna utveckling är bristande effektivitet hos de nationella

statsjärnvägarna som ofta befinner sig i en monopolsituation. Den euro-

peiska järnvägssektorn måste därför förnyas, vitaliseras och harmonise-

ras. För att uppnå detta krävs främst kompetent förvaltning och sund

ekonomi inom järnvägssektorn samt icke-diskriminerande behandling av

olika inblandade parter. Det behövs bl.a. klarlägganden av olika in-

tressenters roller och en tydlig uppdelning av olika aktörers ansvars-

områden. Vidare krävs ramar och regelverk för fördelningen av järn-

vägsinfrastrukturkapacitet och fastställandet av nivåerna på banav-

gifterna. Det nu gällande regelverket för dessa aktiviteter, som tillkom

under första hälften av 1990-talet, har inte visat sig tillräckligt, bl.a. för

att det inte genomförts fullt ut av vissa medlemsstater. Kommissionen

föreslog därför 1998 att direktiven 91/440/EG om utveckling av gemen-

skapens järnvägar och 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag måste

förtydligas och att direktiv 95/19/EG om tilldelning av infrastruktur-

kapacitet, uttag av banavgifter och utfärdande av säkerhetsintyg skulle

ersättas av ett nytt, betydligt mer preciserat direktiv.

Kommissionens förslag har behandlats i rådet och Europaparlamentet

under arbetsnamnet järnvägspaketet . Efter omfattande förhandlings-

arbete kunde transportministrarna i december 1999 uppnå politisk

överenskommelse om ändringarna av de tre direktiven. En gemensam

ståndpunkt antogs formellt i mars 2000 och den andra läsningen i

Europaparlamentet inleddes i april. Det förutses att parlamentets andra

läsning skall kunna avslutas senast i september och därefter skulle direk-

tiven kunna antas slutligt under hösten. Direktiven träder i kraft vid

offentliggörandet och skall vara genomförda av medlemsstaterna senast

två år efter ikraftträdandet.

I Sverige kan, som tidigare nämnts, införandet av de nya direktiven

komma att medföra bl.a. att Banverket, Järnvägsinspektionen och Tåg-

trafikledningen får ändrade roller. Behovet av en översyn av organisation

och lagstiftning inom järnvägsområdet blir uppenbart.

Direktiv 96/48/EG i sig medför begränsade ekonomiska

konsekvenser, men beroende på de tekniska krav som fastställs i TSD:er

och de beslut som fattats genom Europaparlamentets och rådets beslut

1692/96/EG om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det

transeuropeiska transportnätet kan direktivet få stora ekonomiska

konsekvenser i form av bl.a. avsevärda investeringsbehov för

genomförande av nya standarder, lägre banhållningskostnad som effekt

av utveckling av en fungerande marknad för järnvägsutrustning, samt

lägre kostnad för internationella transporter. Beträffande regelverk för

järnvägstrafik, infrastruktur, system, komponenter och järnvägsfordon

finns viktiga skillnader på grund av att förutsättningarna är starkt

nationellt präglade och ofta utgör hinder för internationell och

konkurrenskraftig järnvägstrafik. Trafikregler och säkerhetssystem är

t.ex. ofta olika i olika länder. Leverantörernas system och kompetens

har starka kopplingar till enskilda länders etablerade traditioner och

standarder, vilket medför en stor begränsning i möjligheterna för

volymfördelar i utveckling och produktion av järnvägsutrustning. Detta

är något som den till hösten planerade utredningen bör ta i beaktande i

sitt arbete.

6.2 Närmare bakgrund till direktiv 96/48/EG

Redan vid bildandet av Europeiska gemenskapen genom Romfördraget

fastslogs att gemenskapen skulle bidra till att utveckla transeuropeiska

nät för infrastrukturerna inom transportområdet.

Europeiska gemenskapen har tagit flera initiativ för att ta till vara

denna möjlighet, vilket bland annat har lett fram till:

 Europaparlamentets och rådets beslut 1692/96/EG av den 23 juli

1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska

transportnätet,

 Rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om

driftskompatibilitet hos det transeuropeiska järnvägssystemet för

höghastighetståg,

 Kommissionens direktivförslag om driftskompatibilitet för konven-

tionell järnväg.

I gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska trans-

portnätet (Europaparlamentets och rådets beslut 1692/96/EG av den 23

juli 1996) anges bl.a. att det transeuropeiska transportnätet (TEN) om-

fattar vägnät, järnvägsnät, nät av inre vattenvägar, kusthamnar och in-

landshamnar, flygplatser och andra förbindelsepunkter. Målet är att nätet

gradvis skall införas på gemenskapsnivå fram till år 2010. Järnvägsnätet

består av höghastighetsjärnvägsnätet och det konventionella järnvägs-

nätet. Höghastighetsjärnvägsnätet består av dels banor särskilt konstrue-

rade för höghastighet och utrustade med teknik för hastigheter på 250

km/tim eller däröver, dels banor anpassade för höghastighet och

utrustade för hastigheter på cirka 200 km/tim, dels ock banor anpassade

för höghastighet men också anpassade till topografi, terräng och

bebyggelse där hastigheten måste anpassas från fall till fall. Riktlinjerna

anger vidare att kommissionen vart femte år skall avlämna rapport om

behovet av revidering och kommissionen planerar därför att lägga fram

ett förslag under år 2000. Beslutet omfattar redan idag väsentliga delar

av svenska statens spåranläggningar och innebär också att Sverige

förbundit sig att implementera de standarder som i framtiden kommer

att införas inom ramen för det nu aktuella direktivet 96/48/EG och

kommande standarder inom ramen för ett eventuellt direktiv om

driftskompatibilitet för konventionell järnväg.

Direktiv 96/48/EG beskriver processen för standardisering av

järnvägssystem för höghastighetståg. Processen baseras på EU:s egna

principer och standarder för teknisk kontroll och standardisering, vilket

även inkluderar den legala hantering som krävs för denna standardisering

mellan de olika medlemsländerna.

Eftersom järnvägsområdet är tekniskt komplext har man dock valt att

tillföra ytterligare moment i strukturen för denna standardisering och

som beskrivs i direktivet. Det normala vid teknisk standardisering inom

EU är att man direkt från direktivtexten fattar beslut om att etablera

standarder via de europeiska standardiseringsorganisationerna CEN,

CENELEC och ETSI. I fallet med detta direktiv har man istället valt att i

direkt anslutning till direktivet ta fram som ett mellanled TSD, vilka i sin

tur hänvisar till standarder utarbetade av CEN, CENELEC och ETSI.

Kraven i TSD:er kan därför jämställas med krav i direktivet, med den

skillnaden att TSD:er skall antas inom ramen för den process som när-

mare beskrivs i avsnitt 5.3.

Utarbetandet av TSD:er skall enligt direktivet utföras av ett s.k.

gemensamt representativt organ. Detta arbete pågår för närvarande inom

organisationen AEIF (Association Européenne pour l Interopérabilité

Ferroviaire) som etablerats enkom för detta ändamål. AEIF ägs av

infrastrukturägarna, trafikoperatörerna och järnvägsindustrin inom EU.

TSD:er har sin grund i en uppdelning av järnvägssystemet i olika del-

system. Delsystemen är antingen strukturellt eller funktionellt definie-

rade. De strukturella delsystemen är järnvägssystemets tekniska huvud-

delar, nämligen infrastruktur (bana), energiförsörjning (elkraftsystem),

kontrollstyrning och signalering (telekommunikations- och

signalsystem) samt rullande materiel (fordon och vagnar). De

funktionella delsystemen hanterar de mjukare frågorna som underhåll,

miljö, drift och användare. Enligt direktivet skall TSD:er utarbetas för de

strukturellt definierade delsystemen, medan det för de funktionella

delsystemen skall utarbetas TSD:er endast om detta är nödvändigt för att

åstadkomma driftskompatibilitet.

Utarbetandet av TSD:er kopplat till höghastighetsdirektivet pågår nu

inom områdena bansystem, trafikstyrning, elkraftförsörjning, fordon,

drift och underhåll. Dessa tekniska specifikationer beräknas vara klara

under år 2000 och beslut om dessa väntas i december 2000.

Inom ramen för dessa övergripande specifikationer kommer ett stort

antal standarder för tekniska system och komponenter att utvecklas av

CEN, CENELEC och ETSI.

6.3 Direktivets närmare innebörd

Direktiv 96/48/EG syftar till att harmonisera utformningen av det trans-

europeiska järnvägssystem för höghastighetståg för att därigenom dels

möjliggöra järnvägstrafik över gränserna, dels skapa en inre marknad för

järnvägskomponenter. För att åstadkomma detta skall genom direktivet

fastställas de villkor som måste uppfyllas för att driftskompatibilitet hos

det aktuella järnvägssystemet skall uppnås. Dessa villkor skall gälla för

projektering, anläggning, anpassning och drift av infrastruktur och

rullande materiel som samverkar till detta systems funktion och som tas

i bruk efter direktivets ikraftträdande.

I direktivet konstateras inledningsvis följande. Det råder stora skillna-

der mellan de nationella föreskrifter och interna regler samt tekniska

specifikationer som järnvägarna tillämpar, vilket medför att höghastig-

hetståg inte kan framföras under gynnsamma villkor inom hela gemen-

skapen. Det är därför viktigt att dels för hela gemenskapen fastställa

väsentliga krav för det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastig-

hetståg, dels att de delsystem som utgör detta järnvägssystem

underkastas ett kontrollförfarande. Driftskompatibilitet innebär enligt

artikel 2 b möjlighet att med det transeuropeiska järnvägssystemet för

höghastighetståg erbjuda säker trafik utan driftsavbrott med

höghastighetståg samtidigt som givna prestandakrav uppfylls. Denna

möjlighet grundar sig på alla de föreskrifter samt tekniska och

driftsmässiga villkor som skall iakttas för att de väsentliga kraven skall

uppfyllas.

