Regeringens proposition

1997/98:137

Förvaltning av statens fastigheter och statliga

myndigheters lokalförsörjning, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen gör regeringen bedömningen att nuvarande riktlinjer

för den statliga fastighetsförvaltningen och lokalförsörjningen skall ligga

fast.

 Vad avser statliga myndigheters hyreskontrakt föreslår regeringen att

nuvarande begränsningar för statliga myndigheters rätt att teckna nya

hyresavtal som sträcker sig längre än sex respektive tio år ersätts med en

modell som bygger på krav på flexibilitet i statliga myndigheters

lokalbindning. Regeringen begär riksdagens godkännande att överta

aktierna i Specialfastigheter Sverige AB, dotterbolag till Civitas Holding

AB, genom utdelning eller annat förfarande.

Vidare föreslås att styrelserna i Statliga Akademiska Hus AB med

dotterbolag utses utan särskilda krav på representation från universitet

och högskolor.

Slutligen föreslås att Stats-kommunala marknämnden läggs ned per

den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Ärendet och dess beredning 4

3 Bakgrund 4

4 Övergripande utvärdering av lokalförsörjningsreformen 5

5 Statens ägande av ändamålsfastigheter och hyressättning i

ändamålslokaler 6

6 Styrningen av den statliga lokalförsörjningen 9

7 Ägande av Specialfastigheter Sverige AB 11

8 Styrelsesammansättningen i Statliga Akademiska Hus AB med

dotterbolag 12

9 Nedläggning av Stats-kommunala marknämnden 13

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser 15

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998 16

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner vad regeringen föreslår om nya riktlinjer för styrningen

av den statliga lokalförsörjningen (avsnitt 6),

2. godkänner att regeringen övertar aktierna i Specialfastigheter

Sverige AB (avsnitt 7),

3. godkänner vad regeringen föreslår om sättet att utse styrelserna i

Statliga Akademiska Hus AB med dotterbolag (avsnitt 8),

4. godkänner att Stats-kommunala marknämnden läggs ned och att

regeringen vidtar de åtgärder som behövs för avvecklingen

(avsnitt 9).

2 Ärendet och dess beredning

Genom beslut i mars 1996 gav chefen för Finansdepartementet efter

regeringens bemyndigande en särskild utredare i uppdrag att göra en

utvärdering av ombildningen av Byggnadsstyrelsen, m.m (dir. 1996:21).

I uppdraget ingick bl. a. att undersöka konsekvenserna av ombildningen,

belysa om syftena uppnåtts, peka på eventuella brister och lämna förslag

till förändringar.

Utredningen överlämnade i december 1996 delbetänkandet Statens

ändamålsfastigheter, princip för förvaltning och hyressättning (SOU

1996:187) och i juni 1997 slutbetänkandet Lokalförsörjning och

fastighetsägande, en utvärdering av statens fastighetsorganisation (SOU

1997:96). I maj 1997 lämnades tilläggsdirektiv rörande vissa frågor om

Fortifikationsverket (dir.1997:88). Ett särskilt betänkande om Försvarets

fastigheter, former för en kostnadseffektiv och verksamhetsinriktad

förvaltning (SOU 1997:144) överlämnades i oktober 1997. De två

förstnämnda betänkandena har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 1. En sammanställning av remiss-

yttrandena finns tillgänglig i detta ärende (dnr Fi97/133 och Fi97/2125).

Riksdagens revisorer har till riksdagen i maj 1996 anmält sin

granskning av myndigheternas lokalförsörjning (1995/96:RR11). I

betänkandet (1996/97:FiU8) Myndigheternas lokalförsörjning ansåg

finansutskottet i februari 1997, med hänvisning till det pågående

utredningsarbetet och i avvaktan på regeringens beredning av aktuella

frågor, att det inte då fanns anledning för riksdagen att ta ställning till de

förslag som revisorerna framfört i sin granskning. Utskottet ansåg

emellertid att revisorernas rapport bör utgöra ett underlag för det vidare

utredningsarbetet. Utskottet förutsatte att rapporten även kommer att

utgöra en del av regeringens kommande beredningsarbete.

3 Bakgrund

Riksdagen beslutade i december 1991 om nya riktlinjer för den statliga

fastighetsförvaltningen och ombildningen av Byggnadsstyrelsen, m.m.

