Regeringens proposition

1995/96:215

Otillbörlig kurspåverkan och vissa

insiderfrågor

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 maj 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att vissa otillbörliga förfaranden vid handel på

värdepappersmarknaden som syftar till att påverka priset på finansiella

instrument kriminaliseras. Det nya brottet benämns otillbörlig kurspåverkan.

 Vidare föreslås ett antal ändringar i insiderlagen (1990:1342). Förbudet mot

insiderhandel utvidgas till att avse samtliga förekommande finansiella

instrument. Det införs ett förbud för vissa ledande befattningshavare och upp-

dragstagare i aktiemarknadsbolag och dess moderföretag att göra korttidsaffärer

med aktier i bolaget. Förbudet omfattar även sådana fysiska och juridiska

personer som är närstående till dessa. Om aktier i bolaget har förvärvats, får

överlåtelse ske tidigast tre månader efter förvärvet. Dessutom föreslås att

överträdelser av anmälningsskyldigheten till insiderregistret och skyldigheten

att lämna andra uppgifter till Finansinspektionen avkriminaliseras och att

nuvarande brottspåföljder ersätts med en sanktionsavgift. Även överträdelser av

förbudet mot korttidshandel föreslås bli avgiftssanktionerat.

 Förbudet för personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag att ha aktier i

bolaget förvaltarregistrerade upphävs. Även vid förvaltarregistrering skall

huvudregeln vara att anmälningsskyldighet till insiderregistret föreligger.

Finansinspektionen skall emellertid - på samma sätt som i dag gäller när aktier

är direktregistrerade hos Värdepapperscentralen - kunna ge dispens från

anmälningsskyldigheten. Som förutsättning för dispens skall bl.a. gälla att

förvaltaren har tekniska förutsättningar att lämna uppgifter via datamedia till

insiderregistret. Endast förvaltare som beviljats tillstånd av

Finansinspektionen skall få lämna uppgifter på sådant sätt.

 Vidare innebär förslaget att Finansinspektionen snabbare skall kunna få

uppgifter från Värdepapperscentralens avstämningsregister då det finns anledning

anta att insiderlagen eller bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan har

överträtts. Inspektionen skall i sådana fall, efter föreskrift av regeringen,

kunna inhämta uppgifter direkt ur registret via dataterminal. Det föreslås även

ändringar i sekretesslagens bestämmelser för att stärka sekretessen för

uppgifter i Finansinspektionens utredningar i insiderärenden.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

 2.1 Förslag till lag om ändring i insiderlagen

 (1990:1342) 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 19

 2.3 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen

 (1989:827) 20

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om

 handel med finansiella instrument 22

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092)

 med reglemente för Allmänna pensionsfonden24

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385)

 om Sveriges riksbank 25

 2.7 Förslag till lag om ändring i kommunalskatte-

 lagen (1928:370) 26

3 Ärendet och dess beredning 29

4 Inledning 30

5 Utvidgat förbud mot insiderhandel 31

 5.1 Vilka finansiella instrument bör omfattas ?31

 5.2 Förbud mot insiderhandel med valuta. 33

 5.3 Väsentlig kurspåverkan 35

 5.4 Övriga frågor 38

6 Insiderregistret 39

 6.1 Personer med insynsställning 39

 6.2 Närståendekretsen 41

 6.3 Överförande av uppgifter till insiderregistret42

 6.4 Införande av sanktionsavgifter 47

 6.5 Förvaltarregistrering 52

7 Terminalåtkomst och sekretess 56

8 Begränsning av korttidsaffärer 65

9 Otillbörlig kurspåverkan 72

10 Rådgivare och marknadsgaranter 77

11 Preskription 80

12 Fördelningen av kostnaderna för insiderövervakningen81

13 Kostnader 83

14 Ikraftträdande 85

15 Författningskommentar 86

 15.1 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen

 (1990:1342) 86

 15.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 95

 15.3 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

 (1989:827) 96

 15.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om

 handel med finansiella instrument 96

 15.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092)

 med reglemente för Allmänna pensionsfonden100

 15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385)

 om Sveriges riksbank 100

 15.7 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 100

Bilaga 1 Insiderutredningens sammanfattning av betänkandet

 Otillbörlig kurspåverkan och vissa insiderfrågor102

Bilaga 2 Utredningens lagförslag 105

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser 122

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 123

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 144

Utdrag ur protokollet vid regeringssammanträdet den 15 maj 1996

Rättsdatablad

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i insiderlagen (1990:1342),

 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

 4. lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella

 instrument,

 5. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

 6. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

 7. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370).

 3

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

 Härigenom föreskrivs i fråga om insiderlagen (1990:1342)

 dels att nuvarande 20-24 §§ skall betecknas 26, 20, 21, 27 respektive

28 §§,

 dels att 1, 2, 4, 5, 7-11, 13-15, 16, 18, 19, nya 20, 21, 26 och 27 §§ samt

rubrikerna närmast före 4 § och närmast före nya 20 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubrikerna närmast före nuvarande 20, 21, 23 och 24 §§ skall sättas

närmast före nya 26, 20, 27 respektive 28 §§,

 dels att i lagen skall införas sex nya paragrafer, 7 a, 7 b och

22- 25 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

-------------------------------------------------------

Denna lag innehåller Denna lag innehåller

bestämmelser om förbud att bestämmelser om förbud att

handla med fondpapper på handla med finansiella

värdepappersmarknaden samt instrument på värdepappers-

om skyldighet att anmäla marknaden samt om skyldig-

innehav av fondpapper. het att lämna uppgifter om

 sådana instrument.

