Regeringens proposition 1990/91:8

om vårdnad och umgänge

Prop. 1990/91:8

Regeringen föreslår riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokoilet den 6 september 1990 för de åtgärder och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Laila Freivalds

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till ändringar i framför allt reglerna i föräldrabalken om vårdnad och umgänge. Förslagen syftar särskilt till att bana väg för en utveckling mot att föräldrarna själva i så stor utsträckning som möjligt skall kunna komma överens i vårdnads- och umgängesfrägor.

Det föreslås att s.k. samarbet.ssamtal skall erbjudas föräldrar i alla kom­muner. Vidare föreslås det att domstolen i ett mål om vårdnad eller umgänge skall ges möjlighet att ta initiativ till att samarbetssamtal kommer till stånd.

Gemensam vårdnad föreslås kunna komma i fråga inte bara om föräldrarna är ense om det utan också om ingen av dem utesluter denna vårdnadsform.

Ogifta föräldrar föreslås kunna få gemensam vårdnad genom en anmälan till socialnämnden i samband med att faderskapet fastställs. 1 anslutning därtill föreslås att termen faderskapserkännande byts ut mot termen   faderskapsbekräftelse.

För sådana fall dä gemensam vårdnad inte är aktuell utan endera föräldern skall anförtros vårdnaden skall domstolen liksom hittills avgöra frågan om vem som skall ha vårdnaden efter vad som är bäst för barnel. Det föreslås en uttrycklig bestämmelse om att domstolen vid bedömning-

en av vad som är bäst för barnet skall fästa avseende särskilt vid barnets    Prop. 1990/91: 8 behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

I anslutning till reglerna om umgänge föreslås att värdnadshavaren skall lämna sädana upplysningar om barnet som kan främja umgänget. Vidare föreslås att en erinran tas in i socialtjänstlagen om att socialnämnden också efter det att en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts skall tillgodose det behov av stöd och hjälp som kan föreligga.

När det gäller förfarandet i värdnadsmål föreslås att interimistiska beslut i stället för att avse vårdnaden skall kunna ta sikte på vem barnet skall bo tillsammans med. Det föreslås vidare att domstolen skall uppdra åt socialnämnden att föranstalta om utredning men att utredningen skall överlämnas till domstolen utan något ställningstagande från nämndens sida.

De föreslagna lagändringarna avses träda i kraft den 1 mars 1991.

Propositionens lagförslag

Prop. 1990/91:

1 Förslag till

Lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken,

dels att 1 kap. 2 - 4 §§, 2 kap. 5 §, 3 kap. 1 och 3 §§ samt 6 kap. 4 -

6, 10, 15 och 18 - 20 §§ skall ha följande lydelse, deb att det i 6 kap. skall införas en ny paragraf, 6 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2§

Rätten skall förklara att mannen i äktenskapet ej är fader till barnet, om

1.

det är utrett att modern har haft samlag med annan än mannen under tid då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av den andre,

2.

det på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hällas för visst att mannen ej är barnets fader, eller

3.

barnet har avlats före äktenskapet eller under det att makarna levde åtskilda och det ej är sannolikt att makarna har haft samlag med varandra under tid då barnet kan vara avlat.

Godkänner mannen i äktenskapet

Godkänner mannen i äktenskapet

skriftligen annan mans erkännande

skriftligen annan mans bekräftelse av

av faderskapet och har i fråga om

faderskapet och har i fråga om

erkännandet iakttagits bestämmel-

bekräftelsen iakttagits bestämmelser-

serna i 4 §, skall därigenom anses

na i 4 §, skall därigenom anses

fastställt att mannen i äktenskapet

fastställt att mannen i äktenskapet

ej är barnets fader. Erkännandet

ej är barnets fader. Bekräftelsen skall

skall dock i detta fall alltid vara

dock i detta fall alltid vara skriftli-

skriftligen godkänt av modern.

gen godkänd av modern.

3 

§

Föreligger ej fall som avses i 1 §

Föreligger ej fall som avset i 1 §

eller har rätten meddelat förklaring     eller har rätten meddelat förklaring

Balken omtryckt 1983:485.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:

enligt 2 § första slyckel, fastställes faderskapet genom erkännande eller dom.

enligt 2 § första stycket, fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom.

4

§

Erkännande av faderskap sker skriftligen och skall bevittnas av två personer. Erkännandet skall skrift­ligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förord­nad förmyndare för barnet. Har barnet uppnått myndig ålder, skall erkännandet i stället godkännas av barnet självt. Socialnämnden får lämna sitt godkännande endast om det kan antagas att mannen är fader till barnet.

Erkännande kan ske även före barnets födelse.

Visas senare att den som har läm­nat erkännande ej är fader till bar­net, skall rätten förklara att erkän­nandet saknar verkan mot honom.

Bekräftelse av faderskap sker skrift­ligen och skall bevittnas av två per­soner. Bekräftelsen skall skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förordnad förmyndare för barnet. Har barnet uppnått myndig ålder, skall bekräf­telsen i stället godkännas av barnet självt. Socialnämnden får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen är fader till bar­net.

Bekräftelse kan ske även före bar­nets födelse.

Visas senare att den som har läm­nat bekräftebe ej är fader till barnet, skall rätten förklara att bekräftelsen saknar verkan mot honom.

2 kap. 5 §

Om faderskapsfrågan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet på grund av socialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antages vara fader till barnet tillfälle att erkänna faderskapet.

Om faderskapsfrågan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet på grund av socialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antas vara fader till barnet tillfälle att bekräfta faderskapet.

3 kap.

1§

Vill man som enligt 1 kap. 1 § skall anses som barns fader vinna

Senaste lydelse 1987:790.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:

förklaring enligt 1 kap. 2 § första stycket att han icke är fader till barnet, skall han väcka talan härom mot barnet eller, om barnet har avlidit, dess arvingar.

Är mannen död och har han inte Är mannen död och har han inte

varaktigt sammanbott med barnet varaktigt sammanbott med barnet

och inte heller efter barnets födelse och inte heller efter barnets födelse

erkänt barnet sotn sitt, har den avlid- bekräftat att barnet är hans, har den

nes maka och var och en som jämte avlidnes maka och var och en som

eller näst efter barnet är berättigad jämte eller näst efter barnet är

till arv efter mannen rätt att väcka berättigad till arv efter mannen rätt

talan om att mannen ej är fader till att väcka talan om att mannen ej är

barnet. Efterlämnar den avlidne fader till barnet. Efterlämnar den

förutom maka sådana arvingar som avlidne förutom maka sådana ar-

avses i 3 kap. 2 § ärvdabalken, har vingar som avses i 3 kap. 2 § ärvda-

var och en av dem rätt att väcka balken, har var och en av dem rätt

talan under här angivna förutsätt- att väcka talan under här angivna

ningar.

förutsättningar.

Rätt att väcka talan föreligger ej, om vid mannens död mer än ett år har förflutit från det att talan, som grundats på att mannen är fader till barnet, väckts mot honom och han fått del därav eller om mer än ett år har förflutit sedan anspråk på samma grund framställts mot mannens dödsbo.

3

§

'

Talan som avses i 1 eller 2 § får väckas vid rätten i den ort där barnet har sitt hemvist eller, om det har avlidit, vid den rätt som har att ta upp tvist om arv efter barnet. Finns det inte någon annan behörig domstol, skall målet tas upp av Stockholms tingsrätt.

Detsamma gäller talan enligt 1 Detsamma gäller talan enligt 1

kap. 4 § tredje stycket om att ett kap 4 § tredje stycket om att en

faderskapserkännande saknar yerkan fadersskapsbekräftelse saknar verkan

mot den som har lämnat det.

mot den som har lämnat den.

6 kap.

4§

Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem

Senaste lydelse 1985:368.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:8

båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

Har förordnande om vårdnaden inte tneddelats tidigare, kan föräldrarna, i stället för att göra en ansökan till rätten, efter anmälan av dem båda till pastorsämbetet få gemensam vårdnad genom registrering under förutsättning att föräldrarna och barnet är svenska medborgare.

Föräldrarna kan få gemensam vård­nad också genom registrering hos pas­torsämbetet efter anmälan av dem båda

1.  till socialnämnden i samband med

att nämnden skall godkänna en fader­

skapsbekräftelse, eller

2.    till pastorsämbetet under förut­

sättning att förordnande om vårdna­

den inte har meddelats tidigare och att

föräldrarna och barnet är svenska

medborgare.

5 §

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall r&lien på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräld­rarna efter vad som är bäst för barnet. Rätten kan också i mål om äkten­skapsskillnad utan yrkande förordna om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vårdnad är upp­enbart oförenlig med barnets bästa.

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rållen efter vad som är bäst för barnet anförtro vård­naden åt en av föräldrarna eller, om den förälder som har begärt upplösning av den gemensamma vårdnaden inte motsätter sig fortsatt gemensam vård­nad, låta den gemensamma vårdnaden bestå.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

6 §

Står barnet under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill den andre att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, skall rätten på talan av denne eller båda föräldrarna anförtro vårdnaden ät den andra för­äldern, om detta är bäst för barnet.

Står barnet under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten efter vad som är bäst för barnet anförtro vårdnaden ät den andra föräl­dern, om denne vill att vårdnaden skall flyttas över till honom eller hen­ne, eller, om en av föräldrarna begär gemensam vårdnad och den andra inte

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:8

motsätter sig det, förordna att föräld­rarna i fortsättningen skall utöva vårdnaden gemensamt.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda.

6a §

Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall rätten fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrar­na

10

Står barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnet. Rätten får flytta över vård­naden till föräldrarna gemensamt endast om föräldrarna är ense om det.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden.

Står barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnet. Rätten får dock inte flytta över vårdnaden till föräldrarna gemensamt, om någon av dem mot­sätter sig gemensam vårdnad.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första styckt prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av social­nämnden.

15 §

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses.

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Värdnadshavaren skall, om inte sär­skilda skäl talar mot det, lämna så­dana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:1

Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

19 §

Om samtal i syfte att nå enighet i fråga om vårdnad eller umgänge har inletts mellan partema genom social­nämndens eller något annat organs försorg kan rätten, om någon av partema begär det och fortsatta samtal kan antas vara till nytta, förklara att målet skall vila under en viss tid. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga denna tid.

18 §

I mål om vårdnad eller umgänge får rätten uppdra ål socialnämnden eller något annat organ att i barnets intresse anordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (samarbets­samtal).

Om rätten lämnar uppdrag enligt första stycket, kan den förklara att målet skall vila under en viss tid. Detsamma gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden.

18 §

19 §

Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda.

Innan rätten avgör ett mål eller Innan rätten avgör ett mål eller

ärende om vårdnad eller umgänge ärende om vårdnad eller umgänge

skall socialnämnden höras eller, om skall socialnämnden ges tillfälle att

det är tillräckligt, beredas tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden

yttra sig.

tillgång till upplysningar som kan vara

av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en viss lid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid.

Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 20 §'

Prop. 1990/91:1

I mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge får rätten, för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, besluta om vårdnad eller umgänge efter vad 

rätten finner skäligt.

I mål eller ärenden om vårdnad

eller umgänge får rätten, för tiden

till dess att frågan har avgjorts

genom en dom eller ett beslut som

har vunnit laga kraft, besluta om

vårdnad eller umgänge. Stårbamet

under vårdnad av båda föräldrarna,

får rätten i stället besluta vem barnet

skall bo tillsammans med. Rätten skall

besluta efter vad som är bäst för

barnet.

Beslut enligt första stycket får meddelas utan huvudförhandling. Innan

beslutet meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten

kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Har rätten

meddelat ett beslut, skall den ompröva det när målet eller ärendet avgörs.

Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma satt som en

dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av

rätten.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

Senaste lydelse 1987:790.

2 Förslag till

Prop. 1990/91:

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620)* dels att 10, 12 och 48 §§ skall ha följande lydelse, deb att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

10 §

Socialnämnden bör genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra.

Nämnden bör även i övrigt tillhandahålla sociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcentraler och liknande, social jour eller annan därmed jämförlig verksamhet.

Nämnden kan utse en särskild Nämnden kan utse en särskild

person (kontaktperson) eller en person (kontaktperson) eller en

familj med uppgift att hjälpa den familj med uppgift att hjälpa den

enskilde och hans närmaste i per- enskilde och hans närmaste i per­

sonliga angelägenheter, om den sonliga angelägenheter, om den

enskilde begär eller samtycker till enskilde begär eller samtycker till

det.

det. För barn som inte harjj'llt 15 år

får kontaktperson utses endast om bamets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om bamet självt begär eller samtycker till det.

12 §

Socialnämnden skall

verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsut­veckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ung­dom.

Lagen omtryckt 1988:871.

12

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynn­sam utveckling och

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fost­ran utanför det egna hemmet.

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynn­sam utveckling,

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fost­ran utanför det egna hemmet, samt

i sin omsorg om bam och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan föreligga sedan en tvbt om vårdnad eller umgänge har avgjorts av en domstol

12 a §

Kommunen skall sörja för att föräl­drar kan erbjudas samtal under sak­kunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge (samarbetssamtal).

48 §2

Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller för­äldrabalken avse endast uppgifter som anges i följande lagrum

1

kap. 4 § föräldrabalken,

2

kap. 1, 4-6, 8 och 9 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad utredning,

3

kap. 5, 6 och 8 §§ föräldrabalken,

6 kap. 19 § föräldrabalken beträf­fande beslut att utse utredare i mål och ärenden otn vårdnad eller um­gänge,

7 kap. 7, 11 och 14 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligt 7 § att godkänna avtal som innefattar åtagande att utge engångsbelopp. 11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte heller omfatta

Senaste lydelse 1990:53.

13

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91: 8

befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 27 § denna lag eller att fullgöra vad som ankommer på nämnden enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller enligt 9 § lagen (1964:143) om bidragsför­skott.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

14

3 Förslag till

Prop. 1990/91:1

Lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella fader­skapsfrågor

Härigenom föreskrivs att 3, 6, 8 och 12 §§ lagen (1985:367) om internationella faderskapfrågor skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

3

§

I fråga om fastställelse av faderskap enligt första stycket tillämpas svensk lag.

Ett faderskap kan fastställas ge­nom erkännande av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd, om nämden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken.

Har erkännandet lämnats utom­lands, skall det även om detta inte följer av andra stycket anses giltigt till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

Ett faderskap kan fastställas ge­nom bekriebe av faderskapet under medverkan av en svensk social­nämnd, om nämnden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken.

Har hekräfteben lämnats utom­lands, skall den även om detta inte följer av andra stycket anses giltigt till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

6 §

Har ett faderskap fastställts ge­nom erkännande, skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av erkännandet prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fast-ställelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på att den som har lämnat erkännandet inte är far till barnet.

Har ett faderskap fastställts ge­nom bekräftebe, skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av bekräfteben prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fast-ställelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på att den som har lämnat bekräfteben inte är far barnet.

8

§

En utländsk fastställelse av fader­skap genom erkännande gäller i Sve-

En utländsk fastställelse av fader­skap genom bekräftebe gäller i Sve

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:

rige, om den är giltig enligt lagen i en stat där barnet eller den som har lämnat erkännandet hade hem­vist eller i en stat där någon av dem var medborgare. Erkännandet skall även om det inte följer av första stycket anses giltip till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stat där erkännandet lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inte i Sverige

1.    om den strider mot ett här i

landet giltigt avgörande i en rätte­

gång som började innan fastställel­

sen skedde,

2.   om den strider mot en tidigare,

här i landet giltig fastställelse av

faderskap i annan form än genom

domstolsavgörande,

3.

om det i Sverige pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde,

4.

om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller

5.

om erkännandet är uppenbart oriktigt.

rige, om den är giltig enligt lagen i den stat där barnet eller den som har lämnat bekräfteben hade hem­vist eller i en stat där någon av dem var medborgare.

Bekräfteben skall även om det inte följer av första stycket anses giWg till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stat där bekräfteben lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inte i Sverige

1.

om den strider mot ett här i landet giltigt avgörande i en rätte­gång som började innan fastställel­sen skedde,

2.

om den strider mot en tidigare, här i landet giltig fastställelse av faderskap i annan form än genom domstolsavgörande,

3.

om det i Sverige pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde,

4.

om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller

5.

om bekräfteben är uppenbart oriktigt.

12 §

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett avgörande av en utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom erkännande gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppen­bart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att till-

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett avgörande av en utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom bekräftebe gäller inte i Sveri­ge, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa

16

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91: 8

lämpa bestämmelsen eller att er-

bestämmelsen eller att erkänna

känna avgörandet eller fastställd-

avgörandet eller fastställelsen.

sen.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

17

2    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

4 Förslag till

'

Prop. 1990/91:8

Lag  om  ändring  i  lagen   (1979:1001)  om  erkännande  av nordiska faderskapsavgöranden

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

4 §

Väcks vid en svensk domstol talan angående faderskapet till ett barn men pågår redan en rättegång angående faderskapet i Danmark, Finland, Island eller Norge, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på lagakraftvunnen dom i den utländska rättegången.

Pågår en rättegång om faderskap Pågår en rättegång om faderskap

i Danmark, Finland, Island eller i Danmark, Finland, Island eller

Norge, får en svensk barnavårds- Norge, får en svensk socialnämnd

nämnd inte godkänna ett erkännande inte godkänna en bekräftelse av

av faderskapet.

faderskapet.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

5 Förslag till

Prop. 1990/91:8

Lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m.

vid utredning av faderskap

,

Härigenom föreskrivs att 1 a § lagen (1958:642) om blodundersökning' m.m. vid utredning av faderskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe 1 a §

Sedan ett faderskap har fastställts genom erkännande eller genom dom som har vunnit laga kraft, kan rätten förordna om en sådan under­sökning som avses i 1 §, om det först efter erkännandet eWer domen har framkommit omständigheter som ger anledning till antagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haft samlag med modern under tid då barnet kan vara avlat. Förordnandet kan avse den som har fastställts vara far, modern, barnet eller den andre mannen.

Har faderskapet fastställts genom erkännande, kan förordnande enligt första stycket meddelas i mål om att erkännandet saknar verkan mot den som har lämnat det. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inte väckts om att erkännandet saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligt första stycket såsom ett ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning av domstols­ärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om att erkännandet saknar verkan.

Sedan ett faderskap har fastställts genom bekräftebe eller genom dom som har vunnit laga kraft, kan rätten förordna om en sådan under­sökning som avses i 1 §, om det först efter bekräfteben eller domen har framkommit omständigheter som ger anledning till antagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haft samlag med modern under tid då barnet kan vara avlat. Förordnandet kan avse den som har fastställts vara far, modern, barnet eller den andre mannen.

Har faderskapet fastställts genom bekräftebe kan förordnande enligt första stycket meddelas i mål om att bekräfteben saknar verkan mot den som har lämnat det. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inte väckts om att bekräftelsen saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligt första stycket såsom ett ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning av domstols­ärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om att bekräfteben saknar verkan.

'Lagen omtryckt 1982:1060.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91: 8

Har faderskapet fastställts genom dom som har vunnit laga kraft, prövas frågan om förordnande enligt första stycket såsom ett ärende enligt lagen om handläggning av domstolsärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i det tidigare målet.

Innan förordnande enligt första stycket meddelas, skall den som förordnandet skulle avse beredas tillfälle att yttra sig.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

20

6 Förslag till

Prop. 1990/91:1

Lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

2

§

Har en man enligt 1 kap. 1 § för­äldrabalken ansetts som far till ett barn eller har en mans faderskap till ett barn fastställts genom erkän­nande eller dom, men frias mannen från faderskapet, har han rätt till ersättning av allmänna medel för underhållsbidrag som han enligt 7 kap. 2 § föräldrabalken utgett till barnet.

Har en man enligt 1 kap. 1 § för­äldrabalken ansetts som far till ett barn eller har en mans faderskap til] ett barn fastställts genom bekräftebe eller dom, men frias mannen från faderskapet, har han rätt till ersätt­ning av allmänna medel för under­hållsbidrag som han enligt 7 kap. 2 § föräldrabalken utgett till barnet.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

'Lagen omtryckt 1979:338.

21

Justitiedepartementet

Prop. 1990/91:

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 september 1990

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.Andersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Pers.son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Proposition om vårdnad och umgänge 1 Inledning

Regler om vilka som är vårdnadshavare och om det ansvar som dessa har gentemot barnet finns i 6 kap. föräldrabalken. Dessa regler har fått sin nuvarande utformning genom lagändringar år 1976 och år 1983.

I en inom justitiedepartementet upprättad departementspromemoria. Ds 1989:52, Vårdnad och umgänge, föreslås vissa ändringar i den gällande lagstiftningen om vårdnad och umgänge. Promemorian har remissbehand­lats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av promemorian som bilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram i promemori­an som bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna och en remissammanställning som bilaga 3.

Under lagstiftningsärendets gång har överläggningar hållits med företrä­dare för justitiedepartementen i Danmark, Finland och Norge.

Laff-ådet

Regeringen beslutade den 23 maj 1990 att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i föräldrabalken m.m. Förslagen hade upprättats inom justitiedepartementet.

Lagförslagen bör fogas till protokollet som bilaga 4.

Lagrådet, vars yttrande bör fogas till protokollet som bilagaS, har i allt

väsentligt godtagit förslagen. Endast i två avseenden har lagrådet framfört

synpunkter. Det ena gäller förslaget att byta ut termen "faderskapser­

kännande". Till detta återkommer jag under avsnitt 2.7. Det andra rör

formuleringen av bestämmelserna i 6 kap. 5,6 och 10 §§ föräldrabalken.

22

De förslag till ändringar som lagrådet därvid har fört fram har jag godtagit. Härutöver har jag gjort några redaktionella jämkningar i de

remitterade förslagen.

Prop. 1990/91:8

Jag har i ärendet samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

2 Allmän motivering 

2.1 Nuvarande ordning

2.1.1 vårdnad

Att ha vårdnad om ett barn innebär att ha det juridiska ansvaret för barnets person. Normalt svarar det juridiska ansvaret också mot den faktiska vården om barnet. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet men bor isär, kommer dock i allmänhet den dagliga vården om barnet att ligga på huvudsakligen den ena föräldern. Den faktiska vården om barnet kan också ha lämnats över till någon annan.

Vårdnaden avser till en början barnets behov av omsorg i fysiskt och psykiskt avseende. I den fysiska omsorgen ligger att barnet får bostad och uppehälle. I den fysiska omsorgen ligger också att barnet får möjlighet att utbilda sig efter sina önskemål, behov och förutsättningar. Med psykisk omsorg avses bl.a. att barnet får omtanke, trygghet och förståelse samt att gränser sätts för barnets beteende. Den psykiska omsorgen innefattar även att barnet får fostran.

I vårdnaden ingår vidare att ha uppsikt över barnet till dess att det har nått en sådan ålder och utvecklingsgrad att sådan uppsikt inte längre behövs. I första hand är det här fråga om en skyldighet att se till att barnet inte skadar sig självt.

Vårdnaden innebär även en principiell rätt att bestämma över barnets angelägenheter, att ha barnet hos sig eller att bestämma var barnet skall bo samt att inom vissa gränser besluta i frågor som rör barnet.

Vårdnaden består till dess barnet har fyllt 18 år. De flesta av de befogenheter och skyldigheter som tillkommer värdnadshavaren är dock till sin natur sådana att de upphör att gälla innan barnet har fyllt 18 år. Exempelvis är det naturligt att barnet med stigande ålder får ett större eget inflytande över sina angelägenheter.

Regler om vilka som är vårdnadshavare finns i 6 kap. föräldrabalken. Enligt den lydelse som kapitlet fick år 1976 (se prop. 1975/76:170, LU 33, rskr 397, SFS 1976:612) överlämnades i stort sett till föräldrarna att själva bestämma om vårdnaden skall tillkomma en av dem eller båda. Bakom reglerna låg en strävan att inte göra någon skillnad mellan barn vars föräldrar är gifta med varandra och andra barn.

Den gamla regeln att gifta föräldrar har gemensam vårdnad om sina

barn behölls som huvudregel. Den gemensamma vårdnaden behövde enligt

de nya reglerna inte nödvändigtvis upplösas vid äktenskapsskillnad. Var

föräldrarna ense om fortsatt gemensam vårdnad, skulle domstolen

förordna i överensstämmelse därmed, om det inte var uppenbart stridande

23

mot barnets bästa.

Även föräldrar som inte var gifta med varandra kunde av domstol    Prop. 1990/91:8 tillerkännas gemensam vårdnad om barnet under förutsättning att de var ense om det och gemensam vårdnad inte var uppenbart stridande mot barnets bästa. Det spelade därvid ingen roll om föräldrarna bodde tillsammans eller inte.

Genom ny lagstiftning år 1983 (prop. 1981/82:168, LU 1982/83:17, rskr 1982/83:131, SFS 1983:47) skedde en ytterligare utvidgning av institutet gemensam vårdnad. Bl.a. infördes regeln att barn även efter äktenskaps­skillnad står under föräldrarnas gemensamma vårdnad, om inte vårdnaden upplöses. Det infördes också en möjlighet för ogifta föräldrar att få gemensam vårdnad genom en anmälan till pastorsämbetet.

Det huvudsakliga syftet med 1983 års lagstiftning var att stärka barnets rättsliga ställning genom att barnets behov och den hänsyn som bör tas till barnet markeras i högre grad än tidigare. I korthet innebär de nuvarande reglerna följande.

a. Barn vars föräldrar är gifta med varandra

Vårdnaden tillkommer i regel båda föräldrarna (3 §). Gör sig den ena föräldern skyldig till missbruk eller försummelse eller brister föräldern i övrigt i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnet, skall domstolen anförtro vårdnaden åt den andra föräldern ensam eller, om denne också brister i omsorgen om barnet, åt en särskilt förordnad förmyndare (7 §). Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och en av föräldrarna dör, tillkommer vårdnaden den andre. Om barnet står under vårdnad av endast en av föräldrarna och denne dör, skall den andre i regel förordnas till vårdnadshavare (9 §)..

b. Barn vars föräldrar har varit gifta med varandra.

Döms det till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna, står barnet även därefter under båda föräldrarnas vårdnad, om inte den gemensamma vårdnaden upplöses (3 §). Den gemensamma vårdnaden kan upplösas, om endera av föräldrarna begär detta (5 §). 1 så fall skall domstolen förordna om vårdnaden efter vad som är bäst för barnet. Vårdnaden kan också upplösas i missbrukssituationer (7 §) samt i fosterbarnsförhållanden (8 §). Om en av föräldrarna dör, gäller samma regler som för barn vars föräldrar är gifta med varandra (9 §).

c. Barn vars föräldrar inte är eller har varit gifta med varandra

Utgångspunkten är att vårdnaden tillkommer modern (3 §). Om modern

brister i omsorgen om barnet eller om hon dör, skall domstolen flytta över

vårdnaden på fadern eller på en särskilt förordnad förmyndare (7 och 9

§§). Om i annat fall fadern, eller båda föräldrarna, begär att vårdnaden

skall anförtros åt honom, skall domstolen besluta efter vad som är bäst

24

för barnet (6 §). Om föräldrarna är ense om gemensam vårdnad, kan de     Prop. 1990/91: 8 i regel uppnå detta genom en enkel anmälan till pastorsämbetet (4 §).

2.1.2 Umg

ä

nge

I de fall föräldrarna inte har gemensam vårdnad om barnet aktualiseras frågan om umgänge mellan barnet och den förälder som inte är vårdnadshavare (eller med någon annan som står barnet särskilt nära). Medan umgängesreglerna tidigare gick ut på att en förälder som var skild från vårdnaden hade rätt till umgänge med barnet, om inte särskilda skäl talade emot detta, bygger de gällande reglerna (15 §) på barnets behov av umgänge med den förälder som inte är vårdnadshavare. De innebär att värdnadshavaren ansvarar för att barnets behov av umgänge med den andre föräldern blir tillgodosett. Om värdnadshavaren motsätter sig det umgänge som begärs av en förälder eller någon annan, behövs det ett beslut av domstolen. Domstolen skall då, i likhet med vad som gäller i fråga om vårdnaden, besluta i umgängesfrågan efter vad som är bäst för barnet.

2.2 Allmänna utgångspunkter

2.2.1 Inriktningen av en reform

Det råder i dag stor enighet inom beteendevetenskapen om att det för ett barns utveckling är viktigt att barnet har nära och goda relationer till båda föräldrarna även om dessa är i konflikt med varandra. Under de olika faserna i barnets utveckling kan föräldrarna stå barnet olika nära och fylla olika behov. Särskilt när barnet kommer upp i skolåldern har det ofta ett påtagligt behov av goda kontakter med föräldern av samma kön. En bristfällig kontakt med en av föräldrarna kan försämra barnets utveckling i olika avseenden.

Det kan gälla barnets inre utveckling. Undersökningar som har gjorts beträffande barn som har ingen eller ringa kontakt med den ena föräldern tyder på att risken är stor att barnets bild av den föräldern blir bristfällig eller negativ. Detta försvårar identifikationen med föräldern och riskerar att underminera barnets självkänsla.

En bristfällig kontakt med den ena föräldern kan också ha betydelse för den sociala anpassningen. Som redovisas i promemorian ger undersökning­ar av skolpojkar med sociala problem vid handen att endast en liten andel av de pojkar som upplevt en separation mellan föräldrarna hade ett fungerande umgänge med den frånvarande föräldern, vanligtvis fadern.

Av avgörande betydelse för att barn får växa upp under trygga och goda

förhållanden är givetvis att föräldrar och andra fostrare handlar i en anda

av omtanke om barnen. De reformer av föräldrabalken som genomfördes

under 1970-talet och början av 1980-talet har satt barnets intresse i

förgrunden och syftat till att stärka barnets rättsliga ställning genom att

25

barnets behov och den hänsyn som bör tas till barnet har markerats i    Prop. 1990/91: 8 högre grad än tidigare.

Det torde inte råda någon tvekan om att de nämnda reformerna har verkat i önskad riktning. Att båda föräldrarna skall vara delaktiga i barnets uppfostran och utveckling till en självständig individ framstår för allt fler föräldrar som en självklarhet, oavsett hur relationerna mellan föräldrarna i övrigt utvecklas. Från domstolshåll framhålls också ofta att allt fler vård­nadsmål slutar i någon form av överenskommelse mellan föräldrarna. De mål som förblir i egentlig mening tvistiga blir allt färre. Dessa torde å andra sidan tendera att bli allt mer komplicerade.

I departementspromemorian laggs fram ett antal förslag som ytterligare betonar att föräldrarna har ett gemensamt ansvar för sitt barn och att detta ansvar ligger kvar även efter en separation. Remissinstanserna har allmänt slutit upp kring denna inriktning, vilken ligger i linje med den av Förenta nationonernas generalförsamling den 20 november 1989 antagna konventionen om barnets rättigheter (se bl.a. art. 3 och 18 i konventionen: konventionstexten finns intagen i prop. 1989/90:107). För egen del vill jag också kraftigt stryka under betydelsen av föräldrarnas gemensamma ansvar och vikten av att barnets intresse sätts i centrum.

En väsentlig utgångspunkt för en reformering av lagstiftningen om vårdnad och umgänge bör vara att regelsystemet skall ha ett sådant innehåll att det så långt som möjligt främjar ett gemensamt föräldraansvar. En grundläggande tanke bakom förslagen i departementspromemorian är att främja en utveckling mot att föräldrarna i så stor utsträckning som möjligt själva skall kunna komma överens om hur vårdnads- och umgängesfrågorna skall ordnas. Det ligger i sakens.natur att barnets möjligheter att ha en nära och god kontakt med båda föräldrarna underlättas, om dessa kan samarbeta i frågor som rör barnet. Det torde också vara givet att förutsättningarna för ett sådant samarbete är större, om föräldrarna själva kan enas om vårdnad och umgänge än om avgörandet måste överlämnas till en domstol. Jag ser det därför som angeläget att regelsystemet utformas så att det banar väg för samför-ständslösningar i så stor utsträckning som möjligt. I likhet med remiss­instanserna kan jag därför ansluta mig till den grundtanke som ligger bakom förslagen i departementspromemorian.

En annan utgångspunkt för en reform bör enligt min mening vara att regelsystemet skall ge utrymme för och anledning till att beakta olika individuella förhållanden. Bedömningen av vad som i ett enskilt fall är bäst för ett barn kan inte göras schablonmässigt utan måste bli beroende av omständigheterna i just det fallet. Regelsystemet måste då också ge de rättstillämpande myndigheterna tillräckligt spelrum för att beakta olika individuella förhållanden och därigenom uppnå en lösning som svarar mot behovet i det enskilda fallet.

Även förfarandet i vårdnadsprocessen kan behöva förenklas och

renodlas. Det är viktigt att de processuella reglerna inte leder till att

eventuella motsättningar mellan föräldrarna förstärks. Det är också viktigt

26

att vårdnadsprpcesser kan bedrivas snabbt och effektivt. Liksom huvud­delen av remissinstanserna anser jag att de i departementspromemorian framlagda förslagen kan få en positiv effekt i dessa avseenden.

Med hänsyn till vad jag nu har anfört anser jag att de i departements­promemorian framlagda förslagen i allt väsentligt bör kunna ligga till grund för en reform av reglerna om vårdnad och umgänge.

2.2.2 Dispositionen av den följande framställningen

I det följande kommer jag att närmare behandla frågor om

samarbetssamtal i avsnitt 2.3, gemensam vårdnad i avsnitt 2.4, umgängesfrågor i avsnitt 2.5, förfarandet i avsnitt 2.6, faderskapserkännanden i avsnitt 2.7, stöd enligt socialtjänstlagen i avsnitt 2.8, kontaktperson i avsnitt 2.9, ikraftträdande i avsnitt 2.10 och kostnader och resursbehov i avsnitt 2.11.

Mina kommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i special­motiveringen (avsnitt 4).

2.3 Samarbetssamtal

2.3.1 Samarbetssamtal i alla kommuner

Prop. 1990/91:

Mitt förslag: Kommunerna skall vara skyldiga att bereda föräldrar möjlighet till samarbetssamtal.

Promemorians forslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 42-44).

Remissinstanserna: Promemorians förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser.

Skälen for mitt förslag: Under senare år har många kommuner inlett en verksamhet för att vid skilsmässokonflikter och i liknande situationer hjälpa föräldrarna att bearbeta sin konflikt och i samförstånd söka lösningar för framtiden. Man brukar tala om samarbetssamtal. Därmed menas samtal dar föräldrarna under sakkunnig ledning försöker resonera sig fram till en gemensam syn på vårdnads- och umgängesfrågorna. Målet för samtalen är att få föräldrarna att nå samförståndslösningar. Men även om detta syfte inte kan uppnås, kan föräldrarna genom samtalen få större förståelse för varandras synpunkter och lära sig att hantera sina konflikter på ett sätt som så litet som möjligt går ut över barnen.

Samarbetssamtalen är i första hand att uppfatta som ett instrument för

27

föräldrarna att gemensamt och i samråd själva besluta om vårdnad om    Prop. 1990/91: 8

och umgänge med barnet. Det behov som barnet kan ha av att tala med

någon utomstående om sin situation får därför primärt tillgodoses på

annat sätt än genom samarbetssamtal. Men barnet måste naturligtvis i

något stadium komma med i samtalen om hiir vårdnaden och umgänget

skall anordnas i framtiden. Som regel sker detta när föräldrarna har

börjat samarbeta och kan föra konkreta diskussioner i tvistefrågan.

Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag gjort en undersökning i syfte att utvärdera verksamheten med samarbetssamtal. Undersökningsresulta­ten har redovisats i ett antal rapporter. Av undersökningarna framgår bl.a. följande.

I en enkät till landets kommuner som socialstyrelsens byrå för barn- och familjefrågor genomförde under våren 1987 redovisade 217 av landets 284 kommuner att samarbetssamtal förekom. I allmänhet fördes samtalen i primärkommunal regi men delvis också inom den landstingskommunala familjerådgivningen. Dé kommuner där samarbetssamtal inte förekommer torde i regel vara små (se Samarbetssamtal vid vårdnads- och umgänges­tvister, Socialstyrelsen redovisar 1988:17).

Socialstyrelsens nyssnämnda rapport innehållei" också en redovisning av resultatet av samarbetssamtalen. I de fall då samarbetssamtal påbörjades innan ett domstolsförfarande inletts kunde i närmare 80 % av ärendena föräldrarna enas och en rättslig tvist undvikas. I de fall då samarbetssam­talen genomfördes efter det att en vårdnads- eller umgängesprocess initierats kunde ca 56 % av föräldrarna enas.

Betydelsen och värdet av samarbetssamtal torde i dag inte ifrågasättas av någon. Goda skäl talar för att samarbetssamtalen lyfts fram ytterligare såsom en modell för lösande av vårdnads- och umgängestvister.

En utbyggd satsning på samarbetssamtal ställer krav på medverkan från kommunerna. 1 samband med den senaste större ändringen av föräldra­balken diskuterades, mot bakgrund av den försöksverksamhet som då hade inletts, om kommunerna borde åläggas en skyldighet att hålla en verksamhet med samarbetssamtal (se prop. 1981/82:168 s. 48). Det ansågs vid den tiden att så inte borde ske med hänvisning bl.a. till att det skulle innebära en icke önskvärd styrning av kommunernas resursanvändning.

I promemorian diskuteras ingående huruvida förhållandena numera ger anledning till en annan bedömning. Slutsatsen blir att starka skäl ur såväl den enskildes som det allmännas synvinkel talar för att alla föräldrar bör ges möjlighet till samarbetssamtal. Detta förutsätter att verksamheten med samarbetssamtal finns i alla kommuner. Det föreslås därför att en skyldighet införs för kommunerna att bereda möjlighet till samarbets­samtal. Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser. Jag delar också uppfattningen att kommunerna bör sörja för att föräldrar som vill ha samarbetssamtal kan erbjudas detta. Social­tjänstlagen (1980:620) bör kompletteras med en bestämmelse härom.

Det bör överlämnas till varje kommun att, inom ramen för befintliga

resurser, avgöra hur skyldigheten att erbjuda samarbetssamtal skall

21

fullgöras. Det kan ske inom den egna verksamheten eller genom att två eller flera kommuner samarbetar i frågan eller genom att kommunen på annat sätt förmedlar kontakt med samtalsledare.

Socialstyrelsen får en viktig uppgift när det gäller metodutveckling, utbildning av personal m.m. Styrelsen torde kunna vara en bas för spridning av nya ideér mellan kommunerna och också bistå kommuner eller grupper av kommuner,

2.3.2 Domstols möjlighet att initiera samarbetssamtal

Prop. 1990/91:8

Mitt förslag: 1 mål om vårdnad och umgänge får en domstol uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att anordna samarbetssamtal mellan föräldrarna.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 44-47).

Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Sveriges advokatsamfund anser dock att domstol inte bör kunna förordna om samarbetssamtal utan föräldrarnas samtycke.

Skälen för mitt förslag: För närvarande gäller enligt 6 kap. 19 § föräldrabalken att en domstol kan vilandeförklara ett vårdnads- eller umgängesmål, om det har inletts samarbetssamtal genom socialnämndens eller något annat organs försorg. Förutsättningarna är att någon av föräldrarna begär vilandeförklaring och att domstolen finner att fortsatta samtal kan antas vara till nytta.

Att ett domstolsförfarande har inletts bör naturligtvis inte tas till intäkt för att möjligheterna till en frivillig uppgörelse har tömts ut. Som jag har nämnt i föregående avsnitt blir i mer än hälften av de fall där samar­betssamtal tas upp först efter det att en process har påbörjats föräldrarna ense i vårdnads- och umgängesfrågorna. Det är också relativt vanligt att överenskommelser träffas under förberedelsen, då föräldrarna ställs inför den nya situation som en domstolsförhandling innebär. Över huvud taget framstår det som önskvärt att alla möjligheter att åstadkomma en samförståndslösning tas till vara.

I promemorian har föreslagits att domstolen bör ges en rätt att initiera samarbetssamtal. I princip har inte någon remissinstans motsatt sig att domstolen ges en sådan möjlighet. Det i föregående avsnitt framlagda förslaget om skyldighet för kommunerna att erbjuda samarbetssamtal bäddar också för en initiativrätt från domstolens sida. Jag förordar därför att en ordning av det slaget genomförs.

Fråga uppkommer då vilka förutsättningar som bör gälla för att domstolen skall få ta ett sådant initiativ. Sveriges advokatsamfund har därvid anfört att samarbetssamtal inte bör kunna initieras utan föräldrar­nas samtycke. För egen del kan jag inte biträda denna uppfattning. Något tvång för föräldrarna att delta i samtalen kan visserligen inte gärna

29

komma i fråga. Ett tvång skulle kräva sanktioner i form av regler om t.ex. Prop. 1990/91:8 vitesföreläggande eller hämtning. Under sådana omständigheter kan man inte räkna med att samtalen skulle göra någon nytta. Det förhållandet att det inte kan bli aktuellt med tvång för föräldrar att infinna sig till samar­betssamtal gör det emellertid inte nödvändigt att begränsa en domstols initiativrätt till fall där båda föräldrarna samtycker till samtalen.

Det torde nämligen få antas att de flesta, föräldrar kommer att ställa upp i samarbetssamtal, om en domstol beslutar om sådana. Det torde också få antas att, om föräldrarna väl kommer i kontakt med personer som är erfarna i relationsbehandling av vuxna och som har särskilda kunskaper om barn och barns behov, det finns goda utsikter för att samtalen skall kunna fylla en viktig funktion. Detta gäller även i de fall där samtalen inte leder till att föräldrarna blir ense i den fråga som tvisten gäller. Som jag redan har berört kan nämligen mycket vara vunnet redan genom att föräldrarna genom samtalen blir uppmärksamma på farorna att tvisten skall äventyra barnets välbefinnande.

En domstols möjlighet att ta initiativ till samarbetssamtal bör därför inte förutsätta samtycke från föräldrarnas sida. Utgångspunkten bör i stället vara att ett förordnande om samarbetssamtal bör meddelas så snart det kan antas tjäna något syfte.

Vad jag nu har sagt innebär naturligtvis inte att domstolen alltid skall förordna om samarbetssamtal. Om det står mer eller mindre klart att en av föräldrarna, eller båda, inte kommer att infinna sig till samtalen, torde det inte vara någon mening med ett sådant förordnande. Detta torde också vara fallet när möjligheterna att uppnå en samförståndslösning får anses uttömda, t.ex. därför att tidigare genomförda samarbetssamtal misslyckats och nya bedömts vara utsiktslösa. Ett annat fall är att vårdnaden om barnet bör anförtros åt en särskilt förordnad förmyndare. Då finns det i regel inte skäl för domstolen att föranstalta om samarbets­samtal. Ytterst måste det bli beroende av omständigheterna i det enskilda fallet huruvida domstolen skall ta initiativ till samarbetssamtal.

Med en regel av nu avsett slag, syftande till att bana vägen för en lösning i samförstånd av frågor om vårdnad och umgänge, inställer sig naturligen spörsmålet om en förälders ovilja att delta i samtalen kan tala emot den förälderns lämplighet som vårdnadshavare. Flera remissinstanser har uttalat sig om detta och därvid genomgående anfört att det inte går att ha någon generell uppfattning.

För egen del har jag ingen annan ståndpunkt. Varje fall måste bedömas

för sig. Det kan uppenbariigen finnas godtagbara skäl till att en förälder

inte vill delta i samarbetssamtal. Det kan bero på exempelvis erfarenheter

från tidigare familjerådgivning eller misshandel eller annat oacceptabelt

beteende från den andra makens sida. Men det kan också vara ett tecken

på att den föräldern sätter det egna intresset före barnets. 1 så fall kan

det naturligtvis vara en faktor som, jämte andra, kan tala emot den

förälderns lämplighet som vårdnadshavare. Det är bl.a. mot denna

bakgrund mycket viktigt att de som leder samtalen är lyhörda för såväl

30

kvinnans som mannens individuella erfarenheter och synpunkter. Vid behov kan det vara lämpligt att även samtala enskilt med respektive förälder.

Låt mig i detta sammanhang till sist ta upp en fråga av närmast lagteknisk art som dock får en viss betydelse därutöver. För närvarande är de regler i föräldrabalken som tar sikte på samarbetssamtal placerade efter reglerna om vårdnadsutredning (6 kap. 19 resp. 18 §§). I de fall en domstol på sätt här föreslås tar initiativ till samarbetssamtal bör detta ske innan domstolen beslutar om vårdnadsutredning. De nämnda reglerna bör därför placeras i omvänd ordning. Detta skulle också bidra till en markering av samarbetssamtalens naturliga plats såsom en insats i socialtjänstens regi vid sidan av utredning.

2.4 Gemensam vårdnad

2.4.1 Gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad

Prop. 1990/91:1

Mitt förslag: Domstolen skall kunna bestämma att vårdnaden skall vara gemensam även i sådana fall då en förälder eller båda har yrkat att den gemensamma vårdnaden skall upplösas och vårdnaden anförtros en förälder. En förutsättning är dock att den förälder som har yrkat att ensam få vårdnaden inte motsätter sig fortsatt gemen­sam vårdnad, om hans eller hennes yrkande om att ensam få vårdna­den inte bifalls av domstolen.

Domstolen skall vidare kunna bestämma att vårdnaden skall vara gemensam i sådana fall då en förälder har yrkat det och den andre föräldern inte motsätter sig gemensam vårdnad.

Promemorians forslag: Överensstämmer i stort med mitt (se prome­morian s. 50-52).

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran promemorians förslag om en vidgad möjlighet till gemensam vårdnad. Från något håll anförs att gemensam vårdnad bör göras i princip obligatorisk medan ett par instanser anser att gemensam vårdnad inte bör komma i fråga i vidare mån än som följer av nuvarande regler.

Sluilen for mitt förslag: Ett viktigt inslag i den utveckling som har skett mot att mera betona barnets intresse har varit institutet gemensam vårdnad. Syftet med reglerna om gemensam vårdnad är framför allt att främja goda förhållanden mellan barnet och båda föräldrarna. Ett gemensamt rättsligt ansvar kan många gånger bidra till detta. Inte minst för lite äldre barn kan det också framstå som en trygghetsfaktor att inte behöva uppleva den ena föräldern som en mer eller mindre utomstående person.

31

Vid många separationer vållar vårdnadsfrågan allvarliga motsättningar Prop. 1990/91:8 mellan föräldrarna. För många, kanske de flesta, föräldrar är det svårt att acceptera att förlora vårdnaden om ett barn. Däremot torde förhållan­dena ibland vara sådana att den ena föräldern tämligen lätt kan acceptera att den andra får ta hand om den dagliga vården om barnet, om han eller hon bara får stå kvar som rättslig vårdnadhavare jämte den andra föräldern.

Gemensamt för de flesta särboende föräldrar som har valt gemensam vårdnad är intresset och ambitionen att upprätthålla en nära och god kontakt med barnet trots särboendet samt en önskan att ta ansvar för barnet. Det torde också vara klarlagt att kontakterna mellan barn och föräldrar som inte sammanbor är markant tätare när föräldrarna har gemensam vårdnad än när de inte har det.

Erfarenheten torde även visa att en klar majoritet av de särboende föräldrar som har gemensam vårdnad är nöjda med denna vårdnadsform. De vill också i allmänhet rekommendera gemensam vårdnad även för andra föräldrar. Bland de positiva upplevelser som brukar framhållas från särboende föräldrar som har gemensam vårdnad, inte minst från pappornas sida, är känslan av att få vara med och ta ansvar för och del i det som händer barnet samt en tätare och mer otvungen kontakt med barnet. Den förälder som har barnet boende hos sig brukar ofta ange som positivt att slippa att ensam behöva ta ansvaret för barnet och att ha någon att tala med om barnets uppfostran.

Även kritiska röster har dock höjts. Det finns föräldrar som upplever de praktiska arrangemangen som en gemensam vårdnad kan föra med sig som svåra och krävande. Del finns också de som hävdar att det finns en risk för att särboende föräldrar väljer att ha gemensam vårdnad i syfte att åstadkomma rättvisa mellan föräldrarna. Det har även sagts att en negativ effekt kan inträda när föräldrar som inte har löst sina inbördes konflikter ger sig in i en vårdnadsform som kräver samförståndslösningar.

På det hela taget torde det dock råda en betydande enighet om att gemensam vårdnad i det helt övervägande antalet fall är att föredra framför ensam vårdnad. 1 likhet med det stora flertalet remissinstanser anser jag därför att det finns anledning att gå vidare på den inslagna vägen och öka möjligheterna att få till stånd gemensam vårdnad.

Någon remissinstans har menat att gemensam vårdnad borde bli i princip obligatorisk. Denna ståndpunkt är jag för egen del inte beredd att biträda. Även bortsett från de fall då en förälder är uppenbart olämplig som vårdnadshavare kan det finnas situationer där en gemensam vårdnad inte kan anses förenlig med barnets bästa. Så kan vara fallet om konflikterna mellan föräldrarna är så svåra och djupa att dessa över huvud taget inte förmår att samarbeta ens i frågor som rör barnet, exempelvis vid fall av hustrumisshandel.

Om föräldrarna under sådana omständigheter skulle påtvingas gemen­

sam vårdnad, skulle det bli nödvändigt att modifiera den utgångspunkt

som institutet gemensam vårdnad bygger på i dag, nämligen att föräldrar-

3:

na i princip kan enas i alla frågor som rör barnet. Det skulle bli    Prop. 1990/91:8

nödvändigt att införa en möjlighet till tvistlösning i frågor som inryms i

vårdnaden. Det kan till en början röra grundläggande frågor som var

barnet skall bo och hur kontakten med den förälder som barnet inte bor

hos skall ordnas. Men det kan också röra andra frågor såsom förändring

av skolgång och liknande.

En sådan ordning är naturligtvis inte otänkbar. I viss mening finns den exempelvis i Finland. Där kan en domstol förordna om gemensam vårdnad mot båda föräldrarnas vilja och också besluta i frågor som nyss nämnts, låt vara att det mera sällan torde förekomma i praktiken. Utgångspunkten för såväl promemorian som en överväldigande majoritet av remissinstanserna är emellertid att lagreglerna skall anvisa föräldrarna vägar som i möjligaste utsträckning kan bana vägen för samförståndslös­ningar, inte tvinga föräldrarna in i en vårdnadsform som de själva inte är beredda att medverka i eller kapabla att klara av.

För egen del anser jag inte heller att tiden är mogen att överväga gemensam vårdnad i fall då en av föräldrarna inte kan tänka sig detta. Däremot kan det finnas anledning att överväga andra utvägar.

Som regelsystemet i dag är uppbyggt kommer den gemensamma vårdnaden alltid att upplösas om en förälder begär ensam vårdnad. Detta betyder i realiteten att en förälder som begär ensam vårdnad måste räkna med möjligheten att i stället den andra föräldern får ensam vårdnad. Det är emellertid inte alls självklart att en upplösning av den gemensamma vårdnaden är bäst för barnet bara därför att en förälder begär att få ensam vårdnad. En förälder som inte får bifall till sitt yrkande om ensam vårdnad kan säkert i många fall vara beredd att acceptera att vårdnaden fortsätter att vara gemensam. Nuvarande regler ger emellertid inte den möjligheten utan framtvingar en upplösning av den gemensamma vårdnaden i dessa fall.

Man kan också tänka sig fall då det skulle vara bäst för barnet om den ena föräldern fick ensam vårdnad men den föräldern inte vågar framställa det yrkandet av rädsla för att domstolen skall tillerkänna den andre föräldern vårdnaden.

Det kan vidare finnas situationer då det vore bäst för barnet om gemensam vårdnad kunde komma till stånd även om en förälder inte vill medverka till en gemensam ansökan, förutsatt att den föräldern åtmin­stone kan tänka sig gemensam vårdnad. Detta är inte möjligt i dag.

I promemorian föreslås vissa modifieringar av regelsystemet i syfte att öka möjligheterna till gemensam vårdnad. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna skall gemensam vårdnad kunna komma i fråga även om en förälder vill ha ensam vårdnad, ifall föräldern alternativt kan tänka sig att den gemensamma vårdnaden får bestå. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna skall domstolen kunna förordna om gemensam vårdnad, ifall en förälder begär det och den andra föräldern inte sätter sig mot gemensam vårdnad.

Nästan samtliga remissinstanser har anslutit sig till de tankegångar som

33

3    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

promemorian ger uttryck för, låt vara att de haft en del synpunkter på den närmare utformningen av förslaget. Ett par instanser har dock ställt sig negativa och menat att föräldrarna med den föreslagna ordningen kan känna sig tvingade att godta gemensam vårdnad. Jag har för min del svårt att förstå detta synsätt. Som jag har uttalat i det föregående bör gemensam vårdnad inte komma i fråga, om någon av föräldrarna inte kan tänka sig detta. Vad förslaget handlar om är i stället att öppna dörren för gemensam vårdnad i de fall då båda föräldrarna ser gemensam vårdnad som ett tänkbart alternativ, låt vara att en eller båda helst vill ha ensam vårdnad. Ur föräldrarnas synvinkel innebär alltså den föreslagna regeln en utökad möjlighet att uppnå en ordning som är godtagbar för dem båda. Den markerar också den betydelse som från allmän synpunkt bör tillmätas ett gemensamt föräldraansvar. Förslaget ligger helt i linje med vad jag inledningsvis uttalade om behovet av flexibilitet i regelsystemet. Jag förordar därför att det skall bli möjligt med gemensam vårdnad också i de fall som jag nu har berört. Reglerna bör dock utformas på ett något annat sätt än som har föreslagits i promemorian. Till detta återkommer jag i specialmotiveringen (avsnitt 4). -På motsvarande sätt som i fråga om ovilja att delta i samarbetssamtal uppkommer fråga om vilken betydelse som bör tilläggas det förhållandet att en förälder motsätter sig gemensam vårdnad. Med utgångspunkt i att gemensam vårdnad typiskt sett kan gagna ett barns intresse ligger det typiskt sett också ofta närmast till hands för en förälder som vill sätta barnets bästa i centrum att sträva efter gemensam vårdnad. En förälders motstånd mot gemensam vårdnad kan därför vara ett tecken på att intresset och ambitionen hos den föräldern att söka upprätthålla en nära och god kontakt mellan barnet och den andra föräldern är mindre. Men motståndet kan naturligtvis också bottna i andra orsaker. Det kan bero på en strävan hos föräldern att skydda barnet mot att fara illa. Det kan ha sin grund i sådana förhållanden som hustrumisshandel eller ständiga trakasserier från en makes sida, förhållanden som kan göra det svårt eller omöjligt med en vårdnadsform som förutsätter enighet i frågor som rör barnet. I det enskilda fallet måste bedömningen därför vara mycket lyhörd och noggrant inriktas på de omständigheter och behov som föreligger i just det fallet.

Prop. 1990/91:1

2.4.2 Gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta med varandra

Mitt förslag: Ogifta föräldrar skall kunna få gemensam vårdnad om sitt barn, utöver på de sätt som nu finns, genom en anmälan till socialnämnden i samband med att faderskapet fastställs.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 52-55).

Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget i promemorian eller lämnar det utan erinran. Ett par instanser

34

motsätter sig förslaget, bl.a. unde,r hänvisning till att det finns en risk för    Prop. 1990/91: 8 att den presumtive fadern ställer gemensam vårdnad som villkor för bekräftelse av faderskapet.

Skälen för mitt Krslag: I flera sammanhang har frågan rests om inte tiden nu är mogen för att göra den gemensamma vårdnaden till huvud­princip även när det gäller ogifta föräldrar. För närvarande är ju utgångs­punkten att modern är ensam vårdnadshavare.

Målsättningen bör vara att institutet gemensam vårdnad kommer till användning i så många fall som möjligt. När det gäller ogifta samboende föräldrar kan man anta att gemensam vårdnad passar lika bra som för gifta samboende föräldrar. Även för ogifta föräldrar som inte bor tillsammans skulle en regel om gemensam vårdnad som huvudprincip kunna ha ett värde i strävandena att inskärpa tanken på det grundläggan­de gemensamma anvaret som föräldrar har för sina barn. Man kan emellertid inte bortse från att förhållandena när det gäller ogifta icke samboende föräldrar är mycket olika. I många fall står dessa föräldrar inte i en sådan relation till varandra att de har möjlighet att samarbeta på det sätt som är nödvändigt för att gemensam vårdnad skall kunna fungera. Enligt min mening ar tiden ännu inte mogen att överväga en lagregel om gemensam vårdnad som generell huvudprincip för ogifta föräldrar.

När det gäller ogifta samboende föräldrar torde visserligen, som nämnts, gemensam vårdnad oftast vara den naturliga lösningen och i dessa fall skulle en regel om gemensam vårdnad som huvudprincip inte väcka några principiella invändningar. Däremot stöter en sådan regel på praktiska problem.

Detta hänger samman med att det inte, såsom vid äktenskap, finns någon helt entydig och för alla fall synlig markering av att ett sambo­förhållande föreligger. Kyrkobokföringsadressen är t.ex. inte tillräcklig i detta avseende. Det finns sålunda föräldrar som lever tillsammans i vad som otvivelaktigt är att beteckna som ett samboförhållande fastän de - av en eller annan anledning - är kyrkobokförda på skilda adresser. Omvänt finns det föräldrar som är kyrkobokförda på samma adress men som ändå inte är sambor. Det kan i detta sammanhang också finnas skäl att framhålla att kyrkobokföringsregierna ibland medger att en person blir kyrkobokförd på annan plats än där han eller hon rent faktiskt bor.

Vid tillämpning av exempelvis lagen (1987:232) om sambors gemensam­

ma hem får frågan om ett samboförhållande föreligger eller har förelegat

ytterst prövas av domstol. När det gäller frågan om vem som är

vårdnadshavare för ett barn kan det dock inte gärna komma i fråga med

ett regelsystem som innebär att det inte med säkerhet går att vid varje

givet tillfälle ange vem som är vårdnadshavare. Utan ett kriterium härpå

anser jag i likhet med vad som uttalats i promemorian att det inte heller

för ogifta samboende föräldrar är möjligt att införa en regel om

gemensam vårdnad som huvudprincip. Däremot kan det finnas andra sätt

som kan ge i det närmaste samma resultat.

35

För ett ogift föräldrapar som vill ha gemensam vårdnad om sitt barn    Prop. 1990/91:8 finns det i dag, beroende på omständigheterna, två alternativ. Antingen kan föräldrarna göra en ansökan till en domstol. Eller också kan de göra en anmälan till pastorsämbetet. I bägge fallen görs en anteckning i barnels personakt.

En grundläggande förutsättning för att ogifta föräldrar skall kunna få gemensam vårdnad om sitt barn är att faderskapet är fastställt. Det sker antingen genom en dom eller genom ett erkännande av faderskapet (i avsnitt 2.7 föreslår jag att termen faderskapserkännande byts ut mot faderskapsbekräftelse). Ett faderskapserkännande är en skriftlig handling som skall undertecknas av fadern och godkännas av modern och socialnämnden. Handlingen sänds sedan till pastorsämbetet för anteckning i barnets personakt (se 1 kap. och 2 kap. föräldrabalken). I praktiken går det till så att socialnämnden, .som har till uppgift att försöka få faderskap­et till barn fastställt, i samband med faderskapsutredningen tillhandahåller en blankett som kan användas för faderskapserkännandet.

I promemorian har föreslagits ett enkelt sätt att underlätta för ogifta föräldrar - såväl samboende som icke samboende - att få gemensam vårdnad, nämligen att arbeta in valet av vårdnadsform i de handlingar som används i samband med faderskapserkännandet. Tanken är att föräldrarna samtidigt som de lämnar de uppgifter som behövs i fråga om faderskapserkännandet skall få svara på frågan om de vill ha gemensam vårdnad. Förslaget torde innebära att man i praktiken kommer så nära en automatiskt verkande regel som för närvarande är möjligt. I den procedur rörande faderskapsfrågan som föräldrarna ändå skall genomgå under medverkan av socialnämnden kan föräldrarna göras direkt uppmärksamma pä vårdnadsfrågan och på ett smidigt och enkelt sätt uppnå gemensam vårdnad.

Som jag har nämnt i det föregående har en stor majoritet av remiss­

instanserna ställt sig bakom förslaget. Redan i dag torde för övrigt en

anmälan om gemensam vårdnad som sker i samband med en faderskaps­

utredning vidarebefordras av socialnämnden till pastorsämbetet i samband

med att nämnden fullgör sin skyldighet att till ämbetet anmäla faderskaps­

erkännandet (jfr prop. 1981/82:168 s. 31). Ett par remissinstanser har

emellertid uttalat tveksamhet och anfört att det finns en risk för att den

presumtive fadern ställer upp gemensam vårdnad som ett villkor för att

bekräfta faderskapet. För egen del tror jag dock inte att de fäder som

är inställda på ett gemensamt föräldraansvar skulle låta bli att bekräfta

barnet som sitt bara därför att gemensam vårdnad inte kan komma till

stånd i samband med själva faderskapsutredningen. Den omständigheten

att möjligheten därav inte kan uteslutas, i vilket fall socialnämnden får

fortsatta faderskapsutredningen, kan inte gärna tas till intäkt för att

stänga dörren för ett förfarande som för samboende föräldrar praktiskt

taget alltid och för icke samboende föräldrar i många fall ger en

okomplicerad och avdramatiserad möjlighet att uppnå vad föräldrarna

själva torde anse vara den naturliga lösningen på vårdnadsfrågan.

