Regeringens proposition 2004/05:123

Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården

Prop.

m.m.

2004/05:123

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Harpsund den 10 mars 2005 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Morgan[REDACTED_EFTERNAMN] (Socialdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås ändringar i lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall (LVM) som sammantaget syftar till att stärka den enskildes rättssäkerhet och att förbättra kvaliteten i vården. I förekom- mande fall föreslås motsvarande ändringar i lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Polisens befogenhet att fatta beslut om omedelbart omhändertagande föreslås upphöra och poli- sen ges i stället en befogenhet att gripa in enligt polislagen (1984:387) för att säkerställa att ett omedelbart omhändertagande kan komma till stånd. Reglerna för underställning av beslut om omedelbart omhänder- tagande till länsrätten och upphörande av beslut om omedelbart om- händertagande skärps, bl.a. genom införande av exakta tidsgränser för underställning. Ansvaret för verksamhetschefen vid den sjukhusenhet där patienten vistas skärps genom stärkt underrättelseskyldighet och skyldig- het att kvarhålla en patient som vill lämna sjukhuset. Syftet med vården preciseras. En proportionalitetsprincip föreslås i LVM och LVU med avseende på de särskilda befogenheter som tillkommer LVM-hemmen och de särskilda ungdomshemmen. Om otillåten egendom påträffas vid hemmen skall den omhändertas. Möjligheten att använda sig av urin-, blod- och utandningsprov för att kontrollera drogpåverkan vidgas. En sekretessbrytande regel föreslås i LVM och LVU som gör det möjligt för Statens institutionsstyrelse att inhämta uppgifter som är nödvändiga för uppföljning av vården. Samtliga lagändringar föreslås träda i kraft den 1 juli 2005. 1

Innehållsförteckning

Prop. 2004/05:123

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

4

2

Lagförslag..........................................................................................

5

2.1

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall...........................................

5

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga..........................

17

2.3

Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387) .........

22

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

23

4

Allmänna utgångspunkter................................................................

23

4.1

Individens skydd enligt regeringsformen och

Europakonventionen .........................................................

26

5

Frågor i anslutning till omedelbart omhändertagande och

ansökan om vård..............................................................................

27

5.1

Polisens befogenhet att besluta om omedelbart

omhändertagande upphör..................................................

27

5.2

Underställning till länsrätt och upphörande av

beslut om omedelbart omhändertagande ..........................

30

5.3

Anmälningsskyldigheten skärps .......................................

33

5.4

Bestämmelserna om kontaktmannaskap upphävs.............

34

6

LVM-vårdens

 syfte och innehåll .....................................................

35

6.1

Syftet med vården .............................................................

35

6.2

Hälso- och sjukvårdens ansvar för inledande

sjukhusvård .......................................................................

36

6.3

Skärpt ansvar för verksamhetschefen ...............................

37

6.3.1

Skyldighet för verksamhetschefen att

hindra en vårdtagare att lämna sjukhuset ........

38

6.4

Stärkt samarbete mellan socialtjänsten och

LVM-vården .....................................................................

39

6.5

Anmälan till Statens institutionsstyrelse i vissa fall .........

41

7

Särskilda befogenheter ....................................................................

42

7.1

Proportionalitetsprincipen.................................................

42

7.2

Provtagning vid misstänkt alkohol- eller drogpåverkan ...

43

7.3

Omhändertagande av otillåten egendom...........................

44

7.4

Befogenhet att fatta beslut ................................................

46

7.5

Rätten att överklaga ..........................................................

46

8

Uppföljning och utvärdering ...........................................................

47

9

Ekonomiska konsekvenser ..............................................................

50

10

Ikraftträdande

..................................................................................

50

11

Författningskommentar ...................................................................

50

11.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall (LVM) ............................

50

11.2

Förslaget till ändring i lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU).............................

58

11.3

Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387).......

60

2

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet Tvång och

Prop. 2004/05:123

förändring Rättssäkerhet, vårdens innehåll och

eftervård (SOU 2004:3) .....................................................

62

Bilaga 2

Författningsförslag i betänkandet Tvång och

förändring Rättssäkerhet, vårdens innehåll och

eftervård (SOU 2004:3).....................................................

68

Bilaga 3

Remissinstanser till betänkandet Tvång och

förändring Rättssäkerhet, vårdens innehåll och

eftervård (SOU 2004:3).....................................................

82

Bilaga 4

Remissinstanser till Socialdepartementets promemoria

med förslag till ändringar i lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga ..........................

83

Bilaga 5

Lagrådsremissens lagförslag..............................................

84

Bilaga 6

Lagrådets yttrande ...........................................................

101

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars 2005 .......

103

3

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2004/05:123

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall,

2.

lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och

3.

lag om ändring i polislagen (1984:387).

4 2 Lagförslag

2.1

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall

1

dels att 8 och 29 §§ skall upphöra att gälla, dels att 14, 6, 11, 13, 15, 16, 18, 2428, 3032 a, 33 a, 36, 39 och 43-47 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 18 a och 18 b §§, närmast före rubriken Särskilda befogenheter, 30 a §, samt närmast före rubriken Bestämmelser om handläggningen, 36 a och 36 b §§, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

2

De i 1 § socialtjänstlagen (2001:453) angivna målen för samhällets socialtjänst skall vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alko- hol, narkotika eller flyktiga lös- ningsmedel. Vården skall bygga på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet och skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i sam- verkan med den enskilde. De i 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) angivna målen för samhällets socialtjänst skall vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alko- hol, narkotika eller flyktiga lös- ningsmedel. Vården skall bygga på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet och skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i sam- verkan med den enskilde.

2 §

3

Vård inom socialtjänsten ges en

Vård inom socialtjänsten ges en

missbrukare

i

samförstånd

med

missbrukare

i

samförstånd med

honom enligt bestämmelserna i

honom eller henne enligt bestäm-

socialtjänstlagen

(2001:453).

En

melserna

i

socialtjänstlagen

missbrukare

skall dock beredas

(2001:453). En missbrukare skall

vård oberoende av eget samtycke

dock beredas vård oberoende av

under de förutsättningar som anges

eget samtycke under de förutsätt-

i denna lag (tvångsvård).

ningar som anges i denna lag

(tvångsvård).

För tvångsvårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte något annat anges i denna lag.

1

Senaste lydelse av

8

§ 1994:96

29

§ 2001:464.

2

Senaste lydelse 2001:464.

3

Senaste lydelse 2001:464.

Prop. 2004/05:123 5 3 § Tvångsvården skall syfta till att motivera missbrukaren så att han kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. Tvångsvården skall syfta till att genom behövliga insatser moti- vera missbrukaren så att han eller hon kan antas vara i stånd att fri- villigt medverka till fortsatt be- handling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk.

4 §

4

Tvångsvård

skall beslutas, om

Tvångsvård skall beslutas om,

någon till följd av ett fortgående

1. någon till följd av ett fortgå-

missbruk av

alkohol, narkotika

ende missbruk av alkohol, narko-

eller flyktiga lösningsmedel är i

tika eller flyktiga lösningsmedel är

behov av vård för att komma ifrån

i behov av vård för att komma

sitt missbruk och vårdbehovet inte

ifrån sitt missbruk,

kan tillgodoses enligt socialtjänst-

2. vårdbehovet inte kan till-

lagen (2001:453) eller på något

godoses enligt socialtjänstlagen

annat sätt och han till följd av

(2001:453) eller på något annat

missbruket

sätt, och

3. han eller hon till följd av

missbruket

1. utsätter sin fysiska eller psy-

a) utsätter sin fysiska eller psy-

kiska hälsa för allvarlig fara,

kiska hälsa för allvarlig fara,

2. löper en uppenbar risk att för-

b) löper en uppenbar risk att för-

störa sitt liv, eller

störa sitt liv, eller

3. kan befaras komma att all-

c) kan befaras komma att all-

varligt skada sig själv eller någon

varligt skada sig själv eller någon

närstående.

närstående.

Om någon för kortare tid ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt denna lag. 6 §

5

Myndigheter som i sin verksam- het regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt denna lag. Detta skall dock inte gälla myndigheter inom hälso- och sjukvården i vidare mån än som följer av andra stycket. En läkare skall göra anmälan till socialnämnden, om han i sin verk- samhet kommer i kontakt med någon som kan antas vara i behov

4

Senaste lydelse 2001:464.

5

Senaste lydelse 1994:96.

Myndigheter som i sin verksam- het regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt denna lag. Detta skall dock inte gälla myndigheter inom hälso- och sjukvården i vidare mån än som följer av andra stycket. En läkare skall genast göra an- mälan till socialnämnden, om han eller hon i sin verksamhet kommer i kontakt med någon som kan an- Prop. 2004/05:123 6

När socialnämnden har ansökt om tvångsvård, får även rätten på någon av de grunder som anges i första stycket besluta att missbru- karen omedelbart skall omhän- dertas.

Socialnämnden eller polismyn- digheten får besluta att en miss- brukare omedelbart skall omhän- dertas, om

1. det är sannolikt att han kan beredas vård med stöd av denna lag, och

2. rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sitt hälsotillstånd all- varligt försämrat, om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att det föreligger en överhängande risk för att han till följd av sitt till- stånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående.

av omedelbart omhändertagande enligt 13 § eller vård enligt denna lag och han bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. tas vara i behov av omedelbart omhändertagande enligt 13 § eller vård enligt denna lag och läkaren bedömer att denne inte kan bere- das tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. 11 §

6

Anser socialnämnden efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård, skall nämnden ansöka om sådan vård hos länsrätten.

Till ansökan skall fogas den ut-

Till ansökan skall fogas den ut-

redning nämnden gjort och, om det

redning nämnden gjort och ett

inte möter synnerligt hinder, ett

sådant läkarintyg som avses i 9 §.

läkarintyg om missbrukarens aktu-

ella hälsotillstånd. Om ansökan inte innehåller läkarintyg eller om det behövs av något annat skäl, får rätten besluta om läkarundersökning. 13 §

7

Socialnämnden får besluta att en missbrukare omedelbart skall om- händertas, om 1. det är sannolikt att missbru- karen kan beredas vård med stöd av denna lag, och 2. rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att miss- brukaren kan antas få sitt hälsotill- stånd allvarligt försämrat, om han eller hon inte får omedelbar vård, eller på grund av att det finns en överhängande risk för att missbru- karen till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Kan socialnämndens beslut om omhändertagande inte avvaktas, får be- slut om omhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat. Beslutet skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. När socialnämnden har ansökt om tvångsvård, får även rätten besluta att missbrukaren omedel- bart skall omhändertas.

6

Senaste lydelse 1994:96.

7

Senaste lydelse 1994:96.

Prop. 2004/05:123 7 15 §

8

Har socialnämnden eller polis- myndigheten beslutat om omedel- bart omhändertagande, skall be- slutet genast underställas läns- rätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prö- var frågan om vård. Har polismyndigheten fattat beslutet, skall myndigheten genast underrätta socialnämnden om sitt beslut. Har socialnämnden beslutat om omedelbart omhändertagande, skall beslutet utan dröjsmål och senast dagen efter beslutet underställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frågan om vård. Av underställningen skall de förhållanden framgå som legat till grund för beslutet om omedelbart omhändertagande och de övriga omständigheter som är av bety- delse för rättens prövning av om omhändertagandet skall bestå. Handlingarna i ärendet skall fogas till underställningen. 16 §

9

I samband med att ett beslut om omedelbart omhändertagande un- derställs rätten skall den myndig- het som fattat beslutet, om det inte möter hinder, låta den omhänder- tagne få del av handlingarna i ärendet samt underrätta honom om hans rätt att

1.

yttra sig skriftligt till rätten inom en viss angiven tid,

2.

begära muntlig förhandling vid rätten, och

3.

av rätten erhålla offentligt biträde.

Myndigheten skall också upp- lysa honom om att rätten kan komma att avgöra målet även om yttrande inte lämnas. I samband med att ett beslut om omedelbart omhändertagande un- derställs rätten skall social- nämnden, om det är möjligt, låta den omhändertagne få del av handlingarna i ärendet samt under- rätta honom eller henne om sin rätt att

1.

yttra sig skriftligt till rätten inom en viss angiven tid,

2.

begära muntlig förhandling vid rätten, och

3.

av rätten få offentligt biträde.

Socialnämnden skall också upp- lysa den enskilde om att rätten kan komma att avgöra målet även om det inte lämnas något yttrande. 18 § Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångsvård ha kommit in till läns- rätten inom en vecka från det läns- rätten meddelade beslut att om- händertagandet skulle bestå. Har ansökan inte kommit in inom

8

Senaste lydelse 1994:96.

9

Senaste lydelse 1996:1645.

Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångsvård ha kommit in till läns- rätten inom en vecka från det att länsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skulle bestå. Prop. 2004/05:123 8 denna tid eller finner länsrätten att det inte längre finns skäl för omhändertagande, skall länsrätten upphäva beslutet om omhänder- tagande. Ett beslut om omhändertagande upphör att gälla när rätten avgör frågan om vård enligt denna lag eller om den omhändertagne häk- tas. 18 a § Ett beslut om omedelbart om- händertagande upphör att gälla 1. om beslutet inte har under- ställts länsrätten inom den tid som anges i 15 §, 2. om ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 18 §, 3. när rätten avgör frågan om vård, eller 4. om den omhändertagne häk- tas. 18 b § Om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande, skall social- nämnden genast besluta att detta genast skall upphöra. Ett sådant beslut får meddelas också av rätten. 24 §

10

Vården skall inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i

övrigt.

Om någon behöver sjukhusvård

Om någon behöver sjukhusvård

under vårdtiden, skall han beredas

under vårdtiden, skall han eller

tillfälle till sådan vård.

hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för

den

Verksamhetschefen

för

den

sjukhusenhet

där missbrukaren

sjukhusenhet

där missbrukaren

vårdas skall se till att socialnämn-

vistas skall se till att socialnämn-

den eller den som förestår vården

den eller Statens institutions-

vid LVM-hemmet genast under-

styrelse genast underrättas,

om

rättas, om

missbrukaren

önskar

missbrukaren

önskar

lämna

eller

lämna eller redan har lämnat sjuk-

redan har lämnat sjukhuset. Verk-

huset. Verksamhetschefen får be-

samhetschefen

skall

besluta

att

sluta att missbrukaren skall hind-

missbrukaren skall hindras från att

10 Senaste lydelse 1996:797. Prop. 2004/05:123 9

ras att lämna sjukhuset under den

lämna sjukhuset under den tid som

tid som behövs för att säkerställa

behövs för att säkerställa att miss-

att missbrukaren kan föras över till

brukaren kan föras över till ett

ett LVM-hem.

LVM-hem.

25 §

11

Om beslut har fattats om tvångsvård eller omedelbart omhänder- tagande enligt denna lag skall Statens institutionsstyrelse efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem.

Om intagning i och om utskriv-

Statens

institutionsstyrelse

be-

ning från ett LVM-hem beslutar

slutar om intagning i och om ut-

den som förestår vården vid hem-

skrivning från ett LVM-hem.

met.

Den som förestår vården vid ett

Statens

institutionsstyrelse

får

LVM-hem får besluta att en inta-

besluta att en intagen skall flyttas

gen skall flyttas till ett annat

till ett annat LVM-hem, om det

LVM-hem, om det anses lämpligt

anses lämpligt från vårdsynpunkt.

från vårdsynpunkt och Statens

institutionsstyrelse medger det.

26 §

Den som förestår vården vid ett LVM-hem skall fortlöpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården framskrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt. Före överflyttning till ett annat hem och före utskrivning skall samråd alltid ske. Statens institutionsstyrelse skall fortlöpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården fram- skrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt. Före över- flyttning till ett annat hem och före utskrivning skall samråd alltid ske.

26 a §

12

Får någon som tillhör hälso- och

Får någon som tillhör hälso- och

sjukvårdspersonalen och är verk-

sjukvårdspersonalen och är verk-

sam vid ett LVM-hem kännedom

sam vid ett LVM-hem kännedom

om att en intagen har en sådan

om att en intagen har en sådan

smittsam

sjukdom

som

enligt

smittsam

sjukdom

som

enligt

1 kap. 3 §

andra

stycket

smitt-

1 kap. 3 §

andra

stycket

smitt-

skyddslagen (2004:168) utgör all-

skyddslagen (2004:168) utgör all-

mänfarlig sjukdom, skall den som

mänfarlig

sjukdom,

skall

Statens

förestår vården vid hemmet under-

institutionsstyrelse underrättas, om

rättas, om det inte står klart att det

det inte står klart att det inte finns

inte finns risk för smittspridning.

risk för smittspridning.

27 §

Den som förestår vården vid ett LVM-hem skall, så snart det kan ske med hänsyn till den planerade vården, besluta att den intagne

11

Senaste lydelse 1993:3.

12

Senaste lydelse 2004:178.

Statens institutionsstyrelse skall, så snart det kan ske med hänsyn till den planerade vården, besluta att den intagne skall beredas till- Prop. 2004/05:123 10

skall beredas tillfälle att vistas

fälle att vistas utanför LVM-hem-

utanför LVM-hemmet för vård i

met för vård i annan form.

annan form.

Socialnämnden skall se till att sådan vård anordnas.

Om förutsättningar för vård i

Om det inte längre finns förut-

annan form inte längre föreligger,

sättningar för vård i annan form,

får den som förestår vården vid

får Statens institutionsstyrelse be-

LVM-hemmet besluta att miss-

sluta att missbrukaren skall hämtas

brukaren skall hämtas tillbaka till

tillbaka till hemmet.

hemmet.

28 §

Innan vård i annan form på- börjas skall socialnämnden, i samråd med den intagne och den som förestår vården vid LVM- hemmet, upprätta en plan för den fortsatta vården. Socialnämnden skall aktivt ver- ka för att den enskilde efter vårdtiden får bostad och arbete eller utbildning samt se till att han får personligt stöd eller behandling för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk. Innan vård i annan form på- börjas skall socialnämnden, i samråd med den intagne och Statens institutionsstyrelse, upp- rätta en plan för den fortsatta vården. 30 § Socialnämnden skall aktivt ver- ka för att den enskilde efter vårdtiden får bostad och arbete eller utbildning samt se till att han eller hon får personligt stöd eller behandling för att varaktigt kom- ma ifrån sitt missbruk. 30 a § Statens institutionsstyrelse skall följa upp verksamheten enligt denna lag. Uppföljningen skall omfatta tiden såväl under som efter avslutad vård. Socialnämnden skall till Statens institutionsstyrelse lämna de upp- gifter om enskilda som Statens institutionsstyrelse behöver för att fullgöra den skyldighet som följer av första stycket. 31 §

13

Den som vårdas enligt denna lag

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha

i ett LVM-hem får inte inneha

alkoholhaltiga drycker, narkotika,

alkoholhaltiga drycker, narkotika,

flyktiga lösningsmedel, sådana

flyktiga lösningsmedel, sådana

medel som avses i lagen

medel som avses i lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

dopningsmedel eller sådana varor

13 Senaste lydelse 1999:51.

Prop. 2004/05:123 11

Den intagne är, om inte annat föranleds av medicinska eller lik- nande skäl, skyldig att efter upp- maning lämna 

blod-,

 urin- eller utandningsprov för kontroll av om han eller hon är påverkad av nar- kotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana medel som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, om det kan misstänkas att den intagne är påverkad av något

som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egen- dom som nu angetts, får den omhändertas. Om det anses påkallat, får den som vårdas enligt denna lag kroppsvisiteras eller ytligt kropps- besiktigas, när han kommer till LVM-hemmet, för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom. Kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning får inte göras mer in- gående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. som omfattas av lagen (1999:42) Prop. 2004/05:123 om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den om- händertas. 32 § Om det behövs, får den som vårdas enligt denna lag kropps- visiteras eller ytligt kroppsbesikti- gas, vid ankomsten till LVM- hemmet, för kontroll av att han eller hon inte bär på sig något som inte får innehas där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom eller henne. All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas vid kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning. Om möjligt skall ett vittne närvara. 32 a §

14 

Den intagne är, om inte annat föranleds av medicinska eller lik- nande skäl, skyldig att efter upp- maning, vid ankomsten till LVM- hemmet och i samband med vis- telse i annan form enligt 27 §, lämna blod-, urin- eller utand- ningsprov för kontroll av om han eller hon är påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra be- rusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana medel som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot

14 Senaste lydelse 2001:464.

12

vissa hälsofarliga varor, om det

sådant medel.

Prop. 2004/05:123

kan misstänkas att den intagne är

påverkad av något sådant medel.

33 a §

15

Den som vårdas enligt denna lag

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem har rätt att ringa

i ett LVM-hem har rätt att ringa

och ta emot telefonsamtal samt ta

och ta emot telefonsamtal samt ta

emot besök i den utsträckning som

emot besök i den utsträckning som

lämpligen kan ske. Den intagne får

lämpligen kan ske. Den intagne får

dock förvägras telefonsamtal och

dock förvägras telefonsamtal

och

besök om det kan äventyra vården

besök om det kan äventyra vården

eller ordningen vid hemmet. Be-

eller ordningen vid hemmet.

slut om inskränkning i rätten att

föra telefonsamtal och ta emot

besök fattas av den som förestår

vården vid hemmet.

I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns

bestämmelser om besök på vårdinstitutioner enligt denna lag.

36 §

16

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika,

flyktiga lösningsmedel,

kotika, flyktiga

lösningsmedel,

sådana medel som avses i lagen

sådana medel som avses i lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

dopningsmedel eller sådana varor

som omfattas av lagen (1999:42)

som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor omhändertagits

enligt 31

varor

omhändertagits

enligt 31

eller 35 § eller påträffats inom ett

eller 35 § eller påträffats inom ett

LVM-hem utan att det finns någon

LVM-hem utan att det finns någon

känd ägare till dem, skall den som

känd ägare till dem, skall Statens

förestår vården vid hemmet låta

institutionsstyrelse

låta förstöra

förstöra

eller försälja

egendomen

eller

försälja egendomen enligt

enligt bestämmelserna om beslag-

bestämmelserna om

beslagtagen

tagen egendom i 2 § 1 första

egendom i 2 § första stycket 1 la-

stycket lagen (1958:205) om för-

gen (1958:205) om förverkande av

verkande av alkoholhaltiga drycker

alkoholhaltiga drycker m.m. Be-

m.m. Belopp som erhålls vid för-

lopp som erhålls vid försäljning

säljning tillfaller staten.

tillfaller staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika.

15

Senaste lydelse 2001:464.

16

Senaste lydelse 1999:51.

13

36 a § Tvångsåtgärder enligt 3235 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, skall de an- vändas. 36 b § I 25, 27, 33 och 36 §§ finns be- stämmelser om att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse. Härut- över fattas beslut enligt 3132 a och 33 a35 §§ av Statens institu- tionsstyrelse. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det be- hövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av Statens institutions- styrelse gäller omedelbart om inte något annat förordnas. 39 § I mål om beredande av tvångsvård skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. I andra mål enligt denna lag prövar rätten om det finns skäl att hålla muntlig för- handling. Om någon part begär muntlig förhandling, skall sådan hållas. Parterna skall upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling.

Om en enskild part som har

Om en enskild part som har

kallats vid vite att inställa sig per-

kallats vid vite att inställa sig per-

sonligen till en förhandling uteblir,

sonligen till en förhandling uteblir,

får rätten förordna att han skall

får rätten förordna att han eller

hämtas till rätten antingen ome-

hon skall hämtas till rätten an-

delbart eller till en senare dag.

tingen omedelbart eller till en

senare dag.

43 §

17

Beslut om omhändertagande enligt 13 § gäller omedelbart. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det be- hövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av den som förestår vården vid ett LVM-hem gäller omedel- bart. Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat skall gälla ome- delbart.

17 Senaste lydelse 1995:1317. Prop. 2004/05:123 14 44 §

18

Beslut av den som förestår vår-

Beslut av Statens institutionssty-

den vid ett LVM-hem får överkla-

relse enligt denna lag får överkla-

gas av den enskilde hos länsrätten,

gas av den enskilde hos länsrätten,

om beslutet

om beslutet

1. gäller överflyttning eller av-

1. gäller överflyttning eller av-

slag på begäran om utskrivning

slag på begäran om utskrivning

enligt 25 §,

enligt 25 §,

2. innebär inskränkningar i sär-

2. innebär inskränkningar i sär-

skilt fall av rätten för den som

skilt fall av rätten för den som

vistas i hemmet att enligt 33 a §

vistas i hemmet att enligt 33 a §

föra telefonsamtal eller ta emot

föra telefonsamtal eller ta emot

besök,

besök,

3. gäller vård i enskildhet eller

3. gäller vård i enskildhet eller

avskildhet enligt 34 §, eller

avskildhet enligt 34 §, eller

4. gäller förstörande eller för-

4. gäller förstörande eller för-

säljning av egendom enligt 36 §.

säljning av egendom enligt 36 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Andra beslut enligt denna lag av

Andra beslut enligt denna lag av

den som förestår vården vid ett

Statens institutionsstyrelse får inte

LVM-hem får inte överklagas.

överklagas.

Beslut om läkarundersökning enligt 9 § eller 11 § tredje stycket får inte överklagas. Beslut om omhändertagande enligt 13 § första eller andra stycket får inte överklagas. Överklagande av rättens beslut om omhändertagande

enligt 13 § tredje stycket är inte inskränkt till viss tid.

45 §

19

Polismyndigheten

skall

lämna

Polismyndigheten

skall

lämna

biträde för att

biträde för att

1. på begäran av socialnämnden

1. på begäran av socialnämnden

eller rätten föra en missbrukare till

eller rätten föra en missbrukare till

en beslutad läkarundersökning,

en beslutad läkarundersökning,

2. på begäran av socialnämnden

2. på begäran av socialnämnden

föra den som skall beredas vård

föra den som skall beredas vård

eller som är omedelbart omhän-

eller som är omedelbart omhän-

dertagen enligt denna lag till ett

dertagen enligt denna lag till ett

LVM-hem eller sjukhus,

LVM-hem eller sjukhus,

3. på begäran av verksamhets-

3. på begäran av verksamhets-

chefen i fall som avses i 24 §

chefen i fall som avses i 24 §

tredje stycket föra den som skall

tredje stycket föra den som skall

beredas vård eller som är omedel-

beredas vård eller som är omedel-

bart omhändertagen

enligt

denna

bart omhändertagen

enligt

denna

lag till ett LVM-hem, samt

lag till ett LVM-hem, samt

4. på begäran av den som före-

4. på begäran av Statens institu-

står vården vid ett LVM-hem efter-

tionsstyrelse efterforska,

hämta

forska, hämta eller förflytta någon

eller förflytta någon som skall tas

18

Senaste lydelse 2003:416.

19

Senaste lydelse 1996:797.

Prop. 2004/05:123 15

Är någon som har beretts vård med stöd av denna lag misstänkt för brott, för vilket inte föreskrivs strängare straff än fängelse i ett år och som hör under allmänt åtal, samt har brottet begåtts innan vår- den påbörjades eller under vård- tiden, skall åklagaren pröva om åtal lämpligen bör ske. Statens institutionsstyrelse eller, om vår- den har upphört, socialnämnden skall därvid höras om det inte är obehövligt.

som skall tas in i hemmet eller som vårdas där med stöd av denna lag. in i hemmet eller som vårdas där Prop. 2004/05:123 med stöd av denna lag. 46 §

20 

Är någon som har beretts vård med stöd av denna lag misstänkt för brott, för vilket inte föreskrivs strängare straff än fängelse i ett år och som hör under allmänt åtal, samt har brottet begåtts innan vår- den påbörjades eller under vård- tiden, skall åklagaren pröva om åtal lämpligen bör ske. Den som förestår vården vid det hem där den misstänkte vårdas eller, om vården har upphört, socialnämn- den skall därvid höras om det inte är obehövligt.

47 §

21

Med

socialnämnden avses

i

Med socialnämnden avses i

denna lag socialnämnden i den

denna lag socialnämnden i den

kommun som enligt 2 kap. 2 §

kommun som enligt 2 kap. 2 §

socialtjänstlagen

(2001:453) har

socialtjänstlagen (2001:453) har

ansvaret för att den enskilde får

ansvaret för att den enskilde får

det stöd och den hjälp som han

det stöd och den hjälp som han

behöver.

Att

överflyttning

av

eller hon behöver. Att överflytt-

ärenden till en annan socialnämnd

ning av ärenden till en annan

kan ske i vissa fall framgår

av

socialnämnd kan ske i vissa fall

16 kap. 1 § socialtjänstlagen.

framgår av 16 kap. 1 § social-

tjänstlagen.