 Vad som sägs i denna lag

 skall inte tillämpas vid

 affärer som genomförs för

 Sveriges riksbanks eller

 Riksgäldskontorets räkning.

 2§2

I denna lag förstås med

 1. handel på värdepappersmarknaden: handel på börs eller annan organiserad

marknadsplats eller genom någon som yrkesmässigt bedriver sådan verksamhet som

avses i 1 kap. 3 § 1-5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

-------------------------------------------------------

 2. fondpapper: aktie och 2. finansiellt

obligation samt sådana andra instrument: vad som anges

delägarrätter eller i 1 kap. 1 § lagen

fordringsrätter som är (1991:980) om handel med

utgivna för allmän omsättning,finansiella instrument,

andel i värdepappersfond och

aktieägares rätt gentemot den

som för hans räkning förvarar

aktiebrev i ett utländskt

bolag (depåbevis),

 3. aktiemarknadsbolag: svenskt aktiebolag som utgivit aktier vilka är noterade

vid en börs eller auktoriserad marknadsplats. Vad som föreskrivs om

aktie skall också tillämpas på emissionsbevis, interimsbevis, optionsbevis,

konvertibelt skuldebrev, skuldebrev förenat med optionsrätt till nyteckning,

vinstandelsbevis, aktieoption och aktietermin. Utfärdande av köpoption skall

likställas med försäljning av de aktier optionen avser medan utfärdande av

säljoption skall likställas med köp av aktierna.

-------------------------------------------------------

 Med fondpapper jämställs i

denna lag ränteoption, ränte-

termin, indexoption och

indextermin. Om finansiella

 Om fondpapper ägs av två instrument ägs av två eller

eller flera med flera med samäganderätt,

samäganderätt, skall en skall en delägare vid

delägare vid tillämpningen avtillämpningen av denna lag

denna lag anses vara ägare anses vara ägare till så

till så många av fondpapperenmånga av instrumenten som

som svarar mot hans lott i svarar mot hans lott i det

det samfällda innehavet. samfällda innehavet.

-------------------------------------------------------

Förbud att handla med fond- Förbud att handla med

papper på värdepappersmark- finansiel-la instrument på

naden i vissa fall värdepappersmarknaden i

 vissa fall

 4 §

-------------------------------------------------------

Har någon anställning, Har någon anställning,

uppdrag eller annan uppdrag eller annan

befattning som normalt befattning som normalt

innebär att han får kännedom innebär att han får kännedom

om omständigheter som har om omständigheter som har

betydelse för kursen på betydelse för kursen på

fondpapper och har han på finansiella instrument

grund härav fått information och har han på grund härav

eller kunskap om en icke fått information eller

offentliggjord omständighet kunskap om en icke

som är ägnad att väsentligt offentliggjord omständighet

påverka kursen på fondpapper som är ägnad att väsentligt

gäller följande. Innan om- påverka kursen på

ständigheten blivit allmänt finansiella instrument

känd eller upphört att ha gäller följande. Innan

betydelse för kurssättningen omständig-heten blivit

får han inte för egen eller allmänt känd eller upphört

annans räkning köpa eller att ha betydelse för kurs-

sälja sådana fondpapper på sättningen får han inte för

värdepappersmarknaden. Han egen eller annans räkning

får inte heller med råd ellerköpa eller sälja sådana

på annat därmed jämförligt sättfinansiella instrument på

föranleda någon annan till värdepappersmarknaden. Han

sådant köp eller sådan får inte heller använda

försäljning. informationen eller

 kunskapen till att med råd

 eller på annat sådant sätt

 föranleda någon annan till

 köp eller försäljning som här

 avses.

 Förbudet i första stycket gäller även den som har fått information eller

kunskap om en omständighet som rör ett aktiebolag i vilket han äger aktier.

-------------------------------------------------------

 Den som i annat fall än Den som i annat fall än

som sägs förut i denna som sägs förut i denna

paragraf fått kännedom om en paragraf fått kännedom om en

icke offentliggjord om- icke offentliggjord om-

ständighet, som är ägnad att ständighet, som är ägnad att

väsentligt påverka kursen på väsentligt påverka kursen på

fondpapper och som måste ha finansiella instrument och

röjts av någon som avses i som måste ha röjts av någon

första eller andra stycket som avses i första eller

eller eljest kommit ut obe- andra stycket eller på

hörigen, får inte för egen annat sätt kommit ut

eller annans räkning köpa obehörigen, får inte för egen

eller sälja sådana fondpappereller annans räkning köpa

på värde-pappersmarknaden eller sälja finansiella

innan omständigheten blivit instrument på

allmänt känd eller upphört attvärdepappersmarknaden innan

ha betydelse för kurs- omständigheten blivit

sättningen. allmänt känd eller upphört

 att ha betydelse för kurs-

 sättningen.