Med väsentliga krav avses de krav som anges i bilaga III till direktivet

och som järnvägssystemet, delsystemen och komponenterna skall upp-

fylla enligt artikel 4. Dessa krav har fastställts med särskild hänsyn tagen

till säkerhet, tillförlitlighet, hälsa och miljöskydd för vissa angivna del-

system, nämligen infrastruktur, energi, kontrollstyrning och

signalsystem, rullande materiel, underhåll, miljö, drift och användare.

I artikel 5 anges att varje delsystem skall vara föremål för TSD, men

att det beträffande vissa särskilt angivna delsystem inte alltid är ett krav.

TSD skall bl.a. ange de väsentliga kraven för respektive delsystem och

fastställa de grundläggande egenskaper som krävs för att uppfylla de

väsentliga kraven som anges i bilaga II till direktivet.

TSD-förslagen skall utarbetas av det gemensamma representativa

organet, som i detta fall är utsett att vara AEIF. Förslagen skall därefter

antas av Europeiska gemenskapernas kommission och offentliggöras i

EGT (Europeiska gemenskapernas officiella tidning). AEIF skall, efter

det att TSD har antagits, förbereda översyn och uppdatering av TSD i

enlighet med teknisk och samhällelig utveckling. Medlemsstaterna är

skyldiga att följa TSD. Enligt artikel 7 kan en medlemsstat under vissa i

artikeln angivna förhållanden tillåtas att inte tillämpa vissa TSD under

förutsättning att medlemsstaten på förhand meddelar kommissionen sin

avsikt att göra en avvikelse.

Enligt artikel 8 skall en medlemsstat vidta alla lämpliga åtgärder för

att komponenterna endast släpps ut på marknaden om de möjliggör

driftskompatibilitet och uppfyller de väsentliga kraven, används inom det

användningsområde och på det sätt som de är avsedda för samt

installeras och underhålls korrekt. Om komponenterna uppfyller

bestämmelserna i direktivet får en medlemsstat inte på sitt territorium

förbjuda, begränsa eller förhindra att de släpps ut på marknaden för

användning i nu avsett hänseende.

Enligt artikel 10 skall en medlemsstat betrakta komponenter som är

försedda med en EG-försäkran om överensstämmelse eller lämplighet

som överensstämmande med de väsentliga krav som direktivet anger.

Motsvarande gäller enligt artikel 16 för ett delsystem som är försett

med en EG-kontrollförklaring. Direktivet förutsätter således att det

finns ett system för kontroll av fordon och infrastruktur samt att de

delar som används i fordonen och infrastrukturen skall godkännas

genom detta system. En närmare beskrivning av vad en sådan teknisk

kontroll innebär ges i avsnitt 6.

Enligt artikel 18 skall förfarandet med att utfärda en EG-kontrollför-

klaring handhas av ett s.k. anmält organ som skall ansvara för att sam-

manställa det tekniska underlag som skall medföra EG-kontrollför-

klaringen.

Enligt artikel 20 skall medlemsstaterna underrätta kommissionen om

de organ (anmälda organ) de utsett för att utföra bedömning av överens-

stämmelse enligt direktivet. Endast organ som uppfyller de i bilaga VII

till direktivet angivna kriterierna får anmälas. Kriterierna följer de

standardiserade kraven på sådana organ enligt den s.k. nya metoden och

innefattar bl.a. krav på oberoende ställning och opartiskhet och att

organet skall ha tillgång till personal och utrustning som krävs för

kontrollarbetet. Det anmälda organet måste vidare hålla sig med

ansvarsförsäkring om inte staten täcker eventuellt skadeståndsansvar och

dess personal måste iaktta tystnadsplikt för affärssekretess. Organ som

uppfyller relevant standard i EN 45 000-serien skall anses uppfylla

direktivets krav.

Av bilaga VI punkten 7 till direktivet framgår vidare att anmälda organ

regelbundet skall offentliggöra information om inkomna ansökningar

om EG-kontroll, utfärdade intyg om överensstämmelse samt ej

beviljade ansökningar om intyg om överensstämmelse. För anmälda

organ gäller därtill generellt bl.a. att de skall delta i sådana möten som

anordnas på europeisk nivå för erfarenhetsutbyte mellan anmälda organ

inom respektive sektor samt hålla ansvariga nationella myndigheter

underrättade om sin verksamhet.

Av artikel 23 framgår att medlemsstaterna åläggs att ändra de natio-

nella lagstiftningarna så att användningen av komponenter och ibruk-

tagande och drift av delsystem som överensstämmer med direktivet

tillåts senast 30 månader efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs.

senast den 8 april 1999. Tiden för genomförande av direktivet har

således löpt ut.

Slutligen skall kommissionen enligt artikel 24 vartannat år till rådet

och Europaparlamentet överlämna en rapport över de framsteg som har

gjorts avseende driftskompatibiliteten för det transeuropeiska järnvägs-

systemet för höghastighetståg.

6.4 Svensk rätt

Den svenska järnvägslagstiftningen utgörs i huvudsak av järnvägssäker-

hetslagen (1990:1157), lagen (1995:1649) om byggande av järnväg,

järnvägstrafiklagen (1985:192) och lagen (1985:193) om internationell

järnvägstrafik samt ett antal förordningar och föreskrifter, av vilka

förordningen (1998:1392) med instruktion för Banverket är aktuell i

detta sammanhang. Därutöver krävs tillstånd enligt och tillämpning av

annan generell lagstiftning.

I järnvägssäkerhetslagen regleras bl.a. ansvaret för säkerheten vid järn-

väg, tunnelbana och spårväg, de krav som ställs på den som vill bedriva

järnvägs-, tunnelbane- eller spårvägsverksamhet, ordningsfrågor samt

straffansvar.

Av lagen framgår bl.a. följande. Banverket har ett samlat ansvar för

säkerheten. Inom Banverket handhas dock vissa säkerhetsfrågor själv-

ständigt av Järnvägsinspektionen. Spåranläggningar, spårtrafik eller sär-

skild trafikledningsverksamhet får drivas endast av den som har tillstånd

till verksamheten, med undantag av verksamhet som drivs av Statens

järnvägar och Banverket. Frågor om tillstånd att driva spåranläggningar,

spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet prövas av Järnvägs-

inspektionen. Av lagens grundläggande bestämmelser framgår bl.a. att

verksamheten med hänsyn till sin art och övriga förhållanden skall drivas

så att skador till följd av verksamheten förebyggs och att spåranlägg-

ningar, fordon och annan materiel som används i verksamheten skall vara

av sådan beskaffenhet att skador till följd av verksamheten förebyggs. En

spåranläggning eller del av den får inte upplåtas eller ett fordon inte

framföras på en spåranläggning utan godkännande av Järnvägsinspek-

tionen. Järnvägsinspektionen skall före ett sådant godkännande granska,

kontrollera och prova konstruktionsunderlaget respektive materielen i

nödvändig omfattning. Järnvägsinspektionen utövar tillsynen över att

lagen och de föreskrifter och villkor som meddelats med stöd av lagen

efterlevs och får som ett led i sin tillsynsverksamhet meddela de före-

lägganden och förbud som behövs i enskilda fall. Beträffande elektriska

anläggningar finns särskilda bestämmelser i ellagen (1997:857).

Slutligen finns ordnings- och straffbestämmelser.

Förordningen (1998:1392) med instruktion för Banverket reglerar

Banverkets ansvar och uppgifter. I förordningen föreskrivs bl.a. följande.

Banverket är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar för

hela järnvägstransportsystemet. Det skall särskilt verka för att bl.a. järn-

vägstransportsystemet är tillgängligt, trafiksäkert, framkomligt, effektivt

och miljöanpassat samt samordna järnvägstrafiken. Banverket skall

ansvara för drift och förvaltning av statens spåranläggningar, ha hand om

säkerhetsfrågor för spårtrafik och leda och följa upp utvecklingen inom

järnvägssektorn. Banverket får bedriva uppdrags-, uthyrnings- och för-

säljningsverksamhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt. Ban-

verket leds av en styrelse i vilken generaldirektören ingår. Inom Ban-

verket finns Järnvägsinspektionen, Tågtrafikledningen och de andra

enheter som verket bestämmer. Järnvägsinspektionen och Tågtrafikled-

ningen leds av direktörer som utses av regeringen efter anmälan av

generaldirektören. Direktören vid Järnvägsinspektionen ansvarar för och

beslutar om säkerhetsnormer för järnväg, tunnelbana och spårväg som

det ankommer på Banverket att besluta om, tillsyn över att fastställda

säkerhetsnormer följs och undersökning av olyckor och andra händelser

i trafiken som berör säkerheten i den mån undersökningen ankommer på

Banverket. Direktören vid Järnvägsinspektionen ansvarar också för och

beslutar om namn på trafikplats för järnväg, tillstånd och återkallelse av

tillstånd enligt järnvägssäkerhetslagen samt godkännande av fordon och

spåranläggningar och återkallelse av sådana godkännanden. Direktören

vid Tågtrafikledningen ansvarar för och beslutar om trafikeringsrätt,

banfördelning, trafikledning och tilldelning av tåglägen. Beträffande

handläggningen av Banverkets ärenden stadgas att generaldirektören

skall avgöra ärenden som inte skall avgöras av styrelsen, direktören vid

Järnvägsinspektionen eller vid Tågtrafikledningen eller personalansvars-

nämnden.