(prop. 1991/92:44, bet. 1991/92:FiU8, rskr. 1991/92:107). Riksdagen

lade då också fast nya riktlinjer för den statliga lokalförsörjningen. Sam-

tidigt tillkännagav riksdagen att regeringen borde återkomma till riks-

dagen i vissa frågor angående förvaltning av universitetens och hög-

skolornas fastigheter, statens ansvar för slottsanläggningar med omgiv-

ande mark och kronomarkerna samt förvaltningen av nationella kultur-

institutioner.

Riksdagen beslutade i december 1992 om en ny organisation för

förvaltning av statens fastigheter och lokaler m.m. (prop. 1992/93:37,

bet. 1992/93:FiU8, rskr. 1992/93:123). Bland annat godkände riksdagen

att huvuddelen av universitets- och högskolefastigheterna fördes över till

en särskild fastighetskoncern, sedermera benämnd Statliga Akademiska

Hus AB.

Lokalförsörjningsreformen och Byggnadsstyrelsens ombildning syft-

ade till att uppnå en effektivare lokalförsörjning samt en effektivare

fastighets- och förmögenhetsförvaltning.

Riksdagen beslutade följande riktlinjer för den statliga lokalförsörj-

ningen.

 Fastighetsförvaltningen skall skiljas från brukandet av lokaler och

mark.

 En mer rättvisande bild skall ges av mark- och lokalkostnaderna i

statsbudgeten.

 Fastighetsförvaltningen skall bedrivas med ett, så långt möjligt, mark-

nadsmässigt avkastningskrav.

 Fastighetsförvaltningen bör bedrivas i separata resultatenheter, som så

långt möjligt formas efter olika fastigheters särart.

 Statens ägarroll bör renodlas. Graden av kapitalbindning och avkast-

ningen på kapitalet bör fortlöpande bli föremål för prövning.

 Styrelsens och den verkställande ledningens ansvar för fastighetsför-

valtningen bör klaras ut på ett bättre sätt än vad som är möjligt inom

myndighetsformen. Förvaltningen bör därför företrädesvis bedrivas i

aktiebolagsform.

 De fastigheter som av historiska eller andra skäl inte kan överföras

till

bolag bör, oavsett nuvarande förvaltare, omfattas av en samordnad

förvaltning i myndighetsform.

4 Övergripande utvärdering av

 lokalförsörjningsreformen

Regeringens bedömning: Regeringen konstaterar att den genomförda

reformen var bra och att principerna bakom den skall ligga fast.

Regeringen avser dock att verka för ytterligare effektiviseringar inom

lokalförsörjningsområdet.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna delar i huvudsak utredningens bedömning om att

reformens syften i allt väsentligt uppnåtts och att den inneburit en positiv

förändring.

Skälen för regeringens bedömning: Den reform av statens fastig-

hetsförvaltning och myndigheternas lokalförsörjningsansvar som genom-

fördes i början av 1990-talet och som bl.a. innebar att Byggnadsstyrelsen

ombildades var nödvändig. Den hade sitt ursprung i att den offentliga

verksamheten blivit mer differentierad. Effektivitet i verksamheten ford-

rar då ökad delegering av ansvar och beslut, bl.a. om hur resurser skall

fördelas mellan personal och lokaler. Fastighetsreformen måste alltså ses

som ett led i en förändrad syn på budgetprocessen. Utvärderingen av

Byggnadsstyrelsens ombildning har visat att den nya reformen innebar

en positiv förändring. Huvudprinciperna om myndigheternas lokalför-

sörjningsansvar och uppdelningen mellan fastighetsägande och lokalut-

nyttjande är bra. Lokalkostnader och lokalanvändning analyseras på ett

helt annat sätt än tidigare i myndigheternas verksamhetsplanering. Flexi-

bilitet och smidighet i hanteringen av lokalfrågor har samtidigt ökat jäm-

fört med tidigare. Utvecklingen går i den riktning som reformen syftade

till. En klar majoritet av lokalanvändarna anser också att det nuvarande

systemet fungerar bättre än det tidigare.