Beslut om tvångsvård enligt 5 § och med anledning av omhänder- tagande enligt 13 § fattas av den länsrätt inom vars domkrets den ansva- riga kommunen är belägen. Den länsrätt som meddelade beslutet om vård beslutar också i frågor som avses i 44 § första stycket.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

2.

Beträffande beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande gäller bestämmelserna i 15, 16 och 18 §§ i sina tidigare lydelser. Bestämmelserna i 18 a § och 18 b § skall inte tillämpas på beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande.

3.

Beslut som före lagens ikraftträdande fattats av den som förestår vården vid ett 

LVM-hem skall vid tillämpningen av denna lag anses fat- tade av Statens institutionsstyrelse.

20

Senaste lydelse 2001:487.

21

Senaste lydelse 2001:464.

16

2.2

Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga dels att 12, 15 a, 16, 17, 19, 20, 42 och 43 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, närmast före rubri- ken Särskilda befogenheter 14 a § samt närmast före rubriken Upp- hörande av vård 20 a och 20 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

1

För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det finnas särskilda ungdomshem. Om socialnämnden har beslutat att den unge skall vistas i ett hem som avses i första stycket skall Statens institutionsstyrelse anvisa plats i ett

sådant hem.

Får någon som tillhör hälso- och

Får någon som tillhör hälso- och

sjukvårdspersonalen och är verk-

sjukvårdspersonalen och är verk-

sam vid ett särskilt ungdomshem

sam vid ett särskilt ungdomshem

kännedom om att den unge har en

kännedom om att den unge har en

sådan smittsam sjukdom som

sådan smittsam sjukdom som en-

enligt 1 kap. 3 § andra stycket

ligt 1 kap. 3 § andra stycket smitt-

smittskyddslagen (2004:168) utgör

skyddslagen (2004:168) utgör all-

allmänfarlig sjukdom, skall före-

mänfarlig sjukdom, skall Statens

ståndaren för hemmet underrättas,

institutionsstyrelse underrättas, om

om det inte står klart att det inte

det inte står klart att det inte finns

finns risk för smittspridning.

risk för smittspridning.

14 a §

Statens institutionsstyrelse

skall

följa

upp

verksamheten

enligt

denna

lag.

Uppföljningen

skall

omfatta tiden såväl under som ef-

ter avslutad vård.

Socialnämnden skall till Statens institutionsstyrelse lämna de upp- gifter om enskilda som Statens institutionsstyrelse behöver för att fullgöra den skyldighet som följer av första stycket. 15 a §

2

Den intagne har rätt att ringa och ta emot telefonsamtal, ta emot besök samt vistas utanför hemmet i den utsträckning som lämpligen kan ske. Den intagne får dock förvägras telefonsamtal och besök, om det kan äventyra vården eller ordningen vid hemmet.

1

Senaste lydelse 2004:182

2

Senaste lydelse 2001:466.

Prop. 2004/05:123 17 En vistelse utanför hemmet skall avse en på förhand bestämd tid, dock

högst fyra veckor.

Beslut om inskränkning i rätten

Beslut om inskränkning i rätten

att föra telefonsamtal eller ta emot

att föra telefonsamtal eller ta emot

besök samt om vistelse utanför

besök samt om vistelse utanför

hemmet fattas av den som förestår

hemmet fattas av Statens institu-

vården vid hemmet. Beslut om

tionsstyrelse. Beslut om vistelse

vistelse utanför hemmet skall fat-

utanför hemmet skall fattas efter

tas efter samråd med socialnämn-

samråd med socialnämnden.

den. I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns bestämmelser om besök på vårdinstitutioner enligt denna lag. 16 §

3

Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Den unge får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ord- ningen vid hemmet. Påträffas så- dan egendom hos den unge, får den omhändertas. Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Den unge får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ord- ningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den om- händertas. 17 §

4

Om det anses påkallat, får den som omfattas av bestämmelserna i 15 § kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, vid ankomst till hemmet, för kontroll av att denne inte bär på sig något som han eller hon inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom eller henne. Om det behövs, får den som om- fattas av bestämmelserna i 15 § kroppsvisiteras eller ytligt kropps- besiktigas, vid ankomst till hem- met, för kontroll av att denne inte bär på sig något som han eller hon inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom eller henne.

3

Senaste lydelse 1999:52.

4

Senaste lydelse 2003:405.

Prop. 2004/05:123 18 Kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas vid kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning. Om möjligt skall ett vittne närvara.

19 §

5

Den som omfattas av bestäm-

Den som omfattas av bestäm-

melserna i 15 § får underkastas

melserna i 15 § får underkastas

övervakning av sina brev och

övervakning av sina brev och

andra försändelser, om detta är

andra försändelser, om detta be-

påkallat med hänsyn till ordningen

hövs med hänsyn till ordningen

vid hemmet eller till den unges

vid hemmet eller till den unges

särskilda förhållanden. För

detta

särskilda förhållanden. För detta

ändamål får den som förestår vår-

ändamål får Statens institutions-

den vid hemmet öppna och ta del

styrelse öppna och ta del av för-

av försändelser som kommer till

sändelser som kommer till eller

eller sänds från den unge. Om en

sänds från den unge. Om en an-

ankommande försändelse

inne-

kommande försändelse innehåller

håller egendom som den unge inte

egendom som den unge inte får

får inneha enligt 16 §, skall egen-

inneha enligt 16 §, skall egendo-

domen omhändertas.

men omhändertas.

Brev mellan den unge och en svensk myndighet eller advokat eller hans eller hennes offentliga biträde skall vidarebefordras utan föregående granskning. 20 §

6

Har narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor omhändertagits enligt 16 eller 19 § eller har sådan egendom påträffats inom ett hem för särskilt noggrann tillsyn utan att det finns någon känd ägare till egendomen, skall den som förestår vården vid hemmet låta förstöra eller försälja egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Belopp som har

5

Senaste lydelse 2003:406.

6

Senaste lydelse 1999:52.

Har narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor omhändertagits enligt 16 eller 19 § eller har sådan egendom påträffats inom ett hem för särskilt noggrann tillsyn utan att det finns någon känd ägare till egendomen, skall Statens institutionsstyrelse låta förstöra eller försälja egen- domen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § första stycket 1 lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Belopp som har Prop. 2004/05:123 19

erhållits vid försäljning tillfaller

erhållits vid försäljning tillfaller

staten.

staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. 20 a § Tvångsåtgärder enligt 15-15 c §§ och 1719 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, skall de användas.

20 b §

I 15 a och 1820 §§ finns be-

stämmelser om att beslut fattas av

Statens institutionsstyrelse. Härut-

över fattas beslut enligt 15 och

15 b17 a §§

av Statens

institu-

tionsstyrelse.

42 §

7

Beslut av den som förestår vår-

Beslut av Statens institutionssty-

den vid ett hem för särskilt nog-

relse enligt denna lag får överkla-

grann tillsyn får överklagas hos

gas hos länsrätten, om beslutet

länsrätten, om beslutet

1. innebär inskränkningar i sär-

1. innebär inskränkningar i sär-

skilt fall av rätten för den som

skilt fall av rätten för den som

vistas i hemmet att enligt 15 a §

vistas i hemmet att enligt 15 a §

föra telefonsamtal eller ta emot

föra telefonsamtal eller ta emot

besök,

besök,

2. gäller vård i enskildhet enligt

2. gäller vård i enskildhet enligt

15 b § eller avskildhet enligt

15 b § eller

avskildhet

enligt

15 c §, eller

15 c §, eller

3. avser förstörande eller för-

3. avser förstörande eller för-

säljning av egendom enligt 20 §.

säljning av egendom enligt 20 §.

Överklagande

prövas av

den

länsrätt som meddelat beslutet om

vård.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

43 §

8

Polismyndigheten

skall

lämna

Polismyndigheten

skall

lämna

biträde för att på begäran av

biträde för att på begäran av

1. socialnämnden eller nämn-

1. socialnämnden eller nämn-

dens ordförande eller rätten bereda

dens ordförande eller rätten bereda

en läkare, som avses

i 32

§, till-

en läkare, som

avses

i 32

§,

till-

7

Senaste lydelse 2003:406.

8

Senaste lydelse 2003:406.

Prop. 2004/05:123 20 träde till den unges hem eller för att föra den unge till läkarunder- sökningen,

2.

socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhänderta- gande med stöd av denna lag, och

3.

den som förestår vården vid ett hem för särskilt noggrann till- syn efterforska och återhämta den som vårdas där på någon grund som anges i 3 §, om den unge har avvikit från hemmet, eller för att ombesörja någon annan förflytt- ning av honom eller henne.

träde till den unges hem eller för Prop. 2004/05:123 att föra den unge till läkarunder- sökningen,

2.

socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhänderta- gande med stöd av denna lag, och

3.

Statens institutionsstyrelse efterforska och återhämta den som vårdas vid ett hem för särskilt nog- grann tillsyn på någon grund som anges i 3 §, om den unge har avvi- kit från hemmet, eller för att om- besörja någon annan förflyttning av honom eller henne.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

2.

Beslut som före lagens ikraftträdande fattats av den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem skall vid tillämpningen av denna lag anses fattade av Statens institutionsstyrelse.

21

2.3

Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387)

Härigenom föreskrivs att det i polislagen (1984:387) skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse. 12 a § Om det finns skälig anledning anta att någon skall omhändertas med stöd av 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och socialnämndens beslut om sådant omhändertagande inte kan avvaktas med hänsyn till att det finns en överhängande och all- varlig risk för att den enskilde kommer till skada, får den enskilde tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sjukhus. Bestämmelserna i första stycket innebär ingen inskränkning i möj- ligheterna att omhänderta en per- son enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005. Prop. 2004/05:123 22

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2004/05:123

Genom beslut den 31 januari 2002 bemyndigade regeringen dåvarande chefen för Socialdepartementet att tillkalla en särskild utredare med upp- gift att göra en översyn av tillämpningen av lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Utredaren hade i uppdrag att analysera de faktorer som kunde tänkas ligga bakom tillbakagången i LVM-vården, bland annat anledningen till att antalet omedelbara omhändertaganden ökat under senare år och varför de alltmer sällan fullföljdes med en vård- ansökan. Uppdraget innebar också att överväga om de särskilda befogen- heterna att använda tvångsmedel som LVM-vården ger är ändamålsenligt och rättssäkert utformade (dir. 2002:10). Utredningen antog namnet LVM-utredningen (S 2002:04). Regeringen beslutade den 23 januari 2003 (dir. 2003:14) samt den 20 november 2003 (dir. 2003:149) om tilläggsdirektiv som innebar förlängning av utredningstiden. Utredningen har avgett betänkandet Tvång och förändring Rätts- säkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3). En sammanfatt- ning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns redo- visade i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttran- dena finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr S2004/288/ST). Med anledning av LVM-utredningens förslag till ändringar i LVM be- dömde Socialdepartementet att det i lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga (LVU) borde göras motsvarande ändringar i vissa frågor. Mot den bakgrunden har en inom departementet upprättad promemoria med sådana förslag remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av remissyttran- dena finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr S2004/8547/ST). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Lagrådet Regeringen beslutade den 10 februari 2005 att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har följt Lagrådets förslag. 4 Allmänna utgångspunkter Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) är en viktig länk i en sammanhållen vårdkedja. Vård enligt LVM utgör samhällets yttersta garanti för att också de tyngsta missbrukarna, de som normalt inte själva efterfrågar behandling, ges möjlighet att komma ifrån sitt missbruk och beroende. För många av dem kan LVM-vård utgöra skill- naden mellan liv och död. Missbrukarvårdens utveckling under 1990- talet har dock inneburit att LVM-vården minskat i omfattning. Trots ett ökat tungt missbruk och trots att LVM år 1989 blev tvingande för social- nämnderna på så sätt att socialnämnden skall ansöka om beredande av 23 tvångsvård om förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda, har den Prop. 2004/05:123 nedgång som inleddes i början av 1990-talet fortsatt. Nedgången i insti- tutionsvård gäller också den frivilliga vården, men är mest märkbar inom tvångsvården, där antalet vårdade har minskat med omkring två tredje- delar mellan åren 19902003. Den 1 november 2003 vårdades 222 per- soner med stöd av LVM och drygt 3 300 på frivillig bas med stöd av socialtjänstlagen (2001:453, SoL). Nedgången i tvångsvården har främst gällt alkoholmissbrukarna, medan andelen tvångsvårdade narkotikamiss- brukare har varit relativt konstant. Andelen kvinnor i vård enligt LVM ökade något under 1990-talet, från drygt en femtedel år 1990 till omkring en tredjedel år 2003. Utvecklingen inom missbrukarvården har skett samtidigt som miss- bruket av narkotika och alkohol har ökat kraftigt. Erfarenheten av narko- tika bland elever i årskurs nio har fördubblats sedan åren 1989 och 1990 samtidigt som antalet tunga narkotikamissbrukare beräknas ha ökat från omkring 15 000 år 1979 till omkring 30 000 i dag. Till detta kommer en kraftigt ökad alkoholkonsumtion under senare år. Livssituationen för människor med omfattande sociala problem i form av t.ex. missbruk och hemlöshet präglas av bristen på resurser inom samtliga välfärdsområden arbete, social trygghet, ordnat boende, hälsa. Ett uttryck för de tunga narkotikamissbrukarnas utsatthet är en kraftig ökning av den narkotika- relaterade dödligheten sedan åren 1989 och 1990. Det ökade behovet av insatser mot missbruk har dock inte åtföljts av en motsvarande ökning av resurser för vård och rehabilitering. Tvärtom har kommunernas prioriteringar i stället lett till en nedrustning av vården. Enligt Socialstyrelsens rapport Vårdens värde Vad får vi för pengarna i vård och omsorg (2002) har kommunerna sedan år 1995 dragit ner sina kostnader med 20 procent eller drygt en miljard kronor. Utvecklingen bekräftas av LVM-utredningen (S 2002:04), som konstaterar att det finns starka indikationer på att utvecklingen inom missbrukarvården har lett till att en grupp klienter, främst sådana med ett långvarigt alkoholmissbruk, inte får sina vårdbehov tillgodosedda. Enligt utredningen visar länsstyrel- sernas verksamhetstillsyn att det i vissa kommuner sker en hårdhänt prio- ritering av vilka klienter som de facto beviljas bistånd enligt SoL. Elva länsstyrelser, däribland de tre storstadslänen, ansåg att det största pro- blemområdet inom den kommunala missbrukarvården är insatsernas innehåll och de metoder som används, vilket bland annat tar sig uttryck i att kommunerna hänvisar klienter till öppenvård, trots att de är i behov av heldygnsvård. Enligt utredningens bedömning samspelar ett flertal över- väganden när socialnämnden avgör val av vårdform och vårdinsats och vårdavgiften har betydelse i det sammanhanget. Utredningens bedöm- ning har bekräftats av flera kommuner i remissbehandlingen av LVM- utredningens betänkande. Socialstyrelsen uppmärksammade i sin rapport Organisation, resurser och insatser inom offentlig narkomanvård 2003 (ORION) att det fanns stora brister i resurserna för avgiftning i många kommuner, att upp- sökande verksamhet saknades på många håll, att många verksamheter hade höga trösklar vilket försvårade för de mest utsatta att få vård samt att det fanns brister i eftervården. Kritik mot nedskärningar i vården och de tilltagande svårigheter som en enskild person som ansöker om bistånd 24 till vård möter i kontakten med socialtjänsten har också upprepade gånger framförts av intresse- och klientorganisationer inom området. Det är viktigt att LVM-vården utformas så att den möter både kvinnors och mäns behov. Av tradition har missbrukarvården främst utgått ifrån mannen som norm. Samtidigt har olika forskare, som har visat att när vård, behandling och rehabilitering utformas för att tillgodose kvinnors behov har dessa i stor utsträckning byggt på vad som är att betrakta som kvinnligt. Båda dessa utgångspunkter är till nackdel för kvinnor med missbruksproblem. Det är därför viktigt att såväl LVM-vården som övrig behandling utgår ifrån ett genusperspektiv. Ett kontrakt för livet Mot den bakgrund som ovan tecknats konstaterade regeringen i budget- propositionen för år 2005 att missbrukarvården är i behov av ett medelstillskott, för att komma tillrätta med sektorns problem (prop. 2004/05:1). För att stimulera kommunerna och andra aktörer att utveckla och stärka missbrukarvården föreslog regeringen ett riktat statsbidrag under tre år som skall bidra till att personer med missbruksproblem får sina vårdbehov tillgodosedda. Satsningen går under benämningen Ett kontrakt för livet. Enligt LVM-utredningen visar erfarenheterna att långsiktighet, uthål- lighet och planering inom ramen för en vårdkedja är viktiga förutsätt- ningar för framgång när det gäller behandlings- och rehabiliteringsinsat- ser. För att förstärka vårdkedjan föreslog utredningen att den vårdavgift som socialnämnden betalar för LVM-vården skall reduceras under den del av vården som sker med stöd av 27 § LVM, och som innebär vård i annan form inför övergången till tvångsvårdens upphörande och fortsatta vårdinsatser på frivillig bas. Ett villkor för avgiftsreduktion är att LVM- hemmet och socialnämnden på ett så tidigt stadium som möjligt träffar en överenskommelse om vilka insatser som skall vidtas, såväl under som efter avslutad LVM-vård. På regeringens uppdrag påbörjades under år 2004 en treårig försöksverksamhet inom Statens institutionsstyrelse (SiS) med ett innehåll liknande det som föreslagits av LVM-utredningen. För- söksverksamheten omfattar ett begränsat antal kommuner/kommundelar och LVM-hem. Regeringen har avsatt sju miljoner kronor årligen till projektet. Det finns dock enligt regeringens bedömning skäl att ta ytter- ligare ett steg, och att fullt ut genomföra LVM-utredningens förslag om en stärkt vårdkedja i anslutning till LVM-vården som omfattar hela lan- det. Regeringen har därför i budgetpropositionen för år 2005 föreslagit att 100 miljoner kronor årligen avsätts under perioden 20052007. De kommuner som åtar sig att aktivt medverka i vårdplaneringen och att följa upp LVM-vården med fortsatta vårdinsatser samt bostad, sysselsätt- ning och psykosocialt stöd skall få sin avgift väsentligt reducerad under den tid som vård i annan form enligt 27 § LVM pågår. Genom avgifts- reduceringen får kommunerna incitament att aktivt medverka i plane- ringen i anslutning till LVM-vården samt att följa upp vården med lämp- liga insatser. Minskade kostnader för LVM-vården innebär också ett ökat utrymme för att förstärka andra delar av vårdkedjan. Statens institutions- styrelse har regeringens uppdrag att genomföra satsningen. Prop. 2004/05:123 25 Regeringen har därutöver föreslagit att 50 miljoner kronor avsätts för Prop. 2004/05:123 år 2005, 100 miljoner kronor för år 2006 och 250 miljoner kronor för år 2007 till ett riktat statsbidrag till kommunerna för att stimulera dem att stärka vårdkedjans alla delar. Hela satsningen inom ramen för Ett kon- trakt för livet syftar till att förstärka missbrukarvården och ge flera miss- brukare möjlighet att få sina ökade men hittills eftersatta vårdbehov till- godosedda. En särskild utredare har i uppdrag att lämna förslag till en vårdöverenskommelse mellan staten och kommunerna, där kommunernas åtaganden för att komma i åtnjutande av det riktade statsbidraget till missbrukarvården konkretiseras (dir. 2004:164, S 2004:11). Förslaget skall syfta till att utveckla missbrukarvården och skapa bättre förutsätt- ningar för fler kvalificerade och långsiktiga vårdinsatser. Det skall utgå ifrån befintlig kunskap om olika behandlingsformers effektivitet samt kvinnors och mäns olika behov och förutsättningar samt ha ett brukarper- spektiv. Uppdraget skall redovisas senast den 1 oktober 2005. Satsningen Ett kontrakt för livet innebär enligt regeringens bedömning att fler personer med allvarliga missbruksproblem får möjlighet till vård och rehabilitering.

4.1

Individens skydd enligt regeringsformen och Europakonventionen

Ett tvångsomhändertagande innebär alltid en inskränkning av individens fri- och rättigheter, även om syftet är gott och för den enskildes bästa. Det ställs därför höga krav på rättssäkerheten i sådana fall. I 2 kap. 8 § regeringsformen anges att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande. Denna rättighet får begränsas genom lag (2 kap. 12 § regeringsformen), dock endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som för- anlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen, som är en av folkstyrelsens grundvalar. Begräns- ningar får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Vidare anges i artikel 5 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Om det föreskrivs i lag får dock frihetsberövande ske av bland annat alkoholmissbrukare och missbrukare av droger. Eftersom lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall (LVM) inskränker individens fri- och rättigheter är det av stor vikt att lagen är förenlig med både regeringsformen och inter- nationella regler om mänskliga rättigheter, såsom Europakonventionen. LVM:s syfte är att skydda den enskilde, och i lagen finns ett antal garan- tier för att så ska ske. Förslagen till ändringar i LVM innebär att den enskildes rättssäkerhet stärks. 26

5

Frågor i anslutning till omedelbart

Prop. 2004/05:123

omhändertagande och ansökan om vård

5.1

Polisens befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande upphör

Regeringens förslag: Enbart socialnämnden och länsrätten skall ha befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Polisens befogenhet upphör. Polisen får en uttrycklig befogenhet i polislagen (1984:387) att säkerställa att ett beslut om omedelbart omhänder- tagande kan komma till stånd.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag

Remissinstanserna: Tillstyrks av flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget, däribland Rikspolisstyrelsen, Länsrätten i Västernorrland, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Värmland samt Stockholm kommun, Luleå kommun och Kristianstad kommun. Förslaget avstyrks av bland annat Domstolsverket, som menar att nuvarande ord- ning inte har inneburit några tillämpningsproblem. Även Statens institutionsstyrelse (SiS) avstyrker, eftersom de befarar att förslaget kan innebära att färre missbrukare kommer att få vård. Några andra remissinstanser, däribland Socialstyrelsen, är tveksamma, eftersom de befarar att praktiska problem kan uppkomma med förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Såväl polismyndigheten som social- nämnden har idag befogenhet att besluta om omedelbart omhänder- tagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). I den ursprungliga LVM från 1981 hade polismyndigheten och länsrätten sådan befogenhet, men däremot inte socialnämnden. I uppfölj- ningen av tillämpning och praxis av 1981 års lag konstaterade dåvarande socialberedning att den befintliga ordningen hade tydliga brister. Det ansågs bland annat inte rimligt att polismyndigheten i praktiken skulle kunna överpröva socialnämndens bedömning av att det förelåg ett akut vårdbehov. I samband med att den nuvarande lagen trädde i kraft den 1 januari 1989 genomfördes därför en ändring som innebar att också socialnämnden fick befogenhet att besluta om omedelbart omhänder- tagande. Andelen beslut som fattats av socialnämnden har därefter successivt ökat, från 78 procent 1990 till 88 procent 2004, medan poli- sens andel har minskat i motsvarande omfattning. Enligt LVM-utred- ningen bör beslutsfattandet när det gäller omedelbart omhändertagande renodlas, och innebära att enbart socialnämnden har befogenhet att fatta ett sådant beslut enligt 13 § LVM. Skälen är att bland annat behovet att renodla LVM som en vårdlag samt att det är socialnämnden som enligt 5 kap. 9 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL) har ansvar för att vidta nödvändiga åtgärder i form av vård och behandling i syfte att hjälpa en person med alkohol- eller narkotikaberoende att komma ifrån sitt missbruk. Regeringen delar den bedömningen. Socialnämndens ansvar för tvångsvården underströks redan 1994, då ansvaret för att ansöka om vård 27 med stöd av LVM överfördes från länsstyrelsen till socialnämnden. Med den ansvarsfördelning som därpå följde är det än mindre motiverat att polisen fattar beslut i frågor som är ett direkt och utpekat ansvar för socialnämnden. Någon motsvarande befogenhet för polisen finns inte i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt utredningen har det inte framkommit något som tyder på socialnämndens joursystem inte skulle fungera som avsett i akut uppkomna situationer när polisen bedömer att det finns skäl för nämnden att fatta beslut enligt 6 § LVU. Förslaget får emellertid inte innebära att personer i behov av en akut insats som kan tillgodoses med ett omedelbart omhändertagande inte får denna. Givet det tunga missbrukets utveckling under senare år borde enligt regeringen antalet omedelbara omhändertaganden snarare vara högre än det är idag. Därför måste polisen också fortsättningsvis iaktta sin skyldighet att genast anmäla behov av tvångsvård enligt 6 § LVM. Därutöver måste socialnämnden ha en tillfredsställande jourberedskap, så att beslut om omedelbart omhändertagande kan fattas utan onödigt dröjsmål. Enligt en enkätundersökning som LVM-utredningen genom- förde bland kommuner med färre än 30 000 invånare svarade samtliga tillfrågade kommuner att det i kommunen fanns en tillfredsställande jourberedskap. Det kan dock inte uteslutas att det kan uppkomma situationer som innebär att polisen inte omgående kan komma i kontakt med socialnämnden eller dess ordförande för beslut om omedelbart omhändertagande. Det är därför viktigt att polisen också utan den direkta befogenheten att besluta om omedelbart omhändertagande även i framtiden har befogenhet att gripa in för att säkerställa att ett beslut om omedelbart omhändertagande kan komma till stånd. I polislagen (1984:387) bör det därför införas en bestämmelse som ger polisen en sådan uttrycklig befogenhet. Bestämmelsen innebär att en polisman under vissa förutsättningar får ta hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämna denne till sjukhus för medicinsk bedömning. Regeringen vill i sammanhanget understryka att socialnämndens beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVM måste fattas skyndsamt och i princip i direkt anslutning till polisens omhändertagande enligt polislagen. Det får inte uppstå en situation som innebär att en person som är i behov av omedelbara insatser inte får dessa, enbart på grund av att polisens omhändertagande inte i tid följs upp av socialnämndens beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVM. En förutsättning är naturligtvis att LVM enligt socialnämndens bedömning är tillämplig. Regeringen förutsätter att socialnämnden och polisen gemensamt överenskommer om rutiner för hanteringen av dessa ärenden. Några remissinstanser har framfört farhågor att färre missbrukare kan komma att bli föremål för en vårdinsats om polisens befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande upphör. Regeringen vill därför understryka att socialnämnden enligt 5 kap. 9 § SoL har en skyldighet att aktivt sörja för att personer med missbruksproblem får den hjälp och det stöd som han eller hon behöver för att komma ifrån sitt beroende. Därtill kommer att det endast är socialnämnden som kan ansöka om vård hos länsrätten samt att det är socialnämnden som för talan i rätten. Om socialnämnden av något skäl väljer att inte följa upp ett beslut om Prop. 2004/05:123 28 omedelbart omhändertagande med ansökan om vård riskerar insatsen att få karaktär av tvångsavgiftning, vilket inte är i överensstämmelse med lagens syfte. Genom att renodla rollfördelningen och tydliggöra socialnämndens ansvar ökar förutsättningarna för LVM-vården att utgöra inledningen till en långsiktigt syftande rehabilitering. Socialnämnden fullföljer ett omedelbart omhändertagande med vård- ansökan i omkring två tredjedelar av samtliga fall. Andelen var den- samma 1990 och 2002, men har varierat över åren. Det framgår dock inte av LVM-utredningens material om det är polisens omhändertagande som i mindre utsträckning än socialnämndens leder till vårdansökan. Däremot framgår att de flesta vårdansökningar föregås av ett omedelbart omhän- dertagande. Drygt tre fjärdedelar föregicks 2002 av ett omedelbart om- händertagande. År 1990 var det mindre än hälften. En något större andel av polisens beslut fastställs inte av länsrätten vid dess prövning om om- händertagandet skall bestå (8 av 71 polisbeslut mot 53 av 582 social- nämndsbeslut 2003). Som ovan nämnts kan det finnas olika skäl till att ett omedelbart omhändertagande inte följs upp med ansökan om vård. Ett skäl kan vara att rekvisiten för LVM inte är uppfyllda. Det finns dock anledning att erinra om bestämmelsen i LVM som stadgar att tvångsvård skall beslutas om villkoren i övrigt är uppfyllda. Med den föreslagna förändringen i befogenheten att besluta om ome- delbart omhändertagande stärks socialnämndens ansvar för hela proces- sen. Förslaget ligger väl i linje med de pågående strävandena att renodla polisverksamheten för att stärka dess kärnverksamheter. Biträde av polismyndighet Polisen har enligt ett stort antal författningar skyldighet att i olika sam- manhang bistå myndigheter med handräckning. Av särskilt intresse i detta sammanhang är att det i 45 § LVM föreskrivs att polismyndigheten skall lämna biträde för att bl.a. föra en omhändertagen till LVM-hem eller sjukhus eller till en beslutad läkarundersökning. Bakgrunden till polisens skyldighet att på begäran av annan myndighet bistå med handräckning är polisens befogenhet att använda våld i vissa situationer. En handräckningsbegäran skall dock ske först sedan den begärande myndigheten konstaterat att uppgiften inte kan lösas utan biträde av polisen. Detta har i flera fall kommit till uttryck i förarbetena till lagstiftningen på det sociala området (jfr t.ex. förarbetena till LVM i prop. 1981/82:8 s. 100 f). Det har i ett flertal sammanhang också konstaterats att möjligheten att begära biträde av polismyndigheten inte tillämpas på det sätt som är avsett, se t.ex. delbetänkandena Mot ökad koncentration Förändring av polisens verksamhet (SOU 2001:87) och Polisverksamhet i förändring (SOU 2002:70). I betänkandena har föreslagits att polisens skyldighet att bistå med handräckning skall begränsas på olika sätt bl.a. i LVM och i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Några författningsändringar med anledning av förslagen i betänkandena har ännu inte skett, men regeringen har i en till riksdagen nyligen över- lämnad proposition Kvalitet, dokumentation och anmälningsplikt i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) (prop. 2004/05:39), m.m. föreslagit en begränsning av polisens handräcknings- Prop. 2004/05:123 29 skyldighet i den i titeln till propositionen nämnda lagen. Enligt det för- Prop. 2004/05:123 slaget får biträde av polisen endast begäras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver till- gripas eller det annars finns synnerliga skäl. Regeringen anser att det är angeläget att motverka att polisens resurser används för att verkställa andra myndigheters beslut i fall där polisens särskilda kompetens och befogenhet att bruka våld inte är nödvändig. Regeringen avser därför inom kort återkomma med förslag som berör de författningar som behandlas i Polisverksamhetsutredningens betänkan- den. Det är därför lämpligt att avvakta med att föreslå författnings- ändringar avseende förutsättningarna för polisens biträde enligt LVM.