Förordningen (1996:734) om statens spåranläggningar innehåller be-

stämmelser om de spåranläggningar som tillhör staten, drivs och

förvaltas av Banverket och som består av stomjärnvägar, länsjärnvägar

och övriga järnvägar. Av förordningen framgår bl.a. att en trafikutövare

inte får trafikera statens spåranläggningar utan att ha träffat nödvändiga

administrativa, tekniska och finansiella avtal med Banverket. Vidare

framgår av förordningen att om parterna inte kommer överens om

villkoren får de hänskjuta frågan till Tågtrafikledningen som då skall

fastställa villkoren för den aktuella trafiken i ett trafikeringsavtal.

Lagen (1995:1649) om byggande av järnväg reglerar vilka villkor som

ställs vid byggande av järnväg och innehåller bestämmelser om bl.a. för-

studier, järnvägsutredningar och järnvägsplan, ianspråktagande av mark,

inlösen och ersättning. Med byggande av järnväg avses enligt lagen att

anlägga en ny järnväg, lägga om spår i en ny sträckning, lägga ut ytter-

ligare spår och på annat sätt bygga om en järnväg.

Järnvägstrafiklagen (1985:192) reglerar ansvaret för befordran av

resande och gods med järnväg, tunnelbana och spårväg i allmän inrikes

trafik samt i viss mån i trafik med utlandet, såvida inte lagen (1985:193)

om internationell järnvägstrafik reglerar frågan.

Frågan om teknisk driftskompatibilitet är idag inte författningsmässigt

reglerad vad gäller järnvägens infrastrukturanläggningar.

Direktivet förutsätter dock att medlemsstaterna inför regler som

innebär att driftskompatibilitetskomponenter och delsystem som

används i det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg

endast skall få släppas ut på marknaden om de uppfyller de väsentliga

krav som uppställs i direktivet. För att säkerställa att produkterna

uppfyller villkoren krävs att de dessförinnan underkastas ett

kontrollförfarande. Genom denna kontroll skall de ansvariga

myndigheter som tillåter idrifttagande kunna försäkra sig om att

resultatet överensstämmer med gällande regler samt tekniska och

driftsmässiga bestämmelser. Kontrollen av delsystem, och i

förekommande fall av driftskompatibilitetskomponenter, skall utföras

av s.k. anmälda organ som beträffande delsystemen också skall utfärda

EG-kontrollförklaringen.

I det nu aktuella direktivet anges dels att det enligt rådets direktiv

91/440/EEG skall göras åtskillnad mellan aktiviteter som avser

transportverksamhet och förvaltning av järnvägsinfrastrukturen, dels att

de särskilda tjänster som utförs av de förvaltare av

järnvägsinfrastrukturen som kan komma att utses som anmälda organ bör

struktureras så att de uppfyller de kriterier som gäller för denna typ av

organ.

Direktivet förutsätter att det finns en tydlig organisatorisk avgränsning

mellan myndighetsuppgifter och en banhållares förvaltande uppgift. Så

är inte fallet i den svenska järnvägslagstiftningen, där dessa uppgifter

finns samlade inom Banverkets regi, om än inom olika enheter. Som

nämnts tidigare kommer troligen även det s.k. järnvägspaketet att

medföra att ansvarsfördelningen inom järnvägssektorn kommer att

påverkas på så sätt att en oberoende myndighetsfunktion måste inrättas

som är skild från andra verksamhetsutövare.

I den svenska järnvägslagstiftningen finns en uppräkning av olika

ansvarsområden som faller inom Banverkets regi varav några särskilt

angivna frågor skall handhas självständigt av vissa genom lag och för-

ordning särskilt angivna enheter inom Banverket, nämligen av Järnvägs-

inspektionen och av Tågtrafikledningen. Det finns således i

lagstiftningen en uppdelning som rör myndighetsuppgifter och

förvaltande uppgifter, om än en svag sådan. Man kan dock ställa sig

frågan om detta accepteras av EG-rätten såsom tillräckligt avskild, då

varken Järnvägsinspektionen eller Tågtrafikledningen organisatoriskt

eller administrativt är självständiga i förhållande till Banverket.

Direktivet har inte berört Sverige i så stor utsträckning tidigare på

grund av att Sverige inte har haft ett järnvägssystem för höghastighetståg

som har varit ihopkopplat med andra järnvägssystem för höghastighets-

tåg. Frågan har nu blivit aktuell i och med att den fasta förbindelsen över

Öresund har öppnats för trafik. Eftersom det således tidigare inte har

upplevts som ett reellt behov att möjliggöra för andra trafikoperatörer

att bedriva järnvägstrafik har införlivandet av direktivet försenats. Kom-

missionen har i ett motiverat yttrande från den 24 januari 2000 framfört

att Sverige underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet

genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga

för att följa direktivet och sedermera stämt Sverige vid EG-domstolen

med anledning av denna underlåtenhet. Den svenska regeringen har till

kommissionen skriftligen anfört att Sverige har för avsikt att till full-

görande av sina förpliktelser införa de nya bestämmelser som direktivet

föranleder från och med den 1 januari 2001.

6.5 Kommissionens rapport KOM(1999) 414

Kommissionen antog sin första rapport enligt artikel 24 den 10

september 1999, Rapport från kommissionen till rådet och

Europaparlamentet om genomförandet och effekterna av direktiv 96/48

om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för

höghastighetståg . I rapporten görs de första bedömningarna av de

framsteg som gjorts med att göra det transeuropeiska

höghastighetstågnätet driftskompatibelt.

Beträffande anmälda organ skriver kommissionen i sin rapport

följande. Järnvägssektorn är ett specialfall då bedömningar vanligen görs

direkt av medlemsstaterna, järnvägsbolagen eller industrin och inte av

oberoende organ. Nya organ bör därför skapas även om det i många fall

kommer att bli nödvändigt att slå samman befintliga organisationer, så-

som olika avdelningar vid järnvägsbolagen, offentliga verk och inrätt-

ningar samt privata företag. Med tanke på de svårigheter detta kan skapa

har medlemsstaterna bett om kommissionens hjälp. I februari 1998 höll

kommissionen ett särskilt seminarium och kommissionen är beredd att

inrätta en arbetsgrupp för samordning av dessa anmälda organ. Det är

oroande att endast förhandsanmälningarna av CERTIFER från Frankrike

och av Société Nationale de Contrõle Technique Homologations

(SNCT-H) från Luxemburg har gjorts vid tidpunkten för utarbetandet av

denna rapport. I maj 2000 fanns ett tjugotal anmälningar av anmälda

organ.

Om medlemsstaternas genomförande av direktivet konstaterar kom-

missionen följande. Den känsligaste frågeställningen har visat sig vara

problemet med att genomföra direktivet innan TSD och därmed för-

bundna standarder har tagits fram. Denna situation är dock inte ny utan

gäller för samtliga direktiv som har följt i spåren av den nya metoden.

Med hänsyn till bl.a. att det finns ett visst antal europeiska och

nationella tekniska dokument som är i kraft och som man kan hänvisa till

under en övergångsperiod, t.ex. innan TSD och därmed förbundna

standarder har tagits fram, kan inte vare sig avsaknad av TSD eller

standarder anses utgöra ett hinder för genomförandet. Vidare har

kommissionen sammanfattningsvis funnit att stora framsteg har gjorts i

arbetet med att ta fram tekniska specifikationer som en av de viktigaste

delarna för att uppnå driftskompatibilitet, att mycket har gjorts för att

från och med år 2000 kunna bygga nya höghastighetståglinjer enligt

dessa, att myndigheterna övervakar inrättandet av de organ som skall

ansvara för bedömningen av överensstämmelse och att det torde gå att

bl.a. förbättra relationerna mellan infrastrukturförvaltarna,

järnvägsföretagen och industrin. En klar om än inte särskilt påtaglig

konsekvens av det arbete som skall utföras enligt direktivet är en ändring

av det traditionella förhållandet mellan olika infrastrukturförvaltare,

järnvägsföretag och industrin.

6.6 Banverkets sektorsrapport 1999

Banverket överlämnade den 31 mars 2000 sin sektorsrapport för 1999. I

rapporten skriver Banverket bl.a. följande. Internationellt vidtogs 1999

en mängd åtgärder som påverkar ansvars- och befogenhetsfördelningen

inom järnvägssektorn. I ministerrådet gjordes en politisk överens-

kommelse om det s.k. Infrastructure package i slutet av året, vilken på-

verkar ansvarsfördelningen inom järnvägssektorn men som inte inne-

håller några tvingande regler om en klar ansvarsuppdelning mellan in-

frastrukturförvaltning och trafikutövning. Oberoende av vilken lösning

en medlemsstat väljer, krävs att en myndighetsfunktion, som är oberoen-

de av trafikutövare, inrättas. Denna ska ha beslutsrätt i fråga om säker-

hetscertifiering av järnvägsföretag samt om tekniska och operationella

föreskrifter som är viktiga för järnvägssäkerheten. Därutöver krävs att

en s.k. regulatory body, som är fristående från såväl trafikutövare- som

banhållarfunktioner, inrättas. Dess uppgift blir att utöva tillsyn över och

utgöra första instans för klagomål om infrastrukturprissättning och

kapacitetsfördelning. Detta organ ska också svara för viss verksamhet

inom järnvägssäkerheten. Kravet på att en regulatory body ska inrättas är

delvis en följd av oklara gränser mellan banhållare och trafikutövare.

Överenskommelsen innehåller också regler om samarbete mellan

medlemsländernas banhållarfunktioner i frågor som rör såväl

infrastrukturprissättning som kapacitetsfördelning för internationella

järnvägstransporter. Förhållandet mellan en kontrollfunktion och den

nationella så kallade regulatorfunktionen är oklar. Effekterna för

järnvägstransporterna av dessa förslag är idag svårbedömda.