Regeringen konstaterar att förändringarna av lokalförsörjningen och

fastighetsförvaltningen är sammantaget så stora att man med fog kan tala

om ett systemskifte från en centralstyrd och monopolistisk lokalför-

sörjningsmodell till ett delegerat och marknadsorienterat system. Om-

läggningen, som är en konsekvens av den mål- och resultatstyrning som

har införts i statsförvaltningen, kom tidsmässigt att sammanfalla med

efterkrigstidens djupaste kris på fastighetsmarknaden. Myndigheterna

och de nya fastighetsförvaltarna har tvingats förhandla fram nya

hyresavtal för ett fastighetsbestånd som i omfattning motsvarar en stor

del av de börsnoterade fastighetsbolagens lokaler. Mot denna bakgrund

kan det vara svårt att dra långtgående slutsatser av några få års

erfarenheter av reformen. Vidare anser regeringen att det är viktigt att

förändringar inte grundas på övergångsproblem, speciella yttre

förutsättningar de inledande åren, kritik som bottnar i kvarstående

önskemål om hyresgästförvaltning eller intressemotsättningar i enskilda

hyresförhandlingar som till stor del kan vara en naturlig följd av att

lokalkostnaderna nu har fått en reell betydelse för hyresgästernas

(myndigheternas) ekonomi. Regeringen anser därför inte att det finns

skäl att ändra på principen om myndigheternas lokalförsörjningsansvar.

Ytterligare effektiviseringar inom lokalförsörjningsområdet kan dock

åstadkommas genom att de statliga myndigheterna mer aktivt engagerar

sig i och prioriterar sina lokalförsörjningsfrågor. Vissa myndigheter kan

t.ex. krympa sitt lokalutnyttjande.

5 Statens ägande av ändamålsfastigheter och

 hyressättning i ändamålslokaler

Regeringens bedömning: Det är inte lämpligt att införa en sådan

hyres- och kontraktsmodell som utredningen föreslagit. Däremot är

det viktigt med en öppen och aktiv dialog mellan fastighetsägare och

hyresgäster. Detta är särskilt angeläget beträffande ändamålslokaler.

Utredningens bedömning: Utredningens definition av en ändamåls-

fastighet är att den i regel består av en byggnad som helt saknar eller har

en mycket liten alternativ användning och att den har skräddarsytts för

sitt ändamål. Vissa lokaler är så specialanpassade till unika hyresgäst-

behov, läge och funktion att hyresvärden sannolikt aldrig kan finna en

alternativ användning som på ett rimligt sätt kan förränta kapitalet. Ett

ömsesidigt och starkt beroendeförhållande föreligger mellan hyresvärd

och hyresgäst. För denna typ av mycket specialanpassade ändamåls-

lokaler är det enligt utredningen inte meningsfullt att tala om en marknad

eller marknadslik hyra. Utredningen konstaterar att det efter lokal-

försörjningsreformen på vissa håll uppstod konflikter mellan hyresvärd

och hyresgäst, främst när det gäller hyressättning för

ändamålsfastigheter. Konflikterna härrör enligt utredningen från brister i

utformningen av spelreglerna vid fastighetsreformen, t.ex. dålig öppenhet

vid hyresförhandlingar från fastighetsägarens sida samt dunkla principer

vid hyressättning och utformning av statens avkastningskrav.

För att komma till rätta med bristerna föreslår utredningen att en hyres-

och kontraktsmodell införs som i stort innebär långa kontraktstider för

statens ändamålslokaler. Hyreskontrakten skall bygga på långsiktighet

och hyresgästen skall ha rätt att förlänga kontrakten och vid en sådan

omsättning skall samma hyressättningsprincip fortsätta att gälla.

Hyresgästen skall samtidigt vara skyldig att kompensera fastighets-

ägaren om han lämnar fastigheten innan hela investeringen är betald.

Hyran utformas som en komponenthyra, dvs. att hyra för kapitalkostnad,

behov av ombyggnadsarbete, drift och underhåll skiljs åt. I en separat

klausul i kontraktet bör anges att fastighetsägaren inte har rätt att ta ut

mer än marknadsmässig ersättning för drift och underhåll och att hyres-

gästen skall ha full insyn i upphandlingsprocesser och liknande. Den del

av hyran som utgör kapitalkostnad bör bestämmas enligt en nominell

modell där hyran minskar över tiden. Utgångspunkten för statens avkast-

ningskrav bör vara den femåriga statsobligationsräntan samt den tekniska

risk som är förknippad med fastigheten och som bärs av fastighetsägaren.

Om hyresgästen lämnar fastigheten i förtid och fastigheten har ett värde,

utöver restvärdet, i alternativ användning skall 75 % av detta värde till-

falla hyresgästen.

Vidare föreslås i utredningen att, utöver utformning av hyreskontrakt

enligt ovan, skall styrningen av de fastighetsförvaltande enheterna ske

genom att ägaren utformar direktiv som innefattar vilket risktagande

bolaget/verket skall få ta, dvs. marknadsrisker knutna till den framtida

efterfrågan samt ränte- och inflationsrisker. Särskilda anvisningar för att

styra myndigheters lokalfrågor i budgetprocessen bör samtidigt utarbetas.