5.2

Underställning till länsrätt och upphörande av beslut om omedelbart omhändertagande

Regeringens förslag: I 15 § lagen (1988:870) om vård av missbru- kare i vissa fall (LVM) görs en ändring så att det klart framgår att ett beslut om omedelbart omhändertagande skall underställas länsrätten utan dröjsmål och senast dagen efter det att beslutet är fattat. I en ny 18 b § föreslås att socialnämnden skall upphäva sitt eget beslut om omedelbart omhändertagande om det inte längre finns skäl för om- händertagandet. Enligt 18 a § skall ett beslut om omedelbart omhän- dertagande automatiskt upphöra att gälla om beslutet inte har under- ställts länsrätten i tid eller om ansökan om vård inte har gjorts inom en vecka från det att länsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skall bestå.

LVM-utredningens

 förslag: Underställning av beslut om omedelbart

omhändertagande ska ske utan dröjsmål och senast klockan 12 första

dagen efter beslutet om omhändertagande. Underställning skall kunna

ske muntligt, som en garanti för att inte tekniska problem med exempel-

vis en telefaxöverföring, skall få till följd att ett omhändertagande upp-

hör. Överensstämmer i övrigt med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker en exakt tids-

gräns för underställning, att ett beslut om omhändertagande upphör

automatiskt om det inte görs någon vårdansökan samt att socialnämnden

skall kunna upphäva sitt eget beslut. Några, däribland Domstolsverket

samt länsrätterna i Skåne och Jönköping, anser att den föreslagna tids-

fristen är alltför snäv. JO har framfört att det bör vara samma regler i

LVU och LVM. Förslaget om muntlig underställning avstyrks av de

flesta som har yttrat sig över den delen av förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Socialnämndens respektive polis-

myndighetens beslut om omedelbart omhändertagande skall enligt 15 §

lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) genast

underställas länsrätten. Finner länsrätten vid sin prövning av det under-

ställda omhändertagandebeslutet att det inte finns något skäl för omhän-

dertagandet skall rätten enligt 17 § LVM genast upphäva det. Det skall

ske oberoende av om beslutet är verkställt eller inte. Ett annat skäl att

upphäva beslutet är att socialnämnden inte inom föreskriven tid (en

30

vecka) har inkommit med ansökan om vård. Länsrätten skall enligt 18 § LVM också upphäva beslutet om det framkommer omständigheter i övrigt som gör att det inte längre finns skäl för omhändertagandet. Där- emot berörs inte i lagen, eller dess förarbeten, frågan om den myndighet som fattat ett omhändertagandebeslut också har rätt att upphäva sitt eget beslut före länsrättens prövning, i en situation när det inte längre finns skäl för ett omhändertagande.

LVM-utredningen urskiljer fyra olika faser från det att ett myndighets- beslut har fattats med stöd av 13 § LVM fram till en eventuell vård- ansökan enligt 4 § LVM. Dessa är

1.

tiden från beslut om omhändertagande till underställning (beslutet har inte verkställts),

2.

från underställning men före länsrättens prövning (beslutet har inte verkställts),

3.

från underställning men före länsrättens prövning (beslutet har verk- ställts genom att klienten överförts till ett 

LVM-hem) och

4.

tiden från länsrättens fastställelse fram till ansökan om beredande av vård enligt 4 §. Beslutet har verkställts och upphör att gälla om inte socialnämnden inom en vecka inkommer med vårdansökan.

I en situation enligt punkt 3 har klienten överförts till ett LVM-hem och behandlingsansvaret har därmed övergått till LVM-hemmet, även om socialnämnden fortfarande har kvar sitt övergripande ansvar. Det innebär att det är föreståndaren för LVM-hemmet som enligt 25 § LVM beslutar om utskrivning, varvid vården upphör. JO har påpekat att det endast är föreståndaren som kan besluta om utskrivning från dag då missbrukaren har blivit formellt inskriven (JO 1993/94 s. 289). Samtidigt har social- nämnden ett inte ringa inflytande över den fortsatta processen genom att omhändertagandet hävs om inte nämnden avser att ansöka om vård enligt 4 §. Denna situation är inte tillfredsställande reglerad. För att undanröja eventuella missförstånd som kan uppstå i en sådan situation bör det i lagen därför uttryckligen framgå att den beslutande myndigheten alltid skall ha skyldighet att upphäva sitt beslut enligt 13 § LVM om det inte längre finns skäl för omhändertagandet, oberoende av när beslutet har fattats eller om länsrätten redan har fastställt omhändertagandebeslutet. Ytterligare skäl som talar för att ett beslut aktivt skall upphävas av den som fattat det är att den person som är föremål för åtgärden inte skall behöva vara frihetsberövad längre tid än absolut nödvändigt. I det fall ett omhändertagandebeslut inte fullföljs av en vårdansökan kan en person vara frihetsberövad upp till fyra dagar, som är den tidsgräns inom vilken länsrätten har att pröva det underställda beslutet. Bestämmelsen i 15 § om att beslutet genast skall underställas läns- rätten innebär enligt uttalanden i förarbetena att underställningen skall ske i mycket nära anslutning till att omhändertagandebeslutet har fattats och dokumenterats. JO har betonat att reglerna i 15 § LVM om under- ställning av beslut utgör betydelsefulla garantier för rättssäkerheten i förfarandet (JO 1993/94 s.292). Innebörden av JO:s uttalande är att socialnämnden och polismyndighetens beslut om omedelbart omhänder- tagande skall lämnas in till länsrätten samma dag som beslutet har fattats eller senast påföljande dag. LVM-utredningen har, utifrån sitt över- gripande uppdrag att lämna förslag som syftar till att stärka den enskildes rättssäkerhet, övervägt om och i så fall hur nuvarande regler om under- Prop. 2004/05:123 31 ställning bör förändras. Framför allt två frågor har diskuterats i samman- hanget, nämligen om det bör införas en exakt tidsgräns inom vilken underställning till länsrätten skall ske och om beslutet skall upphöra att gälla om det inte har underställts inom den tiden, samt om det bör vara möjligt att göra en muntlig underställning i avvaktan på att myndigheten har tillställt länsrätten handlingarna i ärendet.

LVM-utredningen har gått igenom samtliga myndighetsbeslut om omedelbart omhändertagande år 2002 med avseende på när länsrätten fick underställningsbeslutet. Av utredningens material framgår att mer- parten av besluten hade underställts länsrätten samma dag eller dagen efter. 23 procent av besluten hade underställts senare än dagen efter det att någon av de beslutande myndigheterna hade fattat beslut om omedel- bart omhändertagande. Några av dessa, men knappast samtliga, kan avse beslut som har fattats efter kontorstid fredag eftermiddag och därför har varit möjliga att underställa först tre dagar efter (nämligen måndag mor- gon). I ett extremfall hade det gått 10 dagar från beslut om omhänder- tagande till dess beslutet underställdes länsrätten. Regeringen delar ut- redningens bedömning att det behöver klargöras inom vilken tidsgräns ett beslut om omedelbart omhändertagande skall underställas länsrätten, samt att beslutet skall upphöra att gälla om underställningen inte har inkommit i tid. Ett sådant förtydligande av lagen bidrar till att stärka den enskildes rättssäkerhet. Utredningens förslag är att underställning skall ske senast klockan 12 första dagen efter beslutet om omhändertagande. De flesta remissinstan- ser som har yttrat sig över förslaget instämmer i att beslutet skall förfalla om inte underställning sker inom den gränsen. Några instanser, däribland JO och Domstolsverket, anser emellertid att tidsfristen är alltför kort. Det har framförts att tidsgränserna bör samordnas med vad som gäller för vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) respektive konverteringar enligt lagen (1991:1128) om psykiat- risk tvångsvård (LPT). Enligt regeringens uppfattning skulle dock en samordning med reglerna i antingen LVU eller LPT innebära en försäm- ring för den enskilde i förhållande till vad som gäller i dag, eftersom tids- fristerna i dessa båda lagar är längre än i LVM. Det ligger inte inom ramen för intresset att stärka rättssäkerheten inom LVM. Regeringen delar däremot flera remissinstansers betänkligheter mot en tidsgräns som är alltför snäv, eftersom förslaget om en precis tidsfrist också innebär att beslutet automatiskt förfaller om beslutet inte underställs i tid. Risken att praktiska hinder för socialnämnden att underställa beslutet inom ramen för tidsfristen kan innebära att välbehövliga insatser inte kommer till stånd bör inte negligeras, samtidigt som det inte är acceptabelt att ett fri- hetsberövande inte omedelbart följs upp av nästa steg i processen. Det bör därför införas en bestämmelse om att underställningen skall ske utan dröjsmål och senast dagen efter beslutet om omedelbart omhänder- tagande, samt att beslutet förfaller om underställningen inte inkommer inom den angivna tiden. Ett beslut om omedelbart omhändertagande skall också automatiskt upphöra att gälla om ansökan om vård inte har gjorts inom en vecka från det att länsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skall bestå. Nuvarande regler innebär en omotiverad skillnad mellan LVU och LVM. Enligt 9 § LVU upphör ett omedelbart omhändertagande om inte en Prop. 2004/05:123 32 vårdansökan har gjorts i rätt tid, medan det i motsvarande regel i LVM Prop. 2004/05:123 krävs ett särskilt beslut att omhändertagandet skall upphöra. Någon grund för den skillnaden finns inte enligt regeringens bedömning. Om en ansökan om vård enligt LVM inte inkommer i tid skall därför omhän- dertagande upphöra, i likhet med vad som gäller enligt LVU. Regeringen ser dock inga skäl att ändra nuvarande bestämmelse så att underställ- ningen i enlighet med LVM-utredningens förslag skulle kunna ske munt- ligt. Som flera remissinstanser har påpekat fungerar det inarbetade system som i dag tillämpas väl, och några övertygande skäl till varför muntlig underställning bör införas har inte framkommit.

5.3

Anmälningsskyldigheten skärps

Regeringens förslag: I 6 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) läggs det fast att anmälningsplikten skall fullgöras genast av anmälningspliktig myndighet.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag.

Remissinstanserna: Tillstyrks av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Statliga och kommunala myndigheter som i sin verksamhet regelbundet kommer i kontakt med personer med missbruksproblem är enligt 6 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skyldiga att anmäla till socialnämnden om de får kän- nedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt LVM. Av kravet på regelbunden kontakt följer, att myndigheter som visserligen kan komma i kontakt med personer med missbruksproblem men inte gör det regelbundet, som t.ex. skolan, familjerådgivningen eller verksam- heten vid fritidsgårdar, inte berörs av anmälningsskyldigheten, även om de skulle komma i kontakt med personer med allvarliga missbruks- problem. För att socialnämnden på ett tillfredsställande sätt skall kunna leva upp till sitt ansvar för att personer med behov av vård får tillgång till rätt insatser är det viktigt med ett gott samarbete med andra myndigheter som kommer i kontakt med personer med missbruksproblem. Det gäller i särskilt hög grad i fråga om personer med så allvarliga missbruksproblem att vård enligt LVM kan komma ifråga. Anmälningsskyldigheten bör därför enligt regeringens bedömning skärpas genom att det i 6 § LVM läggs fast att anmälningsplikten skall fullgöras genast om den anmäl- ningspliktiga myndigheten får kännedom om att en person kan vara i behov av vård enligt LVM. Anmälan skall göras så snart det överhuvud- taget är möjligt. Förslaget har ett nära samband med förslaget att polis- myndighetens befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande upphör. 33

5.4

Bestämmelserna om kontaktmannaskap upphävs

Regeringens förslag: Bestämmelserna om kontaktmannaskap i 8 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) upphävs.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Socialnämnden skall i samband med att den inleder en utredning enligt 7 § lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall (LVM) utse en tjänsteman hos nämnden som svarar för kontakterna med missbrukaren och olika vårdgivare. I förarbetena används begreppet kontaktman för denna tjänsteman. Avsikten är att personen i fråga, som inte får vara ledamot av socialnämnden, skall följa missbrukaren under hela vårdtiden. När vårdtiden är slut, eller om tvångsvård inte kommer till stånd, upphör kontaktmannaskapet med automatik. Inget hindrar dock att en kontaktman då i stället utses med stöd av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL). Skillnaden är att klienten inte kan motsätta sig ett beslut om kontaktman enligt LVM, men att det krävs hans eller hennes samtycke om det ska ske med stöd av SoL. Socialstyrelsen väljer i sina allmänna råd för tillämpning av LVM (SOSFS 1997:6) att inte använda begreppet kontaktman, eftersom det också brukar användas om den person som på LVM-hemmet har den primära behandlingskontakten med missbrukaren. Modellen med kon- taktmannaskap med liknande innehåll utvecklades tidigt inom vuxen- psykiatrin och återfinns i dag också inom t.ex. kriminalvården. Såväl JO som länsstyrelserna har vid sina inspektioner respektive till- syn uppmärksammat att det finns kommuner som överhuvudtaget inte utser någon kontaktman när utredning enligt 7 § LVM inleds. I samband med en av sina inspektioner 2001 upplystes JO om att beslut om kon- taktmannaskap normalt inte fattades. Det var i stället handläggaren i det enskilda ärendet som svarade för kontakterna med missbrukaren och olika vårdgivare (JO dnr 3402-2002). Utifrån denna händelse uttalade JO i sin tillsynsrapport att bestämmelsen om kontaktmannaskap i praktiken inte fyller någon funktion längre, eftersom ansvarig handläggare av ut- redningen ofta är samma person som utses att vara kontaktman i LVM:s mening. Det innebär att kontaktmannens uppgifter utförs även om ingen kontaktman formellt har utsetts. Mot den bakgrunden frågade sig JO om det verkligen behövs en särskild bestämmelse som anger hur förvalt- ningen skall verka för att hålla kontakt med missbrukaren. Regeringen anser att det är en central uppgift för socialtjänsten att hålla kontakt med och stödja missbrukaren under både utredningstiden och vårdtiden. Det utgör själva förutsättningen för en meningsfull insats, vil- ket också betonas i regeringens satsning på LVM-vården inom ramen för Ett kontrakt för livet, som redogjorts för inledningsvis. Det förefaller däremot mindre lämpligt att i lag föreskriva hur socialtjänsten väljer att fullgöra denna uppgift. LVM-utredningen har i sina kontakter med olika kommuner funnit exempel på kommuner där utredare och kontaktman är skilda personer. Betydligt vanligare är dock att uppgifter som skall åvila en kontaktman, dvs. att samordna och ha kontakt med klienten och LVM-hemmet, normalt fullgörs av den socialsekreterare som svarar för Prop. 2004/05:123 34 utredningen, och i de flesta fall också har en redan tidigare etablerad Prop. 2004/05:123 kontakt med missbrukaren. Vid en sammantagen bedömning finns det knappast några skäl att bibehålla nuvarande ordning med ett särskilt utpekat kontaktmannaskap. Bestämmelsen bör därför upphävas. 6 LVM-vårdens syfte och innehåll

6.1

Syftet med vården

Regeringens förslag: Syftet med vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) förtydligas. Av 3 § LVM skall det klart framgå att syftet med tvångsvården är att genom behövliga insatser motivera till fortsatt vård.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i behovet att förtydliga syftet med vården.

Skälen för regeringens förslag: Vårdens syfte är avgörande för prin- cipiella ställningstaganden om vårdens inriktning, uppdrag och vård- tidens längd. Både nuvarande lag (1988:970) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och den tidigare lagen har som gemensam nämnare att motivera den intagne att frivilligt medverka till fortsatt behandling. Ordalydelsen motivera till fortsatt behandling innebär att behand- lingsinsatser skall påbörjas under LVM-vistelsen, under vilken klienten skall motiveras till fortsatt behandling på frivillig väg. Riksdagens revi- sorer menar i rapporten Med tvång och god vilja vad gör Statens insti- tutionsstyrelse? (2002/03:RR9) att trots att LVM-hemmets uppgift inte är att bota klienten utan att motivera dem att inleda behandling för sitt missbruk vill man ändå på institutionerna att det skall ske någon form av behandling. Revisorernas uppfattning att behandlingsinsatser inte är en lagstadgad uppgift för LVM-hemmen är dock en missuppfattning enligt LVM-utredningen, som menar att förarbetena ger stöd för att påbörja behandlingsinsatser under LVM-tiden, insatser som sedan bör fortsätta under vård i annan form enligt 27 § LVM, den s.k. § 27-placeringen, och därefter i bästa fall i efterföljande frivillig vård. På vissa LVM-hem anser man emellertid enligt utredningen att bestämmelsen inte medger att behandlingsinsatser får ske inom ramen för vistelsen på LVM-hemmet, utan att endast motivationsinsatser kan komma ifråga. Det finns således olika uppfattningar om hur syftet med LVM skall tolkas, vilket enligt regeringens uppfattning på ett olyckligt sätt kan bli till men för vården. Att tillhandahålla ett välstrukturerat vårdinnehåll av hög kvalitet är sär- skilt viktigt när samhället använder sig av möjligheten till ingripande mot den enskildes uttryckliga vilja. Den oklarhet som i dag råder bör därför undanröjas så att det tydligt framgår att syftet med vården är att genom behövliga insatser motivera till fortsatt behandling. Förutom behand- lingsinsatser mot själva missbruket kan det vara frågan om åtgärder som tar sikte på den enskildes livssituation i stort, som arbete och bostad. 35

6.2

Hälso- och sjukvårdens ansvar för inledande sjukhusvård

Regeringens bedömning: Hälso- och sjukvården skall tillhandahålla inledande medicinsk bedömning och sjukhusvård om det är nödvän- digt.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens be- dömning.

Remissinstanserna: Tillstyrks av de remissinstanser som har lämnat synpunkter på förslaget.

Skälen för regeringens bedömning: Vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skall enligt 24 § LVM inledas på sjukhus om förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården. I den inledande delen av vården är det främst fråga om abstinensbehandling, ibland kallat avgift- ning, som kräver specialiserad vård. Trots att de som blir föremål för en LVM-insats har ett tungt och kvalificerat missbruk, vilket är en förutsätt- ning för att tvångsvård överhuvudtaget skall komma i fråga, inleddes vården i mindre än en tredjedel av fallen för de drygt 1000 klienter som 2002 blev intagna i LVM-hem med sjukhusvård. Det är en betydligt lägre andel än vad som gällde det första året efter LVM:s ikraftträdande, då nästan hälften av LVM-vården inleddes med sjukhusvård. Det saknas dock anledning att anta att behovet av abstinensbehandling skulle vara mindre i dag än vid lagens tillkomst. Det innebär att en stor del av absti- nensbehandlingen numera sker vid LVM-hemmen. Att hälso- och sjuk- vårdsverksamhet också måste kunna utföras vid LVM-hemmen förutsågs i förarbetena till LVM. Verksamheten tycks dock enligt regeringens mening ha fått alltför stor omfattning. Det har aldrig varit lagstiftarens intention att LVM-hemmen mer eller mindre regelmässigt, som är fallet i dag, skall svara för en uppgift som landstingen ansvarar för. Det bör i stället vara en självklar utgångspunkt att landstingen tillhandahåller medicinsk bedömning och abstinensbehandling samt annan medicinsk behandling. Som en del remissinstanser har påtalat innebär nuvarande ordning där avgiftningen i stor utsträckning sker vid LVM-hemmen en kostnadsövervältring från landstingen till kommunerna, vilket varken är rimligt eller önskvärt. Frågan om var abstinensbehandlingen sker är inte minst ur patientsäkerhetsperspektiv en viktig fråga, eftersom Statens institutionsstyrelse inte har möjlighet att förfoga över en sådan hälso- och sjukvårdsorganisation att det kan ske en omedelbar läkarundersökning vid ankomsten till LVM-hemmet. Bristen på avgiftningsplatser, som denna utveckling är ett utryck för, bekräftades i den kartläggning av av- giftningsbehov och platser som Socialstyrelsen genomförde år 2003 (ORION), där det framgår att 87 procent av tillfrågade kommuner anser att det råder brist på avgiftningsplatser. I regeringens satsning Ett kon- trakt för livet påtalas behovet av satsningar på hela vårdkedjan, och inte minst behovet att anpassa platserna för avgiftning till behovet. I avvaktan på att så sker är det emellertid nödvändigt att Statens institutionsstyrelse kan fortsätta att erbjuda vård i de fall det inte finns något sjukhus som har möjlighet att ta emot klienten för inledande medicinsk bedömning och sjukhusvård. För att det i dessa fall inte skall ske en övervältring av Prop. 2004/05:123 36 kostnadsansvaret från landstinget till kommunen är det enligt regeringens Prop. 2004/05:123 bedömning rimligt att Statens institutionsstyrelse (SiS) tar ut en avgift av landstingen för detta uppdrag. Efter en ändring i 3 § förordningen (1996:610) med instruktion för Statens institutionsstyrelse finns den möjligheten sedan den 1 juli 2003. Förutsättningen är att ett avtal har ingåtts mellan SiS och det enskilda landstinget om tillhandahållandet av tjänsten. Regeringen anser att det är angeläget att sådana avtal träffas, så att frågan om kostnadsansvar därmed kan få sin lösning.

6.3

Skärpt ansvar för verksamhetschefen

Regeringens förslag: I 24 § lagen (1988:870) om vård av missbru-

kare i vissa fall (LVM) skall underrättelseskyldigheten för verksam-

hetschefen vid sjukhusenhet inträda så snart vårdtagaren vistas vid

sjukhusenheten i stället för som i dag då han eller hon vårdas vid

sjukhusenheten.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer i stort med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrks av de remissinstanser som har yttrat sig

över förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Verksamhetschefen för den sjukhus-

enhet där missbrukaren vårdas är enligt 24 § tredje stycket lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skyldig att under-

rätta socialnämnden eller LVM-hemmet om missbrukaren önskar lämna

eller redan har lämnat sjukhuset. JO har i ett ärende prövat innebörden i

begreppet

den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas (JO 1993/94

s. 298). Frågan gällde om överläkarens (numera verksamhetschefens)

underrättelseskyldighet inträder först efter ett intagningsbeslut i

slutenvården eller om det räcker med att klienten har förts till sjukhuset

efter ett beslut om LVM-vård. Varken chefsöverläkaren eller Social-

styrelsen ansåg att patienten i det aktuella fallet vårdades vid sjukhuset,

eftersom det endast var ett polikliniskt besök som inte ledde till

inläggning i slutenvård. JO var för sin del tveksam till Socialstyrelsens

tolkning av begreppet vårdas i 24 § tredje stycket och ansåg att lagstifta-

ren sannolikt hade avsett pågående LVM-vård, och att underrättelse-

skyldigheten i sådant fall hade inträtt i och med att missbrukaren lämnats

på sjukhuset. Begreppet vårdas kan uppenbarligen tolkas på olika sätt: i

den ena tolkningen innebär begreppet att det skall ha fattas ett beslut om

intagning i slutenvård, medan det i den andra tolkningen räcker med att

patienten har förts till sjukhuset efter beslut om LVM-vård.

Det kan enligt regeringens mening inte vara förenligt med intentio-

nerna bakom bestämmelsen om underrättelseskyldighet att en patient fritt

skall kunna lämna sjukhuset utan någon åtgärd från personalens sida,

enbart av det skälet att patienten ännu inte har blivit föremål för ett for-

mellt beslut om intagning i sjukhuset. Det är därför väsentligt att det i

lagtexten tydligt framgår när förutsättningarna för verksamhetschefens

underrättelseskyldighet och därmed kvarhållningsrätt föreligger. LVM-

utredningen har föreslagit att underrättelseskyldigheten skall inträda så

snart vårdtagaren har förts till sjukhusenheten. Länsrätten i Stockholm

37

har i sitt remissvar påpekat att det kan finnas situationer där vårdtagaren Prop. 2004/05:123 självmant inställer sig vid en sjukhusenhet, vilket inte fångas upp med begreppet förts. Länsrätten föreslår i stället uttryckssätten vistas eller finns. Regeringen instämmer i den bedömningen, och föreslår lydelsen där vårdtagaren vistas.

6.3.1

Skyldighet för verksamhetschefen att hindra en vårdtagare att lämna sjukhuset

Regeringens förslag: Verksamhetschefen skall enligt 24 § lagen (1988:9870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) vara skyldig att vidta åtgärder för att hindra en vårdtagare att lämna sjukhuset.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag.

Remissinstanserna: Tillstyrks av bland annat Kriminalvårdsstyrelsen, SiS och länsstyrelserna i Östergötland och Värmland. Svenska Kom- munförbundet, Landstingsförbundet samt Svenska psykiatriska före- ningen avstyrker eller är tveksamma. Landstingen i Värmland och Jämt- land anser att tiden bör preciseras

Skälen för regeringens förslag: I 24 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) framgår att verksamhetschefen får besluta att patienten skall hindras lämna sjukhuset under den tid som det behövs för att säkerställa att vederbörande kan föras till ett LVM-hem. Av för- arbetena framgår att kvarhållningsrätten bör gälla under kortast möjliga tid (prop. 1987/88:147, s.103). Skrivningen får besluta har enligt LVM- utredningen lett till skiftande tillämpning inom hälso- och sjukvården. Medan man vid somliga sjukhus relativt omgående öppnar dörren för den patient som vill lämna sjukhuset intar man vid andra en mer uppehål- lande och förhandlande strategi, som syftar till att hålla kvar patienten till dess det kan ske en betryggande överföring till LVM-hemmet. Att verk- samhetschefen får besluta uppfattas som en rätt att kvarhålla patienten, men inte en skyldighet att vidta en sådan åtgärd. Detta stämmer väl med lagens förarbeten och lagtextens utformning, som inte ger stöd för att verksamhetschefen är skyldig att i alla lägen kvarhålla patienten. Det är enligt regeringens mening otillfredsställande att lagbestäm- melsen har fått en så varierande tillämpning, eftersom det kan försvåra verkställigheten av en länsrättsdom eller ett beslut om omedelbart om- händertagande. Att använda tvångsåtgärder mot någon är ett kraftigt in- trång i den enskildes integritet. Ett beslut om ingripande måste föregås av noggranna överväganden, och utgå ifrån att vård i frivilliga former inte kan komma ifråga. Det måste därför finnas garantier för att den beslutade tvångsvården verkligen kan genomföras. Det kan ses som ett väsentligt rättsskydd för patienten, eftersom dennes vilja att avbryta pågående abstinensbehandling inte sällan är ett uttryck för den ambivalens som kan finnas inför den förestående vården. Motivationen kan ändras över tid, och det gäller naturligtvis inte minst i inledningen av behandlingen, innan läget har stabiliserats för patienten. Därtill kommer att en avbruten abstinensbehandling kan innebära stora risker för patientens liv och hälsa. Det gäller framför allt vid ett svårt alkoholmissbruk, där det krävs 38 ett kvalificerat medicinskt omhändertagande framför allt i initialskedet Prop. 2004/05:123 efter ett avbrutet alkoholintag. Enligt regeringen är det, såväl ur ett sam- hälls- som ett patientperspektiv, av starkt intresse att patienten inte kan avvika. Lagbestämmelsen bör därför ändras på så sätt att det framgår att verksamhetschefen skall vidta åtgärder för att hindra en patient att lämna sjukhuset så att denne hålls kvar i avvaktan på att de praktiska arrange- mangen kring överföringen till LVM-hemmen kan ordnas. Det bör understrykas att skyldigheten att vidta åtgärder för att hindra en patient att lämna sjukhuset i första hand bör innebära att patienten via motive- rande samtal förmås kvarstanna på avdelningen. Kvarhållningen bör ske under kortast möjliga tid och under former som inte äventyrar patient- säkerheten och som är etiskt godtagbara. Det bör tilläggas att kvarhållningsrätten enligt 24 § LVM inte kan anses strida mot Hawaiideklarationen och den år 1996 antagna Madrid- deklarationen. Den slutsatsen drar LVM-utredningen, efter uttalande av bl.a. JO (1990/91 s. 218). Regeringen delar den uppfattningen, och vill i det sammanhanget erinra om att inga behandlingsinsatser eller åtgärder får vidtas i strid med patientens uttryckliga vilja under den tid som patienten aktivt hålls kvar och hindras lämna avdelningen.