36

I likhet med det stora flertalet remissinstanser förordar jag därför att    Prop. 1990/91: en regel av nu diskuterat slag införs.

2.5 Umgängesfrågor

2.5.1 Umgängessabotage

Mitt förslag: 1 föräldrabalken förs in en särskild regel som slår fast att frågan om barnets behov av kontakt med båda föräldrarna skall ges en särskilt framträdande plats vid valet av vårdnadshavare.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 58-61).

Remissinstansema: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av en klar majoritet av remissinstanserna. Ett par instanser motsätter sig förslaget, i huvudsak under hänvisning till att något behov av lagreglering i förevarande avseende inte finns.

Skälen för mitt förslag: Det råder i dag stor enighet inom bete­endevetenskapen om att det för ett barns utveckling är viktigt att barnet har nära och goda relationer till båda föräldrarna, även om dessa bor isär. Detta gäller inte minst lite äldre barn som bor hos den förälder som är av motsatt kön.

Om vårdnadshavaren motsätter sig det umgänge söm begärs av en förälder (eller någon annan som står barnet särskilt nära) återstår för den som vill ha umgänge med barnet att föra talan vid domstol. Domstolen skall då, i likhet med vad som gäller i fråga om vårdnaden, besluta i umgängesfrågan efter vad som är bäst för barnet.

Socialstyrelsen har i en rapport (Socialstyrelsen redovisar 1988:11) redovisat resultatet av en undersökning av avgöranden från bl.a. tingsrätter och hovrätter i umgängesfrågor från åren 1984 och 1985. Vad först gäller tingsrätterna framgår av undersökningen att den klart vanligaste umgängesformen är s.k. "varannan-umgänge". Därmed avses umgänge vartannat/vart tredje veckoslut, varannan storhelg, vartannat sportlov och tre till fyra veckor på sommaren. Denna umgängesform förekom i runt hälften av alla fall. Den näst vanligaste modellen innefattar ett mer begränsat umgänge, typ vartannat/vart tredje veckoslut, endast någon storhelg och ett par veckor på sommaren. Cirka en tredjedel av tingsrättsdomarna innehöll ett umgänge av denna omfattning. Endast i cirka 15 procent av domarna var umgänget av större omfattning än i "varannan-modellen". I cirka en procent av fallen medgavs inget umgänge alls.

Redovisningen av hovrättsdomar om umgänge visar på en liknande bild.

Det anförda torde visa att utgången i umgängesmål i praktiken tenderar att följa vissa modeller. I och för sig är det inget onaturligt att förhållan-

37

dena i mål om umgänge ofta är sådana att omfattningen av umgänget blir Prop. 1990/91: 8 i huvudsak densamma. Det är dock inte säkert att ett umgänge som avser veckoslut, större helger och en del av sommaren alltid är det bästa. Många gånger kan det vara av värde om umgänge utövas inte bara under semestrar och helger utan också under vardagen. Ett sådant umgänge kan ibland vara svårt att få till stånd på grund av t.ex. föräldrarnas bo­stadsförhållanden och förvärvsarbete samt barnets skolgång.

Men om förutsättningarna för ett vardagsumgänge är goda, kan det finnas skäl att eftersträva ett sådant (jfr NJA 1988 s. 559). I andra fall, exempelvis där den förälder som inte har vårdnaden vistas på en annan ort under långa tider, kan kanske ett umgänge som koncentreras till några få men längre perioder vara lämpligast. Över huvud taget torde det finnas anledning att stryka under vikten och betydelsen av att umgänget blir individuellt anpassat och flexibelt och att domstolars beslut om umgänge också i övrigt utformas så att de beaktar de skilda aspekter som kan förekomma i sammanhanget och svarar mot barnets behov.

En schabloniserad bedömning av umgängesfrågor kan leda inte bara till stereotypa umgängesmodeller utan också till att en förälders talan om umgänge bifalls trots att det vore bäst för barnet om något umgänge inte alls förekom. Det kan i ett en.skilt fall förhålla sig på det sättet att det ur barnets synvinkel är bäst om något umgänge inte alls äger rum eller om umgänge kommer till stånd först när barnet har nått en mogen ålder. Så kan vara fallet exempelvis om föräldern har gjort sig skyldig till ett allvarligt övergrepp mot barnet. Därmed är dock inte sagt att umgänge bör uteslutas i alla sådana fall. Det måste som alltid bli beroende av en individuell prövning.

Det kan i detta sammanhang finnas anledning att stryka under betydelsen av att den förälder som barnet skall umgås med också medverkar till att umgänge kommer till stånd. Många gånger kan ett barn knyta stora förväntningar till planerade umgängestillfällen, förväntningar som kan förbytas i besvikelser om den förälder som barnet skall umgås med inte medverkar till umgänget. Det ligger i sakens natur alt eu sådanl förfarande inte heller bidrar till den atmosfär av samverkan mellan föräldrarna som bäst gagnar barnel. Det är därför viktigt att umgänges-föräldern medverkar till att umgänge kommer till stånd i den utsträckning som är planerat. Om en förälder regelmässigt inte medverkar till au planerade umgängestillfällen blir av, kan detta vara en faktor som, med hänsyn till barnets bästa, kan tala för att antalet planerade umgängestill-fällen bör bli färre.

Det har under lång tid förts en debatt om umgängesfrSgor i vid

bemärkelse. En hel del kritiska röster har höjts. Kritiken riktar sig nu inte

så mycket mot umgängesreglerna som sådana. Från flera håll, bl.a. från

riksdagens sida (LU 1987/88:33 s. 31), har uttalats att reglerna i sig torde

få anses ha en i väsentliga avseenden lämplig utformning. Det som har

väckt debatt är i stället den praktiska tillämpningen där en större

flexibilitet och anpassning till förhållandena i det enskilda fallet önskas.

38

Det förhållandet att den praktiska tillämpningen inte uppfattas som Prop. 1990/91:8 tillfredsställande ger naturligtvis anledning att överväga om inte viklen av en individuell prövning tydligare borde strykas under i lagtexten. Mot bakgrund av att högsta domstolen i det förut nämnda rättsfallet (NJA 1988 s. 559) tagit avstånd från schablonmässigt bestämda umgängestider och framhållit betydelsen av att prövningen företas under beaktande av omständigheterna i det särskilda fallet, torde del dock finnas skäl alt låta frågan om en mera allmän ändring i umgängesreglerna anstå till dess att en förnyad utvärdering av praxis i umgängesfrågor har gjorts.

I ett avseende ter sig emellertid omedelbara åtgärder påkallade. Jag tänker på s.k. umgängessabotage, en fråga som under senare tid kommit allt mer i blickpunkten. Det har förekommit en del uppmärksammade fall där vårdnadshavaren har försökt att på olika sätt hindra en kontakt mellan barnet och den andra föräldern. Från praktikerhåll omvittnas också att det inte är ovanligt att vårdnadshavaren genom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör för barnet att få träffa den andra föräldern. Med hänsyn till den vikt som ett fungerande umgänge med båda föräldrarna typiskt sett har för barnets psykiska hälsa finns det uppenbar­ligen anledning att se allvarligt på fall där vårdnadshavaren försöker sabotera barnets möjligheter att träffa den andra föräldern.

De nuvarande reglerna bygger på alt vårdnadshavaren har ett ansvar för alt barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshava­re skall tillgodoses. 1 ett färskt avgörande har högsta domstolen också i ett vårdnadsmål (NJA 1989 s. 335) fäst vikt vid att den ena föräldern motarbetat barnets möjlighet till umgänge med den andra föräldern. I skilda sammanhang har det emellertid rests krav på att vårdnadshavarens ansvar skall betonas ytterligare. Från några håll har också framförts krav att, om en vårdnadshavare motsätter sig att barnet får träffa den andra föräldern, vårdnaden mer eller mindre automatiskt skall flyttas över till den andra föräldern.

En regel av sist angivet slag kan dock knappast komma i fråga. Till en början är det tydligt att enbart det förhållandet att en förälder är ovillig alt låta barnel träffa den andre föräldern inle gärna kan motivera bedömningen vare sig all del skulle röra sig om umgängessabotage eller att vårdnadshavaren skall bedömas som olämplig. Förälderns handlande kan ha sin grund i en strävan au söka skydda barnel från att utsättas för övergrepp eller annars råka illa ut. Det kan naturligtvis också finnas andra skäl som kan motivera au vårdnaden inle bör flyttas över till den andra föräldern. Varje fall måste bedömas utifrån de omständigheter som föreligger i just det fallet.

I promemorian har föreslagits en annan lösning. Tanken är att i en lagregel slå fast all vid bedömningen av vad som är bäst för barnet frågan om barnels behov av kontakt med båda föräldrarna skall ges en särskilt framträdande plats. Detta är inle någon ny princip. I förarbetena till de nuvarande reglerna (se prop. 1981/82:168 s. 66 och LU 1982/83:17 s. 25;

39

jfr prop. 1982/83:165 s. 129 och LU 1982/83:41) har sålunda uttalats att, om inle andra omständigheter talar för en annan lösning, domstolen bör till vårdnadshavare förordna den av föräldrarna som kan antas bäst främja ett nära och gott samarbete mellan barnet och den andra föräldern.

Ingen remissinstans.motsätter sig heller den nyss återgivna principen, men ett par instanser ifrågasätter behovet av att låta den komma till direkt uttryck i lagtexten. För egen del anser jag dock att frågan om barns möjlighet att umgås med båda föräldrarna är så grundläggande all den förtjänar en uttrycklig lagreglering. I likhet med det stora flertalet remissinstanser förordar jag därför alt en särskild regel tas in i föräldra­balken av innebörd alt domstolarna vid bedömande av vårdnadsfrågan skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

En regel av det slaget träffar vårdnadsfrågor i allmänhet men torde kunna bli av särskild betydelsei omprövningsfall. Det finns då normall utredning tillgänglig om hur umgänget mellan barnet och föräldrarna har fungerat under förfluten tid. Om det i ett sådant fall visas att en förälder ulan godtagbara skäl för sitt handlande har motarbetat ett umgänge mellan barnet och den andra föräldern, kan detta vara ett tecken på att vårdnadssituationen kan behöva ändras. Som jag tidigare har framhållit måste dock lyhördhet visas för orsakerna till varför den ena föräldern mot­arbetat ett umgänge.

Eftersom regeln i praktiken får betydelse framför allt vid tillämpning av 6 kap. 5 och 6 §§ bör den placeras i anslutning till dessa paragrafer.

Prop. 1990/91:8

2.5.2 Upplysningar om barnet

Mitt förslag: I föräldrabalken förs.inen särskild regel om vårdnads­havarens skyldighet att lämna bl.a. umgängesföräldern sådana upplysningar rörande barnel som kan främja umgänget.

Promemorians förslag: Överensstämmer med milt (se promemorian s. 61-64).

Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Ett par instanser menar all den föreslagna regeln är oklar och att den .därför i sig kan leda till tvistigheier mellan föräldrarna. Från något håll anförs au det är olämpligt all använda lagstiftning i pedagogiskt syfte. Bland advokater är meningar­na delade. Sveriges advokatsamfund avstyrker förslaget medan Föreningen jurister vid de allmänna advokatbyråerna tillstyrker det.

Skälen för mitt förslag: Ur barnels synvinkel är det viktigt att den förälder som inle är vårdnadshavare ändå finns med i barnels vardag på ett naturligt sätt. Delta underlättas om föräldern i fråga kan ta en mer aktiv del i barnels liv. En tanke som har förts fram i det sammanhanget är att ge umgängesföräldern någon slags medbestämmanderätt. En sådan

40

lösning utgör emellertid inte annat än en maskerad form av gemensam    Prop. 1990/91:8 vårdnad. Samma problem skulle uppslå som vid obligatorisk gemensam vårdnad (se avsnitt 2.4.1). En ordning med medbestämmanderätt är därför knappast realistisk.

Vad som däremot kan finnas anledning att överväga är om inte skyldigheten för vårdnadshavaren alt lämna upplysningar om barnet bör markeras tydligare. En viss sådan skyldighet får anses ligga i de gällande reglerna, men i andra rättssystem finns mera uttryckliga regler av det slaget. Så är fallet exempelvis i § 50 i den norska barneloven, låt vara att den regeln är utformad som en rätt för den förälder som inte är vårdnads­havare att få upplysningar (på motsvarande sätt som den norska regeln om umgänge är utformad som en rätt för föräldern till umgänge).

För de flesta föräldrar torde det framstå som självklart all vårdnads­havaren fortlöpande ger umgängesföräldern information om barnets utveckling och om åtminstone viktigare händelser som inträffar i barnets liv. Det kan röra barnets hälsa eller skolgång eller uppehållsort. Del kan gälla barnets feriearbeie eller särskilda fritidsintressen. Del kan över huvud laget avse förhållanden som på ett mera ingripande eller betydelse­fullt sätt påverkar barnels nuvarande eller framlida förhållanden.

Ur barnets synvinkel är detta en önskvärd ordning. Umgängesföräldern är en viktig person i barnets liv och för att barnets umgänge med den föräldern skall flyta så bra som möjligt bör umgängesföräldern vara så informerad om barnets förhållanden att föräldern på ett naturligt sätt kan leva med i barnets vardag. I promemorian har därför föreslagits all betydelsen av det nu anförda stryks under genom en föreskrift om information från vårdnadshavarens sida.

Föreskriften är utformad så att den avser upplysningar som kan främja umgänget. Den avser alliså frågor av mera ingripande eller betydelsefull beskaffenhet, inte varje trivial händelse som inträffar i barnets liv. Har vårdnadshavaren och den förälder som inte är vårdnadshavare delade meningar i frågan om vilka upplysningar som bör lämnas, ankommer det på vårdnadshavaren att göra den slutliga bedömningen.

Det helt övervägande antalet remissinstanser har ställt sig bakom förslaget. Från några håll har emellertid kritiska synpunkter förts fram. Ett par remissinstanser menar att föreskriften är oprecis. Med hänsyn till de mångskiftande förhållanden som kan förekomma torde del emellertid knappast vara lämpligt eller ens möjligt all sälla mera bestämda gränser för en föreskrift av här avsett slag. Vad del handlar om är inle sä myckel en reglering av en precis informationsskyldighet utan mera om ett pedagogiskt stöd i strävandena att främja ett fungerande umgänge. Häremot har visserligen anförts att det är mindre lämpligt au använda lagstiftning i pedagogiskt syfte. Jag har i och för sig förståelse för del synsättet. Enligt min mening har det dock olika bärkraft på olika områden. Vad gäller ett område som så intimt kan förknippas med pedagogik som det nu aktuella har jag inte några egentliga betänkligheter.

För egen del ser jag den nu föreslagna regeln just som ett säii all Prop. 1990/91:8 påverka normbildning och attityder. Den ingår i ett paket som består av flera komponenter och där de olika komponenterna, var och en på sitt sätt, är avsedda all stryka under den vikt som samhället tillmäter goda relationer mellan barnel och den förälder som inte är vårdnadshavare. Del må vara att det för de flesta föräldrar framstår som självklart att vårdnadshavaren lämnar behövliga upplysningar till den andra föräldern. Men för de föräldrar för vilka det inte är självklart kan det vara av värde all vårdnadshavaren genom en uttrycklig bestämmelse görs uppmärksam på betydelsen av att den andra föräldern hålls underrättad om barnets förhållanden.

Ett par remissinstanser har invänt alt regeln kan länkas ge upphov till tvistigheier mellan föräldrarna i fråga om vilka upplysningar som skall lämnas. En sådan risk kan naturligtvis inte uteslutas. Den får dock vägas mot de andra aspekter som gör sig gällande i sammanhanget. I likhet med del stora flertalet remissinstanser ser jag för min del övervägande fördelar med en lagbestämmelse om information. Jag förordar därför alt i föräldrabalken förs in en regel om vårdnadshavarens skyldighet att lämna sädana upplysningar om barnel som kan främja umgänget.

Vad jag hittills har anfört har framför allt avsett umgänget mellan barnel och den förälder som inle är vårdnadshavare. En regel om upplysningar bör dock inte ange någon bestämd mottagare av informationen. Regeln i 6 kap. 15 § föräldrabalken om umgänge utgår från alt barnet kan ha ett behov av umgänge även med andra personer som står barnet särskilt nära, t.ex. tidigare familjehemsföräldrar. Det kan finnas ett behov av upplysning­ar från vårdnadshavarens sida rörande barnet också för au främja ett sådant umgänge. Detsamma gäller för övrigt i fråga om personer som skall medverka i praktiska arrangemang för all umgänget skall kunna ulföras. Någon på förhand begränsad krets av mottagare av upplysningar bör därför inte finnas.

En regel om upplysningar bör dock innehålla ett uttryckligt undanlag för vissa situationer. Del kan finnas fall då intresset av all upplysningar lämnas konkurrerar med ett annal intresse. Det kan röra sig om att ett -framför allt äldre - barn har lämnat vårdnadshavaren uppgifter i förtroende vilka i sig är av betydelse för umgänget men som barnet inle vill att den andra föräldern skall få kännedom om. Ett annat fall är att en kvinna som är vårdnadshavare har flyttat med barnet till en för mannen okänd ort för alt komma undan dennes trakasserier och därför inte vill uppge barnets, och därmed sin egen, adress. För bl.a. fall som dessa framstår del som lämpligt att upplysningsregeln inte ger intryck av att vara obegränsad utan all den ger vårdnadshavaren en uttrycklig undan­tagsbestämmelse alt stödja sig på när det är påkallat. All regeln har eu sådant undantag kan vara av betydelse t.ex. om fråga uppkommer om omprövning av vårdnaden och det görs gällande att värdnadshavaren genom alt underlåta all lämna upplysningar har motarbetat umgänget.

2.6 Förfarandet

2.6.1 Vårdnadsutredningen

Prop. 1990/91:

Mitt förslag: Den socialtjänsleman som av socialnämnden utses att utföra vårdnadsutredningen skall själv svara för utredningen och utan att gå vägen via socialnämnden lämna sin utredning till domstolen. Utredaren får i varje enskilt fall avgöra om det insamlade faktamate­rialet skall kompletteras med en slutsats från hans eller hennes sida. Domstolen skall vid behov kunna ge vissa riktlinjer för utredningen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt utom så till vida all promemorieförslagel avvisar möjligheten för vårdnadsulredaren att redovisa sina slutsatser (se promemorian s. 64-69).

Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran av en majoritet av remissinstanserna. Några remissinstanser menar att det juridiska inslaget i processen kommer att öka på bekostnad av det sociala inslaget. Flera remissinstanser vill ge utredaren en möjlighet alt redovisa sina slutsatser av det framtagna materialet.

Skälen för mitt förslag: Enligt 6 kap. 18 § föräldrabalken skall dom­stolen, innan den avgör ett mål eller ett ärende om vårdnad eller umgänge, höra socialnämnden eller, om det är tillräckligt, bereda socialnämnden tillfälle att yttra sig. I ett sådant mål kan domstolen förordna om vårdnad eller umgänge för tiden intill dess laga kraft ägande dom föreligger i målet, ett s.k. interimistiskt beslut (se 6 kap. 20 § föräldrabalken). Även inför ett förestående interimistiskt beslut kan domstolen inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan.

Socialnämndens yttrande föregås av en ingående vårdnadsutredning under vilken föräldrarna och barnet hörs, referenser inhämtas och eventuell utredning från barn- och ungdomspsykialrisk eller psykologisk expertis utförs.

I många kommuner sker, innan en vårdnadsutredning påbörjas, ett eller flera samarbetssamtal i syfte all nå en frivillig överenskommelse mellan föräldrarna. Under den lid sådana samtal pågår kan domstolen förklara målet vilande. Leder samtalen fram till en samförsiåndslösning, görs inte någon vårdnadsutredning. Om däremot enighet inte uppnås, måste en sådan ulföras.

Vårdnadsuiredningen görs av socialförvaltningens tjänstemän. När den är slutförd överlämnas den med förslag till yttrande till ett arbetsutskott, om ett sådant finns, och därefter till socialnämnden. Parter och ombud företräder inte sällan inför nämnden där de anlägger synpunkter på utredningen. I många fall blir den rättsliga argumenteringen inför nämnden tämligen omfattande.

Sedan nämnden har tagit ställning till vårdnadsutredningen översänds denna med nämndens yttrande till domstolen.

Socialförvaltningens handläggning av vårdnadsärenden kan bli en ganska

43

tidskrävande procedur. För vissa domstolar är det inte ovanligt med Prop. 1990/91:8 väntetider innemol eller till och med överstigande ett år innan en begärd utredning om vårdnad tillställs domstolen. Problemet har berörts bl.a. av justitieombudsmannen (JO). JO har därvid uttalat att handläggningen inte bör ta längre tid än tre till fyra månader eller, om det förekommer samarbetssamtal mellan föräldrarna, sju till åtta månader (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1982-83 s. 189 ff).

JO har pekat på flera faktorer som inte sällan fördröjer utredningen. En är inhämtande av barnpsykiatriskt utlåtande. JO har strukit under betydelsen av all de som utför en barnpsykiatrisk undersökning inle låter denna dra ut på tiden längre än vad som är erforderligt.

En annan faktor i sammanhanget är verksamheten med samarbetssamtal. JO har uttalat sitt fulla stöd för denna verksamhet men också betonat vikten av alt samtalen är planerade, målinriktade och koncentrerade. Finner samtalsledaren att konfliktbearbeiningen är gagnlös, bör man, menar JO, snarast övergå till att göra en vårdnadsuiredning.

En tredje tidsfördröjande faktor som JO har pekat på är att vårdnadsui­redningen inle alltid påbörjas omedelbart efter det att en remiss har kommit från domstolen. JO har också framhållit alt man genoin att begränsa utredningen kan vinna mycket tid vilket är till fördel för samtliga inblandade parter.

Del torde finnas möjligheter all på olika sätt effektivisera och påskynda ulredningsförfarandet i tvister om vårdnad och umgänge och därigenom samtidigt förbättra skyddet för barnels intressen i konflikten.

En strävan måste naturligen vara all så långt del är möjligt försöka undvika onödiga processer, inte minst därför att dessa tenderar au förslärka konflikten mellan föräldrarna till nackdel för barnet. Kan man förhindra att 'Själva utredningen i målet blir föremål för ett rättegångslik-nande förfarande redan innan den har tillställts domstolen, torde myckel vara vunnet. Härtill kommer all en inle ringa del av den kritiserade tids­utdräkten i fråga om vårdnadsulredningar kan härledas till prövningen i socialnämnden.

Mot bakgrund av det nu anförda har i promemorian lagts fram ett förslag som innebär att socialnämnden skall frikopplas från arbetet med vårdnads- och umgängesrällsutredningar. I stället för att domstolen begär ett yttrande av socialnämnden skall den uppdra åt nämnden att föranstalta om en utredning i målet. Denna skall inte utmynna i ett förslag till domstolen utan endast innefatta en redovisning av insamlade och sammanställda fakta och upplysningar om barnet och dess föräldrar.

En klar majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt förslaget att

socialnämnden inte längre skall yttra sig över vårdnadsutredningar. För

min del ser jag också stora fördelar med det förslaget. Eftersom det inte

blir fråga om något yttrande från socialnämndens sida blir det inte aktuellt

med någon "process" inför nämnden. Denna får i princip inte annan

befallning med saken än såsom arbetsgivare för den tjänsteman som

nämnden  utser alt  utföra  utredningen.  Sedan  kan  tjänstemannen

44

rapportera direkt  till domstolen. Detta innebär naturligtvis ingen    Prop. 1990/91:8

inskränkning i socialnämndens rätt alt bestämma vilka uppgifter som skall

läggas på dess tjänstemän eller nämndens möjligheter att kontrollera all

arbetet  bedrivs på ett  tillfredsslällande sätt.  All  tjänstemän  inom

socialtjänsten rapporterar direkt till en domstol förekommer redan i andra

sammanhang, se t.ex. 21 kap. 2 § föräldrabalken.

Förslaget i promemorian innebär all man kan spara tid i redan utdragna och för parterna plågsamma processer. Dessutom kan man minska den risk för fördjupade motsättningar som inte sällan blir följden av den rätte-gångsliknande karaktären i socialnämndens behandling av vårdnads­ärenden.

Frän något håll har framförts alt det juridiska inslaget kommer att öka och del sociala inslaget minska om förslaget genomförs. För egen del är jag snarare benägen att hävda motsatsen. Om socialnämnden inte avger något yttrande, riskerar man inte att de sociala myndigheternas förtroende­kapital går förlorat hos den part som yttrandet går emot. Möjligheterna att tillvarata den sociala kunskap och erfarenhet som finns hos de sociala myndigheterna kan därmed komma all öka, något som är av betydelse för fortsatta sociala insatser efter vårdnadsprocessens avslutande. I ett senare avsnitt (avsnitt 2.8) kommer jag alt lägga fram förslag som just betonar de sociala myndigheternas ansvar för att föräldrar kan få hjälp och stöd efter det att en en tvist om vårdnad och umgänge har avgjorts.

Över huvud tagel innebär de förslag som jag i förevarande sammanhang lägger fram en betoning av de sociala aspekterna och en strävan efter samförståndslösningar. Men om del till slut ändå kvarstår en tvist, är det domstolens uppgift all lösa tvisten. Vad del handlar om är en renodling av funktionsuppdelningen mellan sociala instanser och domstolar.

Också förslaget att vårdnadsulredaren inle längre skall lämna ett förslag till lösning av värdnadsfrågan har biträtts av en majoritet av remiss­instanserna. En hel del instanser är dock av uppfattningen att utredaren även fortsättningsvis bör ta ställning i tvisten.

Som jag ser det finns det för- och nackdelar med båda alternativen. I mänga fall, exempelvis då båda föräldrarna är lika lämpliga som vårdnads­havare, tjänar ett ställningstagande från utredarens sida inte något egentligt syfte. Tvärtom kan en preferens för den ena föräldern uppfällas som en nedvärdering av den andra föräldern, någoi som knappast bidrar till att dämpa de motsättningar som kan finnas. Och skulle situationen vara den all föräldrarna i förslå hand är inriktade på ensam vårdnad men i andra hand kan tänka sig gemensam vårdnad, kan det vara direkt olämpligt om vårdnadsulredaren uttalaratt en av föräldrarna bör anförtros vårdnaden.

Å andra sidan är del ofrånkomligt att del finns fall då del kan vara av

stort värde om utredaren, som är väl insatt i ärendet, redovisar sina egna

ståndpunkter. I praktiken går det knappast heller all hindra all en

utredare, som anser del vara befogal, på ett eller annat sätt ger uttryck

för sin uppfattning.

45

Som jag ser del bör frågan huruvida utredaren skall lämna något förslag till lösning av vårdnadstvisten bli beroende av omständigheterna i del enskilda fallet. Det bör inle läggas någon skyldighet på utredaren att redovisa sina slutsatser men inle heller resas några hinder mot att så sker. Utredaren får alltså själv bedöma om han eller hon vill komplettera det insamlade faktamaterialet med en egen slutsats. Vid den bedömning­en kan bl.a. aspekter av det slag som jag har pekat på ovan vara av betydelse. Det är självfallet av yttersta vikt att utredarens arbete bygger på stor lyhördhet och noggrannhet i del enskilda fallet.

I promemorian har även föreslagits att domstolen vid behov skall kunna ge vissa riktlinjer för utredningen. Det är inle fråga om alt formalisera förfarandet med vårdnadsulredningar pä det sättet all det läggs en plikt pä domstolen att besluta om utredningens omfattning och inriktning. Vad det handlar om är att domstolen, om det framstår som motiverat i ett enskilt fall, skall kunna slå fast vissa ramar för utredningen.

Eftersom det är domstolen som beslutar om utredningen ler del sig enligt min mening naturligt all domstolen också, i de fall där detta framstår som önskvärt, kan dra upp riktlinjer för utredningen. Det är självfallet viktigt alt domstolen därvid agerar så att inte domstolens opartiskhet kan ifrågasättas. Men slår del exempelvis klart för alla inblandade att endast vissa frågor behöver utredas, kan del leda till en tidsvinst, om domstolen anger riktlinjerna för utredningen.

I likhet med flertalet remissinstanser förordar jag därför all domstolen ges en möjlighet att vid behov ge vissa riktlinjer för utredningen. Jag vill dock stryka under att det också i dessa fall får ankomma på utredaren att, beroende på de uppgifter som fortlöpande kan erhållas, ta ställning till hur utredningen närmare skall läggas upp.

Oavsett om domstolen drar upp riktlinjer för utredningen eller inte bör domstolen alllid kunna sälla ul en viss lid inom vilken utredningen bör vara slutförd. Vid behov får domstolen sedan förlänga den liden.

Prop. 1990/91:8

2.6.2 Interimistiska beslut

Mitt förslag: Ett interimistiskt beslut i vårdnadsmål skall i stället för att gälla vårdnaden kunna avse vem barnel skall bo tillsammans med.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 69-73).

Remissinstanserna: Förslaget stöds av en helt övervägande majoritet av remissinstanserna. Ett par instanser har invänt att ett beslut om vem barnet skall bo tillsammans med får samma styrande inverkan på det slutliga avgörandet i vårdnadsfrågan som det nuvarande interimistiska beslutet.

Skälen för mitt förslag: Som jag har nämnt i det föregående kan en domstol i ett vårdnadsmål förordna om vårdnad och umgänge för liden

46

intill dess laga kraft ägande dom föreligger i målet (se 6 kap. 20 §    Prop. 1990/91:8

föräldrabalken). Ett sådant förordnande görs i allmänhet i anslutning till

all parterna första gången inställer sig vid domstolen. Underlaget för

domstolens bedömning är huvudsakligen parternas egna uppgifter vid

förhandlingen samt ett s.k. snabbyttrande från socialnämnden. Ett sådant

yttrande baseras i regel på enbart parternas egna uppgifter saml vad som

är känt för socialnämnden genom egna registreringsuppgifter. Yttrandet

vilar således normalt på ett ganska magert underlag.

Under många år har kritik riktats mot systemet med interimistiska beslut som gäller vårdnaden. Man har menat att det interimistiska beslutet, trots att det är baserat pä ett magert material, får en starkt styrande inverkan på det slutliga avgörandet. Man har uttryckt det så att den som del interimistiska beslutet går emot knappast har någon praktisk möjlighet all få den slutliga vårdnaden om barnet.

Mot denna bakgrund har i promemorian föreslagits att ett interimistiskt beslut i vårdnadsmål skall i stället för att gälla vårdnaden kunna avse vem barnet skall bo tillsammans med. För min del ser jag många fördelar med en sådan ordning. Del torde vara obestridligt ait föräldrar som skilts från vårdnaden genom ett interimistiskt beslut ofta anser sig ha ett sämre utgångsläge inför det slutliga avgörandet av vårdnadsfrågan än den som interimistiskt har anföriroiis vårdnaden. De känner sig också många gånger utpekade som olämpliga som vårdnadshavare. Det har naturligtvis också ett värde i sig att det gemensamma föräldraansvaret får beslå åtminstone till dess att vårdnadsfrågan slutligt har avgjorts.

Det stora flertalet remissinstanser har också biträtt promemorieförslaget i denna del. De få remissinstanser som har ställt sig negativa har anfört all skillnaden i praktiken inle blir så stor i förhållande till nuvarande .syslem. Man framhåller att det knappast är den rättsliga regleringen under utredningstiden som har störst betydelse för del slutliga avgörandet utan utvecklingen av de faktiska förhållandena. Om barnet under utred­ningstiden har boll hos den ena föräldern och anpassat sig där, är detta en omständighet av stor betydelse när värdnadsfrågan skall avgöras slutligt.

Delta är naturligtvis i och för sig riktigt men en reform av det antydda slaget kan ändå ha positiva sidor. Till en början kan det ha eii påtagligt värde som ett led i samhällets markering av den gemensamma vårdnaden som huvudregel all interimistiska beslut bara tar sikte på barnets bostad (jfr LU 1987/88:17 s. 32). I linje med delta ligger alt det framstår som mera riktigt att en domstol inle pä grundval av ett knapphändigt material skall behöva skilja den ena föräldern från hela det rättsliga ansvaret för barnet.

Man måste också beakta att inte alla vårdnadslvisier drar ul på tiden.

I fall där ett slutligt avgörande inle dröjer så länge, kan del vara av

betydelse alt det inte finns något "prejudicerande" beslut i botten. I det

sammanhanget kan det vara värt att peka på att det förslag som jag har

lagt fram i föregående avsnitt kan medföra att handläggningsiiden för

vårdnadslvisier förkortas.

47

Om en domstol, som jag tidigare har föreslagit, skall kunna underlåta att upplösa den gemensamma vårdnaden i fall där föräldrarna visserligen primärt vill ha ensam vårdnad men där de alternativt kan tänka sig gemensam vårdnad, är det naturligtvis inle lämpligt att den gemensamma vårdnaden upplöses interimistiskt. Även för dessa fall skulle del därför vara lämpligt om ett interimistiskt beslut beträffande vårdnaden kunde undvikas.

Till förmån för en ordning som den nu diskuterade talar också - och inte minst - den psykologiska effekt som kan bli följden av alt det interimistis­ka förordnandet blir mindre ingripande. Erfarenheter från bl.a. Finland, där interimistiska beslut normalt bara avser bostadsfrågan, lyder på att det har ett stort psykologiskt värde att ingen förälder blir avskuren från ansvaret för barnet i avvaktan på det slutliga avgörandet.

Ett fortsatt gemensamt vårdnadsansvar kan ha en allmänt gynnsam inverkan på vårdnadsutredningen. Del kan ibland lindra de tendenser till misströstan och hopplöshet som kan följa på ett interimistiskt beslut som har gått en förälder emot. Detta kan i sin lur förhindra all känslan av ansvar och intresse för barnet avlar, något som är till gagn för barnel. Det förhållandet att den gemensamma vårdnaden tills vidare beslår kan naturligtvis också leda till att föräldrarna får klart för sig alt del faktiskt är möjligt för dem att ha kvar ett gemensamt rättsligt ansvar för barnet trots att samlevnaden mellan dem själva har upphört.

Del finns därför goda skäl att låta den gemensamma vårdnaden bestå intill dess domstolen slutligt har avgjort tvisten om vårdnaden. En regel som den nu antydda innebär att del interimistiska förordnandet inte kommer att ha någon moLsvarighei i huvudsaken. Något principiellt hinder mot en sådan reglering kan inte anses föreligga.

Ett beslut om vem barnel skall bo tillsammans med torde kunna verkställas enligt 21 kap. 8 § föräldrabalken. Som anförts av Sveriges domareförbund ligger del emellertid något motsägelsefullt i alt tvångsvis genomföra eu beslut om vem barnel skall bo tillsammans med under det alt den gemensamma vårdnaden beslår. Om föräldrarna inle rättar sig efter domstolens beslut, torde en prövning av vårdnadsfrågan i regel vara behövlig. Begärd verkställighet kan dä vägras enligt 21 kap. 7 § andra Slycket föräldrabalken.

Justitieombudsmannen har i sitt remissvar uttalat att det tydligare än som för närvarande är fallet bör komma till uttryck i 6 kap. 20 § föräldrabalken att det interimistiska beslutet skall ha sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Jag delar denna uppfattning. Till den närmare utformningen av paragrafen återkommer jag i specialmoiiveringen (avsnitt 4)-

Prop. 1990/91:1

2.6.3 Rätten till omprövning

Min bedömning: Några ändringar av reglerna om omprövning av vård­nadsavgöranden bör inte göras.

48

Promemorians bedömning: Överensstämmer med min (se promemorian    Prop. 1990/91: 8 s. 73-77).

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan godtar bedömningen i promemorian.

Skälen för min bedömning: Mål om vårdnad och umgänge handläggs i första instans av en tingsrätt med möjlighet för den förlorande parten au överklaga avgörandet till en hovrätt och därefter, under vissa förutsätt­ningar, till högsta domstolen. Även om ett mål har vandrat genom samtliga instanser, behöver emellertid en förälder som har förlorat tvisten inte nöja sig med delta. Sedan ett avgörande har vunnit laga kraft kan en förälder på nytt väcka talan om vårdnad och umgänge enligt reglerna i 6 kap. 6 eller 7 §§ föräldrabalken om överflyttning av vårdnaden.

Enligt 6 § gäller att om barnet slår under vårdnad av endast en av föräldrarna och den andra vill att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, domstolen kan anförtro vårdnaden åt den andra föräldern.

Enligt 7 § kan överflyttning av vårdnaden ske om en förälder vid utövandet av vårdnaden gör sig skyldig till missbruk m.m.

Syftet med de nu redovisade bestämmelserna är bl.a. att skapa garantier för alt vårdnadsfrågan - oavsett tidigare vårdnadsavgöranden - är löst med hänsyn till vad som är bäst för barnet, bedömt utifrån de aktuella förhållandena. Har situationen ändrats under den tid som har förflutit sedan vårdnadsfrågan avgjordes, t.ex. genom att barnets relationer till föräldrarna har blivit annorlunda eller om de yttre förhållandena inle längre är desamma, skall del finnas möjligheter att ompröva en tidigare dom.

Det förhållandet att en part omedelbart efter det alt en talan om vårdnad eller umgänge har avgjorts kan väcka en ny talan i samma sak kan emellertid ge ett utrymme för missbruk. En part kan tänkas vilja ständigt hålla processandet igång. Några regler i syfte alt förhindra detta finns inle i föräldrabalken. Däremot erbjuder de allmänna reglerna i rättegångsbalken vissa möjligheter alt komma ål ogrundade framställning­ar. Enligt 42 kap 5 § rättegångsbalken får en tingsrätt meddela dom utan att stämning utfärdas, om kärandens framställning inte innefattar laga skäl för käromålet eller om det annars är uppenbart all delta är ogrundat. Liknande regler finns för hovrättens handläggning av mål där vadeialan är uppenbart ogrundad.

I förarbetena till de nämnda bestämmelserna i rättegångsbalken har uttalats att utrymmet för att tillämpa dem i indispositiva tvistemål, såsom vårdnads- och umgängesmål, är begränsat (se t.ex. prop. 1983/84:78 s. 47).

I den allmänna debatten har frågan rests om man inte borde föra in en bestämmelse i föräldrabalken som direkt lar sikte på den situationen att den ena föräldern väcker talan om alt få vårdnaden överflyttad till sig trots att vårdnadsfrågan nyligen har prövats av domstol. Regeln skulle utmynna i att domstolen omedelbart skulle kunna avvisa eller ogilla en

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr.

talan som väcks inom en viss lid, kanske två år, efter del alt en tidigare     Prop. 1990/91: 8 talan prövats.

Knappast någon torde bestrida att det vore önskvärt om okynnesfram-slällningar kunde förhindras. En ny talan, om än sakligt obefogad och därför utan möjlighet att vinna framgång, kan leda till att den trygghet och stabilitet som ett barn bör ha fått i och med att det stadigvarande har placerats hos en vårdnadshavare kan bytas ut mot osäkerhet och ovisshet om vad som skall gälla för framtiden. Att tillskapa regler som hindrar ett sådant förfarande är emellertid inte alldeles enkelt.

En regel av sådant slag förutsätter till en början att domstolen har kännedom om det tidigare avgörandet. Många gånger kan emellertid domstolen, åtminstone i praktiken, vinna kännedom om det tidigare avgörandet först om någon av parterna upplyser domstolen om det.

Vidare krävs alt domstolen på grundval av innehållet i stämningsansökan skall kunna avgöra om den nya talan är obefogad eller inle. Om en ny talan har fog för sig, kan det inte gärna komma i fråga all underlåta en ny prövning. I annat fall skulle man få ge avkall på den grundläggande principen att vårdnads- eller umgängesfrågan vid varje tidpunkt skall kunna lösas efter vad som är bäst för barnet. Och då skulle den eventuella fördel som man kan vinna i vissa fall bli en nackdel, andra. Domstolen måste alltså ta ställning till om den nya talan framstår som obefogad eller inte. Alt göra detta på grundval av innehållet i stämningsansökan är emellertid inte alltid så lätt.

Om man först tar den situationen att den som väcker talan inte åberopar några nya fakta, torde de nyssnämnda reglerna i rättegångsbalken få anses ge domstolen tillräckligt spelrum. Det torde dock vara realistiskt att räkna med att en part som nödvändigtvis vill hålla processandet igång kommer att åberopa nya fakta, korrekta eller inte.

Om parten åberopar nya fakta, t.ex. misskötsamhel från den andra förälderns sida, har det sagts att talan skulle kunna anses obefogad om påståendet inle är underbyggt. Domstolen har emellertid knappast någon möjlighet alt bedöma huruvida ett påstående om exempelvis misshandel eller övergrepp är rikligt eller inte förrän saken har utretts.

Det nu anförda ger anledning till tvekan inför möjligheten att införa regler om begränsningar i rätten au väcka talan i vårdnads- och um­gängesmål. Del förhällandet alt utrymmet för all tillämpa regler som går ul på att en talan omedelbart kan avslås regelmässigt har ansetts böra vara mindre i mål om exempelvis vårdnad och umgänge än i mål om betalningskrav eller liknande hänger också samman just med att domstolen i den förra typen av mål har ett ansvar för målels utredning, ett ansvar som inte helt kan tas ifall målet över huvud taget inte upptas till prövning.

I promemorian har, på skäl som de nu anförda, gjorts den bedömning­en au någon ändring av reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden inte bör göras. Bedömningen har genomgående godtagits av remiss­instanserna. Jag har för min del ingen annan uppfattning.

50

2.7 Faderskapserkännande

Prop. 1990/91:8

Mitt förslag: Begreppet erkännande av faderskap får ändrad benäm­ning. Den nya benämningen blir faderskapsbekräftelse.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 82-83).

Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av remissinstanserna tillstyrker promemorieförslagel.

Skälen för mitt förslag: Om vid ett barns födelse modern är, gift, presumeras mannen i äktenskapet vara barnets far (se 1 kap. 1 § föräldrabalken). Om modern vid barnets födelse är ogift, skall socialnämn­den söka utreda vem som är far till barnet och se till all faderskapet fastställs (se 2 kap. 1 §). Faderskapet fastställs genom erkännande eller dom (se 1 kap. 3 §).

Ärenden om faderskapserkännande aktualiseras vanligen genom en födelseavi från länsstyrelsen till socialnämnden. Som regel skriver socialnämnden då till modern och ber henne att kontakta den socialsek­reterare som handlägger ärendet. Visar del sig alt modern är sambo med en man, kan ärendet handläggas på ett enkelt sätt. Utredningen kan då i regel inskränka sig till att samborna uppger att den manliga sambon är barnets fader och att de levt tillsammans under konceplionsliden. Oftast används ett särskilt förenklat protokoll. I detta skall mannen erkänna faderskapet. Erkännandet skall bevittnas av två personer samt godkännas av modern och socialnämnden.

I skilda sammanhang har kritik riktats mot all en far skall "erkänna" faderskapet. Det har anförts att detta ter sig svårförståeligt för många fäder och alt det kan upplevas som kränkande. Riksdagen har förutsatt all regeringen i lämpligt sammanhang närmare undersöker om inle någon annan benämning kan införas för faderns medverkan vid fastställande av faderskapet (se t.ex. LU 1985/86:28 s. 11 f).

I departementspromemorian har det ansetts all del framstår som lämpligt att ta upp det ovan berörda spörsmålet i förevarande samman­hang. Det föreslås där all termen "erkännande" av faderskap av anförda skäl bör bytas ut mot en term som är mera anpassad till dagens verklighet och som inte upplevs som så känsloladdad av föräldrarna. Jag delar den uppfattningen.

I promemorian har föreslagils termen "bekräftelse" av faderskap. I de remitterade förslagen har jag också som ny benämning föreslagit bekräftelse av faderskap.

Enligt lagrådets mening är den föreslagna benämningen inte godtagbar som ersättning för termen erkännande av faderskap. Ett erkännande av faderskap kan enligt lagrådet sägas innefatta ett slags förklaring att den som avger denna tar på sig faderskapets konsekvenser, bl.a. i rättsligt hänseende, medan termen bekräftelse inte kan anses innefatta någon

51

sådan förklaring och inte ens behöver avse den som avgelt bekräftelsen. En betydligt bättre benämning är enligt lagrådets mening ordet medgi­vande - eller om man vill särskilja det frän ett processuelll medgivande -faderskapsmedgivande.

För egen del har jag inle blivit övertygad av lagrådets kritik mot uttrycket faderskapsbekräflelse. Vad det handlar om är att mannen skall bekräfta faderskapet, dvs. att barnet är hans. Jag har svårt alt se att en sådan bekräftelse inte lika väl som ett erkännande skulle kunna innefatta att mannen tar på sig faderskapets rättsliga konsekvenser. Vidare anser jag alt de invändningar som kan riktas mot termen "erkännande" i allt väsentligt kan riktas också mot termen "medgivande".

Med hänvisning till det nu anförda vidhåller jag förslaget i remissprolo-kollet.

Prop. 1990/91:1

2.8 Stöd enligt socialtjänstlagen

Mitt förslag: I socialtjänstlagen (1980:620) förs in en erinran om alt socialnämnden i sin omsorg om barn och ungdom bör beakta särskilt det behov av stöd och hjälp som kan finnas efter det att en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts.

Promemorians förslag: Överensstämmer med milt (se promemorian s. 77-79).

Remissinstansema: Praktiskt taget alla remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det. Endast en remissinstans ställer sig tveksam till att la in en regel av här avsett slag i socialtjänstlagen.

Skälen för mitt förslag: En förälders motstånd mot att låta ett barn fä utöva umgänge med den andra föräldern kan ofta ha sin förklaring i de konflikter som har uppstått i samband med alt sammanlevnaden mellan föräldrarna har upphört och som föräldrarna inle har förmält all lösa. Också de upprepade vårdnads- och umgängesprocesser som förekommer torde bottna i föräldrarnas konflikter sinsemellan. Del rör sig alltså om sociala problem av ett sådant slag som knappast kan lösas genom ändringar i den familjerättsliga lagstiftningen. I stället krävs del all föräldrarna får hjälp och stöd med att bearbeta sina konflikter så all de i framliden kan samarbeta i frågor som rör barnel.

I promemorian har föreslagits all del i socialtjänstlagen förs in en erinran om att socialnämnden bör beakta särskilt det behov av stöd och hjälp som kan finnas efter del all en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts (jfr SOU 1987:7 s. 193 f). Förslaget har tillstyrkts av praktiskt tagel alla remissinstanser som har uttalat sig om det.

Som tidigare har framhållits spelar socialtjänsten en viktig roll då det gäller att lösa vårdnadslvisier och därmed sammanhängande frågor. Del är inom ramen för socialtjänsten som samarbetssamtal normall förutses ske. Ansvaret för vårdnadsutredningar är ett annal exempel.

52

Socialnämndernas ansvar är emellertid inle begränsat till just sådana    Prop. 1990/91: frågor. Nämnden har ett övergripande ansvar för råd, stöd och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (se 5 § socialtjänstla­gen).

Socialnämnderna har alltså redan ett ansvar för att tillgodose del behov av stöd och hjälp som kan finnas efter det alt en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts. Tanken med del föreslagna tillägget i socialtjänst­lagen är all stryka under betydelsen av att nämnden inle tar sin hand från eu vårdnads- eller umgängesärende bara därför att frågan om vårdnad respektive umgänge har avgjorts. Redan det förhållandet att två föräldrar separerar under sådana förhållanden att en vårdnadstvist uppkommer kan vara ett tecken på att parterna är i behov av stöd och hjälp för att kunna fungera efter äktenskapsskillnaden. Den kontakt som socialnämnden får med föräldrarna och barnet under vårdnads- eller umgängesfrågans behandling bör vara en god grund för fortsatta kontakter efter det alt domstolen har avgjort saken. Inte minst när det gäller möjligheten att få till stånd ett i praktiken fungerande umgänge kan tidigt insatta stödåt­gärder hindra att de svårigheter som kan finnas växer föräldrarna över huvudet.

Del tillägg i socialtjänstlagen som har föreslagils i promemorian kan kanske lyckas ha föga praktisk betydelse. Det torde dock kunna fylla en funktion bl.a. som en markering av den vikt som samhället fäster vid dessa frågor och ingår som ett av flera led i en allmän strävan att framhålla betydelsen av goda relationer mellan barnet och föräldrarna. Möjligheterna för de sociala myndigheterna alt med föräldrarnas förtroende hjälpa dem även efter en avslutad vårdnadsprocess torde också komma all öka med del tidigare redovisade förslaget om att socialnämnden iiite längre skall yttra sig över vårdnadsutredningar.

Endast en remissinstans har ställt sig tveksam till att ta in en be­stämmelse av här avsett slag i socialtjänstlagen. Den instansen vill i stället lösa frågan genom alt socialstyrelsen utfärdar allmänna råd. Enligt min mening är det emellertid sannolikt att den lösning som här föreslås bättre leder till den önskade effekten. Något hinder i sig mot den precisering i socialtjänstlagen som föreslås i promemorian kan jag inte se. Jag förordar därför att förslaget genomförs.

2.9 Kontaktperson för barnet

Mitt förslag: Kontaktperson enligt socialtjänstlagen (1980:620) får utses för barn som fyllt femton år, om barnet begär det eller samtycker till det. Något samtycke frän vårdnadshavaren behövs inle. För barn som inte fyllt femton år krävs alt värdnadshavaren begär eller samtycker till att kontaktperson utses.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 79-82).

53

Remissinstansema: Remissinstanserna ställer sig genomgående positiva    Prop. 1990/91: 8 till förslaget.

Skälen för mitt förslag: Socialtjänstlagen innebär all varje kommun har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (se 3 §). För att fullgöra kommunens uppgifter inom socialtjänsten finns i varje kommun en socialnämnd.

Till socialnämndens uppgifter hör bl.a. att genom uppsökande verksam­het och på annal sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållan­den och all svara för omsorg, service, upplysningar, råd, stöd och vård saml ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (se 5 §). På socialnämnderna ligger ett särskilt ansvar för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden (se 12

§)

En viktig del i socialtjänsten är att socialnämndernas insatser för den enskilde skall utformas och genomföras tillsammans med denne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar (se 9 §). Om det behövs, kan socialnämnden också utse en särskild person eller en familj med uppgift alt hjälpa den enskilde och dennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär del eller samtycker till det (se 10 §).

Del kan finnas skilda situationer under barnets uppväxt i vilka barnet kan vara i behov av stöd och hjälp från en person som står utanför en föreliggande konflikt. Del kan exempelvis röra sig om alt föräldrarna är oense om vårdnad och umgänge. I olika sammanhang har tidigare frågan ställts huruvida i sådana fall en kontaktperson bör kunna förordnas för barn över 15 år utan samtycke från vårdnadshavaren.

I t.ex. den proposition som låg till grund för de senaste större ändringar­na i reglerna om vårdnad och umgänge, prop. 1981/82:168, hade föreslagits alt en kontaktperson skulle kunna utses för den som har fyllt 15 är även om vårdnadshavaren motsatte sig del (se prop. s. 168). Under riksdagsbehandlingen av den nämnda propositionen kom emellertid frågan om samspelet mellan reglerna i föräldrabalken om vårdnadshavarens bestämmanderätt och socialtjänstlagens regler när det gäller socialt bistånd till ungdomar all uppmärksammas. Enligt föräldrabalken har värdnadsha­varen en vittgående bestämmanderätt rörande barnets personliga angelägenheter. Principen är uttryckt i 6 kap. 11 § där det sägs all vårdnadshavaren har rätt och skyldighet alt bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Enligt 56 § socialtjänstlagen har den som fyllt 15 år rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt .socialljänsilagen. Med hänvisning till all frågan huruvida del är möjligt för en socialnämnd au mot vårdnadshavarens samtycke ge ett barn över 15 år socialt bistånd var föremål för regeringsrättens prövning, ansågs förslaget i propositionen om en kontaktperson inte dä böra genomföras (se LU 1982/83:17).

I två sedermera meddelade domar (RÅ 83 2:14 och 83 2:18) besvarade

regeringsrätten den nyss ställda frågan nekande.

54

Utgången ger anledning att på nytt föra fram förslaget om att öppna Prop. 1990/91:8 dörren för en möjlighet alt utse en kontaktperson för ett barn över 15 år, om barnet själv begär detta. Då frågan tidigare har behandlats har få bestritt del sakligt berättigade i att stöd och hjälp får utgå i sådan form till unga människor även om vårdnadshavaren motsätter sig det. Ingen remissinstans har heller ställt sig negaliv till promemorians förslag om en kontaktperson.

Med hänvisning till det nu anförda förordar jag att socialnämnden bör ges en möjlighet alt utse en kontaktperson för ett barn över 15 år mot vårdnadshavarens vilja, om barnet själv begär eller samtycker till det. Vårdnadshavarens inställning kan dock givetvis vara en omständighet som gör att socialnämnden anser det olämpligt att förordna någon kontaktper­son och i stället söker på annat sätt förbättra barnets situation. Social­nämnden har möjlighet all på olika sätt bistå barn och ungdomar som vänder sig till nämnden för att få hjälp i konfliktsituationer. Skulle -omvänt -vårdnadshavaren men inte barnet begära att en kontaktperson utses ål barnet, bör en sådan inte kunna utses, om barnet när det är över 15 år motsätter sig detta.

När del gäller barn under 15 år bör frågan om utseende av kontaktper­son däremot bli beroende av vårdnadshavarens vilja. Även beträffande dessa barn bör socialnämnden ta stor hänsyn till barnets egen inställning. Har barnet nått en sådan ålder att det är naturligt att det får vara med och bestämma i angelägenheter som rör dess personliga förhållanden, torde det i allmänhet inte vara lämpligt att utse en kontaktperson i strid mot barnels egen vilja (jfr 56 § andra stycket socialtjänstlagen).

2.10 Ikraftträdande m.m.

De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt. De kräver dock en del förberedelsearbete. Med hänsyn härtill och med beaktande av den lid som kommer all förflyta innan riksdagen kan falla beslut i lagstiftningsärendet torde en lämplig tidpunkt vara den 1 mars 1991.

Enligt min mening är del inle påkallat med några övergångsbestäm­

melser till de föreslagna lagändringarna. Också i mål som har inletts vid

ikraftträdandet bör domstolen kunna tillämpa de nya reglerna. Om

domstolen exempelvis anser att samarbetssamtal kan vara till nytta, bör

domstolen kunna förordna om sådana med stöd av den föreslagna nya

lydelsen av 6 kap. 18 § föräldrabalken. Likaså framstår del som lämpligt

att vid beslut om vårdnadsutredning som fattas efter ikraftträdandet de

nya reglerna i 6 kap. 19 § föräldrabalken får gälla. Även de nya reglerna

om interimistiska beslut bör bli tillämpliga på mål som har inletts före

ikraftträdandet. Del betyder bl.a. att en part kan begära omprövning av

ett före ikraftträdandet meddelat interimistiskt beslut rörande vårdnad i

syfte au åstadkomma en begränsning av det interimistiska beslutets

räckvidd. Eftersom prövningen alltid skall utgå från vad som är bäst för

55

barnel ser jag inga nackdelar med en sådan ordning. Många gånger torde    Prop. 1990/91: 8

det förmodligen inte finnas anledning att göra ändring i ett redan fattat

beslut. Men om exempelvis båda föräldrarna är ense om att ett före

ikraftträdandet meddelat interimistiskt beslut varigenom vårdnaden om

barnel har anföriroiis en av föräldrarna bör ändras till att avse vem

barnet skall bo tillsammans med, är del svårt att se något bärande skäl

till varför detta inte skulle vara möjligt. Jag anser därför att de föreslagna

lagändringarna inte bör förses med några övergångsbestämmelser.

2.11 Kostnader och resursbehov

De föreslagna förändringarna syftar till att samförsiåndslösningar skall åstadkommas i större utsträckning än för närvarande. Detta kan antas bidra till att antalet tvistefrågor som måste avgöras efter långvariga domstolsprocesser minskas. Sädana mål är emellertid ganska ovanliga redan i dag. Några nämnvärda besparingar torde därför knappast uppstå inom domstolsväsendet till följd av de nu föreslagna lagändringarna. Inte heller torde de medföra några ökade kostnader inom domstolsväsendet.

För enskilda parter kan de nya reglerna medföra lägre processkostnader. I den mån processandet bedrivs med stöd av allmän rättshjälp kan även statens kostnader komma att minska. Förändringarna torde dock bara bli marginella.

För kommunerna får framför allt förslaget om samarbetssamtal betydelse. Verksamheten med samarbetssamtal är dock redan i dag organiserad i nästan alla kommuner. Socialstyrelsen har i en rapport, Lönar sig samarbetssamtal, SoS-rapport 1989:11, redovisat en samhällseko­nomisk utvärdering av samarbetssamtal. Analysen visar att samarbetssam­talen är staisfinansielli myckel lönsamma. Kommunalekonomiskl och landsiingsekonomiskt går de kortsiktigt ungefär jämnt ut, medan de på läng sikt troligtvis är lönsamma både för kommuner och landsting (rapporten s. 7). Förslaget om samarbetssamtal torde därför sammantaget med övriga ändringsförslag inte medföra några kostnadsökningar för kommunernas del.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom justitiedepartementet, efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], upprättats förslag till

56

1.

lag om ändring i föräldrabalken,

2.

lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

3.

lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor,

4.

lag om ändring i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden,

5.

lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökning m.rn. vid utredning av faderskap,

6.

lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna

underhällsbidrag.

Prop. 1990/91: 8

Lagrådet har gnmskat lagförslagen.

57

4 Specialmotivering

Prop. 1990/91:8

4.1 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

1 - 3 kap.

De ändringar som har gjorts är föranledda av det terminologiska utbytet av "faderskapserkännande" mot "faderskapsbekräftelse".

6 kap. Om vårdnad och umgänge

4 

§

Slår barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrar­na gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnels bästa.

Föräldrarna kan fä gemensam vårdnad också genom regisWering hos pas­torsämbetet efter anmälan av dem båda

1.

till socialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en faderskapsbekräftebe, eller

2.

till pastorsämbetet under fömtsättning att förordnande om vårdnaden inte har meddelats tidigare och att föräldrarna ocn bamet är svenska medborgare.

(Jfr 4 § i promemorians förslag)

Paragrafen, som har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 2.4.2, innehåller bestämmelser om möjligheten för föräldrar att få gemensam vårdnad om sina barn i sådana fall då endast en av dem har vårdnaden. Andra stycket har omformulerats men motsvarar nuvarande andra stycket utom såvitt avser punkt 1.

Punkt 1 innehåller den nyheten att föräldrarna i vissa fall kan anmäla till socialnämnden all de vill ha gemensam vårdnad om sill barn. Detta är fallet om faderskapet till ett barn skall fastställas genom en faderskaps­bekräftelse. Föräldrarna kan då göra en anmälan till socialnämnden under faderskapsulredningen. Sedan nämnden godkänt faderskapsbekräfielsen sänds denna jämle anmälan om gemensam vårdnad till pastorsämbetet för anteckning i barnets personakl. Vill föräldrarna först därefter få gemensam vårdnad får de göra en ansökan till domstolen eller, under de förutsättningar som anges i punkt 2, göra en anmälan till pastorsämbetet.

För en anmälan enligt punkt 1 gäller inte del krav på svenskt medbor­garskap som föreskriften i punkt 2 ställer upp. Även utländska medbor­gare kan alltså i samband med en svenskt faderskapsbekräftelse få gemensam vårdnad genom en anmälan till socialnämnden.

5 §

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem

att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rätlene/i:er vadiom

är bäst för bamet anförtro vårdnaden åt en av föräldrarna eller, om den

förälder som har begärt upplösning av den gemensamma vårdnaden inte

58

motsätter sig fortsatt gemensam vårdnad, låta den gemensamma vårdnaden    Prop. 1990/91: bestå.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller bada. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om bamet åt en av föräldrarna, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med bamets bästa.

(Jfr 5 § i promemorians förslag)

Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolens prövning när föräldrarna eller en av dem begär upplösning av gemensam vårdnad. Paragrafen har formulerats i enlighet med lagrådets förslag.

Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.1). En nyhet är att domstolen inle är skyldig att upplösa den gemensamma vårdnaden enbart därför alt någon förälder vill delta.

Om en förälder begär att få ensam vårdnad om barnel, får domstolen utreda om föräldern ändå kan länka sig all den gemensamma vårdnaden får beslå. Om föräldern inte motsätter sig fortsalt gemensam vårdnad står domstolen fri att, efter vad som är bäst för barnet, upplösa den gemen­sammavårdnaden och anförtro vårdnaden om barnel ål en förälder eller ogilla det framställda yrkandet i följd varav den gemensamma vårdnaden beslår. Motsvarande gäller om båda föräldrarna var för sig begär att fä ensam vårdnad om barnel. Om däremot den förälder som begär ensam vårdnad motsätter sig fortsalt gemensam vårdnad, är domstolen skyldig att upplösa den gemensamma vårdnaden och anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna.

Är föräldrarna överens om hur vårdnadsfrågan skall lösas, torde den lösning som de har valt i allmänhet kunna antas vara bäst för barnel.

Frågan om bedömningen av vad som är bäst för barnel behandlas närmare i specialmoiiveringen till 6 a §.