 5 §

-------------------------------------------------------

Omständighet som enligt 4 § ärOmständighet som enligt 4 §

ägnad att väsentligt påverka är ägnad att väsentligt

kursen på fondpapper kan påverka kursen på

exempelvis vara finansiella instrument kan

 exempelvis vara

 1. en åtgärd som syftar till och är ägnad att leda till ett offentligt

erbjudande av en juridisk person till en vidare krets om förvärv av aktier i ett

aktiebolag,

 2. någon annan omständighet i ett aktiebolags eller dess moderföretags

verksamhet som det normalt lämnas upplysning om i årsredovisning, delårsrapport,

årsbokslut eller i annan form,

-------------------------------------------------------

 3. beslut av 3. beslut av förvaltare

fondpappersförvaltare eller av finansiella instrument

kapitalplacerande eller kapital-placerande

institution om köp eller institution om köp eller

försäljning av fondpapper ochförsäljning av finansiellt

liknande marknads- instrument och liknande

information, marknadsinformation,

 4. ränteändring, valutakursändring, författningsändring och annan liknande

händelse.

 7 §3

Utan hinder av 4 § får

-------------------------------------------------------

 1. befattningshavare hos

någon som driver

värdepappersrörelse med stöd

av 1 kap. 3, 3 c eller 3 d §

lagen (1991:981) om värde-

pappersrörelse fullgöra köp-

eller säljorder i rörelsen,

-------------------------------------------------------

 1. befattningshavare hos

företag som driver

värdepappersrörelse med stöd

av 1 kap. 3, 3 c eller 3 d §

lagen (1991:981) om värde-

pappersrörelse fullgöra köp-

eller säljorder som lämnats

företaget samt, utan

användande av information

eller kunskap som avses i

4 § denna lag, fullgöra

verksamhet som följer av

avtal om att upprätthålla en

marknad i ett eller flera

finansiella instrument,

 2. köp ske av annat än option eller termin då den icke offentliggjorda

omständigheten är ägnad att sänka kursen eller försäljning ske av annat än

option eller termin då omständigheten är ägnad att höja kursen,

 3. uppgifter fullgöras som åligger någon på grund av vad som föreskrivits i

lag eller annan författning,

 4. köp ske i fall som avses i 5 § 1 för den juridiska personens räkning av

aktier i aktiebolaget,

 5. innehavare av option när optionens löptid går ut köpa eller sälja den

underliggande tillgången eller sälja optionen,

 6. utfärdare av option i samband med lösen sälja eller köpa den underliggande

tillgången som optionen avser,

-------------------------------------------------------

 7. köpare och säljare av 7. köpare och säljare av

termin vid slutdag fullgöra termin vid slutdag fullgöra

avtalet. avtalet,

 8. köp eller försäljning

 ske av andra finansiella

 instrument än aktier, om

 förvärvet eller överlåtelsen

 sker utan att sådan infor-

 mation som avses i 4 §

 används.

-------------------------------------------------------

 7 a §

 Om den som enligt 8 § första

 stycket 1-3 har

 insynsställning i ett

 aktiemarknadsbolag förvärvar

 aktier i bolaget, får

 motsvarande antal aktier

 av samma slag överlåtas mot

 vederlag tidigast tre

 månader efter förvärvet.

 Detsamma gäller för

 fysiska och juridiska

 personer som förvärvar

 aktier i

 aktiemarknadsbolaget och

 vilkas aktier enligt 10 §

 skall likställas med

 aktier som innehas av

 personer som avses i första

 stycket.

-------------------------------------------------------

7 b §

Utan hinder av 7 a § får

 1. aktier överlåtas om

kursen fallit under

anskaffningskursen,

 2. aktier överlåtas enligt

villkoren i ett offentligt

erbjudande om köp av aktier,

 3. överlåtelse ske av

tilldelade emissionsrätter,

 Om det finns synnerliga

skäl, får Finansinspektionen

medge ytterligare undantag

från förbudet enligt 7 a §.

 8 §4

Följande fysiska personer anses enligt denna lag ha insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag:

 1. ledamot eller suppleant i bolagets eller dess moderföretags styrelse,

 2. verkställande direktör eller vice verkställande direktör i bolaget eller

dess moderföretag,

-------------------------------------------------------

 3. verkställande direktör

eller annan ledande

befattningshavare i ett

dotterföretag, om

befattningshavaren normalt

kan antas få tillgång till

icke offentliggjord infor-

mation om sådant förhållande

som kan påverka kursen på 3. revisor eller

aktierna i bolaget, revisorssuppleant i

 4. revisor eller bolaget eller dess moder-

revisorssuppleant i bolaget företag,

eller dess moderföretag, 4. bolagsman i ett

 5. bolagsman i ett handelsbolag som är

handelsbolag som är bolagets bolagets moderföretag, dock

moderföretag, dock inte inte kommanditdelägare,

kommanditdelägare, 5. innehavare av annan

 6. innehavare av annan ledande befattning i eller

ledande befattning i eller annat kvalificerat uppdrag

annat kvalificerat uppdrag av stadigvarande natur för

av stadigvarande natur för bolaget eller dess moder-

bolaget eller dess moder- företag, om befattningen

företag, om befattningen eller uppdraget normalt

eller uppdraget normalt kan kan antas medföra tillgång

antas medföra tillgång till till icke offentliggjord

icke offentliggjord information om sådant

information om sådant förhållande som kan påverka

förhållande som kan påverka kursen på aktierna i

kursen på aktierna i bolaget,

bolaget, 6. befattningshavare

 eller uppdragstagare

 enligt 1-3 i ett

 dotterföretag, om denne

 normalt kan antas få

 tillgång till icke offent-

 liggjord information om

 sådant förhållande som kan på-

 verka kursen på aktierna i

 bolaget,

 7. den som äger aktier i bolaget, motsvarande minst tio procent av

aktiekapitalet eller av röstetalet för samtliga aktier i bolaget, eller äger

aktier i denna omfattning tillsammans med sådan fysisk eller juridisk person som

är aktieägaren närstående på det sätt som anges i 10 § första stycket.