6.4

Stärkt samarbete mellan socialtjänsten och

LVM-vården

Regeringens bedömning: Samarbetet mellan Statens institutions-

styrelse och socialtjänsten stärks genom regeringens satsning Ett kon-

trakt för livet som ger större möjligheter för att Statens institutions-

styrelse och socialnämnden på ett tidigt stadium kommer överens om

vilka insatser som skall ske under och efter vården enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM).

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens

bedömning. Utredningen föreslår också en bestämmelse i LVM enligt

vilken SiS och socialnämnden bör träffa en överenskommelse om vilka

insatser som skall ges under och efter avslutad LVM-vård.

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av flertalet av de remiss-

instanser som har lämnat synpunkter, bland andra Socialstyrelsen,

Statens institutionsstyrelse, Göteborgs universitet, Länsstyrelsen Värm-

land, Västra Götalands läns landsting samt Umeå, Falun och

Helsingborgs kommuner. Klientorganisationen RFHL påpekar att över-

enskommelsen inte får ske på så tidigt stadium att klienten inte kan delta

i samrådet. Stockholms kommun avstyrker, eftersom man uppfattar att

förslaget utökar SiS ansvar, samt att det också kan bidra till att skapa

osäkerhet om skiljelinjen mellan tvångsvård och frivilligvård.

Skälen för regeringens bedömning: Långsiktighet, uthållighet och

planering är viktiga förutsättningar för en framgångsrik behandling.

Detta förutsätter att insatserna grundas på en ordentlig utredning och

bedömning av den enskildes vårdbehov, och att dessa integreras i den

behandlingsplanering som sker vid LVM-hemmen. I kraven på lång-

siktighet ligger att de olika huvudmännen, främst socialtjänsten och

Statens institutionsstyrelse, och den enskilde på ett så tidigt stadium som

39

möjligt enas om hur insatserna bör utformas, och att planeringen redan på detta tidiga stadium tar sikte på vad som skall följa efter utskrivningen från LVM-hemmet. Det kan gälla såväl fortsatta vårdinsatser inom ramen för missbrukarvården som arbete och bostad. Bostads- och arbetsmark- nadspolitiken faller visserligen inte inom ramen för socialnämndens ansvar, som en remissinstans har påtalat, men det innebär inte enligt regeringens uppfattning att socialnämnden inte har ett ansvar att bistå den enskilde också i de delarna. Tvärtom bör det vara en central uppgift för socialtjänsten, för utan att basala omsorgsbehov blir tillgodosedda är det mycket svårt att åstadkomma en långsiktigt framgångsrik rehabili- tering. Trots den insikt som finns om betydelsen av insatser från sam- hällets sida efter avslutad LVM-vård visar många studier enligt LVM- utredningen på nedslående resultat vad gäller eftervården. Om inte LVM- vården följs upp med eftervårdsinsatser kan det leda till att både ingri- pandet i sig och dyra vårdinsatser blir resultatlösa, eller ännu värre leder till negativa effekter. Det innebär både ett misslyckande för den enskilde och för samhället, och kan på sikt leda till att tvångsvårdens legitimitet undergrävs. Det är, både för socialtjänsten och för den enskilda, ett rimligt krav att tvångsinsatser bara kan motiveras om vår- dens innehåll och kvalitet kan garanteras. Som framgått redan under kapitel 4, Allmänna utgångspunkter, anser regeringen det synnerligen viktigt att hela vårdkedjan stärks. En särskild satsning Ett kontrakt för livet har inletts och som bland annat innebär en ordentlig förstärkning av LVM-vården genom att socialtjänstens kost- nad för vård i annan form enligt 27 § lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall (LVM) väsentligt reduceras om socialtjänsten på ett tidigt stadium medverkar i vårdplaneringen och åtar sig att följa upp LVM-vården med eftervårdsinsatser. Ett viktigt motiv för satsningen är att en sammanhållen vårdkedja är en grundförutsättning för en fram- gångsrik rehabilitering, vilket gäller i särskilt hög grad inom tvångsvår- den där personer med ett tungt och omfattande missbruk vårdas. Som redan upprepade gånger har framhållits har samhället också tagit på sig ett särskilt ansvar för den enskildes rehabilitering genom att gripa in med åtgärder mot den enskildes uttryckliga vilja. Satsningen skall enligt regeringens ambition medverka till en kvalitativ förbättring av LVM- vården och att LVM-vårdens legitimitet stärks. Statens institutionsstyrelse (SiS) har således genom det öronmärkta statsbidraget inom ramen för projektet Ett kontrakt för livet möjlighet att kraftigt subventionera socialnämndens kostnader för den vård som sker med stöd av 27 § LVM. En förutsättning är att SiS och socialnämnden i samråd med den enskilde på ett tidigt stadium träffar en överenskom- melse om vilka insatser som skall vidtas, både i LVM-vården och där- efter, samt att vården avslutas och utvärderas gemensamt. En sådan över- enskommelse skall innehålla en redogörelse för den enskildes behov och resurser samt en beskrivning av vilka insatser som socialtjänsten har för avsikt att genomföra. I bedömning av behov samt vid planering av LVM- vården och eftervården är det viktigt att utgå ifrån att kvinnors psyko- sociala status och behov i flera olika avseenden är annorlunda än män- nens. Det bör understrykas att överenskommelsen skall utformas efter en gemensam bedömning av SiS och socialnämnden. Det är alltså inte fråga om en överföring av ansvar från socialnämnden till SiS, vilket har befa- Prop. 2004/05:123 40 rats av en remissinstans. Överenskommelsen skall i stället ses som en Prop. 2004/05:123 konkretisering av det ansvar som i dag åläggs socialnämnden i 30 § LVM, där det stadgas att socialnämnden aktivt skall verka för att den enskilde efter vårdtiden får bostad och arbete eller utbildning samt det personliga stöd han eller hon kan behöva för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk. Till skillnad från utredningen anser regeringen dock inte att det behövs någon ytterligare reglering för att stödja den pågående sats- ningen.

6.5

Anmälan till Statens institutionsstyrelse i vissa fall

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 29 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), som innebär att föreståndaren för ett LVM-hem skall meddela Statens institutionsstyrelse när vård i annan form inte kommit till stånd efter tre månader, upphävs.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har lämnat synpunkter på förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i 27 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) om att förestån- daren vid ett LVM-hem skall anmäla till hemmets styrelse om vård i annan form enligt 27 § LVM inte har kommit till stånd inom tre månader infördes i samband med 1988 års LVM. Både behandlingsskäl och rätts- säkerhetsskäl angavs som motiv till att ge styrelsen vidgade insyns- och tillsynsuppgifter. Efter huvudmannaskapsändringen år 1994, och med Statens institutionsstyrelse (SiS) som central förvaltningsmyndighet över tvångsvården, blev den enda återstående uppgiften för styrelsen att ta emot anmälningar enligt 29 § LVM. Styrelsefunktionen utmönstrades den 1 juli 2001, och ledningsfunktionen vid ett LVM-hem utövas numera av en chef, tillika föreståndare, som tillsätts av SiS. I samband härmed ändrades informationsskyldigheten enligt 29 § LVM och anmälan sker numera till SiS. Av LVM-utredningen framgår att omkring 60 procent av de totalt 1047 klienter som skrevs ut år 2002 hade varit placerade i annan vårdform under LVM-vistelsen, men bara 34 procent fick en sådan placering inom den inledande tremånadersperioden. Vid själva utskriv- ningstillfället var omkring 40 procent placerade med stöd av 27 § LVM. Institutet vård i annan form enligt 27 § LVM spelar enligt regering- ens uppfattning en central roll i tvångsvården, eftersom det är inom ramen för sådan vård som utslussning till vård i friare former kan ske. Som tidigare har redogjorts för pågår inom SiS ett utvecklingsarbete som syftar till att förstärka vårdkedjan i anslutning till tvångsvården. I det sammanhanget spelar vård i annan form enligt 27 § en central roll. Det saknas dock enligt regeringens uppfattning skäl att behålla anmäl- ningsskyldigheten, som i dag av allt att döma har spelat ut sin roll. Denna fråga bör i stället regleras i arbets- och delegationsordning för SiS. 41

7

Särskilda befogenheter

Prop. 2004/05:123

7.1

Proportionalitetsprincipen

Regeringens förslag: I 36 a § lagen (1988:870) om vård av miss-

brukare i vissa fall (LVM) och i 20 a § lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU) läggs fast att tvångsåtgärder

enligt 3235 §§ LVM och 1515 c §§ samt 1719 §§ LVU endast får

användas om de står i rimlig proportion till syftet med vården.

LVM-utredningens och LVU-promemorians förslag: Överens-

stämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Förslagen om en lagfäst proportionalitetsprincip

tillstyrks av de instanser som har yttrat sig, bland annat Statens institu-

tionsstyrelse SiS, Kammarrätten Sundsvall och Advokatsamfundet. SiS

ifrågasätter emellertid om proportionalitetsprincipen bör omfatta 31 §

andra stycket LVM och 16 respektive 18 §§ LVU. Sveriges Domare-

förbund anser, att om en sådan princip införs i LVM, bör det ske en all-

män genomgång av i vilka andra lagar en sådan princip också bör infö-

ras.

Skälen för regeringens förslag: Proportionalitetsprincipen innebär att

en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet skall stå i

rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Denna princip

har i doktrinen ansetts vara så fundamental att den bör tillerkännas all-

män giltighet inom förvaltningsrätten. Principen har också vunnit ett

uttryckligt erkännande i svensk rättspraxis, inte minst genom Europa-

domstolens för de mänskliga rättigheterna och EG-domstolens rätts-

tillämpning. Principen finns lagfäst i bland annat rättegångsbalkens (RB)

regler om de straffprocessuella tvångsmedlen (28 kap. 3 § RB). I lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen

(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) finns inte

någon proportionalitetsprincip, medan däremot principen är inskriven i

polislagen, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) samt

lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). I propositionen om

psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (prop. 1999/2000:44)

anges att det av de allmänna bestämmelserna skall framgå att tvångs- och

kontrollåtgärder till sin art, omfattning och varaktighet skall anpassas

efter vad som är nödvändigt. Bestämmelser med denna innebörd finns

numera i 2 a § LPT och 2 a § LRV, som båda trädde i kraft den 1 juli

2000. Dessa proportionalitetsregler gäller för tvångs- och kontroll-

åtgärder under tvångsvård, och alltså inte specifikt för frågan om vård

enligt LPT eller LRV överhuvud taget är indicerad. Med tvångsvård

enligt dessa två lagar avses all tvångsanvändning.

Bestämmelserna om särskilda befogenheter har enligt regeringens

mening stor betydelse för möjligheten att bedriva en meningsfull vård

där man så långt som möjligt skall kunna garantera en drogfri och säker

miljö, både för de som vårdas vid institutionen och för personalen. Det

intresset får dock inte innebära att klientens intresse till person och egen-

dom eftersätts. Det måste enligt regeringens uppfattning ställas mycket

höga rättssäkerhetskrav på åtgärder som kan vidtas mot en person mot

dennes vilja, även om syftet är gott och för hans eller hennes bästa. Även

42

om proportionalitetsprincipen gäller vid i princip all tvångsanvändning,

Prop. 2004/05:123

oavsett om det särskilt anges, bör det mot bakgrund av intresset att värna

den enskildes rättssäkerhet införas en uttrycklig bestämmelse i LVM och LVU med innebörd att tvångsåtgärder bara får vidtas om de står i rimlig proportion till syftet. Därigenom läggs det fast att utövandet av de sär- skilda befogenheterna i 3235 §§ LVM respektive 1515 c §§ och 17-19 §§ LVU i varje enskilt fall bara kan ske efter en prövning av om tvångsåtgärder överhuvud taget behöver tillgripas med hänsyn till omständigheterna, eller om syftet i stället kan uppnås med en mindre ingripande åtgärd.

7.2

Provtagning vid misstänkt alkohol- eller

drogpåverkan

Regeringens förslag: Genom en ändring i 32 a § lagen (1988:870)

om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) ges möjlighet till provtag-

ning vid misstanke om alkohol- och drogpåverkan.

LVM-utredningens

 förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig över förslaget

om provtagning vid misstanke om alkohol- eller drogpåverkan instäm-

mer i förslaget, Länsrätten i Stockholm med tillägget att provtagning bör

kunna ske också utan misstanke.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 32 § lagen (1988:870) om vård

av missbrukare i vissa fall (LVM) får den som vårdas enligt lagen under

vissa förutsättningar kroppsvisiteras och kroppsbesiktigas. Den 1 juli

2001 infördes i LVM en bestämmelse (32 a §) enligt vilken en klient vid

ankomsten till LVM-hemmet och inför vistelse i annan form enligt 27 §

är skyldig att efter uppmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för

att kontrollera om denne är alkohol- eller drogpåverkad. Förutsättningen

är att det kan misstänkas att den intagne är påverkad av något av de

medel som räknas upp i bestämmelsen. Det innebär att åtgärden inte kan

tillämpas rutinmässigt eller generellt, utan att det i varje enskilt fall skall

finnas en välgrundad anledning. Vid LVM-hemmen förekommer att

man, utöver dessa två situationer, använder sig av provtagning för att

kontrollera intagnas drogfrihet, men detta baseras på samtycke från den

enskilde. Av Statens institutionsstyrelses (SiS) allmänna råd för LVM-

verksamheten framgår att om misstanke uppkommer om att en klient har

tagit droger och han nekar till detta kan klienten erbjudas att lämna urin-

prov för att styrka sin drogfrihet. Det kan dock sättas i fråga hur adekvat

det är att tala om ett genuint samtycke, grundat på ett fritt val, från någon

som vårdas med tvång enligt LVM. Den som är intagen i ett LVM-hem

befinner sig i en beroendeställning i förhållande till ledningen och perso-

nalen vid hemmet. Det går inte att förutsätta att den enskilde ser någon

skillnad mellan åtgärder som kan vidtas med tvång och åtgärder som för-

utsätter frivillig medverkan. Hans eller hennes frivilliga medverkan ten-

derar därmed att bli illusorisk. Samtidigt finns det ett starkt intresse hos

alla dem som vårdas i LVM-hemmet att det inte förekommer alkohol,

narkotika eller andra otillåtna substanser där. Som regeringen tidigare har

43

framhållit har samhället tagit på sig ett stort ansvar gentemot den Prop. 2004/05:123 enskilde genom att vårda denne med tvång. Den som är intagen för tvångsvård på grund av missbruk skall ha rätt att kräva en miljö utan förekomst av sådana preparat som har föranlett missbruket och tvångs- vården. Regeringen anser därför vid en sammantagen bedömning att det bör införas en bestämmelse i 32 a § enligt vilken SiS får besluta om blod- , urin- och utandningsprov för att kontrollera att den intagne inte är påverkad av narkotika eller alkohol. Förutsättningen för att provtagning skall kunna ske är att det finns en misstanke om att den enskilde är påverkad av narkotika, alkohol eller de andra medel som anges i be- stämmelsen. Det kan däremot inte komma ifråga att provtagning skall kunna ske utan att det finns misstanke om att den enskilde är påverkad av något otillåtet preparat, eftersom det inte kan anses stå i överensstäm- melse med intresset att stärka den enskildes rättssäkerhet i LVM-vården. I LVM-hemmets dokumentation av åtgärden skall orsaken till misstan- ken samt resultatet av provet framgå.

7.3

Omhändertagande av otillåten egendom

Regeringens förslag: Om det vid LVM-hemmet påträffas egendom

som det enligt 31 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa

fall (LVM) är förbjudet att inneha skall det finnas en skyldighet att

omhänderta egendomen. Detsamma skall gälla egendom som påträffas

vid ett LVU-hem och som enligt 16 § lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av unga (LVU) är förbjuden att inneha.

LVM-utredningens

 förslag: Det skall finnas en skylighet att omhän-

derta alkohol och andra missbrukssubstanser, sprutor och kanyler samt

andra föremål som är ägnade att användas för missbruk av eller annan

befattning med narkotika. Omhändertagande av egendom som kan vara

till men för vården eller störa ordningen vid hemmet föreslås alltjämt

vara fakultativ.

LVU-promemorians

 förslag: Överensstämmer med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks av de remissinstanser som

yttrat sig, bland annat Kriminalvården, Göteborgs universitet och

Kammarrätten i Sundsvall. Sveriges Domareförbund och Länsrätten i

Stockholm anser att får bör bytas mot skall också i andra stycket i

den föreslagna lydelsen av 31 § LVM.

Skälen för regeringens förslag: Det är enligt 31 § lagen (1988:870)

om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) förbjudet för intagna vid

LVM-hem att inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lös-

ningsmedel, dopningspreparat, varor som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler

eller andra föremål som kan användas vid narkotikamissbruk eller annan

befattning med narkotika. Om sådan egendom påträffas får den omhän-

dertas. Detsamma gäller annat som kan vara till men för vården eller

ordningen vid hemmet. Till kategorin annat räknas bland annat vapen

och tillhyggen som kan skada personalen eller andra intagna. JO har

uttalat att det också kan röra sig om olämpliga medicinrecept, större

44

penningsummor, bankomatkort och ID-handlingar (JO 1992/93 s. 411, JO 1995/96 s. 294, JO 2000/01 s. 310). Av LVM-utredningens under- sökning av omhändertagen egendom vid fem LVM-hem under en under- sökningsvecka år 2003 framgår att det är sällsynt att missbruksmedel och narkotikaverktyg omhändertas. Undersökningen visar också att omhän- dertagande av egendom endast förekommit, eller i vart fall dokumen- terats, vid tre av de fem LVM-hemmen under den aktuella veckan. Sam- manlagt hade man i drygt 90 fall omhändertagit egendom med moti- veringen att den ansågs vara till men för vården eller störde ordningen vid hemmet. Bland de omhändertagna föremålen återfanns bland annat mobiltelefoner, tobak och cigaretter, medicin, tidningar, bankomatkort, kameror och laddare till mobiltelefon. Enligt nuvarande ordning finns ingen uttalad skyldighet för LVM- hemmet att omhänderta egendom som anges i 31 §. Det bör enligt regeringens mening vara ett oavvisligt krav att det inte förekommer alkohol, droger eller verktyg som kan användas för narkotikamissbruk vid ett LVM-hem. Förbudet i 31 § att inneha sådan egendom bör därför följas av en skyldighet för LVM-hemmet att omhänderta egendomen, om sådan påträffas vid hemmet. Av LVM-utredningens undersökning av omhändertagen egendom framkommer att det sällan påträffas berus- ningsmedel vid LVM-hemmen, vilket kan vara ett uttryck för att kon- trollen av berusningsmedel fungerar tillfredsställande. Däremot omhän- dertas en mängd andra föremål med motivet att de kan anses vara till men för vården eller störa ordningen vid hemmet. LVM-utredningen har föreslagit att omhändertagande av sådana föremål alltjämt skall vara fakultativ. Regeringen är dock av den uppfattningen att det bör finnas en skyldig- het att omhänderta också sådan egendom. Som redan har framhållits på annat håll är ett ingripande med tvång mot en enskild ett stort ingrepp i dennes integritet. Samhället har därigenom tagit på sig ett särskilt ansvar för vårdens kvalitet, och för att minimera inslag som kan inverka menligt på vården och dess genomförande. Det bör därför finnas en skyldighet att också omhänderta egendom som kan vara till men för vården eller störa ordningen vid hemmet. Det kan dock inte nog poängteras att insatser som innebär ett ingrepp i den personliga integriteten måste vara väl övervägda och väl motiverade. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det därför synner- ligen viktigt att ett sådant omhändertagande dokumenteras, och framför allt, motiveras. Det är enligt regeringens uppfattning inte tillräckligt att anföra att ett föremål är till men för vården eller stör ordningen vid hemmet, om det inte samtidigt motiveras på vilket sätt det omhänder- tagna föremålet kan inverka menligt på vården eller ordningen vid hem- met. Av LVM-utredningens undersökning, som relaterats ovan, framgår att LVM-hemmen som regel inte tycks ta ställning till om den omhän- dertagna egendomen omhändertas för att den kan anses vara till men för vården eller för att den stör ordningen vid hemmet. I ett fall har till exempel en nagelfil omhändertagits med motiveringen att den kunde vara till men för vården, vilket förefaller mindre troligt. Däremot är det mer sannolikt att den skulle kunna störa ordningen vid hemmet. SiS bör mot den bakgrunden se över rutinerna på området, och försäkra sig om att samtliga beslut om omhändertagande av egendom dokumenteras och motiveras ordentligt. I dokumentationen skall det framgå vad som har Prop. 2004/05:123 45 omhändertagits samt om det är fråga om föremål som inte skall för- Prop. 2004/05:123 verkas, när och hur de skall återlämnas till ägaren. Enligt regeringens mening har ovanstående argumentering avseende LVM bäring även på lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Den hittills fakultativa bestämmelsen i 16 § LVU om omhändertagande av viss egendom, i huvudsak samma egendom som i 31 § LVM, bör i enlighet härmed göras obligatorisk.

7.4

Befogenhet att fatta beslut

Regeringens förslag: Föreståndarens beslutanderätt enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) upp- hävs och i stället tillkommer beslutsbefogenheterna Statens institu- tionsstyrelse.

LVM-utredningens och LVU-promemorians förslag: Överensstäm- mer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig tillstyrker förslagen. Mölndals och Kristiansstads kommuner avstyrker med hänvis- ning till att besluten skall tas så nära missbrukaren som möjligt.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i 2427 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och 15 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) att beslut skall fattas av föreståndaren torde enligt regeringens bedömning utgöra en rest från tiden innan Statens institutionsstyrelse (SiS) bildades och får numera anses vara otidsenligt. SiS och dess institutioner utgör en sam- manhållen myndighet. I likhet med vad som gäller beträffande lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) bör det vara Statens institutionsstyrelse SiS som myndighet som i lagtext pekas ut som beslutsfattande. Detta gäller såväl vid vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga ( LVU). SiS bör i sin arbets- och delegationsordning reglera vem som har rätt att fatta beslut på myndig- hetens vägnar i olika frågor Förslaget innebär således inte att besluts- befogenheterna flyttas längre från verksamheten som några remiss- instanser har befarat

7.5

Rätten att överklaga

Regeringens bedömning: Ingen ändring bör göras i bestämmelserna i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) om överklagande i särskilda fall.

LVM-utredningens och LVU-promemorians förslag: Alla beslut som fattas av Statens institutionsstyrelse i särskilda fall skall kunna över- klagas till länsrätt, både vad gäller LVM och LVU.

46

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig tillstyrker Prop. 2004/05:123 förslagen. Domstolsverket och Sveriges Domareförbund anser dock inte att utredningens jämförelse med LSU är relevant vad avser frekvens av överklagande, och befarar att kostnaderna för domstolarna kommer att öka. Sveriges Domareförbund och Länsrätten i Stockholm anser att rätten till muntlig förhandling bör övervägas för de nya måltyperna som följer av förslaget. Länsrätten i Stockholm ifrågasätter vidare om i särskilda fall exkluderar beslut som fattats med stöd av allmänna ordningsregler och pekar på ett antal processuella frågor i anledning av LVU-promemo- rians förslag. Skälen för regeringens bedömning: I samband med beredningen av en skrivelse från Statens institutionsstyrelse (SiS) (S2002/5228/ST) angående vårdformen vård i enskildhet framhöll några remissinstanser att det är sakligt omotiverat med skillnaderna i möjligheterna att överklaga föreståndarbeslut i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ung- domsvård (LSU), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Alla beslut enligt LSU är överklagbara medan endast vissa upp- räknade beslut är överklagbara enligt 42 § LVU respektive 44 § LVM. Regeringen anser dock inte att jämförelsen mellan LSU å ena sidan och LVM och LVU å andra sidan är relevant, eftersom LVU och LVM är vårdlagar medan LSU vilar på straffrättslig grund. Mycket få fall av före- ståndarens beslut om vårdens upphörande och överflyttning till annan institution (25 § LVM) samt utövandet av särskilda befogenheter över- klagas i dag till länsrätten. Under perioden 

1998september

 2002 över- klagades totalt 12 föreståndarbeslut enligt LVM, av vilka merparten avsåg tvångsvårdens upphörande. Regeringen, som inte har upplevt något uttalat krav på en ändring i rätten att överklaga beslut i enskilt fall, anser att nuvarande ordning fungerar väl. Några vägande skäl att göra ändringar i den finns därför inte.

8

Uppföljning och utvärdering

Regeringens bedömning: Det är väsentligt att tvångsvård enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen

(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga ( LVU) följs

upp och utvärderas. Vården bör utvärderas utifrån sin funktion som en

del i en sammanhållen vårdkedja och finansieras genom att Statens

institutionsstyrelse (SiS) avsätter medel ur FoU-anslaget.

Regeringens förslag : Statens institutionsstyrelse (SiS) skall genom

sekretessbrytande bestämmelser i LVM och LVU ges möjlighet att ta

del av socialnämndens uppgifter om enskilda klienter efter avslutad

tvångsvård för sin resultatuppföljning.

LVM-utredningens och LVU-promemorians förslag: Överensstäm-

mer med regeringens.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Länsstyrelsen i Öster-

götland, BRÅ, Statens institutionsstyrelse och Folkhälsoinstitutet, till-

styrker LVM-utredningens förslag. Svenska Kommunförbundet, Lands-

47

tingsförbundet, Växjö och Örebro kommuner samt Verdandi menar att uppföljning är viktig, men avstyrker en sekretessbrytande bestämmelse då en sådan innebär nya krav på insamling, registrering och lagring av uppgifter om enskilda. Stockholm kommun anser det olämpligt att SiS både bekostar och utför utvärdering samt utövar tillsyn över den egna verksamheten. SoRAD, Växjö, Sundbyberg och Norrköpings kommuner anser att ansvaret för tillsyn och utvärdering bör ligga på länsstyrelserna och Socialstyrelsen. Länsrätten i Stockholm anser att LVU-promemo- rians förslag är förhastat och ogenomtänkt.