Separationsfrågan aktualiserades även i samband med

förberedelsearbetet inför förhandlingarna om ett direktiv för

driftskompatibilitet hos det transeuropeiska konventionella järnvägs-

systemet och i arbetet med att förbereda införlivandet av direktiv

96/48/EG i svensk rätt. Frågan gällde främst vilken myndighetsfunktion

som från perspektiven säkerhet, teknisk kompatibilitet, tillförlitlighet

och tillgänglighet, miljö samt hälsa bör godkänna den järnvägsutrustning

som ska tas i bruk. I Sverige fattar särskilda instanser ur

säkerhetsperspektiv beslut om godkännande. I övrigt hanteras frågor om

godkännande för användning av banhållaren eller, när det gäller fordon, i

avtal mellan banhållare och trafikutövare. I EG-rätten, liksom i fördraget

om internationell järnvägstrafik (COTIF), är en dold förutsättning att

säkerheten vägs samman med andra faktorer till ett beslut.

7 Teknisk kontroll

7.1 Allmänt om EG:s system för bedömning av överens-

stämmelse och den svenska implementeringen

Direktivet om höghastighetståg följer i huvudsak den ordning som gäller

för direktiv enligt den s.k. nya metoden. Den nya metoden har såvitt

gäller teknisk kontroll vidareutvecklats genom två rådsbeslut, dels det

som kallas En helhetssyn på bedömning av överensstämmelse1 och dels

det s.k. modulbeslutet2.

Med helhetssynen avses EG:s system för bedömning av om produk-

ter stämmer överens med de krav som ställs i direktiven. Helhetssynen

innebär att en produkt som tillverkats i enlighet med framtagna standar-

der ska förutsättas uppfylla de väsentliga kraven i direktivet. Tillverkaren

kan då vanligen genom egenkontroll och en försäkran om överensstäm-

melse intyga att så är fallet. Om produkten tillverkas på något annat sätt

ska normalt ett kompetent tredjepartsorgan bedöma om produkten upp-

fyller de väsentliga kraven. Bedömning utförd av ett tredjepartsorgan

krävs också i de fall produkten kan anses särskilt riskfylld. Tredjeparts-

organen kallas anmälda organ (notified bodies). De anmälda organen ska

uppfylla ett flertal kompetenskrav och vara anmälda för sitt kompetens-

område till kommissionen. De organ som genom ackreditering eller

motsvarande kan visa att de uppfyller den relevanta standarden i EN 45

000-serien skall anses uppfylla dessa krav.

Det är tillverkaren som ansvarar för att hans produkt uppfyller de krav

som direktiven ställer upp, både säkerhetsmässiga krav och krav på CE-

märkning som ett villkor för marknadstillträde. De anmälda organen

fungerar därmed som en hjälp för tillverkaren att verifiera produktens

förenlighet med uppställda krav. Det är tillverkaren som utfärdar försäk-

ran om överensstämmelse och därmed visar för de ansvariga myndig-

heterna att direktivens krav är uppfyllda och att produkten har rätt att

cirkulera fritt på den inre marknaden.

Om en bedömning av överensstämmelse är utförd av ett anmält organ i

en medlemsstat och i enlighet med de metoder direktivet föreskriver

ska bedömningen även gälla i de övriga medlemsstaterna. Tillverkare får

därmed tillgång till hela den inre marknaden utan att behöva avvakta sär-

skilda myndighetsgodkännanden i varje land.

Helhetssynen innefattar ett modulbeslut, där olika moduler anger på

vilket sätt tillverkaren kan visa att en vara stämmer överens med

produktkraven. Modulbeslutet anger flera alternativa sätt att visa över-

ensstämmelse. Modulerna omfattar både konstruktions- och tillverk-

ningsfasen. Procedurerna kan vara t.ex. intern tillverkningskontroll i

kombination med försäkran om överensstämmelse, typkontroll,

verifikation av enstaka objekt eller olika grader av kvalitetssäkring. I

flera fall ska kontrollen ske genom medverkan av ett anmält organ. Det

anmälda organets medverkan kan avse provningar, certifiering och

kontroll av kvalitetssystem eller verifikation av överensstämmelse.

Modulbeslutet riktar sig till dem som skriver produktdirektiven. I de

enskilda produktdirektiven anges sedan vilka sätt för bedömning av över-

ensstämmelse som kan användas för just den aktuella produkttypen.

Valet styrs av varans egenskaper, i första hand hur farlig den kan anses

vara.

EG:s system för bedömning av överensstämmelse har i Sverige

genomförts genom lagen (1992:1119) teknisk kontroll. Enligt 3 § i

lagen skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

utse de organ som skall anmälas till Europeiska Unionen för uppgifter i

samband med bedömning av överensstämmelse. Enligt 4 § skall alla

organ som kan visa att de är kompetenta ha rätt att bli anmälda. Organets

kompetens skall bedömas av Styrelsen för ackreditering och teknisk

kontroll (SWEDAC) innan anmälan sker.

I förordningen (1993:1065) om teknisk kontroll har regeringen före-

skrivit att ett organ skall ha den kompetens som krävs för uppgiften och

i övrigt vara lämpligt för uppgiften. Enligt 3 § skall SWEDAC grunda sin

bedömning av organets kompetens på tillämplig standard i EN 45 000-

serien samt de ytterligare krav som kan gälla för uppgiften som anmält

organ.

Sedan 1995 har regeringen delegerat till SWEDAC att fatta beslut om

anmälan till EU, såvida det inte rör sig om en statlig myndighet, då rege-

ringen fattat beslut efter beredning av SWEDAC. SWEDAC:s bedöm-

ning och beslut om anmälan sker i samråd med berörda sektormyndig-

heter.

SWEDAC har utfärdat föreskrifter (STAFS 1998:3) om anmälda

organ med bestämmelser om bl.a. organisationsform, oberoende,

integritet, underleverantörer, samordnings- och informationsskyldighet.

Den svenska formen för implementering av EU:s ordning för bedöm-

ning av överensstämmelse innebär att alla generella regler som berör

anmälda organ återfinns i lagen om teknisk kontroll eller författningar

som utfärdats med stöd av denna. Vid genomförande av ett sektors-

specifikt direktiv som t.ex. det nu ifrågavarande om höghastighetståg

behövs så vitt gäller anmälda organ endast en hänvisning till lagen om

teknisk kontroll. Därtill skall eventuella särskilda krav som gäller för

anmälda organ enligt direktivet införas i den särskilda lagstiftningen på

området liksom de kontrollförfaranden som skall tillämpas för produk-

terna.

7.2 Teknisk kontroll i direktivet om höghastighetståg

För varje strukturellt delsystem för höghastighetståg skall en teknisk

specifikation för driftskompatibilitet (TSD) upprättas enligt direktivets

artikel 5. I den mån det är nödvändigt för att uppnå driftskompatibilitet

skall i TSD anges bl.a. de väsentliga kraven för respektive delsystem,

grundläggande egenskaper som skall vara uppfyllda och villkor med av-

seende på prestanda. Vidare skall i TSD anges de kontrollmoduler enligt

beslutet 93/465/EEG som skall tillämpas vid den tekniska kontrollen av

att de föreskrivna kraven och villkoren är uppfyllda.

Enligt direktivets kontrollordning skall kontroll av överensstämmelse

ske på två olika nivåer, dels av driftskompatibilitetskomponenter, dels

av delsystem.

Driftskompatibilitetskomponenter utgör delar eller underenheter i

delsystemen och skall uppfylla direktivets väsentliga krav samt vara ut-

formade på ett sådant sätt att delsystemen uppnår driftskompatibilitet.

Bedömning av överensstämmelse, EG-kontroll, skall utföras enligt

någon av de moduler som lagts fast i den TSD som komponenten faller

under. Om TSD föreskriver att komponenten skall bedömas av en anmält

organ skall tillverkaren eller dennes representant vända sig till ett sådant

organ i Sverige eller i annat EES-land för att få produktens

överensstämmelse eller lämplighet bedömd.

Att EG-kontroll utförts på en komponent skall bekräftas genom att

tillverkaren eller dennes ombud utfärdar en EG-försäkran.

Bestämmelser om EG-försäkran finns i direktivets bilaga IV, där det

närmare anges vilken information som skall ingå i försäkran. EG-

försäkran kan antingen avse att ett anmält organ bedömt att komponenten

överensstämmer med de tekniska specifikationerna som gäller för den

eller att ett anmält organ bedömt att komponenten är lämplig att

användas i järnvägsmiljö. EG-försäkran skall innehålla uppgifter bl.a. om

tillverkaren, uppgifter som identifierar produkten, vilket förfarande

(modul) som tillämpats vid bedömning av överensstämmelse och vilket

anmält organ som utfört bedömningen samt de tekniska specifikationer

som följts.

Det bör anmärkas att direktivet saknar bestämmelser om att kom-

ponenter skall CE-märkas vilket annars är normalt för direktiv som ut-

formats enligt den nya metoden.

EG-kontroll av delsystem är ett förfarande genom vilket ett anmält

organ på begäran av den upphandlande enheten kontrollerar att del-

systemet uppfyller direktivets krav och att det därmed kan tas i drift.

Kontrollen skall enligt artikel 18 påbörjas redan på projektstadiet och

sedan pågå fortlöpande under hela byggtiden ända fram till slutprovning

och att delsystemet tas i bruk. Enligt bilaga VI skall den innefatta bl.a.

utformningen av helheten, konstruktionen som sådan med särskild

inriktning på ingenjörsarbete, anvisning för montering av komponenter

och provning av det färdiga delsystemet.

Enligt bilaga VI skall det anmälda organet fortlöpande övervaka ut-

förandet av delsystemet. Organet skall ha permanent tillträde till bygg-

platser och lokaler för tillverkning m.m. och fortlöpande kontroller

skall genomföras för att säkerställa att direktivets bestämmelser följs.