Utredningen anser att ändamålsfastigheter kan betraktas som en viktig

produktionsfaktor för staten och ett ägande kan motiveras av den kontroll

som staten därmed får över denna produktionsfaktor.

Remissinstanserna: Tillstyrker i stora delar utredningens förslag om

hyressättningsmodell för ändamålsfastigheter.

Skälen till regeringens bedömning: De fastigheter som utnyttjas i

den statliga verksamheten är av många olika slag. Staten bedriver

verksamhet i generella kontorslokaler på orter med väl fungerande

lokalmarknader där alternativen är många och uppenbara för såväl

hyresvärd som hyresgäst (kommersiella fastigheter). Annan statlig

verksamhet bedrivs i specialanpassade lokaler, t.ex. speciallaboratorier

inom ett universitets campusområde och kriminalvårdsanstalter, där

alternativen för såväl hyresvärd som hyresgäst är begränsade

(ändamålsfastigheter). Regeringens uppfattning är dock att gränsen

mellan vad som är en ändamålsfastighet och en kommersiell fastighet

ofta är mycket svår att dra.

Skälen till att staten äger vissa ändamålsfastigheter är t.ex. att bygg-

naden är symbolen för den primära verksamhet som bedrivs, att fastig-

heten betraktas som ett nationellt kulturarv, att den ägs av historiska skäl,

att den ägs av säkerhetsskäl, eller att staten vill ha full rådighet över en

produktionsfaktor.

Staten äger genom fastighetsförvaltande bolag och verk ett omfattande

fastighetsbestånd av ändamålskaraktär. Dessa bolag och verk äger dock

normalt också fastigheter som inte bör betraktas som ändamålsfastig-

heter. Gemensamt för statliga ändamålsfastigheter är att de är starkt

förbundna med en viss statlig verksamhet och att de inte kan förvaltas på

renodlat kommersiella grunder. Ett motiv för ett långsiktigt statligt äg-

ande av ändamålsfastigheter är att kunna erbjuda statlig verksamhet

långsiktiga och stabila förutsättningar.

Vanligtvis utgör inte en fastighetsrörelse av ändamålskaraktär en själv-

ständig affärsidé utan fastighetsrörelsen bedrivs i ett ömsesidigt bero-

endeförhållande med en primärverksamhet. Inriktningen på en fastighets-

rörelse av ändamålskaraktär bör därför vara att stödja den myndighet som

brukar ändamålslokalerna i sin verksamhet. Ägarens uppdrag bör utgå

ifrån att fastighetsbolaget skall äga och förvalta vissa kategorier av

fastigheter, eller fastigheter för vissa hyresgäster, för att tillgodose en

primärverksamhets behov av ändamålslokaler. Ett självklart mål bör vara

att optimera kundnyttan, dvs. att till en given hyresnivå erbjuda maximal

nytta i form av t.ex. funktionella lokaler, hög standard och god service.

De ekonomiska målen får här inte samma mening som i en fullt

konkurrensutsatt verksamhet där ekonomiska resultatmått fungerar som

det viktigaste, och kanske det enda, kriteriet för effektivitet. Målstruk-

turen för fastighetsbolag och verk med ändamålsfastigheter skiljer sig

därför från vinstmaximerande fastighetsbolag och kan många gånger vara

mer komplicerat att fastställa.

Regeringen anser att bolag och verk som äger ändamålsfastigheter

skall bedriva verksamheten på ett kostnadseffektivt sätt. Verksamheten

skall generera avkastning på det av staten tillskjutna kapitalet, med

hänsyn till risktagande, utan att högre hyror behöver tas ut än vad

marknaden i övrigt betalar för jämförbara lokaler. Kundnyttan kan inte

drivas dithän att det i fastigheterna investerade kapitalet inte genererar

erforderlig avkastning och successivt urholkas i värde. En sådan utveck-

ling skulle innebära att primärverksamheten subventioneras på bekostnad

av fastighetsrörelsen och att hyressättningen inte sker korrekt. Lokalför-

sörjningsreformen innebär en frihet för statliga hyresgäster att välja

hyresvärd och lokal. Även de statliga ägarna av ändamålsfastigheter är

därför utsatta för konkurrens, särskilt i en nybyggnadssituation. Detta

innebär att förräntningskraven inte heller kan sättas för högt. Avkast-

ningskraven skall därför bestämmas utifrån affärsmässiga principer med

beaktande av risktagande.