Skäl för regeringens förslag och bedömning: Begreppen utvärdering och uppföljning inom vården definieras i propositionen Hälsodata- och vårdregister (prop.1997/98:108), och refereras också till i Socialdataut- redningens betänkande Behandling av personuppgifter inom social- tjänsten (SOU 1999:109). Med utvärdering avses enligt prop. 1997/98:108 analys och värdering av kvalitet, effektivitet och resultat hos en verksamhet i förhållande till de mål som bestämts för denna. Utvärdering ställer krav på en vetenskapligt utformad undersökning med bästa möjliga design. Uppföljning avser att fortlöpande och regel- bundet mäta och beskriva behov, verksamheter och resursåtgång angivet i termer av till exempel behovstäckning, produktivitet och nyckeltal. Uppföljning syftar till att ge en översiktlig bild av verksamhetens utveckling och att fungera som signal för avvikelser som bör beaktas. Av såväl kvalitets-, legitimitets- som samhällsekonomiska skäl är det väsentligt att LVM-vården både följs upp och utvärderas. Gemensamt för uppföljning och utvärdering är att det skall ske med ett genusperspektiv, som bland annat innebär könsuppdelad statistik. Utvärdering Riksdagens revisorer har föreslagit (2002/03:RR9) att Statens insti- tutionsstyrelse (SiS) bör svara för utvärdering

1

, vilket även socialut- skottet har ställt sig bakom (bet. 2002/03:SoU13). Mot den bakgrunden har riksdagen givit regeringen till känna att åtgärder bör vidtas när det gäller SiS möjligheter att inhämta personuppgifter från andra myn- digheter i uppföljningssyfte (bet. 2002/03:SoU13, rskr. 2002/03:171). Riksdagens revisorer motiverade sitt förslag med att förutsättningarna att följa upp vårdens resultat skulle förbättras om SiS kunde inhämta upp- gifter om individer efter avslutad vård från socialnämnd, vårdgivare som regleras av socialtjänstlagen samt andra relevanta myndigheter, som t.ex. Kriminalvårdsstyrelsen. Det är viktigt att det kan genomföras vetenskap- liga utvärderingar för att säkerställa att det finns kunskap om LVM- och LVU-vårdens effekter. Sådana utvärderingar kan naturligtvis genomföras av olika aktörer, förutsatt att de har erforderlig vetenskaplig kompetens. I samband med att SiS tillskapades framhöll regeringen (prop. 1992/93:61 s. 26), att myndigheten bör ta initiativ till forskning inom området, hålla löpande kontakt med forskningen och forskarna och verka för forsk- ningsresultatens spridning och överföring till praktisk tillämpning. Myn- digheten bör inte själv bedriva forskningsverksamhet men följa nationell

1 Riksdagens revisorer och socialutskottet använder begreppet uppföljning men av sammanhanget framgår att man avser en vetenskapligt utformad utvärdering. Prop. 2004/05:123 48 och internationell forskning. Själva forskningsarbetet bör utföras av universitet och högskolor. I 2 § förordningen (1996:610) med instruktion för Statens institutionsstyrelse föreskrivs att institutionsstyrelsen skall svara för metodutveckling, forskning och utvecklingsarbete. Myndig- heten bedriver med andra ord ingen egen forskning, utan dess roll är att initiera och finansiera forskning. Vid SiS finns en särskild enhet som administrerar FoU-verksamheten. Dessutom finns ett vetenskapligt råd med uppgift att biträda i principiella frågor som rör forsknings- och utvecklingsarbete, samt granska och bedöma externa forskningsansök- ningar som finansieras av myndigheten. Det finns emellertid inga sär- skilda medel avsatta som avser utvärdering av vården enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och efterföljande insatser. SiS bör därför avsätta medel ur FoU-verksamheten för att utvärdera vården enligt LVM och LVU och efterföljande insatser. En kontinuerlig utvärdering av vården förutsätter att det finns möjlighet att inhämta registerdata avseende klienter från socialnämnden. Detta kan tillgodoses genom att statliga forskningsmyndigheter, som har fått medel från SiS för utvärderingsändamål, får ansöka hos socialnämnderna om att få ta del av sådana uppgifter (12 kap. 6 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). Regeringen vill också framhålla att Socialstyrelsen har en viktig roll när det är fråga om att följa upp missbrukarvårdens alla delar, bland annat LVM-vården.

Uppföljning Förutom behovet av kontinuerlig och utvecklad utvärdering av vården enligt LVM och LVU anser regeringen, i likhet med Riksdagens revi- sorer, att det är viktigt att stärka SiS´ egen verksamhetsuppföljning. En sådan uppföljning är nödvändig för att kvalitetssäkra verksamheten. Den uppföljning som i dag genomförs av SiS utgår från ett dokumentations- system med strukturerade intervjuer (DOK) och annan öppen informa- tion. I detta ligger som påtalats ovan vissa metodproblem. Det kan vara svårt att få fram uppgifter om vilka insatser av olika slag som har vidtagits efter vårdens avslutande; personen i fråga kan vara svår att nå eller kan, trots tidigare medgivanden, motsätta sig fortsatt medverkan. Bortfallet är därför stort och motiverar enligt regeringens mening att SiS, genom sekretessbrytande bestämmelser i LVM och LVU, får tillgång till viss sekretesskyddad information. Detta innebär dock inte att resultat- uppföljningen inte också i fortsättningen i första hand skall baseras på de öppna källor som finns, utan det är en möjlighet för SiS att få ett optimalt underlag för sin resultatuppföljning, i sådana fall då det saknas möjlighet att inhämta nödvändig information på annat sätt. Regeringen vill dock understryka att uppföljningen i första hand skall bygga på öppna källor, och endast i undantagsfall på att sekretessbelagda uppgifter måste inhämtas. Möjligheten att få ut sekretessbelagda uppgifter får heller inte innebära att hela akter eller journaler utlämnas, utan endast de uppgifter som är relevanta för uppföljningen. Inhämtade uppgifter får endast användas i uppföljningssyfte, och de skall förvaras på ett sådant sätt att de skyddas från obehörig insyn. SiS´ uppföljningsarbete bör enligt regeringen följas upp ur ett klientperspektiv. Prop. 2004/05:123 49

9

Ekonomiska konsekvenser

Prop. 2004/05:123

Förslaget bedöms inte nämnvärt påverka kostnaderna för staten, kom- munerna eller landstingen. 10 Ikraftträdande Lagen om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen om ändring lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt lag om ändring i polislagen (1984:387) föreslås samt- liga träda i kraft den 1 juli 2005. 11 Författningskommentar

11.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM)

1 § I samband med ikraftträdandet av socialtjänstlagen (2001:453) ändrades hänvisningen i paragrafen. Av misstag kom dock hänvisningen att bli ofullständig, vilket nu rättas till. Ändringen är således av rent redaktio- nell karaktär. 2 § Ändringen innebär endast att paragrafen har gjorts könsneutral. 3 § Förslaget behandlas i avsnitt 6.1. Genom ändringen i paragrafen markeras att motivations- och behand- lingsarbete inte utgör motsatser utan att motivationsarbete ingår som en del i ett större behandlingsperspektiv. Med behövliga insatser avses såväl motivations- som behandlingsinsatser och detta i vid bemärkelse. För- utom behandlingsinsatser mot själva missbruket ingår åtgärder som tar sikte på den enskildes livssituation i stort, till exempel behov av bostad och arbete. 4 § Utöver att paragrafen görs könsneutral föreslås en redaktionell ändring för att underlätta översikt av paragrafen. Förutsättningarna för vård är således identiska med tidigare. Punkterna 1 och 2 måste vara uppfyllda och därutöver en av punkterna ac.

6 § Förslaget i paragrafens första stycke behandlas i avsnitt 5.3. Förslaget innebär en skärpning av anmälningsskyldigheten genom att en anmälan till socialnämnden skall ske genast om den anmälningsplik- tiga myndigheten får kännedom om att en person kan antas vara i behov 50 av vård enligt LVM. Innebörden är att anmälan skall göras så snart det överhuvud taget är möjligt. I andra stycket föreslås motsvarande skärpning av anmälningsskyldig- heten för läkare. Vidare föreslås ändringar som syftar till att uppnå köns- neutralitet i lagen. 8 § Förslaget behandlas i avsnitt 5.4. Paragrafen upphävs som en följd av att s.k. kontaktpersoner utmönst- ras ur lagstiftningen. 11 § Förslaget innebär en ändring i paragrafens andra stycke. Genom hänvisningen till 9 § markeras att det endast behöver göras en läkarundersökning i ärendet. Fram tills den 1 juli 1994 var det länsstyrel- sen som gjorde såväl utredning som ansökan om tvångsvård enligt LVM. Socialnämnden skulle lämna länsstyrelsen en redogörelse för miss- brukarens förhållanden samt för tidigare vidtagna och planerade åtgärder. Enligt 11 §, i lydelse före den 1 juli 1994, skulle länsstyrelsen till ansö- kan foga de uppgifter socialnämnden lämnat i sin redogörelse och, om det inte mötte synnerligt hinder, ett läkarintyg om missbrukarens aktuella ställning. Före den 1 juli 1994 fanns det således inget stöd för att inte det läkarintyg som utfärdats i samband med utredningen skulle vara tillräck- ligt, förutsatt att det var aktuellt. Genom lagändringen tog socialnämnden över länsstyrelsens uppgifter att vidta utredning samt ansöka om vård hos länsrätten. I författningskommentaren till 11 § (prop. 1993/94:97 s. 18) anges följande. Ändringen i andra stycket är föranledd av att det är socialnämndens egen utredning som skall ges in till länsrätten och inte endast det underlag som nämnden hittills har lämnat till länsstyrelsen. Enligt nu gällande lydelse av 9 och 11 §§ kan dessa tolkas så att det utöver det läkarintyg som normalt skall finnas i utredningen måste ges in ytterligare ett läkarintyg. I ovan angiven proposition saknas helt stöd för att detta skulle varit avsikten. Det får därmed sägas föreligga ett behov av klargörande av att det endast behövs ett läkarintyg. Mot bakgrund av skyndsamhetskravet vad avser mål och ärenden enligt LVM (37 §) bör det endast undantagsvis förekomma problem med att läkarintyg som upp- rättats under utredningen inte är aktuella vid länsrättens prövning. I sådana undantagssituationer har länsrätten möjlighet att besluta om läkarundersökning enligt 11 § tredje stycket. I fall då nämnden har gjort bedömningen att det vid utredningen varit uppenbart obehövligt att genomföra en läkarundersökning (9 §) gäller inte kravet i 11 § på att till en ansökan om vård foga ett läkarintyg. Även i ett sådant fall har rätten den ovan angivna möjligheten att själv besluta om läkarundersökning. 13 § Ändringen i första stycket innebär för det första att polisens befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande av en missbrukare tas bort. Vid sidan av domstolen kommer således enbart socialnämnden eller dess ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat att ha denna befogenhet. Ändringen ställer stora krav dels på att polisen iakttar Prop. 2004/05:123 51 sin skyldighet att göra anmälan enligt 6 § LVM, vilken enligt förslaget skall göras genast (jfr kommentaren till 6 §), dels på att varje social- nämnd har en organisation som medger att kontakt med socialjour eller liknande kan tas omedelbart när som helst på dygnet. Med ändringen följer således ett absolut krav på att ett beslut om omhändertagande från socialtjänstens sida kan fattas dygnet runt och att det för den enskilde polismannen alltid står klart vem han eller hon skall kontakta för att få ett sådant beslut till stånd. Även om det i de flesta fall kan förutses att socialnämnden med tillräcklig snabbhet kommer att kunna fatta beslut om omhändertagande, medför ändringen ett behov av en möjlighet för en enskild polisman att kunna ingripa i en akut situation då socialnämndens beslut inte kan avvaktas. En sådan möjlighet införs i en ny 12 a § i polislagen (1976:511) som är tänkt att ersätta den nuvarande möjligheten för en polisman att ingripa enligt 11 § polislagen beträffande en person som skall omhändertas enligt LVM. Ändringen i första stycket innebär vidare att paragrafen gjorts könsneutral. Ändringen i tredje stycket innebär ett förtydligande av att rättens beslut i fråga om omedelbart omhändertagande skall grundas på samma om- ständigheter som gäller för socialnämndens beslut i frågan. 15 § Förslaget behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafens första stycke anges att underställning av ett omhänder- tagandebeslut skall ske utan dröjsmål och senast dagen efter beslutet om omhändertagande. Härigenom skapas en absolut tidsgräns inom vilken underställningen skall ha kommit in till länsrätten. Av den nya 18 a § framgår att beslutet upphör att gälla om underställningen inte kommit in i tid. Med dagen efter beslutet avses påföljande datum, vilket innebär att om ett beslut fattas exempelvis kl. 02.00 natten till dag 1 så går tids- fristen för underställning ut dag 2. Eftersom underställning skall ske utan dröjsmål är dock huvudregeln att underställning skall ske redan dag 1. Om detta i undantagsfall inte är möjligt, kan socialnämnden vänta till dag 2 utan att beslutet av den anledningen upphör att gälla. Bestäm- melserna i 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid är avsedda att tillämpas på den föreslagna tidsfristen. Detta innebär att om den dag som underställning senast skall ske infaller på en söndag, annan allmän helgdag, lördag, midsommarafton, julafton eller nyårsafton får underställning ske nästa vardag. Som en följd av att polismyndigheten inte längre skall ha befogenhet att fatta beslut om omedelbart om- händertagande har i paragrafens första stycke orden eller polismyndig- heten tagits bort samt paragrafens nuvarande andra stycke strukits, jfr avsnitt 5.1 och kommentaren till 13 §. I det föreslagna andra stycket anges vad som skall framgå av underställningen och att handlingarna i ärendet skall fogas till under- ställningen. 16 § De föreslagna ändringarna är en följd av att polismyndigheten inte längre skall ha befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande. I övrigt har paragrafen gjorts könsneutral och språkligt justerats. Prop. 2004/05:123 52 18 § Ändringen i paragrafen första stycke innebär att andra meningen utgår. Ändringen är en följd dels av att ett omhändertagande skall upphöra automatiskt om ansökan om vård inte kommer in till rätten inom före- skriven tid, dvs. inom en vecka från det att länsrätten beslutade om att omhändertagandet skall bestå. En sådan bestämmelse införs i 18 a § 2 p. Vidare skall socialnämnden ges rätt att besluta att ett omedelbart omhän- dertagande skall upphöra. En sådan bestämmelse införs i 18 b §. Den nuvarande bestämmelsen om länsrättens möjlighet att upphäva ett omhändertagande om det inte längre finns skäl för omhändertagandet flyttas till den nya 18 b §. Den nuvarande bestämmelsen i andra stycket flyttas till en ny 18 a §, som kommer att reglera samtliga fall då ett omhändertagande upphör automatiskt. 18 a § Förslaget, som innebär att en ny paragraf tillförs LVM, behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen är avsedd att reglera alla de fall då ett omhänder- tagande upphör utan något särskilt beslut härom. I paragrafens första punkt anges en ny princip för LVM nämligen att ett beslut om omhän- dertagande upphör att gälla om beslutet inte har underställts länsrätten inom föreskriven tid. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt 7 § tredje stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Bestämmelsen i nuvarande 18 § om följden av att en ansökan om vård inte görs i rätt tid flyttas till andra punkten i förevarande paragraf och ändras dessutom så att ett omhändertagande i ett sådant fall upphör att gälla automatiskt. Även detta överensstämmer med vad som gäller enligt LVU (jfr 9 § LVU). Punkterna 3 och 4 motsvarar nuvarande 18 § andra stycket. 18 b § Förslaget behandlas i avsnitt 5.2 och innebär att det gjorts klart att socialnämnden alltid har både rätt och en skyldighet att upphäva ett beslut om omhändertagande om det inte längre finns skäl för omhänder- tagandet. En sådan rätt och skyldighet föreligger även i det fall länsrätten har beslutat att omhändertagandet skall bestå. Syftet med bestämmelsen är att den omhändertagne inte skall behöva avvakta ett beslut av läns- rätten i de fall det för nämnden framstår som klart att ett omhänder- tagande inte längre behövs. Några begränsningar i fråga om rätten att delegera beslut av förevarande slag föreslås inte. Det innebär att de all- männa principerna för delegation av beslut av en socialnämnd kommer att bli tillämpliga på beslut av förevarande slag. För det fall socialnämn- den upphäver ett underställt beslut om omhändertagande ankommer det på nämnden att snarast underrätta den domstol där målet är anhängigt om beslutet. Av paragrafen framgår vidare att rätten har samma befogenhet som socialnämnden i nu aktuellt hänseende. 24 § Ändringen i paragrafens andra stycke innebär att paragrafen har gjorts könsneutral. Prop. 2004/05:123 53 Ändringen i paragrafens tredje stycke behandlas i avsnitten 6.2 och 6.3.1. Det klargörs att det är en skyldighet för verksamhetschefen att hindra den omhändertagne att lämna sjukhuset i avvaktan på att denne kan över- föras till ett LVM-hem. Vidare klargörs att denna skyldighet inte förut- sätter att den omhändertagne tagits in på sjukhus för slutenvård; det räcker att den omhändertagne vistas vid en sjukhusenhet för sådan vård. Härigenom har den tidigare otydligheten beträffande vad som avses med vård i paragrafen fått en lösning (jfr JO 1993/94 s. 299). Vidare har i paragrafen begreppet den som förestår vården bytts ut mot Statens institutionsstyrelse, jfr kommentaren till 25 §. Förslaget innebär i denna del ingen saklig förändring. Det ankommer på LVM-institutionerna att se till att det alltid finns någon som kan ta emot en sådan underrättelse som avses i paragrafen. 25 § Förslaget behandlas i avsnitt 7.4 och innebär att bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen. I stället anges att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse (SiS). Angivande av att beslut i vissa fall skall fattas av föreståndaren torde utgöra en rest från tiden innan SiS bildades och får numera anses vara otidsenligt; SiS och dess institutioner utgör ju en sammanhållen myndighet. I likhet med vad som gäller beträffande lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ung- domsvård (LSU) bör det vara SiS som myndighet som i lagtext pekas ut som beslutsfattande. SiS får sedan i sin arbets- och delegationsordning reglera vem som har rätt att fatta beslut på myndighetens vägnar i olika frågor. 26 § Ändringen innebär att bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. 26 a § Föreståndaren för hemmet byts ut mot Statens institutionsstyrelse (SiS). SiS får sedan i sin arbets- och delegationsordning reglera vem som skall underrättas. 27 § Ändringen innebär att bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. 28 § Ändringen innebär att bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. 29 § Förslaget behandlas i avsnitt 6.5 Enligt paragrafen i dess nuvarande lydelse skall föreståndaren vid ett LVM-hem anmäla till Statens institutionsstyrelse (SiS) om en intagen vistats i ett LVM-hem i tre månader utan att vård i annan form kommit Prop. 2004/05:123 54 till stånd. Paragrafen upphävs då frågan i stället lämpligen kan regleras i SiS arbets- och delegationsordning. 30 § Ändringen innebär att paragrafen har gjorts könsneutral. 30 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 8. Enligt 7 § förordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten får Statens institutionsstyrelse (SiS) behandla per- sonuppgifter för bland annat tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitets- säkring och administration av verksamheten. I 7 a § lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten finns emellertid ett generellt förbud mot att i sammanställningar av personuppgifter ta in känsliga personuppgifter eller uppgifter i övrigt om ömtåliga personliga förhållanden. Undantag från förbudet görs dock i paragrafen bland annat ifråga om sådan verksamhet som nyss sagts. Undantaget omfattar dock inte uppgift som omfattar medlemskap i fackförening. Något hinder för SiS att för uppföljningsändamål behandla känsliga personuppgifter i sammanställningar finns således inte under förutsättning att övriga krav enligt lagen om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten och personuppgiftslagen (1998:204) är tillgodosedda. Som ett allmänt krav för att behandla känsliga personuppgifter och vissa andra personuppgifter gäller därvid bland annat att uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för verksamheten (jfr 7 § lagen om behandling av person- uppgifter inom socialtjänsten). Som framgår av den allmänna moti- veringen skall SiS få en lagfäst skyldighet att följa upp verksamheten enligt LVM. Denna uppföljning skall avse såväl vårdtiden som tiden efter avslutad vård. En bestämmelse härom införs därför i paragrafens första stycke. Genom att göra uppföljningen till en lagstadgad skyldighet enligt LVM kommer inhämtade uppgifter att omfattas av sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100). För att SiS skall kunna fullgöra den föreslagna skyldigheten att följa upp vården av sina klienter måste SiS kunna inhämta sekretessbelagda uppgifter om enskilda klienter från socialnämnden och detta även efter vårdtidens slut. En sekretessbrytande regel härom införs därför i paragrafens andra stycke. 31 § Förslaget behandlas i avsnitt 7.3. Genom ändringen blir det obligatoriskt att på ett LVM-hem om- händerta de i paragrafen uppräknade föremålen och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk eller annan befattning med narkotika. Även annan egendom som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet skall omhändertas. Härvidlag är det viktigt att det i beslutet anges på vilket sätt den omhändertagna egendomen är till men för vården eller ordningen vid hemmet. 32 § Ändringen i första stycket innebär att paragrafen har gjorts könsneutral. Ändringen i andra stycket är föranledd av att proportionalitets- principen kommer till allmänt uttryck vad avser de särskilda befogen- Prop. 2004/05:123 55 heterna i den föreslagna 36 a §. Den nuvarande bestämmelsen i före- varande paragraf av samma innebörd blir då överflödig. 32 a § Förslaget behandlas i avsnitt 7.2 och innebär att skyldigheten för den intagne att lämna blod-, urin- eller utandningsprov utvidgas något. Den intagne blir skyldig att lämna sådana prov när som helst under vistelsen vid LVM-hemmet och inte som i dag enbart vid ankomsten till LVM- hemmet och i samband med vistelse i annan form enligt 27 §. Som en allmän förutsättning för skyldigheten att lämna prov skall alltjämt gälla att det kan misstänkas att den intagne är påverkad av något förbjudet medel. 33 a § Ändringen innebär att reglerna om vem som får fatta beslut i fråga om inskränkning i rätten att föra telefonsamtal förs över till en ny 36 b §. I samband därmed föreslås också att beslutanderätten skall ankomma på SiS som myndighet. 36 § Bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. I övrigt är ändringen av redaktionell karaktär. 36 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 7.1. En proportionalitetsprincip liknande de som finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiat- risk vård (LRV) lagfästs i LVM. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas vid varje tvångsåtgärd enligt 3235 §§ LVM. Proportionalitetsprincipen blir inte tillämplig på omhändertagande av sådan egendom som avses i 31 §. Detta följer av att omhändertagande av sådan egendom skall vara obligatorisk. Den föreslagna proportionalitetsregeln, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 § regeringsformen, innebär att skälen för att vidta en tvångs- åtgärd inom ramen för vården enligt LVM skall ställas i relation till de olägenheter ingripandet innebär för den enskilde i fråga bland annat om dennes självbestämmande och integritet. Det betyder att en tvångsåtgärd skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden och den nytta som tvångsåtgärden kan ha för den enskilde klienten. Genom den föreslagna lagregeln får de personer som har att tillämpa bestämmel- serna om de s.k. särskilda befogenheterna vid LVM-hemmen sin upp- märksamhet tydligt riktad på dessa frågor. Om syftet med tvångsåtgärden kan tillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd, skall den åt- gärden väljas. Proportionalitetsregeln ger således uttryck för att minsta möjliga tvång skall användas för att nå det avsedda syftet och innebär samtidigt en erinran om att tvånget får användas endast om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Vid användningen av de s.k. särskilda befogenheterna skall således en av- vägning alltid göras i de avseenden som anges i denna paragraf. Bestämmelsen kommer som nyss sagts att vara tillämplig vid all tvångs- Prop. 2004/05:123 56 användning enligt de angivna paragraferna såsom exempelvis beslut om vård vid låsbar enhet, beslut om vård i enskildhet eller beslut om att den enskilde skall hållas i avskildhet samt beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. 36 b § Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i 7.4. Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. I första stycket i förevarande paragraf föreslås en samlad reglering av i vilka fall beslut fattas av Statens institutionsstyrelse (SiS). I andra stycket föreslås en motsvarighet till den nuvarande bestämmelsen i 43 § andra stycket. 39 § Ändringen innebär endast att paragrafen har gjorts könsneutral. 43 § Ändringen innebär att det nuvarande andra stycket flyttats till en ny 36 b § som kommer att utgöra en samlad reglering rörande beslut som fattas av Statens institutionsstyrelse (SiS). 44 § Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 25 §. 45 § I fjärde punkten föreslås att begreppet den som förestår vården vid ett LVM-hem byts ut mot Statens institutionsstyrelse (SiS). Det får i stället ankomma på SiS att i sin arbets- och delegationsordning ange vem inom myndigheten som har rätt att begära handräckning. 46 § Ändringen innebär att begreppet den som förestår vården vid LVM- hemmet byts ut mot Statens institutionsstyrelse (SiS). 47 § Ändringen innebär att paragrafen görs könsneutral. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2005. Av övergångsbestämmelserna punkten 2 framgår att beslut om omedelbart omhändertagande som före ikraftträdandet av de nya be- stämmelserna fattats av socialnämnden eller av polismyndigheten skall handläggas enligt de tidigare reglerna. Av övergångsbestämmelserna punkten 3 framgår att tidigare beslut av en institutionschef vid ett LVM-hem skall i och med att de nya bestäm- melserna träder i kraft anses fattade av Statens institutionsstyrelse. Inte heller beslut fattade av institutionschefen med stöd av de äldre reglerna Prop. 2004/05:123 57 förlorar således sin giltighet i och med att de nya bestämmelserna träder i Prop. 2004/05:123 kraft.

11.2

Förslaget till ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)

12 § I tredje stycket byts föreståndaren för hemmet ut mot Statens institu- tionsstyrelse (SiS). SiS får sedan i sin arbets- och delegationsordning reglera vem som skall underrättas. 14 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 8. Enligt 7 § förordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten får Statens institutionsstyrelse (SiS) behandla per- sonuppgifter för bland annat tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitets- säkring och administration av verksamheten. I 7 a § lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten finns emellertid ett generellt förbud mot att i sammanställningar av personuppgifter ta in känsliga personuppgifter eller uppgifter i övrigt om ömtåliga personliga förhållanden. Undantag från förbudet görs dock i paragrafen bland annat ifråga om sådan verksamhet som nyss sagts. Undantaget omfattar dock inte uppgift som omfattar medlemskap i fackförening. Något hinder för SiS att för uppföljningsändamål behandla känsliga personuppgifter i sammanställningar finns således inte under förutsättning att övriga krav enligt lagen om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten och personuppgiftslagen (1998:204) är tillgodosedda. Som ett allmänt krav för att behandla känsliga personuppgifter och vissa andra personuppgifter gäller därvid bland annat att uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för verksamheten (jfr 7 § lagen om behandling av person- uppgifter inom socialtjänsten). Som framgår av den allmänna moti- veringen skall SiS få en lagfäst skyldighet att följa upp verksamheten enligt LVU. Denna uppföljning skall avse såväl vårdtiden som tiden efter avslutad vård. En bestämmelse härom införs därför i paragrafens första stycke. Genom att göra uppföljningen till en lagstadgad skyldighet enligt LVU kommer inhämtade uppgifter att omfattas av sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100). För att SiS skall kunna fullgöra den före- slagna skyldigheten att följa upp vården av sina klienter måste SiS kunna inhämta sekretessbelagda uppgifter om enskilda klienter från social- nämnden och detta även efter vårdtidens slut. En sekretessbrytande regel härom införs därför i paragrafens andra stycke. 15 a § Förslagen behandlas i avsnitt 7.4. Bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt utmönstras ur lagen. I stället anges att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse (SiS). Angi- vandet av att beslut i vissa fall skall fattas av föreståndaren torde utgöra en rest från tiden innan SiS bildades och får numera anses vara otids- enligt; SiS och dess institutioner utgör ju en sammanhållen myndighet. I likhet med vad som gäller beträffande lagen (1998:603) om verkställig- 58 het av sluten ungdomsvård (LSU) bör det vara SiS som myndighet som i lagtext pekas ut som beslutsfattande. SiS får sedan i sin arbets- och dele- gationsordning reglera vem som har rätt att fatta beslut på myndighetens vägnar i olika frågor. 16 § Förslaget behandlas i avsnitt 7.3. Genom ändringen blir det obligatoriskt att på ett hem för särskilt noggrann tillsyn omhänderta de i paragrafen uppräknade föremålen och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk eller annan befattning med narkotika. Även annan egendom som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet skall omhändertas. Härvidlag är det viktigt att det i beslutet anges på vilket sätt den omhändertagna egendomen är till men för vården eller ordningen vid hemmet. 17 § Ändringen är föranledd av att proportionalitetsprincipen kommer till all- mänt uttryck vad avser de särskilda befogenheterna i den föreslagna 20 a §. Den nuvarande bestämmelsen i förevarande paragraf av samma innebörd blir då överflödig. 19 § Se kommentaren till 15 § a. 20 § Se kommentaren till 15 a §. I övrigt görs en ändring av redaktionell karaktär. 20 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 7.1. En proportionalitetsprincip liknande de som finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsy- kiatrisk vård (LRV) lagfästs i LVU. Bestämmelsen är avsedd att tilläm- pas vid varje tvångsåtgärd enligt 15 15 c §§ och 1719 §§ LVU. Proportionalitetsprincipen blir inte tillämplig på omhändertagande av sådan egendom som avses i 16 §. Detta följer av att omhändertagande av sådan egendom skall vara obligatorisk. Den föreslagna proportionalitetsregeln, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 § regeringsformen, innebär att skälen för att vidta en tvångs- åtgärd inom ramen för vården enligt LVU skall ställas i relation till de olägenheter ingripandet innebär för den enskilde i fråga bland annat om dennes självbestämmande och integritet. Det betyder att en tvångsåtgärd skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden och den nytta som tvångsåtgärden kan ha för den enskilde klienten. Genom den föreslagna lagregeln får de personer som har att tillämpa bestämmel- serna om de s.k. särskilda befogenheterna vid LVU-hemmen sin upp- märksamhet tydligt riktad på dessa frågor. Om syftet med tvångsåtgärden kan tillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd, skall den åtgär- den väljas. Proportionalitetsregeln ger således uttryck för att minsta möj- liga tvång skall användas för att nå det avsedda syftet och innebär sam- tidigt en erinran om att tvånget får användas endast om syftet med åtgär- Prop. 2004/05:123 59 den inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Vid använd- Prop. 2004/05:123 ningen av de s.k. särskilda befogenheterna skall således en avvägning alltid göras i de avseenden som anges i denna paragraf. Bestämmelsen kommer som nyss sagts att vara tillämplig vid all tvångsanvändning enligt de angivna paragraferna såsom exempelvis beslut om vård vid lås- bar enhet, beslut om vård i enskildhet eller beslut om att den enskilde skall hållas i avskildhet samt beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. 20 b § Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I förevarande paragraf föreslås en samlad reglering av i vilka fall beslut fattas av Statens institutionsstyrelse. 42 § Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I ett nytt andra stycke anges att det är samma länsrätt som meddelat beslutet om vård som prövar överklagande av Statens institutions- styrelses (SiS´) beslut. Eftersom SiS huvudkontor ligger i Stockholm är bestämmelsen nödvändig för att undvika att Länsrätten i Stockholm blir riksforum för överklagande av SiS´ beslut. 43 § Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I konsekvens härmed ändras tredje punkten. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 2005. Av övergångsbestämmelserna punkten 2 framgår att tidigare beslut av en institutionschef vid ett LVU-hem skall i och med att de nya bestämmelserna träder i kraft anses fattade av Statens institutions- styrelse. Inte heller beslut fattade av institutionschefen med stöd av de äldre reglerna förlorar således sin giltighet i och med att de nya bestäm- melserna träder i kraft. 11.3 Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387)

12 a §

Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.1.