Vidare skall det anmälda organet ha rätt att genomföra oanmälda besök

för att genomföra kontroller.

Det anmälda organet skall för delsystemet upprätta en försäkran om

överensstämmelse för den upphandlande enheten som i sin tur skall ut-

färda en EG-kontrollförklaring. Artikel 18 i direktivet och bilaga V

innehåller bestämmelser om EG-kontrollförklaring och föreskriver att

denna skall innehålla bl.a. identifikationsuppgifter om den upphandlande

enheten, beskrivning av delsystemet, namn på det anmälda organet,

hänvisning till relevanta bestämmelser som delsystemet har bedömts

uppfylla samt teknisk dokumentation. Den senare skall innehålla all

nödvändig dokumentation som rör systemets egenskaper men även

villkor och begränsningar för användandet liksom föreskrifter om

skötsel och underhåll.

8 Förslag till lagstiftning

8.1 Allmänt om genomförandet av det nya direktivet

Som framgår av lagförslaget och vad som anförts i departements-

promemorian är den valda tekniken för att genomföra höghastighets-

direktivet att i den föreslagna lagen ta in vissa grundläggande

bestämmelser om villkoren för att släppa ut delsystem och komponenter

som är nödvändiga för driftskompatibilitet på marknaden och ta dessa i

bruk. I övrigt innehåller lagen bemyndiganden till regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter

om detta samt vissa bestämmelser om tillsyn, tvångsmedel, m.m. som

kräver lagform. En till lagen anslutande förordning avses i huvudsak

innehålla vidare bemyndiganden till Järnvägsinspektionen inom

Banverket att utfärda föreskrifter, i vilka de allra flesta av direktivets

bestämmelser kommer att återfinnas.

Denna teknik för genomförandet är den vanliga när det gäller produkt-

direktiv som är utformade enligt den s.k. nya metoden och bör användas

även i fråga om höghastighetsdirektivet. I avsnitt 6 har beskrivits vad

metoden för bedömning av överensstämmelse och för genomförande

enligt den s.k. nya metoden närmare innebär. Som nämnts inledningsvis

bör därför kommande TSD:er genomföras i svensk lagstiftning via

myndighetsföreskrifter med tanke på dess huvudsakligt tekniska

karaktär.

8.2 En ny lag om järnvägssystem för höghastighetståg

Regeringens förslag: En ny särskild lag införs för att särskilt

reglera den del av det svenska järnvägssystemet som ingår i det trans-

europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg. Lagen innehåller

grundläggande bestämmelser om vad som gäller för att utrustning,

dvs. delsystem och komponenter som är nödvändiga för drifts-

kompatibilitet, skall få släppas ut på marknaden och tas i bruk, be-

myndiganden att meddela närmare föreskrifter om detta och vissa be-

stämmelser om tillsyn, tvångsmedel, m.m.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer i princip

promemorians förslag till ny lag eller har inte något att erinra. De flesta

remissinstanser instämmer även i vad som uttalas om behovet av att

finna en mer ändamålsenlig rollfördelning angående ansvar och

befogenheter inom järnvägssektorn. En del remissinstanser har i sina

yttranden även lämnat synpunkter på Järnvägsinspektionens utkast till

föreskrifter som medtagits i departementspromemorian.

Hovrätten för Övre Norrland finner det tveksamt om direktivet kan

uppfyllas genom att ge Järnvägsinspektionen, som inte är en egen myn-

dighet, befogenheter att meddela föreskrifter och att detta måste

analyseras mot bakgrund av bestämmelserna i 8 kap. RF om

normgivningsmakten. Vidare delar hovrätten inte promemorians uppfatt-

ning om att direktivets begrepp driftskompatibilitetskomponent blir

mer lättillgängligt genom att i stället införa den benämning som anges i

2 § i den föreslagna lagen och ifrågasätter även om det inte borde kunna

användas ett annat ord än driftskompatibilitet.

Kammarrätten i Göteborg anser att det är tillräckligt med den defini-

tion som föreslagits i 2 § om vad det aktuella järnvägsnätet innebär och

att den närmare linjesträckningen kan regleras på annat sätt, genom för-

ordning eller föreskrifter.

Järnvägsinspektionen inom Banverket önskar mer vägledande

beskrivning till hur kravet på Järnvägsinspektionens godkännande enligt

järnvägssäkerhetslagen och ett anmält organs EG-kontrollförklaring

förhåller sig till varandra.

Räddningsverket anför att verket inte kan ta ställning till innehållet

och sakfrågorna i lagstiftningen eftersom underlaget är bristfälligt och

det med hänsyn till att de tekniska specifikationerna för

driftskompatibilitet (TSD) ännu inte är antagna även råder stor osäkerhet

kring vilken säkerhetsnivå som kommer att gälla för höghastighetståg.

Elsäkerhetsverket anser att det tydligare bör klargöras vad som skall

gälla i de fall TSD saknas för delsystem och vilken roll det anmälda

organet respektive Järnvägsinspektionen eller ev. andra myndigheter

skall ha i godkännandeprocessen. Verket delar slutligen inte den uppfatt-

ning som anförs i promemorian om att verkets tillsyn inte omfattar järn-

vägsfordon.

Statens järnvägar anser bl.a. att begreppen EG-försäkran och EG-

kontrollförklaring bör definieras och konstaterar vidare att Elsäkerhets-

verkets tillsyn enligt gällande föreskrifter omfattar bl.a. fordon i

elektrisk järnvägs-, spårvägs-, tunnelbane- och trådbussdrift.

Skälen för regeringens förslag: Direktivet innebär att medlems-

staterna inte får föreskriva andra krav än de som följer av direktivet för

att delsystem och komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibiliteten inom det aktuella tågnätet skall få släppas ut på

marknaden och tas i bruk. Tekniken för att genomföra direktivet har

behandlats i avsnitt 7.1. Starka skäl talar för att de detaljbestämmelser

som krävs för uppfyllandet av direktivet ges genom

myndighetsföreskrifter. Det är enligt regeringens uppfattning med

hänsyn till Järnvägsinspektionens i hög grad självständiga ställning

möjligt och lämpligt att bemyndiga Järnvägsinspektionen att besluta om

behövliga föreskrifter. Järnvägsinspektionen har sedan den inrättades

1988 i samband med uppdelningen av Banverket som in-

frastrukturförvaltare och SJ som trafikutövare arbetat utifrån ett uttalat

motiv att vara ett självständigt organ med ansvar för säkerheten inom

järnvägsområdet. Detta slogs fast genom 1988 års trafikpolitiska beslut

(prop. 1987/88:50 bil. 1, bet 1987/88:TU20, rskr. 1987/88:297) och

fördes därefter in i förordningen (1998:1392) med instruktion för Ban-

verket. Även i 1998 års transportpolitiska beslut (prop. 1997/98:56, bet.

1997/98:TU10, rskr. 266) och budgetpropositionen för 2000 (prop.

1999/2000:1, volym 12) slog man fast Järnvägsinspektionens

oberoende ställning i järnvägssäkerhetsfrågor gentemot Banverket och

trafikutövarna. Med tanke på de krav som ställs enligt det aktuella

direktivet vad gäller självständighet och opartiskhet gentemot

verksamhetsutövare och tillverkare av järnvägsmateriel, finns det idag

inte något annat organ inom järnvägssektorn än Järnvägsinspektionen

som kan uppfylla dessa krav utan att först göra en större omstrukturering

av järnvägssektorn. Järnvägsinspektionen besitter dessutom kompetens

om järnvägssektorn vilket är av stor betydelse i detta fall. Ytterligare en

anledning till att Järnvägsinspektionen bör ha det självständiga tillsyns-

och föreskriftsansvaret är att Banverket inte bör föreskriva vad som

skall gälla beträffande kontroll av bl.a. sina egna järnvägsanläggningar.

Järnvägsinspektionen har sedan den inrättades väl fungerande rutiner för

inspektionsverksamhet vad avser tillsyn, revisioner m.m. Att därför utse

Järnvägsinspektionen att även i det nu aktuella fallet vara

tillsynsmyndighet är att renodla Järnvägsinspektionens roll med av-

seende på tillsynsverksamhet. Organisationen på järnvägsområdet kom-

mer att behandlas av den tidigare aviserade utredningen.

Den föreslagna lagen utgör en ramlagstiftning vars syfte är att reglera

endast sådana frågor som kräver lagform enligt regeringsformen. Lagen

skall, som framgår av det tidigare, kompletteras med dels förordning,

dels myndighetsföreskrifter. Huvuddelen av direktivets bestämmelser är

dessutom av teknisk karaktär och lämpar sig inte för att införas i lag. Att

TSD, som är mycket viktiga, ännu inte antagits gör det också, såsom en

del remissinstanser har framfört, svårt att få ett fullständigt grepp om

vad den slutliga regleringen av höghastighetsnätet kommer att innebära.

Vid utarbetandet av TSD, vilket sker i en kommitté, deltar representanter

från de ansvariga nationella myndigheterna. Medlemsstaterna har

därigenom också möjlighet att påverka innehållet i de TSD som skall

antas.

Vad gäller frågan om tillsyn över elektriska fordon delar regeringen

den uppfattning som framförts av Elsäkerhetsverket och Statens järn-

vägar i remissyttrandena om att Elsäkerhetsverkets nuvarande tillsyn

omfattar även dessa fordon. Någon ändring av denna reglering avses inte

göras. Elsäkerhetsverkets tillsyn skall således kvarstå i oförändrat skick.

Järnvägsinspektionen har framfört önskemål om att få belyst hur dess

tillsyn skall regleras i förhållande till andra myndigheters områden.

