Regeringens skrivelse

 1993/94:2

 med meddelande om kommande förslag till

 lagstiftning om uppskovsregler vid

 bostadsbyten, m.m.

 Regeringen överlämnar till riksdagen

 enligt bifogade utdrag ur regerings-

 protokollet den 2 september 1993

 meddelande om kommande förslag till

 lagstiftning om uppskovsregler vid

 bostadsbyten, m.m.

 På regeringens vägnar

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 1

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 2 september 1993

 Närvarande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Skrivelse med meddelande om kommande

 förslag

 till lagstiftning om uppskovsregler vid

 bostadsbyten, m.m.

 Det har i den allmänna debatten framförts

 stark kritik mot reglerna om

 reavinstbeskattning av villor och

 bostadsrätter. Kritiken har särskilt

 tagit sikte på den situationen att

 beskattning skall ske även när en ny

 bostad förvärvas.

 Det har gjorts gällande att den

 nuvarande reavinstbeskattningen av

 bostäder är skadlig och så snart som

 möjligt bör förändras samt att starka

 skäl, såväl samhällsekonomiska som

 sociala, talar för att reavinstbe-

 skattning av villor och bostadsrätter

 inte bör ske om försäljningen sker för

 att skaffa en annan bostad av samma slag.

 Härigenom skulle ett av hindren för

 rörligheten på bostadsmarknaden

 undanröjas. Det har vidare hävdats att

 det samhällsekonomiska värdet av att

 utnyttja det befintliga bostadsbeståndet

 på ett effektivare sätt och värdet för de

 enskilda hushållen att kunna anpassa sitt

 boende efter förändrade förhållanden

 uppväger ett eventuellt skattebortfall.

 Enligt min mening är kritiken mot de

 nuvarande reglerna befogad. Den s.k.

 flyttskatten bör slopas. Mot bakgrund

 härav har regeringen i dag beslutat att

 till Lagrådet överlämna en lagrådsremiss

 om uppskovsregler vid bostadsbyten, m.m.

 I lagrådsremissen föreslås att i

 skattereglerna införs ett nytt upp-

 skovssystem vid bostadsbyten. De nya

 reglerna, som är uppbyggda kring ett

 uppskovsavdrag, innebär att den som

 avyttrar en villa eller en bostadsrätt

 (ursprungsbostad) kan skjuta upp

 beskattningen av reavinsten om han

 förvärvar en minst lika dyr bostad

 (ersättningsbostad) senast året efter

 avyttringen och bosätter sig där. Är den

 nya bostaden billigare skjuts beskatt-

 ningen av en del av vinsten upp medan

 återstoden beskattas. Den obeskattade

 vinsten från ursprungsbostaden tas fram

 till beskattning när ersättningsbostaden

 avyttras.

 I anslutning till de nya

 uppskovsreglerna föreslås också vissa

 förändringar i reavinstreglerna för

 fastigheter och bostadsrätter. Det

 huvudsakliga skälet till detta är att det

 nya uppskovssystemet bygger på att

 vinstberäkningen sker enligt en

 konventionell metod.

 De takregler för skatteuttaget som

 gäller för villor och bostadsrätter * de

 s.k. 9- och 18-procentsreglerna *

 föreslås därför slopade. I stället

 föreslås att den skattepliktiga vinsten

 skall utgöra 50 % av den konventionellt

 beräknade vinsten. För förlustfall

 föreslås att 50 % av en förlust hänförlig

 till en villa eller en bostadsrätt får

 dras av.

 Takregeln för näringsfastigheter och

 motsvarande bostadsrätter,

 27-procentsregeln, föreslås också

 avskaffad och ersatt av en ny

 skattepliktsregel. Den innebär för

 fysiska personer och dödsbon att 90 % av

 den konventionellt beräknade vinsten är

 skattepliktig och att 63 % av en förlust

 hänförlig till sådan egendom får dras av.

 För fastigheter och bostadsrätter som ägs

 av andra juridiska personer än dödsbon

 föreslås att 90 % av vinsten skall vara

 skattepliktig och att 90 % av en förlust

 får dras av.