6 §

Står barnel under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill någon 

av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten efter vad som är bäst för barnet anförtro vårdnaden ät den andra föräldern, om denne vill att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, eller, om en av föräldrarna begär gemensam vårdnad och den andra inle motsätter sig det, förordna att föräldrarna i fortsättningen skall utöva vårdnaden gemensamt.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av förälarama eller bada.

(Jfr 6 § i promemorians förslag)

Paragrafen avser det fallet att vårdnaden om barnet tillkommer en av föräldrarna ensam men frågan om en ändring i vårdnaden aktualiseras. Paragrafen har formulerats i enlighet med lagrådets förslag.

Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.4.1).

En nyhet är att domstolen på den ena förälderns begäran kan förordna om gemensam vårdnad, om den andra föräldern inte motsätter sig det. Del är domstolens uppgift alt utifrån de förhållanden som föreligger i del enskilda fallet pröva framställda yrkanden efter vad som är bäst för

59

barnel. Om den förälder som inte är vårdnadshavare framställer enbart    Prop. 1990/91: 8

ett yrkande om ensam vårdnad för egen del, får det sålunda prövas om

del är mest förenligt med barnets intressen att vårdnaden överflyttas till

den föräldern eller om det är bäst för barnet alt vårdnadssituationen inte

ändras. Om föräldrarna är ense om att den förälder som inte är

vårdnadshavare fortsättningsvis skall utöva vårdnaden ensam, torde det i

allmänhet få antas vara bäst för barnet att ,den lösning väljs som

föräldrarna själva har kommit överens om.

Om den förälder som inle är vårdnadshavare begär gemensam vårdnad -primärt eller alternativt till ett yrkande om ensam vårdnad - har domstolen möjlighet att förordna om gemensam vårdnad, såvida inte den andra föräldern motsätter sig gemensam vårdnad.

Bestämmelsen ger i och för sig också möjlighet för en förälder som är ensam vårdnadshavare au på eget initiativ få till stånd gemensam vårdnad. Detta kan någon gång tänkas få betydelse ifall vårdnadshavaren önskar gemensam vårdnad och den andra föräldern inte har något emot detta men av olika skäl inte vill medverka till en gemensam ansökan.

Frågan om bedömningen av vad som är bäst för barnel behandlas närmare i specialmotiveringen till 6 a §.

6a §

Vid bedömningen av vad som är bäst för bamet skall rätten fästa avseende särskilt vid bamets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

(Jfr 6a § i promemorians förslag)

Paragrafen är ny. Frågan har behandlats i avsnitt 2.5.1 i den allmänna motiveringen. I bestämmelsen slås fast att frågan om barnets behov av kontakt med båda föräldrarna skall ges en särskilt framträdande plats vid prövningen av vad som är bäst för barnet. Detta gäller i såväl de fall då gemensam vårdnad kan vara aktuell som de fall då vårdnaden om ett barn skall anförtros en av föräldrarna.

Som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.1) torde förutsättningarna för en nära och god kontakt mellan barnet och båda föräldrarna typiskt sett vara större om föräldrarna gemensamt utövar vårdnaden om barnet än om en förälder är ensam vårdnadshavare. I de fall dä domstolen har möjlighet att förordna om gemensam vårdnad - eller låta denna vårdnadsform beslå - torde delta alternativ därför många gånger framstå som del bästa för barnet. Hur det förhåller sig i ett enskilt fall blir naturligtvis beroende på omständigheterna i just det fallet. Om en förälder, eller båda, är primärt inriktade på ensam vårdnad får domstolen pröva bl.a. om det finns en sådan vilja från föräldrarna att försöka enas i frågor som rör barnet att det kan antas au gemensam vårdnad kommer alt fungera. Gemensam vårdnad förutsätter ju att föräldrarna i princip kan enas i alla frågor som rör barnet. Är föräldrarna inle ense om vem som skall ha den faktiska vården om barnel, torde del vara uteslutet med gemensam vårdnad. Detsamma torde vara fallet om

60

del inle framstår som sannolikt att föräldrarna kan komma överens om    Prop. 1990/91:8

hur kontakten mellan barnet och den förälder som inle har barnet boende

hos sig skall upprätthållas. Underhållsbidragets storlek kan däremot

underkastas domstolens prövning om barnet, vilket som regel är fallet,

skall vistas huvudsakligen hos den ena föräldern och besöka den andra

föräldern under mera begränsade perioder (7 kap. 2 § första stycket 2

föräldrabalken).

I de fall då vårdnaden om ett barn skall anförtros en av föräldrarna, skall utgångspunkten vara att den av föräldrarna skall förordnas till vårdnadshavare som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge mellan barnet och den andra föräldern. Också de gällande reglema präglas av denna princip (jfr prop. 1981/82:168 s. 66). Frågan om barnets möjligheter att hålla kontakt med båda föräldrarna skall alltså allmänt sett tillmätas större betydelse än exempelvis materiella förhållanden.

Det kan i sammanhanget finnas anledning att peka på att en kontakt mellan barnet och den förälder som inle är vårdnadshavare inte alllid främjas enbart av en allmänt positiv inställning från vårdnadshavarens sida till umgänge mellan barnet och den andra föräldern. Beroende på omständigheterna kan det också krävas en viss aktiv insats från vårdnads­havarens sida. Del kan exempelvis vara fråga om att genom olika praktiska arrangemang underlätta för barnet all hälla kontakt med den andre föräldern. Också benägenheten alt bidra i sådana avseenden bör beaktas.

Om inte andra omständigheter talar för en annan lösning, bör domstolen inte anförtro vårdnaden om barnet till en förälder som är emot att barnet får umgås med den andra föråldern. En omständighet som kan tala för en annan lösning kan naturligtvis vara all den andra föräldern har gjort sig skyldig till misshandel eller övergrepp eller att det annars framstår som olämpligt all han eller hon umgås med barnet. Man måste alltså beakta vilka motiv föräldern har för att motsätta sig umgänget. En annan omständighet kan vara att barnet under en längre tid har vislats hos den förälder som är minst ägnad att främja barnets behov av kontakter med den andra föräldern. I sådana fall får domstolen väga barnets behov av en god relation med båda föräldrarna mot barnets behov av kontinuitet och stabilitet i sin tillvaro. Vid den bedömningen är det viktigt all inle kontinuiletsaspeklen slentrianmässigt ges företräde. Del kan myckel väl förhålla sig på det sättet att de omställningsproblem m.m. som en överflyttning för med sig kan vara ett pris som är värt att betala för att få till stånd en fungerande relation med båda föräldrarna. Detta gäller inte minst i ett längre perspektiv. Det måste prövas i varje enskilt fall vilken lösning som är bäst för barnel.

1 den allmänna motiveringen (se avsnitten 2.3.2 och 2.4.1) har något berörts frågan om betydelsen av au en förälder ställer sig negativ till gemensam vårdnad resp. samtal som syftar till att föräldrarna skall kunna enas i frågor som rör barnet (samarbetssamtal).

Är föräldrarna överens om hur vårdnaden skall anordnas, torde den

lösning som de har valt i allmänhet också kunna antas vara bäst för

6

barnet.

'

Prop. 1990/91:

Skulle båda föräldrarna var för sig motsätta sig att barnet får umgås med den andra föräldern, ger den förevarande regeln inte någon vägledning vid bedömningen av vad som är bäst för barnet.

10 §

Står barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyndare och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätlen besluta efter vad som är bäst för barnet. Rätten får dock inte flytta över vårdnaden till föräldrarna gemensamt, om någon av dem motsätter sig gemensam vårdnad.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden.

(Jfr 10 § i promemorians förslag)

Paragrafen, som har formulerats i enlighet med lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om överflyttning av vårdnaden till barnels föräldrar eller en av dem från särskilt förordnade förmyndare. Frågan huruvida vårdnaden skall flyttas över till en av föräldrarna eller båda måste prövas mot bakgrund av de skäl som en gång har förelegat för att utse en särskilt förordnad förmyndare för barnet.

För det fall det skulle bli aktuellt att överflytta vårdnaden till föräldrarna eller en av dem innehåller paragrafen den nyheten all vårdnaden kan överflyttas till föräldrarna gemensamt om ingen av dem motsätter sig gemensam vårdnad (jfr 5 och 6 §§).

Rätten skall besluta efter vad som är bäst för barnet. För den bedömningen kan hänvisas till vad som anförts i specialmoiiveringen till 6 a §. Vid en prövning av om gemensam vårdnad är att föredra framför ensam vårdnad i fall som här är aktuella, får domstolen beakta bl.a. huruvida sådana omständigheter som låg till grund för beslutet att flytta över vårdnaden till särskilt förordnad förmyndare fortfarande är aktuella för en av föräldrarna och det därför inte kan antas vara bäst för barnet all den föräldern får bli vårdnadshavare.

15 §

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inle är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnel särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande bamet som kan främja umgänget.

Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

Motsätter sig barnets vårdnadshavare del umgänge som begärs av någon annan än en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnel.

(Jfr 15 § i promemorians förslag)

62

Paragrafen innehåller bestämmelser om umgänge mellan barn och Prop. 1990/91:8 förälder samt andra som slår barnel särskilt nära. Bestämmelsen i sista meningen i första stycket är ny (se avsnitt 2.5.2 i den allmänna motivering­en). Den lägger en skyldighet på vårdnadshavaren att, om inte särskilda skäl föreligger, lämna sådana upplysningar som kan antas främja umgänget.

Bestämmelsen anger inte någon bestämd mottagare av informationen. I första hand lar den sikte på personer med vilka barnet enligt första meningen bör få umgås, dvs. den förälder som inle är vårdnadshavare samt andra personer som står barnet särskilt nära, t.ex tidigare familje­hemsföräldrar. Men bestämmelsen är inle inskränkt till dessa. Också andra personer kan behöva upplysningar rörande barnet för att umgänget skall fungera väl. Det kan t.ex. röra sigom socialtjänsleman som biträder med praktiska arrangemang för att umgänget skall kunna utövas.

Enligt bestämmelsen skall vårdnadshavaren lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget. Det kan till en början gälla frågor som kan få en mera påtaglig effekt för umgänget, såsom att barnel skall flytta till en annan ort eller under en tid vistas utomlands för studier. I sådana fall är det länkbart att en umgängesförälder kan och vill vidta arrangemang för att praktiskt underlätta det framtida umgänget. Om vårdnadshavaren och barnet flyttar till en annan ort, kan umgängesföräl­dern länkas vilja flytta efter. 1 så fall kan en tidig information möjliggöra alt del blir så få omställningsproblem som möjligt.

Upplysningar kan också böra lämnas rörande barnets hälso- och sjukdomstillstånd. Om den person som barnet skall umgås med inte får tillräcklig information om de eventuella medicinska problem som barnel kan ha, kan barnet vållas obehag under umgängesperioderna och av del skälet vilja dra sig från umgänget.

Även i frågor som inle är så ingripande kan det vara av betydelse för ett fungerande umgänge alt upplysningar lämnas rörande barnel. Vad särskilt gäller den förälder som inle är vårdnadshavare är det viktigt att umgängesföräldern inle framstår som en utomstående person i barnets liv ulan kan leva med i dess vardag och vara så insatt i barnets aktuella situation alt barnel på ett naturligt sätt kan vända sig också till den föräldern. Umgängesföräldern kan därför behöva upplysningar om barnets skolgång, exempelvis om byte av skolform, kamratrelalioner, mobb-ningsproblem, fritidsintressen m.m.

Bestämmelsen avser sådana upplysningar som kan främja umgänget. Häri ligger alt del skall vara fråga om uppgifter av en viss beskaffenhet. En umgängesförälder kan inte med stöd av bestämmelsen kräva ständig information om varje händelse som inträffar i barnets liv eller upplysningar om vad barnet vid varje givet tillfälle har för sig. Bestämmelsen avser mera vikliga och betydelsefulla händelser.

Det har inle ansetts lämpligt eller ens möjligt att närmare bestämma

gränserna för vilka upplysningar som omfattas av bestämmelsen. I de allra

flesta fall torde detta ge sig självt. I händelse av oenighet mellan

63

vårdnadshavaren och någon annan person om vilka upplysningar som bör Prop. 1990/91:8 lämnas, är det vårdnadshavaren som ytterst får bestämma. Bestämmelsen lämnar i och för sig ett betydande utrymme för skönsmässiga bedömningar och någon möjlighet att få vårdnadshavarens beslut överprövat finns inle. Inte heller är upplysningsskyldigheten direkt sanktionerad. Som har nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.2) kan emellertid en ovilja att lämna sådana upplysningar som kan främja umgänget utgöra ett inslag i en mera allmän obenägenhet att främja kontakten mellan barnet och den andra föräldern, något som i sin tur kan vara ett tecken på alt vårdnads­situationen bör omprövas. Att det inte alltid behöver förhålla sig på detta sätt har också berörts där.

I ett enskilt fall kan det naturligtvis finnas anledning att inte lämna upplysningar om ett förhållande som i sig är av sådan beskaffenhet som har sagts ovan. I bestämmelsen har tagits in ett uttryckligt undanlag för dessa fall. Några exempel på situationer där undantaget kan bli aktuellt har lämnats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.2).

18 §

/ mål om vårdnad eller umgänge får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att i bamets intresse anordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (samarbetssamtal).

Om rätten lämnar uppdrag enligt första stycket, kan den förklara att målet skall vila under en vbs tid. Detsamma gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden.

(Jfr 18 § i promemorians förslag)

Paragrafens andra stycke motsvaras delvis av den tidigare 19 § medan reglerna i den tidigare 18 § med vissa ändringar har förts över till 19 §.

I paragrafens första stycke finns en ny bestämmelse. Enligt denna får domstolen en möjlighet att uppdra åt lämpligt organ, i första hand socialnämnden, att anordna samarbetssamtal. Det krävs inte all föräldrar­na begär eller samtycker till sådana samtal. Domstolen kan själv ta initiativ till samarbetssamtal. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.3.2).

Som har nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.1) är samarbetssamtalen många gånger värdefulla också om de tas upp först sedan ett domstolsförfarande har inletts. Det torde därför i allmänhet få antas alt ett förordnande av här avsett slag kan fylla en viktig funktion. Huruvida det i ett enskilt fall är motiverat att föranstalta om sam­arbetssamtal blir naturligtvis beroende på omständigheterna i just det fallet.

Någon skyldighet för föräldrarna att delta i samtalen finns inte och ett

skäl att underlåta att la initiativ till samarbetssamtal kan vara just all det

står mer eller mindre klart all en av föräldrarna, eller båda, inle kommer

att infinna sig till samtalen. Ett annat skäl kan vara att samarbetssamtal

redan har förekommit men misslyckats och det på grund av omständig-

54

heterna måste antas att nya samtal skulle vara gagnlösa. I sådana fall       Prop. 1990/91:8

skulle ett förordnande om samarbetssamtal endast medföra en onödig

tidsuldräkl. Enbart det förhållandet att någon förälder är kallsinnig till

samarbetssamtal bör däremot inle utesluta ett förordnande av nu avsett

slag.

Frågan om betydelsen av en förälders ovilja all delta i samtalen har något berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.3.2).

Andra stycket innehåller regler om vilandeförklaring i fall då domstolen förordnar om samarbetssamtal eller fall då sådana samtal annars har inletts mellan parterna. För all samarbetssamtalen, och därmed målels fortsatta handläggning, inle skall dra ut på tiden alltför länge, skall domstolen vid vilandeförklaring av ett mål bestämma en lid då målet skall las upp på nytt. Vilken tid som skall bestämmas kan inte anges generellt utan får bli beroende på omständigheterna i del enskilda fallet. Det torde dock i allmänhet inte finnas anledning att förklara målet vilande för längre lid än tre till fyra månader. Om samtalen inte är slutförda när den utsatta liden har gått ut, kan domstolen förlänga liden. Så bör naturligtvis bara ske ifall fortsatta samtal kan antas vara till nytta.

19 §

Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda.

Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydebe för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Otn det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utt-eaningen och bestämma en vbs tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid.

Barnel får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och del är uppenbart alt barnet inle kan la skada av att höras.

(Jfr 19 § i promemorians förslag)

Till 19 § har - efter ändringarna i andra stycket - överförts de regler som tidigare återfanns i 18 §.

Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolens skyldighet att se till att målet blir tillbörligt utrett. Frågan har behandlats i avsnitt 2.6.1 iden allmänna motiveringen.

Bestämmelserna i andra stycket, som delvis är nya, är tillämpliga såväl när föräldrarna tvistar om vårdnad eller umgänge som när de är ense i dessa frågor. Det ankommer på domstolen att avgöra om det är tillräckligt att socialnämnden bereds tillfälle att lämna upplysningar eller om ytterligare utredning bör införskaffas.

1 fall då föräldrarna är ense torde det vanligtvis ligga närmast till hands

alt domstolen bereder nämnden tillfälle att inom en viss kortare tid lämna

upplysningar. Detsamma kan vara fallet om föräldrarna visserligen tvistar

om exempelvis umgänget men domstolen redan har tillgång till erforderlig

65

5    Riksdagen 1990/91. I .saml Nr 8

utredning i denna fråga. Har nämnden upplysningar som kan vara av    Prop. 1990/91:8 betydelse för domstolens bedömning är nämnden skyldig all lämna sädana upplysningar. Sekretess hindrar inte alt uppgift lämnas till domstolen, 14 kap 1 § sekretesslagen (1980:100), jfr 7 kap 4 § samma lag.

Om ytterligare utredning befinns erforderlig, skall domstolen uppdra ål lämpligt organ att föranstalta om sådan. Normall bör utredningen verkställas av någon som utses av socialnämnden. Endast i undanlagsfall bör det bli aktuellt för domstolen all vända sig till ett annat organ för alt få någon utsedd. Så kan bli fallet om domstolen redan har ett aktuellt utredningsmaterial som endast behöver kompletteras med t.ex. ett barnpsykiatriskt utlåtande. I stället för all vända sig till socialnämnden kan domstolen då begära ett sådant ullålande direkt hos en barn- och ungdomspsykialrisk klinik. Om det däremot under en vårdnadsuiredning i socialnämndens regi uppkommer behov av att höra barnpsykiatrisk expertis, bör delta i regel kunna lösas genom att vederbörande tjänsteman vid socialförvaltningen - efter samråd med domstolen - själv tar kontakt med berörd klinik.

Vårdnads- och umgängesutredningar skall alltså normalt verkställas av någon som utses av socialnämnden. Nämnden har ett huvudmannaskap för utredningens verkställande. Den ansvarar för alt uppgiften tilldelas en tjänsteman och för att utredningen kommer till stånd i enlighet med domstolens begäran. Däremot skall nämnden inte pröva innehållet i vårdnadsuiredningen eller avge något yttrande till domstolen.

Eftersom nämnden inle skall avge något yttrande i målet blir det utredaren som själv redovisar utredningsmaterialet till domstolen. Be­stämmelsen lägger inle någon plikt pä utredaren alt dessutom avge ett förslag till hur tvisten bör avgöras men reser ä andra sidan inle heller några hinder däremot. Del har lämnats till uiredaren själv att avgöra huruvida han eller hon skall redovisa sina egna slutsatser. I avsnitt 2.6.1 i den allmänna motiveringen har något berörts hur man bör se på den avvägningen.

Bestämmelsen ger domstolen en möjlighet all bestämma riktlinjer för utredningen. Huruvida del finns anledning all från domstolens sida lägga fast vissa ramar för utredningen får bedömas från fall till fall. Del kan exempelvis redan från början slå klart att utredningen kan göras mera begränsad än vanligt och inriktas på vissa förhållanden eller, omvänt, all del är nödvändigt all utvidga utredningen genom inhämtande av upplysningar från viss expertis. Även när domstolen bestämmer om riktlinjer för utredningen så ankommer del på utredaren att avgöra hur utredningen närmare skall bedrivas. Tanken med bestämmelsen är inte att domstolen mera regelmässigt skall fastställa riktlinjer för utredningen ulan alt domstolen skall ha möjlighet därtill i de fall där det ter sig påkallat.

Domstolen kan också utsätta en tidsfrist inom vilken utredningen skall

redovisas. Behovet av sådana tidsfrister får bedömas från fall till fall.

Också lidsfristens längd får bestämmas med utgångspunkt från omständig­

heterna i det enskilda fallet. En handläggningslid på tre till fyra månader

66

torde ofta kunna vara ett riktmärke på vad som kan anses rimligt.        Prop. 1990/91:8

Den tidsfrist som domstolen bestämmer kan vid behov utsträckas. Så kan vara fallet om det visar sig all utredningen behöver kompletteras med t.ex. ett barnpsykiatriskt utlåtande. Ett annal fall kan vara del att förutsättning­ar för samarbetssamtal uppkommer först sedan vårdnadsutredningen har påbörjats.

20 

§

I mål eller ärende om vårdnad eller umgänge får rätten, för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, besluta om vårdnad eller umgänge. Står bamet under vårdnad av båda föräldrarna, får rätten i stället besluta vem bamet skall bo tilbammans med. Rätten skall besluta efter vad som är bäst för bamet.

Beslut enligt första stycket får meddelas ulan huvudförhandling. Innan beslutet meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Har rätten meddelat ett beslut, skall den ompröva det när målet eller ärendet avgörs.

Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga krafl. Beslutet får dock när som helst ändras av rätlen.

(Jfr 20 § i promemorians förslag)

Paragrafen innehåller regler om interimistiska beslut. Bestämmelserna i första stycket är delvis nya. Frågan har behandlats i avsnitt 2.6.2 i den allmänna motiveringen.

Nyheten i första stycket, förutom en uttrycklig markering all rättens beslut skall ha sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnel, är all domstolen i mål eller ärenden om vårdnad och umgänge - i fall då barnel står under vårdnad av båda föräldrarna - kan begränsa del interimistiska beslutet till att avse vem barnet skall bo tillsammans med. Det ankommer på domstolen alt efter vad som är bäst för barnel avgöra huruvida det interimistiska beslutet skall ta sikte på vårdnaden eller endast avse vem barnet skall bo tillsammans med. Det har därvid i och för sig ingen betydelse vad som i ett äktenskapsskillnadsmål kan beslutas om rätt att sitta kvar i den gemensamma bostaden.

Eftersom det interimistiska beslutet tar sikte på en relativt begränsad tidsperiod och när som helst kan ändras, torde det många gånger vara motiverat alt inte lösa upp den gemensamma vårdnaden interimistiskt, åtminstone inle omedelbart. Detta gäller naturligtvis särskilt om ingen av föräldrarna utesluter gemensam vårdnad som ett tänkbart alternativ. Men även om en förälder, eller båda, skulle vara inriktad enbart på ensam vårdnad, kan ett begränsat förordnande som tar sikte på vem barnet skall bo tillsammans med vara att föredra. Del kan ge möjlighet för föräldrarna att pröva på gemensam vårdnad också i en situation då de är i konflikt med varandra och inte längre bor tillsammans. Har domstolen förordnat om samarbetssamtal (jfr 18 §) torde ett begränsat förordnande i allmänhet framstå som det för barnel bästa alternativet.

Givetvis finns del också fall där det inle kan antas att parterna ens

67

under den interimistiska perioden kan komma överens i frågor som rör    Prop. 1990/91:8

barnet och då särskilt hur kontakten mellan barnet och den förälder som

barnel inle bor tillsammans med skall ordnas, I så fall kan det från

barnets synvinkel vara bäst med ett traditionellt interimistiskt beslut om

vårdnad och umgänge. Ytterst måste prövningen, som alltid, bli beroende

av omständigheterna i det enskilda fallet.

Att den förälder som barnet inle bor tillsammans med kan förpliktas att betala underhållsbidrag följer av 7 kap. 2 § 2 föräldrabalken.

I regel begär naturiigtvis föräldrarna all få det interimistiska beslut som de själva anser lämpligast. Det krävs dock inte att yrkande framställs om beslut som avses i paragrafen. Även om parterna är ense om att vårdnaden interimistiskt skall tillkomma en av dem, kan domstolen inskränka beslutet till au avse enbart barnels bostad, låt vara att det i regel inte torde finnas anledning alt gå ifrån en mellan föräldrarna träffad överenskommelse. Domstolen kan också på eget initiativ meddela ett interimistiskt beslut om vårdnaden även om parterna själva anser att del skall ges en mera inskränkt innebörd. Utgångspunkt för avgörandet skall vara barnets bästa.

Om del i ett mål om överflyttning av vårdnaden från den ena föräldern till den andra framställs ett yrkande om interimistiskt beslut skall det interimistiska beslutet självfallet avsevårdnadsfrågan. Detta framgår av första meningen i första stycket.

4.2 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

10 §

Socialnämnden bör genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service underlätta för den enskilde au bo hemma och ha kontakter med andra.

Nämnden bör även i övrigt tillhandahålla sociala tjänster genom rådgiv­ningsbyråer, socialcentraler och liknande, socialjour eller annan därmed jämförlig verksamhet.

Nämnden kan utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till del. För bam som inte har fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om bamets vårdnadsha­vare begär eller samtycker till det. Har bamet fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om bamet självt begär eller samtycker till det.

(Jfr 10 § i promemorians förslag)

Tredje stycket har kompletterats med bestämmelser om kontaktperson för barn. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 2,9 i den allmänna motiveringen.

68

När barnel är under 15 år är vårdnadshavaren alltid behörig att begära en kontaktperson för barnel. Om barnet självt vill ha en kontaktperson men vårdnadshavaren moisäiter sig del, kan någon kontaktperson inte utses. Om å andra sidan vårdnadshavaren vill ha en kontaktperson för barnet medan barnet motsätter sig detta, finns del inte något formellt hinder mot all socialnämnden utser en kontaktperson. Om barnel har nått

en sådan mognad att dess vilja bör respekteras, kan det dock vara ett skäl     Prop. 1990/91: mot att en kontaktperson utses på vårdnadshavarens begäran.

När barnet är över 15 år kan en kontaktperson aldrig utses mot barnets vilja. Om barnet begär att få en kontaktperson, har vårdnadshavarens inställning inte i och för sig någon avgörande betydelse. Eu skäl mot att utse kontaktperson för ett barn som har fyllt 15 år kan dock vara att vårdnadshavaren motsätter sig det. En sådan inställning från vårdnadsha­varens sida kan innebära att kontaktpersonens möjigheter att hjälpa barnet och hans familj allvarligt försväras.

Om en kontaktperson eller andra stödåtgärder för ett barn inte kan eller anses böra komma i fråga, får det inte innebära att socialnämnden avstår från att hålla sig underrättad om hur barnets eller den unges förhållanden utvecklas. Nämnden har ett särskilt anfivar för att utvecklingen noga följs i sådana ärenden där erforderliga samlycken till åtgärder, som i och för sig är önskvärda, inte har stått att få. Nämnden måste vidare vara beredd att vid behov tillhandahålla andra behandlingsåtgärder eller ingripa på annat sätt.

12 §

Socialnämnden skall

verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveck­ling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom,

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling,

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet, samt

i sin omsorg om bam och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan förelia sedan en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts av en domstol

(Jfr 12 § i promemorians förslag)

Paragrafen innehåller vissa målinriktade bestämmelserom kommunernas omsorger om barn och ungdom. En nyhet är sista ledet. Detta har behandlats närmare i avsnitt 2.8 i den allmänna motiveringen. Som där har anförts är tanken med tillägget att stryka under betydelsen av att socialnämnden inte tar sin hand från ett vårdnads- eller umgängesärende bara därför att frågan därom har avgjorts.

Att en vårdnads- eller umgängestvisl uppkommer kan vara ett tecken på att föräldrarna behöver hjälp och stöd för alt kunna fungera. Under den utredning som normalt verkställs i socialnämndens regi kan nämnden få en god grund för fortsalla kontakter efter det all det rättsliga avgörandet har fallit.

69

12a §

Prop. 1990/91:8

Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkimnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge (samarbets­samtal).

(Jfr 12a § i promemorians förslag)

Paragrafen är ny. Frågan har behandlats i avsnitt 2.3.1 i den allmänna motiveringen. Paragrafen innehåller en allmän regel om kommunens skyldighet alt erbjuda föräldrar samarbetssamtal. I 6 kap. 18 § föräldrabal­ken finns regler om domstols rätt all uppdra åt socialnämnd alt anordna samarbetssamtal. Om föräldrarna själva begär att få genomgå samarbets­samtal, något som ofta sker innan en rättslig process har inletts, är kommunen enligt förevarande bestämmelse skyldig att sörja för att sådana samtal kommer till stånd. Det får ankomma på respektive kommun att i varje enskilt fall avgöra omfattningen och inriktningen av samtalen.

Bestämmelsen ställer inle upp något krav på att kommunen skall hålla en verksamhet med samarbetssamtal inom sin egen organisation ulan den skyldighet som läggs på kommunen är att, inom eller utom sin organisa­tion, sörja för alt föräldrar som vill ha samarbetssamtal kan erbjudas sådana.

Om bara en av föräldrarna vänder sig till kommunen med en begäran om samarbetssamtal, kan det ofta vara naturligt att kommunen verkar för all samarbetssamtal kommer till stånd. Något tvång för den enskilde all medverka i samarbetssamtal finns inle utan samtalen bygger på frivillighet från föräldrarnas sida.

48 §

Uppdrag all besluta pä socialnämndens vägnar får när del gäller föräldrabalken avse endast uppgifter som anges i följande lagrum

1 kap. 4 § föräldrabalken,

2

kap. 1, 4 - 6, 8 och 9 §§ föräldrabalken, dock inle befogenhet enligt 9 § att besluta att inle påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad utredning,

3

kap. 5, 6 och 8 §§ föräldrabalken,

6

kap. 19 § föräldrabalken beträffande beslut att utse utredare i mål och ärenden om vårdnad eller umgänge,

7

kap. 7, 11 och 14 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligt 7 § att godkänna avtal som innefattar åtagande att utge engångsbelopp,

11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken,

Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inle heller omfatta befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 27 § denna lag eller att fullgöra vad som ankommer på nämnden enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller enligt 9 § lagen (1964:143) om bidragsför­skott.

(finns ingen motsvarighet i promemorian)

Paragrafens första stycke reglerar i vilka fall socialnämnden får delegera uppgifter som anges i föräldrabalken. 1 en nypimkt anges att socialnämn­den får delegera också beslut att utse utredare i mål eller ärenden om

vårdnad och umgänge. Bakgrunden till bestämmelsen är att socialnämn-    Prop. 1990/91:

den, enligt vad som föreslås i 6 kap. 19 § föräldrabalken, inte skall avge

något eget yttrande i dessa mål. För att förfarandet skall bli så smidigt

som möjligt är det därför lämpligt att uppgiften att utse utredare läggs

över på någon vid nämnden som leder och fördelar arbetsuppgifter av

sådant slag, t.ex. socialchefen eller chefen för familjerättsbyrån.

4.3 Övriga ändringsförslag

De ändringar som har gjorts är föranledda av det terminologiska utbytet av "faderskapserkännande" mot "faderskapsbekräftelse".

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen deb föreslår riksdagen alt anta förslagen till

1.

lag om ändring i föräldrabalken,

2.

lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

3.

lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor,

4.

lag om ändring i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden,

5.

lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m, vid utredning av faderskap,

6.

lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag.

deb bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om

7.     rätten till omprövning (avsnitt 2,6.3)

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

71

Bilaga 1

Prop, 1990/91:

Bilaga 1 Sammanfattning av departemenspromemorian Vårdnad och umgänge, Ds 1989:52

I promemorian behandlas vissa frågor om vårdnad och umgänge. Promemorian tar som utgångspunkt att det typiskt sett är bäst för barnet om föräldrarna kan enas i sådana frågor. De förslag som läggs fram syftar särskilt till att bana vägen för samförsiåndslösningar i så stor utsträckning som möjligt.

I detta syfte föresläs att samarbetssamtal skall erbjudas föräldrar i alla kommuner. Vidare föresläs del all domstol i ett mål om vårdnad eller umgänge skall ges möjlighet att la initiativ till att samarbetssamtal kommer till stånd.

Gemensam vårdnad föreslås kunna komma i fråga inte bara om föräldrarna är ense om det ulan också om ingen av dem motsätter sig denna vårdnadsform.

Ogifta föräldrar föreslås kunna få gemensam vårdnad genom en anmälan till socialnämnden i samband med all faderskapet fastställs. I anslutning därtill föreslås all termen faderskapserkännande byts ut mot termen   faderskapsbekräflelse.

För sådana fall då gemensam vårdnad inte är aktuell utan endera föräldern skall anförtros vårdnaden skall domstolen liksom hittills avgöra frågan om vem som skall ha vårdnaden efter vad som är bäst för barnet. Det föreslås en uttrycklig bestämmelse om att domstolen därvid skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt hied båda föräldrarna.

I anslutning till reglerna om umgänge föreslås au vårdnadshavaren skall lämna sådana upplysningarom barnel som kan främja umgänget. Vidare föreslås att en erinran las in i socialtjänstlagen om alt socialnämnden också efter det au en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts skall tillgodose det behov av stöd och hjälp som kan föreligga.

När del gäller förfarandet i vårdnadsmål föreslås att interimistiska beslut i regel inle skall avse vårdnaden ulan bara la sikte på var barnet skall bo. Det föreslås vidare all socialnämnden inte skall yttra sig över en vårdnadsutredning. Domstolen skall uppdra ål socialnämnden au föranstalta om utredning men utredningen skall överiämnas till domstolen ulan något ställningstagande från nämndens eller utredarens sida.

De föreslagna lagändringarna avses träda i kraft den 1 oktober 1990.

72

Departementspromemorians lagförslag

Bilaga 2

1 Förslag till

Lag om ändring i föräldrabalken*

Härigenom föreskrivs i fråga föräldrabalken,

deb att 1 kap. 2 - 4 §§, 2 kap. 5 §, 3 kap. 1 och 3 §§ saml 6 kap. 4 -6, 10, 15 och 18 - 20 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i 6 kap, skall införas in en ny paragraf, 6 a §, av följande lydelse.

Prop, 1990/91 Bilaga 2

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse 1 kap, 2§

Rätlen skall förklara att mannen i äktenskapet ej är fader till barnet, om

1,

det är utrett att modern har haft sanilag med annan än mannen under tid då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt all barnet har avlats av den andre,

2,

det på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hällas för visst att mannen ej är barnets fader, eller

3,

barnet har avlats före äktenskapet eller under det att makarna levde åtskilda och del ej är sannolikt alt makarna ha haft samlag med varandra under lid dä barnet kan vara avlat.

Godkänner mannen i äktenskapet        Godkänner mannen i äktenskapet

skriftligen annan mans beh-äftebe av faderskapet och har i fråga om bekräfteben iakttagits bestämmelse­rna i 4 §, skall därigenom anses fastställt alt mannen i äklenskapel ej är barnets fader. Bekräftelsen skall dock i delta fall alllid vara skriftlig­en godkänd av modern.

skriftligen annan mans erkännande av faderskapet och har i fråga om erkännandet iakttagits bestämmel­serna i 4 §, skall därigenom anses faslslälll att mannen i äktenskapet ej är barnets fader. Erkännandet skall dock i delta fall alltid vara skriftligen godkänt av modern.

3

§

Föreligger ej fall som avses i 1 § eller har rätten meddelat förklaring enligt 2 § första slycket, fastställes

Föreligger ej fall soiii avses i 1 § eller har rätten meddelat förklaring enligt 2 § första stycket, fa.ststälb

Balken omtryckt 1983:485

73

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

faderskapet genom erkännande eller      faderskapet genom bekräftebe eller

dom.

dom.

Prop. 1990/91: Bilaga 2

4

§

Erkännande av faderskap sker skriftligen och skall bevittnas av två personer. Erkännandet skall skrift­ligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förord­nad förmyndare för barnel. Har barnel uppnätt myndig ålder, skall erkännandet i stället godkännas av barnet självt. Socialnämnden får lämna sitt godkännande endast om det kan antagas att mannen är fader till barnet.

Erkännande kan ske även före bar­nets födelse.

Visas senare att den som har läm­nat erkännande ej är fader till bar­nel, skall rätten förklara alt erkän­nandet saknar verkan mot honom.

Bekräftebe av faderskap sker skrift­ligen och skall bevittnas av två per­soner. Bekräfteben skall skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förordnad förmyndare för barnet. Har barnet uppnått myndig ålder, skall bekräf­teben i stället godkännas av barnet självt. Socialnämnden får lämna sill godkännande endast om det kan antas att mannen är fader till bar­net.

Bekräftebe kan ske även före bar­nets födelse.

Visas senare att den som har läm­nat bekräftebe ej är fader till bar­nel, skall rätten förklara att bekräf­teben saknar verkan mot honom.

2 kap. 

5 §

Om faderskapsfrågan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet pä grund avsocialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antages vara fader till barnet tillfälle att erkänna faderskapet.

Om faderskapsfrägan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet pä grund avsocialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antas vara fader till barnet tillfälle alt bekräfta faderskapet.

3 kap.

1§2

Vill man som enligt 1 kap. 1 § skall anses som barns fader vinna

Senaste lydelse 1987:790

74

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 2 förklaring enligt 1 kap. 2 § första stycket all han icke är fader till barnet, skall han väcka talan härom mot barnel eller, om barnet har avlidit, dess arvingar.

Är mannen död och har han inle Är mannen död och har han inle

varaktigt sammanbott med barnel varaktigt sammanbott med barnel

och inle heller efter barnets födelse och inte heller efter barnels födelse

erkänt bamet som sitt, har den avlid- bekräftat att barnet är hans, har den

nes maka och var och en som jämte avlidnes maka och var och en som

eller näst efter barnet är berättigad jämle eller näst efter barnet är

till arv efter mannen rätt att väcka berättigad till arv efter mannen rätt

talan om att mannen ej är fader till att väcka talan om att mannen ej är

barnet. Efterlämnar den avlidne fader till barnet. Efterlämnar den

förutom maka sådana arvingar som avlidne förutom maka sådana ar-

avses i 3 kap, 2 § ärvdabalken, har vingar som avses i 3 kap, 2 § ärvda-

var och en av dem rätt att väcka balken, har var och en av dem rätt

talan under här angivna förutsätt- all väcka talan under här angivna

ningar,

förutsättningar.

Rätt att väcka talan föreligger ej, om vid mannens död mer än ett år har förflutit från del alt talan, som grundats på att mannen är fader till barnet, väckts mot honom och han fått del därav eller om mer än ett år har förflutit sedan anspråk på samma grund framställts mot mannens dödsbo,

3 

§

Talan som avses i 1 eller 2 § får väckas vid rätlen i den ort där barnet har sitt hemvist eller, om det har avlidit, vid den rätt som har att ta upp tvist om arv efter barnet. Finns det inle någon annan behörig domstol, skall målet tas upp av Stockholms tingsrätt.

Detsamma galler talan enligt 1

Detsamma gäller talan enligt 1

kap, 4 § tredje stycket om att ett kap 4 § tredje slycket om all en

faderskapserkännande saknar verkan fadersskapsbekräftebe saknar verkan

mot den som har lämnat del,

mot den som har lämnat den,

6 kap.

4 

§

Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad 3r uppenbart oförenlig med barnets bästa.

lenaste lydelse 1985:368

75

Nuvarande lydebe

Har förordnande om vårdnaden inte meddelats tidigare, han föräldrarna, i stället för att göra en ansökan till rätten, efter anmälan av dem båda till pastorsämbetet få gemensam vårdnad genom registrering under förutsättning att föräldrarna och bamet är svenska medborgare.

Föreslagen lydebe

I stället för att göra en ansökan till rätten kan föräldrarna få gemensam vårdnad genom regbtt-ering hos pas­torsämbetet efter anmälan av dem båda

1.

till socialnämnden i samband med att nämnden godkänner en be­kräftebe av faderskap, eller

2.

till pastorsämbetet under förut­sättning att förordnande om vårdna­den inte har meddelats tidigare och att föräldrarna och bamet är nordis­ka medborgare.

Prop. 1990/91: Bilaga 2

5 §

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem att vårdnaden inle längre skall vara gemensam, skall rätten på talan av en av dem eller båda anför­tro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna efter vad som är bäst för barnet. Rätten kan också i mål om äktenskapsskillnad utan yrkande förordna om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnels bästa.

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem au vårdnaden under inga för­hållanden längre skall vara gemen­sam, skall rätten på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna efter vad som är bäst för barnel. Rätten kan också i mål om äkten­skapsskillnad utan yrkande förordna om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

6 §

Slår barnel under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill den andre att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, skall rätten på talan av denne eller båda föräldrarna cmförtro vårdnaden åt den andra föräldern, om delta är bäst för barnet.

Står barnet under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill den andre att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, skall rätten på talan av denne eller båda föräldrarna anförtro vårdnaden ål den andra föräldern, om detta är bäst för barnet. Vill en av föräldrarna att de skall gemensamt utöva vårdna­den och motsätter sig inte den andre föräldern helt att vårdnaden skall vara gemensam, skall rätten förordna i enlighet med denna begäran om detta

76

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe är bäst för barnet.

6 a §

Vid bedömningen av vad som är bäst för bamet skall rätten fästa avseende särskilt vid bamets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrar-

Prop.1990/91: Bilaga 2

10 §

Står barnel under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnet. Rätten får flytta över vård­naden till föräldrarna gemensamt endast om föräldrarna är ense om det.

Slår barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnel. Rätten får flytta över vård­naden till föräldrarna gemensamt om en av dem begär det och den andre inte helt motsätter sig det

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas pä talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden.

15 §

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnels behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnel särskilt nära sä långt som möjligt tillgodoses.

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnel särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte sär­skilda skäl talar mot det, lämna såda-upplysningar rörande bamet som kan främja umgänget. Motsätter sig barnels vårdnadshavare det umgänge som begärs av en

förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna

förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnel. Motsätter sig barnets vårdnadshavare del umgänge som begärs av någon

annan än en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan

om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

77

Nuvarande lydebe

19 §

Om samtal i syfte att nå enighet i fråga om vårdnad eller utngänge har inletts mellan partema genom social­nämndens eller något annat organs försorg kan rätten, om någon av partema begär det och fortsatta samtal kan antas vara till nytta, förklara att målet skall vila under en viss tid. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga denna tid.

Föreslagen lydebe 18 §

/ mål om vårdnad eller umgänge får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att i bamets intresse anordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (satnarbets-samtal).

Om rätten lämnar uppdrag enligt första stycket, kan den förklara att målet skall vila under en viss tid. Detsanvna gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden.

Prop. 1990/91: Bilaga 2

18 §

19 §

Rätten skall se till alt frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt

utredda.

Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden höras eller, om det är tillräckligt, beredas tillfälle att yttra sig.

Barnet får höras inför rätlen, om uppenbart all barnel inle kan la

Innan rätten avgör eu mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar Om det behövs ytterligare utt-edning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan. Rätten får fastställa rikt linjer för utredningen och bestämma en vbs tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid.

särskilda skäl talar för det och det är

skada av att höras.

20

§

"

I mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge får rätlen, för tiden till dess alt frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga krafl, besluta om vårdnad eller umgänge efter vad

I mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge får rätten, för tiden till dess all frågan har avgjorts genom en dom eller eu beslut som har vunnit laga krafl, besluta om vårdnad eller umgänge eller, om

*Senaste lydelse 1987:790

78

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 2

rätten finner skäligt.

rätten finner skäligt.   Står   barnet

under vårdnad av båda föräldrarna,

får rätten i stället besluta vem barnet

skall bo tilbammans med.

Beslut enligt första stycket får meddelas ulan huvudförhandling. Innan

beslutet meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten

kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Har rätten

meddelat ett beslut, skall den ompröva det när målet eller ärendet avgörs.

Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas pä samma sätt som en

dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av

rätten.

Denna lag träder i krafl den 1 oktober 1990. Har före ikraftträdandet talan väckts i ett mål om vårdnad eller umgänge, gäller 6 kap. 20 § i dess äldre lydelse samt 6 kap. 18 § i dess äldre lydelse i stället fär 6 kap. 19 § i dess nya lydelse.

79

2 Förslag till

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620) deb alt 10 och 12 §§ skall ha följande lydelse, deb all del i lagen skall föras in en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse.

Prop. 1990/91: 

Bilaga 2

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

10 §

Socialnämnden bör genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service underlätta för den enskilde att bo hemma och att ha kontakter med andra.

Nämnden bör Sven i övrigt tillhandahålla sociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcenlraler och liknande, social jour eller annan därmed jämförlig verksamhet.

Nämnden kan ulse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift alt hjälpa den enskilde och hans närmaste i per­sonliga angelägenheter, om den enskilde begär eller .samtycker till det.

Nämnden kan ulse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans närniasie i per­sonliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt 15 år får kontaktperson iit.ses endast om barnet självt begär eller samtycker till det.

12 §

Socialnämnden skall

verka ft)r alt barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsut-

Socialnämndcn skall

verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemnien främja en allsidig personlighetsut-

Lagen omtryckt 1988:871

80

Nuvarande lydelse

veckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ung­dom,

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynn­sam utveckling och

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fost­ran utanför del egna hemmet.

Föreslagen lydelse

veckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ung­dom,

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynn­sam utveckling,

i nära samarbete med hemmen sörja för all barn och ungdom som riskerar au utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fost­ran utanför del egna hemmet, samt

tillgodose det behov av stöd och hjälp som kan föreligga sedan en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts av en domstol

Prop. 1990/91: Bilaga 2

12 a §

Kommunen skall sörja för att föräl­drar och barn kan erbjudas samtal i syfte att nå enighet i fi-ågor rörande vårdnad och umgänge (sam­arbetssamtal).

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1990.

6    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella fader­skapsfrågor

Härigenom föreskrivs att 3, 6, 8 och 12 §§ lagen (1985:367) om internationella fadersKapfrågor skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 2

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

3 

§

Ett faderskap kan fastställas ge­nom erkännande av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd, om nämden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken.

Har bekräfteben lämnats utom­lands, skall den även om detta inte följer av andra stycket anses giltig till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

Ett faderskap kan fastställas ge­nom bekräftebe av faderskapet under medverkan av en svensk social­nämnd, om nämnden är skyldig all utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken. I fråga om fastställelse av faderskap enligt första stycket tillämpas svensk lag.

Har erkännandet lämnats utom­lands, skall det även om detta inle följer av andra stycket anses giltigt till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

6 §

Har ett faderskap fastställts ge­nom erkännande, skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av erkännandet prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fast-ställelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på att den som har lämnat erkännandet inte är far till barnet.

Har ett faderskap fasisiällis ge­nom bekräftelse, skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av bekräfteben prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fast-siällelsens giltighet här i landet. En ogiliigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på au den som har lämnat bekräfteben inte är far barnel.

8

§

En utländsk fastställelse av fader­skap genom erkännande gäller i

En utländsk fastställelse av fader­skap genom bekräftebe gäller i Sve

82

Nuvarande lydelse

Sverige, om den år giltig enligl lagen i en stat där barnet eller den som har lämnat erkännandet hade hem­vist eller i en stat där någon av dem var medborgare. Erkännandet skall även om det inte följer av första stycket anses giltigt till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stat där erkännandet lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inle i Sverige

1,

om den strider mot ett här i landet giltigt avgörande i en rätte­gång som började innan fastställel­sen skedde,

2,

om den strider mot en tidigare, här i landet giltig fastställelse av faderskap i annan form an genom domstolsavgörande,

3,

om det i Sverige pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde,

4,

om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller

5,

om erkännandet är uppenbart oriktigt.

Föreslagen lydelse

rige, om den är giltig enligl lagen i den stat där barnel eller den som har lämnat bekräfteben hade hem vist eller i en stat där någon av dem var medborgare.

Bekräfteben skall även om del inte följer av första stycket anses gj/rig till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stat där bekräfteben lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inte i Sverige

1.

om den strider mot eu här i landet giltigt avgörande i en rätte­gång som började innan fastställel­sen skedde,

2.

om den strider mot en tidigare, här i landet giltig fastställelse av faderskap i annan form än genom domstolsavgörande,

3.

om del i Sverige pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde,

4.

om del utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller

5.

om bekräfteben är uppenbart oriktig.

Prop. 1990/91: Bilaga 2

12 §

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett avgörande av en utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom erkännande gäller inte i Sverige, om det skulle vara uppen­bart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen alt lill-

En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpas och ett avgörande av en utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom behäftebe gäller inte i Sveri­ge, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att tillämpa

83

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 2 lämpa bestämmelsen eller att er-     bestämmelsen eller att erkänna känna avgörandet eller faslslällel-     avgörandet eller fastställelsen. sen.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1990.

84

4 Förslag till

Prop. 1990/91:

Bilaga 2 Lag  om   ändring   i   lagen   (1979:1001)   om  erkännande   av nordiska faderskapsavgöranden

Härigenom föreskrivs au 4 § lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden skall ha följande lydelse. -

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

4 §

Väcks vid en svensk domstol talan angående faderskapet till eu barn men pågår redan en rättegång angående faderskapet i Danmark, Finland, Island eller Norge, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på lagakraftvunnen dom i den utländska räiiegån{',en.

Pågår en rättegång om faderskap Pågår en rättegång om faderskap

i Danmark, Finland, Island eller i Danmark, Finland, Island eller

Norge, får en svensk barnavårds- Norge, får en svensk socialnämnd

nämnd inte godk&nna ett erkännande inle godkänna en bekräftebe av

av faderskapet.

faderskapet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1990.

85

Bilagas

Prop. 1990/91:

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttrandena över departementsprome­morian Vårdnad och umgänge, Ds 1989:52

Efter remiss har yttrande över promemorian avgetls av Göta hovrätt, kammarrätten i Jönköping, Stockholms tingsrätt, länsrätten i Göteborg, rikssakiteverket, socialstyrelsen, domstolsverket, Uppsala universitets juridiska fakultetsnämnd, riksdagens ombudsmän (JO), landstingsförbun­det. Svenska kommunförbundet, Stockholms kommun, Malmö kommun, Piteå kommun, Gotlands kommun. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges domareförbund, Sveriges advokatsamfund. Föreningen kommunal- och landstingsanställda familjerådgivare. Föreningen Barnens rätt i samhället (BRIS), Föreningen jurister vid de allmänna advokat­byråerna. Rädda Barnens riksförbund. Umgängesföräldrarnas Riksförening (UFR), Riksförbundet Hem och Skola, Centerns kvinnoförbund. Folkpartiets kvinnoförbund. Moderata kvinnoförbundet, Sveriges Socialdemokratiska Kvinnoföbund, Svenska Kvinnors Vänsterförbund, Fredrika-Bremer-Förbundet, Husmodersförbundei Hem och Samhälle, Föreningen Familj och rätt (FoR) samt Idégruppen om mansrollsfrägor.

Yttranden har också inkommit frän avdelningschef Elsa[REDACTED_EFTERNAMN], Nacka, Riksförbundet mot sexuella övergrepp på barn (RMSÖ), Bodens kommun, förste socialsekreterare Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN], Uddevalla, Qvinno-jouren, Östersund, Jan[REDACTED_EFTERNAMN] och Rolf[REDACTED_EFTERNAMN], Luleå, Samverkans-gruppen i familjerättsliga frågor i Borås kommun, Karin[REDACTED_EFTERNAMN], Stockholm, Ilse Weller, Järfälla, Uppsala kommuns socialnämnd samt Kvinnojouren Blåklockan, Gävle.

Diskrimineringsombudsmannen och jämställdhelsombudsmannen har beretis tillfälle all avge yttranden men har avstått från att yttra sig.

I del följande återges yttrandena i väsentligen oavkortat skick under olika avsnitt.

86

1 Allmänna synpunkter

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3

Göta hovrätt

Hovrätten avstyrker förslaget att i föräldrabalken föra in en särskild föreskrift om alt vårdnadshavare skall lämna upplysningar om barnet i syfte au främja umgänget. Hovrätten avstyrker förslaget även i den del del avser umgängessaboiage. I övrigt kan hovrätten i huvudsak tillstyrka förslagen.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten ansluter sig till den grundtanke som redovisas i promemo­rian att det för ett barns utveckling är viktigt att barnet har en nära och god relation till båda föräldrarna, även om föräldrarna är i konflikt med varandra. Vidare är det viktigt att, såsom föreslås i promemorian, regelsystemet utformas sä all del i största möjliga utsträckning främja samförståndslösningar.

Kammarrätten ställer sig positiv till promemorians förslag all samarbets­samtal skall erbjudas föräldrar i samtliga kommuner och att domstol skall kunna ges möjlighet all la initiativ till att sädana samtal kommer till stånd. Kammarrätten ifrågasätter dock om de flesta kommuner har tillgäng till den kvalificerade och på området särskilt utbildade personal som krävs för uppgiften.

Det är önskvärt alt domstolarnas möjlighet att förordna om gemensam vårdnad utökas till att även omfatta fall där båda föräldrarna i vart fall alternativt kan länka sig gemensam vårdnad. Kammarrätten anser dock att lagtexten härom inte har utformats på ett lämpligt sätt.

Kammarrätten tillstyrker alt barnets behov av en nära och god kontakt med bada föräldrarna kommer till uttryck i lagtext. Den föreslagna lydelsen av 6 kap 6 a § FB är dock enligt kammarrättens mening för snävt formulerad.

Förslaget om införandel av en bestämmelse om au vårdnadshavare skall lämna sädana upplysningar om barnet som kan främja umgänget avstyrks.

Kammarrätten ansluter sig till förslaget au domstol interimistiskt i vissa fall skall kunna bestämma endast var barnet skall bo, men vill fasta uppmärksamheten på de umgänges- och verkställighetsfrågor som sammanhänger härmed.

Kammarrätten tillstyrker att föreslagen föreskrift införs i 12 § social­tjänstlagen men anser att bestämmelsen bör gälla även den tid under vilken tvist pågår.

Kammarrätten avstyrker förslaget om införandet av benämningen "bekräftelse" av faderskap i stället för "erkännande" av faderskap.

I övriga frågor tillstyrker kammarrätten promemorians förslag med de

erinringar som lämnas nedan.

n-.

Länsrätten i Göteborg

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 Länsrätten tillstyrker de förslag som läggs fram i promemorian. Länsrätt­en anser all termen samarbetssamtal bör preciseras och alt förslagen i promemorian bör samordnas med Socialstyrelsens rapport Familjerådgiv­ning Samarbetssamtal (SoS-rapport 1989:10).

I promemorian har angetts all förslagen skall träda i kraft den 1 oktober 1990. Socialstyrelsens rapport har inte någon tidpunkt för när förslaget skall träda i krafl. Då samarbetssamtal och familjerådgivning är närliggande områden, anser länsrätten att departementspromemorian skall samordnas med rapporten och att båda förslagen skall träda i kraft vid samma tillfälle.

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag om ändringar i föräldrabalk­en i de flesta avseenden.

Socialstyrelsen föreslär att en ny lagregel införs att gälla i fall där en förälder dör och barnel bott med denne och en styvförälder utan att ha haft någon närmare kontakt med den andre biologiska föräldern trots gemensam vårdnad. Vårdnaden skulle i sådana fall kunna överflyttas pä styvföräldern om den kvarvarande föräldern och styvföräldern är överens om att del är bäst för barnel. Detta är för närvarande inle möjligt.

Beträffande gemensam vårdnad för färäldrar som inte varit gifta med varandra föreslår socialstyrelsen av skäl som anges nedan en delvis annan utformning av lagtexten. Styrelsen ger även ett förslag beträffande formulär i sammanhanget.

Då det gäller faderskapsbekräflelse föreslär styrelsen ett förenklat förfarande för fastställande av faderskap när föräldrar bor tillsammans.

Socialstyrelsen vill i detta sammanhang göra ett påpekande i en fråga som inte sällan aktualiseras i landet.

Både frånskilda och ogifta föräldrar har i allt högre grad gemensam vårdnad om sina barn. I vissa fall där föräldrar med gemensam vårdnad bor skilda åt händer del all en siyvförälder tar ett stort ansvar för barnel medan den förälder som barnet inte bor hos nästan lappar kontakten med barnet trots ett gemensamt vårdnadsansvar. Om den förälder barnel bor hos i en sådan situation avlider och den kvarvarande föräldern och slyvföräldern är överens om all del bästa för barnel vore att överflytta vårdnaden på styvföräldern, är delta ändå inle möjligt såvida inle föräldern är försumlig som vårdnadshavare eller dylikt. En möjlighet all kunna överflytta vårdnaden i denna situation vore önskvärd.

Socialstyrelsen biträder de allmänna utgångspunkter som i promemorian anförs för en reform. Att så långt del är möjligt främja samförståndslös­ningar mellan föräldrar är enligt socialstyrelsens uppfattning mycket värdefullt.

Domstolsverket

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 Domstolsverket (DV) tillstyrker förslagen i promemorian vad avser samarbetssamtal, gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta ined varandra umgängessabotage, kontaktperson för barnet och införandet av den nya benämningen faderskapsbekräftelse. DV tillstyrker även - med vissa reservationer - förslagen rörande vårdnadsuiredningen.

DV avstyrker förslaget om au i föräldrabalken föra in en särskild föreskift om all vårdnadshavaren skall lämna upplysningar om barnet i syfte att främja umgänget. DV avstyrker även förslaget om au i social­tjänstlagen föra in en särskild erinran om socialnämndernas ansvar på det här aktuella området.

DV ifrågasätter det praktiska värdet av att domstolarna ges möjlighet au förordna om gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad. DV motsätier sig dock inle att en sådan be­stämmelse införs. DV motsätter sig inle heller förslaget om att del interimistiska beslutet i vårdnadsmål skall kunna begränsas till att avse vem barnet skall bo tillsammans med.

DVs inställning i de olika frågorna redovisas närmare nedan.

DV har inga invändingar mot de allmänna utgångspunkter som anges. Del är tvärtom myckel positivt om regelsystemet kan utformas så att det främjar samförsiåndslösningar i största möjliga ulslräckning. DV ifrågasätter dock om inriktningen på samförsiåndslösningar verkligen innebär att frågan om lalerält för barn får mindre aktualitet. Enbart inriktningen på samförsiåndslösningar innebär ju inte all betydelsen av barnens inställning minskar. Barnens inställning måste alltjämt tillmätas stor betydelse, såväl i de fall där samförsiåndslösningar är möjliga som i de tvistiga fallen. DV anser au barnens inställning bör beaktas i vårdnadsuiredningen. (Jfr DVs yttrande över utredningens om barnens rätt delbetänkande Barnets rätt, SOU 1987:7.)

JO

Det är för barnets trygghet av största betydelse all föräldrar efter sammanlevnadens hävande i samförstånd kan ta del i omsorgerna om barnel. De förändringar i lagstiftningen som nu föreslås kan i väsentlig mån bidra till en ökad förståelse hos föräldrarna för att barnet även sedan sammanlevnaden mellan föräldrarna har hävts behöver båda sina föräldrar. Jag biträder därför i princip förslagen.

Jag kommenterar förslagen i anslutning till de olika rubriker som har redovisats i promemorian. Jag biträder förslagen i övrigt.

Landstingsförbundet

Utifrån de intressen förbundet i första hand har att företräda finns ingen

invändning mot au förslagen genomförs. I den ulslräckning de berör

gg

kommunal verksamhet är del främst primärkommunala förhållanden det

är fråga om.

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 Stockholms kommun

Promemorian innehåller förslag till ändring i föräldrabalken och social­tjänstlagen. Förslagen syftar till alt i största möjliga ulslräckning främja samförståndslösningar. Den självklara utgångspunkten är att barn behöver nära och goda relationer till båda föräldrarna även om dessa är i konflikt med varandra,

I likhet med socialförvaltningen ansluter kommunen sig till dessa grundvarderingar liksom huvudsakligen även i övrigt de förslag som lämnas i promemorian,

I det följande kommer kominunen att ta upp vissa av de förslag som inte tillstyrker eller som kommenteras särskilt,

Piteå kommun

Piteå kommun instämmer i huvudsak i utredarnas bedömningar och tillstyrker förslaget till lag om ändring i föräldrabalken och förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen.

Kommunen anser dock all domstolen i alla mål rörande vårdnad och ungänge, nästan undantagslöst, bör uppdra åt socialnämnden att ordna samarbetssamtal i syfte att nå enighet mellan fräldrarna. Små kommuner kommer dock inte att ekonomiskt själva klara av att driva en verksamhet med samarbetssamtal.

Dessutom anser kommunen all domstolen inte skall fastställa riktlinjer för vårdnads- och ungängesulredningar, som verkställs av en av social­nämnden utsedd tjänsteman.

Slutligen kommer socialnämndens arbetsuppgifter att utökas, och behovet av resurser all öka i och med utredningsförslaget om att socialnämnden skall följa upp vårdnads- eller umgängesärende som avgjorts,

Gotlands kommun

Förslagels betoning av barnens rätt till sina båda föräldrar och del gemensamma föräldraansvaret har en positiv psykologisk betydelse. Utbyte av ordet faderskapserkännande mot faderskapsbekräftelse, samt möjlighet­en till anmälan om gemensam vårdnad direkt till socialnämnden, måste bedömas på samma sätt. Förslagets genomförande kommer dock förmodligen inte i praktiken att medföra någon större förändring, i vart fall inte i de kommuner som redan idag erbjuder föräldrar samarbetssam­tal. Det kommer även fortsättningsvis vara svårt att få alla föräldrar att samarbeta och undvika umgängessaboiage eller att få förälder vilja träffa sitt barn. Någon önskvärd skyldighet för föräldern au träffa sina barn innefattar inte förslaget.

