Regeringens proposition

1999/2000:25

Lag om försvarsunderrättelseverksamhet

Prop.

1999/2000:25

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 11 november 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn von[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Försvarsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen antar en lag om försvarsunderrättel-

severksamhet.

Lagen innehåller bestämmelser om

försvarsunderrättelseverksamhetens uppgifter och arbetsformer. Där

anges att verksamheten skall bedrivas bl.a. för att kartlägga yttre militära

hot mot landet samt att verksamheten inte får avse uppgifter som enligt

lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra

myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. I lagen

anges att verksamheten skall bedrivas av Försvarsmakten och de andra

myndigheter som regeringen bestämmer. I lagen finns också

bestämmelser om utlandssamarbete i underrättelsefrågor och om insyn i

underrättelseverksamheten. Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om försvarsunderrättelseverksamhet 4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Bakgrund och utgångspunkter 5

5 Fyra grundprinciper för försvarsunderrättelseverksamheten 7

5.1 Statsmakternas intentioner 8

5.2 Landets yttre säkerhet 9

5.3 Landets egna behov 10

5.4 Syftet med utlandssamarbete 11

6 En lagreglering av försvarsunderrättelseverksamheten 12

6.1 Behovet av en lagreglering 12

6.2 Försvarsunderrättelseverksamhet 13

6.3 Arbetsmetoder 15

6.4 Utlandssamarbete 16

6.5 Förhållandet till polisens och andra myndigheters

brottsbekämpande och brottsförebyggande

verksamhet 17

6.6 Insyn 18

7 Underrättelseutbildning 18

8 Ikraftträdande 19

9 Ekonomiska konsekvenser av förslaget 19

10 Författningskommentar 19

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Underrättelsetjänsten

 en översyn (SOU 1999:37) 21

Bilaga 2 Betänkandets förslag till lagtext 25

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet 26

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 november 1999 27

Rättsdatablad 28

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

försvarsunderrättelseverksamhet.

2 Förslag till lag om

försvarsunderrättelseverksamhet

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas för att kartlägga yttre

militära hot mot landet och till stöd för svensk utrikes-, försvars- och

säkerhetspolitik. I verksamheten ingår att medverka i svenskt deltagande

i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad regeringen

närmare bestämmer, medverka med underrättelser för att stärka samhället

vid svåra påfrestningar på samhället i fred.

Regeringen skall bestämma försvarsunderrättelseverksamhetens

inriktning.

Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas av Försvarsmakten och

de andra myndigheter som regeringen bestämmer.

2 § Uppgifterna som anges i 1§ skall fullgöras genom inhämtning,

bearbetning och analys av information. Analyser av hotbilder och

bedömningar i underrättelsefrågor skall rapporteras till Regeringskansliet

och andra berörda myndigheter.

3 § De myndigheter som skall bedriva försvarsunderrättelseverksamhet

får, enligt regeringens närmare bestämmande, etablera och upprätthålla

samarbete i underrättelsefrågor med andra länder och internationella

organisationer.

4 § Försvarsunderrättelseverksamheten får inte avse uppgifter som enligt

lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra

myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete.

5 § En särskild nämnd under regeringen skall ha insyn i

försvarsunderrättelseverksamheten enligt vad regeringen närmare

föreskriver.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 19 december 1996 om direktiv (dir. 1996:111)

till en kommitté med uppgift att se över underrättelsetjänstens uppgifter,

ledning och utformning. Med stöd av regeringens bemyndigande

förordnade dåvarande chefen för Försvarsdepartementet, statsrådet Thage

G[REDACTED_EFTERNAMN], hovrättspresidenten Johan Hirschfeldt, numera f.d.

generaldirektören Kerstin Fredga och numera f.d. ambassadören Pär

Kettis att vara ledamöter av kommittén.

Kommittén, som antog namnet 1996 års underrättelsekommitté,

lämnade i mars 1999 sitt betänkande Underrättelsetjänsten en översyn

(SOU 1999:37).

En sammanfattning av betänkandet jämte kommitténs lagförslag finns i

bilaga 1 respektive bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans-

erna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Försvarsdepartementet (dnr Fö1999/836/RS).

4 Bakgrund och utgångspunkter

Den militära underrättelsetjänsten har tidigare varit föremål för

granskning bl.a. av 1974 års underrättelseutredning. På grundval av

Underrättelseutredningens betänkande Den militära underrättelsetjänsten

(SOU 1976:19) fastställde statsmakterna år 1976 de nuvarande

principerna för den militära underrättelsetjänsten (prop. 1975/76:189, bet.

FöU 1975/76:40, rskr. 1975/76:373).

Försvarsutskottet uttalade i anslutning till det senaste försvarsbeslutet i

bet. 1995/96:FöU1 att det för sin del ansåg det motiverat med en översyn

av underrättelsetjänsten för att därmed säkerställa att den ges en sådan

ledning och utformning som svarar mot de särskilda behov som

inriktningen av totalförsvaret erfordrar.

1996 års underrättelsekommitté har haft i uppgift att lägga fram förslag

till en ordning som innebär att statsmakterna får tidig och relevant

tillgång till uppgifter, som är av betydelse för frågan om vad som

behöver göras för att anpassa totalförsvaret till förändringar i omvärlden.

Kommittén har vidare haft i uppgift att lägga fram förslag som främjar en

helhetssyn och en tydligare inriktning från regeringens sida, när det

gäller underrättelseverksamheten i stort, liksom grunderna för

underrättelsetjänstens inhämtning, bearbetning och avrapportering av

information. Översynen skulle även omfatta organisatoriska frågor av

betydelse i sammanhanget. Kommittén skulle också belysa Försvarets

underrättelsenämnds verksamhet, nämndens roll och dess förhållande till

regeringen.

Underrättelsekommittén har i sitt betänkande lämnat förslag som

kräver ställningstaganden när det gäller lagreglering av den militära

underrättelseverksamheten, inrättandet av en samordningsfunktion för

underrättelsefrågor i Regeringskansliet, grundprinciperna för

underrättelsetjänsten samt insynen i och kontrollen av den militära

underrättelsetjänsten.

Förändringen i den säkerhetspolitiska utvecklingen i omvärlden har

påverkat den militära underrättelsetjänsten under senare år. Även om

risken för storkrig eller krig mellan stater framstår som avlägsen har inte

konflikter och kriser försvunnit ens från vårt närområde. Nya

säkerhetshot har uppstått i form av migrationstryck, politisk och social

instabilitet och påfrestningar på det ekologiska systemet. Härtill kommer

risk för spridning av massförstörelsevapen, terrorism, etniska och

kulturella konflikter m.m. Ansvaret för åtgärder mot nya säkerhetshot,

som inte bedöms utgöra någon direkt fara för landet, ligger emellertid på

olika civila statliga och kommunala myndigheter. Den militära

underrättelsetjänsten bör emellertid inom ramen för uppdrag, kunna

stödja dessa myndigheter med inhämtning och analys av information i

särskilda fall.

De ökade satsningarna på internationella fredsfrämjande insatser ställer

också krav på underrättelseinformation. Försvarsmakten skall ha förmåga

till anpassning till förändringar i omvärldsläget vilket ställer delvis nya

krav på den militära underrättelsetjänstens förmåga att upptäcka

indikationer på sådana förändringar.