-------------------------------------------------------

 Finansinspektionen skall Finansinspektionen

på begäran av skall på begäran av

aktiemarknadsbolaget eller aktiemarknadsbolaget eller

dess moderföretag pröva dess moderföretag pröva

frågan, om en frågan, om en

befattningshavare eller befattningshavare eller

uppdragstagare har en sådan uppdragstagare har en sådan

ledande ställning eller ett ledande ställning eller ett

sådant kvalificerat uppdrag sådant kvalificerat uppdrag

som avses i första stycket 3 som avses i första stycket

eller 6. 5 eller 6.

 En person med

insynsställning eller en

honom närstående person som

anges i 10 § första stycket

får inte ha sina aktier i

aktiemarknadsbolaget

förvaltarregistrerade.

9 §5

Den som har insynsställning i ett aktiemarknadsbolag skall skriftligen anmäla

innehav av aktier i bolaget och ändring i innehavet till Finansinspektionen.

 Finansinspektionen kan medge befrielse från anmälningsskyldigheten om

motsvarande uppgifter kan erhållas på annat sätt.

 Anmälningsskyldigheten gäller dock inte

-------------------------------------------------------

 1. innan den som avses i 1. innan den som avses

8 § första stycket 3 eller 6 i 8 § första stycket 5 eller

tagit emot underrättelse 6 tagit emot underrättelse

enligt 14 eller 15 §, enligt 14 eller 15 §,

 2. om innehavet inte uppgår till 200 aktier eller, om innehavet avser

värdepapper som enligt 2 § andra stycket likställs med aktier, understiger ett

marknadsvärde motsvarande 50 000 kronor,

 3. om ändring i innehavet efter den senast gjorda anmälningen inte uppgår till

200 aktier eller, om ändringen avser värdepapper som enligt 2 § andra stycket

likställs med aktier, understiger ett marknadsvärde motsvarande 50 000 kronor,

 4. om ökning i innehavet föranletts av fondemission eller av att akties

nominella belopp sänkts genom att aktien delats upp,

 5. interimsbevis som erhållits i utbyte mot annat värdepapper som avses i 2 §

andra stycket.

 Av 10 § framgår att anmälningsskyldigheten omfattar även vissa närståendes

aktieinnehav.

-------------------------------------------------------

 Uppgifter som skall

 anmälas enligt denna

 paragraf får efter tillstånd

 av Finansinspektionen föras

 över till insiderregistret

 genom automatisk

 databehandling. Sådant

 tillstånd får ges endast

 till den som är förvaltare

 enligt 8 kap. 1 § aktie-

 kontolagen (1989:827).

 10 §

Vid tillämpning av 9 § skall följande aktier i aktiemarknadsbolaget likställas

med den anmälningsskyldiges egna, nämligen sådana som ägs av

 1. make eller sambo till den anmälningsskyldige,

 2. omyndiga barn som står under den anmälningsskyldiges vårdnad,

-------------------------------------------------------

 3. juridisk person över 3. juridisk person vars

vars verksamhet den verk-samhet den

anmälnings-skyldige har ett anmälningsskyldige har ett

väsentligt inflyt-ande och i väsentligt inflytande över

vilken den anmälnings- och i vilken den

skyldige eller någon som anmälningsskyldige eller

avses i 1 eller 2 eller någon som avses i 1 eller 2

flera av dem tillsammans eller flera av dem

innehar tillsammans innehar

 - ägarandel, uppgående till - ägarandel, uppgående

tio procent eller mer av till tio procent eller mer

aktiekapitalet eller av av aktiekapitalet eller av

andelarna, eller andelarna , eller

 - ekonomisk andel, - ekonomisk andel,

innefattande rätt att uppbärainnefattande rätt att

tio procent eller mer av uppbära tio procent eller

avkastningen, eller mer av avkastningen, eller

 - röstandel, uppgående till - röstandel, uppgående

tio procent eller mer av till tio procent eller mer

röstetalet för samtliga av röstetalet för samtliga

aktier eller av röstetalet aktier eller av röstetalet

hos det högsta beslutande hos det högsta beslutande

organet. organet,

 4. juridisk person

 vars verk-samhet den

 anmälningsskyldige har ett

 väsentligt inflytande över

 och i vilken den

 anmälningsskyldige eller

 någon som avses i 1 - 3

 eller flera av dem till-

 sammans innehar en sådan

 ägarandel, ekonomisk andel

 eller röstandel som avses i

 3.

 Om flera personer är anmälningsskyldiga för samma aktieinnehav eller för

ändring i innehavet, behöver anmälan endast göras av en av dem.