Bestämmelsen är en följd av att polisens befogenhet att besluta om

omedelbart omhändertagande skall upphävas. Eftersom det i vissa fall

kan dröja något innan socialnämnden eller dess ordförande kan fatta

beslut, bör polisen få en uttrycklig befogenhet att ingripa för att säker-

ställa att ett beslut om omedelbart omhändertagande kan komma till

stånd. Den nya bestämmelsen, som är utformad efter förebild av 12 §

polislagen (1984:387) om polisens möjligheter ta hand om ungdomar och

60

överlämna dem till föräldrarna eller socialnämnden, medger att en polis- man tar hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämnar denne till sjukhus. En förutsättning för denna befogenhet skall vara att det finns skälig anledning anta att den enskilde skall omhändertas enligt LVM. Vidare skall ett beslut om omhänder- tagande inte kunna avvaktas med hänsyn till att det föreligger en över- hängande och allvarlig risk för att den enskilde kommer till skada. Bestämmelsen är tänkt att vara tillämplig oavsett var den enskilde på- träffas. Ett ingripande enligt bestämmelsen får bara ske för att undanröja en akut fara. Av behovsprincipen följer att ett ingripande inte får ske om det är möjligt att förmå den enskilde att självmant uppsöka sjukhus. Den nya bestämmelsen ger stöd enbart för åtgärden att föra den enskilde till sjukhus. Förvaring i polisarrest är således inte tillåten. Så snart polis- mannen överlämnat den enskilde till sjukhuset upphör alla tvångsbe- fogenheter intill dess att ett beslut om omhändertagande fattats och en begäran om handräckning framställts. I övrigt gäller att omhänder- tagandet skall vara kortvarigt och att det inte får pågå längre tid än vad som behövs för att den enskilde skall kunna lämnas över till sjukhuset. Någon särskild tidsgräns under vilken omhändertagandet enligt denna paragraf får pågå har dock inte föreslagits. Detta med hänsyn främst till de skiftande förhållanden som råder i landet när det gäller avstånd till sjukhus och möjligheterna att ordna transporten dit. Ett omhändertagande får dock inte under några förhållanden pågå längre tid än vad som krävs för att föra den enskilde till sjukhuset. Som tumregel bör gälla att om- händertagandet bör vara avslutat inom högst fyra timmar. I vissa situa- tioner kan lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) vara tillämplig när en person som kan bli föremål för omhändertagande enligt LVM anträffas. Den föreslagna bestämmelsen är inte avsedd att utgöra något hinder mot att tillämpa LOB när detta kan bli aktuellt. Ikraftträdande Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 2005. Några särskilda över- gångsbestämmelser bedöms inte som nödvändiga. Prop. 2004/05:123 61 Sammanfattning av betänkandet Tvång och förändring rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3) Regeringen beslutade den 31 januari 2002 att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att göra en översyn av tillämpningen av lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. I uppdraget ingick bland annat, att mot bakgrund av missbrukarvårdens utveckling i stort, analy- sera hur lagen har kommit att användas under 1990-taeltillämpas. I ut- redarens uppdrag ingick också att överväga om LVM i sin nuvarande utformning motsvarar de högt ställda krav på rättssäkerhet som kan vid- tas mot en enskild mot dennes vilja. Utredarens överväganden och förslag Det allmännas insatser för missbrukarvården Erfarenheten visar att det i hög grad är samma klienter som rör sig mel- lan de olika huvudmännen inom missbrukarvården respektive kriminal- vården. Därför måste framtida analyser av samhällets insatser mot nar- kotika- och alkoholmissbruk utgå från en helhetsbild som innefattar socialtjänstens, SiS:s, kriminalvårdens och hälso- och sjukvårdens verk- samheter på området. Regeringen bör närmare låta utreda denna fråga. Kommunerna och missbrukarvården En beräkning av kommunernas samlade nettokostnader för missbrukar- vården (under perioden 19982002 fastprisberäknat med utgångspunkt i KPI) visar en ökning av de samlade insatserna med cirka 4 procent. En motsvarande beräkning med utgångspunkt i ett nytt omsorgsindex som Socialstyrelsen kommer att använda för att bedöma kommunernas insat- ser visar däremot en minskning med cirka 4 procent. Oavsett vilket index som används blir slutsatsen att kommunernas samlade insatser inom missbrukarvården har varit otillräckliga med hänsyn till missbrukets omfattning och utveckling. Av Socialstyrelsens beräkningar framgår att av de öppna insatserna har en ökning skett av bistånd för boende medan övriga öppenvårdsinsatser har minskat. Detta kan tyda på att kommuner- nas insatser av omsorgskaraktär har skett på bekostnad av behandlings- insatser inom öppenvården. Underlaget pekar också på att en förändring har ägt rum beträffande vilka som prioriteras av socialtjänsten. I de tre storstäderna och i gruppen större städer tyder exempelvis utredningens egna undersökningar och länsstyrelsernas verksamhetstillsyn på att socialtjänsten väljer att prioritera insatser för unga narkomaner framför personer med långvariga och grava alkoholproblem. Det finns skäl som talar för att minskningen av vårddygn inom LVM-vården under den första hälften av 1990-talet ledde till att företrädesvis personer med ett långvarigt alkoholmissbruk inte fick sina behandlingsbehov tillgodo- Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 62 sedda. Mellan åren 1990 och 1996 minskade andelen ansökningar till länsrätten med alkohol som dominerande missbruksmedel från 69 till 48 procent (1 060 till 341), medan andelen med narkotika ökade från 11 till 32 procent. Därefter har fördelningen mellan olika missbruksmedel i kommunernas LVM-ansökningar varit relativt konstant. Åldersfördel- ningen visar att intagna med narkotikamissbruk har en betydligt lägre medelålder än de som har alkohol som dominerande missbruk. Av läns- styrelsernas verksamhetstillsyn framgår att vissa kommuner tycks ha ut- vecklat en praxis som innebär att socialtjänsten har en avvaktande håll- ning till att ansöka om vård enligt LVM. En sådan bild har också fram- kommit i vissa av utredningen framtagna forskningsrapporter. Samtidigt har den enkätundersökning som utredningen gjort inte bekräftat att eko- nomiska begränsningar har betydelse för valet av vårdform, även om det finns tecken som tyder på att kostnaderna trots allt spelar in. Slutsatsen är att såväl ekonomiska överväganden som förväntningar på vad vården kan leda till är av betydelse för valet av insats. Enligt 30 § LVM åligger det socialnämnden att verka för att klienten efter vårdtidens slut får ett personligt stöd för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk samt att nämnden aktivt skall verka för att den enskilde får bostad och arbete eller utbildning. En stor andel av de klienter som blir föremål för LVM-vård saknar en fast bostad och är hänvisade till provi- soriska och otrygga lösningar för att ha någonstans att bo. Situationen är i många fall densamma vid tidpunkten för utskrivningen från LVM- hemmet. Utredaren bedömer därför att insatserna efter avslutad LVM- vård måste intensifieras och förstärkas och att planeringen av insatserna måste påbörjas i ett mycket tidigt skede av LVM-vistelsen. I avsnitt 16.6 lämnas ett förslag till en sammanhållen vårdkedja både under och efter avslutad LVM-vård.

Relationen mellan omedelbara omhändertaganden och ansökan om vård enligt LVM Antalet ansökningar om LVM-vård minskade kraftigt mellan åren 1991 och 1997. Sedan dess har antalet ansökningar varit relativt konstant. Antalet omedelbara omhändertaganden som inte full- följts med en vårdansökan enligt LVM har med vissa fluktuationer varit relativt konstant under hela 1990-talet. Även om antalet omedelbara om- händertaganden således inte har ökat nämnvärt under perioden är det ändå för högt. Av 880 personer som under år 2002 blev föremål för LVM-insatser initierades dessa för 675 personer genom ett omedelbart omhändertagande. Utgångspunkten för vården är att den skall komma till stånd i tid och i första hand på ett planerat sätt. Klienten bör till exempel förberedas på att socialnämnden kommer att ansöka om vård enligt LVM om han eller hon inte samtycker till frivillig vård enligt SoL. Denna ut- gångspunkt har sin grund i behandlings- och rättssäkerhetsaspekter och den har också relevans när det gäller effektiviteten såväl i fråga om resultat som om kostnader. Det höga antalet omedelbara omhändertagan- den kan tyda på att socialtjänsten inte vidtagit erforderliga insatser i tid utan väntat så länge att akuta ingripanden inte har kunnat undvikas. Det höga antalet omedelbara omhändertaganden kan också tyda på att det finns svårigheter med att bereda klienterna insatser för att bryta ett akut missbruk. Sistnämnda slutsats skulle kunna stödjas av att andelen ome- delbara omhändertaganden som inte fullföljs under hela perioden har varit så hög som en tredjedel. Oavsett vilken slutsats man drar om orsa- Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 63 kerna anser utredaren att det finns ett starkt behov av förstärkta utbild- nings- och informationsinsatser inom socialtjänsten i syfte att undanröja eventuella oklarheter när det gäller lagstiftningens innebörd. Om rekvi- siten är uppfyllda för en ansökan om vård enligt LVM, skall detta också ske. Vårdens syfte och innehåll I 3 § LVM föreslår utredaren att det klart skall framgå att syftet med tvångsvården är att genom behövliga insatser motivera till fortsatt vård. Behövliga insatser kan utgöras av motivations- och behandlingsinriktade insatser i vid bemärkelse, men också av åtgärder som tar sikte på klien- tens behov inom andra områden. Insatserna skall baseras på resultatet av en allsidig utredning av klientens behov och resurser. Insatser inom ramen för en sammanhållen vårdkedja Under LVM-vistelsen bör så tidigt som möjligt en överenskommelse träffas mellan LVM-hem och socialnämnd om de insatser som skall vid- tas såväl under som efter avslutad LVM-vård. Överenskommelsen skall träffas efter samråd med den enskilde klienten. En bestämmelse med denna innebörd införs i LVM. Socialstyrelsen bör få i uppdrag att efter en tid, lämpligen tre år, göra en samlad uppföljning. Avgiftsreducering i vissa fall Om socialnämnden och Statens institutionsstyrelse efter samråd med den enskilde i anslutning till överenskomna åtgärder som ett led i behand- lingsplaneringen har träffat en överenskommelse som också innefattar insatser efter avslutad LVM-vård, föreslås att vårdavgiften reduceras under den tid som placering enligt 27 § LVM pågår. Länsstyrelsen bör inom ramen för sin ordinarie verksamhetstillsyn också följa hur överens- kommelsen om insatser efter avslutad LVM-vistelse har efterlevts. Utvärdering och resultatuppföljning av LVM-vård och efterföljande insatser Statens institutionsstyrelse bör avsätta medel ur FoU-anslaget för utvär- deringar av LVM-vården och efterföljande insatser. SiS bör dessutom genom en sekretessbrytande bestämmelse i LVM ges möjlighet att ta del av socialnämndens uppgifter om enskilda klienter efter LVM-vården för sin resultatuppföljning. Befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande Befogenheten att besluta om omedelbart omhändertagande enligt 13 § LVM skall ankomma enbart på socialnämnden och länsrätten. Polismyn- dighetens hittillsvarande befogenhet upphör. Tillämpningen och konse- kvenserna av den nya beslutsordningen skall följas upp. När polismyn- Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 64 dighetens befogenhet att besluta om omedelbart omhändertagande upp- hör bör polisen få en uttrycklig befogenhet att ingripa för att säkerställa att ett beslut om omedelbart omhändertagande kan komma till stånd, eftersom det i vissa fall kan dröja något innan socialnämnden eller dess ordförande kan fatta beslut om omedelbart omhändertagande. En be- stämmelse härom införs i polislagen. En polisman får enligt denna bestämmelse under vissa förutsättningar ta hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämna denne till sjukhus. Upphävande av beslut om omedelbart omhändertagande Socialnämnden skall alltid ha skyldighet att upphäva ett beslut om ome- delbart omhändertagande om det inte längre finns skäl för omhänder- tagandet. En sådan skyldighet skall finnas även om länsrätten har beslutat att omhändertagandet skall bestå. Tidsfrist vid underställning av beslut till länsrätten om omedelbart omhändertagande Underställning av beslut om omedelbart omhändertagande skall ske utan dröjsmål och senast kl. 12.00 första dagen efter beslutet om omhändertagande. Vidare skall be- slutet upphöra att gälla om underställningen inte har kommit in i tid. Underställningen kan ske både skriftligen och muntligen. I första hand skall underställning ske skriftligen, men det muntliga förfarandet är en garanti för att inte tekniska problem med exempelvis en telefaxöver- föring skall få till följd att omhändertagandet upphör. Om en ansökan om vård enligt LVM inte inkommer till länsrätten i rätt tid, föreslås att om- händertagandet, i likhet med vad som gäller enligt LVU, automatiskt skall upphöra. Skyldighet att hindra patient att lämna sjukhus När en klient inleder LVM-vården på sjukhus föreslås verksamhets- chefen ha en skyldighet att vidta åtgärder för att hindra personen att lämna sjukhuset. Klienten skall kvarhållas i avvaktan på att denne kan överföras till LVM-hemmet. I likhet med i dag får behandlingsinsatser inte vidtas mot patientens vilja. Klargörande av vad som avses med den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas I 24 § LVM klargörs att verksamhetschefens skyldighet enligt bestäm- melsen inträder så snart vårdtagaren har förts till en sjukhusenhet. Om sjukhusvård som inledning av LVM-vården

Hälso- och sjukvården skall tillhandahålla inledande medicinsk bedöm- ning och sjukhusvård när så är nödvändigt. Statens institutionsstyrelse kan svara för uppgiften i de fall hälso- och sjukvården inte kan fullgöra sin uppgift. Kostnadsansvar och andra frågor i samband därmed bör i första hand få sin lösning i samförstånd mellan Statens institutions- styrelse och landstingen. Socialstyrelsen bör få i uppdrag att följa Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 65 utvecklingen, särskilt med avseende på omfattning och kvalitet av insat- serna. En lagfäst proportionalitetsprincip En proportionalitetsprincip införs i LVM med avseende på utövandet av de särskilda befogenheterna enligt 3135 §§ LVM. Särskilda befogenheter vid LVM-hemmen:

 Omhändertagande av otillåten egendom Om sådan egendom påträffas som anges i 31 § första stycket LVM skall det finnas en skyldighet att på LVM-hemmet omhänderta sådan påträffad egendom. Provtagning vid misstanke om alkohol- och drogpåverkan o.dyl. Förutsättningarna för när den enskilde är skyldig att underkasta sig provtagning enligt 32 a § LVM utvidgas så att provtagning skall kunna ske när som helst under tid som den intagne vistas på LVM-hem när misstanke uppkommer om att vederbörande kan vara påverkad av alko- hol, narkotika eller andra otillåtna medel. Vissa besluts överklagbarhet Alla beslut som fattas av SiS i särskilda fall skall kunna överklagas till länsrätt. Föreståndarnas beslutsbefogenheter Föreståndarnas beslutanderätt enligt LVM upphävs, och i stället till- kommer beslutsbefogenheten Statens institutionsstyrelse. Skärpning av anmälningsskyldigheten I 6 § LVM läggs fast att anmälningsplikten skall fullgöras genast om den anmälningspliktiga myndigheten får kännedom om att en person kan antas vara i behov av vård enligt LVM. Anmälan till Statens institutionsstyrelse i vissa fall Bestämmelsen i 29 § LVM upphävs. Kontaktmannaskap enligt LVM Bestämmelsen i 8 § LVM upphävs. Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 66 Graviditet, missbruk och tvångsvård Någon särskild indikation för tvångsvård av gravida kvinnor med miss- bruk förordas inte. Begreppet missbrukare Begreppet missbrukare är begränsande. Som en markering föreslår utre- daren att begreppet inte används i LVM och annan angränsande lagstift- ning. I stället föreslås att LVM utgår från begreppet person med miss- bruksproblem. Konsekvenser av förslagen Förslaget i avsnitt 16.6 förutsätter att resurser tillförs Statens institutions- styrelse. I övrigt bedöms förslagen inte föranleda några resurstillskott. Prop. 2004/05:123 Bilaga 1 67 Författningsförslag i betänkandet Tvång och förändring (SOU 2004:3) Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall

dels att 8, 28 och 29 §§ skall upphöra att gälla,

dels att rubriken till lagen samt 14, 6, 913, 15, 16, 18, 20, 21,2327, 3032 a, 33 a, 36 och 4347 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas sju nya paragrafer 18 a, 18 b och 25 a §§ amt, närmast före rubriken Särskilda befogenheter, 30 a §, närmast före rubriken Bestämmelser om handläggningen, 36 a §, närmast före rubri- ken Bestämmelser om överklagande, 43 a § och, närmast före rubriken Polishandräckning, 44 a § av följande lydelse: Lag om vård vid missbruk i vissa fall

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

1

De i 1 § socialtjänstlagen

De i 1 kap . 1 § socialtjänstlagen

(2001:453)

angivna

målen

för

(2001:453)

angivna

målen

för

samhällets socialtjänst

skall

vara

samhällets

socialtjänst

skall

vara

vägledande för all vård som syftar

vägledande för all vård som syftar

till att hjälpa enskilda människor

till att hjälpa enskilda människor

att komma ifrån missbruk av

att komma ifrån missbruk av

alkohol,

narkotika

eller

flyktiga

alkohol,

narkotika eller flyktiga

lösningsmedel. Vården skall bygga

lösningsmedel. Vården skall bygga

på respekt för den enskildes själv-

på respekt för den enskildes själv-

bestämmanderätt och integritet och

bestämmanderätt och integritet och

skall så långt det är möjligt utfor-

skall så långt det är möjligt utfor-

mas och genomföras i samverkan

mas och genomföras i samverkan

med den enskilde.

med den enskilde.

2 §

2

Vård inom socialtjänsten ges en

Vård inom socialtjänsten av en

missbrukare

i

samförstånd

med

person med missbruksproblem ges

honom

enligt

bestämmelserna i

i samförstånd med honom eller

socialtjänstlagen

(2001:453).

En

henne

enligt bestämmelserna i

missbrukare

skall

dock

beredas

socialtjänstlagen (2001:453).

Den

vård oberoende av eget samtycke

enskilde skall dock beredas vård

under de förutsättningar som anges

oberoende av eget samtycke under

i denna lag (tvångsvård).

de förutsättningar som anges i

denna lag (tvångsvård).

1

Senaste lydelse 2001:464

2

Senaste lydelse 2001.464

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 68 För tvångsvårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte något annat anges i denna lag.

3 §

Tvångsvården skall syfta till att

Tvångsvården skall syfta till att

motivera missbrukaren så att han

genom behövliga insatser motivera

kan antas vara i stånd att frivilligt

den enskilde så att han eller hon

medverka

till

fortsatt

behandling

kan antas vara i stånd att frivilligt

och ta emot stöd för att komma

medverka

till

fortsatt

behandling

ifrån sitt missbruk.

och ta emot stöd för att komma

ifrån sitt missbruk.

4 §

3

Tvångsvård

skall beslutas, om

Tvångsvård

skall beslutas, om

någon till följd av ett fortgående

någon till följd av ett fortgående

missbruk

av

alkohol,

narkotika

missbruk

av

alkohol,

narkotika

eller flyktiga lösningsmedel är I

eller flyktiga lösningsmedel är I

behov av vård för att komma ifrån

behov av vård för att komma ifrån

sitt missbruk och vårdbehovet inte

sitt missbruk och vårdbehovet inte

kan tillgodoses enligt socialtjänst-

kan tillgodoses enligt socialtjänst-

lagen (2001:453) eller på något

lagen (2001:453) eller på något

annat sätt och han till följd av

annat sätt och han eller hon till

missbruket.

följd av missbruket.

1.

utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara,

2.

löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller

3.

kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående.

Om någon för kortare tid ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt denna lag.

6 §

4

Myndigheter som i sin verksam-

Myndigheter som i sin verksam-

het regelbundet kommer i kontakt

het regelbundet kommer i kontakt

med missbrukare är skyldiga att

med personer med missbruks-

anmäla till socialnämnden om de

problem är skyldiga att genast

får kännedom om att någon kan

anmäla till socialnämnden om de

antas vara i behov av vård enligt

får kännedom om att någon kan

denna lag. Detta skall dock inte

antas vara i behov av vård enlig t

gälla myndigheter inom hälso- och

denna lag. Detta skall dock inte

sjukvården I vidare mån än som

gälla myndigheter inom hälso- och

följer av andra stycket.

sjukvården i vidare mån än som

följer av andra stycket.

En läkare skall göra anmälan till

En läkare skall genast göra

socialnämnden, om han i sin verk-

anmälan till socialnämnden, om

samhet kommer i kontakt med

han eller hon i sin verksamhet

någon som kan antas vara I behov

kommer i kontakt med någon som

av omedelbart omhändertagande

kan antas vara i behov av omedel-

3 Senaste lydelse 2001:464

4 Senaste lydelse 1994:96

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 69

enligt 13 § eller vård enligt denna

bart

omhändertagande enligt 13 §

lag och han bedömer att denne inte

eller vård enligt denna lag och han

kan beredas tillfredsställande vård

eller hon bedömer att denne inte

eller

behandling

genom

läkarens

kan beredas tillfredsställande vård

egen försorg eller i övrigt inom

eller

behandling genom

läkarens

hälso- och sjukvården.

egen försorg eller i övrigt inom

hälso- och sjukvården.

9 §

5

När utredningen har inletts skall

När utredningen har inletts skall

socialnämnden, om det inte är

socialnämnden, om det inte är

uppenbart

obehövligt,

besluta

uppenbart obehövligt, besluta om

läkarundersökning

av missbruka-

läkarundersökning av den enskilde

ren samt utse en läkare för

samt utse en läkare för under-

undersökningen. Läkaren skall I ett

sökningen. Läkaren skall I ett intyg

intyg

ange

missbrukarens aktuella

ange den enskildes aktuella hälso-

hälsotillstånd.

tillstånd.

10 §

6

Av

socialnämndens

utredning

Av

socialnämndens

utredning

skall framgå missbrukarens för-

skall framgå den enskildes för-

hållanden

samt tidigare

vidtagna

hållanden samt tidigare

vidtagna

och planerade åtgärder. Av utred-

och planerade åtgärder. Av utred-

ningen skall också framgå i vilket

ningen skall också framgå i vilket

hem intagning kan ske och vilken

hem intagning kan ske och vilken

vård utanför hemmet som planeras,

vård utanför hemmet som planeras,

om intagning sker.

om intagning sker.

11 §

7

Anser socialnämnden efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård, skall nämnden ansöka om sådan vård hos länsrätten.

Till ansökan skall fogas den

Till ansökan skall fogas den

utredning nämnden gjort och, om

utredning nämnden gjort och ett

det inte möter synnerligt hinder , ett

sådant läkarintyg som avses i 9 §.

läkarintyg om missbrukarens aktu-

ella hälsotillstånd .

Om ansökan inte innehåller läkarintyg eller om det behövs av något annat skäl, får rätten besluta om läkarundersökning. 12 §

8

Har rätten beslutat om tvångs-

Har rätten beslutat om tvångs-

vård skall socialnämnden se till att

vård skall socialnämnden se till att

beslutet verkställs genom att miss-

beslutet verkställs genom att den

brukaren bereds vård i ett hem som

enskilde bereds vård i ett hem som

avses i 22 § eller, i fall som avses i

avses i 22 § eller, i fall som avses i

24 § första stycket, på sjukhus.

24 § första stycket, på sjukhus.

5

Senaste lydelse 1994:96

6

Senaste lydelse 1994:96

7

Senaste lydelse 1994:96

8

Senaste lydelse 2001:464

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 70

Har socialnämnden beslutat om omedelbart omhändertagande skall beslutet 

utan dröjsmål och senast klockan tolv första dagen efter be- slutet om omhändertagande, skrift- ligen eller muntligen 

underställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frågan om vård. Muntlig underställning får göras endast om särskilda skäl föreligger.

När socialnämnden har ansökt om tvångsvård, får även rätten 

på någon av de grunder som anges i första stycket 

besluta att den en- skilde omedelbart skall omhänder- tas.

Rättens beslut upphör att gälla, om vården inte har påbörjats inom fyra veckor från den dag då beslutet vann laga kraft. Beslutet upphör också att gälla om, sedan vården har påbörjats den tid som enligt 21 § inte skall räknas som vårdtid, uppgår till sammanlagt minst sex månader i följd. 13 §

9

Socialnämnden eller polismyn-

Socialnämnden får besluta att en

digheten får besluta att en miss-

person med missbruksproblem

brukare medelbart skall omhänder-

omedelbart skall omhändertas, om

tas, om

1. det är sannolikt att han kan

1. det är sannolikt att han eller

beredas vård med stöd av denna

hon kan beredas vård med stöd av

lag, och

denna lag, och

2. rättens beslut om vård inte kan

2. rättens beslut om vård inte kan

avvaktas på grund av att han kan

avvaktas på grund av att han eller

antas få sitt hälsotillstånd allvarligt

hon kan antas få sitt hälsotillstånd

försämrat, om han inte får omedel-

allvarligt försämrat, om han eller

bar vård, eller på grund av att det

hon inte får omedelbar vård, eller

föreligger en överhängande risk för

på grund av att det föreligger en

att han till följd av sitt tillstånd

överhängande risk för att han eller

kommer att allvarligt skada sig

hon till följd av sitt tillstånd kom-

själv eller någon närstående.

mer att allvarligt skada sig själv

eller någon närstående.

Kan socialnämndens beslut om omhändertagande inte avvaktas får beslut om omhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat. Beslutet skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. När socialnämnden har ansökt om tvångsvård, får även rätten besluta att missbrukaren omedel- bart skall omhändertas. 15 §

10 

Har socialnämnden eller polis-

myndigheten beslutat om omedel- bart omhändertagande, skall be- slutet genast underställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frågan om vård.

9

Senaste lydelse 1994:96

10

Senaste lydelse 1994:96

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 71

Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångs- vård ha kommit in till länsrätten inom en vecka från det länsrätten meddelade beslut att omhänder- tagandet skulle bestå. 

Har ansökan inte kommit in inom denna tid eller finner länsrätten att det inte längre finns skäl för omhändertagande, skall länsrätten upphäva beslutet om omhändertagande. Ett beslut om omhändertagande upphör att gälla när rätten avgör frågan om vård enligt denna lag eller om den omhändertagne häktas

.

11 

Senaste lydelse 1996:1645

Har polismyndigheten fattat beslutet, skall myndigheten genast underrätta socialnämnden om sitt beslut .

Av underställningen skall framgå

Prop. 2004/05:123

grunden för

beslutet om

omedel-

Bilaga 2

bart omhändertagande

och

de

övriga omständigheter som är av

betydelse för rättens prövning av

om omhändertagandet skall bestå.