Både för järnvägsfordon och järnvägsinfrastruktur gäller att

bedömningen redan idag görs utifrån olika perspektiv av Järnvägsinspek-

tionen, Banverket, Elsäkerhetsverket, Yrkesinspektionen, länsstyrelser

och regeringen. Järnvägsinspektionen skall ha godkänt ett

järnvägsfordon innan det får användas på en svensk spåranläggning. Detta

godkännande görs enbart från järnvägssäkerhetssynpunkt och omfattar

t.ex. inte elsäkerhets- eller arbetsmiljöfrågor enligt ellagen respektive

arbetsmiljölagen. Den som planerar att bygga eller bygga om en järnväg

måste enligt lagen om byggande av järnväg upprätta en järnvägsplan som

skall fastställas av regeringen eller Banverket. Det finns därutöver krav

på upprättande av förstudie, järnvägsutredning och

miljökonsekvensbeskrivning. För ibruktagande och drift av

järnvägsanläggning krävs dessutom godkännande av

Järnvägsinspektionen beträffande järnvägssäkerhet, såvida det inte gäller

en anläggning där Banverket i egenskap av spårinnehavare själv svarar för

projektering och byggnad enligt tidigare tillämpad teknik. Därutöver

krävs också godkännande från Elsäkerhetsverket rörande elsäkerhet.

Driften av anläggningen måste dessutom skötas i enlighet med

arbetsmiljölagens krav. Gränsdragningen mellan å ena sidan

Järnvägsinspektionens och å andra sidan Elsäkerhetsverkets och Yrkes-

inspektionens verksamhet är inte heller här tydligt preciserad men

praxis har utvecklats så att Järnvägsinspektionen bedömer sådant som

Elsäkerhetsverket och Yrkesinspektionen anser inte faller inom deras

respektive områden. Det är enligt regeringens uppfattning därför

väsentligt att de myndigheter vars ansvarsområden ligger nära eller

gränsar till varandra alltjämt skapar rutiner som säkerställer behovet av

samordning i tillsyns- och föreskriftsarbete.

Inför ett ibruktagande av delsystem och i vissa fall av komponenter

som är nödvändiga för driftskompatibiliteten skall ett anmält organ

kontrollera att de väsentliga kraven är uppfyllda. Om så är fallet måste

tillsynsmyndigheten, i detta fall Järnvägsinspektionen, godta det anmälda

organets bedömning och i förhållande till sin egen tillsyn godta denna

bedömning, såvida inte det finns risk för att de väsentliga kraven inte

längre uppfylls. Skulle den situationen uppstå har Järnvägsinspektionen

möjlighet att använda sig av de tvångsmedel som anges i 13 §.

Lagreglerna behandlas vidare i författningskommentaren.

9 Kostnader och ikraftträdande m.m.

9.1 Kostnader för tillsyn m.m.

Direktivet föreskriver en skyldighet för medlemsstaterna att se till att

kontroll utförs av fordon och infrastruktur som tillsammans utgör järn-

vägssystemet för höghastighetståg. Detta innebär nya arbetsuppgifter

för, såsom föreslås, Järnvägsinspektionen i form av sedvanligt kontroll-

och tillsynsarbete samt föreskriftsarbete. Ett ökat resursbehov kan

därför troligtvis komma att uppstå så småningom med anledning av den

nya lagen. Frågan om storleken därav är dock svår att förutse och torde

därför vara en av de frågor som den föranstaltade utredningen bör få ta

ställning till. Direktivet i sig medför dock inte någon skyldighet att

bygga om befintlig infrastruktur eller rullande materiel.

Den nya lagens tillämpningsområde betyder att även området för över-

klagande till allmän förvaltningsdomstol utökas. Domstolsprövning med

anledning av lagen förväntas dock vara ytterst begränsad och bedöms

därför inte påverka förvaltningsdomstolarnas resursbehov.

9.2 Ikraftträdande

Direktivet föreskriver att medlemsstaterna senast den 8 april 1999 skall

ha antagit och offentliggjort de lagar och andra författningsändringar

som är nödvändiga för att genomföra direktivet samt att dessa skall

tillämpas från och med den 9 april 1999. Kommissionen har som

nämnts stämt Sverige med anledning av förseningen. Den nya

lagstiftningen bör därför träda i kraft den 1 januari 2001 i enlighet med

vad som meddelats kommissionen.

Enligt artikel 1.2 gäller villkoren som anges i direktivet för projekte-

ring, anläggning, anpassning och drift av sådan infrastruktur och rullande

materiel som tas i bruk efter direktivets ikraftträdande, d.v.s. efter den 8

april 1999.

10 Författningskommentar

10.1 Förslag till Lag om järnvägssystem för höghastighetståg

1 §

Av bestämmelsen framgår att det svenska järnvägssystemet som ingår i

det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg skall uppfylla

vissa villkor för att järnvägssystemet skall bli tekniskt harmoniserat och

det därigenom skall möjliggöras att kunna resa och transportera mellan

olika länder på ett säkert och störningsfritt sätt.

2 §

Definitionerna grundar sig på de definitioner som anges i artikel 2 i den

svenska språkversionen av direktivet. Direktivets terminologi avseende

driftskompatibilitetskomponenter har i den svenska lagtexten brutits upp

i syfte att göra begreppet mer lättillgängligt. Att bryta upp långa ord är

en vedertagen princip men denna språkliga justering, och övriga sådana,

som har gjorts i förhållande till den svenska direktivtexten avser dock

inte att innebära några ändringar i sak. Direktivet som är antaget sedan

länge innebär också att Sverige i stor utsträckning bör följa den

officiella svenska versionen av direktivtexten för att inte riskera att

ändra direktivets innebörd eller omfattning. På förslag från Lagrådet

har definitionen av termen driftskompatibilitet fått en något annorlunda

lydelse i förhållande till den svenska språkversionen av direktivet.

Vad som närmare avses med det transeuropeiska järnvägssystemet för

höghastighetståg anges dels i Fördraget om upprättandet av Europeiska

gemenskapen, dels i beslutet om utbyggnad av det transeuropeiska trans-

portnätet där det framgår att det är vissa särskilt angivna sträckningar

inom det europeiska järnvägsnätet som omfattas av direktivet.

Med begreppet utan driftsavbrott avses i denna lag att kunna erbjuda

trafik över nationsgräns utan stopp till följd av teknisk inkompatibilitet.

3 §

Av bestämmelsen framgår att bedömning av överensstämmelse och

lämplighet skall ske enligt visst angivet förfarande som framgår av dels

lagen, dels de tekniska specifikationer som skall tillämpas. Genom hän-

visningen till vad som anges i tillämpliga tekniska specifikationer fram-

går därigenom att också bedömningsförfarandet kan komma att variera

beroende på vilken typ av delsystem som det rör sig om.

4 §

Bestämmelsen reglerar att anmälda organ skall medverka i vissa situa-

tioner. Vad som skall gälla för anmälda organ avses att framgå dels av

föreskrifter på myndighetsnivå, dels av lagen (1992:1119) om teknisk

kontroll.

Med EG-kontroll avses det förfarande genom vilket ett anmält organ

kontrollerar och intygar att ett delsystem överensstämmer med

direktivets bestämmelser och andra regler som skall tillämpas i

överensstämmelse med fördraget och att det kan tas i drift.

5 §

Av bestämmelsen framgår att komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet måste uppfylla vissa krav för att få släppas ut på

marknaden. Vilka krav som skall uppfyllas skall framgå av föreskrifter

utfärdade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Bestämmelsen grundar sig på artikel 8 i direktivet.

Bestämmelsen hindrar inte att komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet får släppas ut på marknaden för andra tillämpningar

än vad lagen avser eller att de används inom det konventionella järnvägs-

systemet.

6 §

Bestämmelsen genomför artikel 10.1 i direktivet.

Med EG-försäkran avses den bedömning som ett anmält organ gör av

om en komponent som är nödvändig för driftskompatibilitet överens-

stämmer med de tekniska specifikationer som den skall uppfylla eller av

dess lämplighet när den betraktas i dess järnvägsmiljö. Bedömningen

skall göras med hänsyn till de tekniska specifikationer som skall

kontrolleras.

7 §

Av bestämmelsen framgår att delsystem måste uppfylla vissa krav för att

få tas i bruk. Vilka krav som skall vara uppfyllda är de som gäller vid det

tillfälle då delsystemet integreras i det aktuella järnvägssystemet, vilka

skall framgå av föreskrifter utfärdade av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer. Bestämmelsen grundar sig på artikel 5 i

direktivet.

I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som rege-

ringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter om egenskapskrav

och EG-kontroll som avses i första stycket.

8 §

Bestämmelsen genomför artikel 16.1 i direktivet.

Med EG-kontrollförklaring avses det dokument genom vilket ett

anmält organ intygar ett delsystems överensstämmelse med direktivets

bestämmelser och som är avsett för tillsynsmyndigheten i den

medlemsstat där delsystemet har inrättats eller är i drift.

9 §

Av bestämmelsen framgår att det i vissa särskilt angivna situationer finns

möjlighet att frångå gällande tekniska specifikationer men att detta

kräver en anmälan till kommissionen på förhand. De situationer som kan

bli aktuella för svensk del är dels då ett projekt som rör en linje är långt

framskridet när en teknisk specifikation offentliggörs, dels när det av

ekonomiska skäl finns risk för att ett projekt som rör en linje inte blir

av.

10 §

Bestämmelsen innebär ett bemyndigande att utfärda de tekniska före-

skrifter som är nödvändiga för att direktivet skall kunna genomföras i

svensk rätt.

11 13 §§

Bestämmelserna reglerar tillsynsansvaret och tillsynsmyndighetens

möjligheter att utöva tillsynen och dess befogenheter i de fall då ett in-

gripande är nödvändigt. Genom 13 § andra stycket genomförs artikel 12

i direktivet och genom paragrafens tredje stycke genomförs artikel 19 i

direktivet.