11 §

-------------------------------------------------------

Om det med hänsyn till

tillgången på kurspåverkande

information inom en

myndighet är påkallat för

kontroll av att förbudet i 4 §

första stycket efterlevs, får

regeringen besluta att det

vid myndigheten skall föras

en förteckning över fond-

pappersinnehav avseende

ledamöterna i styrelsen samt

de arbetstagare,

uppdragstagare eller andra

funktionärer som myndigheten

bestämmer med hänsyn till

deras särskilda

insynsställning.

 En kommun har motsvarande

befogenhet som avses i

första stycket i fråga om

ledamöter och ersättare i

kommunala organ samt

arbetstagare,

uppdragstagare och andra

funktionärer hos kommunen.

 Den som omfattas av en

förteckning enligt denna

paragraf skall till

myndigheten skriftligen

anmäla sitt innehav av

fondpapper och ändringar i

innehavet.

-------------------------------------------------------

Om det med hänsyn till

tillgången på kurspåverkande

information inom en

myndighet är påkallat för

kontroll av att förbudet i 4 §

första stycket efterlevs, får

regeringen besluta att det

vid myndigheten skall föras

en förteckning över innehav

av finansiella instrument

avseende ledamöterna i

styrelsen samt de arbets-

tagare, uppdragstagare

eller andra funktionärer som

myndigheten bestämmer med

hänsyn till deras särskilda

insynsställning.

 En kommun har motsvarande

befogenhet som avses i

första stycket i fråga om

ledamöter och ersättare i

kommunala organ samt

arbetstagare,

uppdragstagare och andra

funktionärer hos kommunen.

 Den som omfattas av en

förteckning enligt denna

paragraf skall till

myndigheten skriftligen

anmäla sitt innehav av

finansiella instrument och

ändringar i innehavet.

 13 §6

Anmälan enligt 9 § om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall göras senast

fjorton dagar efter det att

 1. aktie i bolaget noterats vid en börs eller auktoriserad marknadsplats,

-------------------------------------------------------

 2. insynsställning 2. insynsställning

uppkommit enligt 8 § första uppkommit enligt 8 § första

stycket 1, 2, 4, 5 eller 7 stycket 1-4 eller 7 eller

eller den som avses med 8 § den som omfattas av 8 §

första stycket 3 eller 6 första stycket 5 eller 6

tagit emot underrättelse tagit emot underrättelse

enligt 14 eller 15 §, enligt 14 eller 15 §,

 3. den anmälningsskyldige förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller

annan ändring skett i aktieinnehavet, eller

 4. den anmälningsskyldige fått vetskap om att närstående, som avses i 10 §,

innehar, förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller att annan ändring

skett i den närståendes aktieinnehav.

 14 §7

-------------------------------------------------------

Ett aktiemarknadsbolag

skall utan dröjsmål anmäla

till Finansinspektionen

vilka personer som har in-

synsställning enligt 8 §

första stycket 1-4 och 6.

Aktiemarknadsbolaget skall

genast skriftligen under-

rätta personer med insyns-

ställning enligt 8 § första

stycket 3 eller 6 om

anmälan.

-------------------------------------------------------

Ett aktiemarknadsbolag

skall anmäla till

Finansinspektionen vilka

personer som har

insynsställning i bolaget

eller dess dotterföretag

enligt 8 § första stycket

1-3, 5 och 6 senast fjorton

dagar från det att

insynsställningen uppkom.

Aktiemarknadsbolaget skall

samtidigt skriftligen

underrätta personer med in-

synsställning enligt 8 §

första stycket 5 eller 6 om

anmälan.

 15 §8

-------------------------------------------------------

Ett aktiemarknadsbolags Ett aktiemarknadsbolags

moderföretag skall utan moderföretag skall anmäla

dröjsmål anmäla till till Finansinspektionen

Finansinspektionen vilka vilka personer i moder-

personer i moderföretaget företaget som har insyns-

som har insynsställning ställning enligt 8 § första

enligt 8 § första stycket 1, stycket 1-5 senast fjorton

2 och 4-6. Moderföre-taget dagar från det att

skall genast skriftligen insynsställningen uppkom.

underrätta personer med Moderföretaget skall

insynsställning enligt 8 § samtidigt skriftligen

första stycket 6 om anmälan. underrätta personer med

 insynsställning enligt 8 §

 första stycket 5 om anmälan.

 16 §9

-------------------------------------------------------

Finansinspektionen skall Finansinspektionen skall

föra eller låta föra registerföra eller låta föra register

(insiderregister) över (insiderregister) över

anmälningar som gjorts anmälningar som gjorts

enligt 9, 14 och 15 §§ eller,enligt 9, 14 och 15 §§

i fall som avses i 9 § andra eller, i fall som avses i

stycket, över däremot 9 § andra stycket, över

svarande uppgifter från däremot svarande uppgifter

register som förs med stöd avsom lämnats från annat

aktiekontolagen (1989:827). register.

 Uppgifter som inte längre omfattas av anmälningsskyldighet får avföras ur

registret. Uppgifterna skall dock bevaras i minst 10 år efter det att de

avförts.

 Registret skall föras med hjälp av automatisk databehandling.

Finansinspektionen är registeransvarig enligt datalagen (1973:289) för

registret. Inspektionen skall på lämpligt sätt underrätta de registrerade om

registret.

 Registret skall vara offentligt.