Det är rimligt att hyresvärd och hyresgäst i hyresförhandlingar enas om

villkor som innebär att hyresgästen betalar en större del av investeringen

under kontraktstiden ju mer speciellt utformad fastigheten är. I de fall där

vare sig hyresvärd eller hyresgäst har några alternativ kan det vara affärs-

mässigt att vid en nyinvestering avtala om att hyresgästen förbinder sig

att under kontraktstiden betala hela investeringen. I andra fall kan

parterna enas om andra villkor för t.ex. hur verksamhetsrisken skall

fördelas mellan hyresvärd och hyresgäst. Regeringen anser därför att det

är viktigt att låta parterna ha möjlighet att förhandla fritt i varje enskild

situation. Ledningen i fastighetsverksamheterna ansvarar samtidigt för att

de finansiella riskerna hanteras på ett ändamålsenligt sätt.

Regeringen anser därmed att det inte är lämpligt att införa en sådan

hyres- och kontraktsmodell som utredningen föreslagit.

Regeringen anser däremot att det är viktigt med en öppen och aktiv

dialog mellan fastighetsägare och hyresgäster i lokalfrågor. Det är

särskilt angeläget beträffande ändamålslokaler.

6 Styrningen av den statliga lokalförsörjningen

Regeringens förslag: Nuvarande begränsning för statliga myndig-

heters rätt att teckna nya hyresavtal längre än sex respektive tio år

ersätts med en modell som bygger på krav på flexibilitet i statliga

myndigheters lokalbindning.

Styrningen av myndigheternas lokalförsörjning skall i första hand

ske inom ramen för den reguljära budgetprocessen.

Utredningens förslag överensstämmer i stort med regeringens bedöm-

ning.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker utredningens för-

slag.

Skälen för regeringens förslag: Regeringens mål med den statliga

lokalförsörjningen är att den skall vara så effektiv som möjligt. Myndig-

heter skall hålla sig med lokaler som är ändamålsenliga för deras

verksamhet. Eftersom en betydande del av statens resurser förbrukas på

lokaler är det emellertid viktigt att myndigheter tar ansvar för sin

lokalförsörjning och inte håller sig med lokaler som är kostsammare än

motiverat för att uppnå målen med verksamheten.

Enligt regeringens bedömning finns det ett utrymme för att effek-

tivisera myndigheters lokalförsörjning. Regeringen avser att förbättra

styrningen av myndigheternas lokalförsörjning utan att för den skull göra

avkall på principen om myndigheters lokalförsörjningsansvar.

I de av riksdagen beslutade riktlinjerna för myndigheternas lokalför-

sörjning (prop. 1991/92:44, bet. 1991/92:FiU8, rskr. 1991/92:107) gavs

myndigheterna möjlighet att träffa hyresavtal med upp till sex års löptid.

I samband med behandlingen av regeringens proposition uttalade

utbildningsutskottet (1991/92:UbU2y), vars uppfattning delades av

finansutskottet, att universitet och högskolor, för att verkligen kunna ta

sitt lokalförsörjningsansvar, borde ges större möjligheter än andra myn-

digheter att själva förhyra sina lokaler utan godkännande av regeringen.

Finansutskottet framhöll i sammanhanget (bet. 1991/92FiU8) att univer-

siteten och högskolorna, till skillnad från statliga myndigheter i övrigt,

med stor sannolikhet inte kommer att vara utsatta för förändringar i

någon stor utsträckning. Mot denna bakgrund beslutade riksdagen att

endast nya hyresavtal inom högskolesektorn av ekonomisk betydelse och

med längre löptid än tio år skall prövas av regeringen (prop. 1992/93:37,

bet. 1992/93:FiU8, rskr. 1992/93:123).

En förutsättning för en hög effektivitet i myndigheternas lokalför-

sörjning är att regleringen av kontraktstider är ändamålsenlig. För en

myndighet som har ett ansvar för en långsiktig verksamhet och som har

starkt begränsade alternativ till den aktuella lokalen, är det i normalfallet

mest effektivt om myndigheten tillåts ingå långsiktiga avtal och ta det

ekonomiska ansvaret för en stor del av investeringen i lokalen. Regel-

verket bör därför utformas så att prövningen av lokalbindningen kan

anpassas till behoven inom olika verksamhetsområden. Att beakta är

dock att kontraktstider i sig inte alltid är ett bra mått på den ekonomiska

bindningen, bl.a. därför att ett avtal med en kort kontraktstid kan

innehålla klausuler om att hyresgästen måste betala icke avskrivna

investeringar om kontraktet inte förlängs. Det innebär att myndigheter i

praktiken kan binda upp statliga medel på lång sikt, trots förhållandevis

korta kontraktstider.