14 §

Av bestämmelsen framgår att tillsynsmyndighetens beslut får överklagas

hos länsrätt.

10.2 Förslag till Lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157)

19 a §

Hänvisningen till lagen om järnvägssystem för höghastighetståg syftar

till att förtydliga att det finns särskilda krav som gäller detta

järnvägssystem och som regleras av den lagen.

20 §

Ändringen avser endast hänvisningen till den nu gällande ellagen.

10.3 Förslag till Lag om ändring i lagen (1995:1649) om

byggande av järnväg

1 a §

Hänvisningen till lagen om järnvägssystem för höghastighetståg syftar

till att förtydliga att det finns särskilda krav som gäller detta

järnvägssystem och som regleras av den lagen.

Rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1999

driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg

Departementspromemorians lagförslag (Ds 2000:41)

Lag om järnvägssystem för höghastighetståg

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Ett svenskt järnvägssystem som ingår i det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg skall uppfylla de villkor som

föreskrivs i eller med stöd av denna lag när det gäller projektering,

anläggning, anpassning samt drift.

Med det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg avses

de linjer som definieras inom ramen för riktlinjerna enligt artikel 155 i

Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och i Europa-

parlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996.

2 § Vid tillämpningen av denna lag och de föreskrifter som meddelas

med stöd av lagen avses med

transeuropeiskt järnvägssystem för höghastighetståg:

infrastruktursystem som beskrivs i bilaga I till rådets direktiv nr

96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg, och som

omfattar järnvägslinjer och fasta installationer som ingår i det

transeuropeiska transportnätet och som konstruerats eller anpassats för

trafik med höghastighetståg samt rullande materiel som är avsedd att

framföras på dessa infrastrukturer,

driftskompatibilitet: möjlighet att med det transeuropeiska järnvägs-

systemet för höghastighetståg erbjuda säker trafik utan driftsavbrott med

höghastighetståg samtidigt som angivna prestandakrav uppfylls,

delsystem: delsystem av strukturell eller funktionell beskaffenhet

som ingår i det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg

och för vilka väsentliga krav skall anges,

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet: alla

grundläggande komponenter, grupper av komponenter, underenheter

eller kompletta enheter av materiel som införlivats eller avses att

införlivas i ett delsystem och som driftskompatibiliteten hos det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg är direkt eller

indirekt beroende av,

väsentliga krav: alla de krav som måste uppfyllas av det trans-

europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg, delsystemen och

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet,

europeisk specifikation: en gemensam teknisk specifikation, ett

europeiskt tekniskt godkännande eller en nationell standard som

genomför en europeisk standard,

tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD): de

specifikationer som samtliga delsystem skall tillgodose för att de

väsentliga kraven skall vara uppfyllda genom upprättande av ett

nödvändigt inbördes funktionellt förhållande mellan delsystemen i

järnvägssystemet för höghastighetståg samt säkerställande av detta

systems enhetlighet,

anmälda organ: de organ som skall bedöma överensstämmelsen

eller lämpligheten hos komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet eller handlägga förfarandet för EG-kontroll för

delsystemen

Krav på komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet

3 § Komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och som

skall ingå i ett svenskt järnvägssystem som är en del av det trans-

europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg får släppas ut på

marknaden endast om de gör det möjligt att uppnå driftskompatibilitet

och uppfyller de väsentliga egenskapskrav och krav om bedömning av

överensstämmelse eller lämplighet som föreskrivs av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

När komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet används

skall det tillses att de används inom det användningsområde och på det

sätt som de är avsedda för samt installeras och underhålls korrekt.

4 § Om komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet är för-

sedda med en EG-försäkran om överensstämmelse eller lämplighet skall

de betraktas som överensstämmande med de väsentliga krav som gäller

för dem.

Krav på delsystem

5 § Ett delsystem får tas i bruk endast om det har utformats, anlagts och

installerats samt drivs så att det inte inverkar menligt på uppfyllandet av

de väsentliga krav som gäller för det när det integreras i det trans-

europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före-

skriva om väsentliga egenskapskrav och krav om EG-kontroll när det

gäller delsystem.

6 § Om ett delsystem är försett med en EG-kontrollförklaring skall det

betraktas som driftskompatibelt och överensstämmande med de väsent-

liga krav som gäller för det.

Bedömning av överensstämmelse

7 § Bedömning av överensstämmelse och lämplighet av komponenter

som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem skall göras

enligt de förfaranden som föreskrivs med stöd av denna lag och som

anges som bedömningsförfaranden i tillämpliga tekniska

specifikationer.

8 § EG-kontroll av delsystem och, om så föreskrivs i tillämpliga

tekniska specifikationer, bedömning av överensstämmelse och

lämplighet av komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet

skall göras under medverkan av anmälda organ enligt föreskrifter som

meddelats med stöd av denna lag.

För anmälda organ finns också särskilda bestämmelser i lagen

(1992:1119) om teknisk kontroll.

Beslut om undantag

9 § Regeringen eller den myndighet regeringen föreskriver får, efter

anmälan till Europeiska gemenskapernas kommission, besluta om

undantag från att tillämpa en viss teknisk specifikation för

driftskompatibilitet för ett projekt som gäller en ny linje eller

anpassning av en befintlig linje till trafik med höghastighetståg,

1. om projektet är långt framskridet den dag då den tekniska specifika-

tionen för driftskompatibilitet offentliggörs i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning, eller

2. om tillämpningen av en teknisk specifikation för

driftskompatibilitet äventyrar projektets ekonomiska livskraft.

Ytterligare bemyndiganden

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen föreskriver får

meddela de ytterligare föreskrifter om tekniska specifikationer för

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem,

om villkor för projektering, anläggning, anpassning och drift av

infrastruktur och rullande materiel samt om teknisk kontroll som

behövs för genomförandet av rådets direktiv nr 96/48/EG.

Tillsyn

11 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över

efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen.

12 § Tillsynsmyndigheten har rätt att när det behövs för tillsynen

1. på begäran få upplysningar och ta del av handlingar,

2. få tillträde till anläggningar, fordon och annan materiel, områden,

lokaler och andra utrymmen som berörs av verksamheten.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få verkställighet hos kronofogdemyn-

dighet av ett beslut som gäller åtgärder enligt första stycket. Beslutet får

verkställas enligt utsökningsbalken.

13 § Tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden och förbud

som behövs i enskilda fall för efterlevnaden av denna lag eller de

föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen.

Om en komponent som är nödvändig för driftskompatibilitet är

försedd med en EG-försäkran, har släppts ut på marknaden och används

på det sätt som den är avsedd för kan anses utgöra en risk för att de

väsentliga kraven inte längre kommer att uppfyllas, får

tillsynsmyndigheten meddela förelägganden eller förbud som begränsar

dess användningsområde, förbjuder utsläppande på marknaden eller

avser återkallelse från marknaden.

Om ett strukturellt delsystem som är försett med EG-

kontrollförklaring inte uppfyller villkoren i denna lag eller de

föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, får

tillsynsmyndigheten meddela förelägganden om kompletterande

kontroller.

I beslut om föreläggande och förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut

vite.

Överklagande

14 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän för-

valtningsdomstol

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat har bestämts.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157)

Härigenom föreskrivs i fråga om järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157)1

dels att nuvarande 19 a § skall betecknas 19 b §,

dels att det skall införas en ny paragraf, 19 a §, samt närmast före

19 a § en ny rubrik av följande lydelse,

dels att 20 § skall ha följande lydelse.

Järnvägssystem för höghastighetståg.

19 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda

bestämmelser i lagen om järnvägssystem för höghastighetståg.

20 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter

och villkor som meddelats med stöd av lagen utövas av Järnvägsinspek-

tionen.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Angående elektriska anlägg-

ningar finns särskilda föreskrifter

i lagen (1902:71 s. 1),

innefattande vissa bestämmelser

om elektriska anläggningar.

För elektriska anläggningar

finns särskilda föreskrifter i el-

lagen (1997:857).

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

1 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda bestämmelser

i lagen (2000:000) om järnvägssystem för höghastighetståg.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förteckning över remissinstanser

Följande remissinstanser har avgivit yttrande över departements-

promemorian lagförslag (Ds 2000:41) Hovrätten för Övre Norrland,

Kammarrätten i Göteborg, Banverket, Järnvägsinspektion inom Banver-

ket, Tågtrafikledningen inom Banverket, Elsäkerhetsverket, Räddnings-

verket, SJ, SWEDAC, Industriförbundet, Svenska Järnvägsföreningen,

Svenska Lokaltrafikföreningen, Svenska Kommunförbundet, Lands-

tingsförbundet, Adtranz, Arlandabanan, A-train, Swedtrain, och Öre-

sundsbrokonsortiet.

Lagrådsremissens lagförslag

Författningsförslag

Förslag till lag om järnvägssystem för höghastighetståg

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Ett svenskt järnvägssystem som ingår i det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg skall uppfylla de villkor som

föreskrivs i eller med stöd av denna lag när det gäller projektering,

anläggning, anpassning och drift.