90

LO

Prop, 1990/91:

Bilaga 3 LO

-

tillstyrker i allt väsentligt förslagen i promemorian

-

anser att man bör överväga att göra gemensam vårdnad till huvudregel även för ogifta föräldrar

-

förordar ett kraftigt samhällsstöd för alt stärka barnets rätt till umgänge med en förälder som barnel inle bor ihop med.

TCO

TCO anser alt utredningens förslag är helt i linje med den utveckling som skett de senaste åren inom familjerättens område. Del är enligt TCO viktigt all fastslå all man.skiljer sig från den andra föräldern men inte från sina barn. Föräldraskapel är livsvarigt och kan inle ersättas. Samhället har här en viktig uppgift att hjälpa och stödja föräldrar i kris. Inom familjerättens område har väl fungerande arbetsmetoder med bl a samarbetssamtal som metod vuxit fram och visat sig fungera bra. Mänga vårdnadsprocesser har kunnat förebyggas och del har påvisats au det är lönsamt med samarbetssamtal.

Departementspromemorians förslag är enligl TCOs uppfattning bra för den fortsatta utvecklingen av det gemensamma föräldraansvaret men någonstans måste också redovisas att del kostar pengar på den kom­munala sidan men blir samhällsekonomiskt och inte minst mänskligt lönsamt i del vidare perspektivet.

SACO/SR

SACO/SR ser myckel positivt på att utgångspunkten att främja barns behov av umgänge med båda föräldrarna skall vara vägledande i arbetet med vårdnadslvisier. Barns behov kan alltid bäst tillfredsställas genom ett positivt samarbete mellan föräldrar. I de konkreta förslag som presenteras i promemorian finns dock inget som talar för alt barnens behov och rätt kommer att sättas främst. Tvärtom föreslås en avveckling av den instans som hittills har arbetat med barns behov som enda mål utan au någon ersättning tillskapas. Förslaget i sin helhet torde därför inle komma alt leda till au barns behov blir tillgodosedda i processer inför domstol. Slutligen anser SACO/SR au om förslagen kommer att genomföras kommer detta att ställa stora krav på den personal som skall utföra arbetet med samarbetssamtal och vårdnadsulredningar. Detta förutsätter att ett omfattande vidareutbildningsprogram planeras och genomförs i de flesta kommuner. Detta gäller särskilt i de regioner där dessa verksam­heter är eftersatta idag,

Sveriges domareförbund

Förbundet tillstyrker huvudlinjerna i förslaget men har pä ett flertal

91

punkter kritiska synpunkter pä den lagtekniska lösning som har valls,    Prop, 1990/91:8

I promemorian finns en allmän inriktning mot alt skapa ökade    Bilaga 3 möjligheter till samförsiåndslösningar i vårdnads- och ungängesfrägor. Det är en inriktning som förbundet tillstyrker och som ligger väl i linje med den strävan domstolarna redan i dag har all inom ramen för gällande lagstiftning bilägga vårdnadstvister.

Förbundet har ingen erinran mot de förslag som förbundet inte närmare kommenterar under följande avsnitt.

Sveriges advokatsamfund

Sveriges advokatsamfund avstyrker förslaget i väsentliga delar.

Föreningen kommunal- och landstingsanställda familjerådgivare

KLFR har i princip inget att erinra mot förslaget i ovannämnda prome­moria. Del är viktigt all människor kan erbjudas samarbetssamtal i samband med separationer och att barns behov av och rätt till båda föräldrarna beaktas.

Vi finner del dock anmärkningsvärt att familjerådgivningen inte finns nämnd i promemorian annat än i samband med frågor om sekretess. Familjerådgivningens uppgift att erbjuda samtal pä ett tidigt stadium - dvs innan konflikterna blivit låsta och innan frågan om vårdnad och umgänge har förts till domstol - är av stor betydelse. Ofia kan förhastade skilsmässor undvikas, vilket är av vikt både för samhället och den enskilde. Ca 10,000 par och familjer vänder sig varje är till familjerådgiv­ningsbyråer (kommunal- och landstingsbedrivna) i landet, I de fall där man vill ha hjälp i samband med separationer blir arbetet med vårdnads-och umgängesfrågor en naturlig del.

Beträffande sekretessen anser KLFR au det är en fördel om gränsen är tydlig mellan den verksamhet som gör vårdnadsutredningar och den verksamhet som arbetar med samarbetssamtal. Olika förhållanden kommer alt kunna råda i olika kommuner beroende på resurser och synsätt. Det blir därför viktigt alt informationen om vad som gäller blir tydlig i varje enskilt fall,

BRIS

BRIS välkomnar samhällets strävan all förändra och förbättra barns villkor i samband med skilsmässa, vårdnad och umgänge,

BRIS ser också positivt på all promemorian betonar samförståndslös­ningar och båda föräldrarnas gemensamma ansvar för barnet efter separationen.

BRIS menar dock att de förslag som presenteras inte innebär sådana

djupgående reformer som är nödvändiga när det gäller regelsystemet

rörande relationen barn - föräldrar - samhälle vid separationer. Vi saknar

o-,

också helt förslag till ökade möjligheter för barnet att självt komma till

tals i utredningar, domstolar eller på annat sätt få uttrycka sin mening     Prop, 1990/91: 8 kring vårdnadsfrågan. Vi anser därför all barnets ställning och inlresssen     Bilaga 3 inle alls lyfts fram i förslaget och markeras tillräckligt,

BRIS motsätter sig helt promemorians resonemang och förslag kring umgänge och umgängessaboiage som vi menar kan få till följd au barn inte skyddas mot destruktivt umgänge. Vi anser också att socialnämndens yttrande endast kan undvaras om liknande kompelens tillförs domstolen på annat sätt.

När det gäller följande punkter stöder BRIS de föreslagna ändringarna; FB 1 kap 2 §, 3 §, 4 §, 5 §. FB 3 kap 1 §, 3 §. FB 6 kap 4 §, 5 §, 6 §, 10 §, 15 §, 18 §, 20 § p. 4. Socialtjänstlagen 10 §, 12 §, 12 a §, saml de föreslagna ändringarna i lagen om internationella faderskapsavgöranden och lagen om nordiska faderskapsavgöranden.

BRIS presenterar också några synpunkter och idéer kring barns lalerätt, u tredningsmetoder, socialnämndens stöd vid skilsmässor, föräldrasam tal samt familjedomslol.

BRIS har sedan tjugo år arbetat med direkta kontakter med barn och vuxna bl.a, i skilsmässokonflikter. Del har givit oss en djup kunskap om barns utsatthet i föräldrarnas inbördes konflikter, samhällets handläggning och lagstiftningen kring umgänge och vårdnad. Eu föråldrat synsätt när del gäller barnets rättsliga ställning och föräldrars "rätt till sina barn" saml en processuell ordning som knappast lämpar sig för vårdnads- och umgängesmäl har länge dominerat svensk lagstiftning. Ändringar i FB 1976 och 1983 har visseriigen bidragit till förbättringar och atlilydföränd-ringar men några genomgripande lagändringar har inle gjorts. Del är med besvikelse man kan konstatera att det inte heller denna gång presenterats förslag som på ett mer långtgående sätt förbättrar villkoren för barn dä föräldrarna separerar.

I många stycken delar dock BRIS de uppfattningar som kommer till uttryck i promemorian och stödjer helt förslagen när det gäller;

-

all kommunerna åläggs att hålla en verksamhet med samarbetssamtal.

-

au domstolen i mål om vårdnad eller umgänge får uppdra ål socialnämnden eller något annal organ au anordna samarbetssamtal mellan föräldrarna.

-

all ogifta föräldrar skall kunna fä gemensam vårdnad om sitt barn, utöver de sätt som nu finns genom en anmälan till socialnämnden i samband med all faderskapet fastställs.

-

alt ett interimistiskt beslut i vårdnadsmål i stället för att gälla vårdnaden, skall kunna avse vem barnet skall bo tillsammans med.

-

att ändringar av reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden inle bör göras.

-

att kontaktperson enligt socialtjänstlagen fär utses för barn som fyllt femton år, om barnet begär eller samtycker till det. För barn som inte fyllt femton år krävs all vårdnadshavaren begär eller samtycker till att kontaktperson utses.

-

att begreppet erkännande av faderskap får ändrad benämning. Den

93

nya benämningen blir bekräftelse av faderskap.

Prop. 1990/91:8

-  all del i föräldrabalken förs in en särskild regel om vårdnadshavarens    Bilaga 3

skyldighet all lämna bl.a. den andra föräldern sädana upplysningar som

kan främja umgänget.

-

alt domstolen vid behov skall kunna ge vissa riktlinjer för utredningen,

-

alt socialnämnden skall tillgodose del behov av stöd och hjälp som kan

finnas sedan en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts av domstol,

'

Rädda Barnens riksförbund

Rädda barnen delar i allt väsentligt de synpunkter och förslag som framförs i promemorian.

Riksförbundet Hem och Skola

Riksförbundet Hem och Skola (RHS) noterar med tillfredsställelse, au promemorian lar sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnet och att föräldrar kan enas i vårdnads- och umgängesfrågor.

Föreliggande förslag vill bana väg för saniförståndslösningar och förebygga uppslitande och långvariga tvister, där barnen får sitta emellan.

Skyldigheten för kommunen alt erbjuda samarbetssamtal och rättens möjlighet att i vissa fall ålägga föräldrarna sådana samtal ser vi som viktiga inslag. Det förutsätter emellertid all dessa samtal kan genomföras med tillgång till kompetent samtalsledare.

RHS ställer sig positiv till alt domstol och socialnämnd ges en mer aktiv roll i dessa frågor och förutsattes la initiativ till stödåtgärder.

RHS tillstyrker de förslag till lagändringar som framläggs i promemo­rian.

Centerns kvinnoförbund

Cenierkvlnnorma tillstyrker behovei av revidering av "vissa frågor om vårdnad om umgänge gentemot barn". Vi instämmer i huvudsak i utredarnas bedömningar. Vi poängterar och ger synpunkter pä gemensam vårdnad oavsett föräldrarnas civilstånd, svårigheter vad gäller umgängesbe­dömningar och informationsskyldigheten. Vidare är vi av annan åsikt då det gäller förfarandet vid utredning där vi framhåller betydelsen av att socialnämnden ska höras. Detta med hänsyn till vikten av samarbetssam­tal. Syftet med förslagen, att bana väg för samförsiåndslösningar, i så stor utsträckning som möjligt, ser vi myckel positivt pä.

Promemorian framhåller att "en bristfällig kontakt med en förälder kan

försämra barnets utveckling i olika avseenden." Till detta bör vikt läggas

vid barnets behov av att hålla kontakt med närstående släktingar. Om

unigänget med en förälder av olika skäl inte fungerar är det av stor

betydelse all umgänge upprälihälls med närstående t ex mor- eller

farföräldrar, som kan utgöra den förmedlande länk med föräldern. 1 det

o

föränderliga samhälle vi lever i idag, har barn ett mycket stort behov av

att känna sill ursprung för alt känna trygghet. Dessutom är det alltid    Prop. 1990/91:8 viktigt för barn att umgås med vuxna, av båda könen och i olika åldrar.    Bilaga 3 Dessa aspekter bör beaktas i del nya lagförslaget. Inom parentes vill vi nämna att det är av stor vikt att fortsätta arbetet för en jämnare könsfördelning inom barnomsorg och skola, då inle minst många pojkar växer upp ulan goda manliga förebilder.

Folkpartiets kvinnoförbund

Folkpartiets kvinnoförbund ser del som mycket positivt alt promemorian varit föremål för noggrann utredning. Del nya betänkandet är väl genomarbetat och utgör i stort sett ett utmärkt underlag för de föreslagna lagändringarna. FPK vill i sitt remissvar särskilt belysa följande. Allt fler barn upplever att deras föräldrar bestämmer sig för att separera. Ett fåtal av dessa föräldrar kan av olika skäl inte besluta sig för hur värdnanden för barnen skall lösas, vilket kan ge upphov till långa och segdragna värdnadsprocesser. Detta innebär ett långt lidande för alla inblandade inte minst för barnen. Alla åtgärder måste därför vidtagas för att minimera den tid som en vårdnadsprocess får ta i anspråk.

Moderata kvinnoförbundet

Justitiedepartementets utredning behandlar vissa frågeställningar om faderskapsfastslällelse, vårdnad och umgänge. Förslagen vill nå fram till samförsiåndslösningar för berörda parter vilket MKF anser vara positivt.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

Uircdningensallmännauigångspunkierangående betydelsen av au barn har nära och goda relationer till båda föräldrarna delas av SSKF. En lagstiftning som siktar till samförsiåndslösningar i stället för tvisielösningar kommer au, på eu bättre säu än tidigare, ta tillvara barnels rätt.

Svenska kvinnors vänsterförbund

Svenska Kvinnors Västerförbund tillstyrker lagförslagen i promemorian men anser att lagtexten behöver kommenteras ytterligare.

I dag är blivande fäder allt oftare engagerade i sina barn och deltar i stor utsträckning i föräldrautbildning på mödravårdscentraler. Del är snarare regel än undanlag all fäderna medverkar vid förlossningen. På ett naturligt sätt kan föräldrarna dela på ansvaret för barnet från början. Om föräldrarna väljer alt bo på skilda håll eller separerar innan barnel är vuxet sä behöver barnet bra kontakt med båda. Det är bra att barnets rättsliga ställning stärks och alt barnets behov av nära och god kontakt med båda föräldrarna markeras i lagstiftningen.

95

Husmodersförbundet Hem och Samhälle

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 

Förbundet ser det som viktigt och betydelsefullt alt man i promemorian -i alla avsnitt - sätter barnel i centrum och all föräldrar i första hand ska se till barnets psykiska och fysiska välbefinnande och au barnel har rätt till båda sina föräldrar.

De förslag som Justitiedepartementet framför syftar till alt nå samför­siåndslösningar för de inblandade.

Vid en konfliktsituation, som många föräldrar hamnar i vid en separation, är det nödvändigt att föräldrarna får hjälp att lösa sina aggressioner för alt inle barnel ska komma i kläm. Omvälvningen, all den ene föräldern flyttar från det gemensamma hemmet, är tillräckligt stor för barnet. Barnels trygghet får inte äventyras än mer,

FoR

FoR tillstyrker i stort samtliga lagförslag och anser del angeläget all förslagen genomförs snarast. På några ställen har FoR förslag till ändringar i lagtext och/eller specialmotivering.

Skulle - mot förmodan - remissvaren tyda på att tiden ännu inte är mogen för ytterligare justeringar av familjerättslagstifiningen syns det FoR av vikt all åtminstone den föreslagna 6 a § i 6 kap. FB införs snarast.

Om övriga ändringar måste anstå, förutskickar FoR, au Justitiedeparle-meniel fortsätter arbeta med frågorna på sätt som hittills skett. En arbeis-/reformmelod som f ö framfördes av FoR redan i sammanfattning­en av remissvaret över SOU 79:63.

"Justitiedepartementet utarbetar på grundval av betänkandet och remissvaren ett antal departemenlspromemorier, som efter ny remissbe­handling kan ligga till grund för etappvisa delreformer."

RMSÖ

RMSÖ anser, all ändringen från faderskapserkännande till dito bekräftel­se befrämjar en positiv utveckling av förhållandet mellan barn och far.

RMSÖ anser, all del behövs en särskilt förodnad "barnsocialsekreterare" hos socialtjänsten, som oberoende av föräldrarnas behov kan utreda barnets situation i vårdnads- och umgängesärenden.

RMSÖ anser, all allmän domstols förordnande enligt FB 6 kap. i vårdnads- och umgängesmål inte skall väga tyngre än tolkning enligt socialtjänslagen 1980:620. Dä sådan tolkning varit föremål för tveksamhet, hemställer förbundet att frågan klargörs.

RMSÖ kräver, au barn, som utsatts för någon form av våld från en

förälders sida, skyddas frän tvånget au konfronteras med nämnda

förälder. Frågan om umgänge i sådant fall skall endast kunna väckas på

barnets egen begäran och dä ansvarig på goda grunder kan anta, au

9

umgänget kan tillföra barnet något positivt.

RMSÖ instämmer i den allmänna uppfattningen, att föreliggande    Prop. 1990/91:8 lagförslag inle tillräckligt stärker barnels ratt i tvister om vårdnad och    Bilaga 3 umgänge. Förbundet ser, att förslaget i större mån än hiuills åsidosätter barnels bästa till förmån för föräldrar.

RMSÖ tror inte, att ett förändringsarbete med utgångspunkt i nuvarande FB kan lyckas skapa lagregler, som i sin tolkning bemöter barnets suveränitet med sådan respekt, att dess rättssäkerhet kan anses tillfullo värnad. Förbundet föreslår därför, au den nu gällande FB helt skall utgå.

I stället bör man skapa en BARNBALK med utgångspunkt helt från barnel och dess rätt i första hand. Denna BARNBALK bör även inbegripa regler för ställningstaganden från socialnämnd. Lagstifta här också om kunskapskrav för handläggare hos domstolar och myndigheter. Alt del rättsliga förfarandet samtidigt kan behöva reformeras fär inte utgöra något hinder.

Först vill vi påpeka, all promemorian sammansatts av en grupp männi­skor, av vilka minst en har en myckel positiv grundsyn på barn och barns behov, saml minst en, vars inställning färgats av identifikation med "stackars umgängesförälder", vilket skymmer sikten till barnets nackdel. Delta har fört med sig, att argumentationen ibland blivit motsägelsefull.

Au identifiera sig med en förälder innebär inte nödvändigtvis att barnets rätt skyms, men vi skall ha klart för oss, att lagförslaget syftar till att stärka barns rätt i utsatta lägen, bland annat vid skilsmässa mellan dess föräldrar, där konflikter kan förekomma.

För normalfallet behövs knappast någon mer ingående lagstiftning, eftersom det vanligaste är, alt föräldrarna ganska snart, och i godo, kommer överens om vårdnad och umgänge på ett för barnel efter omständigheterna acceptabelt sätt.

Betydligt nödvändigare är noggrannare regler för au tillgodose barnets bästa, när en konflikt mellan föräldrar djupnat, ofta genom förekommet så kallat familjevåld, och tvisten dras genom den ena rättsliga instansen efter den andra. RMSÖ ser ofta exempel på, hur domstolar inte förmått värna barnet genom att i lid sätta stopp. Barn med skador av flerårigt familjevåld får dessa skador fördjupade och för läng lid bestående av segdragna tvister, där domstolen prövar, och prövar på nytt, föräldrars krav enligt FB. Våldsamma föräldrars "räii" tvinga barn till underkastelse blir sä viktig, alt barnets grundläggande och akuta behov av trygghet i sitt hem och sin vardag helt åsidosätts. Domstolar, och andra myndigheter, låter sig därigenom tyvärr i åratal göras till förövares förlängda arm. Uppenbara missförhållanden skyms av undermåliga utredningar och bristfälliga kunskaper hos ansvariga om utsatta barns faktiska verklighet.

RMSÖ ser, alt den nuvarande ordningen för det rättsliga förfarandet i vårdnads- och umgängeslvisier inte tillfredsställande förmår tillvarata barnets bästa. Vi kan dock för närvarande inle komma med förslag till förändring.

97

7   Riksdagen 1990/91. 1 .saml. Nr 8

Mansrollsgruppen

Prop. 1990/91: 8

Bilaga 3 I promemorian (Ds 1989:52) läggs flera förslag fram till lagändringar som förväntas underlätta kontakten mellan barnen och båda föräldrarna. Utgångspunkten är au del är bäst för barnen om föräldrarna kan enas i frågor som rör vårdnad och umgänge. Idégruppen för mansrollsfrägor har vid flera sammanträden diskuterat de lagda lagändringsförslagen och ställer sig mycket positiv till dessa.

I samtliga fall gör vi den bedömningen att de skulle förbättra mänga mäns möjligheter till umgänge med sina barn utan alt därmed försämra barnens eller kvinnornas situation.

Bodens kommun

Intentionerna med lagförslaget är myckel goda. Det bör medföra förstärkta positiva altityder till gemensam vårdnad i samhället, exempelvis i skola och barnomsorg. Samarbetssamtalens betydelse markeras genom kommunernas skyldighet all erbjuda dem samt domstolens möjligheter att ta egna initiativ till samtal.

Att erkänna faderskapet har enligt vår erfarenhet upplevts som kränkande för många. Faderskapsbekräflelse är mer neutralt.

Utredningen konstaterar au tvistiga mål blir allt färre och allt mer komplicerade. Det är också vår erfarenhet. De flesta par vi arbetar med kan lösa sina konflikter genom samarbetssamtal. En lagändring kommer inle au lösa de ärenden, där man nu inte kan enas. 60-70 % av sam­arbetssamtalen hos oss gäller konflikter vid gemensam vårdnad. Konflikter om vårdnad/umgänge kan inle enbart ses som juridiskt problem. Det rör mänskliga relationer. Domstolen har inte tillräcklig kompetens att bedöma detta. Lagförslaget medför au tidigare bedömningar med utgångspunkt från barnets bästa nu kommer au flyttas över till domstolen. Inom socialtjänsten finns kompetens för dessa bedömningar.

Fördelen med att som utredare inte behöva ta ställning mot någon förälder medför ökade möjligheter till positiv kontakt efter utredningen. Vår erfarenhet är au flertalet skilsmässor rör barn i förskoleåldern, som inte själva kan uttrycka sig. De tidigare möjligheterna för socialtjänsten all föra barnens talan blir begränsade och till nackdel för barnen.

Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN]

Samtliga fem handläggare av vårdnads- och umgängesärenden på familjerälisavdelningen är delaktiga och ense i denna skrivelse. Erfaren­heten och kunskapen om handläggning och problematik i dessa ärenden är grundad pä många års arbete. Vi är väl förtrogna med hur verkligheten ser ut vid arbete med dessa ärenden, varför vi uppfattar delar i promemo­rian mycket negativ.

Först en reflektion över ett generellt uttalande under rubriken vårdnad

98

"med stigande ålder fär barnet bestämma allt mer, utan att barnets

vårdnadshavare lägger sig i saken". Deta är en allmän reflektion utifrån    Prop. 1990/91:8

au vårdnad består till dess att barn är 18 år.

Bilaga 3

Vi vet att barn och ungdomar vill ha gränser och au del är föräldrarna som är de viktigaste gränssätlarna. Myckel i våldsdebatten handlar om att föräldrar måste lägga sig i och engagera sig mer. Som socialarbetare vet vi också au föräldrar ibland måste lägga sig i till och med efter barnet fyllt 18 år, för barnels bästa. En 16-åring har visserligen rätt all själv avtala om anställning. Skall han också ha räii att själv avgöra vad han gör av sin lön utan au föräldrarna lägger sig i.

Au i underlaget till ett lagförslag använda ord som inle lägga sig i, kan försvära istället för underlätta dialogen föräldrar-barn. Lägga sig i används som något negativt i en tid då lägga sig i istället borde ses som en positiv handling.

Qvinnojouren, Östersund

Qvinnojouren instämmer i utredarnas bedömningar och förslag, så länge dessa inskränker sig lill relationer mellan föräldrar och barn där del inte förekommer kvinno- och barnmisshandel och incest. Qvinnojouren anser, att lagförslaget bör kompletteras vad gäller socialtjänstens ansvar för au lillgodose det behov av stöd och hjälp som finns i familjer där kvinnor och barn utsätts för misshandel, incest och andra övergrepp. Eu behov som ofta uppmärksammas först då tvist om vårdnad eller umgänge uppstår.

Frågor om kvinnomisshandel och incest har varit uppmärksammade i den allmänna debatten i Sverige i drygt 10 år. Det är klarlagt att dessa former av maktmissbruk inom familjen förekommer i alla Sveriges kommuner. Det är vidare känt, att barnen i dessa familjer är de barn som far mest Illa och all mödrarna är i myckel stort behov av stöd och hjälp för att bryta mönstei och skydda sig själva och sina barn. Det är vidare klarlagt, att familjemönster riskerar au upprepas i kommande generation­er. Mot den bakgrunden är det mycket anmärkningsvärt, au förslaget inte diskuterar åtgärder för lösande av vårdnads- och umgängesfrägor i misshandels- och inceslfamiljer. Alternativ lill samarbelsavial måste erbjudas dessa föräldrar i form av egen terapi eller siödkonlakt. Former för umgänget måste sökas, exempelvis lösningar med en av socialtjänsten utsedd och avlönad person som hämtar och lämnar barnen (och eventuellt närvarar vid umgänget) vid varje umgängestillfälle. Delta för att ge barnen möjlighet att träffa sin far utan att han samtidigt kan utnyttja situationen för att trakassera modern. Qvinnojouren efterlyser en fördjupning av utredningen i dessa delar och alternativa lösningar för dessa föräldrar och barn.

Samverkansgruppen

Remissvaret lämnas av en samverkansgrupp som sedan några år finns

99

etablerad i Borås kommun där Familjerättsektionen arbetat tillsammans    Prop. 1990/91: 8 med företrädare för barnhälsovården, barnpsykiatri och vuxenpsykiatri.     Bilaga 3 Denna samverkansmodell har fungerat utmärkt i familjerättsfrågoroch remissvaret bör ses utifrån de erfarenheter som gruppen har hunnit skaffa sig under dessa år.

1 promemorian behandlas vissa frågor om vårdnad och umgänge och promemorian lar som utgångspunkt att del "typiskt sett" är bäst för barnet om föräldrarna kan enas i sådana frågor.

Vi ansluter oss lill dessa synpunkter. Vi tror au utgångspunkten

gemensam vårdnad i de flesta fall är viktigt att trycka på. Promemorians

syfte är uppenbarligen all ge båda föräldrarna ett ansvar för barnets

vårdnad och utveckling såväl vad avser gemensam vårdnad och strävan

efter ett normall umgänge med båda föräldrarna. Vi finner dock att det

är viktigt all del inte stannar vid fraser och talade ord ulan au rätten

bedömer intentionen i elt positivt uttalande om gemensam vårdnad och

umgänge så att även ord blir handling.

Kvinnojouren Blåklockim, Gävle

Med den erfarenhet som vi har av kvinnors och barns räusliga irygghei, så måste detta lagförslag stoppas. Det är framförallt förslaget au ge en särskilt framträdande plats, vid valet av vårdnadshavare, till "den av föräldrarna som kan antas bäst främja ett nära och goii sai'narbele mellan barnet och den andre föräldern", som måste ifrågasättas. Metoderna au kunna bedöma underlaget för orsaker bakom så kallade "umgänges­sabotage", anser vi outvecklade. Misstankar om incest och kvinnomisshan­del kan med dagens metoder lätt komma bort i en umgänges- eller vårdnadstvist.

Socialnämnden i Uppsala

Socialnämnden hävdar all den principiella och överordnade utgångspunk­ten för lagförslaget skall vara det som är bäst för barnet skall vara del primära. Socialnämnden delar därför inte uppfattningen att det typiska kan las som utgångspunkt för en lagstiftning som i huvudsak kommer au behandla fall som inle är typiska. Risk finns au barnets rätt i de mest utsatta familjer kommer lill korta.

En väsentlig del i sakkunnigutredarens arbete är au analysera materialet och utifrån detta, genom sin exklusiva kompetens, se orsakssamband mellan till synes objektiva fakta. Socialnämnden anser del principiellt fel au dessa slutsatser delges rätten ulan föregående beslut i socialnämnd.

Socialnämnden anser således all lagförslaget behöver omarbetas i två väsentliga avsnitt, nämligen

dels att utgångspunkten skall vara att barnets bästa är det primära och

målsättningen all ena föräldrarna del sekundära i samtliga vårdnads­

domar,

100

dels socialnämndens roll i vårdnads- och umgängesuiredningar.

2 Samarbetssamtal

Prop. 1990/91:

Bilaga 3

Göta hovrätt

Eftersom erfarenheterna av samarbetssamtalen är klart positiva och en st or majoritet av samtliga kommuner redan erbjuder samarbetssamtal är det angeläget att möjligheten till sådana samtal införs i samtliga kom­muner. Hovrätten tillstyrker därför att kommunerna åläggs all hålla verksamhet med samarbetssamtal och au domstolarna ges möjlighet att ta initiativ till sådana samtal.

Pä s. 46-47 i promemorian sägs att en förälders vägran att delta i samarbets.samlal kan uppfattas som ett tecken på att den föräldern sätter del egna intresset före barnets och att detta kan vara en faktor som, jämte andra, kan tala emot den förälderns lämplighet som vårdnads­havare. Hovrätten vill framhålla alt del kan vara många faktorer som gör att en förälder i den uppslitande situation som en skilsmäs.sa ofta innebär inle kan förmå sig till att delta i samarbetssamtal. Stor försiktighet är därför påkallad när det gäller att dra några slutsatser av en förälders ovilja att delta i samarbetssamtal.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten anser det synnerligen önskvärt au samarbetssamtal skall kunna erbjudas i samtliga kommuner samt att familjerädgivningssekretess skall gälla för verksamheten. För alt sådana samtal skall bli meningsfulla krävs att samlalsledaren har personlig läggning och särskild utbildning för uppgiften.

Av socialstyrelsens redovisning av en enkät avseende förhållandena 1986, "Samarbetssamtal vid vårdnads- och umgängestvister" (Socialstyrelsen redovisar 1988:17), framgår bl.a. följande. Cirka 80 procent av sam­arbetssamtalen i kommunerna bedrevs med socialtjänstsekreicss. Samlalsledarna och utredarna var samma personer i övervägande antal ärenden. I flertalet fall var samlalsledarna socionomer, men i endast 45 procent av kommunerna hade de också påbyggnadsutbildning i form av familjeterapikurser, utbildning i socialt behandlingsarbete, psykoterapi­utbildning etc. De svårigheter som angavs var framförallt, brist på personella resurser, bristande rutin, ingen utbildning och ingen handled­ning.

Enligt kammarrättens uppfattning bör det inte få förekomma att en person beträffande samma familj fungerar som såväl samtalsledare som utredare. Del är av flera skäl angelägel au skilja funktionerna ät. Härigenom kan sekretess enigt 7 kap. 4 § andra slycket sekretesslagen tillämpas. Mot bakgrund härav och av vad som redovisas i socialstyrelsens rapport (Socialstyrelsen redovisar 1988:17) ifrågasätter kamrnarrätten oni det  i kommunerna i dag finns sådana resurser som krävs för att

tillhandahälla samarbetssamtal enligt modellen med s.k. familjerådgivnings-    Prop. 1990/91: 8 sekretess. Det är angeläget att sådana resurser skapas. Ett sätt är att     Bilaga 3 näraliggande mindre kommuner går samman och skapar någon form av gemensam poolverksamhet med kvalificerade samtalsledare.

Kammarrätten tillstyrker all domstol ges möjlighet all uppdra ål socialnämnden eller något annat organ att anordna samarbetssamtal.

Stockholms tingsrätt

Tingsrätten har i tidigare yttrande ställt sig positiv lill samarbetssamtal som eu instrument för föräldrarna att gemensamt själva besluta i värdnadsfrågan och tillstyrker att kommunerna åläggs all erbjuda samarbetssamtal. Enligl tingsrättens uppfattning bör denna verksamhet organiseras inom familjerådgivningens ram, främst med hänsyn till den sekretess som där råder. Detta förutsätter alt den landstingskommunala familjerådgivningen förs över till de primärkommuner som idag inle har egen familjerådgivning. Tingsrätten tillstyrker också att domstolen får möjlighet att la initiativ till samarbetssamtal. Dock är tingsrätten tveksam lill betänkandets synpunkter på att ovilja från en förälder au delta i sådana samtal kan anses vara en av de faktorer soni kan tala emot den förälderns lämplighet som vårdnadshavare. Ett sådant synsätt kan lätt uppfällas som utpressning. Tingsrätten ställer sig också positiv till all domstolen skall utsätta den tid inom vilken saniarbetssamlalen skall slutföras samt till au denna tid kan förlängas. Tingsrätten efterlyser emellertid konkreta exempel på de särskilda skäl som kan motivera en sådan förlängning.

Länsrätten i Göteborg

1 nämnda rapport från socialstyrelsen har föreslagits en ny 18 a § i

socialtjänstlagen, vari angetts all socialnämnden skall bedriva verksamhet

i form av familjerådgivning och alt denna rådgivning skall utgöra en

självständig verksamhetsgren inom socialnämnden. Länsrätten har avgeti

yttranden över rapporten och därvid bl.a. anfört: Vad som faller in under

begreppet familjerådgivning har inte definierats i den föreslagna lagtexten.

1 rapporten har inle heller gjorts någon klar åtskillnad mellan familje­

rådgivning och samarbetssamtal. Det anges att det är skilda saker, som

bör vara åtskilt, och att man kan anta all kostnaderna för ytterligare

familjerådgivare till stor del kan tas från de medel, som nu används för

samarbetssamtal. Länsrätten kan i och för sig inte finna något olämpligt

i au en familjerådgivare har samarbeissamtal. Rem faktiskt måste del

ofta vara svårt att avgränsa det ena från det andra. Som framhålls i

rapporten gäller skilda regler i fråga om sekretess för familjerådgivning

och samarbetssamtal. Av praktiska skäl måste man därför precisera vad

begreppet familjerådgivning innebär.

Vad länsrätten angett i yttrande över socialstyrelsens rapport är lika

102

tillämpligt på begreppet samarbetssamtal i promemorian. Begreppet bör    Prop. 1990/91:8 sålunda preciseras och förslaget i promemorian om ändring i socialtjänst-    Bilaga 3 lagen bör samordnas med socialstyrelsens förslag om familjerådgivning.

Socialstyrelsen

I remissvar på betänkandet SOU 1987:7 framförde socialstyrelsen uppfattningen att samarbetssamtal är att föredra framför gällande ordning i alla skeden av handläggningen av vårdnads- och umgängeslvisier och att samhället bör sträva efter att alllid ge föräldrar möjlighet till sam­arbetssamtal.

Flertalet kommuner i landet erbjuder redan tvistande föräldrar sam­arbetssamtal, vilket kan utläsas av den enkät i frågan som socialstyrelsen genomfört, vilken också nämns i promemorian. Av enkäten framgår alt vid samarbetssamtal före domstolsremiss enas ca 80 % av parterna. Vid samtal efter remiss frän domstol enas något mer än 50 % av föräldrarna. De kommuner som på grund av bl.a. bristande personella resurser hittills inte kunnat erbjuda samarbetssamtal bör genom samarbete över kommungränser kunna lösa delta. Detsamma gäller beträffande handled­ning.

Socialstyrelsen tillstyrker promemorians förslag att kommuner åläggs att hälla en verksamhet med samarbetssamtal.

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag all domstolen ges möjlighet all ta initiativ till samarbetssamtal.

Att domstolen initierar samarbetssamtal innan beslut om värdnads-och/eller umgängesuiredning tas är en bra markering att försök till dialog bör föregå ulredningsförfarande.

Föräldrar kan genom domstolens initiativ känna tvång att medverka i samtalen. I flertalet fall torde viss press vara befogad för att en dialog mellan föräldrar med barnets intresse i fokus skall komma lill stånd.

Domstolsverket

DV tillstyrker all kommunerna åläggs att hälla verksamhet med sam­arbetssamtal och att domstolarna ges möjlighet au ta initiativ till sådana samtal. Eftersom erfarenheterna av verksamheten är klan positiva och då en klar majoritet av samtliga kommuner redan erbjuder samarbetssamtal vore det olyckligt om inte möjligheten fanns i samtliga kommuner.

På s. 47 i promemorian sägs alt ovilja hos en förälder att delta i

samarbetssamtal kan uppfattas som ett tecken på att den föräldern sätter

del egna intresset före barnets och att detta kan vara en faktor, som

jämte andra, kan tala emot den förälderns lämplighet som vårdnads­

havare. Enligl DVs uppfattning bör en viss försiktighet iakttas med

uttalanden av det här slaget. En värdnadstvist uppkommer inte om inte

förhällandet mellan föräldrarna är mycket spänt. I sådana inflammerade

situationer kan det vara eu stort antal faktorer som gör att den ena

IO3

parten har svårt att förmå sig att delta i samarbetssamtal. Att på sätt här    Prop. 1990/91:8 görs uppmana lill att tolka förälderns agerande som eu tecken på att     Bilaga 3 denne sätter det egna intresset före barnets är mycket tveksamt.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala Universitet

Juridiska fakultetsstyrelsen, som anmodats yttra sig över promemorian, instämmer i och för sig i att rätlen i vårdnadsmål bör ges utökade möjligheter att förordna om samarbetssamtal och att del i socialtjänst­lagen bör inläs en regel om skyldighet för alla kommuner au sörja för au samarbetssamtal kan komma till stånd. På skäl som här skall utvecklas föreslår fakultetsstyrelsen emellertid att de i departementspromemorian framlagda förslagen inte genomförs nu. I stället bör man sträva efter au i ett steg åstadkomma en samordnad familjerällslig reglering av familje­rådgivning, särskilt vid äktenskapsskillnad, och samarbetssamtal. En utredning med sådanl syfte borde inte behöva ta särskilt lång tid.

Samarbetssamtal har till syfte alt föräldrar om möjligt skall kunna nä samförstånd om hur vårdnaden om barnet bör ordnas. Familjerådgivning före eller i samband med äktenskapsskillnad har ett vidare syfte än vad samarbeissamtalet har och kan leda till att en del par finner sig vilja fortsätta äktenskapet.

Reglerna om äktenskapsskillnad i sin nuvarande utformning inrymmer en försiktig önskan om att understödja familjestabiliieien, särskilt när det finns barn men också för det fall att bara en make vill skiljas. Även om flertalet skilsmässor och separationer antagligen är bättre för de inblandade parterna inkl. barnen än forisaii samlevnad i en problemfylld familjerelation, upplevs dock de flesta familjeupplösningar som eu misslyckande. Det är ett välkänt och trivialt påpekande, att de flesta barn skulle föredra att fä fortsätta leva tillsammans med båda föräldrarna, liksom att barn till ensamma föräldrar lättare än andra barn kan få personliga eller sociala problem.

Extrapolerar man skilsmässosannolikheten i eu enskilt äktenskap, som ingåtts under de senaste åren, med ledning av skilsmässornas utveckling för olika "vigselårgångar" under de senaste cjecennierna, hamnar man i en skilsmässofrekvens av uppemot 50 %. Enligt en undersökning av Statistiska centralbyrån är det dessutom fyra gånger vanligare att sambor separerar än att gifta gör det! (Se SCBs Välfärdsbulletinen nr 3/1989 s. 3.) Det totala antalet separationer mellan vuxna berör enligt samma undersökning 45.000 barn per år.

I det belänkande som ledde lill de nu gällande reglerna om äktenskaps­

skillnad förordade familjelagssakkunniga ett system enligt vilket familje­

rådgivningen genom uppsökande verksamhet borde erbjuda sina tjänster

till alla makar som ingett en ansökan om äktehskap.sskillnad. Med hänsyn

till all familjerädgivningen inte var fullt utbyggd nöjde sig de sakkunniga

dock med att framlägga det förslag som ledde till den särskilda lagen

(1973:650) om medling mellan samlevande. Därefter har frågan om

104

familjerådgivningens organisation stötts och blötts i snart 20 är. (Se bl.a. Prop. 1990/91:8 DsS 1983:8. Familjerådgivning - verksamhet och organisation.) Först Bilaga 3 genom Socialstyrelsens rapproi 1989:10, Familjerådgivning och samarbets­samtal, har del framlagts ett förslag lill enhetligt huvudmannaskap för verksamheten. Enligt rapporten bör del göras eu tillägg lill socialtjänst­lagen varigenom kommunernas socialnämnder ges skyldighet att som en självständig verksamhetsgren bedriva familjerådgivning.

I detta läge är del högst lämpligt alt familjelagssakkunnigas förslag om möjlighet till familjerådgivning i samband med äktenskapsskillnad tas upp till allvarlig diskussion och alt det sker en familjerältslig samordning av regler om familjerådgivning och om samarbetssamtal. Det måste i sä fall ske med utgångspunkten att familjerådgivningens liksom samarbets­samtalens främsta uppgift skall vara all parterna själva skall få en väl genomtänkt uppfattning om sin situation. Detta betyder naturligtvis inte att fortsatt samlevnad kommer att bli något ofta förekommande alternativ, om väl familjerådgivning kommer till stånd i samband med ansökan om äktenskapsskilland. Å andra sidan bör man inte från början utesluta att familjerådgivning i en del fall kan leda till att ett äktenskap eller en samlevnad kan tänkas fortsätta, även om ansökan ingens om äktenskapsskillnad.

För närvarande är regelsystemet inkonsekvent genom au man ä ena sidan räknar med all reglerna om betänketid kan ha en familjesiabili-serande funktion i vissa fall, samtidigt som organisationen av samarbets­samtal enbart gäller vädnadsfrågan och bygger på som en given sak au ett bestående äktenskap står inför sin upplösning, om ansökan om äkten­skapsskillnad ingetts. I själva verket kan samarbetssamtal, som med dessa utgängspunker igångsätts efter en ansökan om äktenskapsskillnad, länkas lill och med motverka den fortsättning av äktenskapet, som betänketiden i princip tankes kunna leda till i en del fall. Avgörande härvidlag är naturligtvis dock hur samarbetssamtalen läggs upp.

Enligl fakullelssiyrelsens mening bör man i enlighet med familjelags­sakkunnigas förslag sträva efter elt system inom vars ram alla makar i en skilsmässosituation erbjuds familjerådgivning med syfte au klarlägga både förutsättningarna för äktenskapets eventuella fortsättning och, om sä blir nödvändigt, hur vårdnaden över barnen lämpligen bör ordnas efter en eventuell äktenskapsskillnad. En sak för sig är att man genom möjlighet till familjerådgivning vid äktenskapsskilland inte når den stora gruppen samboende utan äktenskap. Man kan dock tänka sig au man även för personer inom denna grupp söker åstadkomma ett liknande rådgivnings­system som för makar, i varje fall när det finns barn. Problemen är desamma som för makar men de formella utgångspunkterna är annor­lunda.

JO

Samarbetssamtalen har kommit alt utgöra en viktig resurs för att

105

överbrygga motsäiiningarna mellan föräldrarna och för all nä samför-     Prop. 1990/91:8 ståndslösningar som gagnar barnet. På sätt föreslås i promemorian bör     Bilaga 3 sarnarbetssamtal kunna erbjudas alla dem som efterfrågar en sådan resurs.

Jag har i tidigare avgivet remissyttrande lill socialdepartementet över socialstyrelsens rapport Familjerådgivning Samarbetssamtal tagit upp frågan om kommunens ansvar för att hälla en verksamhet med samarbet-samtal. Jag hänvisar lill vad jag anförde i det yttrandet (bil.).

Samtal kan erbjudas alla dem inom kommunen som efterfrågar sådana resurser. Den särskilda sekretess som gäller för familjerådgivning bör bestå och även innefatta samarbetssamtal.

Svenska kommunförbundet

Samarbetssamtalen har tillkommit för att föräldrar under sakkunnig ledning ska ges möjlighet all resonera sig fram lill en gemensam syn på vårdnads- och umgängesfrågorna vid en skilsmässa. Målet är att nå samförsiåndslösningar mellan parterna. Majoriteten av landets kommuner erbjuder numera samarbetssamtal som konflikilösande insirumeni vid vårdnads-och umgängeslvisier. Erfarenheten hittills avverksamhelen är god. Förbundsstyrelsen ansluter sig till den positiva syn på socialnämnder­nas arbete som utredningen ger ullryck för.

Någon djupare analys av vad som karakteriserar ett samarbetssamtal gör emellertid inte utredningen. 1 en bilaga, författad av överläkaren Carl Göran[REDACTED_EFTERNAMN], sägs au samarbetssamtalen i större utsträckning "bör ta tillvara barn- och utvecklingspsykologisk kunskap och utöver konflikt-bearbetning låta denna kunskap vara det nav kring vid samtalen spinner". Flera kommuner har införlivat detta synsätt i sitt arbete, enligt vad förbundsstyrelsen erfar. Relationsbearbeiningav mer terapeutisk karaktär remitteras till andra organ. I fokus för samarbetssamtalen står barnet och dess behov. Förbundsstyrelsen ansluter sig till Svedins syn på samtalens innehåll.

I utredningen förs ett resonemang om samarbetssamtal under social­tjänst- respektive familjerådgivningssekretess. Den senare medför att samlalsledaren inte kan lämna ut uppgifter som framkommit under arbetet till annan verksamhetsgren. Vad denne får vela kan alltså inte användas i en kommande vårdnadsutredning. Utredningen konstaterar all modellen med s.k. familjerädgivningssekretess torde vara den lämpligaste. Indirekt är man således kritisk mot det förhållandet som gäller i de flesta kommuner, d.v.s. au samtalsledaren också har lill uppgift au göra en vårdnadsutredning om samarbctsamialen inle leder fram till en lösning.

Förbundsstyrelsen håller inte med utredningen i synen på sekretess­

frågan. Vid en kursverksamhet som förbundskansliet anordnar kring

vårdnadsulredningar är erfarenheten överlag alt samarbetssamtal under

socialljänstsekretess inte uppfattas som en nackdel vare sig för klienter

eller personal. Den fullständiga sekretessen har i praktiken visat sig vara

106

en chimär; den andra parten har alltid möjlighet "bryta" sekretessen.     Prop. 1990/91:8 Erfarenheten visar också att klienterna i själva verket ofta efterfrågar     Bilaga 3 samma person vid vårdnadsutredningen.

I ett tillägg till § 12 socialtjänstlagen (SoL) föreslär utredningen följande ordalydelse: "Kommunen skall sörja för all föräldrar kan erbjudas samtal i syfte all nå enighet i frågor om vårdnad och umgänge (samarbets­samtal)."

Förbundsstyrelsen har inget all erinra mot förslaget under förulsätining alt del tolkas så att kommunen inte har skyldighet att i sin egen organisation ha samtalsledare. I kommunens skyldighet bör ligga att förmedla kontakt med kompetent personal, inom eller utom den egna organisationen. Utredningen är emellertid både glidande och oklar i formuleringarna. I texten sägs att kommunerna åläggs au hålla en verksamhet med samarbeissamtal, i ett annal sammanhang åläggs en skyldighet att erbjuda samtal. I föräldrabalken (6 kap. § 18) föreslås ändringen "I mål om vårdnad eller umgänge får rällen uppdra ål socialnämnen eller något annat organ att i barnets intresse anordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (samarbetssamtal)". Under förutsättning all kommunen får en förmedlande roll och har rätt alt erbjuda sarnlalsledare utanför den egna organisationen har styrelsen inget emot en lagändring. Det 60-tal kommuner som i dag saknar möjlighet att erbjuda samarbetssamtal ställs då inte heller inför omöjliga krav.

Stockholms kommun

Kommunen delar uppfattningen att alla kommuner skall erbjuda samarbetssamtal. Möjligheten alt erbjuda kvalificerad samialsledare bör dock inte begränsas till situationer när föräldrar har vänt sig till domstol. Det är, enligt kommunens mening, lika väsentligt au socialtjänsten eller annan organisation kan hjälpa människor att utforma sitt gemensamma föräldraskap på ett bra sätt efter en separation. Kommunen vill i det sammanhanget påminna om den resurs som familjerådgivningen kan utgöra.

Ökade insatser från socialtjänsten i form av samarbetssamtal kommer naturligtvis all innebära ytterligare en ansträngning för kommunernas ekonomi. En förutsättning för att man ska kunna acceptera en skyldighet för kommunerna au erbjuda samarbelsavial är att skyldigheten åtföljs av ett särskilt statsbidrag för dessa uppgifter.

Malmö kommun

Familjerällsbyrån i Malmö var först i Sverige med organiserade sam­

arbetssamtal, som bedrivits sedan 1974. Under senare är har det varit ett

mindre antal föräldrapar som önskat samarbetssamtal. Familjerällsbyrån

erbjuder därför två former av samtal i samband med vårdnads- och

umgängeslvisier, dels samarbeissamtal under familjerådgivningssekretess

107

och delJ familjesamtal under soicaljtänstsekretess. Om samarbetssamtalen Prop. 1990/91:8 ej leder lill överenskommelse kan samlalsledaren ej gå vidare lill en Bilaga 3 vårdnadsuiredning. Merparten av föräldraparen väljer dock familjesamlal nied socialljänstsekretess, där samtalen börjar med respektive part enskilt innan parterna har förmåga alt tillsammans med samtalsledaren föra gemensamma samtal. Denna mer öppna form av samtal gör också au barnens nusituation kan underlättas genom all samtalsledaren medverkat till att avlasta barnet dess upplevda skuldbörda. I totalt 60 % av ärendena sker förlikning. I ärenden med socialtjänstsekreicss, där förlikning ej kunnat uppnås, tillfrågas föräldrarna om samtalsledaren kan göra den formella utredningen. Merparten vill detta och ger sill skriftliga med­givande. I övriga fall överflyttas utredningen till ny utredare. Hand­läggningen följer Soicalstyrelsens Allmänna råd 1985:12. Under senare år har yiirandeärenden blivit alltmer komplicerade. Invandrarna är klan överrepresenterade, varför tolk måste användas, vilket är komplicerat i dessa känslomässigt engagerade ärenden. Antalet ärenden med incestinslag har ökat tydligt, liksom de där någon part är psykiskt avvikande eller missbrukare.

Socialförvaltningen har initierat en uppföljning av verksamheten för att se om den motsvarar lagstiftningens intentioner och överensstämmer med gällande etiska normer.

Domstolen bör ges möjlighet att initiera samarbeissamtal eftersom det är viktigt att ge tyngd ät denna metod att lösa tvister. I Malmö pågår en försöksverksamhet med samtal direkt i anslutning till den inledande förhandlingen i Tingsrättens lokaler. Tjänstgörande rådman bedömer om ärendet lämpar sig för samarbetssarntal, varefter kontakt genast las med Familjerätlsbyärn. Samtalen bedrivs under familjerådgivningssekretess av två samtalsledare från familjerättsbyrån. Erfarenheterna i Malmö ar au detta tillvägagångssätt är myckel positivt. Det är viktigt au domstolen gör samarbetssamtalen respekterde både av parter och av advokater.

Piteä kommun

I alla mål rörande vårdnad och umgänge bör domstol, nästan undan­

tagslöst, uppdra är socialnämnden att i barnets intresse anordna

samarbetssamtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna.

/

Domstolen torde ha svårt alt bedöma huruvida samarbetssamtal inte skulle vara till någon nytta. Domstolen bör därför nästan aldrig underlåta att initiera sädana.

Även om del slår mer eller mindre klart alt föräldrarna, eller en av dem, inte kommer att infinna sig till samtalen, så bör domstolen initiera till samarbeissamtal.

Lät socialnämdens tjäniemän med sin kunskap och kompetens, även med ovan nämnda föräldrar, göra försök att anordna samarbetssamtal.

Utredarnas förslag om samarbetssamtal gör all kommunerna åläggs att

hälla en verksamhet med dessa samtal. Här är det viktigt att veta all

108

mänga   småkommuner   i   Norrland   (speciellt   inlandskommunerna)    Prop. 1990/91:8 ekonomiskt själva inle klarar av att bedriva en sådan verksamhet.    Bilaga 3 Exempelvis kan småkommuner gå tillsammans och driva en verksamhet med samarbetssamtal.

Gotlands kommun

Gotland tillhör de kommuner som sedan flera år erbjuder föräldrar samarbetssamtal. Dessa är nu och konimer enligt förslaget även i framtiden att ba.seras pä frivillighet. En psykologisk betydelse ligger dock i förslaget då domstolen i vårdnads- och umgängesmälet fär ta initiativ till samarbetssamtal. Någon form av sanktion från domstolen för att fä föräldrarna att delta i samtalen införs inle.

För all understryka vikten av enighet mellan föräldrarna och deras gemensamma ansvar för barnet borde samtalen göras obligatoriska. Man kan även länka sig en utvecklad obligatorisk form av samtal för alla som ämnar separera och som har barn under sexton år. Dessa samtal skulle kunna läggas hos familjerätten, familjerådgivningen eller någon annan instans med erfarenhet och kunskap både om parrelationer och om barns behov. För gifla föräldrar skulle del ske under betänketiden och för ogifta föräldrar skulle man kunna ha samtalen i samband med att under­hållsbidrag fastställs av familjerätten. Samtalen skulle betona barnels behov av både sina föräldrar och barnets upplevelser vid en separation.

TCO

Om kommunerna ska kunna ge alla föräldrar vid upphörande av samlevnaden, möjlighet att delta i samarbetssamtal, krävs en rejäl utbyggnad av denna verksainhel. TCO erfar att i de flesta kommuner har man i dag inle möjlighet med informationssatsningar oni denna verk­samhet ulan man klarar inte mer fall än de som remitteras via domstol eller advokat eller som pä annat säli själva fått reda pä möjligheten. Om samarbetssamtalen ska fungera krävs utbildad, erfaren personal och handledning. Förslaget innebär alltså ökade kostnader för kommunerna och det sker i en tid då även andra områden inom socialtjänsten kräver stora resursiillskott (t.ex. utbyggnaden av barnomsorgen, det ändrade huvudmannaskapet för äldreomsorgen). Därför niåsle förslag om utökade resurser till den föreslagna verksamheten läggas.

SACO/SR

109

Det övergripande syftet med samarbetssamtal är och skall vara att ta tillvara barnens rätt och inlresssen i vårdnadsfrägor. Promemorian uppehåller sig dock huvudsakligen vid skäl som relaterar till att undanröja behov av en juridisk process. Generellt sett är det naturligtvis bättre för barnet med fruktbara samarbetssamtal än med en uppslitande process i domstol. Även om det är vanligt att överenskommelse om gemensam

vårdnad träffas under förberedelsen vid domstol är det ett misstag att tro    Prop. 1990/91:8

au detta innebär att parterna därmed har klarat av separationen och alla    Bilaga 3

de konflikter som är förbundna med denna. Det är enligt vår erfarenhet

'

relativt vanligt att de juridiska ombuden förmår parterna till överens-

'

kommelser de inte helt är klara för.

Det egentliga målet för samarbetssamtal bör vara alt hjälpa föräldrar att se situationen som ett - för de två föräldrarna - gemensamt problem och mindre som en strid om vårdnad eller umgänge. Samarbelsavial får inte användas för att dölja konflikter mellan tvistande parter ulan måste syfta till att hjälpa dessa alt se sina roller som föräldrar i första hand för all kunna samarbeta för barnets bästa. Det får inte vara så au målsätt­ningen begränsas till att uppnå gemensam vårdnad.

SACO/SR delar departementets uppfattning au samarbetssamtal bör ges stark sekretess eller "familjerädgivningssekretess" som del benämns i promemorian. Del innebär att samma person eller samarbeisgrupp inte bör genomföra både samarbetssamtal och utredning om vårdnad eller umgänge. Detta bör vara en allmän regel oavsett var i förvaltningen verksamheten bedrivs. Föräldrarna bör kunna vara säkra pä att de kan tala fritt utan hämmande hänsyn lill en eventuell framtida utredning i värdnadsfrågan.

Det är dock en brist i promemorian att kompetensen hos dem som skall leda samarbetssamtalen överhuvudtaget inte vidrörs. Uiredaren inventerar visserligen de komplicerade uppgifter som samlalsledaren har, men synes omedveten om hur svårt del är att lösa dem. För au samarbetssamtalen skall vara meningsfulla och ge resultat krävs, att den befattningshavare som leder samtalen har kvalificerad utbildning såväl i samarbetsmeiodik, konfliktbearbetning och kristeori som i barn- och uivecklingspyskologi.

SACO/SR stödjer förslaget i Carl Göran Svedins promemoria att barnpsykologiska konsultaiionssamtal och samarbetssamtal bör erbjudas samtliga föräldrar i samband med ansökan om äktenskapsskillnad och anser även att viss kraft bör läggas ned på all motivera föräldrarna till att delta i dessa samtal. För alt detta skall kunna förverkligas bör som utredningen föreslår, kommunerna åläggas att bygga upp en verksamhet med barnspykologer för samarbetssamtal och barnpsykologiska konsul-lationssamial. Domstolarna bör ges möjlighei att initiera sådana samtal i enlighet med förslaget.

SACO/SR hälsar vidare med tillfredsställelse förslaget att .samtliga kommuner skall åläggas att hålla verksamhet med samarbetssamtal och au detta således skall göras lill norm för alla föräldrar i värdnadstvist. Det är eil rällvisekrav att denna möjlighet ges lill alla som behöver den oavsett i vilken kommun man är bosatt. De erfarenheter som under åren har samlats om samarbeissamtal som metod för au lösa vårdnadslvisier visar entydigt att barns behov och barns rätt bäst tillgodoses genom samförståndslösningar uppnådda på detta sätt.

Promemorian klargör inte vad kravet på kommunerna att hålla denna

verksamhet konkret innebär. Detta gäller särskilt vilka konsekvenser detta

110

får för redan existerande verksamheter inom landstingskommunala    Prop. 1990/91:8 familjerådgivningsbyråer. Skall dessa upphöra med sin verksamhet med    Bilaga 3 samarbetssamtal. Vidare är del oklart hur kommunerna skall "hålla verksamhet". Är kravet tillgodosett om det finns sådan verksamhet inom kommunen? Kan kommunen kontrakiera landsiingskommunala eller privatpraktiserande professionella samarbeissamtalare?

SACO/SR vill här framhålla all skyldigheten att hålla verksamhet med samarbetssamtal skall vara en primärkommunal skyldighet och i regel bedrivas inom ramen för kommunens verksamhet. Detta hindrar inle all det sker i samarbete med annan huvudman som har personal med kompetens härför anställd.

Ett krav på stark sekretess för samarbeissamtal ställer stora krav på många kommuner att göra personalförstärkningar så att detta är möjligt att genomföra.

Socialtjänsten har enligt socialtjänstlagen skyldighet att arbeta även förebyggande. Barns behov tillgodoses naturligtvis bäst om en slitsam vårdnadslivst inte uppkommer. Ett sätt au förebygga vårdnadslvisier är au erbjuda familjerådgivning i tillräcklig omfattning i alla kommuner. SACO/SR anser bl.a. av detta skäl att det är en felaktig bedömning au tro att reformen inte kommer alt ställa ökade ekonomiska krav på kom­munerna.

Sveriges domareförbund

Förbundet tillstyrker förslaget, som även innebär au samarbetssamtalen bör komma till stånd innan domstolen beslutar om vårdnadsutredning. Däremot sägs inget om hur ett beslut om samarbetssamtal skall inverka på ett interimistiskt beslut. Enligl förbundets mening borde ett beslut om samarbetssamtal regelmässigt leda till att den gemen.samma vårdnaden får bestå under dessa samtal och alltså inte lösas upp genom ett interimistiskt beslut. Däremot kan del bli nödvändigt att interirnisiiski besluta om vem barnel skall bo hos.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet har inte någon erinran mot förslaget om .samarbetssamtal i alla kommuner.

Samfundet vill understryka vikten av au det är olika personer som ansvarar för samarbeissamtal och vårdnadsutredning saml au samarbets­samtalen omfattas av familjerädgivningssekretess.

Samfundet avstyrker förslaget om au domstolarna ska kunna förordna om samarbetssamtal utan föräldrarnas samtycke.

Det är i och för sig angelägel att samarbeissamtal komiiier lill siånd,

jämför SOU 1987:7 s. 160-162. Samarbetssamtal bör emellertid vara

frivilliga. I de flesta fall där samarbetssamtal kan vara lill gagn har de

dessutom redan förekommit när vårdnadsärendei anhängiggörs i domstol.

11 ]

Påtvingade samarbetssamtal har ringa föruisäitningar au lyckas. Den    Prop. 1990/91:8 föreslagna bestämmelsen i 6:18 skulle därför troligen endast innebära att    Bilaga 3 ett beslut i vårdnadsfrågan försenades. Detta är till nackdel för barnel.

Föreningen Jurister vid Sveriges Allmänna advokatbyråer

Vikten av all söka uppnå samförståndlösningar kan inte nog understrykas. Föreningen hälsar därför med tillfredsställelse förslaget au kommunerna ålägges all hälla en verksamhet med samarbetssamtal. Sådana samtal bör inledas i ett så tidigt skede som möjligt. Situationen kan emellertid ibland vara sådan alt samarbetssamtal inle kunnat komma lill stånd före talans väckande. Skälen härtill kan vara t.ex. motsättningar mellan parterna eller behov av att snabbi erhålla ett rättens interimistiska beslut till följd varav tid inle funnits för förprocessuella samtal. Föreningen delar upfattningen att domstolarna bör ges en möjlighet all väcka frågan om samarbeis­samtal - oavsett om des.sa förekommit utomprocessuellt eller ej. Emeller­tid bör denna domstolarnas möjlighet inte resultera i beslut om sam­arbetssamtal om föräldrarna eller någon av dem helt motsätter sig delta. Det är i delta sammanhang synnerligen angeläget ail understryka alt det icke någon gång får förekomma att av part påkallade interimistiska beslut fördröjes på den grund att domstolen önskar att samarbetssamtal sker. Det är inte sällan av uiomordenllig vikt au interimisiiska beslut kan meddelas omgående såvitt avser såväl kvarsittande som vårdnads- och umgängesrältsfrågor.