Handlingarna i ärendet skall fogas

till underställningen. Har under-

ställningen skett

muntligen,

skall

handlingarna

i

ärendet

sändas

eller lämnas till länsrätten så snart det kan ske. 16 §

11

I samband med att ett beslut om

I samband med att ett beslut om

omedelbart omhändertagande un-

omedelbart omhändertagande un-

derställs rätten skall den myndighet

derställs rätten skall socialnämn-

som fattat beslutet , om det inte

den , om det inte möter hinder, låta

möter hinder, låta den omhänder-

den omhändertagne få del av hand-

tagne få del av handlingarna i ären-

lingarna i ärendet samt underrätta

det samt underrätta honom om hans

honom eller henne om rätten att

rätt att

1.

yttra sig skriftligt till rätten inom en viss angiven tid,

2.

begära muntlig förhandling vid rätten och

3.

av rätten erhålla offentligt biträde.

Myndigheten skall också upp-

Socialnämnden skall också upp-

lysa honom om att rätten kan

lysa den enskilde om att rätten kan

komma att avgöra målet även om

komma att avgöra målet även om

yttrande inte lämnas.

yttrande inte lämnas.

18 § Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångs- vård ha kommit in till länsrätten inom en vecka från det länsrätten meddelade beslut att omhänder- tagandet skulle bestå. 72 18 a § Ett beslut om omedelbart om- händertagande upphör att gälla 1. om beslutet inte har under- ställts länsrätten inom den tid som

anges i 15 §,

2. om ansökan om vård inte har

gjorts inom den tid som anges i

18 §,

3. när rätten avgör frågan om

vård, eller

4. om den omhändertagne häk-

tas.

18 b §

Om det inte längre finns skäl för

ett omhändertagande, skall social-

nämnden omedelbart besluta att

detta genast skall upphöra. Ett

sådant beslut får meddelas också

av rätten.

20 §

Tvångsvården skall upphöra så

Tvångsvården skall upphöra så

snart syftet med vården är uppnått

snart syftet med vården är uppnått

och senast när vården har pågått i

och senast när vården har pågått i

sex månader (vårdtid). Vården

sex månader (vårdtid). Vården

skall anses påbörjad när miss-

skall anses påbörjad när vård-

brukaren på grund av beslut om

tagaren på grund av beslut om

omedelbart omhändertagande eller

omedelbart omhändertagande eller

tvångsvård inställt sig vid eller

tvångsvård inställt sig vid eller

förts till ett hem som avses i 22 §

förts till ett hem som avses i 22 §

eller ett sjukhus. Vården upphör

eller ett sjukhus. Vården upphör

genom beslut om utskrivning enligt

genom beslut om utskrivning enligt

25 §.

25 §.

21 §

Som vårdtid räknas inte den tid

Som vårdtid räknas inte den tid

då missbrukaren

då vårdtagaren

1.

olovligen vistas utanför ett hem som avses i 22 § eller

2.

är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt.

23 §

12

För missbrukare som behöver

För vårdtagare som behöver stå

stå under särskilt noggrann tillsyn

under särskilt noggrann tillsyn

skall det finnas LVM-hem som är

skall det finnas LVM-hem som är

anpassade för sådan tillsyn.

anpassade för sådan tillsyn.

12 Senaste lydelse 1993:3 Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 73

Om någon behöver sjukhusvård under vårdtiden, skall han 

eller hon 

beredas tillfälle till sådan vård. Verksamhetschefen för den sjuk- husenhet 

dit vårdtagaren förts 

skall se till att socialnämnden 

eller Statens institutionsstyrelse 

genast underrättas, om 

vårdtagaren 

öns- kar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen 

skall 

besluta att vårdtagaren skall hind- ras att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att 

vårdtagaren 

kan föras over till ett 

LVM-hem.

24 §

13

Vården skall inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt Om någon behöver sjukhusvård under vårdtiden, skall han beredas tillfälle till sådan vård. Verk- samhetschefen för den sjukhus- enhet där missbrukaren vårdas skall se till att socialnämnden eller den som förestår vården vid LVM- hemmet genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verk- samhetschefen får besluta att miss- brukaren skall hindras att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem.

25 § Om beslut har fattats om tvångsvård eller omedelbart omhänder- tagande enligt denna lag skall Statens institutionsstyrelse efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem.

Om intagning i och om utskriv-

Om intagning i och om utskriv-

ning från ett LVM-hem beslutar

ning från ett LVM-hem beslutar

den som förestår vården vid hem-

Statens institutionsstyrelse. Statens

met . Den som förestår vården vid

institutionsstyrelse får besluta

att

ett 

LVM-hem

får besluta att en

en intagen skall flyttas till ett annat

intagen skall flyttas till ett annat

LVM-hem, om det anses lämpligt

LVM-hem, om det anses lämpligt

från vårdsynpunkt.

från vårdsynpunkt och Statens

institutionsstyrelse medger det.

25 a §

14

I samråd med den enskilde bör

Statens institutionsstyrelse

och

socialnämnden träffa en överens-

kommelse om vilka insatser som skall ges den enskilde under och efter vårdtiden. Överenskommelsen bör träffas så snart som möjligt efter det att vården har påbörjats 26 § Den som förestår vården vid ett Statens institutionsstyrelse skall

LVM-hem

skall fortlöpande hålla fortlöpande hålla socialnämnden

13

Senaste lydelse 1996:797

14

Senaste lydelse 1993:3

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 74

socialnämnden underrättad om hur

underrättad om hur vården fram-

vården framskrider och

samråda

skrider och samråda med nämnden

med nämnden i alla frågor av vikt.

i alla frågor av vikt. Före över-

Före överflyttning till ett annat hem

flyttning till ett annat hem och före

och före utskrivning skall samråd

utskrivning skall samråd alltid ske.

alltid ske.

27 §

Den som förestår vården vid ett

Statens institutionsstyrelse skall

LVM-hem

skall, så snart det kan

så snart det kan ske med hänsyn till

ske med hänsyn till den planerade

den planerade vården, besluta att

vården, besluta att den intagne

den intagne skall beredas tillfälle

skall beredas tillfälle att vistas

att vistas utanför LVM-hemmet för

utanför LVM-hemmet för vård i

vård i annan form.

annan form.

Socialnämnden skall se till att sådan vård anordnas.

Om förutsättningar för vård I

Om förutsättningar för vård i

annan form inte längre föreligger,

annan form inte längre föreligger,

får den som förestår vården vid

får Statens institutionsstyrelse be-

LVM-hemmet besluta att miss-

sluta att vårdtagaren skall hämtas

brukaren skall hämtas tillbaka till

tillbaka till hemmet.

hemmet.

30 §

Socialnämnden skall aktivt verka

Socialnämnden skall aktivt verka

för att den enskilde efter vårdtiden

för att den enskilde efter vårdtiden

får bostad och arbete eller ut-

får bostad och arbete eller ut-

bildning samt se till att han får

bildning samt se till att han eller

personligt stöd eller behandling för

hon får personligt stöd eller be-

att varaktigt komma ifrån sitt

handling för att varaktigt komma

missbruk.

ifrån sitt missbruk.

30 a §

Statens institutionsstyrelse skall

följa upp verksamheten enligt den-

na lag. Uppföljningen skall omfatta

tiden såväl under som efter av-

slutad vård.

Socialnämnden skall till Statens

institutionsstyrelse lämna de upp-

gifter om enskilda som Statens

institutionsstyrelse behöver för att

fullgöra den skyldighet som följer

av första stycket.

31 §

15

Den som vårdas enligt denna lag

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem får inte inneha

i ett LVM-hem får inte inneha

alkoholhaltiga drycker,

narkotika,

alkoholhaltiga drycker, narkotika,

15 Senaste lydelse 1999:51 Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 75 flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egen- dom som nu angetts, får den omhändertas.

flyktiga lösningsmedel,

sådana

Prop. 2004/05:123

medel

som

avses i

lagen

Bilaga 2

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor eller injektionssprutor, kany-

ler eller andra föremål som är

särskilt ägnade att användas för

missbruk av eller annan befattning

med

narkotika.

Påträffas

sådan

egendom som nu angetts, skall den omhändertas. Den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egen- dom, får den omhändertas.

32 §

Om det anses påkallat, får den

Om det anses påkallat, får den

som vårdas enligt denna lag

som vårdas enligt denna lag

kroppsvisiteras eller ytligt kropps-

kroppsvisiteras eller ytligt kropps-

besiktigas, när han kommer till

besiktigas, när han eller hon

LVM-hemmet, för kontroll av att

kommer till LVM-hemmet, för

han inte bär på sig något som han

kontroll av att den enskilde inte bär

inte får inneha där. Detsamma

på sig något som han eller hon inte

gäller om det under vistelsen i

får inneha där. Detsamma gäller

hemmet uppkommer misstanke att

om det under vistelsen i hemmet

sådan egendom skall påträffas hos

uppkommer misstanke att sådan

honom.

egendom skall påträffas hos honom

eller henne.

Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer

ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som

omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne

närvara.

32 a §

16

Den intagne är, om inte annat

Den intagne är, om inte annat

föranleds

av medicinska

eller

föranleds

av medicinska eller

liknande skäl, skyldig att efter

liknande skäl, skyldig att efter

uppmaning,

vid ankomsten

till

uppmaning lämna blod-, urin- eller

LVM-hemmet och i samband med

utandningsprov för kontroll av om

vistelse i annan form enligt 27 §,

han eller hon är påverkad av

lämna blod-, urin- eller utandnings-

narkotika,

alkoholhaltiga drycker,

16 Senaste lydelse 2001:464

76

prov för kontroll av om han eller

andra

berusningsmedel, sådana

hon är påverkad av narkotika,

medel som avses i 1 § lagen

alkoholhaltiga drycker, andra be-

(1991:1969) om förbud mot vissa

rusningsmedel, sådana medel som

dopningsmedel eller sådana medel

avses i 1 § lagen (1991:1969) om

som omfattas av lagen (1999:42)

förbud mot vissa dopningsmedel

om förbud mot vissa hälsofarliga

eller sådana medel som omfattas av

varor, om det kan misstänkas att

lagen (1999:42) om förbud mot

den intagne är påverkad av något

vissa hälsofarliga varor, om det kan

sådant medel.

misstänkas att den intagne är

påverkad av något sådant medel.

33 a §

17

Den som vårdas enligt denna lag

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem har rätt att ringa

i ett LVM-hem har rätt att ringa

och ta emot telefonsamtal samt ta

och ta emot telefonsamtal samt ta

emot besök i den utsträckning som

emot besök i den utsträckning som

lämpligen kan ske. Den intagne får

lämpligen kan ske. Den intagne får

dock förvägras telefonsamtal och

dock

förvägras telefonsamtal och

besök om det kan äventyra vården

besök om det kan äventyra vården

eller ordningen vid hemmet. Beslut

eller ordningen vid hemmet.

om inskränkning i rätten att föra

telefonsamtal och ta emot besök fattas av den som förestår vården vid hemmet. I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns

bestämmelser om besök på vårdinstitutioner enligt denna lag

36 §

18

Har

alkoholhaltiga

drycker,

Har

alkoholhaltiga

drycker,

narkotika, flyktiga lösningsmedel,

narkotika, flyktiga

lösningsmedel,

sådana medel som avses I lagen

sådana medel som avses I lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

dopningsmedel

eller

sådana

varor

som omfattas av lagen (1999:42)

som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor

omhändertagits

enligt 31

varor

omhändertagits

enligt 31

eller 35 § eller påträffats inom ett

eller 35 § eller påträffats inom ett

LVM-hem utan att det finns någon

LVM-hem utan att det finns någon

känd ägare till dem, skall den som

känd ägare till dem, skall Statens

förestår vården vid hemmet låta

institutionsstyrelse

låta

förstöra

förstöra eller försälja

egendomen

eller

försälja

egendomen

enligt

enligt bestämmelserna om beslag-

bestämmelserna

om

beslagtagen

tagen egendom i 2 § 1 första

egendom i 2 § 1 första stycket

stycket lagen (1958:205) om för-

lagen

(1958:205) om

förverkande

verkande av alkoholhaltiga drycker

av alkoholhaltiga

drycker

m.m.

m.m. Belopp som erhålls vid för-

Belopp som erhålls vid försäljning

säljning tillfaller staten.

tillfaller staten.

17

Senaste lydelse 2001:464

18

Senaste lydelse 1999:51

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 77 Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. 36 a § Tvångsåtgärder enligt 3135 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, skall de användas. 43 §

19

Beslut om omhändertagande enligt 13 § gäller omedelbart. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det behövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av den som förestår vården vid ett LVM-hem gäller omedelbart. Rätten får förordna att beslut som r ätten har meddelat skall gälla omedelbart . 43 a § I 25, 27 och 36 §§ finns bestäm- melser om att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse. Härut- över fattas beslut enligt 3135 §§ av Statens institutionsstyrelse. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det behövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av Statens institutionsstyrelse gäller omedelbart om inte något annat förordnas. 44 §

20

Beslut av den som förestår vården vid ett LVM-hem får över- klagas av den enskilde hos läns- rätten, om beslutet

1.

gäller överflyttning eller av- slag på begäran om utskrivning enligt 25 §,

2.

innebär inskränkningar i särskilt fall av rätten för den som vistas i hemmet att enligt 33 a föra

19

Senaste lydelse 1995:1317

20

Senaste lydelse 2003:416

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 78 telefonsamtal eller ta emot besök,

3.

gäller vård i enskildhet eller avskildhet enligt 34 §, eller

4.

gäller förstörande eller för- säljning av egendom enligt 36 §. Prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten. Andra beslut enligt denna lag av den som förestår vården vid ett 

LVM-hem får inte överklagas Beslut om läkarundersökning enligt 9 § eller 11 § tredje stycket får inte överklagas. Beslut om omhändertagande enligt 13 § första eller andra stycket får inte överklagas. Överklagande av rättens beslut om omhändertagande enligt 13 § tredje stycket är inte inskränkt till viss tid. 44 a § Beslut av Statens institutions- styrelse enligt denna lag i särskilda fall får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill- stånd krävs vid överklagande till kammarrätten 45 §

21 

Polismyndigheten skall lämna biträde för att

1. på begäran av socialnämnden

1. på begäran av socialnämnden

eller rätten föra en missbrukare till

eller rätten föra en person med

en beslutad läkarundersökning,

missbruksproblem till en beslutad

läkarundersökning,

2.

på begäran av socialnämnden föra den som skall beredas vård eller som är omedelbart omhändertagen enligt denna lag till ett 

LVM-hem eller sjukhus,

3.

på begäran av verksamhetschefen i fall som avses i 24 § tredje stycket föra den som skall beredas vård eller som är omedelbart omhändertagen enligt denna lag till ett 

LVM-hem, samt

4.

på begäran av den som 4. på begäran av Statens insti- förestår vården vid ett LVM-hem tutionsstyrelse efterforska, hämta efterforska, hämta eller förflytta eller förflytta någon som skall tas någon som skall tas in i hemmet in i hemmet eller som vårdas där

eller som vårdas där med stöd av

med stöd av denna lag.

denna lag.

46 §

22

Är någon som har beretts stöd

Är någon som har beretts Är

med vård med stöd av denna lag

någon som har beretts vård med

misstänkt för brott, för vilket inte

stöd av denna lag misstänkt för

föreskrivs strängare straff än

brott, för vilket inte föreskrivs

21

Senaste lydelse 1996:797

22

Senaste lydelse 2001:487

Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 79

fängelse i ett år och som hör under

strängare straff än fängelse i ett år

Prop. 2004/05:123

allmänt åtal, samt har brottet be-

och som hör under allmänt åtal,

Bilaga 2

gåtts innan vården påbörjades eller

samt har brottet begåtts innan

under

vårdtiden,

skall

åklagaren

vården påbörjades eller under vård-

pröva om åtal lämpligen bör ske.

tiden, skall åklagaren pröva om åtal

Den som förestår vården vid det

lämpligen bör ske. Statens institu-

hem där den misstänkte vårdas

tionsstyrelse eller, om vården har

eller, om vården har upphört,

upphört, socialnämnden skall där-

socialnämnden skall

därvid höras

vid höras om det inte är obehövligt.

om det inte är obehövligt.

47 §

23

Med

socialnämnden

avses

i

Med

socialnämnden avses

i

denna lag socialnämnden i den

denna lag socialnämnden i den

kommun som enligt 2 kap. 2 §

kommun som enligt 2 kap. 2 §

socialtjänstlagen

(2001:453)

har

socialtjänstlagen

(2001:453)

har

ansvaret för att den enskilde får det

ansvaret för att den enskilde får det

stöd och den hjälp som han

stöd och den hjälp som han eller

behöver. Att överflyttning av ären-

hon behöver. Att överflyttning av

den till en annan socialnämnd kan

ärenden till en annan socialnämnd

ske i vissa fall framgår av 16 kap.

kan ske

i vissa

fall framgår

av

1 § socialtjänstlagen.

Beslut

om

16 kap. 1 § socialtjänstlagen. Be-

tvångsvård enligt 5 § och med an-

slut om tvångsvård enligt 5 § och

ledning av omhändertagande enligt

med anledning av omhändertagan-

13 § fattas av den länsrätt inom

de enligt 13 § fattas av den länsrätt

vars domkrets den ansvariga kom-

inom vars domkrets den ansvariga

munen är belägen. Den länsrätt

kommunen är belägen. Den länsrätt

som meddelade beslutet om vård

som meddelade beslutet om vård

beslutar också i frågor som avses i

beslutar också i frågor som avses I

44 § första stycket.

44 a § första stycket.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005.

2.

Beträffande beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande gäller bestämmelserna i 15, 16 och 18 §§ i dess tidigare lydelse. Bestämmelserna i 18 a § och 18 b § skall inte tillämpas på beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande.

3.

Beslut som före lagens ikraftträdande fattats av den som förestår vården vid ett 

LVM-hem skall vid tillämpningen av denna lag anses fattade av Statens institutionsstyrelse. Beträffande rätten att överklaga sådana beslut skall dock bestämmelserna om överklagande i dess tidigare lydelse alltjämt tillämpas. Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenom föreskrivs i fråga om polislagen (1984:387) att en ny paragraf 12 a § skall införas av följande lydelse.

23 Senaste lydelse 2001:464

80

12 a § Om det finns skälig anledning anta att någon skall omhändertas med stöd av 13 § lagen (1988:870) om vård vid missbruk i vissa fall och kan socialnämndens beslut om sådant omhändertagande inte av- vaktas med hänsyn till att det föreligger en överhängande och allvarlig risk för att den enskilde kommer till skada, får den enskilde tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sjukhus. Bestäm- melserna i första stycket innebär ingen inskränkning i möjligheterna att omhänderta en person enligt lagen (1976:511) om omhänder- tagande av berusade personer m.m. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005. Prop. 2004/05:123 Bilaga 2 81 Remissinstanser till betänkandet Tvång och förändring rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3) Justitieombudsmannen, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholm, Länsrätten i Skåne, Länsrätten i Värmland, Länsrätten i Västernorrland, Länsrätten i Jönköping, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårds- styrelsen, Brottsförebyggande Rådet, Socialstyrelsen, Statens folk- hälsoinstitut, Statens institutionsstyrelse, Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Centrum för socialvetenskaplig alkohol- och drogforskning (SORAD), Stockholms universitet, Samhälls- vetenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet, Botkyrka kommun, Stockholms stad, Sundbybergs kommun, Södertälje kommun, Norrköpings kommun, Växjö kommun, Helsingborgs kommun, Kristianstads kommun, Mölndals kommun, Trollhättans kommun, Kristinehamns kommun, Karlskoga kommun , Örebro kommun, Faluns kommun, Sundsvalls kommun, Umeå kommun, Luleå kommun, Uppsala läns landsting, Hallands läns landsting , Landstinget i Västra Götaland, Värmlands läns landsting, Jämtlands läns landsting, Svenska Kommun- förbundet, Landstingsförbundet, Föreningen Sveriges socialchefer, Svenska Psykiatriska föreningen, Svenska Rättspsykiatriska föreningen, Svensk förening för beroendemedicin, Sveriges domareförbund, Sveriges advokatsamfund, Sammanslutningen för Sveriges Juridiska Byråer (SJB), IOGT-NTO, Verdandi. Kvinnoorganisationernas samarbetsråd i alkohol- och narkotikafrågor (KSAN), Riksförbundet Narkotikafritt Samhälle (RNS), Föräldraföreningen Mot Narkotika (FMN), Central- förbundet för Alkohol- och Narkotikaupplysning (CAN), Riksförbundet för hjälp åt narkotika- och läkemedelsberoende (RFHL). Brukar- föreningen, Rainbow Sweden, Föreningen Skyddsvärnet, Hassela Solidaritet, Kriminellas revansch i samhället (KRIS), Nätverket mot socialt utanförskap, Svenska narkomanvårdsförbundet. Prop. 2004/05:123 Bilaga 3 82 Remissinstanser till promemoria med förslag till ändringar i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholm, Länsrätten i Skåne, Socialstyrelsen, Statens institutionsstyrelse, Svenska Kommunförbundet. Prop. 2004/05:123 Bilaga 4 83 Lagrådsremissens lagförslag Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall

1

dels att 8, 28 och 29 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1 4, 6, 11, 13, 15, 16, 18, 2427, 3032 a, 33 a, 36, 39 och 4347 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 18 a och 18 b §§, närmast före rubriken Särskilda befogenheter, 30 a §, samt närmast före rubriken Bestämmelser om handläggningen, 36 a och 36 b §§, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

2

De i 1 § socialtjänstlagen (2001:453) angivna målen för samhällets socialtjänst skall vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alko- hol, narkotika eller flyktiga lös- ningsmedel. Vården skall bygga på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet och skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i sam- verkan med den enskilde. De i 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) angivna målen för samhällets socialtjänst skall vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alko- hol, narkotika eller flyktiga lös- ningsmedel. Vården skall bygga på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet och skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i sam- verkan med den enskilde. Vård inom socialtjänsten ges en missbrukare i samförstånd med honom enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). En missbrukare skall dock beredas vård oberoende av eget samtycke under de förutsättningar som anges i denna lag (tvångsvård). 2 §

3

Vård inom socialtjänsten ges en missbrukare i samförstånd med honom eller henne enligt bestäm- melserna i socialtjänstlagen (2001:453). En missbrukare skall dock beredas vård oberoende av eget samtycke under de förutsätt- ningar som anges i denna lag (tvångsvård).

1

Senaste lydelse av

8

§ 1994:96

29

§ 2001:464.

2

Senaste lydelse 2001:464.

3

Senaste lydelse 2001:464.

Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 84 För tvångsvårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte något annat anges i denna lag. 3 § Tvångsvården skall syfta till att motivera missbrukaren så att han kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. Tvångsvården skall syfta till att genom behövliga insatser moti- vera missbrukaren så att han eller hon kan antas vara i stånd att fri- villigt medverka till fortsatt be- handling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk.

4 §

4

Tvångsvård

skall beslutas, om

Tvångsvård skall beslutas om,

någon till följd av ett fortgående

1. någon till följd av ett fortgå-

missbruk av

alkohol, narkotika

ende missbruk av alkohol, narko-

eller flyktiga lösningsmedel är i

tika eller flyktiga lösningsmedel är

behov av vård för att komma ifrån

i behov av vård för att komma

sitt missbruk och vårdbehovet inte

ifrån sitt missbruk ,

kan tillgodoses enligt socialtjänst-

2. vårdbehovet inte kan till-

lagen (2001:453) eller på något

godoses enligt socialtjänstlagen

annat sätt och han till följd av

(2001:453) eller på något annat

missbruket

sätt och

3. han eller hon till följd av

missbruket

1 . utsätter sin fysiska eller psy-

a) utsätter sin fysiska eller psy-

kiska hälsa för allvarlig fara,

kiska hälsa för allvarlig fara,

2. löper en uppenbar risk att för-

b) löper en uppenbar risk att för-

störa sitt liv, eller

störa sitt liv, eller

3 . kan befaras komma att all-

c) kan befaras komma att all-

varligt skada sig själv eller någon

varligt skada sig själv eller någon

närstående.

närstående.

Om någon för kortare tid ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt denna lag. 6 §

5

Myndigheter som i sin verksam- het regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt denna lag. Detta skall dock inte gälla myndigheter inom hälso- och sjukvården i vidare mån än som följer av andra stycket.

4

Senaste lydelse 2001:464.

5

Senaste lydelse 1994:96.

Myndigheter som i sin verksam- het regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt denna lag. Detta skall dock inte gälla myndigheter inom hälso- och sjukvården i vidare mån än som följer av andra stycket. Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 85

Socialnämnden 

eller polismyn- digheten 

får besluta att en miss- brukare omedelbart skall omhän- dertas, om

1. det är sannolikt att 

han 

kan beredas vård med stöd av denna lag, och

2. rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att 

han 

kan antas få sitt hälsotillstånd all- varligt försämrat, om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att det 

föreligger 

en överhängande risk för att 

han 

till följd av sitt till- stånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående.

En läkare skall göra anmälan till socialnämnden, om han i sin verk- samhet kommer i kontakt med någon som kan antas vara i behov av omedelbart omhändertagande enligt 13 § eller vård enligt denna lag och han bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården.

En läkare skall genast göra an-

Prop. 2004/05:123

mälan till socialnämnden, om han

Bilaga 5

eller hon i sin verksamhet kommer

i kontakt med någon som kan an-

tas vara i behov av omedelbart

omhändertagande enligt 13 § eller

vård enligt denna lag och läkaren

bedömer att denne inte kan bere-

das tillfredsställande vård

eller

behandling genom läkarens

egen

försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. 11 §

6

Anser socialnämnden efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård, skall nämnden ansöka om sådan vård hos länsrätten.

Till ansökan skall fogas den ut-

Till ansökan skall fogas den ut-

redning nämnden gjort och, om det

redning nämnden gjort och ett

inte möter synnerligt hinder, ett

sådant läkarintyg som avses i 9 § .

läkarintyg om missbrukarens aktu-

ella hälsotillstånd.

Om ansökan inte innehåller läkarintyg eller om det behövs av något annat skäl, får rätten besluta om läkarundersökning. 13 §

7

Socialnämnden får besluta att en missbrukare omedelbart skall om- händertas, om 1. det är sannolikt att missbru- karen kan beredas vård med stöd av denna lag, och 2. rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att miss- brukaren kan antas få sitt hälsotill- stånd allvarligt försämrat, om han eller hon inte får omedelbar vård, eller på grund av att det finns en överhängande risk för att missbru- karen till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Kan socialnämndens beslut om omhändertagande inte avvaktas, får be- slut om omhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat. Beslutet skall anmälas vid

nämndens nästa sammanträde.

När socialnämnden

har

ansökt

När socialnämnden har ansökt

om tvångsvård, får

även

rätten

om tvångsvård, får även rätten på

6

Senaste lydelse 1994:96.

7

Senaste lydelse 1994:96.

86

besluta att missbrukaren omedel-

någon av de grunder som anges i

bart skall omhändertas.

första stycket besluta att missbru-

karen omedelbart skall omhän-

dertas.

15 §

8

Har socialnämnden eller polis- myndigheten beslutat om omedel- bart omhändertagande, skall be- slutet genast underställas läns- rätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prö- var frågan om vård. Har polismyndigheten fattat beslutet, skall myndigheten genast underrätta socialnämnden om sitt beslut. Har socialnämnden beslutat om omedelbart omhändertagande, skall beslutet utan dröjsmål och senast dagen efter beslutet under- ställas länsrätten eller, om beslutet har fattats efter det att nämnden har ansökt om tvångsvård, den rätt som prövar frågan om vård. Av underställningen skall de förhållanden framgå som legat till grund för beslutet om omedelbart omhändertagande och de övriga omständigheter som är av bety- delse för rättens prövning av om omhändertagandet skall bestå. Handlingarna i ärendet skall fogas till underställningen. 16 §

9

I samband med att ett beslut om omedelbart omhändertagande un- derställs rätten skall den myndig- het som fattat beslutet , om det inte möter hinder , låta den omhänder- tagne få del av handlingarna i ärendet samt underrätta honom om hans rätt att

1.

yttra sig skriftligt till rätten inom en viss angiven tid,

2.

begära muntlig förhandling vid rätten, och

3.

av rätten 

erhålla offentligt biträde.

Myndigheten skall också upp- lysa honom om att rätten kan komma att avgöra målet även om yttrande inte lämnas . I samband med att ett beslut om omedelbart omhändertagande un- derställs rätten skall social- nämnden , om det är möjligt , låta den omhändertagne få del av handlingarna i ärendet samt under- rätta honom eller henne om sin rätt att

1.

yttra sig skriftligt till rätten inom en viss angiven tid,

2.

begära muntlig förhandling vid rätten, och

3.

av rätten 

få offentligt biträde.