En tyngdpunktsförskjutning sker

 från traditionell militär förvarning om väpnade angrepp i form av

invasion

 från heltäckande operativ och taktisk militär förvarning

 mot strategiska underrättelser

 mot icke-militära underrättelser

 mot mer selektiv uppföljning av militär verksamhet i närområdet

 mot förändrade inhämtningsmetoder

 mot en bredare och mer långsiktig säkerhetspolitisk analys.

En utgångspunkt är emellertid att den militära underrättelsetjänsten

även fortsättningsvis skall fullgöra centrala uppgifter inom ramen för den

grundberedskap som Försvarsmakten skall upprätthålla för försvar mot

väpnat angrepp och för att hävda svensk territoriell integritet.

Regeringen har i budgetpropositionen för år 2000 framhållit att den

avser att inrätta ett särskilt organ för underrättelsefrågor i

Regeringskansliet en samordningsfunktion bestående av en

departementsövergripande beredningsgrupp på statssekreterarnivå stödd

av ett samordningssekretariat. Samordningsfunktionen skall också få till

uppgift att svara för kvalitetsutvecklingen när det gäller verksamheten

hos underrättelsetjänstens organ. Samordningsfunktionen skall

regelbundet följa utvecklingen av underrättelsetjänstens bevakning av

säkerhetshot mot Sverige och göra bedömningar av

underrättelseunderlaget i vid mening. Samordningsfunktionen skall

medverka till att underrättelsetjänstens olika organ får en inriktning av

sitt arbete som svarar mot Sveriges säkerhetspolitiska behov. I arbetet

skall särskilt beaktas vilka underrättelsebehov som föranleds av svensk

medverkan i internationella krishanteringsinsatser. Funktionen skall

också bevaka kvaliteten i underrättelsetjänstens arbete och föreslå

erforderliga förändringar.

Underrättelsekommittén anser inte, och regeringen har ingen annan

uppfattning, att det finns anledning att vidta förändringar avseende den

militära underrättelsetjänstens och Försvarets radioanstalts

grundorganisation och ställning. Den militära underrättelsetjänsten bör

således även fortsättningsvis ingå i Försvarsmakten och Försvarets

radioanstalt bör vara en självständig myndighet under regeringen.

Konsekvenserna av kommitténs förslag innebär inte några ekonomiska

förändringar av betydelse. Den militära underrättelsetjänstens framtida

resursbehov och eventuella uppgifts- och organisationsändringar får

bedömas närmast inom samordningsfunktionen i Regeringskansliet.

Regeringen har i budgetpropositionen också anmält att den avser att

låta förstärka Försvarets underrättelsenämnd.

Regeringen avser att även fortsättningsvis lämna särskild information

direkt till försvarsutskottet i frågor rörande den militära

underrättelsetjänsten.

I det följande behandlas regeringens ställningstagande till

Underrättelsekommitténs förslag om en lagreglering av den militära

underrättelseverksamheten. Dessutom informeras om de förslag som

kommittén lämnat till regeringen om fyra grundprinciper för

underrättelseverksamheten och en samordnad utbildning inom

underrättelseområdet.

5 Fyra grundprinciper för försvarsunder-

rättelseverksamheten

Med hänsyn till att det i den militära underrättelseverksamheten ingår att

medverka i internationellt säkerhetssamarbete och att stärka samhället

vid svåra påfrestningar på samhället i fred är det enligt regeringen

erforderligt med ett begrepp för verksamheten som inte bara täcker

underrättelseverksamhet till stöd för det militära försvaret. Regeringen

anser därför att en lämplig benämning för den beskrivna

underrättelseverksamheten är försvarsunderrättelseverksamhet.

Grundprinciperna för den militära underrättelseverksamheten har sitt

ursprung i olika propositioner (prop. 1975/76:189 och prop.

1991/92:102) och utskottsbetänkanden (bet. FöU1973:25, bet.

FöU1975/76:40, bet. KU1987/88:40, bet. 1990/91:KU30 och bet.

1991/92:KU30). Grundprinciperna har kommit till uttryck i hemliga

regeringsbeslut och regleringsbrev som ett led i den årliga styrningen av

underrättelsetjänstens verksamhet. De finns för närvarande fastlagda i ett

öppet regleringsbrev för totalförsvaret för år 1999.

De fyra grundprinciper för försvarsunderrättelseverksamheten som

redovisas nedan återfinns till viss del i regeringens förslag till en lag om

försvarsunderrättelseverksamhet. Regeringen anser att det trots detta

finns skäl att redogöra för grundprinciperna i sin helhet.

5.1 Statsmakternas intentioner

Regeringens bedömning: Grundprincipen om statsmakternas

intentioner bör lyda på följande sätt.

Försvarsunderrättelseverksamheten skall bedrivas i enlighet med

statsmakternas utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska intentioner.

Verksamheten får styras endast av våra egna behov och prioriteringar.

Härvid skall dock även hänsyn tas till den ökade vikt som

statsmakterna fäster vid det internationella säkerhetssamarbetet i form

av stöd till och deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete och

fredsfrämjande och humanitära insatser och de särskilda krav på

underrättelseverksamheten som detta ställer.

Kommitténs bedömning överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Huvuddelen av de remissinstanser som yttrat sig

har inte haft någon invändning mot kommitténs bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: I regleringsbrevet för

totalförsvaret för år 1999 anges när det gäller grundprincipen om

statsmakternas intentioner följande:

Underrättelseverksamheten skall bedrivas i enlighet med

statsmakternas utrikes- och säkerhetspolitiska intentioner. Härvid

skall hänsyn tas till den ökade vikt som statsmakterna fäster vid

deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser.

Verksamheten får styras endast av våra egna behov och

prioriteringar.

Försvarsunderrättelseverksamheten ligger självfallet liksom all annan

statsverksamhet i linje med statsmakternas intentioner. Med hänsyn till

verksamhetens speciella karaktär är det emellertid angeläget att detta

betonas särskilt. Statsmakternas ansvar för inriktningen av

försvarsunderrättelseverksamheten avser försvars-, utrikes- och

säkerhetspolitiska frågor. Uppgiften för det svenska totalförsvaret att

kunna stå till förfogande för säkerhetsfrämjande samarbete och

fredsfrämjande och humanitära insatser är en naturlig del i denna princip.

Underrättelseverksamheten får styras endast av "våra egna behov och

prioriteringar". När det gäller samarbete med andra länder i

fredsfrämjande operationer och krishantering har

underrättelseinhämtningen som syfte att stödja en gemensam ofta

internationellt sanktionerad insats. Restriktionen att

underrättelseverksamhet får styras endast av våra egna behov bör i

sådana operationer ges en sådan tolkning att en viss arbetsfördelning

medges mellan de i operationen deltagande staterna. Detta bör komma till

ett tydligare uttryck än tidigare. Grundprincipen bör ha följande lydelse:

Försvarsunderrättelseverksamheten skall bedrivas i enlighet med

statsmakternas utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska intentioner.

Verksamheten får styras endast av våra egna behov och

prioriteringar. Härvid skall dock även hänsyn tas till den ökade vikt

som statsmakterna fäster vid det internationella säkerhetssamarbetet

i form av stöd till och deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete

och fredsfrämjande och humanitära insatser och de särskilda krav

på underrättelseverksamheten som detta ställer.

5.2 Landets yttre säkerhet

Regeringens bedömning: Grundprincipen om landets yttre säkerhet

bör ha följande lydelse.