 18 §10

-------------------------------------------------------

Om det finns anledning anta Om det finns anledning

att en bestämmelse i 4 § anta att en bestämmelse i

överträtts, har denna lag har överträtts,

Finansinspektionen rätt att har Finansinspektionen rätt

få de uppgifter som den att få de uppgifter som den

behöver för sin utredning frånbehöver för sin utredning

 från

-------------------------------------------------------

 1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

-------------------------------------------------------

 2. ett aktiebolag eller 2. ett aktiebolag eller

en juridisk person i övrigt en juridisk person i övrigt

vars fondpapper överträdelsenvars finansiella

gäller, instrument överträdelsen

 gäller,

 3. den juridiska person som lämnat det offentliga erbjudandet om aktieförvärv,

 4. moderföretaget till det aktiebolag eller den juridiska person som avses i 2

eller 3,

 5. myndighet,

-------------------------------------------------------

 6. börs, auktoriserad

 marknadsplats eller

 clearingorganisation

 enligt 1 kap. 4 § lagen

 6. någon som driver värde- (1992:543) om börs- och

pappersrörelse med stöd av clearingverksamhet,

1 kap. 3, 3 c eller 3 d § 7. någon som driver

lagen (1991:981) om värdepappersrörelse med stöd

värdepappersrörelse, av 1 kap. 3, 3 c eller

 7. någon annan som köpt 3 d § lagen (1991:981) om

eller sålt fondpapper, om värdepappersrörelse,

det finns anledning anta 8. någon annan som köpt

att köpet eller försäljningeneller sålt finansiella

föranletts av otillåtet råd instrument , om det finns

eller därmed jämförlig åtgärdanledning anta att köpet

som avses i 4 §. eller försäljningen

 Om det finns anledning föranletts av otillåtet råd

anta att någon har överträtt eller annan sådan åtgärd som

andra bestämmelser i denna avses i 4 §.

lag och är överträdelsen Regeringen eller

belagd med straff, får myndighet som regeringen

inspektionen i bestämmer får meddela närmare

utredningssyfte också föreskrifter om hur upp-

infordra uppgifter av giftsskyldigheten skall

denne. fullgöras.

19 §11

-------------------------------------------------------

Om någon inte fullgör sin Om någon inte fullgör sin

skyldighet enligt 18 § förstaskyldighet enligt 18 §

stycket 2-4 eller 6 får första stycket 2-4, 6 eller

Finansinspektionen förelägga 7, får Finansinspektionen

vite. förelägga vite.

Straff Straff och avgifter

-------------------------------------------------------

21 §

Den som uppsåtligen bryter

mot

4 § skall för insiderbrott

dömas

till böter eller fängelse i

högst två år, om gärningen inte

är belagd med strängare

straff i brottsbalken.

 Är brottet med hänsyn till

värdepappersaffärens

omfattning och övriga

omständigheter grovt, skall

dömas till fängelse lägst sex

månader och högst fyra år, om

gärningen inte är belagd med

strängare straff i

brottsbalken.

 Den som av grov

oaktsamhet bryter mot 4 §

skall för vårdslöst

insiderförfarande dömas till

böter eller fängelse i högst

ett år.

-------------------------------------------------------

20 §

Den som uppsåtligen bryter

mot

4 § skall dömas för

insiderbrott

till böter eller fängelse i

högst två år, om gärningen inte

är belagd med strängare

straff i brottsbalken.

 Är brottet med hänsyn till

affärens omfattning och

övriga omständigheter grovt,

skall dömas till fängelse

lägst sex månader och högst

fyra år, om gärningen inte är

belagd med strängare straff

i brottsbalken.

 Den som av grov

oaktsamhet bryter mot 4 §

skall dömas för vårdslöst

insiderförfarande till böter

eller fängelse i högst ett år.

 I fall som kan antas sakna betydelse för allmänhetens förtroende för

värdepappersmarknaden eller som annars är ringa skall inte dömas till ansvar

enligt denna paragraf.

-------------------------------------------------------

 Utan hinder av 35 kap.

 1 § brottsbalken får påföljd

 för brott som avses i

 tredje stycket dömas ut, om

 den misstänkte häktats eller

 erhållit del av åtal för

 brottet inom fem år från det

 att gärningen begicks.

-------------------------------------------------------

22 § 21 §

Till böter eller fängelse i Finansinspektionen skall

högst sex månader skall den besluta att en särskild

dömas som uppsåtligen eller avgift skall tas ut, om

av oaktsamhet någon

 1. underlåter att inom 1. underlåter att inom

föreskriven tid göra anmälan föreskriven tid göra anmälan

enligt 9 §, enligt 9, 14 eller 15 §,

 2. lämnar oriktig eller

 2. lämnar oriktig eller vilseledande uppgift vid

vilseledande uppgift vid fullgörande av

fullgörande av anmälningsskyldighet enligt

anmälningsskyldighet enligt någon av nämnda paragrafer

9 § eller vid fullgörande av eller vid fullgörande av

uppgiftsskyldighet som uppgiftsskyldighet som

avses i 18 § första stycket avses i 18 § första stycket

2-4 och 6, 2-4, 6 och 7,

 3. överlåter aktier i

 3. underlåter att iaktta strid mot

åliggande enligt 14 eller 7 a §.

15 §.

 I ringa fall skall inte

dömas till ansvar.