Om en förälder visar ovilja att delta i samarbeissamtal kan detta som anförts i promemorian givetvis vara en beaktansvärd omständighet bland andra som bör vägas in vid bedömande av förälderns lämplighet som vårdnadshavare.

Beträffande frågan om vilken sekretess som skall gälla för samarbets­samtal bör tveklöst familjerådgivningssekretessen vara all föredraga. Samarbetssamtalen skall av kommunerna anförtros andra handläggare än de som skall handha utredningar rörande vårdnad och umgänge. För au samarbetssamtalen skall få åsyftad effekt skall alltså dessa hållas helt frislående frän all annan utredningsverksamhet och inte på något säu ingå i en eventuell blivande utredning av vårdnad och umgänge.

Rädda Barnens riksförbund

Rädda Barnen välkomnar förslaget om att samarbetssamtal ska erbjudas föräldrar i alla kommuner samt förslaget om att domstolarna i mål om vårdnad och umgänge ska ges möjlighet all ta initiativ lill au sam­arbetssamtal kommer lill stånd.

UFR

Till följd av nuvarande och föreslagna lagändringar förlorar merparten av

1 p

skilsmässobarnen kontakten med den icke-vårdnadshavande föräldern.

Promemorian bör ställa mycket större krav på kompensation hos dem    Prop. 1990/91:8 som leder dessa samtal, då en betydande del av dagens familjespliii-    Bilaga 3 ringsproblemalik är all hänföra lill svag kompetens och bristande lämplighet hos personer som i sin tjänst arbetar med familjeärenden och mål.

UFR tillstyrker delvis promemorians förslag om samarbetssamtal.

Däremot är vi av den uppfattningen att samarbetssamtalen kommer att minska då de är frivilliga. Den part som vet att han eller hon är den mest lämpade, därför den andra är förhindrad exempelvis genom arbete, och arbetstider, att ta det faktiska vårdnadsansvaret kommer att utebli dä denna inför domstol alltid kan ange en trovärdig och ej, bevisbar anledning. Den verkliga anledningen att man ensam vill ha vårdnaden för att omintetgöra den andra föräldern anger man givetvis inte.

UFR delar promemoirans förslag på sid 18 om det utökas med: Rätten skall vid mycket märkbart vite förordna om samarbetssamtal om del råder oenighet i vårdnad och umgänge.

Centerns kvinnoförbund

Förslaget om att alla skall erbjudas samarbetssamtal i sina kommuner för att finna bra vård och umgängesformer tillstyrker vi. Dessutom vill vi understryka promemorians förslag alt ålägga kommunerna alt hålla denna verksamhet. Det bör vara obligatoriskt alt kalla lill ett samtal sä snart någon separerar och begär att vård och umgänge ska prövas rättsligen. öm bara en av parterna infinner sig ska delta inte vara något hinder. All information om förälderns förhållande lill barnen är av vikt. Dessutom vill vi framhålla betydelsen av att parterna kan välja samialsledare. Det kan t.ex. finnas avtal mellan kommunen och landstinget au utbyta tjänster i delta avseende. Vi anser att det är betydelsefullt att socialnämnden fär besluta i umgängesärenden. Om kommunerna åläggs denna skyldighet måste socialnämnden ges förutsättningar resursmässigi, både ekonomiskt och personellt. Vad gäller samarbeissamtal ska samma regler gälla oavsett föräldrarnas civilstånd. Överilade beslut kan förhindras med sam­arbetssamtal. Separationen kan bli mer genomtänkt.

Med hänvisning lill ovanstående faller förslaget au domstolarna ges möjlighet att initiera samarbetssamtal. Givetvis kan domstol föranstalta om fortsatta samtal men uppgiften all initiera samtal åvilar i stället socialnämnden som obligatorium.

Folkpartiets kvinnoförbund

Det bör åligga varje kommun att tillse att möjligheter lill samarbetssamtal

med där för väl utbildad personal. Samarbetssamtal skall inte kunna

utgöra underlag för en vårdnadsutredning. Leder inte samarbetssamtalen

till en lösning av vårdnadsfrågan, skall vårdnadsulrcdare utses, som inte

har tidigare anknytning lill föräldrarna eller barnet. Vårdnadsutredning

113

8   Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 8

skall också förordas om del under samarbetssamtalen framkommer    Prop. 1990/91:8 misstanke om misshandelsbrotl eller sedlighetsbrott begåtts mot någon    Bilaga 3 under 18 år.

Domstol skall kunna förorda om samarbetssamtal även om båda föräldrarna inte har samlykt lill delta. Beslutet skall fallas innan domstolen beslutat om vårdnadsutredning. Vägrar en förälder au delta i samarbetssamtal skall skälen för detta undersökas.

Moderata kvinnoförbundet

Kommunerna åläggs att hälla en verksamhet med samarbetssamtal och domstolen kan uppdraga ål socialnämnden att anordna sådana samtal. Majoriteten av landels kommuner erbjuder numera samarbetssamtal för alt lättare lösa vårdnads- och umgängestvister. Erfarenheter hittills av verksamheten är god och helt i linje med vad MKF anser. Samarbets­samtal har visat sig vara en framgångsrik metod och bör därför finnas tillgänglig i alla kommuner. Dock bör det påpekas alt kommunernas skyldighet att tillhandahålla samialsledare bör tolkas så att kommunen kan anlita personal både inom och utom egna organisationen. Kyrkan, föreningar och enskilda erbjuder i mänga fall en mycket hög kvalitet på samarbetssamtal.

MKF håller inte med utredningen i synen på sekretessfrågan. Erfaren­heten visar alt samarbetssamtal under socialljänstsekretess inte uppfällas som en nackdel för några inblandade parter. Tvärtom fungerar det alldeles utmärkt när samlalsledaren både leder samarbetssamtalen och gör utredningen. Ofta är del så all parterna efterfrågar samma person och för MKF skall föräldrarnas val och önskemål vara avgörande.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

SSKF tillstyrker förslaget innebärande kommunernas skyldighet au ha en verksamhet med samarbetssamtal och all domstolen skall kunna uppdra till kommunerna att anordna samarbetssamtal i mål om vårdnad eller umgänge. Även sedan en rättslig process är avslutad skall kommunerna stödja föräldrarna med att erbjuda denna service.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle

Utredningen talar för värdet av samarbetssamtal. En strävan måste alltid vara att undvika onödiga vårdnadsprocesser, vilka kan vara till skada för barnet och förstärka konflikt mellan föräldrarna. Det har visat sig att föräldrar ofta kan enas i vårdfrägan efter genomförda samarbetssamtal. Förbundet stöder förslaget att kommunerna ska sörja för att föräldrarna erbjuds möjlighet lill samarbetssamtal. Den rättsliga processen bör ordnas så enkel och skonsam som möjligt.

Förbundet vill dock peka på:

114

alt föräldrar, som inle vill vända sig lill kommunen vid en tvist, ska ha en

valfrihet och alternativ till kommunens samtalsledare, t.ex. till en präst    Prop. 1990/91: 8

att alternativa samtalsledare ska innefattas i departementets slutliga    Bilaga 3 besluisförslag all gälla även innan ärendet nätt domstol då, enligt förslag, domstolen kan uppdra lill social nämnd eller annal organ att anordna samarbetssamtal.

FoR

I förarbetena bör infogas viklen av au samtalsledarna är två, helst av olika kön. I promemorian skrivs ibland "samtalsledaren" (t.ex. s. 41) och ibland "samtalsledarna" (t.ex. s. 39). Redan i FoR:s yttrande 800331 över SOU 79:63 skrev vi (s. A 5:3):

"Co-terapeulerna, obs av skilda kön, skall vara en levande modell för föräldrarna. De skall komplettera varandra och samtidigt vara jämnspelta, samlränade och inle konkurrerande. De skall vara lika kunniga, lika starka, men ha olika sätt all uttrycka sin skicklighet, kunskap och styrka. (Se t.ex. Bente och Gunnar Öberg: Skilsmässa, sorg och förluster, s. 155-156.)"

I förarbetena måste också klart framgå all samtalsledarna inte i ett senare skede fär bli vårdnadsulrcdare, vilket tyvärr ofta är fallet i dag. Samtalsledarna skall - förhoppningsvis - av föräldrarna uppfattas som konflikisbehandlare. Vårdnadsulredarna bör däremot endast ses som insamlare av elt beslutsunderlag för domstolen. Dessa två roller går inte all förena i ett och samma ärende.

FoR tillstyrker reservationslösi alt domstol ges möjlighet au initiera samarbetssamtal.

Elsa[REDACTED_EFTERNAMN]

Vi välkomnar förslaget att domstolen fär hänvisa föräldrar i tvist om vårdnad och umgänge lill samarbetssamtal. Vi vill att detta skall bli regel och att det skall ske i alla ärenden där en tvist är under uppsegling, helst före första förberedande förhandling. Några av oss har god erfarenhet av samarbete med advokater som hänvi.sar föräldrar till familjeräitssektioncn redan innan stämningsansökan inges. Om ett sådant samarbete kan inledas görs de största vinsterna, eftersom vi tyvärr ibland sett hur ombud gäll in och skärpt konflikten i del vällovliga syftet att vinna målet för sin huvudman - ofta på bekostnad av barnets rätt att få sina behov tillgodo­sedda.

Vi vill särskilt betona den speciella kompetens i dessa ärenden som

utvecklats i de kommuner som vall att inrätta familjeräiissektioner. Vi

tror inte all det någon annanstans finns sådan samlad kunskap om .sociala,

p.sykologiska och juridiska sammanhang i kombination med kunskaper orn

barns behov och förmåga au balansera det pedagogiska och psykologiska

innehållet i behandlingsarbetet. Vi vet all samarbeissamtal kan bli

framgångsrika med initiall lågmoliverade eller till och med helt omoiive-

, 

rade föräldrar, därför är en regel om samarbetssamtal viktig i samtliga

tvister. Vi befarar nämligen au det i domstolen är svårt all göra    Prop. 1990/91:8

bedömning av vilka ärenden som kan komma i fråga.

Bilaga 3

Vi ser med tillfredsställelse att del blir obligatoriskt för kommunerna all erbjuda föräldrar möjlighet till samarbetssamtal (socialtjänstlagen § 12 a). Vi vill också hänvisa lill Socialstyrelsens utredning (jmf Socialstyrelsen redovisar 1989:11 "Lönar sig samarbetssamtal") att verksamheten utöver mänskliga vinster också ger vinst i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Samtidigt ser vi att en ökad efterfrågan på samarbetssamtal, jämfört med nuläget, kommer att kräva utökade resurser på kommunal nivå. I många av våra kommuner finns i dag långa väntetider vilket omöjliggör den lydliga inriktning mot förebyggande arbete som justitiedepartementet föreslär och även vi anser önskvärd.

Bodens kommun

Enligt utredningen kommer den obligatoriska skyldigheten au erbjuda samarbetssamtal inte all innebära några organisatoriska konsekvenser för kommunerna. Utredningen anser också alt del för all ge familjerådgiv­ningssekretess är tillräckligt med byte av handläggare vid övergäng från samarbetssamtal till utredning. Vi anser all man inte kan se så förenklat på sekretessfrågorna. Det går inle all erbjuda familjerädgivningssekretess inom nuvarande familjerätt/socialförvaltning, eftersom bl.a. viitnesplikten är olika för familjerådgivare/socialsekreterare.

Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN]

Förslaget att kommunerna åläggs alt hålla en verksamhet med sam­arbetssamtal är positivt. Förslagsställarna gör en bedömning all eftersom 80 % av landets kommuner redan erbjuder samarbetssamtal sä kommer en lagstiftad skyldighet inle att påverka kommunens resursanvändning. Denna slutsats är felaktig. I dag dä kommunen ej har en skyldighet, är just samarbetssamtal en arbetsuppgift som kan bortprioriteras vid för hög arbetsbelastning. Således när alla har rätt till och då domstolen kan besluta om samarbetssamtal blir en resursökning troligen nödvändig på de allra flesta håll.

Förslagsställarna för en diskussion om uppläggningen av samarbets­samtalen, vilken sekretess som skall gälla etc. Vikten av all samlalsledarna inte skall göra en eventuell vårdnadsuiredning bör inte överbetonas. Efter 20-årig erfarenhet vågar jag påslå att en handläggare som arbetar professionellt är sä tydlig och klargörande beträffande vad som gäller redan när samtalen inleds, all ett eventuellt byte av samialsledare inle blir avgörande för om samtalen blir framgångsrika eller ej.

I promemorian framkommer att det är relativt vanligt att överenskom­

melser träffas under förberedelsen vid domstolen, då föräldrarna ställs

inför den nya situationen som en domstolsförhandling innebär. - Så sker

säkert men kvaliléen i dessa överenskommelser är inte utredda. Vi har

116

erfarenheter av att alltför många känner sig osäkra och rädda i denna för Prop. 1990/91:8 dem helt ovana miljö, varför ombuden blir huvudaktörer. Parterna får en Bilaga 3 känsla av att deras talan förs över huvudet pä dem och att de måste gå med, på överenskommelser för att inte ge intryck av att vara motsträvig/-icke samarbetsvillig. Mänga överenskommelser blir därför bara pappers­överenskommelser som inte fungerar utan ärendet hamnar, efter kortare eller längre lid, hos familjerätt, BUP eller i länsrätten.

Över huvud andas hela förslaget en syn att alla människor vid en separation har bearbetat denna, att de är klara med sin kris, med allt vad den innebär av bl.a. sorg, besvikelse, hämnd, så au de är beredda och kapabla lill samarbete. Verkligheten är ju precis tvärtom. I de flesta fall är separationen så obearbetad att lagstiftarnas mening med gemensam vårdnad inte är för handen och hjälpen alt klara ul krisen behövs för många under längre tid.

Domstolen skall avgöra om en samförsiåndslösning via samarbetssamtal går au uppnå. Alt samarbetssamtal tidigare misslyckats skall kunna vara ett skäl för domstolen all ej besluta härom. - Ett tidigare misslyckande kan resultera i något positivt vid ett andra försök. Dels har det hänt något hos parterna och dels kan del vara andra samialsledare.

r lagförslaget poängteras att ovilja från en förälder att delta i sam­arbetssamtal, liksom att en negaliv inställning till gemensam vårdnad, kan tala emot föräldrarnas lämplighet all. all den som inte motsätter sig bör bli vårdnadshavare.

Detta kommer au bli ett tungt vapen i händerna på ombuden.

I en intervju i lokalpressen har både en advokat och en domare uttalat allvarliga farhågor att smutskastningen och krigföringen kommer att bli allvarligare med den nya lagen, dä det än starkare skall bevisas varför man inte vill ha gemensam vårdnad.

All villighet till gemensam vårdnad och samarbetssamtal relateras lill lämplighet som förälder kan också bidraga till oäkta överenskommelser.

Att en person motsätter sig samarbetssamtal all. gemensam, vårdnad beror ofta på allvarliga skeenden, vilket tydligen skall bagatelliseras i framtiden.

Qvinnojouren, Östersund

Kommunerna bör åläggas att erbjuda alternativ till samarbetssamtal till

de kvinnor som, av rädsla för mannen, inte kan delta i sådana samtal.

Utredarnas syn pä en persons vilja all delta i samarbetssamtal är

onyanserad. Det är inte acceptabelt att det kan läggas en kvinna till last

au hon inte önskar medverka i samarbetssamtal. Orsaken till oviljan kan

vara att hon utsatts för fysisk eller psykisk misshandel av mannen. Risken

är uppenbar att de verkliga förhållandena aldrig uppenbaras. Det ligger

i misshandelsförhållandets natur alt detta inte avslöjas, då kvinnan ofta

skyddar sin förtryckare så långt det är möjligt. Utredarnas synsätt, sid 47,

är mot denna bakgrund katastrofal för en misshandlad kvinna i en

117

vårdnads- eller umgängestvist.

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 Jonsson/Viklund

Det är bra att kommunerna ska sörja för att föräldrarna erbjuds samarbetssamtal. Viktigt med sekretesskrav.

Strömberg/Wetter

6 kap. 18 §: Redan i SOU 1979:63 anfördes, all det faktum all man inle önskade delta i samarbeissamtal skulle inverka på bedömningen av lämpligheten som vårdnadshavare.

Om en förälder vägrar delta i s.k. samarbetssamtal kan detta ha mänga orsaker t.ex. myckel långvariga konflikter i äktenskapet, tidigare familje­rådgivning, ett icke acceptabelt beteende från andra makens sida. Del är inte rimligt all tro att en förälder i ett sådant läge som sammanhänger med skilsmässa eller separation skall kunna helt bortse från vad som förevarit tidigare och medge samarbetssamtal. Med den skrivning som föreslås i specialmoiiveringen kommer den förälder som är i underläge au oavsett omständigheterna i övrigt känna sig tvingad au delta i s.k. samarbetssamtal, som då blir helt fiktiva.

Man kan inle helt bortse från vad som anförts i promemorian, sid 48 sista stycket.

Del faktum att en förälder är inriktad på gemensam vårdnad innebär inte alllid att denne har en allmänt inriktad strävan mot goda förhållan­den till den andra parten. Del kan också vara sä att den gemensamma vårdnaden kan vara ett utgångsläge för trakasserier mot värdnadshavaren och barnel. Det fordras stor noggrannhet och omsorg i domstolen för att inte gemensam vårdnad skall beslutas slentrianmässigt och för alt förenkla domsiolsprocessen.

3 Gemensam vårdnad

Göta hovrätt

Hovrätten tillstyrker alt domstolarna ges möjlighet att besluta om

gemensam vårdnad trots alt en eller båda föräldarna helst vill ha ensam

vårdnad. De föreslagna formuleringarna i FB 6:5, 6:6 och 6:10 synes dock

hovrätten mindre lämpliga. När det i en lag eller förordning anges alt

någon yrkar, bestrider eller motsätter sig något avses bestämda ställnings­

taganden. Att förstärka sådana termer med uttryck som "under inga

förhålladen" eller "inle helt" såsom föreslås här synes ej vara förenligt

med normalt svenskt lagspråk. Eftersom del dessutom förefaller att vara

sä au de fall man i promemorian vill beskriva närmast är de där en

H;

förälder-för den händelse hans eller hennes yrkande om ensam vårdnad    Prop, 1990/91: 8 inte bifalls - inle motsätter sig gemensam vårdnad, förordnar hovrätten    Bilaga 3 alt delta uttryckligen anges i lagtexten.

Hovrätten kan inte ställa sig bakom uttalanden av det slag som förekommer på s. 51 och i specialmotiveringen s. 89 (jfr även s. 63). Där sägs au en förälders motstånd mot gemensam vårdnad kan lyda på au intresset och ambitionen hos den föräldern alt söka upprätthålla en nära och god kontakt mellan barnet och den andre föräldern är mindre samt att det därför i många fall torde få antas att det är bäst för barnet om den andre föräldern får bli vårdnadshavare. Uttalandet framstår som alltför onyanserat. Anledningen till all en förälder helt motsätier sig gemensam vårdnad torde ofta vara att han eller hon anser att barnel far illa hos den andre föräldern eller är säker på au föräldarna inte i sådan grad skulle kunna enas om barnels skötsel alt gemensam vårdnad är möjlig. Ullalandet i promemorian kan leda till au föräldrar av rädsla för alt annars helt mista vårdnaden går med på gemensam vårdnad trots att konflikten mellan föräldrarna är så allvarlig att gemensam vårdnad i praktiken är elt klart olämpligt alternativ.

Hovrätten tillstyrker förslaget om gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta med varandra.

Kammarrätten i Jönköping

Gällande regler är utformade på ett sådant sätt att domstolen inle kan

döma till gemensam vårdnad när ett yrkande om ensam vårdnad

föreligger. Så är fallet även om parterna i andra hand skulle yrka

gemensam vårdnad. Genom den föreslagna ändringen öppnas möjlighet

för domstolen alt döma lill gemensam vårdnad även i fall där föräldrarna

i vart fall alternativt kan länka sig gemensam vårdnad. Kammarrätten

tillstyrker att sådan möjlighet införs. Den föreslagna lagtexten har dock

fått en olämplig formulering, som kan medföra många tillämpningspro­

blem. När motsätter sig en förälder helt och när motsätter sig en förälder

delvis? Hur skall man bestämma styrkan av en förälders motvilja mot

gemensam vårdnad? Numera torde lagstiftarens utgångspunkt vara att

gemensam vårdnad skall vara huvudregel. Vad domstol därför måste

utreda, när en förälder yrkar ensam vårdnad, är om föräldrarna över

huvud tagel kan tänka sig gemensam vårdnad, och om det är bäst för

barnet. En lämpligare formulering av 6 kap. 6 § FB vore därför "Vill en

förälder att båda föräldrarna skall gemensamt utöva vårdnaden och anser

den andre föräldern inte att gemensam vårdnad är utesluten, skall rätten

förordna i enlighet med denna begäran, om det är bäst för barnet". 1 6

kap. 10 § första slycket sista meningen FB bör motsvarande ändringar av

lagtexten göras, och även 6 kap, 5 § bör justeras i motsvarande mån. Med

hänsyn lill värdnadsmålens indispositiva karaktär bör även lokutionen

"om det ar bäst för barnel" tilläggas till 6 kap. 10 § första stycket sista

meningen FB.

119

Stockholms tingsrätt

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 

Möjligheten för domstolen alt inte upplösa den gemensamma vårdnaden om ingen av föräldrarna helt motsätter sig detta tillstyrks där omständig­heterna är sådana alt gemensam vårdnad är till fördel för barnet. Ändringen i lagtexten bör dock begränsas till att orden "skall" i nuvarande lagtext (6 kap. 5 §) byts ul mot ordet "kan". Härigenom uppnås på ett enklagre sätt den åsyftade ändringen. Av samma skäl föreslär tingsrätten alt ändringen i 6 kap. 6 § utformas pä följande sätt: "Vill en av föräld­rarna ha gemensam vårdnad kan rällen förordna i enlighet med denna begäran om delta är bäst för barnel."

16 kap. 6 § a föreslås att rätten skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. Delta behov förtjänar all understrykas, och elt införande i lagtext kan ha psykologisk betydelse. Tingsrätten motsätter sig därför inle att detta tas in i lagtexten men anser att del finns andra minst lika vikliga omständigheter som :'ätten skall beakta vid bedömningen. Tingsrätten vill dessutom framhålla alt det inte endast är barnets behov av kontakt med föräldrarna som skall beaktas, ulan också barnets rätt därtill. Av dessa skäl föreslär tingsrätten alt paragrafen fär följande lydelse: "Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall också barnets behov av och rätt till en god kontakt med båda föräldarna beaktas."

, Även i 10 § finner tingsrätten anledning all föreslå en ändring.

Tingsrätten föreslår alt sista meningen får lyda: Rätten får flytta över

'

vårdnaden lill föräldrarna gemensamt eller en av dem beroende på vad som är bäst för barnet.

Tingsrätten tillstyrker att föräldrarna i samband med faderskapsbekräf­ielsen kan få gemensam vårdnad genom én anmälan lill socialnämnden.

Riksskatteverket

Folkbokföringsområdet berörs av den föreslagna ändringen i 6 kap 4 § föräldrabalken, som innebär utökade möjligheter för föräldrar au få gemensam vårdnad om sitt barn genom registrering hos pastorsämbetet. Om förslaget, såsom avses, träder i kraft den 1 oktober 1990 kommer den nya ordningen för pastorsämbetena all tillämpas under en myckel kort tid. Den 1 juli 1991 överförs ju folkbokföringsverksamheten från pastorsämbetena lill de lokala skattemyndigheterna. Från och med den 1 juli 1991 kommer därmed även registrering av gemensam vårdnad efter anmälan alt ske hos de lokala skattemyndigheterna. Den utökade möjlighet till registrering som föreslås bedöms emellertid inte medföra någon större belastning pä folkbokföringsmyndigheierna. Det bör inte möta några hinder att genomföra den föreslagna ordningen redan den 1 oktober 1990. RSV tillstyrker följaktligen promemorians förslag.

120

Socialstyrelsen

Prop. 1990/91: 8

Bilaga 3 

Socialstyrelsen är av uppfattningen att gemensam vårdnad oftast är bäst för barn. Båda föräldrarna har kvar sitt ansvar. Då en förälder begär ensam vårdnad är det, som också påpekas i promemorian, inte självklart att del också är bäst för barnet all den gemensamma vårdnaden upplöses.

Enligt promemorians förlag skall domstolen ta upp en diskussion med föräldrarna om hur de ser på värdnadsfrågan och pröva deras argument för olika alternativ. Om en sådan diskussion blir lyhörd och nyanserad kan del bli något av "klargörande samtal".

En positiv effekt av att skälen lill att en förälder önskar ensam vårdnad diskuteras i domstolen är att del blir en markering frän samhället att samarbete mellan föräldrar - gemensamt ansvar - mestadels är det för barnet bästa.

De uppenbara fall då gemensam vårdnad varken är önskvärd eller möjligt torde lätt vaskas fram - ensam vårdnad blir då det bästa för barnet. - Men den grupp föräldrar som låter egna negativa känslor lill motparten styra en för barnet så allvarlig fråga som vårdnad kan förhoppningsvis fäs att stanna upp och länka en extra gäng.

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag i frågan.

Förslaget om ett förenklat förfarande för alt få gemensam vårdnad genom en anmälan lill socialnämnden i samband med faderskapets fastställande tillstyrks. I de flesta fall görs faderskapsutredningen och föräldrarnas undertecknande i ett sammanhang på socialnämnden. 1 en hel del fall kommer detta förfarande att ske redan innan barnet är fött. Socialnämndens godkännande sker däremot ibland efter föräldrarnas besök på socialförvaltningen och görs aldrig förrän efter barnets födelse. Lagtexten i den föreslagna 6 kap. 4 § bör därför få en delvis annan utformning, så alt det blir klart att en sådan anmälan till socialnämden kan göras i samband med att mannen och modern undertecknar faderskapsbekräftelsen i stället för som nu föreslås i samband med att nämnden godkänner bekräftelsen.

Eftersom socialnämnden ibland godkänner bekräftelsen vid eu senare tillfälle än föräldrarna undertecknar handlingen är del lämpligast att faderskapsbekräftelsen och anmälan om gemensam vårdnad upprättas på två skilda formulär. Skulle i något fall föräldrarna vilja återkalla sin anmälan om gemensam vårdnad innan socialnämnden godkänt faderskapet och aviserat pastorsämbetet, uppstår annars problem för socialnämnden hur de skall förfara med handlingen.

Domstolsverket

DV motsätter sig inle att domstolarna ges möjlighet att besluta om

gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam

vårdnad.

Det kan dock ifrågasättas om det praktiska värdet av regeln är så stort.

121

Tvisten mellan föräldrarna gäller regelmässigt den faktiska vårdnaden.    Prop. 1990/91:8

Utgångspunkten för gemensam vårdnad måste alltjämt vara att föräld-    Bilaga 3

rårna i princip kan enas i alla frågor som rör barnet. Kan föräldrarna inte

komma överens om vem som skall ha den faktiska vårdnaden torde

gemensam vårdnad vara utesluten även i framtiden. För att bestämmelsen

skall kunna tillämpas krävs all domstolen kan utröna dels att båda

föräldrarna i vari fall i andra hand kan länka sig gemensam vårdnad, dels

all föräldrarna är ense om den faktiska vårdnaden. Vidare måste det vara

sannolikt all föräldrarna kan komma överens i umgängesfrågorna. Del

måste höra till undantagen all föräldrarna fortsätter au tvista om den

juridiska vårdnaden trots att de är överens i alla praktiska frågor. För

undanlagsfallen torde den föreslagna regeln ha ett visst värde.

Enligl DVs uppfattning ligger emellertid del framstå värdet i den ytterligare markeringen av gemensam vårdnad som huvudregel även sedan föräldarna beslutat sig för att gå skilda vägar. Pä så sätt kan föräldrarna förmås att åtminstone överväga om ime fortsatt gemensam vårdnad är eu länkbart alternativ.

DV vill dock varna för all elt ökat antal vårdnadstvister i ett senare skede kan bli följden om domstolarna tillämpar den föreslagna be­stämmelsen alltför frikostigt.

För all domstolen skall kunna förordna om gemensam vårdnad krävs således en uppriktig vilja frän båda föräldrarna att försöka enas i alla frågor. Del är därför olämpligt med uttalanden av det slag som förekom­mer på s. 51 och i specialmotiveringen s. 89 i promemorian (jfr även s. 90). Där sägs alt en förälders motstånd mot gemensam vårdnad kan tyda på att intresset och ambitionen hos den föräldern att söka uppräithälla en nära och god kontakt mellan barnet och den andre föräldern är mindre samt all del därför i många fall torde få antas all det är bäst för barnet om den andre föräldern får bli vårdnadshavare. Även om uttalandet modifieras något i nästa mening anser DV dels au slutsatsen i sig är felaktig, dels att uttalandet är olämpligt. Slutsatsen är felaktig eftersom del förhållandet att en förälder inte anser sig kunna samarbeta med den andre när det gäller vårdnaden inle behöver innebära att han kommer att motsätta sig umgänge mellan den andre föräldern och barnen. Uttalandet är olämpligt eftersom del kan leda till alt föräldrar av rädsla för au ställa sig i dålig dager och kanske helt mista vårdnaden, går med pä geniensam vårdnad trots alt konflikten mellan föräldrarna är så djupgående alt gemensam vårdnad i realiteten är ett omöjligt alternativ.

DV tillstyrker förslaget om gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifla med varandra.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet

På skäl som anges i belänkandet och som finner stöd av den särskilda

promemorian av överläkaren Carl Göran[REDACTED_EFTERNAMN] tillstyrker fakultelssiyrel-

sen att reglerna i föräldrabalken ändras för att ge något ökat utrymme för

122

användningen  av gemensam vårdnad.  Den   föreslagna  lagtexten  är

emellertid inle tillräckligt genomarbetad för att i nuvarande skick läggas

till grund för lagstiftning.

Prop. 1990/91:8

I förslaget lill 6 kap. 5, 6 och 10 §§ i betänkandet talas om att en Bilaga 3 förälder "under inga förhållanden" vill ha gemensam vårdnad eller att han eller hon "helt" motsätter sig gemensam vårdnad. Dessa uttryckssätt är för oklara. I motiven anges (s. 50) en mera preciserad innebörd av de angivna ullrycken, nämligen au en förälder i första hand vill ha vårdnaden ensam men att han eller hon alternativt föredrar gemensam vårdnad framför all den andre föräldern får vårdnaden ensam.

Lagtexten och motiven innebär all gemensam vårdnad skall komma ifråga endast om båda föräldrarna är beredda all acceptera gemensam vårdnad som allernaiiv till att den andre föräldern får vårdnaden ensam. Emellertid borde det i sak vara möjligt att gå något längre till förmån för gemensam vårdnad än som skett i betänkandet. Fakultelsstyrelsen menar att barnets bästa kan tänkas motivera gemensam vårdnad även om enbart en av föräldrarna förklarar sig kunna acceptera ett sådant arrangemang. Elt inte opraktiskt exempel kan vara all modern, hos vilket barnet boll och skall bo, vill ha vårdnaden ensam, samtidigt som fadern önskar gemensam vårdnad ulan alt ha intresse av att för sin del begära att få vårdnaden ensam. Del kan länkas att det är i barnets intresse i ett sådant fall alt gemensam vårdnad kommer till stånd mot moderns önskemål. Ett sådanl svar kan emellertid inte ges generellt utan blir beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Även om modern i detta exempel aldrig vill medge inför rätten, att hon kan länka sig geniensam vårdnad, kanske hon skulle lojalt rätta sig efter ett förordnande därom. Del kan då vara i barnets intresse alt gemensam vårdnad kommer till stånd. Omständigheterna kan emellertid också tänkas innebära att föräldrarna har så djupgående samarbelsproblem, all gemensam vårdnad inte kan förväntas fungera på ett tillfredsställande sätt mot ena förälderns önskan. Gemensam vårdnad bör då inle komma ifråga.

Frågan om lämpligheten av gemensam vårdnad, när blott en förälder öppet deklarerar sitt intresse därför, får sålunda avgöras med ledning av även den andre förälderns inställning och de slutsatser som rätten kan dra i fråga om hur geniensam vårdnad kan väntas komma au fungera. Beslutet bör kunna underlättas genom ett ökat utnyttjande av sam­arbetssamtal. Om emellertid blott en av föräldrarna önskar gemensam vårdnad, bör man emellertid knappast rekommendera denna vårdnads­form mot den andra förälderns önskan om inte omständigheterna i ett mål ger särskilt stöd för tanken au gemensam vårdnad ändå skall kunna fungera väl. Som framhållits i departementspromemorian finns del ju nämligen i svensk rätt inte någon möjlighet au lösa konflikter, om värdnadshavarna är oeniga.

Ställer man sig positiv till tanken pä ett ökat utrymme för gemensam

vårdnad, faller det vidare i ögonen att del för närvarande inte heller är

möjligt för en förälder au ensam väcka talan om införande av gemensam

vårdnad, om vårdnaden tidigare tillerkänts en av föräldrarna ensam. En

sådan möjlighet bör tillskapas.

123

Fakultelsstyrelsen framlägger nedan ett förslag lill lagtext till 6 kap. 3- Prop. 1990/91: 8 6 och 8-10 §§ föräldrabalken. Vid utarbetandet av förslaget har beaktats Bilaga 3 de synpunkter som hittills angetts. Vidare har emellertid eftersträvats ytterligare laglekniska förenklingar. I nuvarande utformning liksom enligt promemorian handlar både 5 och 6 §§ om att en förälder vill ha vårdnaden ensam, men paragraferna skiljer sig åt genom att vårdnaden varit gemensam enligt 5 § men tillkommit den andre föräldern ensam enligl 6 §. I del nedan framlagda förslaget har dessa två fall, som bör avgöras efter likartade principer, kunnat slås ihop till en ny 5 §.

Den nyss angivna uppläggningen har också gjrot det naturligt att flytta regeln om rättens möjlighet i mål om äktenskapsskillnad att utan yrkande upplösa gemensam vårdnad från 5 § till 3 §, som i sitt andra stycke redan upptar en föreskrift om förfarandet vid äktenskapsskillnad.

Sammanslagningen av 5 och 6 §§ till elt lagrum har vidare gjort det möjligt all ge den i departementspromemorian föreslagna 6 a §:n paragrafnummer 6. Fakultetsstyrelsen tillstyrker införandet av en sådan regel, som betonar att barnets behov av kontakt med båda föräldrarna skall ges särskild betydelse vid valet av vårdnadshavare; härigenom antas s.k. umgängessaboiage av vårdnadshavaren kunna bli motarbetat. Enligt sin lydelse anger den föreslagna regeln att barnets behov av nära och god kontakt med båda föräldrarna skall ges särskild betydelse vid bedömning­en av vad som är bäst för barnel. Avfaltningen kan i och för sig peka pä att gemensam vårdnad är au föredra framför au en förälder har vårdnaden ensam. Som nyss angetts är emellertid syftet med regeln enbart alt ge ledning för vem av föräldrarna som ensam skall tillerkännas vårdnaden. Alt detta måste vara den föreslagna regelns syfte framgår i ston sett också av lagens systematiska uppbyggnad, eftersom gemensam vårdnad för närvarande förutsätter full enighet därom mellan föräldrarna. Emellertid kan lagens systematiska utformning i åtminstone elt fall föranleda tvekan hos den som enbart läser lagtexten. Eftersom rätten vid äktenskapsskillnad har en möjlighet all ulan yrkande häva en tidigare gemensam vårdnad om denna är uppenbarligen oförenlig med barnels bästa, kan en läsare av lagen i och för sig ställa sig frågan om inte den nu föreslagna regeln om betydelsen av barnets kontakt med båda föräldrarna samtidigt skall vara tillämplig och påverka bedömningen.' Lagtekniskt är emellertid detta alltså inte avsett.

Lagtexten skulle emellertid bli klarare om del i den föreslagna, nya regeln om barnels behov av kontakt med båda föräldrarna uttryckligen anges att den enbart gäller del fall att vårdnaden skall tilläggas en av föräldrarna. Samtidigt skulle i lagrummet kunna föras in ytterligare en regel, som i görlig mån utstakar gränserna för beslut om gemensam vårdnad, när enbart en förälder begär sådan vårdnad men den andre föräldern säger sig vara emot en sådan lösning. I del nedan uppiagna förslaget har 6 § utformats i enlighet med vad som nu sagts.

Vad särskilt angår möjligheten av gemensam vårdnad vill fakultels­

styrelsen slutligen peka pä att den föreslagna regleringen, som innebär

124

någon utveckling och en precisering av departementsförslaget, framgår    Prop. 1990/91:8 av förslaget till FB 6:3 st. 3, 6:4 st. 1 p. 2, 6:5 p. 2 och 6:10 p. 2, de    Bilaga 3 senare tre lagrummen jämförda med 6:6. Förslag till lagtext:

3 

§

Barnet står -:-:- förordnade förmyndare.

Om det döms till äktenskapsskillnad -:-:- alltjämt är gemensam.

I mål om äktenskapsskillnad kan rätten utan yrkande förordna alt en av föräldrarna skall ha vårdnaden ensam, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

4 

§

Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräld­rarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av en av dem eller båda förordna att vårdnaden skall vara gemensam, om inte detta är uppenbart oförenligt med barnets bästa. Vill endast en av föräldrarna au vårdnaden skall utövas gemensamt, skall rätten bifalla talan härom, om gemensam vårdnad är bäst för barnet.

Även utan förordnande av rällen kan föräldrarna få gemensam vårdnad genom registrering -:-:- (forts enligl betänkandet) -:-:- barnet är svensk medborgare.

5 

§

Väcker en av föräldrarna talan om att fä vårdnaden över barnet när detta står under vårdnad av den andre föräldern eller av båda föräldrarna gemensamt, skall rätten besluta om vårdnaden med hänsyn lill vad som är bäst för barnel. En dom eller ett beslut som innebär au vårdnaden skall vara gemensam får dock meddelas endast om åtminstone en av föräldrarna föredrar sådan vårdnad framför au den andre föräldern får vårdnaden ensam.

6 §

Om en av föräldrarna begär eller föredrar gemensam vårdnad men den andre föräldern motsätter sig all vårdnaden anförtros föräldrarna gemensamt, fär rällen besluta om gemensam vårdnad enligl 4 § 1 st., 5 § 1 st. eller 10 § endast om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl att anta att sådan vårdnad skall vara bäst för barnel.

Även om vårdnaden skall tilläggas en av föräldrarna ensam skall rätten vid bedömningen av vad som är bäst för barnel fästa avseende särskilt vid barnets behov av nära och god kontakt med båda föräldrarna.

10 §

125

Slår barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyndare    Prop. 1990/91: 8 och vill någon av barnels föräldrar -:-:- bäst för barnet. Om någon av    Bilaga 3 föräldrarna föredrar gemensam vårdnad framför att den andre föräldern får vårdnaden ensam, skall rätten, om delta är bäst för barnet, förordna att barnel skall slå under föräldrarnas gemensamma vårdnad.

JO

Genom en gemensam vårdnad ges båda föräldrarna ett rättsligt ansvar för barnet. Genom all föräldrarna på sä sätt efter en separation pä lika villkor får ta del i vårdnaden om barnet skapas bättre förutsättningar för samförsiåndslösningar. Del är större ansvarstagande för båda föräldrarna, som en gemensam vårdnad innebär, ger också bättre grund för fortsatta nära och goda kontakter med barnel.

Den gemensamma vårdnaden ställer emellertid långtgående krav på föräldrarna. Föräldrarna måste kunna enas i sina omsorger om barnet. Praktiska frågor som t.ex. var barnet skall vistas och hur dess skolgång skall anordnas nödvändiggör en insikt hos föräldrarna om all de, med bortseende från de motsättningar som annars kan föreligga mellan dem, måste samverka i omsorgerna om barnet. Är stridigheterna mellan föräldrarna så djupgående all de inte kan överbryggas kan den gemen­samma vårdnaden vara till skada för barnel i stället för eu stöd och en trygghet för det. Som exempel på en nackdel med gemensam vårdnad vill jag peka på risken för all föräldrarna löser konflikten dem emellan genom alt dela på den faktiska vårdnaden millimelerrättvisl; barnet får t.ex. bo en vecka hos den ena, nästa vecka hos den andre etc. Del ligger i sakens natur all ett sådanl arrangemang inle är ägnat all ge barnet stabilitet och trygghet i tillvaron.

Mot den bakgrunden kan gemensam vårdnad i den utformning den har i dag inte göras ovillkorlig. Det skulle, på säu framhålls i promemorian, innebära all föräldrarna tvingades in i en vårdnadsform som de inte kan bemästra.

På gränsen lill en sådan ovillkorlighei ligger förslaget i promemorian alt domstolen skall kunna bestämma att vårdnaden skall vara gemensam även i sådana fall då en eller båda föräldrarna yrkat ensam vårdnad, men ingen av föräldrarna "helt motsätier" sig gemensam vårdnad.

Jag biträder inte förslaget i den delen. Som jag redan framhållit måste den gemensamma vårdnaden bygga på båda föräldrarnas vilja till samverkan. Lämnas på sätt föresläs nu i promemorian utrymme för gemensam vårdnad på annan grund än föräldrarnas uttalade och bestämda vilja lill samverkan uppkommer en betydande risk för att del samförstånd i omsorgerna om barnet, som utgör förutsättningen för au barnets behov skall kunna tillgodoses, inle kan näs.

Vad jag har sagt nu innebär all de förslag lill ändringar i föräldrabalken som anges i 6 kap. 5 - 6 och 10 §§ inle bör genomföras.

126

Malmö kommun

Prpp. 1990/91: 8

Bilaga 3 

Det föreslås att anmälan om gemensam vårdnad skall kunna göras till socialnämnden i samband med faderskapsbekräftelsen, eller Ull pastors­ämbetet under förutsättning all förordnande om vårdnad inle har meddelats tidigare och att föräldrar och barn är sveflska medborgare, i dag inges ansökan till pastorsämbetet.

Gemensam vårdnad och faderskapsbekräftelse är två olika juridiska begrepp och handläggningen bör därför ej förenklas så längi alt de  ' sammanföres pä samma blankett. I samband med faderskapsbekräfielsen är det viktigt att föräldrarna fär en saklig informatio om vilka juridiska och praktiska konsekvenser gemensam vårdnad får för dem. De bör . kunna få en enkel broschyr och anmälningsblankett i sambaijd-med faderskapsbekräfielsen för att sedan hemma ta ställning till anmälan, som sedan lämnas lill pastorsämbetet.

I Malmö är ca 75 % av de ogifta föräldrarna sa°mboehde vid barnets födelse, men närmare hälften separerar inom en treårsperiod. Förhasta­de beslut om gemensam vårdnad kommer au medföra elt ökat antal tvister om upplösande av den gemensamma vårdnaden. Dessa tvister är påfrestande för alla parter.

Vidare föreslås all domstolen skall kunna bestämma all vårdnaden skall vara gemensam även om någon av föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad. Förslaget markerar att del bedöms bäst för barnel att båda föräldrarna har samma juridiska ansvar. Så länge föräldrarna klarar au samarbeta med varandra på ett konstruktivt sätt fungerar förslagets intentioner. Emellertid visar erfarenheten sedan flera år att mänga föräldrar har svårt all klara samarbetet kring barnet då de har konflikt på vuxenplanel. Vårdnad- och umgängesfrågorna blir då myckel centrala för parterna och advokater engageras på respektive sida.

Det finns mänga exempel på destruktiva handlingar frän parternas sida då de ej klarar alt samarbeta kring barnet. Alt försöka tvinga fram samarbete genom domsiolsulslag om gemensam vårdnad kan ge så negativa konsekvenser för barnet alt del positiva syftet med lagen går förlorat. Socialnämnden vill utifrån sin erfarenhet förorda stor försiktig­het med all använda möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot den ena förälderns vilja.

Gotlands kommun

Förslagels utgångspunkt är att gemensam vårdnad är mest förenlig med

barnets intressen. Domstolen skall kunna döma till gemensam vårdnad om

inle en av föräldrarna helt motsätter sig detta. Enligl förslagei får del

anses att en förälder med motstånd mot gemensam vårdnad har ett

mindre intresse och ambition all söka upprätthålla en nära och god

kontakt mellan barnet och den andra föräldern. En sådan inställning hos

föräldern fär, enligt förslaget, sedan tas till intäkt för au det bästa för

127

barnet är att den andra föräldern, som inte motsätter sig gemensam Prop. 1990/91:8 vårdnad, fär bli vårdnadshavare. Författningstexterna i dessa stycken är Bilaga 3 något oklara eftersom avfaltningen kan förslås så au elt totalt motsät­tande från en förälders sida skall vara helt bestämmande för rättens bedömning. Att rätten vid detta ställningstagande från förälder skall förordna i enlighet med vad som är bäst för barnet och därvid enligt motiven lägga en sådan inställning hos föräldern denne lill last borde klarare framgå av författningstexten.

LO

I promemorian föreslås vissa ändringar i reglerna om vårdnad och umgänge. Förslagen syftar främst till au förstärka båda föräldrarnas ansvar för sitt barn även när föräldrarna inle lever ihop samt all motverka umgängessaboiage.

LO anser det angeläget att reglerna utformas så att eu gemensamt föräldraansvar markeras. LO tillstyrker förslaget all gemensam vårdnad skall kunna komma ifråga så snart inle någon av föräldrarna helt motsätter sig den vårdnadsformen.

LO tillstyrker också förslaget att ogifta föräldrar ska kunna fä gemen­sam vårdnad på enklare sätt än idag, nämligen genom en amälan i samband med all faderskapet bekräftas. Enligl LOs uppfattning bör man dock överväga alt gä ett steg längre och göra gemensam vårdnad till huvudregel även för ogifta föräldrar, oberoende av om de bor ihop eller

ej-

Enskild vårdnad skulle då i stället kräva all någon av föräldrarna eller båda aktivt begär detta. Lagstiftningens utformning har i dessa samman­hang utan tvekan en normbildande funktion och en huvudregel om gemensamt föräldraansvar även när föräldrarna inte är gifta med varandra skulle därvid ha betydelse.

Förslaget i promemorian är dock ett steg i den riktningen. Del är viktigt all informationen om tillämpningen utformas så au det blir naturligt att utgå från au båda föräldrarna har del i ansvaret för barnen.

SACO/SR

Som ovan nämnts instämmer SACO/SR i grundtanken att det är viktigt

för barns utveckling med nära och god kontakt med båda sina föräldrar.

Vi delar emellertid inle utredarnas uppfattning, all den som motsätter sig

gemensam vårdnad i regel är den minst lämpade vårdnadshavaren. 1 dessa

ärenden måste en ytterst noggrann utredning göras om orsakerna bakom

förälderns inställning i värdnadsfrågan. Motivet för föräldern kan vara att

försöka skydda barnel från misshandel, sexuellt övergrepp eller vanvård

p.g.a psykisk instabilitet hos den andre föräldern och är då snarare ett

uttryck för ansvarstagande än för bristande samarbetsvilja.

Trots att det allmänt seti oftast är till fördel för alla parter med

128

samförståndslösningar finns det vissa typer av fall där detta är myckel Prop. 1990/91: 8 svårt eller omöjligt all överhuvudtaget genomföra. Delta gäller t.ex. Bilaga 3 separationer som orsakas helt eller delvis av svär hustrumisshandel eller sexuella övergrepp mot barn. Promemorian har inle behandlat dessa speciella fall och de konsekvenser de har för den normala ordningen vårdnadsprocesser. Vilka konsekvenser för vårdnadsfrågan fär um-geängessabotage som motiveras av rädsla för incest eller misshandel, vilken dock inle kan bevisas?

Sveriges domareförbund

Förbundet tillstyrker förslaget all en domstol skall kunna förordna om gemensam vårdnad trots alt en av föräldrarna inle har den lösningen som sill förstahandsallernativ. Innebörden av förslaget kan också uttryckas så att domstolen får förordna om gemensam vårdnad även mot parts bestridande.

Den lagtekniska lösning som föreslås för all uppnå detta är följande.

6 kap. 5 § föräldrabalken föreslås få den lydelsen att den gemensamma vårdnaden skall lösas upp om en av föräldrarna vill att vårdnaden "under inga förhållanden" längre skall vara gemensam. Då skall en av föräldrarna utses lill vårdnadshavare efter vad som är bäst för barnel.

6 kap. 6 § föräldrabalken föreslås få en andra mening, som innebär att, om en förälder vill ha gemensam vårdnad och den andre inte motsätter sig detta "helt", rätten skall förordna om gemensam vårdnad om della är bäst för barnet.

Förbundet anser att den föreslagna lagtekniska lösningen är mindre lämplig av flera skäl. Till en början framstår det som olämpligt att i en författningstext knyta rättsverkningar till sådana oprecisa uttryck som

"under inga förhållanden" och "moisäiter sig inle     helt". Åtrninstone en

författningstext bör utgå frän att en part antingen motsätier sig eller inle motsätter sig en viss lösning av värdnadsfrågan.

Vidare blir del med promemorians förslag något oklart hur ett vårdnadsyrkande skall formuleras. Den förälder som enbart önskar ensamvårdnad skall enligl förslaget yrka detta och samtidigt ange att han/hon under inga förhållanden kan länka sig en gemensam vårdnad.

Om däremot föräldern inle helt utesluter en gemensam vårdnad tycks promemorian utgå frän au föräldern i första hand skall yrka ensam-värdnad, i andra hand gemensam vårdnad. Att ha både ett yrkande om ensamvårdnad och ett om geniensam vårdnad, lät vara som elt andra-handsyrkande, framstår dock som inkonsekvent och motsägelsefullt. Elt yrkande om ensamvårdnad förutsätter ju enligt förslaget att man under inga förhållanden kan länka sig en gemensam vårdnad, något som är svårt all hävda om man har ett andrahandsyrkande om geniensam vårdnad.

Förslaget måste även leda till au makar/föräldrar som vill skiljas och

som är överens i samtliga frågor - bl.a. att den ene av dem skall bli

129

9    Riksdagen 1990/91. I .saml. Nr 8

ensam vårdnadshavare - i sin gemensamma ansökan till rätten måste säga     Prop. 1990/91: 8 att de "under inga förhållanden" kan tänka sig en gemensam vårdnad.     Bilaga 3 Detta kan framstå som motbjudande eftersom de kanske har funnit all den gemensamma vårdnaden har varit ett myckel näraliggande alternativ för dem, men som de av praktiska skäl har vall bon för stunden.

En mera rätlinjig lösning vore alt även i fortsättningen utgå ifrån -ätminione lagtekniskt - att ett yrkande om ensamvårdnad är ett uttryck för en bestämd vilja att bli ensam vårdnadshavare för barnet. Däremot kan rätten ges en möjlighet all mot en parts bestridande förordna om gemensam vårdnad, om delta kan antas vara bäst för barnel. Lagtekniskt kan della lösas förslagsvis så alt efter första meningen i 4 kap. 5 § föräldrabalken införs en mening av följande innehåll: "Rätten får även låta den gemensamma vårdnaden bestå, om della är bäst för barnet." I 6 § kan motsvarande ändring göras genom att andra meningen får följande lydelse: "Rätten får även förordna om gemensam vårdnad om detta är bäst för barnel." När det gäller bestämmelsen i 6 kap. 10 § föräldrabalk­en, dvs. när del är fråga om au flytta vårdnaden frän en särskilt förordnad förmyndare till en av föräldrarna eller lill båda, skulle del räcka med au låta kravet på enighet för geniensam vårdnad utgå i den nuvarande lydelsen.

Konsekvensen av de nu föreslagna ändringarna blir dock begränsade. Redan i dag försöker domstolarna i tvistiga vårdnadsmål - inom ramen för sin utredningsskyldighet - att utröna om parterna kan tänka sig en gemensam vårdnad med hänsyn till barnets bästa. I praktiken torde delta leda lill att den gemensamma vårdnaden löses upp nästan enbart i de fall där föräldrarna helt motsätter sig denna lösning.

En annan fråga som inle har berörts aktualiseras när föräldrarna i första hand yrkar vårdnaden om och underhållsbidrag för barnet, i andra hand förklarar att de inle direkt motsätter sig en gemensam vårdnad. I det läget skall rätten enligl förslaget besluta om gemensam vårdnad. Men måste inte rällen då också ta ställning lill hos vem barnet varaktigt skall bo med hänsyn till underhållsbidraget? Denna fråga måste enligl förbundets mening ges en uttrycklig lösning. En möjlighet, som ligger i linje med vad som föresläs beträffande interimistiskt beslut, är att rätten uttryckligen förklarar hos vem barnel skall bo.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet avstyrker förslaget om gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad.

Gemensam vårdnad bör ha sin grund i en frivillig överenskommelse mellan föräldrarna. Enligl förslaget skulle föräldrarna kunna känna sig tvingade au medverka till gemensam vårdnad.

I promemorian sägs (s 51 n och 52 ö) att "i mänga fall torde det därför

fä antas alt del är bäst för barnel om den förälder som inte motsätier sig

gemensam vårdnad får bli vårdnadshavare". Della synsätt skulle få lill

130

följd att de flesta föräldrar hävdade alt de inte hade något emot    Prop. 1990/91:8

gemensam vårdnad i och för sig. Domstolen skulle därför i dessa fall    Bilaga 3

komma alt döma till gemensam vårdnad vilket vore olämpligt. Gemensam

vårdnad förutsätter till sin natur att föräldrarna kan samarbete om barnet.

Om inle detta är möjligt bör man inte ha gemensam vårdnad. Gemensam

vårdnad ulan grund i gott samarbete mellan föräldrarna medför i

praktiken all den förälder som har barnet boende hos sig kan utesluta

den andre från allt föräldraansvar och umgänge med barnet. En förälder

som har gemensam vårdnad kan ej fä beslut om umgänge av domstol och

kan följaktligen inte heller erhålla verkställighet. Barnet kan på detta sätt

helt fråntas möjlighet lill umgänge med den andre föräldern.

Samfundet avstyrker förslaget om gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta med varandra.

Om föräldrar kan få gemensam vårdnad efter anmälan lill socialnämnd i samband med faderskapsbekräftelse finns risk för att gemensarn vårdnad blir ett krav för bekräftelse av faderskapet.

BRIS

BRIS välkomnar förslaget till att domstolen skall kunna döma till gemensam vårdnad även i sädana fall där en förälder eller båda har yrkat gemensam vårdnad, om gemensam vårdnad är bäst för barnet och så länge ingen av föräldrarna helt motsätter sig gemensam vårdnad.

Vi menar all liden är mogen till en sådan förstärkning av det gemen­samma föräldraansvaret. BRIS härvid tidigare tillfällen framfört tankar kring obligatorisk gemensam vårdnad (t.ex. med sådan ordning som finns i Finland), Vi tror dock att Sverige ännu har ett par år kvar av normför­ändringar innan en obligatorisk vårdnad kan bli aktuell.

Föreningen jurister vid de Allmänna advokatbyråerna

Föreningen delar utredningens uppfattning au geniensam vårdnad inte skall göras obligatorisk. Beträffande utredningens övervägande avseende andra utvägar har föreningen följande synpunkter.

I del fall att båda föräldrarna som ett alieraiiv till ensam vårdnad kan

tänka sig gemensam vårdnad bör domstol kunna avstå frän att upplösa

den gemensamma vårdnaden. Om yrkande från part om ensam vårdnad

emellertid inte återkallas i anledning av de initiativ frän domstolen eller

andra parten som under handläggningens gång väckts om gemensam

vårdnad bör rällen inle kunna förordna om gemensam vårdnad. I denna

typ av mål bör emellertid lämpligen inledningsvis - om parterna samtycker

härtill - målet vila under någon tid för att parterna skall kunna beredas

tillfälle lill att pröva om gemensam vårdnad kan fungera i enlighet med

domstolens och måhända någondera partens intentioner. Skulle emellertid

sålunda slutligen endera eller båda parterna vidhålla yrkandet om

ensamvårdnad  bör det  inle  förekomma att  domstolen avslår  från

131

förordnande härom. Eljest föreligger överhängande risk för au dels den    Prop. 1990/91: 8 gemensamma vårdnaden inle fungerar dels att part snart nog återkommer    Bilaga 3 till domstolen med ny talan om att ensam förordnas som vårdnadshavare. Om så finnes lämpligt bör givetvis under målets handläggning i tingsrätten samarbetssamtal initieras för att övertyga parterna om det lämpliga i gemensam vårdnad.

Föreningens uppfattning är alt under hand har i samhället institutet gemensam vårdnad allt mer kommit all godtagas, Acceptansen i delta avseende bidrager till att nedbringa antalet tvistiga vårdnadsärenden. De fall där tvist förekommer är ä andra sidan ofta komplicerade och konfliktfyllda samt påkallar ofta omedelbara interimisiiska beslut.

I promemorian uttalas all en förälders motstånd mot gemensam vårdnad kan tyda på att intresset och ambitionen hos den föräldern all söka upprätthålla goda kontakter mellan barnel och den andre föräldern är mindre. Givelvis kan ibland sä vara fallet. Det är emellertid inle sällan så alt konfliktsituationen vid separationen omöjliggör för längre eller kortare lid elt etablerande av gemensam vårdnad ulan att för den skulle den förälder som motsätter sig den gemensamma vårdnaden skulle anses till någon del brista i sitt föräldraskap. Det är viktigt au understryka alt parterna skall inte behöva känna sig påtvingade ett gemensamt värdnads-skap. Den som på goda skäl motsätter sig gemensam vårdnad bör inte på denna grund anses mindre lämpad som vårdnadshavare.

1 promemorian föreslås att ogifta föräldrar genom anmälan lill socialnämnden i samband med faderskapets fastställande skall kunna erhålla gemensam vårdnad. Förslaget har givelvis vissa praktiska fördelar men föreningen vill understryka de negativa konsekvenser som ett sådanl anvisat förfarande ibland kan medföra. Del kan nämligen antagas att mannen ibland som villkor för att underteckna ett faderskapserkännande Ställer att vårdnaden om barnel blir gemensam. Delia kan förorsaka en onödig konflikt vid faderskapets fastställande. Del är inle heller alltid självklart att vårdnaden för ogifta föräldrar skall vara gemensam.

Som hiuills bör fordras viss föräldrarnas aktivitet för att erhålla gemensam vårdnad. Redan nu till bud stående sätt att åstadkomma gemensam vårdnad bör vara tillräckliga.

På anförda skäl avstyrker sålunda föreningen förslaget att gemensam vårdnad skall kunna skapas genom anmälan lill socialnämnden.

Rädda Barnens riksförbund

Organisationen ser myckel positivt pä förslaget om att ogifta föräldrar ska kunna få gemensam vårdnad genom en amälan lill socialnämnden i samband med all faderskapet faställs.

Rädda Barnen instämmer i att domstolen även i framliden skall avgöra

värdnadsfrågan när gemensam vårdnad inte är aktuell. Att en uttrycklig

bestämmelse införs om au domstolen därvid skall fästa avseende särskili

vid barnets behov av båda sina föräldrar ser vi som utomordentligt

132

positivt.

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 UFR

Promemorians förslag om att den trilskande föräldern kan mista vårdnadsrätten strider mot konventionen om de mänskliga rälligheierna, artikel 9. Likaså om den ena föräldern själv utan saklig eller dokumen­terat grund vill ha ensam vårdnad fråntas den andra föräldern sin självklara rätt au dellaga och påverka barnets sociala uppväxt och framtid. Den förälder som inte vill samarbeta kring barnel skall mista den faktiska vårdnaden, inte den juridiska.

UFR anser au det är av största vikt au barnel fär rätt att yttra sig om och ta ställning lill sina egna förhållanden samt att detta kodifieras i familjelagstiftningen. Denna barnens rätt skall klart komma till uttryck vid föräldrarnas obligatoriska samarbets- och planeringssamtal, inte via den ena föräldern i domstolen.

All smutskastning föräldrarna emellan har enbart till syfte au starta utredningar och förhala dessa för att hålla barnet avskild från den ena förälder under tiden utredningen pågår.

Föräldrarnas leverne bör vara en fråga som skall klaras av i sam­arbetssamtal med de sociala myndigheter innan en domstolsförhandling.

Detta innebär att lagstiftningen måste ändras, sä båda föräldrarna erhåller det juridiska ansvaret om barnel från födslen, likaså efter en skilsmässa för att tillförsäkra barnel en vardaglig kontakt med båda föräldrarna.

De föreslagna lagändringarna är lill stora delar bra. Men för att säkerställa barnel rällen lill båda föräldrarna i praktiken är dessa otillräckliga. Då den gemensamma vårdnaden inte är obligatorisk kan denna utan saklig grund upphävas av värdnadshavaren i strid mot barnets umgänges-förälderns och vilja.

UFR anser att gemensam vårdnad skall vara obligatorisk i och med faderskapserkännandei. Om en föräldrer vill avsäga sig vårdnaden skall detta antecknas i faderskapserkännandei eller ansöka om detta vid domstol.

UFR delar inte proemorians förslag i 6 §.

I paragraf 6a delar vid utredningens uppfattning au del är av siörsia vikt all barnel tillförsäkras en god kontakt med båda föräldrarna.