Försvarsunderrättelseverksamheten får uteslutande avse

underrättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet och för det

internationella säkerhetssamarbetet i form av svenskt stöd till och

deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete samt i fredsfrämjande och

humanitära insatser. Den får inte avse uppgifter som ligger inom

ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande och

brottsförebyggande arbete.

Kommitténs bedömning överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Huvuddelen av de remissinstanser som yttrat sig

har inte haft någon invändning mot kommitténs bedömning.

Kustbevakningen och Tullverket har vad gäller kommitténs bedömning

att den militära underrättelsetjänsten inte får ha en egen inriktning på

underrättelser inom polisens brottsbekämpande och brottsförebyggande

verksamhet framhållit att detta bör omfatta alla brottsbekämpande

myndigheters verksamhet.

Skälen för regeringens bedömning: Principen om landets yttre

säkerhet formuleras i regleringsbrevet på följande sätt:

Den militära underrättelseverksamheten får uteslutande avse

underrättelser av betydelse för landets yttre säkerhet och den får

inte vara inriktad på uppgifter som ligger inom ramen för polisens

brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete.

Bland de allmänna krav som ställs på

försvarsunderrättelseverksamheten är att den har att utgå från att den

endast får inhämta, bearbeta och lagra sådan information som är ägnad

att öka eller befästa vår kunskap om andra länder i sådana avseenden som

har betydelse för vårt lands yttre säkerhet.

Försvarsunderrättelseverksamheten får sålunda inte vara inriktad på

frågor som berör landets inre säkerhet. Den bör inte avse underrättelser

inom polisens och andra brottsbekämpande myndigheters verksamhet.

Den nuvarande principen bör vidgas något med hänsyn till

försvarsunderrättelseverksamhetens uppgifter i fråga om det

internationella säkerhetssamarbetet. Grundprincipen bör lyda:

Försvarsunderrättelseverksamheten får uteslutande avse

underrättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet och för det

internationella säkerhetssamarbetet i form av svenskt stöd till och

deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete samt i fredsfrämjande

och humanitära insatser. Den får inte avse uppgifter som ligger

inom ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande

och brottsförebyggande arbete.

5.3 Landets egna behov

Regeringens bedömning: Grundprincipen om landets egna behov bör

lyda följande.

Försvarsunderrättelseverksamheten skall tjäna endast vårt lands

säkerhetspolitiska intressen och får därmed inte bedrivas på uppdrag

av någon annan stat eller låta andra staters intressen gå före våra egna.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Huvuddelen av de remissinstanser som yttrat sig

har inte haft någon invändning mot kommitténs bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Principen om landets egna behov

formuleras på följande vis i regleringsbrevet:

Underrättelse- och säkerhetstjänsten får inte bedriva verksamhet på

uppdrag av någon annan stat eller låta andra staters intressen gå

före våra egna.

Det är en självklar och grundläggande princip att

försvarsunderrättelseverksamheten endast skall styras med ledning av

den samlade svenska säkerhetspolitikens behov och krav. Verksamheten

får därmed inte bedrivas på det sättet att andra underrättelser hämtas in

än sådana som statsmakterna och det svenska försvaret har behov av för

egen del. I sammanhanget bör dock beaktas att underrättelseorganen

härvid kan komma i kontakt med "överskottsinformation". Inte heller får

underrättelseorganen låta andra staters intressen gå före det egna landets

intressen i det som annars anges som för landet nyttiga

informationsutbytet med utländska underrättelsetjänster. Både det

internationella säkerhetssamarbetet och de nya hot och risker som

hänförs till säkerhetspolitiken medför ett ökat behov av

underrättelseutbyte med andra stater. Ansvaret för åtgärder mot de nya

hoten ligger på de civila statliga och kommunala myndigheter, som har

att bära ansvar för åtgärder inom respektive verksamhetsområde. Genom

att föra in uttrycket "vårt lands säkerhetspolitiska intressen" vid

formuleringen av principen ges ett vidgat utrymme för nya

samarbetsformer och en kongruens erhålls med de tidigare angivna

grundprinciperna. Säkerhetstjänsten bör tas bort ur sammanhanget.

Grundprincipen bör lyda:

Försvarsunderrättelseverksamheten skall tjäna endast vårt lands

säkerhetspolitiska intressen och får därmed inte bedrivas på

uppdrag av någon annan stat eller låta andra staters intressen gå

före våra egna.

5.4 Syftet med utlandssamarbete

Regeringens bedömning: Grundprincipen om syftet med

utlandssamarbete bör ha följande lydelse.

Försvarsunderrättelseverksamhetens utbyte av information med

utländska underrättelse- och säkerhetstjänster får ske endast under

förutsättning att syftet är att tjäna statsledningen och det svenska

totalförsvaret samt att lämnade uppgifter inte är till skada för svenska

intressen. I sammanhanget bör erinras om den begränsning i fråga om

utlämnande av uppgifter som de svenska bestämmelserna om

sekretess och personuppgifter kan innebära.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Huvuddelen av de remissinstanser som yttrat sig

har inte haft någon invändning mot kommitténs bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: I regleringsbrevet anges:

Utbyte av information med utländska underrättelse- och säkerhets-

tjänster får ske endast under förutsättning att syftet är att tjäna

statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att av oss

lämnade uppgifter inte är till skada för svenska intressen. I

sammanhanget bör erinras om den begränsning i fråga om

utlämnande av uppgifter som den svenska sekretesslagstiftningen

innebär.

Försvarsunderrättelseverksamhetens samarbete med utländska

underrättelseorganisationer måste självklart utgå från att det tjänar

statsledningen och det svenska totalförsvaret och det får självfallet inte

vara till skada för svenska intressen. Principiella ställningstaganden när

det gäller arten och omfattningen av underrättelseutbytet med utländska

underrättelseorganisationer träffas av överbefälhavaren respektive chefen

för Försvarets radioanstalt efter underrättelse till regeringen genom

försvarsministern. Sekretesslagen och personuppgiftslagen reglerar i

vilken utsträckning uppgifter får lämnas från svensk myndighet till

utländsk myndighet. Principen bör nu kompletteras med en erinran även

om vad som gäller på personuppgiftsområdet. Principen bör lyda:

Försvarsunderrättelseverksamhetens utbyte av information med

utländska underrättelse- och säkerhetstjänster får ske endast under

förutsättning att syftet är att tjäna statsledningen och det svenska

totalförsvaret samt att lämnade uppgifter inte är till skada för

svenska intressen. I sammanhanget bör erinras om den begränsning

i fråga om utlämnande av uppgifter som de svenska

bestämmelserna om sekretess och personuppgifter kan innebära.

6 En lagreglering av

försvarsunderrättelseverksamheten

6.1 Behovet av en lagreglering

Regeringens bedömning: Det är i ett demokratiskt samhälle viktigt

att de grundprinciper som styr försvarsunderrättelseverksamheten

kommer till uttryck i lag.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig i

denna del har inte haft någon invändning mot den bedömning som

redovisas i betänkandet. Rikspolisstyrelsen och Säkerhetspolisen har som

enda remissinstanser invänt mot bedömningen och bl.a. anfört att de

frågor som lagförslaget omfattar inte faller inom det obligatoriska

lagområdet. Säkerhetspolisen har vidare anfört att kommitténs lagförslag

innebär att riksdagen endast ger bemyndiganden till regeringen i en rad

avseenden och att kommitténs syfte att låta riksdagen lägga fast och

avgränsa underrättelsetjänstens uppgifter och befogenheter därför inte

åstadkoms.