Regeringen avser att utarbeta en modell som innebär att myndigheter

åläggs att ha en flexibilitet i sin totala lokalbindning. Det kan t.ex.

innebära att myndigheten har en portfölj av kontrakt där delar av

lokalen kan sägas upp efter en kortare tid eller att kontrakten löper ut vid

olika tidpunkter om myndigheten har flera lokaler med liknande använd-

ningsområde. Regeringen anser också att det är viktigt att myndigheten i

ett tidigt skede redovisar eventuella planer på utökning av lokaler.

Regeringens styrning av flexibiliteten i myndigheters lokalbindning skall

ske inom ramen för den reguljära budgetprocessen. Regeringen anser att

det även kan finnas skäl för en särskild prövning av sådana kontrakt som

besitter höga ekonomiska värden. Hur modellen för regeringens styrning

av flexibiliteten i myndigheters lokalbindning samt kontrollen av en-

skilda kontrakt bör utformas kommer att närmare beredas inom Rege-

ringskansliet. Det viktiga att påpeka i detta sammanhang är att kravet på

flexibilitet i myndigheters lokalbindning skall kunna anpassas till

myndighetens verksamhet och lokalsituation.

Eftersom lokalkostnader utgör en betydande del av många myndig-

heters totala kostnader anser regeringen att det är viktigt att kräva en

särskild redovisning av myndigheters effektivitet i lokalförsörjningen.

Med effektivitet avses t.ex. hur lokalkostnaden per anställd har utvecklats

över tiden. Redovisningskravet skall anpassas till myndighetens

verksamhet och lokalsituation. Regeringen avser att under året ta initiativ

till att en modell för denna redovisning utarbetas.

7 Ägande av Specialfastigheter Sverige AB

Regeringens förslag: Regeringen övertar aktierna i Specialfastigheter

Sverige AB genom utdelning eller annat förfarande.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig är positiva till

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Vid ombildningen av Byggnads-

styrelsen bildades Vasakronan Holding AB med dotterbolaget Vasa-

kronan AB som i sin tur ägde dotterbolagen Vasakronan Krim AB och

Vasajorden AB. Till Vasakronan AB överläts i huvudsak kommersiella

fastigheter. Till Vasakronan Krim AB överläts det fastighetsbestånd som

kriminalvårdsstyrelsen nyttjar och till Vasajorden AB de institutions-

anknutna utbildningsfastigheterna som nyttjas av Sveriges lantbruks-

universitet (SLU). Förvaltningsansvaret för de rena jord- och

skogsbruksfastigheterna som används för forsknings- och

försöksändamål överfördes däremot till SLU. Vasajorden AB har senare

sålts till Statliga Akademiska Hus AB, vilket har bidragit till ytterligare

renodling av det statliga fastighetsägandet.

Efter hand har konstaterats att vissa av Vasakronan AB:s fastigheter är

så speciella till sin karaktär att de bör betraktas som ändamålsfastigheter.

I en strävan att fortsätta renodlingen av Vasakronan AB till ett rent

kommersiellt fastighetsbolag bildades Specialfastigheter Sverige AB. Till

Specialfastigheter Sverige AB har överlåtits fastigheter av ändamåls-

karaktär som hyrs ut till vissa statliga verksamheter, t.ex. kriminal-

vårdsfastigheter, vissa försvarsfastigheter, räddningsskolor, specialskolor

och sameskolor.

Vasakronan Holding AB har namnändrats till Civitas Holding AB och

Vasakronan AB och Specialfastigheter Sverige AB är således numera

dotterbolag till detta holdingbolag.

Regeringen avser nu att skilja ut dotterbolaget Specialfastigheter

Sverige AB ur Civitaskoncernen. Bolaget kommer långsiktigt att ägas av

staten.

Avskiljandet av Specialfastigheter Sverige AB skall ses som ett led i

en ytterligare renodling av Civitaskoncernen och av statens ägande av

skilda kategorier av fastigheter. Civitaskoncernen ansvarar därefter för

förädling, utveckling, förvaltning och avveckling av kommersiella

fastigheter och fastighetsrelaterade tillgångar utan långsiktiga motiv för

staten att äga och med mål som innebär högsta möjliga långsiktiga

avkastning på kapitalet.

Vad avser kommersiella fastigheter anser utredningen att staten på sikt

bör avveckla sitt engagemang som ägare av kommersiella fastigheter där

eventuella statliga hyresgäster har rimliga alternativ för sin lokalför-

sörjning. Regeringen avser inte att påbörja ett arbete med utförsäljning

av bolag med sådana fastigheter.