Paragraf 6 har en central betydelse för all barnel inle i praktiken avskiljs från den ena föräldern. Därför skall latexien ändras så att den gemensamma vårdnaden, inte utan dokumenterad saklig grund skall upphöra för den föräldrar som vill ta fortsatt juridisk ansvar, på grund av den andre motsätter sig.

UFR delar inte promemorians förslag om att vårdnaden inte skall vara gemensam om den ena föräldern helt motsätter sig della utan dokumen­terad saklig grund som klart bevis för att det är till skada för barnet.

133

Centerns kvinnoförbund

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 Vår utgångspunkt är barnens bästa. Vi anser därför au gemensam vårdnad bör gälla från barnets födsel, oavsett föräldrarnas civilstånd. Därefter får vårdnadsfrågan prövas vid behov. Helt i linje med pro­memorian är vi tveksamma till au förorda gemensam vårdnad i de fall där det är emot en av föräldrarnas vilja.

Vi vill också påänglera vikten av att man så långt möjligt bör gardera sig mot de problem som kan uppstå när t.ex. mannen är av en annan nationalitet och kommer frän ett land där kvinnans ställning inom ett äktenskap är en annan. Vi vill även rikta uppmärksamheten på de fall där kvinnor söker skydd hos kvinnojourerna och har barn med mannen de flytt från. Del får inle gå så långt att polisen kan göra husrannsakan på jourerna, då skulle hela deras verksamhet vara förfelad.

Folkpartiets kvinnoförbund

Gemensam vårdnad fär aldrig göras obligatorisk. Denna fråga är så viktig all den noggrannt måste bedömas i varje enskilt fall.

Slutsatsen att den förälder, som inte motsätter sig gemensam vårdnad, är en lämpligare vårdnadshavare är alltför genrell och i många fall fullständigt felaktigt, vilket kan få förödande konsekvenser för utgången av vårdnadstvisten.

Kvinnoförbundet stöder förslaget att arbeta in valet av vårdnadsform för ogifta sammanboende föräldrar i de handlingar som används i samband med faderskapserkännande.

Moderata kvinnoförbundet

Förslaget innebär alt gemensam vårdnad kan komma ifråga även om förädrarna inle är ense om del. Ogifta föräldrar skall kunna göra anmälan hos socialnämnden i samband med att faderskapet faställes. MKF vill förorda stor försiktighet i dessa båda frågor. Gemensam vårdnad och faderskapsbekräflelse är två olika juridiska begrepp och bör inte sammanföras. Föräldrarna bör få en saklig information om de juridiska och praktiska konsekvenserna i samband med faderskapsbekräftelsen och sedan återkomma när de tagit ställning till en eventuell gemensam vårdnad. Förhastade beslut kan medföra eu ökat antal uppslitande tvister om upplösande av den gemensamma vårdnaden. (Som underlag har jag tagit Malmö där ca 75 % av de ogifta föräldrarna är sammanboende vid barnets födelse men inom en treårsperiod har närmare hälften separerat). Förslaget om all domstolen skall kunna bestämma om gemensam vårdnad även om någon av föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad är avsett för barnets bästa. Förslaget markerar au båda föräldrarna skall ha samma juridiska ansvar.

Detta är ett bra förslag så länge föräldrarna kan samarbeta med

.,.

varandra. Men - hamnar föräldrarna i en konflikt visar tyvärr erfarenhet

alt vårdnads-och umgängesfrågorna då får en alltför framträdande; roll.     Prop. 1990/91:8 Föräldrarna får svårt att skilja på sina olika roller och det positiva syftet    Bilaga 3 med lagen går förlorat. Att försöka tvinga fram samarbete genom domstolsutslag om gemensam vårdnad kan tvärtom få negativa konse­kvenser för barnel.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

Utredningen föreslår au möjligheterna till gemensam vårdnad skall utökas i förhållande till vad den nuvarande lagstiftningen ger utrymme till. Ogifta föräldrar skall kunna få gemensam vårdnad om sitt barn, utöver på det sätt som finns nu, genom en anmälan till socialnämnden i samband med ait faderskapet fastställs. SSKF tillstyrker förslaget.

SSKF motsätter sig inle direkt förslaget alt ge domstolen möjlighet att döma lill gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad. En förutsättning skall enligt förslaget vara all "ingen av föräldrarna helt motsätter sig gemensam vårdnad". Dock finns anledning all lyfta fram vissa svårigheter som kräver en lösning.

Förslaget ger stort utrymme för felaktiga tolkningar frän domstolens sida. Föräldrar kan i efterhand hävda att de egentligen motsatte sig den gemensamma vårdnaden men att rätten inte förslod detta. Vidare kommer sannolikt många föräldrar att i domstolen försöka villkora den gemensamma vårdnaden. De går med på gemensam vårdnad under förutsättning att vissa praktiska och ekonomiska villkor är uppfyllda.

Risken för att föräldrar mot sin egen vilja tvingas till gemensam vårdnad är stor, eftersom utredningen slår fast att "i många fall torde det därför få antas att det är bäst för barnet om den förälder som inte motsätier sig gemensam vårdnad fär bli vårdnadshavare".

Lagstiftning om gemensam vårdnad fär inte utformas sä, att den förälder som motsätter sig en sådan, nästan automatiskt anses vara mindre lämplig som vårdnadshavare. Många kvinnor begär idag vårdna­den om barnel eller barnen därför att den tidigare gemensamma vårdnaden gett utrymme för ständiga trakasserier. De har tvingats la emot oändliga telefonsamtal, oanmälda besök osv där den gemensamma vårdnaden använts som täckmantel för ren förföljelse.

Våld och misshandel är ingen ovanlig skilsmässoanledning. Del vore orimligt, om en starkt styrande lagstiftning i sådana fall skulle tvinga kvinnor till gemensam vårdnad. SSKF vill påminna om de svårigheter kvinnor har att bevisa misshandel och om alla de kvinnor som befinner sig på ständig flykt undan förföljande f d äkta män.

Svenska kvinnors vänsterförbund

Gemensam vårdnad borde göra det lättare alt dela ansvaret för barnet.

1 dag råder oklarhet om ansvarsfördelning, om rättigheter och skyldigheter

när en förälder är ensam vårdnadshavare och när föräldrarna har

135

gemensam vårdnad. Det behövs bättre information om skillnaderna.     Prop. 1990/91

Bilaga 3 Husmodersförbundet Hem och Samhälle

Sammanbroltel av ett äktenskap liksom vid en annan varaktig förbindelse medför alltid en svår situation för inblandade parter, inte minst för barnen. Det gemensamma hemmet med dess irygghei upplöses. För ett barns utveckling är det viktigt att barnet har nära och goda relationer och samhörighet med båda sina föräldrar.

Utredningar visar all gemensam vårdnad kan bidra till att främja goda förhållanden mellan barnel och föräldrarna. Föräldrarnas gemensamma, juridiska ansvar ger större trygghet för barnet. Gemensam vårdnad skall alltid syfta till barnets bästa. Förslaget att ogifta föräldrar skall kunna få gemensam vårdnad om sill barn, likaväl som de som varit gifta, är bra. Vårdfrågan måste naturligtvis bestämmas från fall lill fall, men strävan skall alllid vara del som är bäst för barnel.

FoR

FoR tillstyrker förslaget om gemensam vårdnad trots alt en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad endast under förutsättning att i specialmoiiveringen till 5 § införs elt tillägg (här understruket) i andra slycket.

"Under förutsättning all ingen av föräldrarna helt nioisätter sig gemensam vårdnad kan domstolen", om del är första gången vårdnaden prövas i domstol, "underlåta all bifalla en begäran om ensam vårdnad.

Motsvarande tillägg bör också införas i specialmoiiveringen till 6 § 6 kap. FB.

FoR:s motivering är följande. Bäde i den allmänna och special-

motiveringen framhålls med skärpa och med rätta all "En förälders

motstånd mot gemensam vårdnad kan däremot tyda på au intresset och

ambitionen hos den föräldern all söka upprätthålla en nära och god

kontakt mellan barnet och den andre föräldern är mindre". Samtidigt

framhålls att en dylik förälder kan vara mindre lämplig som vårdnadshava-

,

re.

Enligt FoR gäller detta i normalfallet, dvs. i vårdnadsmål där andra skäl inte direkt talar mot en av föräldrarna, endast innan de prövat gemensam vårdnad.

Men sedan föräldrarna prövat gemensam vårdnad och en eller båda funnit all det inte fungerar bra, får definitivt inle en begäran från en av dem om ensam vårdnad uppfattas som om denne enbart på denna grund skulle vara mindre lämpad som vårdnadshavare.

Skrivningen i promemorian kan dessvärre olyckligivis uppfattas på detta sätt.

FoR tillstyrker reservationslösi förslaget om gemensam vårdnad för

13

föräldrar som inle varit gifta med varandra.

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 Mansrollsgruppen

En i förslagen konsekvent redovisad tanke är all gemensam vårdnad ska kunna förordnas i de fall någon av föräldrarna inte helt motsätter sig della. Dock saknas en i motiveringarna lämnad beskrivning om hur detta totala avståndstagande skall formuleras. För den av föräldrarna som inte har dylika invändningar är det av vikt au motpartens talan är underbyggd. Vilka kriterier ställs således för alt avståndstagandet ska vara helt? Räcker ett ogrundat påstående frän ena föräldern? Kan varje omotiverat avståndstagande föranleda ett förordnande om enskild vårdnad? På dessa frågeställningar lämnas inget svar eller grund för bedömningen.

Idégruppen, som i övrigt ställer sig bakom de föreslagna ändringarna i della avsnitt, hade välkomnat en regel- eller motiveringsskrivning med innebörd all de avståndstaganden som förälder gör mot gemensam vårdnad även måste motiveras ,så alt bedömningsgrunder finns för målets fortsatta behandling.

Konkret föreslås eu tillägg lill 6 kap. 6 § sista meningen enligt följande (tillägget har försetts med fet stil):

"Vill en av föräldrarna att de skall gemensamt utöva vårdnaden och motsätter sig inle den andre föräldern med motiverade invändningar helt att vårdnaden skall vara gemensam, skall rätten förordna i enlighet med denna begäran om della är bäst för barnet".

Konkret föreslås samtidigt ett tillägg till 6 kap. 10 § sista meningen enligl följande (tillägget har försetts med fel stil): "Rällen får flytta över vårdnaden till föräldrarna gemensamt om en av dem begär det och den andre, pä motiverade grunder, inte helt motsätter sig det."

Elsa[REDACTED_EFTERNAMN]

Vi anser all.ansökan om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar är en rättshandling som kräver mer eftertanke än t.ex. ett kryss pä en blankett i samband med bekräftelsen av faderskapet. Vår erfarenhet är att paren i denna ovana situation ofta är nervösa, eventuellt har ett nyfött skrikande barn med sig eller helt enkelt har alltför bråttom för all hinna sätta sig in i den fulla innebörden av gemensam vårdnad. Detta gäller speciellt i samband med det första barnets födelse och om den ena eller båda föräldrarna är utländska medborgare med språksvårigheter. Vi anser att den nuvarande ordningen är fullt tillfredsställande dvs. en amälan till pastorsämbetet t.ex. i samband med anmälan om barnets namn. I likhet med reglerna då det gäller barns efternamn kan vi också länka oss att en amälan till pastorsämbetet beträffande del första barnet kan innebära au gemensam vårdnad automatiskt lillerkänns efterföljande gemensamma barn.

137

Bodens kommun

Prop. 1990/91: 8

Bilaga 3 Enligt utredningen kan inte gemensam vårdnad anses förenligt med barnets bästa vid vissa situationer. Exempelvis då konflikter mellan föräldrarna är sä djupa och svåra alt de överhuvudtaget inte förmår all samarbeta ens i frågor som rör barnet.

Vi ser i vår verksamhet många sådana, i övrigt lämpliga föräldrar. Dessa kommer sannolikt au känna sig påtvingade fortsatt gemensam vårdnad, trots att en/båda vill ha enskild vårdnad.

Av taktiska skäl väljs då gemensam vårdnad eftersom den förälder som är inriktad på det kan räkna med au bedömas som mer lämplig. Det innebär fortsatta konflikter om var barnel ska bo, om umgänget etc. och all föräldrarna "låser" varandra ytterligare. Det är svårt all se någon skillnad mellan konsekvenser av inlerimitiskt beslut om boende eller enskild vårdnad när del gäller den fördel föräldern får, som har barnet hos sig. Dä beslutet begränsas till var barnet skall bo under utred­ningstiden kan den fortsatta gemensamma vårndaden ge upphov till konflikter enligl föregående stycke. Vår erfarenhet är att beslut om enskild vårdnad, även interimistiskt, kan komma som en befrielse för de par som saknar samarbetsförmåga. Det förbättrar ofta situationen för barnen, inte minst när det gäller umgänget.

Qvinnojouren, Östersund

Gemensam vårdnad är utmärkt för föräldrar som är överens. I alla andra fall är den olämplig. Del gäller särskilt i förhållanden där kvinnan p.g.a. misshandel eller avannan anledning känner sig pressad och underlägsen. Barn i dessa familjer tar ett stort ansvar för au utjämna obalansen i maktförhållandet i familjen. Det är uppenbart au barn far illa i dessa situationer. Del är därför direkt olämpligt au öka möjligheterna till gemensam vårdnad. Den bästa lösningen för barnen är tvärtom, att en av föräldrarna ensam utses till vårdnadshavare och au barnen därigenom slipper ansvaret för den frågan.

De skäl utredarna anför, sid 50-51, motiverar inte en ändring av

reglerna. En förälders önskan au avbryta gemensam vårdnad måste

respekteras av lagstiftaren. Qvinnojouren utgår frän att en förälder yrkar

ensam vårdnad först sedan den gemensamma vårdnaden misslyckats. En

anledning till misslyckandet är ofta att umgängesrätten inte fungerar. En

förutsättning för gemensam vårdnad är nämligen att bl.a. frågor om

umgänge kan lösas mellan föräldrarna. Därför är en fortsatt gemensam

vårdnad inte någon lösning för barnen. En ensam vårdnadshavare och ett

reglerat umgänge framstår som den bästa garantin för att barnet ska få

träffa båda föräldrarna. Utredarnas påstående au den förälder som

motsätter sig gemensam vårdnad inte skulle lillgodose barnets bästa

saknar helt grund. Del är i stället så, au den förälder som vill åtgärda en

icke fungerande gemensam vårdnad tillgodoser barnets bästa.

13g

Jonsson/Viklund

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 Gemensamt vårdnadsansvar är obligatoriskt. Vid tvist gäller delad vårdnad

(barnet bor lika lång tid hos båda föräldrarna) om inte geografiska eller andra särskilda skäl finnes. Delad vårdnad har konstaterats vara bra för barnet även om föräldrarna är i tvist. Barnet har dä efter en skilsmässa fortfarande goda vardagskontakter med båda föräldrarna och upplever inte någon skilsmässa från någon av sina föräldrar. Detta anser vi vara ett barns rättighet och en bra utgångspunkt för all föräldrarna skall få ett gemensamt vårdnadsansvar.

Begreppen gemensam vårdnad och gemensamt vårdnadsansvar anser vi vara grundläggande. Därför anser vi inle att ogifta föräldra skall undan,ias. I promemorian står (på sid 52) att föräldrar som inte varit gifta kan stå i en sådan relation till varandra au de inte kan samarbeta så all gemensam vårdnad kan fungera. Därför kan man inte ha automatisk gemensam vårdnad. Om della kan sägas alt samarbeissvårigheier kan även gifta föräldrar ha. Man behöver inte utgå ifrån au sådana svårig­heter finns bara för att föräldrarna inte är gifta. Ur barnets synvinkel borde del råda lika regler oavsett i vilken form av förhållande deras föräldrar lever. Kontakten med barnel främjas med gemensam vårdnad och då är det kanske speciellt viktigt i sådana fall med samarbeissvårig­heier. Förälder med ett vårdnadsansvar är man oavsett om varit gift, sambo eller aldrig bott i ihop. Något kryss i en ruta ska inle behövas. Om inle automatisk gemensam vårdnad gäller även ogifta så finns möjligheten för modern ensam au välja om hon ska ha enskild vårdnad. Detta gör inte föräldrarna jämställda, och föräldrarskapet likvärdigt.

Automatisk gemensam vårdnad skulle lösa en rad problem i dagens samhälle.

-

Barnels kontakt med båda föräldrarna främjas.

-

Att en förälder hindras från sjukhusbesök och information om barnets sjukdom blir inte längre möjligt.

-

Ingen förälder kan hindras från att besöka daghem och föräldramöten.

-

Båda föräldrarna får lika rättigheter och ansvar när det gäller val av skola; man fär kallelser lill föräldramöten, "kvartar" och man finns med på klassens adresslista.

-

Ingen kan förhindras all söka pass för sitt barn och förlägga sin och sitt barns ledighet utomlands.

-

Man slipper destruktiva processer om vårdnaden och umgänge. Särskilt om delad vårdnad blir förordat.

-

Vid självdeklarationen kan båda föräldrarna ha "hemmavarande barn" och fä samma grundavdrag.

-

Barn under 18 år kan vara folkbokförda hos båda värdnadshavarna.

-

Båda föräldrarna bedöms lika vid ansökan om bostadsbidrag.

-

Underhållsbidrag uträknas med hänsyn till om den betalande arbetar deltid (för att vara med sill barn). I dag las ingen sådan hänsyn.

139

-Ingen av föräldrarna behöver känna sig underkänd eller diskvalificerad     Prop. 1990/91: 8

som förälder.

Bilaga 3

- Vi slipper problemet med de "pappalösa" ungdomarna.

Endast om någon av föräldrarna är uppenbart olämplig som vårdnads­havare skall enskild vårdnad eller annan vårdnadsform dömas av domstol. Att någon av föräldrarna inte vill att den andre skall vara vårdnadshavare skall inle vara tillräckligt skäl för all upphäva det gemensamma vårdnads-ansvaret.

Således: Regel = gemensam vårdnad Undanlag vid olämplig(a) förälder(rar) = enskild vårdnad

Till slut vill vi, liksom HD (DT 21 Til/juni 89), ta avstånd frän Carl Göran Svedins generella omdömen om att barn i olika åldrar har mest behov av förälder av samma kön. Vi vill understryka au det enda generella man kan säga är att barn har behov och rätt lill båda sina föräldrar!

Samverkansgruppen

Man skriver vidare alt gemensam vårdnad föreslås kunna komma ifråga inte bara om föräldrarna är ense om det utan också om ingen av dem helt motsätter sig denna vårdnadsform och man kan väl i delta samband fråga sig vad uttrycket "helt motsätter sig" innebär.

Strömberg/Wetter

6 kap. 5,6 och 10 §§ föräldrabalken innehåller formuleringar, som i den föreslagna lydelsen ger utrymme för godtyckliga bedömningar och subjektiva tolkningar. Vi syftar dä på 5 § "under inga förhållanden" och 6 § "motsätter sig inle den andra föräldern HELT alt" vad gäller gemensam vårdnad.

En framtvingad gemensam vårdnad medför en fikliv enighet. De konflikter som inle klarats ut kommer att gå ut över barnel, som känner att alla gräl och tvisiligheter handlar om del. Barn i vissa åldrar får dä känslan av all konflikterna enbart handlar om barnet och beror på dess existens.

6 kap. 6 a §: Formuleringarna i specialmotiveringen (s 92 i promemori­an) tar inte hänsyn till att komplikationerna för barnet kan bli mycket allvarliga om man inte tar hänsyn lill kontinuiteten. Man måste i dessa lägen la hänsyn lill barnels ålder och del faktum all det är barnel som får betala priset. Vi instämmer i att man i varje enskilt fall skall bedöma vad som är bäst för barnet. Detta kräver oftast stora specialkunskaper om barn och förutsätter i varje enskilt fall all barnpsykiatrisk expertis skall höras. Den bedömningen skall ha avgörande betydelse i fallet. I synnerhet måste hänsyn tas till den bedömning av riskerna för barnet som den barnpsykialriska utredningen ger underlag för.

140

4 Umgänge

Prop. 1990/91:

Bilaga 3

Göta hovrätt

Hovrätten avstyrker förslaget om umgängessabotage.

Hovrätten delar uppfattningen att domstolarna vid valet av vårdnadsha­vare skall fästa stor vikt vid frågan om barnets kontakt med båda föräldrarna. Vårdnadsfrågan skall emellertid avgöras efter en bedömning av samtliga omständigheter i varje enskilt fall. Att i lag särskilt framhålla en omständighet som särskilt viktig är därför inle lämpligt.

Hovrätten avstyrker förslaget om upplysningar om barnel.

Som framhålls i promemorian torde det för de flesta föräldrar framstå som självklart att värdnadshavaren lämnar behövliga upplysningar lill dem som uiövar umgänge med barnel. Om umgänget inle fungerar saknar en föreskrift om upplysningsplikt all betydelse.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten instämmer i att del är önskvärt att umgänge mellan barn och förälder inte bestäms på elt schabloniserat sätt som hittills i stor omfattning har förekommit. Det är dock inte endast domstolen som kan verka för all sä inte blir fallet, utan även parternas ombud och deras agerande spelar härvid en stor roll. I första hand är del de som kan påverka vad föräldrarnas yrkanden och medgivanden kommer att omfatta. Det är ju föga meningsfullt all förordna om umgänge under annan lid än den föräldern själv önskar, eftersom risken dä är stor att inget umgänge alls kommer lill stånd. De torde därför vara svårt alt komma ifrån problemet enbart genom lagändring. Bestämmelserna skulle i så fall bli alltför detaljerade.

Nuvarande bestämmelser ger domstolarna möjlighet au i vårdnadsmål beakta föräldrarnas vilja och förmåga att ge ett barn nära och god kontakt med båda föräldrarna. Kammarrätten vill i sammanhanget påpeka all de i promemorian redovisade slutsatserna av högsta domstolens dom den 19 juni 1989 DT 21 är alltför långtgående. I domen konstaterade HD först all båda föräldrarna var lämpliga som vårdnadshavare, att barnet var tryggt saml all inget tydde på au barnel hade större behov av kontakt med den ena föräldern än med den andra. Därefter fäste domstolen avgörande vikt vid all den ena föräldern vägrat den andra föräldern umgänge med barnet. Det finns, enligl kammarrättens mening, inte någon anledning all införa bestämmelser som innebär att umgängessabotage skall tillmätas större betydelse i vårdnadsmål än vad HD gjort i nämnda dom. Såsom anförts i promeorian är emellertid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna så viktig att den bör komma till uttryck i lagtext. Den föreslagna lydelsen av 6 kap. 6 a § FB ger

141

emellertid  intryck av all  umgängesbehovel  ensamt  skall  tillmätas    Prop. 1990/91:

avgörande betydelse i vårdnadsmål. Detta verkar dock inte ha varit     Bilaga 3

avsikten. I motiven framhålles tvärtom att fler omständigheter än behovei

av en god och nära kontakt med båda föräldrarna skall vägas in vid

bedömningen avvad som är bäst för barnet. Kammarrätten föreslår mot

denna bakgrund all det nya lagrummet  fär följande  lydelse "Vid

bedömningen av vad som är bäst för barnet skall såväl vardera förälderns

allmänna lämplighet som barnets behov beaktas. Härvid skall fästas

avseende särskilt vid barnels behov av en nära och god kontakt med båda

föräldrarna".

Lagen förutsätter i dag all föräldrar som har gemensam vårdnad kan komma överens i alla frågor som rör barnel, bl.a. i fråga om umgänge med barnet. Kan föräldrarna inle enas om hur umgänget skall utövas, måste den förälder som vill ha umgängesfrågan reglerad av domstol begära att den gemensamma vårdnaden upplöses. Så är fallet även om värdnadshavarna är ense i alla frågor rörande barnel utom umgängets utövande. Med hänsyn lill den ändring som föresläs av 6 kap. 5-6 §§ FB kan befaras att vissa motsättningar mellan föräldrar kan finnas även om de alternativt kan länka sig gemensam vårdnad. En ändring av 6 kap. 15 § andra stycket FB i detta hänseende bör därför enligt kammarrättens uppfattning allvarligt övervägas. I övriga frågor rörande barnet, med undantag av vad som föreslås gälla vid interimistiska beslut, bör dock tvistelösning vid domstol ej erbjudas när föräldrarna har gemensam vårdnad.

Den föreslagna regeln om upplysningsskyldighei är oprecis. Eftersom den inte är förenad med någon sanktionsmöjlighet, finns ingen anledning att i lagtext införa en sådan regel enbart i pedagogiskt syfte. Del kan dessutom ifrågasättas om inle redan den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 15 § första slycket FB innefattar viss upplysningsskyldighei.

Stockholms tingsrätt

Del är lingsräiiens erfarenhet au föräldrars svårighet att tala med varandra kan vålla problem vid umgänge mellan barnet och den förälder som inle har vårdnaden. Det kan därför vara av psykologiskt värde all lagstiftaren betonar vårdnadshavarens skyldigheter att lämna upplysningar om barnet, även om skyldigheten inle är förenad med någon sanktion. Tingsrätten tilllstyrker sålunda denna ändring.

Socialstyrelsen

Forskning och erfarenhet talar för att barn i allmänhet mår bäst av alt ha kontakt med båda sina biologiska föräldrar även om dessa inte bor ihop. Umgängesproblem vid separationer och skilsmässor ökar. Pä socialförvalt­ningar runt om i landet arbetar man dagligdags med att lösa umgänges-

142

tvister - före och efter domsiolsförfarande. Samarbetssamtal kan lära     Prop. 1990/91:8 föräldrar au förhandla exempelvis om umgänget. Den förälder som är    Bilaga 3 öppen för samarbete är oftast bäst vårdnadshavare.

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag alt en särskild lagregel slår fast all en positiv attityd lill umgänge skall ges en framlrädande plats vid valet av vårdnadshavare. Självfallet bör dock orsakerna lill en negaliv attityd till umgänget noggrant utredas. Oviljan behöver inte alltid vara sabotage, ulan kan vara baserad på en väl grundad rädsla.

En lagregel med föreskrift att vårdnadshavaren har skyldighet alt lämna andra föräldern, men även andra umgängesberättigade, upplysningar om barnet som kan främja umgänge är ett pekfinger, som tyvärr behövs i mänga fall. - Värdnadshavaren behöver också fä information om vad sorn passerat vid barnels besök utanför hemmet. För barnets bästa krävs en ömsesidigdialogmellanvårdnadshavaren och umgängesföräldern/annan umgängesberättigad. När omständigheterna är sä extrema au exempelvis värdnadshavaren lever med barnel under hemlig adress för att undkomma andra förälderns trakasserier gäller naturligtvis inte regeln. Upplysningar skall lämnas om inte särskilda skäl med hänsyn till barnets bästa talar emot detta.

Del vore i de flesta fall önskvärt att vårdnadshavaren också hade skyldighet ge samtycke till att umgängesföräldern, om han/hon sä vill, får la kontakt med exempelvis lärare och daghem för att få veta lite om barnel i den världen. Sådan kunskap närmar barnet och umgängesföräl­dern och ger större möjlighet för barnet att föra en meningesfull dialog om den delen av sin tillvaro. - Som det nu är kan vårdnadshavaren ibland på myckel vaga grunder hindra att andra föräldern får upplysningar av nämnt slag.

Den föreslagna lagregeln kan på sikt ha en altilydförändrande effekt, dä det genom den återigen markeras att samhället sätter barnets bästa i fokus.

Socialstyrelsen tillstyrker promemorians förslag.

Domstolsverket

DV Tillstyrker förslaget om umgängessabotage,

DV avstyrker den föreslagna regeln om upplysningar om barnel. Om umgänget fungerar är del självklart att vårdnadshavaren lämnar behövliga upplysningar till dem som uiövar umgänge med barnel. Om umgänget inte fungerar saknar en föreskrift av det här slaget all betydelse. Med hänsyn till att del är oklart vilka upplysningar som egentligen omfattas är det även orimligt all i "en ovilja från vårdnadshavarens sida alt lämna sådana upplysningar om barnel som kan främja umgänget" tolka in en mera altmän obenägenhet all lillgodose barnets behov av umgänge, på sätt görs på s. 63.

JO

143

För en förälder som inte har del i vårdnaden om barnet är det av stor    Prop. 1990/91: 8 vikt all han i kontakter med vårdnadshavaren kan ges möjlighet alt följa     Bilaga 3 barnets utveckling. Härigenom stärks bandet mellan föräldern och barnel och förälderns umgänge med barnel underlättas.

Råder fullt samförstånd mellan föräldrarna rörande umgängesräilen kan föräldrarna också som regel ulan begränsningar bistå varandra i frågor som rör barnet. För dessa situationer torde den i promemorian föreslagna bestämmelsen om upplysningsplikt för vårdnadshavaren sakna betydelse.

Även i de situationer där umgängesräilen har fastställts av domstol efter tvist mellan föräldrarna borde det främsta som en självklarhet för värdnadshavaren all del som regel är till gagn för barnet all den andre föräldern får in.syn i barnels förhållanden. Det kan lika fullt i dessa falt vara av värde att värdnadshavaren genom en bestämmelse i föräldrabalk­en görs uppmärksam på betydelsen av att den andre föräldern kan hällas underrättad om barnets förhållanden.

Det kan enligt min mening ifrågasättas om inle den föreslagna bestämmelsen bör kompletteras med ändringar i sekretesslagen. För närvarande kan beslämmelserna i 7 kap. 1 och 4 §§ sekretesslagen utgöra hinder mot att en förälder, som inte är vårdnadshavare, fär ta del av uppgifter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten som rör barnet. För den umgängesberäUigade föräldern framstår det som orättfärdigt au han är förhindrad alt få vetskap t.ex. om hur del går för barnet i förskolan.

Förslaget i promemorian omfattar även en skyldighet för värdnadshava­ren att lämna även andra än förälder upplysningar om barnet. Förslaget avser bl.a. tidigare familjehemsföräldrar. Som tidigare sagts får en bestämmelse om upplysningsplikt mindre betydelse i fall då umgänget sker i samförstånd med vårdnadshavaren. Det är först i fall då umgängesrätten har fastställts av domstol som bestämmelsen kan få någon betydelse.

Föräldrar saknar i vissa fall möjlighet alt ulan beaktande av de omstän­digheter som föranlett separationen se lill vad som är bäst för barnet. De kan inte enas vare sig i fråga om vårdnaden om barnet eller om del sätt på vilket umgänget med barnel skall utövas. Detta kan leda till au vårdnadshavare, även sedan umgängesrätten fastlagts genom dom, förhindrar eller försvårar för den andre föräldern all ha umgänge med barnet. Den umgängesberättigde föräldern är i sådana situationer hänvisad lill det förfarande som anges i 21 kap. föräldrabalken. Men även efter länsrätts vitesföreläggande enligt del kapitlet kan vårdnadshavaren vägra den andre föräldern umgänge med barnel. Del enda alternativ som därefter återstår är förordnande om hämtning av barnet genom polismyn­dighetens försorg. En hämtning av barnet under sådana ofta myckel uppslitande former kan få svåra negativa följdverkningar för barnet.

Det är därför positivt att på sätt nu föreslås genom en bestämmelse i föräldrabalken umgängesräiisfrågan lyfts fram vid bedömningen avvad

144

som är bäst för barnet. Det framstår emellertid samtidigt som angeläget Prop. 1990/91:8 att verkställighetsfrågorna tas upp till bedömning. Som jag tidigare antytt Bilaga 3 kan det starkt ifrågasättas om de nuvarande bestämmelserna är ändamåls­enliga då det gäller att tillförsäkra föräldern den umgängesrätl med barnel som har tillagts föräldern. Det finns anledning att redan nu överväga om inte verkställighetsfrågorna bör föras över till allmän domstol. Först härigenom nås en ordning som medger samtidig prövning av förälderns rätt till fortsatt vårdnad om barnet sett mot bakgrund av hans vägran alt medverka lill verkställighet av fastställd umgängesrätt för den andre föräldern.

Landstingsförbundet

Enligl elt föreslaget tillägg lill 6 kap, 15 § föräldrabalken skall ett barns vårdnadshavare åläggas en skyldighet att, om inle särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar lill bl,a, den förälder som inte är vårdnadshavare, som kan främja umgänget med barnel. Som exempel pä sådana upplysningar nämns i motiviexien uppgifter om barnets hälso- och sjukdomstillstånd. Det är i den delen tämligen oklart vad denna skyldighet egentligen har för reellt innehåll liksom vad som sker om skyldigheten egentligen inte uppfylls. Samtidigt är det enligt förbundets mening angeläget att man i den fortsatta beredningen av denna fråga samordnar det slutliga förslaget med förnyade överväganden kring det närliggande spörsmål som logs upp i riksdagsmotionen 1987/88:K429, Om också riksdagen enligt förslaget i konstitutionsutskottets betänkande 1988/89:-KU14 avslog motionen -och denna därmed inle inkluderades! den ännu inte avslutade utredning av vissa sekretessfrågor som i övrigt blev resultatet av betänkandet - ingick inte det nu remitterade förslaget i underlaget för motionsavslaget. Frågan om tillgängligheten för icke vårdnadshavande förälder lill de uppgifter det här i första hand är fråga om bör därför granskas i sin helhet för au bringa full klarhet i vad som skall anses gälla pä området.

Malmö kommun

Socialnämnden anser att del är viktigt att tydligt markera vårdnadshava­rens ansvar för att barnel har en positiv kontakt också med den andra föräldern. 1 vissa fall hindrar en förälder barnel att hälla kontakten ulan sakliga skäl. Konflikten mellan de vuxna är sä stark alt de inte klarar att lillgodose barnets behov av umgänge. Ofta ges dä barnet en negaliv bild av den förälder barnet inte får träffa. Vid omprövning av vårdnadsfrågan bör barnets situation särskilt uppmärksammas. Barnet kan vara sä känslomässigt hån knutet till den ena föräldern att en överflyttning.

LO

LO tillstyrker även förslaget att domstolen vid en vårdnadstvist ska lägga

10   Riksdagen 1990/91. I .saml. Nr 8

145

särskild vikt vid om en av föräldrarna motverkar barnets rätt till umgänge    Prop. 1990/91:8

med den andra föräldern. Förslaget fär dock begränsad räckvidd. Det är    Bilaga 3

känt alt ca en femtedel av alla barn vars föräldrar bor isär helt saknar

kontakt med den andra föräldern. Ungefär 28 % har kontakt mer sällan

än varannan helg. Det är enligt Lös uppfattning nödvändigt att kraftigt

förstärka samhällets stöd för barnets rätt till kontakt med den andra

föräldern. Det kan handla om rese- och andra umgängeskosinader, bostad

i samma område och mycket annat. Det bör i della sammanhang

uppmärksammas att del är vanligare i arbetar-än i tjänstemannafamiljer

att barnen lever skilda från en av föräldrarna (25 % resp, 17 %) och att

del är mycket vanligare bland arbetarbarnen alt barnel helt saknar

kontakt med den andra föräldern,

TCO

En annan ekonomisk aspekt är föräldrarnas ekonomiska möjligheter au kunna upprätthålla en nära och god relation lill sina barn efter en skilsmässa. Problemet med kostnader för dyra umgängesresor är känt sedan flera år tillbaka och förslag till ekonomiskt bidrag har diskuterats men fått slå tillbaka på grund av det statsfinansiella läget. Därtill kommer att underhållsbidrag tenderar att bli alltmer betungande för de under­hållsskyldiga och därmed försväras allvarligt möjligheterna vid umgänget med barnen. Reglerna för bostadsbidrag verkar i samma riktning.

Enligt TCO är det inte tillräckligt att bara lagstifta om värdet av ett fungerande och innehållsrikt umgänge mellan barn och den förälder barnel inte bor tillsammans med. Ekonomiska förutsättningar måste också ges såväl ute i kommunerna som lill den enskilde föräldern.

SACO/SR

Beslut om grad av umgängesrätl bör utformas flexibelt utifrån vad som bedöms bäst för barnel och inle schablonmässigt som tidigare. Istället för all helt frånta en förälder umgängesrätl vore del önskvärt att utöka möjligheten lill umgänge med kontaktperson el dyl närvarande,

Sveriges domareförbund

Förbundet delar den bedömning som görs i promemorian all vid val av vårdnadshavare särskild vikt skall fästas vid om den ena föräldern motarbetar barnets umgänge med den andre föräldern, Någol behov av lagstiftning som särskilt uttrycker detta finns dock inie enligl förbundels mening, särskilt mot bakrund av de uiialanden som högsta domstolen nyligen har gjort. Dessutom menar förbundet au 6 kap 15 § föräldrabalken klart anger vad som krävs av vårdnadshavaren på denna punkt,

146

Enligl promemorian (sid, 63) bör förslaget om en upplysningsregel ses som ett pedagogiskt stöd i strävandena att främja ett fungerande

umgänge,

Prop. 1990/91: 8

Förbundet anser att del är mindre lämpligt au använda lagstiftning    Bilaga 3 enbart i pedagogiskt syfte och avstyrker därför det föreslagna tillägget till 6 kap 15 § föräldrabalken. Redan den  nu gällande lydelsen av denna paragraf innebär nämligen enligt förbundets mening att vårdnadshavaren skall lämna sådana upplysningar som avses i promemorian.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet har inte någon erinran mot förslaget om umgängessaboiage.

Domstolarna har hittills (med undantag för HD:s dom den 19 juni 1989, DT 21) inte i tillräcklig omfattning tagit hänsyn till de uttalanden som finns i förarbetena till gällande lagstiftning. En särskild lagregel i enlighet med förslaget kan därför vara motiverad.

Samfundet avstyrker förslaget om upplysningsskyldigher.

Bestämmelserna är vaga och ger stort utrymme för skönsmässiga tolkningar. Den är inte heller på någoi sätt sanktionerad och skulle snarast kunna ge upphov lill stridigheter mellan föräldrarna.

BRIS

BRIS ser del positivt att promemorian betonar barnets behov av båda föräldrarna. Vi menar dock att utformningen av förslaget kring umgänget inte är formulerade ur barnets perspektiv utan verkar präglad av den debatt som förekommer kring umgängessaboiage, sett ur de vuxnas intressen. Förslaget speglar uppfattningen all barn skall ha umgänge med föräldrar i konflikt till varje pris. BRIS menar au man har inle tillräckligt beaktat de risker som barnel kan utsättas för vid umgänget.

Normall sett har barn behov av båda sina föräldrar efter en separation och vill också för del mesta ha ett fungerande umgänge. Del finns dock klara undantag där konsekvenserna kan bli traumatiska. Naturligtvis har även BRIS erfarenhet av s.k. umgängessabotage på grund av djupa personliga konflikter mellan föräldrarna där barnet och umgänget blir eu medel au såra eller skada den andre föräldern. Vi ställer oss dock ytterst tveksamma till att barnels situation skulle förbättras genom promemorians förslag, au särskilt reglera domstolens val av vårdnadshavare i förhällande till umgänget.

BRIS vill peka på de stora risker vi ser med ett sådanl förslag och vänder oss särskilt mot resonemanget på sid. 60 i promemorian. Vi citerar "Om det i ett omprövningsfall visas au en förälder uian giltig anledning motarbetar umgänget mellan barnet och den andre föräldern, är det en omständighet som kan tala för alt föräldern inte längre bör utöva vårdnaden".

BRIS ifrågasätter starkt domstolens möjlighet att bedöma vad som är

"utan giltig anledning". Anledningen är ju alllid giltig för den förälder som

vägrar umgänge och BRIS tror inle all en överflyttning av vårdnaden

ly

annal än i sällsynta fall gagnar barnets intressen. Konflikten kvarstår och Prop. 1990/91: 8 kan snarare fördjupas med barnel kvar som slagirä mellan föräldrarna. Bilaga 3 Hur skall umgänget nu fungera med den förälder som förlorat vårdna­den? BRIS finner det absurt all domstolen pä delta sätt kan använda den känslomässiga anknytning som umgänget skulle utgöra som eu hot och straff. Umgänget blir på så sätt en börda för barnel istället för den positiva känslomässiga upplevelse den är tänkt all vara.

I fall där en förälder tar sitt fulla ansvar som vårdnadshavare och genon att neka umgänge faktiskt försöker skydda sina barn från olika typer av övergrepp blir resultatet än mer tragiskt. Alt övergreppen inle i lagens mening alllid kan bevisas eller alt förövaren inte kan fällas för brott innebär ju inte att övergreppen inle existerat och au barnel kan skadas av umgänget. Ligger det verkligen i barnets intresse att vårdnadshavaren skulle förlora vårdnaden, i vissa fall till förövaren? Vilkel ansvar tar inte samhället på sig alt bedöma vad som är bäst för barnet. I synnerhet som domstolen sällan besitter tillfredsslällande kunskaper kring barn och övergrepp och samhället fortfarande saknar bra metoder att utreda sådana.

Del har flera gånger framförts i debatten kring umgängessaboiage att t,ex, falska anklagelser om sexuella övergrepp skulle användas flitigt. Det har BRIS genom sina kontakter med barnen ingen erfarenhet av och kan inte bedöma trovärdigheten i men vi har istället lång erfarenhet av fall där barn tvingas lill destruktiva umgängen och ibland där vårdnaden överflyttats till en förövare som samhället underlåtit eller icke haft möjlighet alt döma. Övergreppen kan på så sätt fortsätta och det med samhällets tysta medverkan.

BRIS ser del också som en stor risk au en praxis i domstolarna kan komma all utvecklas kring detta. Del har tidigare sken när del gäller t.ex, umgängets utformning. Del vore ytterst olyckligt om umgängesfrågan skulle fä en i praktiken avgörande roll när värdnadsfrågan skall avgöras utan alt man på ett mycket ingående och kompetent sätt bedömer vad som ligger bakom en förälders vägran till umgänge.

Föreningen jurister vid de allmänna advokatbyråerna

Föreningen anser det betydelsefullt all i praxis utvecklats en mera nyanserad domstolsbedömning beträffande umgängesrätiens utformning i lid. Det är angelägel att umgängesräilen fastsiälles på sådant sätt som är lämpligast i det enskilda fallet, därvid sålunda tidigare schablonartade umgängesrättsprinciper bör frånlrädas till förmån för mera nyanserade bedömningar. Med hänsyn till praxis' utveckling under senare lid anser föreningen i likhet med vad som uttalats i promemorian det inte påkallat all nu göra någon ändring i umgängesreglerna.

Föreningen anser del synnerligen angeläget att framhålla viklen av att

regler införes innefattande möjlighet för domstol all förordna om

umgängesrätl även vid gemensam vårdnad. Del skulle många gånger vara

148

lättare att få part all acceptera gemensam vårdnad, om umgängesräiisför-    Prop. 1990/91: 8

ordnande skulle kunna erhållas. Föreningens erfarenhet är även den att    Bilaga 3

många gånger upplösning av gemensam vårdnad skulle kunna förhindras

om umgängesrältsförordnande i sådana fall skulle kunna erhållas. Även

om givetvis gemensam vårdnad förutsätter enighet i alla frågor är ändock

en möjlighet till umgängesrältsförordnande sä viktig au en bestämmelse

därom bör införas.

Föreningen delar uppfattningen att en särskild lagregel bör tas in i föräldrabalken innefattande att vid bedömning av värdnadsfrågan särskild hänsyn skall tas lill barnels behov av kontakt med båda föräldrarna.

Föreningen delar del synsätt betr. upplysningar om barnet som promeorian innefattar.

UFR

Samtliga verkslälligheisförfaranden avser i huvudsak verkställighet av umgänge där den icke-vårdnadshavande föräldern tvingas all begära verkställighet på grund av alt vårdnadshavaren motarbetar umgänget. Brister i efterlevandet av domslut får till följd att många barn förlorar kontakten med den ena föräldern. I della låsta läge återstår inget annal än att överflytta vårdnaden till den förälder som är mest lämpad au garantera att barnet tillförsäkras elt fungerande umgänge med båda föräldrarna.

Har en verkställighetsdom om umgänge vunnit laga kraft skall barnel inte av värdnadshavaren nekas umgänge därför domen inte godtas eller underkänns av vårdnadshavaren, eller överklagas i instans efter instans. Då har rättssäkerheten blivit ett medel för att omintetgöra barnets rättigheter lill båda föräldrarna.

UFR delar promemorians förslag utom i sista stycket på sid. 17 där endast socialnämnden kan väcka talan i rätten för umgängesrätl ät personer som är barnel närstående.

Näst sista raden bör ändras till: Mor- eller farförälder, eller annan släkt eller person som står barnet särskilt nära, skall i enlighet med FB paragrafer ha samma rätt att väcka talan i domstol på samma grunder som barnets förälder.

Mor- eller farföräldrarnas anknytning och känslomässiga betydelse för barnels utveckling måste avsevärt förslärkas i lagstiftningen. Alla mor-eller farföräldrar som i dagens rättsläge som försöker väcka talan om umgängesrätl finner all de är rättslösa inför en handlingsförlamad politiskt sammansatt socialnämnd.

Lagen om mor- eller farföräldrarnas umgängesrätl tillkom 1984. Men ännu i dag har inle en enda socialnämnd gjort en utredning eller domstol provat ett enda ärende som har krävts i enlighet med lagtexten, om' exempelvis barnets umgängesförälder har vistals i utlandet under flera år, eller har avlidit.

FB 6 kap 13 § bör ändras lill: Står barnel under vårdnad av två

149

vårdnadshavare, eller av vårdnadshavare och förälder med umgängesrätl, skall vad som i § 11 och § 12 gälla dem tillsammans.

Pä sidan 17 som behandlar FB 6 kap. 15 § utökas lagen visserligen Prop. 1990/91:8 med alt värdnadshavaren har en viss upplysningsplikt om barnel till Bilaga 3 umgängesföräldern. UFR ställer sig mycket tveksam lill all del är tillräckligt. Gällande sekretess försvagar allvarligt barnels sociala nätverk och hindrar dessutom helt umgängesföräldern att fä ta del av exempelvis barnels sjukhusvistelse, skolarbete m.m. Allt vad som rör barnet upplyses enbart till vårdnadshavaren. Informationen från denna till umgängesför­äldern kan med fog misslänkas alt inte överensstämma med sanningen.

Förutom denna upplysningsplikt bör FB 6 kap. 13 § även gälla umgängesföräldern. Om inte denna lagändring åstadkommes i samband med övriga föreslagna ändringar kommer tingsrätterna att bli överhopade av mål, var umgängesföräldrar pä grund av denna orättfärdiga sekretess ansöker om gemensam vårdnad.

Sekretesskydd i gällande lag fär genom kopplingen lill vårdnadsinnehav lill följd all den frän vårdnaden skilda föräldern drabbas av orättfärdiga rätlsförhållanden. I sekreiessammanhang skall båda föräldrarna vara jämställda. Även icke-vårdnadshavande föräldrar måste ha möjlighet alt engagera sig i sina barns liv pä alla områden. Denna möjlighet är i dag myckel starkt begränsad och delvis omöjliggjord. De negativa effekter som ett sådant sekretesskydd medför innebär en allvarlig försvagning av barnets sociala nätverk.

Centerns kvinnoförbund

Vi vill dock framhålla det kända faktum all de barn som bor varannan vecka hos respektive förälder ofta känner sig rotlösa och att det många gånger är svårt att hamna i en "ny" familj där andra regler och normer gäller.

Av den undersökning som socialstyrelsen redovisar av domar är det skrämmande vad få individuella lösningar som medgives. Skälen lill det bör utredas grundligt. Säkerligen är del både ekonomiska, praktiska, känslomässiga etc. anledningar. Troligen skulle, om domstolarna suveränt beslutade i ärenden, ulan att höra socialnämnden, de schabloniserade besluten bli fler. Della motsätier vi oss. Skäl för det se nedan.

Om förälder gjort sig skyldig Ull övergrepp mot barnet ska umgänge uteslutas. I detta sammanhang avses sexuella övergrepp eller annan grov misshandel. Umgängesrätten får sedan prövas i vederbörlig ordning om andra förhållanden framkommer senare. Det gäller uteslutande att skydda barnet och att förhindra men. Förälderns behov av att träffa sina barn får komma i andra hand. Här finns skäl, som tidigare framhållits, au ha umgänge med annan än föräldern t.ex. farföräldrar.

Det är helt riktigt som framgår av promemorians förslag lill förändring

i föräldrabalken all värnadshavaren som gynnar kontakt och umgänge ska

ha en framträdande plats. Informationsskyldighet ska åvila vårdnadshava­

ren. För att markera båda föräldrarnas synnerliga skyldighet att hålla

kontakt med barnel, och barnets behov av del, bör informationssky-

150

Idighelen spela ul sin roll om den andra föräldern visar långvarigt     Prop. 1990/91:8 kompakt ointresse. I stället kan denna skyldighet upprätthållas med annan     Bilaga 3 anhörig, som vi tidigare framhållit.

Folkpartiets kvinnoförbund

Vid skilsmässor är del tyvärr alltför vanligt au barn lappar kontakten med den förälder, som inle har vårdnaden eller som barnet inte bor hos. Pä denna punkt är del av vikt all komma fram lill en lagstiftning som bättre tillvaralar barnets rätt till umgänge med den förälder som inte har vårdnaden eller som barnel inte bor hos.

Om upprepat umgängessaboiage föreligger bör prövning av värdnads­frågan tas upp på nytt.

Moderata kvinnoförbundet

I föräldrabalken förs in en särskild regel som slår fast alt frågan om barnets kontakt med båda föräldrarna skall ges en framträdande plats vid valet av vårdnadshavare. MKF anser det vara viktigt att klart markera vårdnadshavarens ansvar för att barnel har en positiv kontakt också med den andra föräldern. Alltför många barn har i dag ingen eller dålig relation lill sin ena förälder ofta pä grund av olösta vuxenkonflikier mellan parterna.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

SSKF ifrågasätter en förändring i föräldrabalken som ger frågan om barnels kontakt med båda föräldrarna en alltför framträdande plats vid val av vårdnadshavare.

SSKF anser i stället att det stora problemet med de "försvunna fäderna", d.v.s. de pappor som efter en separation överger barnen borde uppmärksammas både i föräldrabalken och i socialtjänstlagen. Utred­ningens ambition att motverka umgängessaboiage är vällovlig och stöds av SSKF. Dock finns andra metoder, t.ex. en ändrad processuell ordning för mål om verkställighet av avgöranden om vårdnad och umgänge, som bör prövas.

SSKF tillstyrker förslaget om "pedagogiska regeln" i föräldrabalken som slår fast föräldrarnas skyldighet all lämna bl.a. den andra föräldern sädana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget.

SvensLT kvinnors vänsterförbund

I lagförslaget ägnas en hel del utrymme för diskussion om umgänges­

sabotage. Del är bra att barnels behov av båda föräldrarna markeras och

att umgängessabotage motverkas. En ensam vårdnadshavare som önskar

mer engagemang av den andra föräldern diskuteras inte. Möjligen kan

..,

den ensamma vårdnadshavaren begära gemensam vårdnad. Kan rätten då

begära att föräldern medverkar i samarbetssamtal om umgängesfrägor?    Prop. 1990/91: 8 En utförligare diskussion om de frågorna hade varit befogad med tanke    Bilaga 3 på barnets behov av båda föräldrarna.

Alla som arbetar med avgöranden när det gäller barn måste lära sig lyssna på barn, ta barn på allvar och aldrig tvinga barn som utsatts för övergrepp eller annan kränkande behandling lill träffar ensam med den eller de som utsatt barnel för sådan behandling.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle

Då vårdnaden inte är gemensam men det finns avtalad umgängesrätt måste den nogsamt respekteras. Ingen förälder skall tillåtas au sabotera den andre förälderns umgängesrätt med sitt eget barn. Den vårdnads­havande föräldern bör göras uppmärksam om ansvaret alt medverka lill ett väl fungerande umgänge. Barnets möjlighet till umgänge med annan närstående bör också beaktas. Förslaget till en särskild regel i föräldra­balken om viklen av barns kontakt med båda föräldrarna är bra och skall ha betydelse vid valet av vårdnadshavare.

Förslaget all införa regel i föräldrabalken om skyldighet hos den vårdnadshavande föräldern att lämna upplysningar om barnel är bra. Regeln bör utformas att avse upplysningar som främjar umgänget och är av vikt för barnet och föräldern. Regeln får ses som ett pedagogiskt stöd lill ett välfungerande umgänge. Även andra närstående bör fä upplysningar om barnets viktigaste händelser.

Förslaget att i föräldrabalken föra in en särskild regel, som slår faSt att barnets kontakt med båda föräldrarna ska tillgodoses är viktig.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle anser au 6 a § komma till uttryck i lagtexten i föräldrabalken.

Umgängessabotage är psykiskt skadligt för barnet.

Trots att umgängesrätl är överenskommen med s k "varannanhelgs-pappa" försöker många kvinnor sabotera detta och på olika sätt och med olika medel avskärma barnel från dess biologiska far och släkt.

Som alla vet är det oftast fadern, som mer eller mindre blir utestängd frän sin rätt lill umgänge och information om barnet. Många av dessa pappor törs inte ställa krav pä sina rättigheter av rädsla för att förhål­landet till barnets mor ytterligare ska försämras och au han då helt ska bli avskuren från au träffa sill barn. Under sådana omständigheter är det inte förvånande att många fäder ger upp umgänget med sitt barn. Det vill stor styrka till att fortsätta en umgängesrätl under sådana förutsätt­ningar. Många biologiska pappor är försvunna 5 år efter skilsmässan och en bidragande orsak kan vara just umgängessabotage. Umgängessabotagei måste observeras. Det är av oerhört stor betydelse för barnet att ha tillgäng till båda sina biologiska föräldrar och deras anhöriga. Många pappor och deras barn mår idag psykiskt dåligt på grund av umgänges­saboiage.

Mänga föräldrar vet inte vilka rättigheter och skyldigheter de har.

152

Föräldrarna måste få information om de juridiska och praktiska konse-    Prop. 1990/91:8 kvenserna på elt mer handfast sätt. Även om samtalsledaren informerar    Bilaga 3 om della, är man inle alllid mottaglig för information just då och den glöms lätt.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle anser att stora insatser för information om vårdnad och umgänge bör göras i massmedia, t.ex. i TV som har stor genomslagskraft. Del är inle bara berörda föräldrar, som kan ha nytta av informationen. Hur många vanliga människor överhuvud­taget känner till lagar och förordningar på del här området!?

Lagen bör ge båda föräldrarna samma rättigheter vid en vårdnadstvist.

Lagen skall alltid syfta till det som är bäst för barnet.

Kommuner ska sörja för att föräldrar erbjuds samarbeissamtal med opartisk, kompelent samtalsledare.

All umgängesräilen bevakas enligl vad som förordas i förslaget till 6 a § -1- 15 §. Att hänsyn tas till barnets behov av umgänge med övriga närstående.

Införandet av en direkt lagbestämmelse som klargör au umgänges-sabotage är diskriminerande för en vårdnadshavare är tyvärr en nödvän­dighet, trots alt i förarbetena till nuvarande lagstiftning på mänga ställen utöver vad som påpekas i promemorian har framhållits, se bilaga, au umgängessabotage kan utgöra grund för ändrad vårdnad.

Endast i ett par fall har dessa synpunkter kommit att beaktas i rättstillämpningen. Det har då gällt extremt umgängessabotage.

Med tanke pä hittillsvarande rättspraxis - sedd mot bakgrund av t.ex. slasrådet Lidboms uttalande i prop. 1973:32, s. 131, och LU i 1973:20, s. 114, om att synpunkterna skulle beaktas i rättstillämpningen och att regeringen skulle vidtaga åtgärder, om delta ej skedde - ifrågasätter FoR starkt om inte skrivningen av den föreslagna 6 a § behöver skärpas.

FoR föreslog för övrigt redan i yttrande över SOU 79:63 (s. A 4:1) nedanstående lydelse på en ny paragraf:

"Om vårdnadshavare med åsidosättande av barnets behov konsekvent vidtager åtgärder i syfte att försvära eller omintetgöra umgänge mellan umgängesberättigade skall rätten förordna att vårdnaden överförs till den andra föräldern eller till annan person, om detta inte uppenbart strider mot andra av barnels grundläggande behov.

Fråga om att överföra vårdnaden enligl första stycket prövas på talan av förälder, barnet eller socialnämnd."

FoR tillstyrker förslaget om upplysningen om barnet men måste - liksom för övrigt sker i promemorian - påpeka all bestämmelsen dessvärre ger "ett betydande utrymme för skönsmässiga bedömningar" frän vårdnads­havarens sida. Det påpekas au en ovilja lämna upplysningar "kan vara elt tecken på att vårdnadssiluaiionen bör omprövas".

Även en förälder, som av rent praktiska skäl ej kan länka sig vara

vårdnadshavare eller som inle kan bli det på grund av mindre lämplighet,

borde ha möjlighet till upplysningar om sitt barn; i vart fall om skolgång,

allvarligare sjukdomar etc. oavsett vårdnadshavarens uppfattning.

153

Detta borde kunna genomföras genom smärre ändringar/tillägg i    Prop. 1990/91:8 gällande sekretesslag och socialtjänstlag. Den föreslagna reformen bör    Bilaga 3 dock inte fördröjas genom dylika ändringar/tillägg.

Det är FoR:s förhoppning, att justitiedepartementet arbetar vidare på frågan och ganska snart lägger fram förslag i den skisserade riktningen. Självfallet måste del finnas begränsningar i upplysningsskyldigheien, men dessa får inte ha den godtyckeskaraktär som anförs främst i den allmänna motiveringen.

Mansrollsgruppen

Upplysningsskyldigheten, sådan den föreslås bli i en lilläggsregel som förs in i 6 kap. 15 § föräldrabalken, bör förses med en föreskrift om att den måste fullgöras i god tid. Del är, enligl Idégruppens uppfattning, minst lika avgörande för umgänget au den förälder som inle har vårdnaden, i god tid informeras som att information överhuvudtaget lämnas. Även om det kan sägas ligga i sakens natur all information alltid bör lämnas i sådan god lid att den ska kunna beaktas, bör det i sammanhanget vägas in att det vid tvister mellan föräldrarna inte sällan är tidsaspekten som är lika avgörande som informationen i sig.

I promemorian har upplysningsskyldigheten koncentrerats lill att gälla barnet självt. Enligl Idégruppens mening har vissa kringförhållanden ofta avgörande betydelse för umgängets utövande. Härmed avses främst barnels framlida bosättning. För alt understryka viklen av att sådana framtida ändrade förhållanden avses vore det av betydelse om lagtexten även kompletterades till denna del.

Konkret föreslås tillägget till 15 § få följande utseende (tillägget har försetts med fel stil):

Vårdnadshavaren skall, om inte särskilda skäl talar mot det, i god tid lämna sådana upplysningar rörande barnet och övriga förhållanden som kan främja umgänget.

I promemorian fästs särskild vikt vid s.k. umgängessabotage vilkel framledes föreslås bli särskilt uppmärksammat vid valet av vårdnads­havare. Idégruppen finner förslaget vara väl utformat men noterar samtidigt all en viktig fråga i delta sammanhang - frågan om möjlighet för fäder som bor långt ifrån sina barn och av denna orsak inte kan/har råd att utöva umgängesrätten - än en gång lämnas utan beaktande.

I samband med att umgängesfrågorna tidigare varit föremål för prövning har frågorna kring resor i samband med umgänge sagts skola bli föremål för särskild utredning. Någon sådan har inte kommit till stånd och synes ej heller ligga inom ramen för den utredning som den s.k. Under-hällsbidragskommittén f.n. arbetar med. Det hade därför varit än mer välkommet om frågan nu behandlats.

Enligt Idégruppens erfarenhet omöjliggörs umgänge med barn inte

sällan i praktiken av all den förälder som har den faktiska vårdnaden

flyttar lill annan ort, ibland utomlands. I syfte au tillförsäkra barnen

154

kontakt med båda föräldrarna är del därför angeläget att del ånyo prövas    Prop. 1990/91: 8 huruvida kostnaderna för umgängsresor endera ska beaktas vid fasistäl-    Bilaga 3 landet av underhållsbidrag eller ska få tillgodoräknas förälder som skatteavdrag. Gruppen ser det som en brist att denna så vikliga fråga beträffande rätten till umgänge inte berörts.

Elsa[REDACTED_EFTERNAMN]

Familjerällssekrelerare har under åtskilliga år utvecklat metoder för all tillsammans med föräldrar hitta former för umgänge med hänsynstagande lill barnets behov: kön, ålder skolgång, fritidsaktiviteter osv. Vår erfarenhet är all del under ärendens fortsatta hantering ibland varit svårt alt vinna gehör för flexibla lösningar utifrån barnels behov. Det har varit lättare för ombud och domstol alt se till enskilda föräldrars behov av fastställd periodicilet.

Vi välkomnar således en inriktning som styrs av barnets behov och ställer krav på båda föräldrarnas aktiva samarbete. All diskutera i termer av "umgängessaboiage" anser vi är ett för kraftigt uttryckssätt eftersom del oftast handlar om komplicerade bakomliggande psykologiska faktorer i dessa ärenden.

Man kan inle heller prata om "umgängessabotage" bara av den förälder barnet bor hos. I vår verksamhet förekommer minst lika ofta att vårdnadshavare vädjar om hjälp att få den bonavarande föräldern all förstå sitt barns behov av honom/henne och aktivt börja umgås med sitt barn. Delta gäller särskilt mammor som ser sin son växa upp utan manlig förebild.