Skälen för regeringens bedömning: Den militära

underrättelseverksamheten är i många länder reglerad i lag. I de fall som

den militära underrättelsetjänsten har sådana uppgifter inom den inre

nationella säkerheten som även innefattar polisiära uppgifter är detta en

naturlig sak. Europakonventionen och den svenska regeringsformen

innehåller krav på att begränsningar av visst innehåll av medborgarnas

fri- och rättigheter endast får meddelas genom lag. Säkerhetspolisens

verksamhet är följaktligen i dessa delar reglerad genom bestämmelser i

bl.a. rättegångsbalken och polislagen (1984:387). Den militära

underrättelsetjänsten i Sverige sysslar med rikets yttre säkerhet och har

inte sådana uppgifter som enligt regeringsformen fordrar lagform. Även

om lagform inte är obligatorisk, kan riksdagen fatta beslut genom lag. Så

har också skett i en inte obetydlig omfattning. Ett syfte kan vara att binda

regeringen och andra berörda.

Regeringen anser att det i ett demokratiskt samhälle är viktigt att en

sådan betydelsefull och ofta uppmärksammad verksamhet som försvars-

underrrättelseverksamheten är reglerad i lag. Det är angeläget att

riksdagen lägger fast ramarna för denna underrättelseverksamhet och

anger dess huvudsakliga uppgifter och arbetsformer. Genom lagen kan

riksdagen ge de fasta utgångspunkterna för den närmare regleringen av

verksamheten, som sedan kan ske med stöd av regeringens

förordningsmakt. Underrättelseverksamheten är av sådan art att det av

naturliga skäl inte är möjligt att i lagform reglera den i detalj.

Genom att lagreglera försvarsunderrättelseverksamheten markeras

vikten av en väl fungerande underrättelseverksamhet som bedrivs utifrån

i ett demokratiskt samhälle godtagbara grundprinciper. Det är

regeringens uppfattning att en lagreglering kommer att från allmänhetens

sida bidra till ett högt förtroende för verksamheten och en förståelse för

dess betydelse för det svenska försvaret.

Den föreslagna lagen innebär inte någon förändring vad gäller

regeringens konstitutionella möjligheter att styra

försvarsunderrättelseverksamheten. Informella kontakter mellan

regeringen eller företrädare för Regeringskansliet och tjänstemän hos

myndigheterna är viktiga och nödvändiga inslag i regeringens relationer

till myndigheterna. Regeringen bedömer att lagregleringen inte hindrar

utan medger nödvändigt utrymme för de informella kontakter som

behövs på underrättelseområdet. Som regeringen konstaterat i

propositionen 1999/2000:1, utgiftsområde 6, finns det behov av en

förstärkt samordning av underrättelseverksamheten. Regeringen avser

därför att låta inrätta ett särskilt organ en samordningsfunktion

bestående av en beredningsgrupp på statssekreterarnivå och ett

samordningssekretariat i Regeringskansliet. Samordningsfunktionens

utformning och närmare uppgifter bereds för närvarande i

Regeringskansliet.

6.2 Försvarsunderrättelseverksamhet

Regeringens förslag: Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas

för att kartlägga yttre militära hot mot landet och till stöd för svensk

utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik. I verksamheten ingår att

medverka i det svenska deltagandet i internationellt

säkerhetssamarbete och att medverka med underrättelser för att stärka

samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen skall

bemyndigas att närmare bestämma i vilken utsträckning

försvarsunderrättelsetjänsten skall medverka i sistnämnda uppgift.

Regeringen skall bemyndigas att bestämma

försvarsunderrättelseverksamhetens inriktning.

 Försvarsunderrättelseverksamheten skall bedrivas av

Försvarsmakten. Regeringen skall bemyndigas att bestämma vilka

ytterligare myndigheter som skall bedriva

försvarsunderrättelseverksamhet.

 En bestämmelse med ovanstående innehåll skall införas i lagen.

Kommitténs förslag överensstämmer i princip med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig har

biträtt eller tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Kammarrätten i Jönköping har ansett att lagen bör innehålla en definition

av begreppet försvarsunderrättelseverksamhet. Rikspolisstyrelsen har

ifrågasatt om det i begreppet försvarsunderrättelseverksamhet även ingår

säkerhetsunderrättelseverksamhet. Säkerhetspolisen, som ansett att det är

osäkert vad som omfattas av begreppet försvarsunderrättelseverksamhet,

har anfört att verksamheten i vissa avseenden synes sammanfalla med

den säkerhetsunderrättelseverksamhet som Säkerhetspolisen bedriver.

Säkerhetspolisen har vidare ifrågasatt om en åtskillnad till begreppet

kriminalunderrättelsetjänst verkligen åstadkoms. Statens räddningsverk

har ifrågasatt om den av kommittén valda benämningen av den aktuella

underrättelseverksamheten harmonierar med bestämmelserna i lagen

(1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Tullverket har ansett att

det är viktigt att det klargörs när, var, hur och med vad den militära

underrättelseverksamheten kan stödja andra myndigheter.

Skälen för regeringens förslag: I de två första grundprinciperna för

försvarsunderrättelseverksamheten, som redan nämnts i avsnitt 5, anges

verksamhetens förenlighet med statsmakternas intentioner och vad

verksamheten avser. Dessa grundprinciper återspeglas i lagförslagets 1 §.

Totalförsvar är, enligt 1 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd

beredskap, verksamhet som behövs för att förbereda Sverige för krig. Av

samma bestämmelse framgår att totalförsvar består av militär verksamhet

(militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). Den militära

verksamheten bedrivs av bl.a. Försvarsmakten. Det ligger i sakens natur

att försvarsunderrättelseverksamheten skall ses som ett led i

Försvarsmaktens uppgifter i fred, under beredskap och i krig.

Verksamheten skall ge underlag för Försvarsmaktens beredskap,

operativa verksamhet och förbandsproduktion samt för

krigsorganisationens utveckling och materiella förnyelse. Det

grundläggande syftet framgår av 1 § första stycket lagförslaget. Där

anges att försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas för att kartlägga

yttre militära hot mot landet.

Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas till stöd för svensk

utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik. Detta är en central uppgift för

Försvarsmakten och de andra myndigheter som skall bedriva

försvarsunderrättelseverksamhet. Försvarsunderrättelsetjänsten skall

tidigt identifiera och redovisa eller ge förvarning om sådana förändringar

i omvärldsläget att detta kan ligga till grund för ett politiskt beslut om

totalförsvarets anpassning. Underrättelsetjänsten skall i ett kortare

perspektiv fortlöpande bidra med information till ett sådant

beslutsunderlag att en anpassning av försvarsorganisationens

krigsduglighet hinner genomföras inom en viss tid före ett eventuellt

angrepp. Underrättelsetjänsten skall vidare kunna identifiera sådana

förändringar i omvärldsläget som kan föranleda beslut om

anpassningsåtgärder i ett längre tidsperspektiv.