2 § Vid tillämpningen av denna lag och de föreskrifter som meddelas

med stöd av lagen avses med

transeuropeiskt järnvägssystem för höghastighetståg:

infrastruktursystem som beskrivs i bilaga I till rådets direktiv 96/48/EG

av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska

järnvägssystemet för höghastighetståg , och som omfattar järnvägslinjer

och fasta installationer som ingår i det transeuropeiska transportnätet

och som konstruerats eller anpassats för trafik med höghastighetståg

samt rullande materiel som är avsedd att framföras på dessa

infrastrukturer,

driftskompatibilitet: möjlighet att med det transeuropeiska järnvägs-

systemet för höghastighetståg erbjuda säker trafik utan driftsavbrott med

höghastighetståg samtidigt som angivna prestandakrav uppfylls,

delsystem: strukturella eller funktionella delsystem som ingår i det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg och för vilka

väsentliga krav skall anges,

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet: alla

grundläggande komponenter, grupper av komponenter, underenheter

eller kompletta enheter av materiel som införlivats eller avses att

införlivas i ett delsystem och som driftskompatibiliteten hos det

transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg är direkt eller

indirekt beroende av,

väsentliga krav: alla de krav som måste uppfyllas av det transeuro-

peiska järnvägssystemet för höghastighetståg, av delsystemen och av de

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet,

europeisk specifikation: en gemensam teknisk specifikation, ett

europeiskt tekniskt godkännande eller en nationell standard som

genomför en europeisk standard,

tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD): de

specifikationer som samtliga delsystem skall tillgodose för att de

väsentliga kraven skall vara uppfyllda genom upprättande av ett

nödvändigt inbördes funktionellt förhållande mellan delsystemen i

järnvägssystemet för höghastighetståg samt säkerställande av detta

systems enhetlighet,

anmälda organ: de organ som skall bedöma överensstämmelsen

eller lämpligheten hos komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet eller handlägga förfarandet för EG-kontroll för

delsystemen.

Bedömning av överensstämmelse

3 § Bedömning av överensstämmelse och lämplighet i fråga om kom-

ponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem skall

göras enligt de förfaranden som föreskrivs med stöd av denna lag och

som anges som bedömningsförfaranden i tillämpliga tekniska specifika-

tioner.

4 § EG-kontroll av delsystem och, om så föreskrivs i tillämpliga

tekniska specifikationer, bedömning av överensstämmelse och

lämplighet i fråga om komponenter som är nödvändiga för

driftskompatibilitet skall göras under medverkan av de anmälda organen

enligt föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag.

För anmälda organ finns också särskilda bestämmelser i lagen

(1992:1119) om teknisk kontroll.

Krav på komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet

5 § Komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och som

skall ingå i ett svenskt järnvägssystem som är en del av det transeuro-

peiska järnvägssystemet för höghastighetståg får släppas ut på

marknaden endast om de gör det möjligt att uppnå driftskompatibilitet

och uppfyller de väsentliga krav och krav om bedömning av

överensstämmelse eller lämplighet som föreskrivs av regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer.

När komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet används,

skall det tillses att de används inom det användningsområde och på det

sätt som de är avsedda för samt installeras och underhålls korrekt.

6 § Om komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet är för-

sedda med en EG-försäkran om överensstämmelse eller lämplighet skall

de betraktas som överensstämmande med de väsentliga krav som gäller

för dem.

Krav på delsystem

7 § Ett delsystem får tas i bruk endast om det har utformats, anlagts och

installerats samt drivs så att det inte inverkar menligt på uppfyllandet av

de väsentliga krav som gäller för det när det integreras i det transeuro-

peiska järnvägssystemet för höghastighetståg.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före-

skriva om väsentliga krav och krav om EG-kontroll när det gäller del-

system.

8 § Om ett delsystem är försett med en EG-kontrollförklaring skall det

betraktas som driftskompatibelt och överensstämmande med de väsent-

liga krav som gäller för det.

Beslut om undantag

9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får,

efter anmälan till Europeiska gemenskapernas kommission, besluta om

undantag från att tillämpa en viss teknisk specifikation för

driftskompatibilitet för ett projekt som gäller en ny linje eller

anpassning av en befintlig linje till trafik med höghastighetståg,

1. om projektet är långt framskridet den dag då den tekniska specifika-

tionen för driftskompatibilitet offentliggörs i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning, eller

2. om tillämpningen av en teknisk specifikation för

driftskompatibilitet äventyrar projektets ekonomiska livskraft.

Ytterligare bemyndiganden

10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter om tekniska specifikationer för

komponenter som är nödvändiga för driftskompatibilitet och delsystem

som behövs för genomförandet av rådets direktiv 96/48/EG.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också

meddela föreskrifter om villkor för projektering, anläggning, anpassning

och drift av infrastruktur och rullande materiel samt om teknisk kontroll

som behövs för genomförandet av rådets direktiv 96/48/EG.

Tillsyn

11 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över

efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen.

12 § Tillsynsmyndigheten har rätt att när det behövs för tillsynen

1. på begäran få upplysningar och ta del av handlingar,

2. få tillträde till anläggningar, fordon och annan materiel, områden,

lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, som berörs av

verksamheten.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få verkställighet hos kronofogdemyn-

dighet av ett beslut som gäller åtgärder enligt första stycket. Beslutet får

verkställas enligt utsökningsbalken.

13 § Tillsynsmyndigheten får meddela de beslut om förelägganden och

förbud som behövs i enskilda fall för efterlevnaden av denna lag eller de

föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen.

Om en komponent som är nödvändig för driftskompatibilitet är

försedd med en EG-försäkran, har släppts ut på marknaden och används

på det sätt som den är avsedd för, men det ändå finns en risk för att de

väsentliga kraven inte längre kommer att uppfyllas, får

tillsynsmyndigheten meddela beslut som begränsar komponentens

användningsområde, förbjuder utsläppande på marknaden eller avser

återkallelse från marknaden.

Om ett strukturellt delsystem som är försett med EG-

kontrollförklaring inte uppfyller villkoren i denna lag eller de

föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, får

tillsynsmyndigheten meddela förelägganden om kompletterande

kontroller.

I beslut om föreläggande och förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut

vite.

Överklagande

14 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän för-

valtningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat har bestämts.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157)

Härigenom föreskrivs i fråga om järnvägssäkerhetslagen

(1990:1157)1

dels att nuvarande 19 a § skall betecknas 19 b §,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 19 a §, samt närmast

före 19 a § en ny rubrik av följande lydelse,

dels att 20 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Järnvägssystem för höghastighetståg.

19 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda

bestämmelser i lagen om järnvägssystem för höghastighetståg.

20 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter

och villkor som meddelats med stöd av lagen utövas av Järnvägsinspek-

tionen.

Angående elektriska anlägg-

ningar finns särskilda föreskrifter

i lagen (1902:71 s. 1),

innefattande vissa bestämmelser

om elektriska anläggningar.

För elektriska anläggningar

finns särskilda föreskrifter i el-

lagen (1997:857).

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1995:1649) om byggande av

järnväg skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

1 a § För vissa frågor om järnvägssystem finns särskilda bestämmelser

i lagen (2000:000) om järnvägssystem för höghastighetståg.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-10-09.

Närvarande: f.d justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif
[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 28 september 2000 (Näringsdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om järnvägssystem för höghastighetståg,

2. lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157),

3. lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Ulrika

Sigerud.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet.

Förslaget till lag om järnvägssystem för höghastighetståg

2 §

Termen driftskompatibilitet definieras i paragrafen som en möjlighet

att med det europeiska transeuropeiska järnvägssystemet för

höghastighetståg erbjuda säker trafik ... . Formuleringen är hämtad från

den svenska språkversionen av direktivet. De engelska, franska och tyska

versionerna innehåller uttrycken the ability of the trans-European high-

speed rail system to allow the safe and uninterrupted movement of high-

speed trains... , I aptitude du système ferroviaire transeuropéen à

grande vitesse à permettre la circulation sûre et sans rupture de trains à

grande vitesse... respektive die Tauglichkeit des transeuropäischen

Hochgeschwindigkeitsbahnsystem fûr den sicheren und durchegehenden

Verkehr von Hochgeschwindigkeitszûgen... . Dessa uttryck anvisar att

det inte rör sig om någon möjlighet utan snarare om en egenskap hos

systemet, dess förmåga att medge trafik med höghastighetståg. I

direktivet anges också grunden för denna egenskap, nämligen det

tekniska regelverket, vilket också bör komma till uttryck i den svenska

lagtexten.

Definitionen skulle förslagsvis kunna formuleras så

 driftskompatibilitet: egenskap hos det transeuropeiska järnvägssystem

för höghastighetståg att medge säker trafik med höghastighetståg utan

driftsavbrott samtidigt som angivna prestandakrav uppfylls; denna

egenskap grundas på alla de föreskrifter samt tekniska och driftsmässiga

villkor som skall iakttas för att de väsentliga kraven skall uppfyllas, .

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 oktober 2000

Statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:29 Lag om järnvägssystem

för höghastighetståg.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om järnvägssystem

för höghastighetståg

7, 9, 10 §§

31996L0048

 EGT L 235, 17.9.1996, s. 6, (Celex 31996L0048).

 EGT L 199, 9.8.1993, s. 84, (Celex 31993L0038).

3 EGT L 101, 1.4.1998, s. 1 (Celex 31998L0004).

1 Lagen omtryckt 1996:736.

1 Rådets resolution av den 21 december 1989 om en helhetssyn på bedömning av

överensstämmelse (EGT C 10, 16.1.90, s. 1)

2 Rådets beslut av den 13 december 1990 om moduler för olika stadier i

förfaranden vid

bedömning av överensstämmelse samt regler för anbringande av EG-märkning om

överensstämmelse, avsedda att användas i tekniska harmoniseringsdirektiv (EGT L

380,

31.12.1990, s. 13).

1 Lagen omtryckt 1996:736.

 EGT L 235, 17.9.1996, s. 6, Celex 31996L0048.

1 Lagen omtryckt 1996:736.

Prop. 2000/2001:29

3

1

Prop. 2000/2001:29

Bilaga 1

50

66

Prop. 2000/2001:29

Bilaga 2

56

66

Prop. 2000/2001:29

Bilaga 3

57

66

Prop. 2000/2001:29

Bilaga 4

63

66

Prop. 2000/2001:29

Bilaga 5

64

66

Prop. 2000/2001:29

65

66

66

66