Vi ställer oss tveksamma till regler som innebär överflyttande av vårdnad om samarbete kring umgänge av olika skäl är försvårat, detsamma gäller en generell regel som innebär att den som inte motsätter sig gemensam vårdnad skall tillerkännas den enskilt. För oss är del viktigt att, med hänsynslagande lill samtliga omständigheter, fokusera barnels behov och båda föräldrarnas ansvar.

RMSÖ

Det lär finnas vårdnadshavare, som av illvilja och hämdlystnad (!) försvårar eller omintetgör umgänge mellan barnet och umgängesföräldern, men RMSÖ har aldrig påträffat något sådant fall i sin verksamhet. Det finns emellertid gott om fall, där "den andra föräldern" påstått detta. Det tillkommer då domstol all utreda skälen därbakom. I de fall man - efter alltför lång lid dock - gjort detta, har del visat sig föreligga tungt vägande skal draga in umgänget.

Att domstolarna hittills varit dåliga pä sådana utredningar kan ha sin

grund i alt del föreligger en ivisi mellan tvä vuxna parter och barnets

bästa blir sekundärt. Barnel bli eu föremål, föräldrarnas egendom, om

vars nyttjanderätt parterna tvistar.

155

Tyvärr har del sedan ofta gått flera år, under vilka man pressat, och     Prop. 1990/91: 8 "jagat", den interimistiska vårdnadshavaren (i praktiken även barnet), som    Bilaga 3 ju har all tala i barnets sak, och barnet har dämera blivit näst intill föräldralöst.

Den frånskilda föräldern förmår inle vara förälder och vårdnadshavarens kapacitet som förälder, alt vara ett stöd för sitt barn, har starkt beskurits av den långvariga rättsprocessen.

Vi talar nu om så kallat familjevåld.

RMSÖ har funnit, att huslrumisshandel och sexuella övergrepp pä barn påfallande ofta förekommer inom samma familjer.

Först har barnet upplevt åratal av våld och skräck. Sedan skall man i åratal pröva "äganderätten" över barnet för gärningsmannen, den förälder, som förgripit sig. Ur barnets synvinkel sett kan della endast syfta till au kuva del, så all barnet inlernaliserar väldet. En samhällets markering, au våld inte bara är acceptabelt utan man medverkar lill och med i vissa fall till alt del blir bestående. (Om dessa barn inle blir "värstingar" är rena turen.)

Det är farligt att sälla likhetstecken mellan frånvaro av en biologisk far och "värsting"-ulveckling (massmediadebaiien om ungdomsvåldei). Då vore ju döda fäders barn resilöst förlorade. Det är snarare så, att närvaron av en våldsam förälder befrämjar en sådan utveckling, vilkel inte har uppmärksammals. Att förvägra umgänge i ett sådanl fall är inle umgängessaboiage. Del är i stället vårdnadshavarens skyldighet enligl sitt föräldraansvar. (FB 6 kap.) Dessutom är det socialjtänstens ansvar enligl SoL, om det kommit lill dess kännedom, att ett barn inom dess ansvars­område far illa eller riskerar fara illa.

Familjevåld har förekommit i alla lider, men vårt upplysta välfärdssam­hälle blundar oftast, när barn utsätts för våld inom sin egen familj. Umgängessaboiage är det i stället, då en förälder saboterar umgänget med sitt barn, genom att utebli och inle upprätthålla kontakt. Lagföring är kanske inte lösningen, men ett insirumeni för dessa,fall behövs.

Promemorians rubricerade "umgängessaboiage" visar upp okunnighet om myckel utsatta barns faktiska verklighet.

Lagstiftningen måste starkt förtydliga utredningsansvaret. Processer angående vårdnad och umgänge borde börja med en noggrann analys av det ifrågakommande barnets behov. Hurservärdnadsbehovei ut för just della barn? Om ej gemensam vårdnad, hur ser umgängesbehovel ul? (Barnels behov, inte förälderns).

RMSÖ efterlyser regler för utredning av barnets behov. 1 lagen fastslås att barnel har behov av umgänge. Man glömmer, att barns behov kan vara myckel olika från fall till fall.

Därför är det farligt alt bestämma all vårdnaden automatiskt skall omprövas vid umgängesvägran, ulan att först föranstalta om myckel ingående utredning.

RMSÖ anser, att man också närmare bör reglera vissa huvudpunkter

för, vad en god kontakt bör innehålla.

156

Omprövning av vårdnaden vid del, som promemorian kallar umgänges-    Prop. 1990/91:

sabotage sker också med stöd av nu gällande lag.

Bilaga 3

I fall, där barnel utsatts för våld ifrån en av föräldrarna, och risken för upprepning är uppenbar, tvingas vi råda den andra föräldern au ändock aktivt medverka till att umgänget (och skadan) verkställs, eftersom risken är överhängande, au domstolen annars varaktigt placerar barnet hos förövaren.

Bodens kommun

Inga bedömningar eller förslag till utformning av umgänge ska lämnas från socialtjänsten till domstolen. Det försvårar möjligheten all döma till ett umgänge, individuellt anpassat efter barnets behov och ålder.

Samma informationsskyldighet som åläggs vårdnadshavaren, bör åläggas den umgängesberättigade föräldern, för all umgänget ska bli sä positivt som möjligt för barnet.

Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN]

Visst förekommer umgängessabotage men i mänga ärenden är det myckel allvarliga saker som ligger bakom en negativ inställning.

Umgängessaboiage skall vi göra allt för alt förhindra men det får inte utvecklas lill att domstolen ej beaktar att barnel kan fara illa. Eftersom utgångspunkten är all barnet har behov av en bra kontakt med båda sina föräldrar är del olyckligt att lagstiftarna inte någonstans tar upp proble­matiken med de föräldrar som överger sina barn.

StrömbergAVetter

6 kap. 15 §: Informationsskyldigheten till den förälder som inte är vårdnadshavare skall inte ens i den allmänna motiveringen utformas som etl hot. Det är svårt all avgöra för en förälder vad som är information av här avsett slag. Information om barnets vardag, och att de t.ex. föredrar umgänge med kamrater frmför föräldrarna kan också bli provocerande och ge anledning till ytterligare konflikter.

Vad beträffar umgängesfrägor (3.4.1) ser vi med tillfredsställelse rekommendationen om mer flexibla former för umgänge. 1 avsnittet 3.4.2 om umgängessabotage finns angivet alt värdnadshavaren "ulan giltig anledning" kan sabotera unigänget. Detta är en svepande och preciserad formulering som kan ge ulrymme för subjektiva värderingar och godtyckliga bedömningar.

5 Vårdnadsutredning

Göta hovrätt

157

Hovrätten tillstyrker förslaget men ifrågasätter om det inte vore lämpligt    Prop. 1990/91: 8 alt utredningsmannen, som är väl insatt i ärendet, redovisar sina egna    Bilaga 3 ståndpunkter när så är möjligt.

Kammarrätten i Jönköping

Eftersom del är önskvärt att vårdnadsutredningar inte drar ut pä liden och alt processandet endast sker i domstol, anser kammarräiien att betydande fördelar är att vinna med förslaget och tillstyrker därför detta. Kammarrätten vill dock fästa uppmärksamheten pä att del enligl förslaget lill 6 kap. 19 § andra stycket första meningen FB endast är socialnämnden som kan ge upplysningar till rätlen när tillfälle därtill ges. Även i sädana fall borde upplysningar kunna lämnas direkt frän en av socialnämnden utsedd tjänsteman. Samma delegationsrätt bör införas vid lämnande av upplysningar enligt 6 kap 20 § andra stycket FB. Den föreslagna delegationsrätten bör tydligt komma lill ullryck i 48 § socialtjänstlagen. En konsekvens av del nuvarande systemet är att en förälder redan på ett tidigt stadium upplever socialnämnden och dess handläggare som partiska och som motståndare. Inte sällan visar detta sig i mål om verkställighet av allmän domstols vårdnads- eller umgängesdom. Även om förutsättning­ar för medlingsförsök enligl 21 kap. 2 § FB kan anses föreligga, uppslår ofta praktiska svårigheter att få tag pä en medlare, eftersom föräldrarna mänga gånger saknar förtroende för socialnämnden och dess tjänstemän. Den föreslagna regeln om alt socialnämnden inte längre skall höras i vårdnads- eller umgängesmäl kan således även underlätta handläggningen i mål enligl 21 kap. FB.

Frågan om processordning för föräldrabalksmål är föremål för över­väganden av en nyligen tillsatt kommitté. Kammarrätten finner därför inte nu anledning att yttra sig i denna fråga.

Stockholms tingsrätt

Vårdnadsulredningar lar i Stockholm uppemot två år för närvarande, och minst sex månader går innan någon vårdnadsulrcdare har utsetts. Tingsrätten har i olika sammanhang påtalat den oacceptabelt långa tiden och tingsrätten tillstyrker förslaget att domstolen får bestämma den lid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Viktigast i detta sammanhang är dock alt socialnämnderna påbörjar vårdnadsutredningarna utan tidsuldräkl. - I promemorian anges att domstolen skall kunna slå fast vissa ramar för vårdnadsutredningen. Tingsrätten utgår från att deiia exempelvis innebär all domstol skall kunna bestämma all barnpsykiatrisk utredning skall ske som ett led i socialnämnds vårdnadsuiredning. Tingsrätten efterlyser vidare konkreta exemepel på vilka riktlinjer som avses med förslaget.

Tingsrätten instämmer i den strävan som kommer till uttryck i förslaget

att undvika dubbla processer genom att socialnämnden inte längre skall

150

yttra sig om vem av föräldrarna som skall anförtros vårdnaden. I Prop. 1990/91:8 promemorian anges att utredaren inle skall ta ställning lill vem av Bilaga 3 föräldrarna som bör anförtros vårdnaden. Hos socialnämnden finns särskilda kunskaper om barns behov, kunskaper som inte förvärvas i juristuibildningen. Tingsrätten förutsätter all uiredaren kan åberopas i målet som s.k. sakkunnigt vittne och då tillfrågas om sin mening. Det är dock inle säkert att utredaren i detta läge vill ta ställning. Ett utbildnings­behov för domare och advokater om barns behov torde därför föreligga. Det kan förutses att fler mål kommer alt företas lill huvudförhandling när förslag inle avgivits av socialnämnd eller utredare.

Socialstyrelsen

I socialstyrelsens remissvar på belänkandet SOU 1987:7 delade styrelsen utredningens syn på det negativa i del dubbla processandet i vårdnads-och umgängesmål - först inför socialnämnd och sedan inför domstol.

Socialstyrelsen tillstyrkte utredningens förslag att frikoppla den politiskt valda socialnämnden från arbetet med vårdnads- och umgängesuiredning­ar. Det dubbla processandet utgör en svår påfrestning för alla berörda, bäde emotionellt och tidsmässigt.

Undertiden 1 oktober 1988-31 mars 1989 genomförde socialstyrelsen en enkät i landets samtliga kommuner om kostnaderna vid vårdnads- och umgängesmål remitterade från domstol. Av sammanställningen framgår alt kommunens kostnader för de politiskt valda ledamöterna i socialnämn­den utgör en inle ringa del av kostnaderna för vårdnads- och umgänges-målen. Politiskt vald nämnd finns med vid huvudförhandlingen i tingsrätt­en.

Socialstyrelsen betonade i tidigare remissvar au domstolens större inflytande inte fick leda till en utökad byråkratisering utan till en dialog sä att handlingsförslag anpassas till varje enkskilt fall. Detta bör återigen understrykas och man skulle önska all domare fick någon form av utbildning inriktad på även ett social-psykologiski synsätt, som så påtagligt behövs i sammanhang som dessa. Vid samarbete mellan socialtjänst och domstol kan socialarbetare genom sin nära kontakt med berörda barn och föräldrar och sina specialkunskaper pä området ge domaren sociala aspekter på målet.

I flera kommuner i landei förekommer redan elt samarbete mellan domare och socialarbetare av det slag som här föreslås och erfarenheterna tycks vara goda.

Även om en vårdnads- och/eller umgängesuiredning med den föreslagna ordningen inte skall utmynna i något förslag till beslut torde utredaren utifrån del material som redovisas och med sin kännedom om de berörda i sin utredning kunna diskutera konsekvenserna av olika vårdnads-och/eller umgängeslösningar.

Med lagfäst skyldighet för kommunerna att erbjuda samarbeissamtal

kommer förhoppningsvis än färre vårdnads- och umgängesmål än nu all

159

fullföljas med huvudförhandling i domstol.

Prop. 1990/91:8

Socialstyrelsen biträder departementets förslag att inle längre höra    Bilaga 3 socialnämnden i vårdnads- och umgängesmål.

Domstolsverket

I denna del ger departementspromemorian intryck av all föreslå detsamma som utredningen om barnens rätt såvitt avser frågan om au frikoppla socialnämnden från arbetet med utredningar om vårdnad och umgänge. I departementspromemorian sägs dock uttryckligen att utredaren inte skall ta ställning lill vem av föräldrarna som bör anförtros vårdnaden, medan man föreslår en något annorlunda lösning i SOU 1987:7, vilket alltså är del förslag som enligl promemorian vunnit remissinstansernas gillande och som riksdagen i allmänna ordalag har uttalat sig positivt om. 1 SOU 1987:7 diskuterar man fyra olika lösningar och stannar slutligen för den fjärde. Där sägs på s. 177:

"Som vi har sagt i del föregående är våra syften med eu förändrat utredningsförfarande i tvister om vårdnad och umgänge att fä bort de dubbla proceserna och skapa utrymme för domstolen att styra utredningsarbetet. Vilken modell som man bör välja för en reform hänger delvis samman med frågan om utredningen bara skall innehålla fakta och upplysnignar om parterna eller om uiredaren dessutom skall dra egna slutsatser av materialet och avge ett förslag till hur tvisten bör avgöras. Vi har stannat för det sistnämnda och den modell för ett förändrat utredningsförfarande som vi förordar är således alternativet med en bestämmelse i FB som direkt anger att i första han en tjänieman som soicalnämnden utser skall verkställa den av domstolen begärda utred­ningen. Det bör dock framhållas all vi inle vill föreslå en absolut skyldighet för uiredaren att ta ställning i konflikten eftersom det någon gäng t.ex. kan konstateras att båda föräldrarna är lika lämpliga som vårdnadshavare. All i en sådan situation tvinga uiredaren au ta parti för en förälder, och mot den andra, är inte au rekommendera med tanke på den risk del skulle innebära för ett mer utdraget ulredningsförfarande och för större påfrestningar för de inblandade parterna.

Tanken var alltså inte att socialljäntemannen aldrig skall ta ställning lill hur tvisten skall avgöras ulan endast au han skall ha möjlighet au avstå från delta i vissa fall. Enligl DVs uppfattning kan det emellertid vara av stort värde för domstolen om uiredaren, som av naturliga skäl är väl insatt i ärendet, redovisar sina slutsaler av det framtagna materialet när så är möjligt.

DV tillstyrker således förslaget i den utformning det fått i SOU 1987:7. DV tillstyrker även all domstolarna ges möjlighet att vid behov ge vLssa riktlinjer för utredningen.

JO

160

En stor del av de klagomål som kommer in till JO avser handläggningen

vidsocialnämndavärendenangåendevårdnadsuiredningar. Klagomålen    Prop. 1990/91: 8

avser företrädesvis de långa handläggningsiiderna i dessa ärenden. Det är    Bilaga 3

inle ovanligt med handläggningslider som sträcker sig över 12 år. Det

är givelvis högst otillfredsställande all föräldrarna pä så vis under lång tid

hålls i okunnighet om hur värdnadsfrågan enligl nämndens mening skall

lösas.

Klagomålen visar au föräldrarna ofta uppfattar socialnämndens yttrande som bestämmande för utgången av målet. Föräldrarna begär därför ofta företräde inför nämnden för att där genom sina ombud lägga fram sin sak. Handläggningen i socialnämnden ges en alltmer domslolsliknande karaktär.

I klagomål lill JO ifrågasätter ofta den förälder, som enligl nämndens förslag inte bör tilläggas vårdnaden, om tjänstemännen vid förvaltningen och socialnämnden handlagt ärendet med nödvändig opartiskhet. Hand­läggningen vid nämnden leder till bitterhet och besvikelse och medför inte sällan alt motsättningarna mellan föräldrarna förstärks.

Det är min uppfattning att parterna i vårdnads- och umgängesrätlsmål skulle känna en större rättstrygghet om nämndens skyldighet au yttra sig över den där verkställda utredningen föll bon.

Jag biträder därför förslaget om all domstolen tilläggs uppgiften att i vårdnads- och umgängesrätlsmål la ställning till om nämnden skall inkom­ma med upplysningar i målet eller om uppdrag skall lämnas nämnden eller annat organ att verkställa utredning. Därmed ges domstolen ett mer direkt ansvar för utredningens omfattning och den lid inom vilken utred­ningen skall vara genomförd. Det finns starka skäl anta au tiden för ut­redningen härigenom kan förkortas avsevärt samtidigt som större möjligh­et ges att nä samförståndslösningar mellan föräldrarna innan förhandling­arna i domstolen lar sin början. Inte minst betydelsefullt för möjligheterna lill samförsiåndslösningar blir den föreslagna rätlen för domstolen att förordna om samarbetssamtal.

Svenska kommunförbundet

Utredningen lägger ett förslag om all socialnämnden inle längre ska höras av domstolen i vårdnads- och umgängesmäl. Den socialijänieman som av socialnämnden utses all utföra vårdnadsuiredningen skall själv svara för utredningen och ge in den lill domstolen ulan all gå vägen via social­nämnden. Domstolen ska vid behov kunna ge vissa riktlinjer för utred­ningen.

Del föreslagna innebär att utredningen enbart ska innehålla en

redovisning av insamlade uppgifter och fakta om barnet och dess familj.

Det svåra och kvalificerade arbetet att värdera det insamlade materialet -

och där socialtjänstens kompetens måste betraktas som stor - undandras

från nämnden. Förslaget kan på sätt och vis också sägas medföra au den

kommunalt anställda personalen ställs till domstolens förfogande, en

ordning som saknar motsvarighet inom annat område och är främmande

161

11   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

i del kommunala systemet. Domstolens rätt au ge riktlinjer för utred-    Prop. 1990/91:8 ningen kan medföra en risk för tunna beslutsunderlag vilket knappast kan    Bilaga 3 sägas gagna barnen. Förbundsstyrelsen avstyrker med bestämdhet - mot bakgrund av samtliga ovanstående skäl - denna del i utredningen i vilken förtroendemännen också förlorar möjligheten alt planera och prioritera arbetet.

Stockholms kommun

I promemorian föresläs alt socialnämnden inte längre skall höras av domstol i vårdnads- eller umgängesmål. Socialnämnden skall i stället ui&e tjänsteman som för domstolens räkning skall utreda barnets förhållanden. Utredningen skall sedan lämnas till domstolen utan ställningstagande från utredarens eller socialnämndens sida. Enligt förslaget skall domstolen också kunna ge direktiv för utredningen.

Det finns både för- och nackdelar med de här förslagen. Kommunen anser dock att de skäl som talar mot förslagen är betydligt starkare och avstyrker därför promemorians förslag i det här avseendet. Malmö kommun

Det kommer att bli svårare all nä förlikningsresuliat före domstolsför­handlingen. Utredarens möjlighet alt hjäpa parterna au komma fram lill samförsiåndslösningar, utaninblandningayadvokaier, minskar. Istället kommer fler processer alt drivasmed hjälp av respektive parts juridiska ombud inför domstolen, med färre positiva överenskommelser som följd.

Enligl socialnämndens mening underskattar lagförslaget värdet av den bedömning av parterna som en erfaren utredare kan erbjuda. Även inom ramen för en traditionell vårdnadsutredning ges ofta tillfälle till samför­ståndslösningar.

Samhället bör på allt sätt förebygga au vårdnadslvisier m.m. i större omfattning än nu avgörs efter traditionell rättegång med parterna och deras ombud som utredare. Parternas motsatsförhållande är ofta problematiska redan då domstolsförfarandel inleds. Själva processen med dess betonande av partsförhållanden förstärker deiia. I ombudens partsinlagor spetsas gamla konflikter lill, genom beskyllningar och motbeskyllningar sårar parterna varandra, kanske för livet.

Vårdnads- och umgängesrättsfrågor har mycket av familjesociall och psykologiskt innehåll. Sådant måste beaktas om tvister skall lösas långsiktigt och återkommande kriser undvikas. Det skulle enligl nämndens mening vara fel att avstå från att söka lösningar med hjälp av social­personal - även om parterna avstått från reguljära samarbetssamtal.

Socialnämnden är klart positiv till förslaget att inte längre behöva avge särskilda yttranden i vårdnads- och umgängesrättsfrågor. Både för att i framliden vinna en snabbare handläggning och för alt undvika att processen föregrips genom dueller mellan parterna i socialnämnden.

162

Piteå kommun

Prop. 1990/91: 8

Bilaga 3 Om domstolen fastställer riktlinjer för utredningen så konimer detta au upplevas som en styrning, fingervisning, om hur socialnämndens tjänste­män skall arbeta.

Endast i yttersta undantagsfall bör domstolen kunna styra en utredning.

I dag finns hos socialnämnderna en så hög ulredningskompetens alt del fär anses onödigt att domstolen behöver fasislälla rikllinjer för vårdnads-och umgängesutredningar.

Gotlands kommun

Frågan om värd och umgänge kommer enligt förslaget att bli en ganska strikt juridisk fråga i stället för en social sådan. I och med att utredningen inte skall innehålla ett förslag kommer det att ställa ett större krav på domstolarna. Den samlade kompelens och erfarenhet som berörd personal på socialförvaltningen besitter kommer inte domstolen till del vid avgörandet. Tar man detta i beaktande, och därtill all rättens ledamöter i dag inte läser hela vårdnadsuiredningen utan endast får valda delar föredragna för sig, måste en förändring ske i domstolens arbetssätt och av ledamöternas kompetens pä del sociala området. Möjligen kan den utredande tjänstemannen göras lill föredragande av utredningen inför rätten.

Finner man alt förslaget skall genomföras bör det övervägas om inle mällypen skall flyttas lill de allmänna förvaltningsdomstolarna som har lång erfarenhet av att avgöra andra mål med sociala överväganden och härigenom utvecklat en stor social kompelens.

LO

Vårdnadslvisier drar ofta myckel långt ul pä liden. Utredningen tar inte sällan mer än ett år, vilkel kan vara myckel påfrestande både för barn och föräldrar. LO anser del angelägel att förkorta proceduren. Det finns ibland ett krav på och en önskan att skapa millimelerrältvisa mellan tvä föräldrar som kanske båda är lämpliga som vårdnadshavare som leder lill onödigt utdragna utredningar. Hänsynen lill barnets bästa handlar i sådana fall inle om vilken av föräldrarna som är marginellt "lämpligast" ulan främst om alt barnet sä snart som möjligt kommer in i en lugn och trygg situation.

SACO/SR

SACO/SR ställer sig positiv lill promemorians förslag alt socialnämnden

inle fortsättningsvis skall la aktiv del i vårdnadsprocessen. Detta är

positivt dels, som framhålls i promemorian, för au spara tid i redan

utdragna och för parterna och barnen plågsamma processer. Återremisser

.....

och bordläggningar i socialnämnden är inte ovanliga. Det är vidare

positivt alt befria socialnämnden från denna uppgift, då socialnämndens     Prop. 1990/91: 8 behandling av vårdnadsärenden emellanåt fär en rättegängsliknande    Bilaga 3 karaktär, vilket kan skapa fördjupade motsättningar.

SACO/SR motsätter sig dock myckel starkt den del av detta förslag som gäller själva utredarens roll och uppgift. Värdnadsuiredarens roll reduceras i förslaget lill insamling av fakta och upplysningar, vilket sedan skall överlämnas utan kommentar lill domstolen för bedömning och avgörande.

Promemorian tar sin utgångspunkt i skyddet av barns rätt och barns behov. För alt kunna avgöra vilka barns behov och rätt är och vad som bäst tillgodoser dessa krävs psykosocial kompelens. I en värdnadsprocess inför domstol agerar två parter, respektive förälder, med sina juridiska ombud. I själva processen finns inget ombud som för barnets talan och värnar om barnels rätt. Hur skall domstolen utan psykosocial kompetens och med enbart juridisk kompelens kunna tillvarata barnens rätt och

behov. SACO/SR vill därför understryka vikten av au barnpsykologisk

-- 

sakkunskap kan tillföras domstolen, i synnerhet vid särskilt komplicerade mål rörande vårdnad och umgänge. I förslaget finns nämligen inget skrivet om hur domstolen skall värdera inhämtat utredningsmaterial eller få hjälp lill sådan värdering i de fall samförsiåndslösningar inte är möjliga.

Dock är del enligl vår mening avgörande för att tillvarata barnens rätt och behov alt vårdnadsutredarens kompetens ges stor tyngd i den smärtsamma process som tvisten innebär i synnerhet för barnet.

Sveriges domareförbund

Förbundet tillstyrker all socialnämnden inte längre skall ta ställning i vårdnadsfrågan. Förbundet anser däremot au den socialtjänsteman som gör utredningen inle enbart skall begränsa sig lill att presentera fakta utan även lämna ett motiverat förslag till lösning av vårdnadsfrågan. Den kunskap som uiredaren skaffar sig under en vårdnadsuiredning bör enligt förbundels mening också utnyttjas så att utredaren får lämna ett förslag. Utredningsarbetet torde därmed bli mera stimulerande och också uppfällas som mera kvalificeral. En annan sak är att rätten naturligtvis skall pröva förslaget, liksom annan utredning i målet.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet avstyrker förslaget om att socialnämnden ej skall avge yttrande i värdnadsfrågan.

Förslaget skulle innebära all fler vårdnadstvister i fonsättningen

avgjordes efter stor huvudförhandling i domstol. Etl sådant förfarande

skärper alltid motsättningarna mellan föräldrarna och delta blir ytterst

till nackdel för barnel. Det är lättare au motivera föräldrarna till en

överenskommelse ulan huvudförhandling med nuvarande system som

innebär all vårdnadsulredarna avger förslag i värdnadsfrågan. Förfarandet

I 4

inför socialnämnden är en garanti för att båda föräldrarna fär framföra

sina synpunkter på utredningen.

Prop. 1990/91:8

Om vårdnadsutredarna ej avger förslag kommer parterna att begära Bilaga 3 att vårdnadsutredarna hörs inför domstol. Man fär då först i samband med huvudförhandling ett ullålande i värdnadsfrågan som sedan får avgörande betydelse för domstolens ställningstagande. Detta är olämpligt. En jämförelse kan göras med nuvarande upplysningar enligl FB 6:20 som för del mesta endast innehåller etl återgivande av föräldrarnas egna uppgifter och därför saknar värde för domstolens ställningstagande. Däremot kan det ur många synpunkter vara lämpligt all domstolen drar upp rikllinjer för utredningen eller i van fall särskilt pekar pä vissa frågor som bör belysas. Detta är särskilt viktigt när det gäller att begränsa utredningen i tiden.

BRIS

BRIS delar promemorians mening alt utredningsförfarandet behöver effektiviseras och att socialnämndens handläggning innebär en tidsdröjan-de faktor. Vi hävdar dock bestämt all den psyko-sociala kompetens som socialnämndens yttrande trots allt står för måste ersättas med en motsvarande kompetens i tingsrätten. Vare sig domare eller nämndemän har de kunskaper om barns behov som behövs för att rätt kunna tolka den information om barnet och familjen som inte åtföljs av etl yttrande frän den myndighet som gjort utredningen.

Bris föreslår därför all en barnpsykologisk eller barnpsykiatrisk expert skall adjungeras till rätten i alla vårdnads- och umgängesmål.

Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna

Förslaget att den socialtjänsleman som utsetts att utföra vårdnadsuired­ningen själv skall svara för utredningen och inge denna till domstolen är som angetts i promemoiran lämpligt såväl med hänsyn till att rättegångs-liknande förfarande inför socialnämnden i fortsättningen kommer att undvikas som av effektivitetsskäl. Föreningen biträdde även vad i promemoiran anförts om domstols möjlighet au ange rikllinjer för utredningen.

Föreningen anser det angeläget att understryka vikten av au domstolen i samband med varje förordnande om utredning anger det datum utredningen skall vara lingsrällen tillhanda. Denna tid skall inte kunna förlängas, såvida ej synnerliga skäl föreligger.

Rädda Barnens riksförbund

Rädda Barnen tillstyrker förslaget om att socialnämnden inle längre skall

yttra sig i vårdnadsmål utan att vårdnadsutredningen, som sker på

domstolens initiativ, endast föreläggs domstolen och au utredningen ska

lämnas lill domstolen utan någoi ställningstagande från nämndens eller

15

utredarens sida. Detta förfaringssätt förkortar processen och parterna slipper alt företräda i socialnämnden. Rädda Barnen vill dock i della sammanhang poänglera vikten av all

domare och nämnd ges tillfälle till utbildning i frågor som rör barn och    Prop. 1990/91: barns behov. I och med promemorians förslag kopplas socialnämnden    Bilaga 3 bort frän vårdnadsutredningen och dä utredaren ej längre ska ge förslag i vårdnadsfrågan kommer värdefull sakkunskap att försvinna. Därför är det av yttersta vikt att domstolens kompelens i barnfrågor fördjupas.

UFR

UFR tillstyrker delvis au socialförvaltningens roll tonas ner i utredning­en.

Men detta får inte ske före vi har fått en mer kompetent instans, typ familje- eller skiljenämnd. Det gäller att på olika sätt stödja den yrkes­grupp som arbetar med familjekonflikter genom fortbildning och metod-utvecklingsprojekt, så au de får en större tyngd i sitt arbete alt förmå separerande föräldrar träffa uppgörelser om vårdnad och umgänge och förmå dem lill ett "vardagssamarbete" om barnen även efter en separa­tion, för all inle ge ytterligare spelrum för de juridiska ombudens smuts­kastning av den förälder som är motpart i målet.

UFR delar delvis promemorians förslag om lagtexten tidsbegränsas lill 90 dagar i exempelvis ärenden var barnet pä grund av odokumenierai skäl eller påståenden hälls avskild från umgängesföräldern.

Sista stycket om all barn får höras i domstol motsätter vi oss helt. Bar­nets talesrätt skall komma till ullryck i föräldrarnas samarbetssamtal innan domstolsförhandlingen.

Centerns kvinnoförbund

Av ovanstående har framhållits behovei och belydelsen av att ha sam­arbetssamtal. Av förslaget i promemorian framgår all socialnämnden inle längre ska höras av domstol i vårdnads- och umgängesfrägor. Där är vi av en annan uppfattning. Tas socialnämndens befogenheter bort förringar man skyldigheten all upprätihålla service med samarbetssamtal. Om so­cialnämnden endast fungerar som arbetsgivare till samtalsledare och ut­redare läggs inle samma vikt vid denna verksamhet i konkurrens med de stora uppgifterna inom barn- och äldreomsorg. Socialnämnden borgar också för alt ärendet belyses ur lekmannasynpunkt och au demokratiska aspekter inte åsidosätts.

.Ärenden av denna art ska handläggas snabbt. Det bör inte bli någon konflikt i detta avseende även om behandlingen i socialnämnden behälles. I promemorian framgår inte betydelsen av au på alla plan jämställa för­äldrarna. Frän Cenierkvinnorna kan vi inte nog framhålla belydelsen av att del snarast införes en jämnare fördelning av uttag av föräldraledighet. Skapar båda föräldrarna tidiga relationer till barnet, kommer båda att vara angelägna om au jämställas i vårdnads- och umgängesfrågor.

166

Folkpartiets Kvinnoförbund

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 Domstolen är det organ som skall lösa tvisten.

De flesta vårdnadsutredningar löses i samförstånd. I de fall där så inle sker finns skäl alt misstänka psykiska störningar hos en eller båda föräld­ rarna. Det är därför i dessa fall nödvändigt att göra grundliga bedöm­ningar över föräldrarnas lämplighet som vårdnadshavare. Varje vårdnads­utredning är psykiskt krävande för alla inblandade. Inte minst ur den aspekten är del angeläget att lagstifta om den tid en utredning får ta i anspråk och vilka krav som skall ställas på utredande organ. Vid behov kan den tidsperiod förlängas genom beslut av domstol.

Moderata kvinnoförbundet

Utredningen lägger förslag om att socialnämnden inte längre skall höras av domstolen i vårdnads- och umgängesmål. På begäran av domstol skall tjänsteman endast redovisa insamlade uppgifter och fakta om barnel och dess familj. Förslaget innebär all kommunen ställer anställd personal lill domstolens förfogande, en ordning som saknar motsvarighet inom annat område och är främmande i del kommunala systemet. Mot detta reagerar MKF med bestämdhet.

Tvärtom anser MKF att det är av största vikt au socialnämndernas kompelens och erfarenhet tages tillvara. Utredningen framhåller tidsvinst­en som ett argument att inte höra socialnämnden men undanhåller det värdefulla i alt klienterna får tillfälle au införa en sekretessbelagd för-iroendemannanämnd framföra sina synpunkter och åsikter. Det är inte meningsfullt att fler processer med inblandning av advokater kommer au drivas. Utredningens förslag i della avseende innebär en förlust för sam­hället.

MKF anser att för barnens bästa borde samhället tillvarataga det enga­gemang och den förmåga till samförsiåndslösningar som socialtjänsten och dess förtroendevalda kan erbjuda.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

Angående socialnämndens roll i vårdnads- och umgängesmål så föreslår

utredningen att socialnämnden inle längre skall höras. Vårdnadsutred­

ningar skall ulföras av socialtjänsleman som utan eget förslag skall ge in

dem lill domstolen. Vidare ska domstolen ge riktlinjer för utredningen.

SSKF inser problemet med de dubbla processerna.men anser ändå en

social bedömning och ett ställningslagande från de förtroendevaldas sida

vara värdefull. Den utredning som genomförs av socialtjänsleman är av

ulomordenligl stor vikt för domstolens senare bedömning. En vårdnads-

utredning måste vara allsidig och relativt heltäckande. Rikllinjer från

domstolen kan betyda au viktiga förhållanden inte blir belysta. Utred­

ningen blir i förväg styrd av den dömande instansen. Socialnämndens

ly

uppgift är just all granska utredningar utifrån den aspekten och begära

upplysningar kring förhållanden som nämndens utredare inte berört. Ej     Prop. 1990/91: 8 alltför sällan anser föräldrar all socialtjänsiemännen varit partiska under    Bilaga 3 utredningsarbetet och ser nämndens ledamöter som garanter för att ut­redningen blir saklig och allsidig. SSKF avstyrker således detta förslag.

FoR

FoR tillstyrker förslaget om vårdnadsuiredningen men vill tillföra några synpunkter. Redan i avsnitt 3.2.2 har FoR framhållit alt samialsledare i en värdnadstvist i ett senare skede inte fär bli vårdnadsulrcdare.

I såväl lagtext som motiveringarna skrivs uttryckligen "någon", dvs. sin-gularis, när del gäller verkställare av utredningen. Under senare år har det blivit allt vanligare att två utredare är inkopplade på samma ärende. Så är alltid fallet i t.ex. Södertälje kommun och i allmänhet också i Stock­holm. Vid barnpsykiatrisk utredning är praxis ett team på 2-3 personer.

Även om i utredningen inte längre skall framföras eu direkt förslag torde starka skäl tala för att utredningsuppdraget läggs pä minst två per­soner.

Den av FoR föreslagna ändringen är lätt att genomföra. I stället för all skriva "uppdraga ål socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan" (dvs. utredning) kan lagtexten kortas lill "upp­draga ät socialnämnden eller något annat organ all låta verkställa sådan".

Om inle annat skulle FoR-förslaget göra det lättare för vårdnadsul­rcdare som redan arbetar tvä och tvä att även fortsättningsvis göra det. Står del i den framtida lagtexten singularformen "någon" kommer med säkerhet kommuner där man i dag arbetar med två utredare av ekonomis­ka skäl återgå till del äldre systemet med endast en.

Skall domstolarnas handläggningstider bli kortare erfordras även andra åtgärder. Nuvarande långa lider beror inle enbart på fördröjning i social­nämnderna. Inte sällan är någon av parterna eller något av ombuden som avsiktligt förhalar målet. Även i domstolarna förekommer emellanåt för­dröjningar. FoR har exempel på att det kan la nära ett år efter stämning och första förberedelse innan domstolen begär yttrande från socialnämnd. När yttrandet väl kommit in kan det sedan dröja ett halvår till nästa för­beredelse i målet och ytterligare 34 månader till huvudförhandlingen.

Elsa[REDACTED_EFTERNAMN]

Vi delar utredningens uppfattning alt socialnämndens prövning innan yttrande inlämnas till domstolen av olika skäl är onödig. Vi anser även alt möjligheterna till fortsatt kontakt med och stöd till föräldrarna ökar om familjerättshandläggarna utan förslag kan redovisa ärendet till domsto­len.

Beträffande handläggningstider delar vi den uppfattning som framförs

i Socialstyrelsens redovisning 1988:17 "Samarbetssamtal och familjerådgiv-

15g

ning" nämligen att det viktigaste inle är om en utredning slutförs inom 4    Prop. 1990/91:8

eiler 8 månader ulan alt en samförståndslösning faktiskt kan nås.

Bilaga 3

Det största problemet i kommunerna när det gäller handläggningstider, är där det förekommer långa väntetider beroende på att den familjerätts-liga sektorn varit lågprioriterad och tilldelats för knappa personella resur­ser.

Vi känner en viss oro inför det faktum au domstolarnas betydelse i vårdnads- och umgängesärenden med det föreliggande förslaget ökar. Enligt vår mening är del viktigt au domstolarna ökar sin kompetens be­träffande barns behov och om möjligt organiserar familjemålen som en specialitet.

Bodens kommun

Lagförslaget och motivering i promemorian överensstämmer inte när det gäller domstolens styrning av utredning och lill vem domstolen ska uppdra ulföra utredning. Enligt lagtexten får domstolen större utrymme au styra/begränsa utredning än vad promemorians text beskriver. Enligl lag­text kan domstol uppdra lill socialtjänsten eller annat organ att verkställa utredning, medan promemorian i övrigt beskriver att det är socialtjänsten som genomför utredning.

Att domstol ska styra utredningen kan uppfattas som att rätten tidigt tagit ställning föi; endera parten och domstolens opartiskhet kan ifråga­sättas. Det kan även förekomma fall då socialtjänsten har mer/betydligt mer kunskap om ärendet än vad domstolen efterfrågar.

Det kommer att bli stora svårigheter au hantera denna kunskap, då det kan vara av stort värde för barnet att den redovisas i utredningen. Då socialsekreterare kallas som vittne vid vårdnads/umgängesrättegång, blir del svårigheter om socialsekreterare har mer uppgifter än vad som be­gärts av rätlen i utredningen.

Om uppgifterna då måste redovisas muntligt vid rättegången innebär del en sämre rättssäkerhet för föräldrar/barn.

Domstolarnas roll betonas och socialtjänstens roll försvagas. Eftersom socialtjänsten tidigare fört barnens talan flnns det risk för att barnens rätt också försvagas på bekostnad av föräldrarnas, som stärks.

Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN]

Socialnämnden föreslär att inte yttra sig i vårdnads- och umgängesären­den, bl.a. för att förhindra en dubbelprocess. - Dubbelprocesser är inte bra men borde genom lydliga regler, kunna förhindras. Ur tjänstemanna-synpunkt och i förlängning allmänhetens är det negativt att dessa ärenden inle förs upp till socialnämnden. Nämnden får därigenom inte längre någon kunskap om kvalitet och kvantitet i det arbete som görs, vilket i sin tur kan försvåra vid budget- och personalförhandlingar.

Promemorians förslag att socialtjänstens handläggare inle längre skall

159

göra en bedömning och lämna elt förslag i vårdnads- och umgängesuired-

ningar ulan endast la fram begärda fakta är mycket olyckligt. Del måste    Prop. 1990/91: 8 ifrågasättas om förslagsställarna är medvetna om vilken kompetens som    Bilaga 3 behövs i dessa ärenden och vem del i dag är som har denna kompetens. Hitintills är del endast socialtjänstens handläggare som haft kunskapen och modet att sätta barnels bästa i fokus. BUP har kunskap men vågar i regel ej ta ansvar. Domstolen saknar kunskap.

Fastän lagen poängterar att det är barnets rätt som skall tillgodoses och inle förälderns som i tidigare lag blir det i domstolen den vuxnes rätt som prioriteras i barnets rätts namn. Delta eftersom varken juridiska ombud eller domare har den specialkunskap och den kompetens som krävs för att kunna sälla barnel i fokus. Hur kan del annars förklaras att föräldrar som dömts för incest får umgängesrätl. Au etl älta månaders barn skall träffa sin far vartannat veckoslut fredag till söndag, all ett 1,5 års barn, som ej sett sin far på fem månader skall träffa sin far på samma villkor föregånget av ett besök av fadern i barnets hem, dit han vägrar att gå. Inle i någon dom skrivs ul att beslutet om umgänget är baserat ut­ifrån barnets bästa utan alltjämt uttalas att fadern/modern skall ha um­gängesrätt. Det är anmärkningsvärt all i alla processer där jurister är in­blandade är del allld bäst för barn all träffa den andre föräldern vart­annat veckoslut, varannan storhelg, två till fyra veckor på sommaren. Del är ju uppenbart hur slentrianmässigt och med vilken okunskap sådana beslut kommer lill stånd och det är lika uppenbart all alltför mänga juris­ter inle uppfyller lagens intentioner all sälta barnels behov i centrum. I stället blir att endast i undantagsfall, om någon är grav missbrukare, som denne inle skall ha umgängesrätl. Det är företrädare med ovan synsätt och med ovan kunskap som nu ensamma skall se lill barnens bästa.

Socialtjänstens handläggare har sin roll helt klar au utreda barnets be­hov, att sälla dessa i fokus och att ta ansvar för vad som kommit fram. All dessa tjänstemän inte längre skall göra bedömningar och lämna för­slag i vårdnads- och umgängesutredningar, kommer att medföra au barn­ens behov ej blir sedda. Vi vågar påstå detta, då det redan i dag är svårt alt fä domstolen att förstå utvecklingspsykologi, missbruks-, incesl-och lojalitelseffekier, psykologiska skeenden, aggressivitet etc. Därför måste socialarbetarna även i framtiden göra en bedömning och lämna ett förslag i stället för att bli faklainsamlare.

Jonsson/Viklund

Vi tycker att del är bra att socialnämnden inle ska ta något beslut i vård-nadsfrägorna. Det blir mindre antal "processer" och strider.

Samverkansgruppen

Del föresläs också all socialnämnden inle skall yttra sig över en vårdnads-

utredning ulan domstolen skall uppdraga till socialnämnden att föranstalta

om utredning men utredningen skall överlämnas till domstolen ulan något

170

ställningstagande från nämnden eller utredarens sida.

Prop. 1990/91:8

Vi är medvetna om att del i landei kan se ganska olika ul vad avser Bilaga 3 möjlighet lill kompetens inom barnpsykiatri, relationsproblem och övriga familjerällsfrågor för vårdnadsutredare men samtidigt finner vi det viktigt att där sådan kompetens finns domstolarna utnyttjar denna kompetens i tillämpliga fall. 1 och med att man påskyndar vårdnadsuiredning, vilket är eu av syftena för den nya promemorian, finns en risk all domstolen på elt mera summariskt sätt kan avgöra värdnadsfrågorna där också parter­nas ombud mera fritt kan agera vilket skulle kunna vara en risk för bar­nels rättssäkerhet. Vi vill poängtera delta eftersom vi i vän praktiska arbete har funnit att vi i yttranden om vårdnad och umgänge kunna ge domstolarna nyttiga bakgrundsfaktorer av betydelse för barnets fortsatta vårdnad, umgänge och relationer med föräldrarna. Vi vill också påpeka vikten av alt man inom socialtjänsten i de olika kommunerna tillskapar om så inte finns en god kompetens inom olika familjerällsfrågor.

Sammanfattningsvis finner vi all intentionerna i promemorian är bra framför allt betoningen av båda föräldrarnas gemensamma an.svar i vård­naden av barnel, men all det inte får räcka med detta utan domstolen också utreder intentionen av viljan att göra del sä bra som möjligt för barnel i vårdnad och umgängesfrägor.

När del gäller vårdnadsuiredning finner vi att kompetensen inom famil­jerättsfrågor är mycket olika i olika delar av landet, men där sådan kom­pelens finns är det viktigt all domstolarna utnyttjar sig av densamma sä all barnels rättssäkerhet i möjligaste mån tillförsäkras och att inte föräld­rarnas eventuella konflikter och ombudens utnyttjande av desamma kom­mer att överväga.

6 Interimisti.ska beslut

Göta Hovrätt

Hovrätten tillstyrker förslaget.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten anser all del flnns flera fördelar med au domstol genom

elt interimistiskt beslut, vid vilken lid utredningen av naturliga skäl ofta

är bristfällig, skall kunna förordna endast om vem barnel skall bo tillsam­

mans med. Eftersom promemorians förslag innebär au domstol skall

kunna förordna pä detta sätt även om parterna inte vill ha gemensam

vårdnad, bör i sammanhanget diskuteras i'nöjligheien att reglera umgänge

med barnet och om verkställighetsreglerna 121 kap. FB kan tillämpas på

etl sådant beslut. I promemorian berörs inte dessa frågor trots att utred­

ningen om Barnets rätt (SOU 1987:7 s. 165) pekat på problemet. De

171

nuvarande reglerna utgår ifrån att föräldrarna kan komma överens om Prop. 1990/91: 8 umgänge när de har gemensam vårdnad. Med tanke pä alt de faktiska Bilaga 3 förhållandena under utredningstiden påverkar det slutlig avgörandet, bör möjlighet finnas all förordna interimisiiskta umgänge även om föräldrarna har gemensam vårdnad. Om 6 kap. 15 § FB ändras på sätt som kammar-rätlen föreslagit under avsnitt 3.4.2, ges sådan möjlighet även vid interi­mistiska beslut av ifrågavarande slag. Om en sådan ändring ej görs bör del övervägas om det i vart fall vid interimistiskt beslut om vem barnet skall bo tillsammans med skall införas en sådan möjlighet. Den andra frågan som sammanhänger med förslaget och som inle kommenterats i promemorian är om del interimistiska beslutet om vem barnet skall bo tillsammans med kan verkställas enligt 21 kap. FB. Utredningen Barnens rätt synes inle ha ansett att sådana möjligheter finns. Kammarrätten anser dock all bestämmelserna i 21 kap. 8 § FB ger en möjlighet till verkställig­het, när föräldrarna har gemensam vårdnad, men frågan bör belysas ytter­ligare. Vidare bör övervägas om det inle skall tilläggas till 6 kap. 11 § FB all en vårdnadshavare inle utan den andre vårdnadshavarens samtycke får bestämma var barnel faktiskt skall bo, om tingsrätt har förordnal interi­mistiskt härom. Stockholms tingsrätt

Den föreslagna möjligheten au i stället för etl interimistiskt beslut om vårdnad besluta om var barnel skall bo kan ha en psykologisk och känslo­mässig betydelse och tillstyrks därför.

Socialstyrelsen

Interimistiska beslut i värdnadsmål har ofta en styrande effekt på vård­nadsuiredningen och pä det slutliga avgörandet. Det har ofta också en psykologiskt negativ effekt på den förälder som trots att ärendet ännu inle utretts, tillsvidare förlorat vårdnaden.

Socialstyrelsen biträdde i yttrande över SOU 1987:7 utredningens förslag beträffande interimisiiska beslut i värdnadsmål, vilket överensstämmer med promemorians förslag. Promemorian föreslår att interimistiska beslut i vårdnadsmål där vårdnaden varit gemensam i stället för all gälla vårdna­den skall kunna avse vem barnel skall bo hos. Förslaget betonar som flera av de nya lagreglerna all samhället anser att gemensam vårdnad skall vara del normala. Den skall inle upphävas förrän en grundlig utredning ge­nomförts, om inle omständigheterna är så extrema, att barnets bästa påkallar annat förfarande.

Socialstyrelsen tillstyrker promemorians förslag.

Domstolsverket

DV tillhörde de remissinstanser som i yttrande över SOU 1987:7 avstyrkte

förslaget om att det interimistiska beslutet i vårdnadsmål i stället för atli

I -j-)

gälla vårdnaden, skulle kunna avse vem barnet skall bo tillsammans med.

Verket är alljämt av uppfattningen att det knappast är den rättsliga regle-    Prop. 1990/91:8 ringen under utredningstiden som har störst betydelse för del slutliga    Bilaga 3 avgörandet utan utvecklingen av de faktiska förhållandena.

Med hänsyn till de nya skäl som nu anförs och främst del förhållandet alt domstolen i del slutliga avgörandet föreslås kunna välja alt avstå från att upplösa den gemensamma vårdnaden trots atl föräldrarna eller endera av dem primärt vill ha ensam vårdnad, motsätter sig DV inle nu förslaget. Eftersom beslutet inte går all verkställa med stöd av 21 kap. FB och då del inte finns någon möjlighet att besluta i umgängesfrågan (föräldrarna har ju gemensam vårdnad) krävs det all föräldrarna kan antas rätta sig efter domstolens beslut för atl den nya bestämmelsen skall få någon prak­tisk funktion. Även i det här fallet kan det ifrågasättas hur stort värde regeln egentligen kommer alt fä. Regeln torde dock kunna tillämpas fli­tigare än möjligheten alt besluta om gemensam vårdnad trots all båda eller ena föräldern primärt vill ha ensam vårdnad, eftersom ett interimis­tiskt beslut går lättare au ändra. Det förhållandet atl föräldrarna får möjlighet all "prova på" gemensam vårdnad kan bidra lill att båda eller endera av dem ändrar sin tidigare negativa inställning. En sådan prövotid kan även medföra att det klargörs om del över huvud laget är möjligt med geniensam vårdnad.

JO

Enligl promemorieförslaget skall etl interimistiskt beslut i eu värdnadsmål i stället för att gälla vårdnaden kunna avse vem barnel skall bo hos.

Jag delar de synpunkter som har lagts till grund för förslaget. Särskild vikt måste tilläggas del förhållandet att den föreslagna lösningen bidrar lill au barnels kontakter med båda föräldrarna bibehålies.

Del går emellertid inte att bortse frän au det finns situationer där för­äldrarna lill följd av den djupgående tvist som föreligger mellan dem saknar möjlighet all enas i frågor som rör barnel. Den gemensamma vårdnaden kan i sådana fall leda lill all förälder till skada för barnet in­griper i barnets förhållanden.

Valet av formen för det interimistiska beslutet måste således alllid ha sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Delta bör på eu tydligare sätt än vad nu föreslagits komma lill uttryck i 6 kap. 20 § föräldrabalken.

SACO/SR

SACO/SR tillstyrker förslaget om att under utredningen inte bestämma om interimistisk vårdnad ulan endast om var barnet under utrednings-liden skall bo.

Sveriges domareförbund

Förslaget atl etl inlerimisiiski beslut i värdnadsmål skall, i stället för att

I n-

gälla vårdnaden, kunna avse vem barnel skall bo tillsammans med synes

utgå från att rätten enbart har två alternativ att välja emellan om någon    Prop. 1990/91: 8

av föräldrarna framställer ett interimistiskt vårdnadsyrkande, nämligen atl    Bilaga 3

antingen upplösa den gemensamma vårdnaden och utse en av föräldrarna

till vårdnadshavare (här bortses från särskilt förordnad vårdnadshavare)

,

eller behålla den gemensamma vårdnaden och enbart besluta om vem

barnet skall bo tillsammans med.

Mot bakgrund av att promemorian utgår frän att gemensam vårdnad är den lösning som skall tillgripas så snart ingen förälder helt motsätter sig detta, måste domstolen även ges möjlighet alt avstå'från all meddela ett interimistiskt beslut. Detta bör exempelvis bli fallet om vardera för­äldern yrkar vårdnaden - även interimistiskt - men båda förklarar att de i andra hand kan tänka sig gemensam vårdnad.

I specialmotiveringen lill 6 kap. 20 § föräldrabalken framförs (s. 101) att enbart del förhållandet all föräldrarna är ense om alt en av dem skall utses till ensam vårdnadshavare inle är ett nödvändigt skäl att upplösa den gemensamma vårdnaden. Rätten kan exempelvis inskränka sitt beslut till alt enbart avse vem barnet skall bo hos.

Enligt förbundets mening är del inte möjligt eller ens önskvärt att dom­stolarna i praktiken gör en sådan ingående prövning som nyssnämnda uttalanden i promemorian kan ge intryck av. Om föräldrarna är ense om en viss lösning av värdnadsfrågan och socialnämnden - efter att ha getts tillfälle atl lämna upplysningar enligl 6 kap. 19 § föräldrabalken - inte har någon erinran, bör domstolen självfallet besluta i enlighet med föräldrar­nas gemensamma önskan.

En fråga i detta sammanhang som inte har belysts är hur eu interimis­tiskt förordnande, som enbart lar sikte på hos vem barnel skall bo, skall kunna verkställas. Enligl förbundels mening bör ett sådant beslut kunna verkställas enligt 21 kap. föräldrabalken. Samtidigt ligger det någoi mot­sägelsefullt i att tvångsvis genomföra elt sådant beslut under det atl den gemensamma vårdnaden består. I praktiken torde förutsäuningarna för den gemensamma vårdnaden dä inte längre föreligga.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet avstyrker förslaget. Eu beslut om vem barnel skall bo tillsammans med skulle få samma styrande inverkan på det slutliga avgörandet i vårdnadsfrågan som det nuvarande interimistiska beslutet. En nackdel med förslaget är atl rätten inte kan besluta om umgänge.

Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna

I promemorian uttalas atl det förhållandel au någon av föräldrarna eller

båda vill ha en upplösning av den gemensamma vårdnaden inte bör vara

etl nödvändigt skäl att meddela interimistiskt beslut om vårdnaden utan

endast i de fall, dä förhållandet mellan föräldrarna är sä infekterat au det

måste antas all de under utredningstiden inte alls kan samarbeta. Före-

174

ningen anser atl förslaget i denna del kan ge olyckliga konsekvenser. Om Prop. 1990/91: 8 i etl inledande skede av rättegången part inför interimistiskt beslut påkal- Bilaga 3 lar den gemensamma vårdnadens upplösande bör alllid ett interimistiskt beslut rörande vårdnaden fattas. Med promemorians utgångspunkt måste emellertid pari för alt erhålla ett sådanl interimistiskt beslut använda sig av tyngre och grövre argument som eljest måhända hade varit nödvändigt. Del kan finnas skäl alt erinra om all parter i tvistiga värdnadsmål inför interimistiskt beslut ibland kan finna skäl all - för all inte onödigtvis polarisera situationen - inle använda allt del material som står till buds för all driva värdnadsfrågan. Ibland nöjer sig sålunda parterna med au lämna domstolen vissa begränsade uppgifter på grund av vilkel domstolen fattar sitt interimistiska beslut - allt givetvis i förhoppningen att en sam­försiåndslösning under målets handläggning skall kunna uppnås. Om målet kan handläggas pä lägsta möjliga konfliktnivå ökas givetvis även förutsätt­ningarna för en uppgörelse.

Möjlighet atl förordna om barns boende finner föreningen vara en kon­struktion som inle ger de vinster promemorian räknat med. Gemensam vårdnad förutsätter enighet även beträffande barnets boende. Tvärtom kan förhållandet vara det all just förordnandet om barnets boende kan ytterligare accentuera ett annat problem i samband med interimisiiska beslut, nämligen kvarsiltandefrägan. Med dagens bosladsbrislsilualion finns risk för alt part ibland mera ser lill sin egen kvarsittandesiiualion än lill barnets behov.

Ändring bör sålunda inte ske i nuvarande regelsystem såvitt nu är i fråga.

UFR

I nuvarande rättsläge har vi i dag 100 000-lals rättslösa föräldrar och barn. Promemorians förslag om att ett interimistiskt beslut endast skall avse barnets bostad har gjort au båda föräldrarna juridiskt jämställda i några månader vilket är av mycket stort värde. Atl fä vara riklig förälder i ytterligare en lid är bra. Men vi4 kräver au få vara föräldrar för alltid.

Folkpartiets kvinnoförbund

Såvida inte barn kan utsättas för fara eller psykiskt lidande i umgänge med den ena föräldern bör domstol, när det gäller interimistiska beslut i värdnadsmål, döma lill gemensam vårdnad och därutöver om vem barnet skall bo hos.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

Beträffande förslaget att ett interimistiskt beslut i vårdnadsmål endast

skall avse vem barnel skall bo hos, ej vem som skall ha värdnden, sä

tillstyrks della av SSKF.

p-

FoR

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 FoR tillstyrker reservationslösi.

Jonsson/Viklund

Bra att interimistiska beslutet i lingsrällen endast gäller var barnet skall bo och ej vårdnaden.

Strömberg/Wetter

6 kap. 20 §: Förslaget all rätten skall avgöra med vem barnel skall bo under betänketiden kommer alt medföra, att bostadsfrågan kommer all bli särskilt framträdande i stället för alt rätlen bedömer vilken förälder del är lämpligt att barnet skall bo med. Den vinst man gör är att det inte finns något interimistiskt beslut om vårdnad, vilket senare styr del slutliga beslutet. I praktiken kommer ändå kontinuiteten att spela en avgörande roll i värdnadsfrågan, varför också beslutet om med vem bar­net skall bo spelar in vid den slutliga hanteringen.

Skrivningen i specialmoiiveringen i övrigt ger vid handen all domstolen oavsett föräldrarnas önskemål om ett beslut i vårdnadsfrågan (interimis­tiskt) skall kunna ersättas med ett beslut om hos vem barnet skall bo. Vårdnaden om ett barn innebär väsentligt mer än au man beslutar om bostadsfrågan, och del är enligl vår bedömning viktigt att föräldrarna i största möjliga utsträckning får avgöra om de vill ha gemensam vårdnad.

7 Stöd enligt socialtjänstlagen

Göta hovrätt

Hovrätten lämnar förslaget ulan erinran.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten tillstyrker atl den föreslagna föreskriften införs i social­tjänstlagen men anser att den även bör omfatta den tid under vilken en tvist om vårdnad eller umgänge pågår. Behovei av stöd och hjälp är väl så stort under denna lid, när konflikten mellan föräldrarna oftast är som stört och ovisshet råder om vad som slutligt kommer att gälla i fråga om vårdnad eller umgänge.

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen tillstyrker promemorians förslag att det i socialtjänstlagen förs in en erinran om del behov av efterkonlaki med socialtjänsten som

176

kan finnas hos föräldrar och barn efter det en tvist om vårdnad eller    Prop. 1990/91:8

umgänge avgjorts.

Bilaga 3

De socialarbetare som arbetar med familjer i vårdnads- och umgänges­ärenden får en mycket nära kontakt med alla. En strävan hos uiredaren är all även den som "förlorar" - inte förordas som vårdnadshavare, inte får yrkat umgänge - skall förstå utredarens skäl till ställningstagandet. Dialogen mellan klient och utredare bör vara rak och tydlig. Del skapar förtroende, därför söker ofta klienter gång på gång upp uiredaren när del blir problem efter det vårdnads- eller umgängesfrågan avgjorts i nämnd eller domstol. Inle minst är det viktigt att hjälpa lill med umgänget.

Det förekommer alt förälder blivit hänvisad att söka hjälp på annat håll när socialtjänsten avslutat ärendet och målet avgjorts i domstolen. Det kan därför vara av betydelse alt en erinran som den föreslagna förs in i socialtjänstlagen. Socialstyrelsen tillstyrkte också i yttrandet över SOU 1987:7 utredningens förslag att genom socialtjänstlagen markera social­nämndens ansvar sedan ett vårdnads- eller umgängesmål avgjorts.

Domstolsverket

DV avstyrker förslaget. Socialljänsilagen är uppbyggd som en målinriktad ramlag. Detta innebär att den dels i stor ulslräckning anger målen för verksamheten i stället för att i detalj reglera verksamhetens utformning, dels att den innehåller få preciserade regler. Socialtjänstlagen lämnar således de tillämpande myndigheterna stor frihet att ordna verksamheten efter sina egna förutsättningar och behov.

Såsom påpekas i SOU 1987:7 s 194 och i promemorian är reglerna i socialtjänstlagen redan i dag utformade pä ett sådant sätt att ingen tvekan torde behöva uppstå om socialnämndens ansvar. All pä sätt här föreslås skriva in utfyllande bestämmelser i lagen skulle strida mot den uppbygg­nad socialljänsilagen har. Del skulle för övrigt kunna tolkas som om upp­gifter på övriga områden där motsvarande bestämmelser saknas skulle ha mindre vikt än dessa frågor och det vore olyckligt. Frågan kan i stället lösas genom att socialstyrelsen utfärdar allmänna råd (jfr 67 § SoL).