Försvarsunderrättelsetjänsten skall medverka i det svenska deltagandet

i internationellt säkerhetspolitiskt samarbete eller med andra ord bl.a.

kunna samverka med andra länder och internationella organisationer vid

sådana internationella operationer som Sverige stödjer eller deltar i. Det

gäller att kunna förutse konflikter samt bearbeta inhämtat material och

delge bedömningar om säkerhetspolitiska och militära förhållanden. Det

krävs också information om säkerhet och operationer till insatsstyrkorna

när de befinner sig på platsen för dessa. Vidare skall

försvarsunderrättelsetjänsten medverka i uppgiften att stärka samhället

vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Det kan röra sig om att

medverka med information och analys i fråga om sådant som t.ex.

internationell terrorism och gränsöverskridande miljöhot.

Ansvarsförhållandena på sådana områden påverkas inte av

försvarsunderrättelsetjänstens medverkan.

Att totalförsvarsresurserna skall utformas så att de även kan användas

vid internationella fredsfrämjande och humanitära insatser och stärka

samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på

samhället framgår av 2 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd

beredskap. I 2 § första stycket förordningen (1994:642) med instruktion

för Försvarsmakten föreskrivs också att Försvarsmakten i fred bl.a. skall

kunna ställa kvalificerade förband och andra resurser till förfogande för

internationella fredsfrämjande och humanitära insatser samt kunna stödja

samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred.

Det är självfallet viktigt att försvarsunderrättelsetjänstens medverkan

vad gäller svåra påfrestningar är inriktad på sådana hot som den är

lämpad för. Regeringen bör därför närmare bestämma över denna del av

försvarsunderrättelseverksamheten. Lagregleringen innebär inte att de

myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet tillförs några

nya arbetsuppgifter. Arbetsuppgifterna är således desamma som tidigare.

Regeringen skall bestämma försvarsunderrättelseverksamhetens närmare

inriktning.

Försvarsmakten är en sådan myndighet som naturligtvis skall bedriva

försvarsunderrättelseverksamhet. Detta bör framgå direkt av lagen.

Regeringen bör bemyndigas att bestämma vilka ytterligare myndigheter

som skall bedriva försvarsunderrättelseverksamhet. De myndigheter som

därvid är aktuella är Försvarets radioanstalt, Försvarets materielverk och

Försvarets forskningsanstalt.

Med hänsyn till den beskrivning och avgränsning som görs i

bestämmelserna i 1 2 §§ i lagförslaget anser regeringen att någon

ytterligare precisering av vad som avses med

försvarsunderrättelseverksamheten inte är nödvändig (jfr även det sätt på

vilket kriminalunderrättelseverksamhet beskrivs i polisdatalagen

[1998:622] samt den underrättelseverksamhet som Tullverket respektive

skattemyndigheterna bedriver beskrivs i lagen [1997:1058] om register i

Tullverkets brottsbekämpande verksamhet och lagen [1999:90] om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar).

6.3 Arbetsmetoder

Regeringens förslag: Försvarsunderrättelseverksamheten skall

fullgöras genom inhämtning, bearbetning och analys av information.

Analyser av hotbilder och bedömningar i underrättelsefrågor skall

rapporteras till Regeringskansliet och andra berörda myndigheter. En

bestämmelse om detta skall införas i lagen.

Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av de remissinstanser som har yttrat sig

över lagförslaget har avstyrkt eller haft någon erinran mot förslaget i

denna del.

Skälen för regeringens förslag: Försvarsunderrättelseprocessen

består i stora drag av inhämtning, bearbetning och analys samt

delgivning av information. Mot denna bakgrund utarbetas

hotbildsanalyser och underrättelsebedömningar som delges

Regeringskansliet och andra berörda myndigheter.

På samma sätt som gäller för annan underrättelseverksamhet, såsom

t.ex. kriminalunderrättelseverksamheten, bör huvuddragen av

försvarsunderrättelseprocessen framgå av lagen (jfr polisdatalagen

[1998:622], jfr även lagen [1997:1058] om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet och lagen [1999:90] om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar).

6.4 Utlandssamarbete

Regeringens förslag: De myndigheter som skall bedriva

försvarsunderrättelseverksamhet får, i enlighet med vad regeringen

närmare bestämmer, etablera och upprätthålla samarbete i

underrättelsefrågor med andra länder och internationella

organisationer. Lagen skall innehålla en bestämmelse med detta

innehåll.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Försvarets forskningsanstalt har som enda

remissinstans haft synpunkter i denna del. Övriga remissinstanser har

biträtt, tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Försvarets

forskningsanstalt har anfört att den inom sina olika forskningsområden

har omfat-tande utlandskontakter och att lagförslaget kan tolkas så att

kontakter som underrättelseenheter inom respektive myndighet har är

sådana som är anmälningspliktiga. Vilka kontakter som skall anmälas

blir, enligt myndigheten, en bedömningsfråga som lämnar utrymme för

visst godtycke. Försvarets forskningsanstalt har förutsatt att pragmatiska

tolkningar får göras.

Skälen för regeringens förslag: Som redan nämnts i avsnitt 5 anger

den fjärde grundprincipen för försvarsunderrättelseverksamheten syftet

med utlandssamarbete. I begreppet samarbete innefattas som en central

del utbyte av underrättelseinformation. Den tredje grundprincipen, som

anger att försvarsunderrättelseverksamheten skall styras av landets

säkerhetspolitiska intressen, är härvid naturligtvis av intresse. I

lagförslagets 3 § anges att regeringen närmare bestämmer frågan om

försvarsunderrättelsetjänstens samarbete i underrättelsefrågor med andra

länder och internationella organisationer.

Frågan om underrättelsesamarbete är inom regeringen i första hand en

uppgift för försvarsministern. Utrikesministern skall hållas underrättad,

när fråga som är av betydelse för förhållandet till annan stat eller till

mellanfolklig organisation uppkommer hos annan statlig myndighet (jfr

10 kap. 8 § regeringsformen). Genom den bestämmelsen åläggs de

statliga myndigheterna en generell underrättelseplikt visavi

utrikesministern. Utrikesministern skall underrättas i så god tid att han

eller hon får en reell möjlighet att orientera myndigheten om sakens

utrikespolitiska sida.

Det förhållandet att frågan om utlandssamarbetet nu regleras i lag är

inte avsett att innebära någon förändring av den praxis som gäller

beträffande vilka kontakter som skall anmälas till regeringen.

6.5 Förhållandet till polisens och andra myndigheters

brottsbekämpande och brottsförebyggande

verksamhet

Regeringens förslag: Försvarsunderrättelseverksamheten får inte

avse uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom

ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande och

brottsförebyggande arbete. En bestämmelse om detta skall införas i

lagen.

Kommitténs förslag överensstämmer inte med regeringens.

Kommittén föreslog att det i försvarsunderrättelseverksamhet inte fick

utövas verksamhet som krävde polisiära befogenheter.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig i

denna del har biträtt eller tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Rikspolisstyrelsen och Säkerhetspolisen har invänt att förslaget inte

överensstämmer med den andra grundprincipen för försvarsunderrättelse-

verksamheten, nämligen den att verksamheten inte får vara inriktad på

uppgifter som ligger inom ramen för polisens brottsbekämpande och

brottsförebyggande arbete. I den mån kommitténs förslag innebär nya

gränser för underrättelsetjänstens verksamhet avstyrker Säkerhetspolisen

förslaget. Kustbevakningen och Tullverket har framhållit att inte endast

polisen utan också de har sådana uppgifter av civil natur som ytterst kan

kräva att deras tjänstemän utövar de polisiära befogenheter som de

tilldelats i lag.