 Vidare föreslås nya regler för att

 beräkna ingångsvärden för fastigheter och

 bostadsrätter som förvärvats före år 1952

 resp. 1974. Dessa regler * som

 väsentligen överensstämmer med vad som

 gällde före skattereformen * innebär att

 ingångsvärdet beräknas på grundval av

 fastighetens resp. föreningsfastighetens

 taxeringsvärde nämnda år om den

 skattskyldige inte kan visa att det

 verkliga anskaffningsvärdet är högre.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i

 kraft den 1 januari 1994 och * med

 undantag för vad jag föreslagit i fråga

 om förlustkvotering * tillämpas på

 avyttringar från och med den 8 september

 1993. Det föreslås vidare att de

 nuvarande reglerna på den skattskyldiges

 begäran skall kunna tillämpas på avytt-

 ringar fram till och med den 30 juni

 1994. De nya förlustkvoteringsreglerna

 föreslås bli tillämpliga på avyttringar

 som sker den 1 juli 1994 och senare.

 Förslagen i lagrådsremissen innebär

 således att de nya reglerna skall träda i

 kraft den 1 januari 1994 och att de, med

 undantag för förlustkvoteringsreglerna,

 skall tillämpas på avyttringar som sker

 den 8 september 1993 och senare samt att

 de äldre reglerna på den skattskyldiges

 begäran får tillämpas på avyttringar som

 sker senast den 30 juni 1994.

 Förlustkvoteringsreglerna skall tillämpas

 på avyttringar den 1 juli 1994 och

 senare.

 Av 2 kap. 10 § andra stycket

 regeringsformen framgår att skatt inte

 får tas ut i vidare mån än vad som följer

 av föreskrift som gällde när den

 omständighet inträffade som utlöste

 skattskyldigheten. Lagrådet har i ett

 ärende (prop. 1991/92:54 om

 reavinstbeskattning av bostadsrätter)

 uttalat att detta förbud mot en

 tillbakaverkande skärpning av

 skatteuttaget är pricipiellt sett

 ovillkorligt i den meningen att förbudet

 skall iakttas oavsett vad för uppfattning

 den skattskyldige har i saken. Den

 omständigheten att den skattskyldige inte

 motsätter sig att nya regler skall

 tillämpas retroaktivt innebär inte att

 skattemyndigheterna kan underlåta att ta

 ställning till om en sådan tillämpning är

 förenlig med retroaktivitetsförbudet

 eller ej. Lagrådet konstaterade vidare

 att retroaktivitetsförbudet i princip

 utgör ett absolut förbud för

 skattemyndigheterna att tillämpa nya

 regler retroaktivt om detta skulle leda

 till ett högre skatteuttag. Lagrådet

 ifrågasatte därför lämpligheten av att *

 som skett i det då aktuella förslaget *

 låta den skattskyldige avgöra om nya

 eller äldre regler skulle tillämpas.

 Förslaget i den av Lagrådet diskuterade

 lagrådsremissen hade, när det gäller

 frågan om tidpunkten för ikraftträdandet,

 i princip samma konstruktion som i den nu

 aktuella lagrådsremissen. Lagrådets

 resonemang avsåg den situationen att nya

 regler föreslogs få retroaktiv

 tillämpning och att den skattskyldige, om

 han så begärde, skulle få tillämpa äldre

 regler fram till en viss tidpunkt.

 Det förhållandet att den skattskyldige

 kan medges uppskov om han tillämpar den i

 jämförelse med 9-procentsregeln ibland

 oförmånligare 50-procentsregeln torde

 inte påverka frågans bedömning ur

 retroaktivitetssynpunkt. Det kan dock

 konstateras att i de fall en avyttring

 sker utan att den skattskyldige avser att

 begära uppskov är förhållandena i det nu

 aktuella ärendet och det som Lagrådet

 diskuterade i princip identiska. Redan av

 det skälet bör regeringen * i enlighet

 med bestämmelserna i 2 kap. 10 § andra

 stycket regeringsformen * lämna ett

 särskilt meddelande till riksdagen om att

 ett förslag med angivna innebörd är att

 vänta.

 Med hänvisning till vad jag nu anfört

 hemställer jag att regeringen beslutar

 att lämna riksdagen ett meddelande om det

 kommande förslaget till lagstiftning.

 Regeringen beslutar i enlighet med

 föredragandens hemställan.

 2