Mot denna bakgrund föreslås att regeringen, genom utdelning eller på

annat sätt, övertar Specialfastigheter Sverige AB.

8 Styrelsesammansättningen i Statliga Akademiska

 Hus AB med dotterbolag

Regeringens förslag: Styrelserna i Statliga Akademiska Hus AB med

dotterbolag utses utan särskilda krav på representation från berörda

universitet och högskolor.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har uttalat sig om

förslaget i denna del tillstyrker majoriteten förslaget. Chalmers tekniska

högskola anser att principiella skäl talar för att högskolor inte bör ha

företrädare representerade i styrelserna, dock anser högskolan att det är

av värde om personer med kännedom om skolornas förhållanden kan

ingå i styrelserna även fortsättningsvis. Högskolan i Karlstad menar att

arrangemanget med hyresgästernas representation i bolagsstyrelserna har

haft och även fortsättningsvis kan ha goda effekter. Lunds universitet

anser att det finns övervägande fördelar med att högskolan är represen-

terad i Akademiska Hus-koncernens styrelser. Uppsala universitet

stödjer utredarens förslag att avskaffa styrelserepresentationen för

brukare, men betonar vikten av att det i styrelsen finns sakkunskap om

universiteten och högskolornas villkor.

Skälen för regeringens förslag: I samband med bildandet av Statliga

Akademiska Hus AB framhöll regeringen (prop. 1992/93:37) att utbild-

ningsintressena skulle ha majoritet i de lokala bolagen på universitets-

orterna. Utbildningsutskottet gjorde på denna punkt ett förtydligande och

framhöll att representanter för berörda universitet och högskolor inte bara

borde ha majoritet i de lokala bolagen utan även tillförsäkras ett stort

inflytande i koncernens moderbolag (bet. 1992/93:UbU4y). Finans-

utskottet ställde sig bakom utbildningsutskottets synpunkter (bet.

1992/93:FiU8).

Enligt regeringens uppfattning har det dock visat sig att det inte är

lämpligt att representanter för hyresgästerna ingår i de aktuella styrel-

serna. Den lösningen strider mot grundtanken om separation mellan

förvaltande och nyttjande och mot strävan att skapa en affärsmässig

relation mellan fastighetsägare och hyresgäst. Det skapar en oklar roll för

de styrelseledamöter som nomineras av högskolan. Som styrelseledamot

i ett bolag ska de agera utifrån bolagets intressen och de har t.ex. inte rätt

att föra information vidare. Å andra sidan är de nominerade av högskolan

för att bevaka högskolans intressen och har behov av att kunna diskutera

fastighetsfrågorna med andra inom högskolan med utgångspunkt från all

den information som de har.

Som en följd av detta finns även en risk att företagsledningen drar sig

för att i ett tidigt skede konsultera styrelsen i känsliga frågor.

Statliga Akademiska Hus AB kommer även i framtiden att vara ett

helägt statligt bolag. Bolaget skall erbjuda stabila förutsättningar för den

högre utbildningen vad gäller byggande och förvaltning av lokaler.

Staten som ägare till bolaget kommer att se till att den sakkunskap om

universitetens och högskolornas villkor som några av remissinstanserna

uttalat vikten av finns representerad i styrelsen. Regeringen bedömer

att även moderbolaget Statliga Akademiska Hus AB kommer att göra

samma överväganden vid val av styrelserepresentanter i sina dotterbolag.

Utöver detta kommer bolaget liksom tidigare att ta hänsyn till det lokala

perspektivet eftersom detta är nödvändigt för bolagets långsiktiga

framgång i relationerna med hyresgästerna.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att universitet och högskolor

inte skall ha rätt att nominera några representanter till styrelserna inom

koncernen Statliga Akademiska Hus AB.

9 Nedläggning av Stats-kommunala marknämnden

Regeringens förslag: Stats-kommunala marknämnden läggs ned

per den 1 juli 1998. Regeringen skall vidta de åtgärder som behövs för

avvecklingen.

Remissinstanserna: Ett utkast till propositionstext angående nedlägg-

ning av Stats-kommunala marknämnden har översänts till vissa statliga

fastighetsförvaltande myndigheter samt Kommunförbundet och Stats-

kommunala marknämnden. Ingen av de tillfrågade myndigheterna eller

instanserna har haft någon erinran mot förslaget.

Skälen till regeringens förslag: I samband med genomförandet av

det stora bostadsbyggnadsprogrammet under 1960- och 1970-talen

beslutade riksdagen 1968 att inrätta en Stats-kommunal marknämnd

(prop. 1967:99, bet. 1967:SkU100, bet. 1967:JoU23, rskr. 1967:279).