Skälen för regeringens förslag: I den andra grundprincipen för

försvarsunderrättelseverksamheten, som nämnts i avsnitt 5, anges att

verksamheten inte får avse uppgifter som ligger inom ramen för polisens

och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande

arbete. I försvarsunderrättelseverksamheten får inte utövas verksamhet

som inrymmer polisiära befogenheter såsom förundersökningsåtgärder

enligt rättegångsbalken och tvångsmedelanvändning enligt bl.a.

polislagen (1984:387). Detta följer redan av lagstiftningen på området

och är en naturlig konsekvens av att det är andra samhällsfunktioner än

försvarsunderrättelsetjänsten som svarar för den inre nationella

säkerheten.

Regeringen, som instämmer i de synpunkter som lämnats av bl.a.

Rikspolisstyrelsen och Säkerhetspolisen, anser att det uttryckligen i lagen

bör framgå att försvarsunderrättelseverksamheten inte får avse uppgifter

som ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters

brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete.

En bestämmelse med detta innehåll syftar inte till att utgöra något

hinder mot att myndigheter som sysslar med

försvarsunderrättelseverksamhet skall, enligt regeringens bestämmande,

kunna lämna andra myndigheter biträde. Den tekniska utrustning som

kan finnas hos en myndighet som är verksam t.ex. med signalspaning

inom försvarsunderrättelseverksamheten skall med stöd av regeringens

uppdrag kunna användas även till stöd för verksamhet som bedrivs av

annan myndighet inom ramen för sådan myndighetsutövning som den

senare myndigheten har att svara för. Försvarets radioanstalt ger, i

enlighet med regeringsuppdrag, redan i dag sådant tekniskt stöd. För en

sådan ordning talar också att teknisk utrustning som det allmänna

anskaffat används på ett rationellt sätt. Det skall även finnas utrymme för

att ge sådant stöd i andra avseenden. Vidare skall myndigheter som ägnar

sig åt försvarsunderrättelseverksamhet, i enlighet med regeringens

bestämmande, kunna syssla med uppdragsverksamhet för annan

myndighets räkning.

6.6 Insyn

Regeringens förslag: I lagen skall finnas en bestämmelse om att en

särskild nämnd under regeringen skall ha insyn i

försvarsunderrättelseverksamheten i enlighet med vad regeringen

närmare föreskriver.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i denna del

har biträtt eller tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Försvarets underrättelsenämnd har

till uppgift att följa underrättelsetjänsten inom Försvarsmakten och

Försvarets radioanstalt samt inom de övriga myndigheter som bedriver

underrättelseverksamhet och som enligt förordningen (1996:1515) med

instruktion för Regeringskansliet hör till Försvarsdepartementet.

Regeringen anser att grunden för Försvarets underrättelsenämnds

verksamhet nu bör lagfästas genom en allmän bestämmelse i lagen om

försvarsunderrättelseverksamhet.

7 Underrättelseutbildning

Regeringens bedömning: Underrättelseutbildningen bör fortsätta att

utvecklas. Formerna för detta bör övervägas ytterligare.

Kommitténs bedömning: Någon form av kvalificerad samordnad

utbildning som spänner över hela underrättelsefältet bör tillkomma.

Remissinstanserna: Försvarshögskolan, Försvarets radioanstalt,

Försvarets forskningsanstalt och Rikspolisstyrelsen har i sina yttranden

särskilt kommenterat vad kommittén anfört i denna del och därvid inte

haft något att erinra mot det.

Skälen för regeringens bedömning: Yrkesofficerarna genomgår

inom ramen för sin militära utbildning olika typer av

underrättelseutbildningar. Vid Försvarsmaktens underrättelse- och

säkerhetscentrum genomförs också ett antal specialkurser i

underrättelseverksamhet för såväl militär som civil personal. Försvarets

radioanstalt bedriver en egen myndighetsanknuten

underrättelseutbildning. Dessutom bedrivs underrättelseutbildning vid

bl.a. Försvarshögskolan, universitet och organisationer som t.ex.

Stiftelsen Gällöfsta kurscentrum.

Det finns numera således ett relativt stort utbud av

utbildningsmöjligheter inom underrättelseområdet.

Utbildningen i underrättelseverksamhet bör fortsätta att utvecklas.

Utvecklingen bör bl.a. omfatta överväganden om en samordnad brett

upplagd underrättelseutbildning som nu saknas. Utbildningsformer som

ökar möjligheterna till och personalens förståelse för ett stärkt samarbete

mellan underrättelseorganen bör i sammanhanget beaktas. Den funktion

för samordning av försvarsunderrättelseverksamhet, som regeringen i

budgetpropositionen för år 2000 anmält att man avser inrätta, bör ha en

roll i detta arbete.

8 Ikraftträdande

Lagen om försvarsunderrättelseverksamhet föreslås träda i kraft den 1

juli 2000.

9 Ekonomiska konsekvenser av förslaget

Regeringen föreslår i denna proposition inte några förändringar inom

försvarsunderrättelseområdet som får konsekvenser för statsbudgeten.

Lagförslaget kommer inte att medföra några ökade utgifter för berörda

myndigheter.

Regeringen har tidigare i budgetpropositionen för år 2000 (prop.

1999/2000:1) anmält att det finns behov av en funktion för samordning

av underrättelseverksamheten och att den avser att inrätta ett särskilt

organ för detta i Regeringskansliet. Regeringen har också anmält att den

avser att låta förstärka Försvarets underrättelsenämnd. Regeringen har i

budgetpropositionen för år 2000 beräknat medel för dessa åtgärder.

10 Författningskommentar

1 2 §§

Bestämmelserna utgör tillsammans en definition av begreppet försvars-

underrättelseverksamhet.

I 1 § första stycket anges försvarsunderrättelseverksamhetens

grundläggande syfte, nämligen att kartlägga yttre militära hot mot landet.

Försvarsunderrättelseverksamhet bedrivs till stöd för svensk utrikes-,

försvars- och säkerhetspolitik. Däri ingår att medverka i det svenska

deltagandet i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad

regeringen närmare bestämmer, medverka med underrättelser i uppgiften

att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred.

Regeringens ansvar för försvarsunderrättelseverksamhetens närmare

inriktning markeras i andra stycket. I tredje stycket anges att

verksamheten skall bedrivas av Försvarsmakten och de andra

myndigheter som regeringen bestämmer.

I 2 § anges huvuddragen av försvarsunderrättelseprocessen. Försvars-

underrättelseverksamheten sker genom inhämtning, bearbetning och

analys av information. Mot denna bakgrund utarbetas hotbildsanalyser

och underrättelsebedömningar som delges Regeringskansliet och andra

berörda myndigheter.

Bestämmelserna motiveras i avsnitt 6.2 och 6.3.

3 §

I bestämmelsen anges att försvarsunderrättelsetjänsten får, i enlighet med

regeringens närmare bestämmande, samarbeta i underrättelsefrågor med

andra länder och internationella organisationer. Regeringen avser att i en

förordning närmare reglera denna fråga.

I begreppet samarbete innefattas som en central del utbyte av

underrättelseinformation.

Bestämmelsen motiveras i avsnitt 6.4.