-------------------------------------------------------

 22 §

 Särskild avgift beräknas

 enligt följande,

-------------------------------------------------------

 1. vid underlåtenhet att

göra anmälan enligt 9 § eller

när oriktig eller

vilseledande uppgift har

lämnats vid fullgörande av

anmälningsskyldighet enligt

samma paragraf: 10 procent

av vederlaget för aktierna

eller, om vederlag inte har

utgått, 15 000 kronor,

 2. vid underlåtenhet att

göra anmälan eller lämna

uppgifter enligt 14 eller

15 § eller när oriktig eller

vilseledande uppgift har

lämnats vid fullgörande av

anmälningsskyldighet enligt

samma paragrafer: 15 000

kronor,

 3. när oriktig eller

vilseledande uppgift har

lämnats vid fullgör-ande av

uppgiftsskyldighet som

avses i 18 § första stycket 2

- 4, 6 eller 7: 15 000

kronor,

 4. vid överträdelse av 7 a

§: 90 procent av skillnaden

mellan inköps- och

försäljningspriset.

 Avgift enligt första

stycket 1 eller 4 skall

uppgå till lägst

15 000 och högst 350 000

kronor.

-------------------------------------------------------

 23 §

 Särskild avgift tas ut av

 den som enligt bestämmelse

 som avses i 21 § 1 och 2 är

 skyldig att göra anmälan

 eller lämna uppgift som där

 åsyftas eller, såvitt avser

 21 § 3, inte får överlåta

 aktier inom viss tid efter

 förvärvet.

 Innan beslut om särskild

 avgift meddelas skall den

 berörde ges tillfälle att

 yttra sig i ärendet hos

 Finansinspektionen. Beslut

 om att ta ut avgift får

 inte meddelas, om den

 berörde inte senast två år

 från det att lagöverträdelsen

 ägde rum har delgetts

 upplysning om att frågan om

 särskild avgift har tagits

 upp av inspektionen.

-------------------------------------------------------

 24 §

 Om överträdelsen är ringa

 eller ursäktlig eller det

 annars finns synnerliga

 skäl, får särskild avgift

 efterges helt eller

 delvis.

-------------------------------------------------------

 25 §

 Särskild avgift skall

 betalas till

 Finansinspektionen och

 tillfaller staten.

 Bestämmelser om indrivning

 av sådan avgift finns i

 lagen (1993:891) om

 indrivning av statliga

 fordringar. Vid indrivning

 får verkställighet ske

 enligt utsökningsbalken.

-------------------------------------------------------

20 § 26 §12

Finansinspektionens beslut Finansinspektionens beslut

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos allmän överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. förvaltningsdomstol.

Inspektionen får bestämma attInspektionen får i fråga om

ett beslut skall gälla annat beslut än sådant som

omedelbart. Prövningstill- gäller särskild avgift

stånd krävs vid överklagande förordna att beslutet skall

till kammarrätten. gälla omedelbart.

 Prövningstillstånd krävs vid

 överklagande till

 kammarrätten.

-------------------------------------------------------

23 § 27 §

Vinning av brott enligt 21 § Vinning av brott enligt 20 §

skall förklaras förverkad om skall förklaras förverkad,

det inte är oskäligt. om det inte är oskäligt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 2. Bestämmelserna i 7 a § gäller endast om förvärvet har skett efter

ikraftträdandet.

 3. De äldre bestämmelserna i 22 § gäller fortfarande i fråga om överträdelser

som skett före den 1 januari 1997. Annan påföljd än böter får dock inte ådömas.

 4. Särskild avgift som avses i 21 § får tas ut endast för överträdelser som

har skett efter ikraftträdandet.

 5. Den nya bestämmelsen i 20 § femte stycket tillämpas även på brott som har

begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att ådöma påföljd har

bortfallit dessförinnan enligt äldre bestämmelser.

 4

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)13

 dels att i 1 kap. 4 § och 9 kap. 23 § ordet fondpapper skall bytas ut mot

 finansiella instrument ,

 dels att 5 kap. 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §14

 Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till

 1. förundersökning i brottmål,

 2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i

annan verksamhet för att förebygga brott,

-------------------------------------------------------

 3. verksamhet som rör ut- 3. verksamhet som rör

redning i frågor om utredning i frågor om

näringsförbud, eller näringsförbud,

 4. åklagarmyndighets, 4. åklagarmyndighets,

polis-myndighets, polis-myndighets,

tullmyndighets eller kust- tullmyndighets eller kust-

bevakningens verksamhet i bevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, övrigt för att förebygga,

uppdaga, utreda eller uppdaga, utreda eller

beivra brott, beivra brott, eller

 5. Finansinspektionens

 verksamhet som rör

 övervakning enligt insider-

 lagen (1990:1342) eller

 efterlevanden av 7 kap. 1 §

 lagen (1991:980) om handel

 med finansiella

 instrument,

 om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas

eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

 Motsvarande sekretess gäller i annan verksamhet hos myndighet för att biträda

åklagarmyndighet, polismyndighet, tullmyndighet eller kustbevakningen med att

uppdaga, utreda eller beivra brott samt hos tillsynsmyndighet i konkurs och inom

exekutionsväsendet för uppgift som angår misstanke om att en gäldenär har begått

brott som avses i 11 kap. brottsbalken eller annat brott som har samband med

gäldenärens näringsverksamhet.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst fyrtio år.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 5

2.3 Förslag till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § och 5 kap. 5 § aktiekontolagen (1989:827)

skall ha följande lydelse.