Socialnämnden skall också upp- lysa den enskilde om att rätten kan komma att avgöra målet även om det inte lämnas något yttrande.

18 § Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångsvård ha kommit in till läns-

8

Senaste lydelse 1994:96.

9

Senaste lydelse 1996:1645.

Om omhändertagande har be- slutats enligt 13 § första eller andra stycket, skall ansökan om tvångsvård ha kommit in till läns- Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 87 rätten inom en vecka från det läns- rätten meddelade beslut att om- händertagandet skulle bestå. Har ansökan inte kommit in inom denna tid eller finner länsrätten att det inte längre finns skäl för omhändertagande, skall länsrätten upphäva beslutet om omhänder- tagande.

Ett beslut om omhändertagande upphör att gälla när rätten avgör frågan om vård enligt denna lag eller om den omhändertagne häk- tas. rätten inom en vecka från det att länsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skulle bestå. 18 a § Ett beslut om omedelbart om- händertagande upphör att gälla 1. om beslutet inte har under- ställts länsrätten inom den tid som anges i 15 §, 2. om ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 18 §, 3. när rätten avgör frågan om vård, eller 4. om den omhändertagne häk- tas. 18 b § Om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande, skall social- nämnden genast besluta att detta genast skall upphöra. Ett sådant beslut får meddelas också av rätten. 24 §

10

Vården skall inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i

övrigt.

Om någon behöver sjukhusvård

Om någon behöver sjukhusvård

under vårdtiden, skall han beredas

under vårdtiden, skall han eller

tillfälle till sådan vård.

hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för

den

Verksamhetschefen för

den

sjukhusenhet där

missbrukaren

sjukhusenhet där missbrukaren

vårdas skall se till att socialnämn-

vistas skall se till att socialnämn-

den eller den som förestår vården

den eller Statens institutions-

vid LVM-hemmet

genast

under-

styrelse genast underrättas,

om

10 Senaste lydelse 1996:797. Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 88

Statens institutionsstyrelse 

skall, så snart det kan ske med hänsyn till den planerade vården, besluta att den intagne skall beredas till- fälle att vistas utanför 

LVM-hem-

 met för vård i annan form.

rättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjuk- huset. Verksamhetschefen får be- sluta att missbrukaren skall hind- ras att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem.

missbrukaren

önskar

lämna

eller

Prop. 2004/05:123

redan har lämnat sjukhuset. Verk-

Bilaga 5

samhetschefen

skall

besluta

att

missbrukaren skall hindras från att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att miss- brukaren kan föras över till ett LVM-hem.

25 §

11

Om beslut har fattats om tvångsvård eller omedelbart omhänder- tagande enligt denna lag skall Statens institutionsstyrelse efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem.

Om intagning i och om utskriv- ning från ett LVM-hem beslutar den som förestår vården vid hem- met. Den som förestår vården vid ett LVM-hem får besluta att en inta- gen skall flyttas till ett annat 

LVM-hem,

 om det anses lämpligt från vårdsynpunkt och Statens institutionsstyrelse medger det .

Statens institutionsstyrelse be- slutar om intagning i och om ut- skrivning från ett LVM-hem.

Statens institutionsstyrelse får besluta att en intagen skall flyttas till ett annat LVM-hem, om det anses lämpligt från vårdsynpunkt. 26 §

Den som förestår vården vid ett 

LVM-hem

skall fortlöpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården framskrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt. Före överflyttning till ett annat hem och före utskrivning skall samråd alltid ske. Statens institutionsstyrelse skall fortlöpande hålla socialnämnden underrättad om hur vården fram- skrider och samråda med nämnden i alla frågor av vikt. Före över- flyttning till ett annat hem och före utskrivning skall samråd alltid ske.

27 § Den som förestår vården vid ett LVM-hem skall, så snart det kan ske med hänsyn till den planerade vården, besluta att den intagne skall beredas tillfälle att vistas utanför 

LVM-hemmet

 för vård i annan form.

Socialnämnden skall se till att sådan vård anordnas.

Om förutsättningar för vård i

Om det inte längre finns förut-

annan form inte längre föreligger ,

sättningar för vård i annan form,

får den som förestår vården vid

får Statens institutionsstyrelse be-

LVM-hemmet

besluta att miss-

sluta att missbrukaren skall hämtas

brukaren skall hämtas tillbaka till

tillbaka till hemmet.

hemmet.

11 Senaste lydelse 1993:3.

89

Den som vårdas enligt denna lag i ett 

LVM-hem

 får inte inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, ka- nyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han 

eller hon 

får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. 

Om 

sådan egendom 

påträffas

, 

skall 

den om- händertas.

30 § Socialnämnden skall aktivt ver- ka för att den enskilde efter vård- tiden får bostad och arbete eller utbildning samt se till att han får personligt stöd eller behandling för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk. Socialnämnden skall aktivt ver- ka för att den enskilde efter vård- tiden får bostad och arbete eller utbildning samt se till att han eller hon får personligt stöd eller behandling för att varaktigt kom- ma ifrån sitt missbruk. 30 a § Statens institutionsstyrelse skall följa upp verksamheten enligt denna lag. Uppföljningen skall omfatta tiden såväl under som efter avslutad vård. Socialnämnden skall till Statens institutionsstyrelse lämna de upp- gifter om enskilda som Statens institutionsstyrelse behöver för att fullgöra den skyldighet som följer av första stycket. 31 §

12 

Den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem får inte inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, ka- nyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egendom som nu angetts , får den omhändertas.

32 §

Om det anses påkallat , får den

Om det behövs , får den som

som vårdas enligt denna lag

vårdas enligt denna lag kropps-

kroppsvisiteras eller ytligt kropps-

visiteras eller ytligt kroppsbesikti-

besiktigas, när han kommer till

gas, vid ankomsten till LVM-

12 Senaste lydelse 1999:51.

Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 90

Den intagne är, om inte annat föranleds av medicinska eller lik- nande skäl, skyldig att efter upp- maning lämna 

blod-,

 urin- eller utandningsprov för kontroll av om han eller hon är påverkad av nar- kotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana medel som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, om det kan misstänkas att den intagne är påverkad av något sådant medel.

LVM-hemmet, för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom. Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hän- syn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara.

hemmet, för kontroll av att han

Prop. 2004/05:123

eller hon inte bär på sig något som

Bilaga 5

inte får inneha s där. Detsamma

gäller om det under vistelsen i

hemmet uppkommer misstanke att

sådan egendom skall påträffas hos

honom eller henne .

All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas vid kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning . Om möjligt skall ett vittne närvara. 32 a §

13 

Den intagne är, om inte annat föranleds av medicinska eller lik- nande skäl, skyldig att efter upp- maning, vid ankomsten till LVM- hemmet och i samband med vis- telse i annan form enligt 27 §, lämna blod-, urin- eller utand- ningsprov för kontroll av om han eller hon är påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra be- rusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana medel som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, om det kan misstänkas att den intagne är påverkad av något sådant medel. 33 a §

14

Den som vårdas enligt denna lag

Den som vårdas enligt denna lag

i ett LVM-hem har rätt att ringa

i ett LVM-hem har rätt att ringa

och ta emot telefonsamtal samt ta

och ta emot telefonsamtal samt ta

emot besök i den utsträckning som

emot besök i den utsträckning som

lämpligen kan ske. Den intagne får

lämpligen kan ske. Den intagne får

dock förvägras telefonsamtal och

dock förvägras telefonsamtal och

besök om det kan äventyra vården

besök om det kan äventyra vården

eller ordningen vid hemmet. Be-

eller ordningen vid hemmet.

slut om inskränkning i rätten att

föra telefonsamtal och ta emot

besök fattas av den som förestår

13 Senaste lydelse 2001:464.

14 Senaste lydelse 2001:464.

91

vården vid hemmet. I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns bestämmelser om besök på vårdinstitutioner enligt denna lag.

36 §

15

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

Har alkoholhaltiga drycker, nar-

kotika,

flyktiga

lösningsmedel,

kotika,

flyktiga

lösningsmedel,

sådana medel som avses i lagen

sådana medel som avses i lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

dopningsmedel eller sådana varor

som omfattas av lagen (1999:42)

som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor omhändertagits

enligt 31

varor

omhändertagits

enligt 31

eller 35 § eller påträffats inom ett

eller 35 § eller påträffats inom ett

LVM-hem utan att det finns någon

LVM-hem utan att det finns någon

känd ägare till dem, skall den som

känd ägare till dem, skall Statens

förestår vården vid hemmet låta

institutionsstyrelse

låta

förstöra

förstöra eller försälja

egendomen

eller försälja egendomen enligt

enligt bestämmelserna om beslag-

bestämmelserna om beslagtagen

tagen egendom i 2 § 1 första

egendom i 2 § första stycket 1 la-

stycket lagen (1958:205) om för-

gen (1958:205) om förverkande av

verkande

av

alkoholhaltiga

alkoholhaltiga drycker m.m. Be-

drycker m.m. Belopp som erhålls

lopp som erhålls vid försäljning

vid försäljning tillfaller staten.

tillfaller staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. 36 a § Tvångsåtgärder enligt 3135 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, skall de an- vändas. 36 b § I 25, 27, 33 och 36 §§ finns be- stämmelser om att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse. Härut- över fattas beslut enligt 3132 a och 33 a35 §§ av Statens institu- tionsstyrelse. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det be- hövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av Statens institutions- styrelse gäller omedelbart om inte något annat förordnas.

15 Senaste lydelse 1991:51. Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 92 39 § I mål om beredande av tvångsvård skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. I andra mål enligt denna lag prövar rätten om det finns skäl att hålla muntlig för- handling. Om någon part begär muntlig förhandling, skall sådan hållas. Parterna skall upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling.

Om en enskild part som har

Om en enskild part som har

kallats vid vite att inställa sig per-

kallats vid vite att inställa sig per-

sonligen till en förhandling uteblir,

sonligen till en förhandling uteblir,

får rätten förordna att han skall

får rätten förordna att han eller

hämtas till rätten antingen ome-

hon skall hämtas till rätten an-

delbart eller till en senare dag.

tingen omedelbart eller till en

senare dag.

43 §

16

Beslut om omhändertagande enligt 13 § gäller omedelbart. Beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det be- hövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av den som förestår vården vid ett LVM-hem gäller omedel- bart. Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat skall gälla ome- delbart. 44 §

17

Beslut av den som förestår vår-

Beslut av Statens institutionssty-

den vid ett LVM-hem får överkla-

relse enligt denna lag får överkla-

gas av den enskilde hos länsrätten,

gas av den enskilde hos länsrätten,

om beslutet

om beslutet

1. gäller överflyttning eller av-

1. gäller överflyttning eller av-

slag på begäran om utskrivning

slag på begäran om utskrivning

enligt 25 §,

enligt 25 §,

2. innebär inskränkningar i sär-

2. innebär inskränkningar i sär-

skilt fall av rätten för den som

skilt fall av rätten för den som

vistas i hemmet att enligt 33 a §

vistas i hemmet att enligt 33 a §

föra telefonsamtal eller ta emot

föra telefonsamtal eller ta emot

besök,

besök,

3. gäller vård i enskildhet eller

3. gäller vård i enskildhet eller

avskildhet enligt 34 §, eller

avskildhet enligt 34 §, eller

4. gäller förstörande eller för-

4. gäller förstörande eller för-

säljning av egendom enligt 36 §.

säljning av egendom enligt 36 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Andra beslut enligt denna lag av

Andra beslut enligt denna lag av

den som förestår vården vid ett

Statens institutionsstyrelse får inte

LVM-hem

får inte överklagas.

överklagas.

16

Senaste lydelse 1995:1317.

17

Senaste lydelse 2003:416.

Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 93

Är någon som har beretts vård med stöd av denna lag misstänkt för brott, för vilket inte föreskrivs strängare straff än fängelse i ett år och som hör under allmänt åtal, samt har brottet begåtts innan vår- den påbörjades eller under vård- tiden, skall åklagaren pröva om åtal lämpligen bör ske. 

Statens institutionsstyrelse 

eller, om vår- den har upphört, socialnämnden skall därvid höras om det inte är obehövligt.

Beslut om läkarundersökning enligt 9 § eller 11 § tredje stycket får inte överklagas. Beslut om omhändertagande enligt 13 § första eller andra stycket får inte överklagas. Överklagande av rättens beslut om omhändertagande enligt 13 § tredje stycket är inte inskränkt till viss tid.

45 §

18

Polismyndigheten

skall

lämna

Polismyndigheten

skall

lämna

biträde för att

biträde för att

1. på begäran av socialnämnden

1. på begäran av socialnämnden

eller rätten föra en missbrukare till

eller rätten föra en missbrukare till

en beslutad läkarundersökning,

en beslutad läkarundersökning,

2. på begäran av socialnämnden

2. på begäran av socialnämnden

föra den som skall beredas vård

föra den som skall beredas vård

eller som är omedelbart omhän-

eller som är omedelbart omhän-

dertagen enligt denna lag till ett

dertagen enligt denna lag till ett

LVM-hem eller sjukhus,

LVM-hem eller sjukhus,

3. på begäran av verksamhets-

3. på begäran av verksamhets-

chefen i fall som avses i 24 §

chefen i fall som avses i 24 §

tredje stycket föra den som skall

tredje stycket föra den som skall

beredas vård eller som är omedel-

beredas vård eller som är omedel-

bart omhändertagen

enligt

denna

bart omhändertagen

enligt

denna

lag till ett LVM-hem, samt

lag till ett LVM-hem, samt

4. på begäran av den som före-

4. på begäran av Statens institu-

står vården vid ett LVM-hem efter-

tionsstyrelse efterforska,

hämta

forska, hämta eller förflytta någon

eller förflytta någon som skall tas

som skall tas in i hemmet eller

in i hemmet eller som vårdas där

som vårdas där med stöd av denna

med stöd av denna lag.

lag.

46 §

19 

Är någon som har beretts vård med stöd av denna lag misstänkt för brott, för vilket inte föreskrivs strängare straff än fängelse i ett år och som hör under allmänt åtal, samt har brottet begåtts innan vår- den påbörjades eller under vård- tiden, skall åklagaren pröva om åtal lämpligen bör ske. Den som förestår vården vid det hem där den misstänkte vårdas eller, om vården har upphört, social- nämnden skall därvid höras om det inte är obehövligt.

18

Senaste lydelse 1996:797.

19

Senaste lydelse 2001:487.

Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 94

47 §

20

Prop. 2004/05:123

Med

socialnämnden avses

i

Med socialnämnden avses i

Bilaga 5

denna lag socialnämnden i den

denna lag socialnämnden i den

kommun som enligt 2 kap. 2 §

kommun som enligt 2 kap. 2 §

socialtjänstlagen

(2001:453) har

socialtjänstlagen (2001:453) har

ansvaret för att den enskilde får

ansvaret för att den enskilde får

det stöd och den hjälp som han

det stöd och den hjälp som han

behöver.

Att

överflyttning

av

eller hon behöver. Att överflytt-

ärenden till en annan socialnämnd

ning av ärenden till en annan

kan ske i vissa fall framgår

av

socialnämnd kan ske i vissa fall

16 kap. 1 § socialtjänstlagen.

framgår av 16 kap. 1 § social-

tjänstlagen.

Beslut om tvångsvård enligt 5 § och med anledning av omhänder- tagande enligt 13 § fattas av den länsrätt inom vars domkrets den ansva- riga kommunen är belägen. Den länsrätt som meddelade beslutet om vård beslutar också i frågor som avses i 44 § första stycket.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

2.

Beträffande beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande gäller bestämmelserna i 15, 16 och 18 §§ i dess tidigare lydelse. Bestämmelserna i 18 a § och 18 b § skall inte tillämpas på beslut om omedelbart omhändertagande som fattats före lagens ikraftträdande.

3.

Beslut som före lagens ikraftträdande fattats av den som förestår vården vid ett 

LVM-hem skall vid tillämpningen av denna lag anses fat- tade av Statens institutionsstyrelse.

20 Senaste lydelse 2001:464. 95 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga

dels att 15 a, 16, 17, 19, 20, 42 och 43 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, närmast före rubri- ken Särskilda befogenheter 14 a § samt närmast före rubriken Upp- hörande av vård 20 a och 20 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 a §

Statens institutionsstyrelse

skall

följa

upp

verksamheten

enligt

denna

lag.

Uppföljningen

skall

omfatta tiden såväl under som ef- ter avslutad vård. Socialnämnden skall till Statens institutionsstyrelse lämna de upp- gifter om enskilda som Statens institutionsstyrelse behöver för att fullgöra den skyldighet som följer av första stycket. 15 a §

1

Den intagne har rätt att ringa och ta emot telefonsamtal, ta emot besök samt vistas utanför hemmet i den utsträckning som lämpligen kan ske. Den intagne får dock förvägras telefonsamtal och besök, om det kan äventyra vården eller ordningen vid hemmet. En vistelse utanför hemmet skall avse en på förhand bestämd tid, dock

högst fyra veckor.

Beslut om inskränkning i rätten

Beslut om inskränkning i rätten

att föra telefonsamtal eller ta emot

att föra telefonsamtal eller ta emot

besök samt om vistelse utanför

besök samt om vistelse utanför

hemmet fattas av den som förestår

hemmet fattas av Statens institu-

vården vid hemmet . Beslut om

tionsstyrelse . Beslut om vistelse

vistelse utanför hemmet skall fat-

utanför hemmet skall fattas efter

tas efter samråd med socialnämn-

samråd med socialnämnden.

den.

I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård finns bestämmelser om besök på vårdinstitutioner enligt denna lag. 16 §

2

Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana

1

Senaste lydelse 2001:466.

2

Senaste lydelse 1999:52.

Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådana Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 96 medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Den unge får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ord- ningen vid hemmet. Påträffas så- dan egendom hos den unge, får den omhändertas. medel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kany- ler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Den unge får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ord- ningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas , skall den om- händertas. 17 §

3

Om det anses påkallat , får den som omfattas av bestämmelserna i 15 § kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, vid ankomst till hemmet, för kontroll av att denne inte bär på sig något som han eller hon inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom eller henne. Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hän- syn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara.

Om det behövs , får den som om- fattas av bestämmelserna i 15 § kroppsvisiteras eller ytligt kropps- besiktigas, vid ankomst till hem- met, för kontroll av att denne inte bär på sig något som han eller hon inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom eller henne. All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas vid kroppsvisitation och ytlig kropps- besiktning . Om möjligt skall ett vittne närvara. 19 §

4

Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får underkastas övervakning av sina brev och andra försändelser, om detta är påkallat med hänsyn till ordningen vid hemmet eller till den unges särskilda förhållanden. För detta ändamål får den som förestår vår- den vid hemmet öppna och ta del av försändelser som kommer till

3

Senaste lydelse 2003:405.

4

Senaste lydelse 2003:406.

Den som omfattas av bestäm- melserna i 15 § får underkastas övervakning av sina brev och andra försändelser, om detta be- hövs med hänsyn till ordningen vid hemmet eller till den unges särskilda förhållanden. För detta ändamål får Statens institutions- styrelse öppna och ta del av för- sändelser som kommer till eller Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 97

eller sänds från den unge. Om en

sänds från den unge. Om en an-

ankommande försändelse inne-

kommande försändelse innehåller

håller egendom som den unge inte

egendom som den unge inte får

får inneha enligt 16 §, skall egen-

inneha enligt 16 §, skall egendo-

domen omhändertas.

men omhändertas.

Brev mellan den unge och en svensk myndighet eller advokat eller hans eller hennes offentliga biträde skall vidarebefordras utan föregående

granskning.

20 §

5

Har

narkotika,

alkoholhaltiga

Har

narkotika,

alkoholhaltiga

drycker, andra berusningsmedel,

drycker, andra

berusningsmedel,

sådana medel som avses i lagen

sådana medel som avses i lagen

(1991:1969) om förbud mot vissa

(1991:1969) om förbud mot vissa

dopningsmedel eller sådana varor

dopningsmedel eller sådana varor

som omfattas av lagen (1999:42)

som omfattas av lagen (1999:42)

om förbud mot vissa hälsofarliga

om förbud mot vissa hälsofarliga

varor

omhändertagits

enligt 16

varor

omhändertagits

enligt 16

eller 19 § eller har sådan egendom

eller 19 § eller har sådan egendom

påträffats inom ett hem för särskilt

påträffats inom ett hem för särskilt

noggrann tillsyn utan att det finns

noggrann tillsyn utan att det finns

någon känd ägare till egendomen,

någon känd ägare till egendomen,

skall den som förestår vården vid

skall

Statens

institutionsstyrelse

hemmet låta förstöra eller försälja

låta förstöra eller försälja egen-

egendomen enligt bestämmelserna

domen enligt bestämmelserna om

om beslagtagen egendom i 2 § 1

beslagtagen egendom i 2 § första

första stycket lagen (1958:205) om

stycket 1 lagen (1958:205) om

förverkande

av

alkoholhaltiga

förverkande

av

alkoholhaltiga

drycker m.m. Belopp som har er-

drycker m.m. Belopp som har er-

hållits

vid

försäljning

tillfaller

hållits

vid

försäljning

tillfaller

staten.

staten.

Detsamma skall gälla i fråga om injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. 20 a § Tvångsåtgärder enligt 1519 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, skall de an- vändas. 20 b § I 15 a och 1820 §§ finns be- stämmelser om att beslut fattas av Statens institutionsstyrelse. Härut- över fattas beslut enligt 15 och 15 b17 a §§ av Statens institu- tionsstyrelse.

5 Senaste lydelse 1999:52. Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 98

42 §

6

Prop. 2004/05:123

Beslut av den som förestår vår-

Beslut av Statens institutionssty-

Bilaga 5

den vid ett hem för särskilt nog-

relse enligt denna lag får överkla-

grann tillsyn får överklagas hos

gas hos länsrätten, om beslutet

länsrätten, om beslutet

1. innebär inskränkningar i sär-

1. innebär inskränkningar i sär-

skilt fall av rätten för den som

skilt fall av rätten för den som

vistas i hemmet att enligt 15 a §

vistas i hemmet att enligt 15 a §

föra telefonsamtal eller ta emot

föra telefonsamtal eller ta emot

besök,

besök,

2. gäller vård i enskildhet enligt

2. gäller vård i enskildhet enligt

15 b §

eller

avskildhet

enligt

15 b §

eller

avskildhet

enligt

15 c §, eller

15 c §, eller

3. avser förstörande eller för-

3. avser förstörande eller för-

säljning av egendom enligt 20 §.

säljning av egendom enligt 20 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

43 §

7

Polismyndigheten

skall

lämna

Polismyndigheten

skall

lämna

biträde för att på begäran av

biträde för att på begäran av

1. socialnämnden eller nämn-

1. socialnämnden eller nämn-

dens ordförande eller rätten bereda

dens ordförande eller rätten bereda

en läkare, som avses i 32 §, till-

en läkare, som avses i 32 §, till-

träde till den unges hem eller för

träde till den unges hem eller för

att föra den unge till läkarunder-

att föra den unge till läkarunder-

sökningen,

sökningen,

2. socialnämnden

eller

någon

2.

socialnämnden

eller

någon

ledamot

eller

tjänsteman

som

ledamot

eller

tjänsteman

som

nämnden har förordnat genomföra

nämnden har förordnat genomföra

beslut om vård eller omhänderta-

beslut om vård eller omhänderta-

gande med stöd av denna lag, och

gande med stöd av denna lag, och

3. den som förestår vården vid

3.

Statens

institutionsstyrelse

ett hem för särskilt noggrann till-

efterforska och återhämta den som

syn efterforska och återhämta den

vårdas vid ett hem för särkilt nog-

som vårdas där på någon grund

grann tillsyn på någon grund som

som anges i 3 §, om den unge har

anges i 3 §, om den unge har avvi-

avvikit från hemmet, eller för att

kit från hemmet, eller för att om-

ombesörja någon annan förflytt-

besörja

någon

annan

förflyttning

ning av honom eller henne.

av honom eller henne.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

2.

Beslut som före lagens ikraftträdande fattats av den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem skall vid tillämpningen av denna lag anses fattade av Statens institutionsstyrelse.

6

Senaste lydelse 2003:406.

7

Senaste lydelse 2003:406.

99

Förslag till lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenom föreskrivs att det i polislagen (1984:387) skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse. 12 a § Om det finns skälig anledning anta att någon skall omhändertas med stöd av 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och kan socialnämndens beslut om sådant omhändertagande inte av- vaktas med hänsyn till att det föreligger en överhängande och allvarlig risk för att den enskilde kommer till skada, får den enskilde tas om hand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sjukhus. Bestämmelserna i första stycket innebär ingen inskränkning i möj- ligheterna att omhänderta en per- son enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005. Prop. 2004/05:123 Bilaga 5 100 Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2005-02-24

Närvarande: f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist, justitierådet Torgny Håstad och regeringsrådet Göran Schäder. Prop. 2004/05:123 Bilaga 6 Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården m.m. Enligt en lagrådsremiss den 10 februari 2005 (Socialdepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa

fall,

2.

lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, och

3.

lag om ändring i polislagen (1984:387).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Magnus Mathiasson. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen om vård av missbrukare i vissa fall 26 a § I remissen föreslås på flera ställen att de beslut som enligt gällande lag fattas av föreståndaren vid ett LVM-hem i stället skall fattas av Statens institutionsstyrelse. I förevarande paragraf, som inte föreslås ändrad, föreskrivs att den som förestår vården vid ett LVM-hem skall underrättas om vissa förhållanden. Lagrådet föreställer sig att detta bör ändras så att också sådana underrättelser i stället bör lämnas till Statens institutionsstyrelse. 28 § Enligt denna paragraf skall socialnämnden, innan vård i annan form påbörjas, i samråd med den intagne och den som förestår vården vid LVM-hemmet, upprätta en plan för den fortsatta vården. Paragrafen föreslås i remissen, liksom i det bakomliggande utredningsbetänkandet, upphävd. Vid föredragningen har upplysts att detta förslag föranletts av att utredningen föreslagit en särskild bestämmelse om att Statens institutionsstyrelse och socialnämnden i samråd med den enskilde borde träffa en överenskommelse om vilka insatser som skall ges den enskilde under och efter vårdtiden. Den i förevarande paragraf avsedda planen skulle då bli överflödig. Utredningens förslag genomförs dock inte i denna del, varför 28 § bör kvarstå. På motsvarande sätt som i 26 a § bör då föreståndaren för LVM-hemmet ersättas av Statens institutions- styrelse. 36 a § Här föreskrivs att tvångsåtgärder enligt 3135 §§ endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och att mindre 101 ingripande åtgärder skall användas om de är tillräckliga. 31 § föreslås emellertid ändrad, så att det skall vara obligatoriskt att omhänderta bl.a. alkohol och narkotika samt annat sådant som kan vara till men för vården eller ordningen på hemmet, om sådan egendom påträffas hos den som enligt lagen vårdas i ett LVM-hem. Paragrafen lämnar således inte utrymme för någon bedömning av proportionaliteten i åtgärden. I författningskommentaren sägs emellertid att proportionalitetsprincipen skall iakttas vid bedömningen av om påträffad egendom kan sägas vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. För Lagrådet förefaller det dock främmande att tala om proportionalitet vid en sådan bedömning. Det är ju därvid inte fråga om att väga motstående intressen mot varandra utan om att avgöra om en faktisk omständighet föreligger eller inte. En annan sak är att denna bedömning kan vara mer eller mindre sträng. Vad regeringen förefaller vilja säga är att viss generositet bör visas i sådana sammanhang. Det har Lagrådet inget att invända mot. Hänvisningen till 31 § bör dock utgå ur förevarande paragraf. Alternativt kan, på motsvarande sätt som i 2 a § lagarna (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, i förevarande lag införas en paragraf som utan hänvisning till några särskilda paragrafer allmänt föreskriver att tvångsåtgärder endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden, att mindre ingripande åtgärder skall vidtas om de är tillräckliga och att tvång skall utövas så skonsamt som möjligt och med största möjliga hänsyn till den som vårdas enligt lagen. Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga 20 a § Paragrafen ger uttryck för proportionalitetsprincipen och motsvarar 36 a § lagen om vård av missbrukare i vissa fall. Vad Lagrådet anfört om den paragrafen har därför giltighet även här. I detta sammanhang är det hänvisningen till 16 § som är problematisk. Förslaget till lag om ändring i polislagen Lagrådet lämnar förslaget utan erinran Prop. 2004/05:123 Bilaga 6 102

Socialdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars 2005 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Orback,[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet M.[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2004/05:123 Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården m.m. Prop. 2004/05:123 103