4 §

Bestämmelsen, som motiveras i avsnitt 6.5, anger att

försvarsunderrättelseverksamheten inte får avse uppgifter som enligt

lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra

myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. I

försvarsunderrättelseverksamheten får inte utövas verksamhet som

inrymmer polisiära befogenheter såsom förundersökningsåtgärder enligt

rättegångsbalken och tvångsmedelanvändning enligt bl.a. polislagen

(1984:387).

5 §

Genom denna allmänna bestämmelse, som motiveras i avsnitt 6.6,

lagfästs grunden för Försvarets underrättelsenämnds verksamhet.

Närmare bestämmelser om nämndens uppgifter m.m. finns i

förordningen (1988:552) med instruktion för Försvarets

underrättelsenämnd.

Sammanfattning av betänkandet Underrättelsetjänsten

 en översyn (SOU 1999:37)

Inledning

Inledningsvis redovisar Underrättelsekommittén de förändringar i den

säkerhetspolitiska utvecklingen i omvärlden, som har påverkat

underrättelsetjänsten under senare år. Under det kalla kriget var

huvudintresset från underrättelsetjänstens sida inriktat mot tänkbara

anfall från sovjetisk sida och mot Warszawapaktsländernas militära

förmåga och avsikter. Underrättelsetjänsten var så gott som uteslutande

inriktad på att förutse rent militära hot mot landet. Förutsättningarna för

underrättelsetjänsten har nu förändrats.

Sedan mitten av 1990-talet har det vidtagits ett antal åtgärder i de

världspolitiska sammanhangen, som har medfört en avspänning i

förhållandena i Europa mellan öst och väst. Olika säkerhetspolitiska avtal

har slutits och ett säkerhetspolitiskt samarbete har fördjupats. En större

öppenhet om den militära utvecklingen i Europa är ett annat skäl för en

översyn av den militära underrättelsetjänstens roll, funktion och

uppgifter.

En tidigare trögrörlighet i den internationella situationen, som rådde

före inledningsåren till 1990-talet, har ersatts av en omvärldsutveckling,

som i hög grad präglas av föränderlighet och osäkerhet. Även om risken

för storkrig eller krig mellan stater framstår som avlägsen har inte

konflikter och kriser försvunnit ens från vårt närområde. Nya

säkerhetshot har uppstått i form av migrationstryck, politisk och social

instabilitet och påfrestningar på det ekologiska systemet. Härtill kommer

risk för spridning av massförstörelsevapen, terrorism, etniska och

kulturella konflikter m.m. Detta är förhållanden, som måste beaktas.

Den ökade satsningen på internationella fredsfrämjande insatser ställer

också nya krav på underrättelseinformation.

Det mycket begränsade militära hotet i det nuvarande omvärldsläget

har lett till att det militära försvarets omedelbara krigsduglighet och

beredskap i Sverige liksom i många andra länder har begränsats. Detta

kräver en förmåga till anpassning till förändringar i omvärldsläget, som

ställer delvis nya krav på en underrättelsetjänst att upptäcka indikationer

på sådana förändringar.

Utgångspunkten för Underrättelsekommitténs utredningsuppdrag är

den roll, som underrättelsetjänsten bör spela i den förnyelse av

totalförsvaret som 1995 och 1996 års försvarsbeslut innebär mot

bakgrund av bl.a. den förändrade säkerhetspolitiska situationen i

omvärlden. I direktiven för utredningen har angivits att kommittén skall

göra en översyn av underrättelsetjänstens uppgifter, ledning och

utformning. Kommittén har haft att lägga fram förslag som skall ge

underlag till anpassning av totalförsvaret, som skapar bättre samordning

mellan underrättelseorganen, som främjar en helhetssyn och tydligare

inriktning från regeringens sida när det gäller underrättelseverksamheten

och som främjar insynen i och kontrollen av underrättelsetjänsten.

Kommitténs översyn har även innefattat organisatoriska frågor av

betydelse när det gäller underrättelsetjänsten.

Underrättelsetjänstens fyra grundprinciper

I den första grundprincipen behandlas kravet på underrättelseverksam-

hetens förenlighet med statsmakternas intentioner. Där anges bl.a. att

hänsyn skall tas till den ökade vikt, som statsmakterna fäster vid

deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser och

att verksamheten får styras endast av "våra egna behov och

prioriteringar".

Kommittén diskuterar betydelsen av underrättelsetjänsten i samband

med Sveriges internationella säkerhetssamarbete och anser att detta bör

komma till ett tydligare uttryck än tidigare. Häri ligger att uttrycket "våra

egna behov och prioriteringar" måste ges en vid tolkning. Den första

grundprincipen föreslås lyda på följande sätt:

 Underrättelseverksamheten skall bedrivas i enlighet med

statsmakternas utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska intentioner.

Verksamheten får styras endast av våra egna behov och

prioriteringar. Härvid skall dock även hänsyn tas till den ökade vikt

som statsmakterna fäster vid det internationella säkerhetssamarbetet

i form av stöd till och deltagande i internationella fredsfrämjande

och humanitära insatser och de särskilda krav på

underrättelseverksamheten som detta ställer.

I den andra grundprincipen anges att den militära

underrättelseverksamheten avser landets yttre säkerhet. Kommittén anför

att denna princip bör vidgas något med hänsyn till den militära

underrättelsetjänstens uppgifter i fråga om det internationella

säkerhetssamarbetet, som kan avse förhållanden som inte direkt rör vårt

lands yttre säkerhet. Vidare pekar kommittén på att den militära

underrättelsetjänsten kan komma att få ett allt viktigare

verksamhetsområde vad gäller vissa nya former av hot och risker utanför

vårt lands gränser. Denna vidgade syn på vad som innefattas i hot mot

landets yttre säkerhet gör att den militära underrättelsetjänstens

kontaktyta med andra myndigheter, inte minst de polisiära, ökar.

Underrättelsetjänsten skall efter särskilda beslut kunna samverka med

andra myndigheter i projektliknande former. Att den militära

underrättelsetjänsten inte har att syssla med polisiära uppgifter följer

redan av lagstiftningen på området. Det nödvändiga utrymmet för

samverkan bör komma till uttryck i denna grundprincip, som föreslås

lyda:

 Den militära underrättelseverksamheten får uteslutande avse

underrättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet och för det

internationella säkerhetssamarbetet i form av svenskt stöd till och

deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser.

Den får inte ha en egen inriktning på underrättelser som ligger

inom ramen för polisens brottsbekämpande och brottsförebyggande

arbete.

Den tredje grundprincipen anger att underrättelseverksamheten skall

styras av landets egna behov. Principen är av betydelse för att avgränsa

informationsutbytet med annan stats underrättelsetjänst. Kommittén

pekar här på att både det internationella säkerhetssamarbetet och de nya

hot och risker, som hänförs till säkerhetspolitiken, medför ett ökat behov

av underrättelseutbyte med andra stater. Kommittén anför att en alltför

snäv syn på innebörden av "vårt lands egna behov" inte bör anläggas. Det

ligger ett värde i sig med ett vidgat utbyte av underrättelseinformation

mellan staterna. Den här principen bör inte tolkas som ett hinder mot viss

specialisering och fördelning av arbetsuppgifterna staterna emellan.