Bakgrunden till inrättandet var att en fastighet som tillhör staten inte kan

exproprieras. Samtidigt kan en kommun ha behov av en sådan fastighet

för samhällsbyggnadsändamål. Nämndens uppgift är då att på grundval

av expropriationslagens värderingsregler avgöra frågor om pris och

övriga villkor för marköverlåtelse när kommunen och den markförvalt-

ande myndigheten inte kan enas. Nämndens beslut är bindande i dessa

frågor. Nämnden har också att svara för samordningen i vissa markför-

säljningsärenden. Stats-kommunala marknämndens styrelse består av

fyra personer. Nämnden har inga anställda.

 Stats-kommunala marknämnden hade under 1970-talet en viktig funk-

tion att fylla. Det är dock flera år sedan nämnden sammanträdde och

under de senaste tolv åren har nämnden endast haft tre sammanträden.

Detta beror främst på att samhällsbyggandet har avtagit och att de

fastighetsförvaltande affärsverken och myndigheterna till stor del har

bolagiserats eller ombildats. Domänverket, som förvaltade ca 92 % av

statens markareal, bolagiserades den 1 juli 1993. Byggnadsstyrelsen om-

bildades under år 1993 till två fastighetsförvaltande aktiebolag och två

myndigheter. Statens fastighetsverk förvaltar för statens räkning bl.a.

kulturfastigheter, ambassadfastigheter och regeringsbyggnaderna samt

marken väster om odlingsgränsen i Västerbottens och Norrbottens län,

m.m. Riksdagen har beslutat att dessa fastigheter och markområden skall

förbli i statlig ägo.

Det fastighetsbestånd som förvaltas av Statens fastighetsverk och

andra fastighetsförvaltande myndigheter kommer sannolikt aldrig att bli

föremål för samhällsbyggnadsändamål.

Mot bakgrund av att Stats-kommunala marknämnden numera inte har

någon egentlig funktion att fylla, föreslås att nämnden läggs ner per den

1 juli 1998 och att regeringen vidtar de åtgärder som behövs för avveck-

lingen.

Förteckning över remissinstanserna till betänkandena

SOU 1996:187 och SOU 1997:96

Efter remiss har yttrande över betänkandena avgetts av Domstolsverket,

Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Försvarsmakten, Fortifika-

tionsverket, Överstyrelsen för civil beredskap, Riksförsäkringsverket,

Statens institutionsstyrelse, Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Kammar-

kollegiet, Statskontoret, Generaltullstyrelsen, Statens fastighetsverk,

Statens lokalförsörjningsverk, Statistiska centralbyrån, Riksrevisions-

verket, Riksskatteverket, Konjunkturinstitutet, Statliga Akademiska Hus

AB, Vasakronan Holding AB, Södertörns Högskola, Uppsala universitet,

Mälardalens Högskola, Linköpings universitet, Lunds universitet,

Högskolan i Växjö, Göteborgs universitet, Högskolan i Karlstad, Umeå

universitet, Mitthögsskolan, Chalmers tekniska högskola, Statens jord-

bruksverk, Sveriges Lantbruksuniversitet, Riksantikvarieämbetet, Statens

konstmuseer, Naturhistoriska Riksmuseet, Stiftelsen Nordiska museet,

Kungl. Dramatiska Teatern AB, Skogsstyrelsen, Affärsverket i Svenska

kraftnät, Kommerskollegium, Boverket, Lantmäteriverket, Länsstyrelsen

i Stockholms län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Statens

naturvårdsverk, Sveriges fastighetsägareförbund.

Yttranden över betänkandena har också kommit in från Centralmuse-

ernas samarbetsråd, Flygtekniska försöksanstalten, Högskolan i Skövde,

Högskolan i Örebro, Kungliga Konsthögskolan, Kungliga Tekniska

Högskolan, Livrustkammaren, Skoklosters slott, Hallwylska museet,

Statens försvarshistoriska museer, ST-407 Statens lokalförsörjningsverk,

Statens musiksamlingar, Statens sjöhistoriska Museer, Sveriges Univer-

sitet och Högskoleförbund,

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Anders-

son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

____________

Regeringen beslutar proposition 1997/98:137 Förvaltning av statens

fastigheter och statliga myndigheters lokalförsörjning, m.m.

Prop. 1997/98:137

2

1

Prop. 1997/98:137

Bilaga 1

Prop. 1997/98:137