JO

Socialnämndens ansvar för alt följa barnets utvecking i sådana fall är klart fastslaget i lagen. Det räcker emellertid inle för att ge barnet den personliga hjälp som barnel behöver, eftersom socialnämnden inte kan vidta någon åtgärd mot vårdnadshavarens vilja. Del finns alltså en zon där barnel behöver hjälp, men där LVU inte är tillämplig. I t.ex. sådana fall kan en kontaktperson för barnet vara till stor nytta. Stöd enligl socialtjänstlagen och kontaktperson för barnet Jag biträder förslagen i dessa delar. Samtidigt vill jag tillägga följande. Det förekommer inle sällan att domstol vid fastställandet av förälderns

12    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

umgänge med barnet uppställer som villkor att umgängesrätten skall ut- Prop. 1990/91: övas i närvaro av någon av socialnämnden utsedd person. Del har i prak- Bilaga 3 tiken visat sig att socialnämnden inle uppfattat domstolens förordnande som bindande. Nämnden har under hänvisning till svårigheten att finna en lämplig person eller till personalbrist inte efterkommit domstolens förordnande, vilket har fält lill följd att föräldern inte kunnat umgås med barnet på sätt domstolen har bestämt. Till undanröjande av den tvekan som nu kan råda hos socialnämnderna bör av 10 § socialtjänstlagen också framgå att det åligger socialnämnden alt utse en särskild person (kontakt­person) när det behövs vid umgängesrättens utövande.

Piteå kommun

Detta tillägg till socialtjänstlagens 12 § är, framför allt ur barnens syn­vinkel, myckel nödvändigt och bra.

Det kommer dock att innebära att ytterligare arbetsuppgifter läggs på socialnämnderna, vilkel innebär behov av ökande resurser och ökande kostnader.

LO

LO tillstyrker förslaget att socialnämnden inte längre ska ytira sig i en värdnadstvist. Även andra åtgärder bör dock vidtas för all förkorta de långa utredningstiderna.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet har inle någon erinran mot förslaget.

FoR

FoR tillstyrker reservationslösi.

RMSÖ

RMSÖ anser, all man bör forordna en särskild "barnsocialsekreierare", med särskild kunskap om barn i svårigheter, för bland annat vårdnads-och umgängesutredningar.

När barnavårdsnämnden försvann föll ansvaret på socialsekreteraren. Barnets behov kan lätt komma i skymundan, då tjänstemannen även skall se till föräldrarnas intressen.

I vissa fall ålägger allmän domstol, trots att socialtjänsten verkställt utredning, som ger vid handen att ett umgänge vore menligt för barnet, socialnämnden au medverka vid umgänget.

Såvitt vi kan förstå, kan ett sådanl förordnande komma från förvalt­ningsdomstol, som är överställd socialtjänsten, men allmän doinstols så­dant förordnande kan inte för socialnämndens vidkommande anses tving-

178

ande, eftersom nämnden inle är part i den form av mål, umgängestvisl    Prop. 1990/91:

efter äktenskapsskillnad, det här är fråga om.

Bilaga 3

Tveksamheten i della visas också av, alt umgängesföräldern själv måste ansöka om bistånd hos socialnämnden, som sedan har att ta beslut i ären­det.

Socialnämnden har sedan inte ansett sig längre kunna skydda barnel. (SoL 12 och 3 §§ har satts ur spel.)

Vårdnadshavaren är också fråntagen möjligheten till det. (Men inte skyl­digheten enligt FB 6 kap.)

RMSÖ hemställer att denna ordnings fortsatta giltighet prövas.

Vi ser del också som underligt, att en person ej bosall inom kommunen kan bifallas ett bistånd, eftersom personen i varje annal bisiåndsärende vi känner lill måste varaktigt vistas inom ifrågavarande kommun.

Strömberg/Wetter

De föreslagna ändringarna i 10 § socialtjänstlagen är inle tillräckligt långt­gående. Även barn under 15 år bör - oavsett förälders samtycke - ha möjlighet att få en kontaktperson. Det förekommer att barn med stöd av en sådan skulle kunna bo kvar i sitt hem och i sä fall inte flyttas frän hemmet. Vissa föräldrar under perioder av barnets liv inte har den goda kontakt man skulle önska, och att barnet då skulle kunna få hjälp av kontaktpersonen.

8 Faderskapserkännande

Göta hovrätt

Hovrätten tillstyrker förslagen.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten avstyrker förslaget. Kritik kan riktas mot benämningen "erkännande" av faderskap. Ordet "bekräftelse" är dock inte bättre. Ordet för tankarna till all man bekräftar någol som redan är faslslälll. Så är ju inle fallet, eftersom faderskapet fastställs genom dom eller genom själva förfarandet som idag benämns "erkännande".

Stockholms tingsrätt

Tingsrätten tillstyrker förslaget au begreppet fadcrskapserkännande ersätts med faderskapsbekräftelse, närmast av psykologiska skäl.

179

Socialstyrelsen

Prop. 1990/91: 8

Bilaga 3 

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag alt begreppet erkännande byts ut mot bekräftelse. Viktigt är dock atl termen inle innebär är någon glidning i betydelsen utan att handingen kan komma att bli giltig i andra länder i lika hög grad som idag.

Socialstyrelsen vill i detta sammanhang också la upp frågan om ett för­enklat förfarande för fastställande av faderskap när föräldrarna bor till­sammans. Enligt nuvarande regler i föräldrabalken skall socialnämnden alltid godkänna ett erkännande för au det skall bli giltigt. Sådanl god-kännade får bara lämnas om del kan antagas atl mannen är far lill bar­nel. Socialnämnden måste därför alltid göra en viss prövning före sitt godkännande, även om utredningen som föregår denna prövning är rela­tivt summarisk i ärenden där parterna sammanbor.

Ungefär hälften av alla barn som föds i Sverige föds av föräldrar som inte är gifta med varandra. I de flesta fall bor dock föräldrarna tillsam­mans. Socialstyrelsen har i kontakter med socialnämnder fått uppfatt­ningen att del så gott som aldrig händer att elt förenklat ulredningsför­farande, när parterna bor tillsammans, övergår till en mer fullständig utredning p.g.a. parternas tveksamhet i faderskapsfrågan. Socialstyrelsen ser därför atl liden kan anses mogen för ett förenklat förfarande hos pastorsämbetet i de fall parterna bor tillsammans. Möjligheten all hos pastorsämbetet fär faderskapet fastställt kunde stå öppen för de föräldrar som varit kyrkobokförda pä samma adress sedan en viss lid före barnets födelse. Bestämmelsen föresläs utformas så att mannen anses som far lill barnel om föräldrar, som bott tillsammans sedan minst 10 månader före barnets födelse, bekräftat och godkänt faderskapet. Parter som är tvek­samma lill faderskapet trots au de bor och har bott tillsammans viss tid före barnels födelse skall naturligtvis hänvisas lill socialnämnden för all få en faderskapsulredning pä vanligt vis. Barn som föds av föräldrar som inle är gifta med varandra och som inle bor tillsammans skulle social­nämnden på samma sätt som idag ha skyldighet au utreda och fastställa faderskapet för.

En viktig förutsättning för all införa del föreslagna förfarandet är en visshet om all sådan faderskapsbekräftelse hos pastorsämbetet i sambo­ärenden får samma giltighet i andra länder som förfarandet hos social­nämnderna idag har.

Domstolsverket

DV tillstyrker atl den nya benämningen bekräftelse införs.

Begreppet erkännande förekommer även i kungörelsen (1973:810) om

socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap, m.m., förordning­

en (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och

ärenden enligt föräldrabalken, m.m., lagen (1958:642) om blodundersök­

ning vid utredning av faderskap och i lagen (1969:620) om ersättning i

180

vissa fall för utgivna underhållsbidragvarför följdändringar måste göras    Prop. 1990/91: 8

också i dessa författningar.

Bilaga 3

Enligl DVs mening bör i detta sammanhang även övervägas om inte kravet på all bekräftelsen skall vara bevittnad av tvä personer kan tas bort. Se t.ex. departementschefens resonemang i samband med all kravet på bevillning av bodelningsavtal slopades (prop. 1986/87:1 s. 55). Även i detta fall kan det praktiska behovet av vittnen ifrågasättas. Beviiiningen torde inte ha någon som helst betydelse ur rältssäkerhelssynpunki, i synnerhet som bekräftelsen skall godkännas av modern och socialnämnden.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet

I promemorian föreslås all termen "erkännande" av faderskap byts ul mot termen "bekräftelse" av faderskap. Motivet härför är all det - påslås del (s. 83) - ter sig svårförståeligt för många fäder och att det kan upplevas som kränkande" au en antagen far skall "erkänna" faderskapet. En term "som är mera anpassad till dagens verklighet och som inle upplevs som sä känsloladdad av föräldrarna" samt "som mera positivt tar sikte på vad del egentligen handlar om" kan enligt promemorian vara den föreslagna termen "bekräftelse" av faderskap.

Fakultelsstyrelsen vill till en början ifrågasätta om termen "erkännande" av faderskap verkligen på grund av de skäl som åberopas i promemorian kan anses utgöra ett sä allvarligt terminologiskt problem att denna gamla, väl inarbetade, term av endast denna anledning bör utbytas. Eftersom den man som antas vara etl barns far normall inle kan förmodas ha möjlighet att säkert bedöma om han verkligen är delta, får dock av det skälet termen "erkännande" av faderskap möjligen anses inte helt lyckad eller adekvat i sammanhanget. Eftersom erkännandet också fungerar som en förklaring om atl mannen år beredd alt ta på sig faderskapets rättsliga konsekvenser kan likväl termen "erkännande" av faderskap accepteras. Lämpligheierfav termen "bekräftelse" av faderskap kan dock än starkare ifrågasättas. All "bekräfta" någol betyder visserligen bl.a. "all fastslå riktigheten av elt visst anlagande". Den man som antas vara ett barns far har dock aljtså givetvis själv vanligtvis inle möjlighet atl fastslå riktigheten av della anlagande. Termen "bekräftelse" anger inte heller att del är den presumtive fadern själv, som gjort denna, vilkel är en särskilt påfallande nackdel med denna term i det aktuella sammanhanget. Dessutom kan man fråga sig om inte termen "bekräftelse" mäst anses mindre lämplig även av del skälet atl ordels allmänna innebörd förmodligen inle alltid är bekant för gemene man.

En term som bättre än både "erkännande" och "bekräftelse" av

faderskap "lar sikte på vad del egentligen handlar om" kan enligt

fakultetsstyrelsens mening möjligen i stället vara "faderskapsförklaring".

Vad det är fråga om är ju nämligen egentligen alt en man förklarar sig

vara far till ett barn, oavsett hur del nu förhåller sig biologiskt härmed;

181

en annan sak är givetvis au det i de allra flesta fall förhåller sig så, au mannen är barnels biologiske far.

Om termen "faderskapsförklaring" godtas skulle detta dock kräva en Prop. 1990/91:8 särskild omarbetning av lagtexten med hänsyn lill att ordet "förklaring" Bilaga 3 f.n. används i en annan betydelse (se FB 1:3). Skulle det anses att termen "faderskapsförklaring" inte kan godtas eller på elt tillfredsslällande sätt inarbetas i lagtexten föreslär fakultelsstyrelsen i andra hand all termen "faderskapserkännande" bibehålls. I fråga om termen "bekräftelse" av faderskap vill fakultelsstyrelsen avslutningsvis dessutom påpeka, all den föreslagna lagtexten i och för sig är mindre lyckad. I den föreslagna lydelsen av FB 3:1 st 2 heter det t.ex. följande: "Är mannen död och har han inle varaktigt sammanbott med barnel och inte heller efter barnets födelse bekräftat barnet som sill ..."

 Frågan är om inte lydelsen i stället borde vara följande: "Är mannen död och har han inte varaktigt sammanbott med.barnet och inte heller efter barnels födelse bekräftat atl barnel är hans."

Malmö kommun

I promemorian föreslås atl termen faderskapserkännande byts ul mot faderskapsbekräftelse. Många föräldrar har sedan länge påpekat att ordet erkännande har en negaliv laddning. Man talar om alt erkänna brott inför domstol. Termen bekräftelse har däremot en positiv laddning och ger ökad tyngd åt handlingen, varför socialnämnden ställer sig positiv till den föreslagna ändringen.

Sveriges advokatsamfund

Samfundet har inte någon erinran mot förslaget.

Föreningen jurister vid de allmänna advokatbyråerna

Föreningen anser att förslaget all uttrycket faderskapserkännande ersattes med termen "bekräftelse" av faderskap inte är tillräckligt underbyggt. Skäl saknas att frångå nuvarande benämning.

Rädda Barnens riksförbund

Rädda barnen ansluter sig till förslaget om att termen faderskapserkän­nande byts ut mot termen faderskapsbekräflelse.

UFR

UFR tillstyrker promemorians förslag. Moderata kvinnoförbundet

Utredningen föreslår atl termen faderskapserkännande byts ut mot

faderskapsbekräftelse. Detta är helt i linje med vad mänga föräldrar

'°-

önskar. I dag upplevs ordet erkännande som något negativt. Som om man    Prop. 1990/91: 8 erkände ett brott man begått. Ordet bekräftelse däremot framhåller del    Bilaga 3 positiva, det fina i all vara förälder, och upplevs också som någol frivilligt och önskvärt.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund

SSKF tillstyrker också förslaget om alt ordet faderskapserkännande ersätts av ordet faderskapsbekräflelse.

Svenska kvinnors vänsterförbund

Föräldrar av båda könen upplever proceduren med faderskapserkännande som kränkande. Särskilt föräldrar som inte varit sammanboende under konceplionsliden upplever frågorna som närgångna och kränkande. Del är av största vikt alt föräldrarna informeras noggrant om de juridiska aspekterna samt att förfarandet görs så enkelt och positivt som möjligt ulan all barnets rättsliga ställning sätts ur spel. Ändringen lill ett mer positivt ordval från fadcrskapserkännande till faderskapsbekräflelse är ett steg i rätt riktning. Mer information behövs också om föräldrarnas möjlighet att redan före barnels födelse underteckna faderskapserkän­nandet.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle

Förslaget på ändring i lagtext från faderskapserkännande till faderskapsbekräflelse är elt bra förslag. Ordvalet passar bättre i liden.

RMSÖ

RMSÖ ser med tillfredsställelse, all faderskapserkännande ändras till faderskapsbekräflelse. Men varför inte ge pappan möjligheten bekräfta sitt faderskap på etl tidigt stadium vid något av de första besöken på mödravårdscentralen? Del skulle ge honom mer känsla av deltagande och ansvar och befrämja förhållandel mellan barnet och honom i framliden med tanke på bland annal föräldraledighet och vård-av-barn-dagar. Mänga drar sig också för kontakt med socialförvaltningen.

Bodens kommun

Det är fortfarande många som vid faderskapsfastslällelse inle är informerade om gemensam vårdnad. Man kan uppleva förväntningar från socialtjänsten att ändå göra anmälan om gemensam vårdnad, även om den ene eller båda föräldrarna har behov av att tänka igenom värdnadsfrågan ytterligare. Vi är tveksamma till den föreslagna förändringen av rutinen.

Jonsson/Viklund

183

Promemorians    förslag    alt    faderskapserkännandei    ändras    till    Prop. 1990/91:8

faderskapsbekräftelse är bra.

Bilaga 3

9 Omprövning

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten delar i promemorian anförda skäl uppfattningen atl några ändringar inte bör göras i denna del.

Socialstyrelsen

Promemorian föreslår inga ändringar i reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden.

Socialstyrelsen såg i yttrande över SOU 1987:7 myckel positivt på all utredningen föreslog atl möjligheterna för en förälder atl begära omprövning av en vårdnadsdom begränsades. Del finns barn som får uppleva alt föräldrar ideligen väcker talan om en förändring av vårdnaden eller umgänget.

De skäl som nu anförs i promemorian för att inte göra ändringar i reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden accepteras av styrelsen. Bl.a. betonas domstolens ansvar för målets utredning, vilket inte helt kan tas om inte målet upptas till prövning och att man från domslolshåll anmärkt alt antalet "okynnesprocesser" är sällsynta.

Föreningen Jurister vid de allmänna advokatbyråerna

Föreningen delar bedömningen all några ändringar av reglerna om omprövning av värdnadsavgöranden inle bör göras.

FoR

FoR tillstyrker reservationslösi.

Strömberg/Wetter

I detta avsnitt diskuteras förslaget alt begränsa förälders rätt till förnyad prövning av vårdnaden. Den inställning som rent allmänt visas i promemo­rian ger vid handen, alt den umgängesberättigade föräldern vid minsta motstånd från vårdnadshavaren kan begära vårdnaden överflyttad till sig. Sädana ex är vad som anförts om villigheten all della i samarbetssamtal och informationsskyldigheten "för all underlätta umgänget".

Att man dessutom inte anser alt möjligheterna till omprövning skall

begränsas medför - som framgår av promemorian - alt barnels osäkerhet

om var det skall vistas ytterligare kan accentueras. Om barnet vet atl

minsta oenighet mellan föräldrarna kan medföra nya processer, blir

184

otryggheten markant. Det har - trots påståenden om motsatsen - visat sig    Prop. 1990/91: au en förälder var 14:e dag kan begära omprövning i värdnadsfrågan.     Bilaga 3 Enbart möjligheten av detta är en osäkerhetsfaktor. Det faktum alt det inle är vanligt förekommande skall inte utgöra något hinder - del är enligt vår uppfattning mycket menligt för de barn - lät vara ett fätal - som ideligen utsätts för nya bedömningar.

10 Kontaktperson för barnet:

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten tillstyrker förslaget i dess helhet. Stockholms tingsrätt

Tingsrätten kan inte underlåta alt framhålla, all barn i vårdnadslvisier ofta befinner sig i en utsatt situation och atl de kan ha behov av stöd av en utomstående person. Tingsrätten finner därför önskvärt atl även barn under 15 år i just dessa fall skall kunna få stöd av kontaktperson även om värdnadshavaren inte skulle samtycka.

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen biträder promemorians förslag i frågan.

Domstolsverket

DV tillstyrker förslaget.

SACO/SR

När del gäller frågan om kontaktperson för barnel innebär förslaget atl t.ex. en 14-åring som önskar och behöver en kontaktperson inte kan få det om vårdnadshavaren motsättersigdetla. Barnets självbestämmande i denna fråga bör sällas vid 12 i stället för vid föreslagna 15 är. Även yngre barns åsikt om umgänge och vårdnad skall respekteras och sådana samtal hänvisas till kompetent barnpsykolog.

Sveriges Advokatsamfund

Samfundet har inte någon erinran mot förslaget.

Föreningen jurister vid de allmänna advokatbyråerna

Föreningen delar det synsätt som i promemorian getts beträffande kontaktperson för barnel.

185

UFR

Prop. 1990/91:8

Bilaga 3 UFR är myckel tveksam lill om del går alt genom socialtjänstlagen åstadkomma någol positivt i frågan om vårdnad och umgänge. Hela lagen bygger på frivillighei och innehåller gummiparagrafer som tolkas olika, beroende av vilken kommun eller den socialarbetare man "råkar ut för". Dessutom förstärker promemorian vårdnadshavarens ställning ytterligare och del medför all denna fär total talesrätt, för barnel, för umgängesför­äldern och för den sociala myndigheten.

Folkpartiets kvinnoförbund

Kontaktperson för barnet skall utses i ärendet där vårdnadsprocessen varit långvarig och stridigheter förekommit mellan föräldrarna. Socialnämnden har ansvar att följa barnels utveckling så länge del kan anses all fara föreligger för barnets framtida hälsa.

FoR

Samhället har under de senaste decennierna alltmer tagit över ansvaret för barn frän föräldrarna. För många föräldrar har detta medfört all de känner sig osäkra över vad föräldraansvaret egentligen innebär. Det kan finnas risk för au denna osäkerhet ökar om det utses kontaktperson mot deras vilja.

I promemorian föresläs alt för barn under 15 är fär inte utses kontaktperson om inte värdnadshavaren begär eller samtycker lill det. Delta är helt enligl FoR:s uppfattning om samhällets ansvar kontra föräldraansvaret.

Däremot instämmer definitivt inte FoR i förslaget au "när barnel är över 15 år kan en kontaktperson aldrig utses mot barnels vilja". Enligt FoR:s uppfattning överges då avvägningen mellan samhällets och föräldrarnas ansvar och i stället läggs delta över på barnet.

Särskilt under barns övre tonår har många föräldrar stort behov av hjälp när del gäller tonåringens "personliga angelägenheter". Även många tonåringar har behov av hjälp från någon utomstående vuxen, när del gäller exempelvis konflikter i och utanför familjen. Men utan tvivel är del fler föräldrar än tonåringar som behöver och söker denna hjälp från en kontaktperson.

Visst kan det ifrågasättas hur mycket en kontaktperson kan uträtta om tonåringen motsätter sig atl en dylik utses. Men redan i dag finns eu myckel stort antal kontaktpersoner runt om i landet som efter en första avog inställning från en tonåring inte bara lyckats få god kontakt med denne och föräldrarna ulan också i verklig mening kunnat hjälpa båda parterna.

Det nu framlagda förslaget skulle omintetgöra dylikt hjälparbete.

Självfallet skall även en tonårings integritet respekteras och skyddas,

185

men del fär inle ske på tonåringens villkor och ansvarstagande. Både

föräldrarochsamhälleharetlansvar för tonåringen långt innan det kan    Prop. 1990/91:8 bli aktuellt för socialnämnden att "tillhandahålla andra behandlingsålgär-    Bilaga 3 der eller ingripa på annal sätt".

FoR föreslår därför att sista meningen i 10 § socialtjänstlagen får följande lydelse;

"Har barnel fyllt 15 år får kontaktperson utses även om vårdnadshava­ren inte begär eller samtycker lill del."

Specialmotiveringen behöver endast ändras så alt det klart framgår, alt såväl barnel som fyllt 15 år som dess vårdnadshavare har rätt atl begära att kontaktperson utses. Den andre parten behöver inte lämna samtycke.

11 Övriga frågor

SACO/SR

En annan aspekt som inte berörs i promemorian är konsekvenser för barn som placerats i familjehem. Genom en överenskommelse mellan föräldrarna om gemensam vårdnad kan barn som är placerade i familje­hem las hem med omedelbar verkan. Barns rätt måste inkludera au få vara kvar i den invanda miljön utan plötsliga uppbrott. För många barn som är placerade i familjehem under lång tid har fosterföräldrarna kommit all representera irygghei och kontinuitet och blivit vad man kallar psykologiska föräldrar. Förslaget bör av denna anledning kompletteras lill skydd för långvarigt placerade barn, för att undvika plötsliga och snabba hemtagningar.

BRIS

BRIS ser framförallt 5 viktiga komponenter där samhällets hjälp kan förbättras pä ett mer genomgripande sätt när det gäller atl stödja barn och föräldrar vid vårdnad och umgänge, sett ur barnets perspektiv.

1.

Barnets lalerält

2.

Förbättrade utredningsmetoder

3.

Ökade resurser Ull socialnämnden för stöd Ull barn och familjer

4.

Föräldrasamial

5.

Familjedomstol

1. Barnets lalerält. Trots två genomarbetade förslag till lalerält för barn, senast SOU 1987:7, har inget av dem lett lill lagstiftning. I den nya FN-konventionen om barnels rättigheter som antogs nov 1989, skrevs bl.a. i artikel 12 "Barn som är i stånd att bilda egna åsikter skall ha rätten au fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande lill barnets ålder och mognad".

samt

"För delta ändamål skall barnel särskilt beredas möjlighet au höras,

antingen indirekt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ....".

187

BRIS har sedan tidigare framfört kravet på alt barnet skall fä pansläll-    Prop. 1990/91:8 ning och processbehörighet oavsett ålder men atl åldersgränsen för barns    Bilaga 3 personliga ansvar läggs vid 15 år i mål om vårdnad och umgänge. Fram tills dess skall barnels behov och inställning i praktiken utövas av ett offentligt biträde.

BRIS menar att barnets talan skall utföras av en ställföreträdare, ett offentligt biträde som får behörighet alt som barnets ombud lill alla delar företräda barnet i målet d.v.s. även överklaga å barnets vägnar. Enligt BRIS mening skall det offentliga biträdel ha till uppgift - även när det gäller barn under 15 år - att föra barnets talan, som barnets ombud, i den bemärkelsen att del är barnets egen uppfattning och vilja som skall föras fram. Biträdet skall ge barnet stöd och hjälp men inte föra fram sin egen lösning om vad som kan vara bäst för barnet. Barnet skall natur­ligtvis inte tvingas till alt ha en uppfattning eller att ta ställning.

Alt så många remissinstanser ställde sig negativa till förslaget i SOU 1987:7 kan bero på all man där lade gränsen för barnels personliga ansvar vid 12 års ålder.

BRIS vill också i detta sammanhang påpeka alt FN-konveniionen inte sätter någon åldersgräns för barnels rätt att uttrycka sin mening och vi anser därför atl åldersgränsen 12 år i FB:s bestämmelser kring verkställig­het i umgängesfrågor snarast las bort. Ett umgänge som kommer lill stånd mot barnets vilja - oavsett vad som ligger bakom barnets avstånds­lagande - kan aldrig bli ett umgänge som innebär en känslomässig positiv relation för barnel. Det kan snarare liknas vid en konfrontation. Det kan knappast vara vad lagstiftaren åsyftat när man talar om barns behov av sina föräldrar. Barnets person och åsikter skall naturligtvis respekteras oavsett ålder.

Här mäsie socialtjänsten, PBU eller andra hjälporgan göra stora insatser för all utanför domstolen lösa konflikter och reda ul barnets orsak till vägran för all bidraga lill en relation på sikt.

FN-konvenlionen om barnels rättigheter aktualiserar frågan om barns talerätt och BRIS uppmanar nu regeringen att ta tag i frågan.

2,  Vårdnadsuiredningen är en av de få möjligheter som finns alt utröna

barnets situation och inställning. Alt utredningarna till största delen

uteslutande handlar om föräldrarna är ett omvittnat faktum. Om barnets

person, fritidsintressen, kamrater och skolsituation nämns myckel lite.

Utredningarna måste bättre fokusera på barnet och klargöra för

domstolen barnets åsikter och perspektiv.

BRIS vill i detta sammanhang peka på vikten av atl socialtjänsten utvecklar metoder all samtala med barn kring skilsmässa, vårdnad och umgänge. Vi tror också atl ett väl genomarbetat, som standard använt, frågeformulär kring barnels situation, skulle förbättra domstolens möjligheter all bedöma vårdnads- och umgängesfrägor.

3.  Socialnämndens roll vid vårdnad och umgängeslvisier. Socialtjänsten

måste fä mer resurser att stödja och hjälpa barn och föräldrar vid

umgänges- och vårdnadskonflikter. Endast genom att om möjligt lösa

konflikterna eller medla och försöka finna för alla parter godtagbara    Prop. 1990/91:8 lösningar med barnel i centrum kan domstolens beslut bli hållbara.      Bilaga 3

BRIS menar alt socialtjänsten skulle få utökade möjligheter atl tillsätta en medlare/kontaktperson, även mot en förälders vilja, som kan medverka vid umgängestillfällena och närvara vid överlämningar och hämtningar av barnel. BRIS har erfarenhet av mänga problem kring umgänget som hade gäll alt lösa med hjälp av tredje man.

Föräldrar som befarar all barnel far illa under umgänget kan få sin oro stillad eller misstankarna underbyggda på ett mer objektivt sätt. Barnel kan också få hjälp och stöd vid umgänge med en förälder som barnel inte känner väl.

4.  Föräldrasamial. Många av de problem som uppslår i samband med

skilsmässa beror på bristande "skilsmässokunskap" i samhället. BRIS har

därför väckt förslaget om obligatoriska s.k. föräldrasamial där alla

föräldrar som separerar och har barn under 15 år skall vända sig lill

närmaste socialkontor för samtal. Målsättningen är all informera

föräldrarna (och ev. barnel där så är lämpligt) om barnens behov vid

skilsmässa, föräldrarnas skyldigheter och rättigheter, vårdnads- och

umgängesprocessen samt de problem som ev. kan komma framöver.

Förhoppningen är att samtalet/samtalen skall utmynna i eu förslag om var

barnel skall bo och hur umgängesfrågan skall lösas. En uppmaning till

samarbetssamtal om så behövs kan också bli aktuell. Samtalen kan föras

separat om föräldrakonflikten är myckel djup.

Dessa s.k. föräldrasamial skall inte förväxlas med samarbetssamtalen som ju bör vara frivilliga och som löper under en längre tidsrymd och med en terapeutisk inriktning.

5.  Familjedomstol och barndomstol. Familjedomslolen är en annan idé

som BRIS framfört tidigare vid flera tillfällen. Vi menar att del bör

inrättas en speciell domstol, en s.k. familjedomslol, för all samla alla

sådana mål som rör barn och som hittills varit uppsplittrade på olika

domstolar.

En familjedomstol skulle kunna anpassas lill barns speciella behov av kompetens och processföring. Vi föreslår all länsrätterna får en sådan inriktning och all målen om vårdnad och umgänge flyttas från tingsrätter­na.

UFR

UFR vill kraftfullt poänglera all del lagsiadgas att: Vårdnaden av barnel tillkommer automatiskt den andra föräldern om värdnadshavaren avlider om det mellan barnet och honom/henne föreligger en god relation och inte Slår i strid med vad som är bäst för barnet.

UFR vill även poängtera att det på grund av rådande rättsförhållanden

blir umgängesföräldern oftast ädömd all betala den umgängessaboierande

vårdnadshavarens rättegångskostnader i verkslällighetsmål av umgänges­

rätten.

189

Eftersom umgängesföräldern förvägrats del umgänge som lingsrällen    Prop. 1990/91: tillerkänt honom, och svaranden genom egenmäktigt förfarande med    Bilaga 3 barnel på olika sätt saboterat umgänget och den känslomässiga kontakt mellan barnel och umgängesföräldern, ulan dokumenterat skäl förvägra denna rätten lill umgänge skall samma inte vara förpliktat alt betala ersättning för motpartens rällegångskostnader.

FoR

FoR tillstyrker ikraflträdandereglerna. Mansrollsgruppen

Frågor om umgänge anses som frågor rörande vårdnaden och skall därför handläggas som värdnadsmål vid allmän domstol. I praktiken sker dock en prövning i flertalet umgängesmål i helt andra instanser, nämligen vid försäkringskassorna och försäkringsdomstolarn'j. Del gäller dä barnen uppbär bidragsförskott och föräldrarna tvistar om umgängestiden och dess varaktighet. Här finns tillika en tendens hos vissa vårdnadshavare au p.g.a. reglernas utformning, minimera umgängestiden lill atl understiga de avdragsberättigade fem dygnen för all på detta sätt försäkra sig om bibehållet bidrag.

Försäkringsinstanserna motiverar sin prövning med atl den gäller bedömning av rätten till bidragsförskott och därmed kan sägas ha socialförsäkringsrättslig karaktär. För de inblandade föräldrarna ter sig saken annorlunda samtidigt som samma fråga samtidigt kan vara anhängiggjord vid olika instanser samtidigt.

I syfte all dels klarlägga rättsläget och dels minimera antalet inblandade rättsliga instanser skulle Idégruppen välkomna etl förtydligande i föräldra-eller rättegångsbalk som entydigt klargör alt samtliga frågor som rör umgäge skall behandlas som vårdnadsmål vid allmän domstol. Vid tvist mellan föräldrarna ska frågan hänskjutas dit för avgörande vilket sedan i sin lur skall ligga lill grund för den socialförsäkringsbedömning som avser rätt lill eventuellt bidrag.

Konkret föreslås all föräldrabalken förses med en lagregel av vilken del framgår att.... "Frågor som rör bedömning av umgänge eller vårdnad, dess varaktighet eller bestånd, är atl anse som värdnadsmål och handläggs av allmän domstol."

Sammanfattningsvis kan vi konstalera alt promemorian innehåller genomarbetade och konsekventa lagändringsförslag och kan underlätta mäns kontakter med sina barn. Vi tillstyrker därför samtliga förslag i promemorian.

190

Strömberg/Wetter

Prop. 1990/91:

Bilaga 3 6 kap. 19 §: Vi ser med tillfredsställese, atl oavsett domstolen ger direktiv för utredningen, utredaren är den som skall avgöra hur utredningen skall bedrivas. Allt för rigorösa rikllinjer från domstolens sida kan på elt avgörande negativt sätt hämma uiredaren, så all utredningen inte blir sä allsidig som objektivitetskravet i regeringsformen fordrar.

Lagrådsremissens lagförslag

Bilaga 4

1 Förslag till

Lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken

deb atl 1 kap. 2 - 4 §§, 2 kap. 5 §, 3 kap. 1 och 3 §§ samt 6 kap. 4 -6, 10, 15 och 18 - 20 §§ skall ha följande lydelse,

deb all del i 6 kap. skall införas en ny paragraf, 6 a §, av följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe 1 kap. 2§

Rätten skall förklara au mannen i äktenskapet ej är fader till barnel, om

1.

det är utrett all modern har haft samlag med annan än mannen under tid då barnel kan vara avlat och del med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt alt barnel har avlats av den andre,

2.

del på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hållas för visst alt mannen ej är barnets fader, eller

3.

barnet har avlats före äktenskapet eller under det au makarna levde åtskilda och del ej är sannolikt atl makarna ha haft samlag med varandra under lid dä barnel kan vara avlat.

skriftligen annan mans erkännande av faderskapet och har i fråga om erkännandet iakttagits bestämmel­serna i 4 §, skall därigenom anses faslslälll all mannen i äktenskapet ej är barnets fader. Erkännandet skall dock i della fall alltid vara skriftligen godkänt av modern.

Godkänner mannen i äklenskapel        Godkänner mannen i äktenskapet

skriftligen annan mans behäftebe av faderskapet och har i fråga om bekräfteben iakttagits bestämmelser­na i 4 §, skall därigenom anses faslslälll atl mannen i äktenskapet ej är barnets fader. Behäfteben skall dock i detta fall alltid vara skriftli­gen godkänd av modern.

3 

§

Föreligger ej fall som avses i 1 § eller har rätten meddelat förklaring enligl 2 § första stycket, fastsiälles

Föreligger ej fall som avses i 1 § eller har rätten meddelat förklaring enligt 2 § förslå stycket, fasistälb

Balken omtryckt 1983:485.

192

Nuvarande lydebe

faderskapet genom erkännande eller dom.

Föreslagen lydebe

faderskapet genom bekräftebe eller dom.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

4

§

Erkännande av faderskap sker skriftligen och skall bevittnas av två personer. Erkännandet skall skrift­ligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förord­nad förmyndare för barnel. Har barnet uppnått myndig ålder, skall erkännandet i stället godkännas av barnet självt. Socialnämnden får lämna sitt godkännande endast om del kan antagas att mannen är fader till barnel.

Erkännande kan ske även före bar­nets födelse.

Visas senare atl den som har läm­nat erkännande ej är fader till bar­net, skall rällen förklara atl erkän­nandet saknar verkan mot honom.

Bekräftebe av faderskap sker skrift­ligen och skall bevittnas av tvä per­soner. Bekräfteben skall skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förordnad förmyndare för barnet. Har barnel uppnått myndig ålder, skall bekräf­teben i stället godkännas av barnel självt. Socialnämnden fär lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen är fader till bar­nel.

Bekräftebe kan ske även före bar­nets födelse.

Visas senare att den som har läm­nat bekräftebe ej är fader lill bar­nel, skall rällen förklara alt bekräf­teben saknar verkan mot honom.

2 kap. 5 §

Om faderskapsfrägan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet på grund avsocialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antages vara fader till barnel tillfälle all erkänna faderskapet.

Om faderskapsfrågan kan be­dömas med tillräcklig säkerhet på grund avsocialnämndens utredning, bör nämnden bereda den som antas vara fader lill barnet tillfälle all bekräfta faderskapet.

3 kap. 1§ Vill man som enligl 1 kap. 1 § skall anses som barns fader vinna

Senaste lydelse 1987:790

13   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 8

193

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 4 förklaring enligt 1 kap. 2 § första stycket atl han icke är fader lill barnet, skall han väcka talan härom mot barnel eller, om barnel har avlidit, dess arvingar.

Är mannen död och har han inle Är mannen död och har han inle

varaktigt sammanbott med barnet varaktigt sammanbott med barnel

och inte heller efter barnets födelse och inle heller efter barnets födelse

erkänt bamet som sitt, har den avlid- bekräftat att barnet är hans, har den

nes maka och var och en som jämle avlidnes maka och var och en som

eller näst efter barnet är berättigad jämte eller näst efter barnet är

lill arv efter mannen rätt att väcka berättigad till arv efter mannen rätt

talan om att mannen ej är fader lill att väcka talan om au mannen ej är

barnet. Efterlämnar den avlidne fader lill barnel. Efterlämnar den

förutom maka sådana arvingar som avlidne förutom maka sådana ar-

avses i 3 kap. 2 § ärvdabalken, har vingar som avses i 3 kap. 2 § ärvda-

var och en av dem rätt all väcka balken, har var och en av dem rätt

talan under här angivna förutsätt- all väcka talan under här angivna

ningar.

förutsättningar.

Rätt att väcka talan föreligger ej, om vid mannens död mer än ett år har förflutit från det att talan, som grundats på att mannen är fader till barnel, väckts mot honom och han fält del därav eller om mer än eu år har förflutit sedan anspråk på samma grund framställts mot mannens dödsbo.

3 

§

3

Talan som avses i 1 eller 2 § får väckas vid rätten i den ort där barnel har sill hemvist eller, om det har avlidit, vid den rätt som har all la upp tvist om arv efter barnel. Finns det inte någon annan behörig domstol, skall målet tas upp av Stockholms tingsrätt.

Detsamma gäller talan enligt 1 Detsamma gäller talan enligl 1

kap. 4 § tredje slycket om all eu kap 4 § tredje stycket om au en

faderskapserkännandesaknarverkan fadersskapsbekräftebe saknar verkan

mot den som har lämnat det.

mot den som har lämnat den.

6 kap.

4 

§

Slår barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

-Senaste lydelse 1985:368

194

Nuvarande lydebe

Har förordnande om vårdnaden inte meddelats tidigare, kan föräldrama, i stället för att göra en ansökan till rätten, efter anmälan av dem båda till pastorsämbetet få gemenscurt vårdnad genom regbtt-ering under förutsättning att föräldrama och bamet är svenska medborgare.

Föreslagen lydebe

Föräldrama kan få gemensam vård­nad också genom regbtt-ering hos pas­torsämbetet efter anmälan av dem båda

1.

till socialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en bekräftebe av faderskap, eller

2.

till pastorsämbetet under fömt­sättning att förordnande om vårdna­den inte har meddelats tidigare och att föräldrama och barnet är svenska medborgare.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

5 §

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem alt vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall r&iten på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden om bamet åt en av föräld­rama efter vad som är bäst för bamet. Rätten kan också i mål om äkten­skapsskillnad utan yrkande förordna om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vårdnad är upp­enbart oförenlig med bamets bästa.

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rätten besluta efter vad som är bäst för bamet. Rätten får därvid anförtro vårdnaden om barnet ål en av föräldrama. Rätten får också låta den gemensamma vård­naden bestå, om den förälder som har begärt upplösning av den gemensamma vårdnaden förklarar att han eller hon ändå kan tänka sig fortsatt gemensam vårdnad.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig ined barnets bästa.

6 §

Slår barnel under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill den andre att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, skall rätten på talan av denne eller båda föräldrama anförtro vårdnaden åt den andra föräldern, om detta är bäst för barnet.

Står barnel under vårdnad av en­dast en av föräldrarna och vill någon av dem få ändring i vårdna­den, skall rätten på talan av denne eller båda föräldrarna besluta efter vad som är bäst för barnet. Rätten får därvid anförtro vårdnaden åt den andra föräldern, om denne vill att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne. Rätten får också förordna

195

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

att föräldrama i fortsättningen skall utöva vårdnaden gemensamt, om en av dem begär det och den andre inte förklarar att han eller hon inte kan tänka sig gemensam vårdnad.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

6a §

Vid bedömningen av vad som är bäst för bamet skall rätten fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrar­na.

10 §

Slår barnel under vårdnad av en eller tvä särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnets föräldrar eller båda fä vårdnaden överflyttad lill sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnel. Rätten får flytta över vård­naden lill föräldrarna gemensamt endast om föräldrama är ense om det.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligl första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden.

15

Slår barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade förmyn­dare och vill någon av barnels föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, skall rätten be­sluta efter vad som är bäst för barnet. Rällen får dock inte flytta över vårdnaden lill föräldrarna gemensamt, om någon av demprkla-rar att han eller hon inte kan tänka sig gemensam vårdnad.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligl första styckt prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av social­nämnden. §

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnels behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära sä långt som möjligt tillgodoses.

Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för au barnels behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte sär­skilda skäl talar mot det, lämna så­dana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget.

196

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydebe

Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inle är vårdnadshavare, beslutar rätlen pä talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än en förälder, beslutar rällen på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

19 §

Om samtal i syfte att nå enighet i fråga om vårdnad eller umgänge har inletts mellan partema genom social­nämndens eller något annat organs försorg kan rätten, om någon av parterna begär det och fortsatta samtal kan antas vara till nytta, förklara att målet skall vila under en viss tid. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga denna tid.

18 §

I mål om vårdnad eller umgänge får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att i bamets intresse anordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (samarbets­samtal).

Om rätten lämnar uppdrag enligt första stycket, kan den förklara att målet skall vila under en viss tid. Detsamma gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden.

18 §

19 §

Rällen skall se lill alt frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda.

Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden höras eller, om det är tillräckligt, beredas tillfälle att yttra sig.

Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle an lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydebe för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan. Rätten får fastställa rikt linjer för utredningen och bestämma en vbs tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid Barnet får höras inför rätlen, om särskilda skäl talar för del och del är uppenbart atl barnel inle kan ta skada av all höras.

197

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

20 r

Prop. 1990/91: Bilaga 4

I mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge får rätten, för liden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga krafl, besluta om vårdnad eller umgänge efter vad rätten finner skäligt.

I mål eller ärenden om vårdnad

eller umgänge får rällen, för liden

till dess att frågan  har avgjorts

genom en dom eller ett beslut som

har vunnit laga kraft, besluta om

vårdnad eller umgänge. Stårbamet

under vårdnad av båda föräldrarna,

får rätten i stället besluta vem bamet

skall bo tilbammans med. Rätten skall

besluta efter vad som är bäst för

bamet.

Beslut enligt första stycket får meddelas utan huvudförhandling. Innan

beslutet meddelas skall motparten få tillfälle all yttra sig i frågan. Rätten

kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Har rällen

meddelat ett beslut, skall den ompröva del när målet eller ärendet avgörs.

Ett beslut enligl denna paragraf fär verkställas på samma sätt som en

dom som har vunnit laga krafl. Beslutet får dock när som helst ändras av

rätten.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

Senaste lydelse 1987:790

198

2 Förslag till

Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620) deb att 10, 12 och 48 §§ skall ha följande lydelse, deb au det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

10 §

Socialnämnden bör genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service underlätta för den enskilde au bo hemma och ha kontakter med andra.

Nämnden bör även i övrigt tillhandahälla sociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcenlraler och liknande, social jour eller annan därmed jämförlig verksamhet.

Nämnden kan ulse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans närmaste i per­sonliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker lill det.

Nämnden kan utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift atl hjälpa den enskilde och hans närmaste i per­sonliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till del. För barn som inte har fyUt 15 år får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyUt 15 år får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det.

12 §

Socialnämnden skall

verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemnien främja en allsidig pcrsonlighelsut-veckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ung­dom.

Lagen omtryckt 1988:871.

199

Nuvarande lydebe

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynn­sam utveckling och

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får del skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar del, vård och fost­ran utanför del egna hemmet.

Föreslagen lydebe

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken lill en ogynn­sam utveckling,

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar all utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen lill den unges bästa motiverar del, vård och fost­ran utanför del egna hemmet, samt

i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan föreligga sedan en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjoi-ts av en domstol.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

12 a §

Kommunen skall sörja för att föräl­drar kan erbjudas samtal under sak­kunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge (samarbetssamtal).

48 §

Uppdrag all besluta pä socialnämndens vägnar får när det gäller för­äldrabalken avse endast uppgifter som anges i följande lagrum

1

kap. 4 § föräldrabalken,

2

kap. 1, 4-6, 8 och 9 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligl 9 § all besluta alt inte påbörja utredning eller alt lägga ned en påbörjad utredning,

3

kap. 5, 6 och 8 §§ föräldrabalken,

6 kap. 19 § föräldrabalken bett-äf-fande beslut att utse utt-edare i mål och ärenden om vårdnad eller um­gänge,

7 kap. 7, 11 och 14 §§ föräldrabalken, dock inle befogenhet enligl 7 § atl godkänna avtal som innefattar åtagande alt utge engångsbelopp. 11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte heller omfatta

Senaste lydelse 1990:53

200

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 4 befogenhet au meddela beslut i frågor som avses i 27 § denna lag eller

att fullgöra vad som ankommer pä nämnden enligl 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller enligl 9 § lagen (1964:143) om bidragsför­skott.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

201

14   Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 8

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella fader­skapsfrågor

Härigenom föreskrivs atl 3, 6, 8 och  12 §§ lagen (1985:367) om internationella faderskapfrägor skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:8 Bilaga 4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

3

§

Etl faderskap kan fastställas ge­nom erkännande av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd, om nämden är skyldig att utreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken.

I fråga om fastställelse av fade svensk lag.

Har erkännandet lämnats utom­lands, skall detSiVen om della inte följer av andra slycket anses giltigt till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

Eu faderskap kan fastställas ge­nom bekräftebe av faderskapet under medverkan av en svensk social­nämnd, om nämnden är skyldig atl utreda faderskapet enligl 2 kap. 1 eller 9 § föräldrabalken. rskap enligl första stycket tillämpas

Har beh-äfteben lämnats utom­lands, skall den även om detta inte följer av andra slycket anses giltig till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i den främmande statens lag.

6 §

Har ett faderskap fastställts ge­nom erkännande, skall en talan vid svensk domstol om ogiliigförklaring av erkännandet prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fasi-siällelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring fär dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas pä att den som har lämnat erkännandet inte är far till barnel.

Har elt faderskap fastställts ge­nom bekräftebe, skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av bekräftelsen prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fasi-stailelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på att den som har lämnat bekräftelsen inte är far barnet.

8

§

En utländsk fastställelse av fader­skap genom erkännande gäller i Sve-

En utländsk fastställelse av fader­skap genom bekräftelse gäller i Sve-

202

Nuvarande lydelse

rige, om den är gj7//g enligl lagen i en stat där barnet eller den som har lämnat erkännandet hade hem­vist eller i en stat där någon av dem var medborgare. Erkänmuidet skall även om det inle följer av förslå stycket anses giltigt till formen, om det uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stal där erkännandet lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inle i Sverige

1.

om den strider mot eu här i landet giltigt avgörande i en rätte­gäng som började innan fastställel­sen skedde,

2.

om den strider mot en tidigare, här i landei giltig fastställelse av faderskap i annan form än genom domstolsavgörande,

3.

om del i Sverige pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde,

4.

om del utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller

5.

om erkännandet är uppenbart oriktig.

Föreslagen lydelse

rige, om den är giltig, enligl lagen i den stat där barnet eller den söm har lämnat beh-äfteben hade hem vist eller i en stat där någon av dem var medborgare.

Bekräftelsen skall även om det inte följer av första slycket anses giltig till formen, om den uppfyller form­föreskrifterna i lagen i den stat där beh-äfteben lämnades.

Den utländska fastställelsen gäller dock inle i Sverige

1.

om den strider mot ett här i landet giltigt avgörande i en rätte­gång som började innan fastställel­sen skedde,

2.

om den strider mot en tidigare, här i landet giltig fastställelse av faderskap i annan form än genom domstolsavgörande,

3.

om det i Sverige pågår en rättegång om faderskapet so.m har börjat innan fastställelsen skedde,

4.

om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda lill ett här i landet giltigt avgörande, eller

5.

om bekräfteben är uppenbart orihig

Prop. 1990/91: Bilaga 4

12 §

En bestämmelse i en utländsk lag fär inte tillämpas och etl avgörande även utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom erkännande gäWer inte i Sve­rige, om del skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen all tillämpa

En bestämmelse i en utländsk lag fär inte tillämpas och eu avgörande av en utländsk domstol eller en ut­ländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse gäller inte i Sve­rige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen atl tillämpa

203

Nuvarande lydebe

bestämmelsen eller atl erkänna av­görandet eller fastställelsen.

Föreslagen lydebe

bestämmelsen eller att erkänna av­görandet eller fastställelsen.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

Denna lag träder i kraft den 1 mars 1991.

204

4 Förslag till

Prop. 1990/91:

Bilaga 4 Lag  om   ändring  i   lagen   (1979:1001)  om  erkännande  av nordiska faderskapsavgöranden

Härigenom föreskrivs alt 4 § lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

4 §

Väcks vid en svensk domstol talan angående faderskapet till eu barn men pågår redan en rättegäng angående faderskapet i Danmark, Finland, Island eller Norge, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på lagakraftvunnen dom i den utländska rättegången.

Pågår en rättegång om faderskap Pågår en rättegång om faderskap

i Danmark, Finland, Island eller i Danmark, Finland, Island eller

Norge, fär en svensk bamavårds- Norge, fär en svensk socialnämnd

nwnnd inte godkänna ett erkännande inle godkänna en beh-äftebe av

av faderskapet.

faderskapet.

Denna lag träder i krafl den 1 mars 1991.

205

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap

Härigenom föreskrivs all 1 a § lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe 1 a §

Sedan ett faderskap har fastställts genom erkännande eller genom dom som har vunnit laga krafl, kan rätten förordna om en sådan under­sökning som avses i 1 §, om det först efter erkännandet eUer domen har framkommit omständigheter som ger anledning till anlagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haft samlag med modern under lid då barnel kan vara avlat. Förordnandet kan avse den som har fastställts vara far, modern, barnel eller den andre mannen.

Har faderskapet fasisiällis genom erkännande, kan förordnande enligl första stycket meddelas i mål om atl erkännandet saknar verkan mot den som har lämnat det. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inte väckts om atl erkännandet saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligt första stycket såsom eil ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning av domstols­ärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om atl erkännandet saknar verkan.

Sedan ett faderskap har fastställts genom bekräftebe eller genom dom som har vunnit laga krafl, kan rätten förordna om en sådan under­sökning som avses i 1 §, om det först efter bekräftelsen eller domen har framkommit omständigheter som ger anledning till anlagande alt någon annan man än den som har fastställts vara far har haft samlag med modern under tid dä barnet kan vara avlat. Förordnandet kan avse den som har fastställts vara far, modern, barnet eller den andre mannen.

Ilar faderskapet fastställts genom bekräftebe, kan förordnande enligt första stycket meddelas i mål om alt beh-äfteben saknar verkan mot den som har lämnat den. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inte väckts om atl beh-äfteben saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligt första slycket såsom ett ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning av domstols­ärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om all beh-äfteben saknar verkan.

*Lagen omtryckt 1982:1060

206

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

Prop. 1990/91:

Bilaga 4

Har faderskapet faslstälUs genom dom som har vunnit laga kraft, prövas frågan om förordnande enligl första slycket såsom etl ärende enligt lagen om handläggning av domstolsärenden. Ett sådanl förordnande kan begäras av någon av parterna i det tidigare målet.

Innan förordnande enligt första stycket meddelas, skall den som förordnandet skulle avse beredas tillfälle all yttra sig.

Denna lag träder i krafl den 1 mars 1991.

207

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag

Härigenom föreskrivs all 2 § lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91: Bilaga 4

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

2

§

Har en man enligt 1 kap. 1 § för­äldrabalken ansetts som far lill elt barn eller har en mans faderskap till etl barn fastställts genom erkän­nande eller dom, men frias mannen frän faderskapet, har han rätt till ersättning av allmänna medel för underhållsbidrag som han enligt 7 kap. 2 § föräldrabalken utgett lill barnel.

Har en man enligl 1 kap. 1 § för­äldrabalken ansetts som far till ett barn eller har en mans faderskap till ett barn fastställts genom bekräftebe eller dom, men frias mannen från faderskapet, har han rätt till ersätt­ning av allmänna medel för under­hållsbidrag som han enligt 7 kap. 2 § föräldrabalken utgett till barnet.

Denna lag träder i krafl den 1 mars 1991.

Lagen omtryckt 1979:338.

208

Lagrådet

BHaga 5

Prop. 1990/91:8

Bilaga 5

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1990-06-13

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Wieslander, regeringsrådet Bertil Werner, justitierådet Ulf Gad.

Enligl protokoll vid regeringssammanträde den 23 maj 1990 har regeringen på hemställan av statsrådet Laila Freivalds beslutat inhämta lagrädetsyttrande över förslag till lag om ändring i föräldrabalken, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Göran[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

1 - 3 kap.

I lagrådsremissen föresläs atl det nuvarande begreppet erkännande av faderskap ges ändrad benämning. Förslaget får ses mot bakgrund av den kritik som i skilda sammahang och från olika håll har riktals mot atl en far skall erkänna faderskapet, någol som ansetts svårförståeligt för många och kunna upplevas som kränkande. Som ny benämning har föreslagils bekräftelse av faderskap.

Enligt lagrådets mening är den föreslagna benämningen inte godtagbar som ersättning för termen erkännande av faderskap. Etl erkännande av etl faderskap kan sägas innefatta ett slags förklaring att den som avger denna tar på sig faderskapets konsekvenser, bl.a. i rättsligt hänseende, medan termen bekräftelse inte kan anses innefatta någon sådan förklaring och inle ens behöver avse den som avgivit bekräftelsen. En betydligt bättre benämning än bekräftelse är enligl lagrådets mening ordet medgivande - eller om man vill särskilja det från ett processuelll medgivande - faderskapsmedgivande. I 1 kap. 3 § kan lämpligen anges att faderskap fastställs genom faderskapsmedgivande eller dom. Lagtexten kan föreslagsvis ges följande utformning.

1

kap.

2

§ andra stycket

"Godkänner mannen i äktenskapet skriftligen annan mans medgivande av

faderskapet och har i fråga om medgivandet iakttagits bestämmelserna i

4 §, skall därigenom anses fastställt att mannen i äktenskapet ej är

barnels fader. Faderskapsmedgivandei skall dock i della fall alltid vara

skriftligen godkänt av modern."

jq

3 

§

"Föreligger ej fall som avses i 1 § eller har rätlen meddelat förklaring    Prop. 1990/91:8 enligl 2 § första stycket, fastställs faderskapet genom faderskapsmedgivan-    Bilaga 5 de eller dom."

4 

§

"Ett faderskapsmedgivande skall upprättas skriftligen och bevittnas av två personer. Medgivandet skall skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller särskilt förordnad förmyndare för barnel. Har barnel uppnått myndig ålder, skall medgivandet i stället godkännas av barnel självt. Socialnämnden får lämna sitt godkännade endast om det kan antas atl mannen är fader lill barnel.

Ett faderskapsmedgivande kan lämnas även före barnels födelse.

Visas senare att.den som har lämnat etl faderskapsmedgivande ej är fader lill barnel, skall rätten förklara att medgivandet saknar verkan mot honom."

2 kap.

5 §

Orden "bekräfta faderskapet" ersätts med "lämna etl faderskapsmedgivan­de".

3 kap.

1 och 3 § §

I 1 § andra stycket i del remitterade förslaget ersätts ordet "bekräftat" med "medgivit" och i 3 § andra stycket i förslaget ordet "faderskapsbekräf­lelse" med "faderskapsmedgivande".

6 kap.

4§

I det föreslagna nya andra stycket 1. bör i enlighet med vad lagrådet anfört i del föregående ordet "faderskapsmedgivande" användas.

5, 6 och 10 § §

Enligt 5 och 6 §§ i del remitterade förslaget skall rätlen "besluta efter

vad som är bäst för barnel". Av den sista meningen i 5 § första stycket

och i 6 § följer emellertid au. rätten i vissa fall inte kan besluta om

gemensam vårdnad även om del i och för sig skulle vara bäst för barnet.

.

Beslut om sådan vårdnad får nämligen meddelas enligt 5 § bara när den

210

förälder som   begärt   upplösning av den  gemensamman  vårdnaden    Prop. 1990/91:8

"förklarar alt han eller hon ändå kan tänka sig fortsatt gemensam    Bilaga 5

vårdnad" och enligt 6 § endast när den av föräldrarna som inte begärt

gemensam vårdnad inte förklarat atl han eller hon inle kan länka sig

gemensam vårdnad". Sistnämnda bestämmelse är vidare oklar till sin

innebörd. De nu angivna reglerna och motsvarande bestämmelse i 10 §

första slycket har det gemensamt alt beslut om gemensam vårdnad inte

får meddelas om en av föräldrarna motsätter sig del. Detta bör komma

lill klarare ullryck i lagtexten än som skett i del remitterade förslaget. På

grund av vad som anförts föreslår lagrådet atl paragraferna ges följande

lydelse.

5 §

"Står barnel under vårdnad av båda föräldrarna och vill någon av dem alt vårdnaden inle längre skall vara gemensam, skall rätten efter vad som är bäst för barnet anförtro vårdnaden ål en av föräldrarna eller, om den förälder som har begärt upplösning av den gemensamma vårdnaden inte motsätter sig fortsatt gemensam vårdnad, låta den gemensamma vårdnaden beslå.

Frågor om ändring i vårdnaden enligl första stycket prövas pä talan av en av förädrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad fär rällen utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa."

6§

"Står barnel under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill någon av dem fä ändring i vårdnaden, skall rällen efter vad som är bäst för barnel anförtro vårdnaden ät den andre föräldern, om denne vill att vårdnaden skall flyttas över lill honom eller henne eller, om en av föräldrarna begär gemensam vårdnad och den andre inle motsätter sig del, förordna all föräldrarna i fortsättningen skall utöva vårdnaden gemensamt.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda".

10 §

"Står barnet under vårdnad av en eller tvä särskilt förordnade förmyndare och vill någon av barnels föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad lill sig, skall rätlen besluta efter vad som är bäst för barnel. Rällen får dock inte flytta över vårdnaden till föräldrarna gemensamt, om någon av dem motsätter sig gemensam vårdnad.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på

talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämn­

den."

211

övriga lagförslag

Prop. 1990/91:

Bilaga 5 Förslaget lill lag om ändring i socialtjänstlagen lämnas ulan erinran. Om lagrådels förslag till ändrad terminologi i föräldrabalken godtas bör motsvarande ändringar göras i lagarna om ändring i lagen om inter­nationella faderskapsfrågor, lagen om erkännande av nordiska faderskaps­avgöranden, lagen om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap och lagen om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag.

212

Innehåll

Regeringens proposition........................................ 

3

Propositionens huvudsakliga innehåll........................ 

... 

3

Propositionens lagförslag....................................... 

... 

5

Utdrag ur protokoll ur regeringssammanträde den 27 september 1990

22

1

Inledning......................................................... 

22

2

Allmän motivering.............................................. 

.. 

23

2.1  Nuvarande ordning  .................................... 

.. 

23

2.1.1 Vårdnad............................................ 

.. 

23

2.1.1  Umgänge  ........................................ 

.. 

25

2.2  Allmänna utgångspunkter   ........................... 

.. 

25

2.2.1

Inriktningen av en reform....................... 

.. 

25

2.2.2

Dispositionen av den följande framställningen   

27

2.3  Samarbetssamtal  ...................................... 

.. 

27

2.3.1

Samarbetssamtal i alla kommuner............. 

27

2.3.2

Domstols möjlighet att initiera samarbetssamtal  ....

29

2.4  Gemensam vårdnad..................................... 

.. 

31

2.4.1

Gemensam vårdnad trots att en eller båda föräldrarna helst vill ha ensam vårdnad   

31

2.4.2

Gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta

med varandra....................................... 

34

2.5  Umgängesfrågor   ....................................... 

.. 

37

2.5.1

Umgängessabotage............................... 

37

2.5.2

Upplysningar om barnet......................... 

.. 

40

2.6  Förfarandet................................................ 

43

2.6.1

Vårdnadsutredningen............................. 

43

2.6.2

Interimistiska beslut.............................. 

.. 

46

2.6.3

Rätten till omprövning............................ 

.. 

48

2.7

Faderskapserkännende................................. 

.. 

51

2.8

Stöd enligt socialtjänstlagen  ........................ 

.. 

52

2.9

Kontaktperson för barnet.............................. 

.. 

53

2.10

Ikraftträdande m.m...................................... 

55

2.11

Kostnader och resursbehov   ........................ 

56

3

Upprättade lagförslag......................................... 

56

4

Specialmotivering   ........................................... 

58

4.1

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken......... 

58

4.2

Förslag till lagom ändring i socialtjänstlagen (1980:620)   ..

68

4.3

Övriga ändringsförslag.................................. 

.. 

71

5

Hemställan   .................................................... 

71

6

Beslut   .......................................................... 

.. 

71

Bilaga 1       Sammanfattning av promemorian Bilaga 2       Promemorians lagförslag Bilaga 3       Remissammanställning Bilaga 4       Lagrådsremissens lagförslag

Bilaga 5       Utdrag ur protokoll vid lagrådets sammanträde den 13 juni 1990

213

Norstedts Trycken, Stockholm 1990