Genom förslaget att föra in uttrycket "vårt lands säkerhetspolitiska

intressen" avser kommittén att ge ett vidgat utrymme för nya

samarbetsformer. Den tredje grundprincipen föreslås lyda:

 Underrättelsetjänsten skall tjäna endast vårt lands säkerhetspolitiska

intressen och får därmed inte bedriva verksamhet på uppdrag av

någon annan stat eller låta andra staters intressen gå före våra egna.

I den fjärde grundprincipen markeras den högsta statsledningens ansvar

för underrättelsetjänstens utlandssamarbete. Kommittén diskuterar de

riktlinjer som bör gälla för detta samarbete och anger sin syn på nu

tillämpad praxis på detta område. Det rör sig här huvudsakligen inte om

bindande överenskommelser eller ensidiga åtaganden från svensk sida. I

stället är det främst fråga om en samarbetsform där svensk myndighet tar

emot information från annan stat och där svensk myndighet lämnar ut

information till annan stat i enlighet med svensk lag, utan att detta

behöver vara formellt överenskommet och särskilt författningsreglerat.

Kommittén påpekar att, förutom försvarsministern, också

utrikesministern kan behöva hållas informerad om underrättelsetjänstens

utlandssamarbete. Kommittén föreslår inte någon annan förändring av

denna grundprincip än att det bör erinras även om vad som gäller på

personuppgiftsområdet. Där får regeringen förutsättas meddela närmare

föreskrifter för verksam-heten. Principen bör lyda:

 Utbyte av information med utländska underrättelse- och säkerhets-

tjänster får ske endast under förutsättning att syftet är att tjäna

statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att lämnade

uppgifter inte är till skada för svenska intressen. I sammanhanget

bör erinras om den begränsning i fråga om utlämnande av uppgifter

som de svenska bestämmelserna om sekretess och personuppgifter

kan innebära.

Kommittén anser sålunda att grundprinciperna på några punkter bör

ändras och ges ett något vidare tolkningsutrymme än vad som antagits

under det tidigare rådande säkerhetspolitiska läget före det kalla krigets

slut.

Rättsliga frågor och författningskommentarer

Underrättelsetjänsten bör lagregleras. I en lag om försvarsunderrättelse-

verksamhet anges grunderna för den underrättelseverksamhet som skall

bedrivas av Försvarsmakten och de myndigheter som regeringen bestäm-

mer.

Verksamheten skall enligt den föreslagna lagen avse

 att kartlägga yttre militära hot och andra yttre hot mot landet,

 att stödja svensk utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik, i vilket

ingår

att medverka i svenskt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete

och

 att enligt vad regeringen bestämmer, medverka i uppgiften att stärka

samhället vid svåra påfrestningar i fred.

I den föreslagna lagen finns också vissa grundläggande bestämmelser

om arbetsmetoderna i underrättelsetjänsten. Verksamheten sker genom

inhämtning, bearbetning och analys samt delgivning av information. Mot

denna bakgrund utarbetas hotbildsanalyser och underrättelsebedömningar

som delges regeringen, Försvarsmakten och andra myndigheter. Vidare

anges att underrättelsesamarbete med andra länder och internationella

organisationer får ske enligt regeringens närmare bestämmande. För att

markera att underrättelsetjänsten inte är en säkerhetstjänst erinras om att

det i underrättelsetjänst inte får utövas verksamhet som kräver polisiära

befogenheter. Slutligen finns i lagförslaget en bestämmelse om att en

särskild nämnd Försvarets underrättelsenämmnd (FUN) under

regeringen skall ha insyn i försvarsunderrättelsetjänsten.

Betänkandets förslag till lagtext

Förslag till lag (0000:0000) om

försvarsunderrättelseverksamhet

1 § Försvarsunderrättelseverksamhet bedrivs av Försvarsmakten och de

myndigheter som regeringen bestämmer.

2 § Försvarsunderrättelseverksamhet bedrivs för att kartlägga yttre

militära hot och andra yttre hot mot landet samt till stöd för de övriga

viktiga nationella intressen som avses i 3 och 4 §§. Regeringen

bestämmer försvarsunderrättelseverksamhet inriktning.

3 § Försvarsunderrättelseverksamhet bedrivs till stöd för svensk utrikes-,

försvars- och säkerhetspolitik. Häri ingår att medverka i svenskt

deltagande i internationellt säkerhetssamarbete.

4 § Försvarsunderrättelseverksamhet bedrivs även, enligt vad regeringen

närmare bestämmer, genom medverkan med underrättelser i uppgiften att

stärka samhället vid svåra påfrestningar vid i fred.

5 § Uppgifterna enligt 2 4 §§ fullgörs hos de myndigheter som bedriver

försvarsunderrättelseverksamhet genom inhämtning, bearbetning och

analys av information. Mot denna bakgrund utarbetas inom

försvarsunderrättelsetjänsten hotbildsanalyser och

underrättelsebedömningar som delges regeringen, Försvarsmakten och

andra berörda myndigheter.

6 § Myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet får,

enligt regeringens närmare bestämmande, etablera och upprätthålla

samarbete i underrättelsefrågor med andra länder och internationella

organisationer.

7 § Av lagar och andra föreskrifter följer att det i

försvarsunderrättelseverksamhet inte får utövas verksamhet som kräver

polisiära befogenheter.

8 § En särskild nämnd under regeringen har insyn i försvarsunderrättelse-

verksamhet enligt vad regeringen närmare föreskriver.

_______________

Denna lag träder i kraft den

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet

Riksdagens ombudsmän, Sveriges riksbank, Hovrätten över Skåne och

Blekinge, Hovrätten för Övre Norrland, Kammarrätten i Jönköping,

Kammarrätten i Stockholm, Justitiekanslern, Rikspolisstyrelsen,

Säkerhetspolisen, Svenska ambassaden i Berlin, Svenska ambassaden i
[REDACTED_EFTERNAMN], Svenska ambassaden i Helsingfors, Svenska ambassaden i

Köpenhamn, Svenska ambassaden i London, Svenska ambassaden i

Moskva, Svenska ambassaden i Oslo, Svenska ambassaden i Paris,

Sveriges ständiga representation vid Förenta Nationerna, Sveriges

ständiga delegation vid organisationen för säkerhet och samarbete i

Europa, Statens invandrarverk, Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete, Inspektionen för strategiska produkter,

Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Försvarets radioanstalt,

Överstyrelsen för civil beredskap, Statens räddningsverk, Styrelsen för

psykologiskt försvar, Kustbevakningen, Försvarets forskningsanstalt,

Försvarshögskolan, Försvarets underrättelsenämnd, Kungliga

Krigsvetenskapsakademien, Tullverket, Länsstyrelsen i Västra Götalands

län, Länsstyrelsen i Skåne län, Lunds universitet, Uppsala universitet,

Statens strålskyddsinstitut, Statens kärnkraftinspektion, Post- och tele-

styrelsen, Svenska arbetsgivareföreningen samt Utrikespolitiska

institutet.

Försvarsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 november 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén, Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet von[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:25 Lag om

försvarsunderrättelseverksamhet.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lagen (2000:000) om

försvarsunderrättelse-

verksamhet

1, 3, och 5 §§

Prop. 1999/2000:25

2

1

Prop. 1999/2000:25

Bilaga 1

28

Prop. 1999/2000:25

Bilaga 1

28

28

Prop. 1999/2000:25

Bilaga 2

28

28

Prop. 1999/2000:25

Bilaga 3

28

28

Prop. 1999/2000:25

28

Prop. 1999/2000:25

28

28