 .

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §15

Värdepapperscentralen skall ansvara för att avstämningsregistren förs på ett

sådant sätt som föreskrivs i denna lag eller annan författning.

 Värdepapperscentralen är registeransvarig enligt datalagen (1973:289) för

avstämningsregistren.

-------------------------------------------------------

 I syfte att göra det I syfte att göra det

möjligt får ett utländskt möjligt för ett utländskt

företag att vara konto- företag att vara

förande institut får kontoförande institut får

personuppgift i personuppgift i

avstämningsregister lämnas avstämningsregister lämnas

ut för att användas i ut för att användas i

automatisk databe- automatisk databe-

handling i utlandet handling i utlandet.

5 kap.

5 §16

-------------------------------------------------------

Föreligger misstanke om Om Finansinspektionen

brott mot insiderlagen eller åklagare finner

(1990:1342) skall värde- anledning att anta att

papperscentralen på begäran brott enligt 7 kap. 1 §

lämna bankinspektionen eller lagen (1991:980) om handel

åklagare besked om ett av- med finansiella instrument

stämningsregisters innehåll. har begåtts eller att en

Besked skall lämnas utan bestämmelse i insiderlagen

kostnad. (1990:1342) har överträtts,

 skall Värdepapperscentralen

 på begäran lämna inspektionen

 eller åklagare besked om

 ett avstämningsregisters

 innehåll i den omfattning

 det har anknytning till

 överträdelsen. Besked skall

 lämnas utan avgift.

 Regeringen eller myndighet

 som regeringen bestämmer får

 meddela närmare föreskrifter

 om hur skyldigheten att

 lämna sådana besked till

 inspektionen skall

 fullgöras.Regeringen får föreskriva

 att Finansinspektionen

 skall ha terminalåtkomst

 till avstämnings- registren

 för inhämtande av uppgifter

 som avses i första stycket

 och som har anknytning

 till ett ärende hos

 inspektionen.

 Uppgifter som skall anmälas enligt 9 § insiderlagen får genom automatisk

databehandling utlämnas till insiderregistret som förs enligt 16 § samma lag.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 6

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument17

 dels att nuvarande 7 kap. skall betecknas 8 kap.,

 dels att i lagen skall föras in ett nytt kapitel, 7 kap., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

 7 kap. Straff m.m.

 1 §

 Den som, vid handel på

 värdepappersmarknaden, i

 avsikt att otillbörligt

 påverka priset vid allmän

 omsättning av finansiella

 instrument

 1. sluter avtal eller

 företar annan rättshandling

 för skens skull,

 2. i hemlighet förenar

 överlåtelse av finansiella

 instrument med utfästelse

 att senare förvärva dessa

 till visst lägsta pris

 eller med villkor som

 begränsar rätten till

 fortsatt överlåtelse eller

 annars är avsedda att

 undandra instrumenten

 allmän omsättning,

 döms för otillbörlig

 kurspåverkan till böter

 eller fängelse i högst två år.

 Detsamma gäller, om

 någon, i annat fall än som

 avses i första stycket, vid

 handel på värde-

 pappersmarknaden i avsikt

 att otillbörligt påverka

 priset vid allmän omsättning

 av finansiella instrument

 ingår köp- eller säljavtal,

 lämnar anbud om slutande av

 sådant avtal, vidtar annan

 liknande åtgärd eller

 föranleder någon annan till

 sådan rättshandling och

 åtgärden är ägnad att

 vilseleda köpare och säljare

 av finansiella instrument.

 Är brottet med hänsyn

 till omfattningen av

 kurspåverkan eller övriga

 omständigheter att anse som

 grovt, skall dömas till

 fängelse i lägst sex månader

 och högst fyra år.

 Ansvar enligt denna

 paragraf skall inte dömas

 ut, om gärningen är belagd

 med straff i brottsbalken

 eller om överträdelsen är

 ringa.

-------------------------------------------------------

 2 §

 Om det finns anledning att

 anta att brott enligt 1 §

 har begåtts, skall 18 §

 insiderlagen (1990:1342)

 tillämpas.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 7

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna

pensionsfonden

 Härigenom föreskrivs att 44 § lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna

pensionsfonden18 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

44 §19

-------------------------------------------------------

Ledamöter och suppleanter i Ledamöter och suppleanter i

en fondstyrelse, en fondstyrelse,

revisorerna för styrelsen revisorerna för styrelsen

samt de arbetstagare och samt de arbetstagare och

uppdragstagare hos uppdragstagare hos

styrelsen som styrelsen styrelsen som styrelsen

bestämmer skall skriftligen bestämmer skall skriftligen

anmäla sitt innehav och anmäla sitt innehav och

ändring i innehavet av ändring i innehavet av

fondpapper som anges i 2 § finansiella instrument som

insiderlagen (1990:1342). anges i 1 kap. 1 § lagen

 (1991:980) om handel med

 finansiella instrument.

 Styrelsen bestämmer hur anmälan enligt första stycket skall ske.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 8

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

 Härigenom föreskrivs att 38 § lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 38 §20

Riksbanken beslutar om arbetsordning och de föreskrifter i övrigt som behövs för

arbetet inom banken.

-------------------------------------------------------

 Fullmäktig samt sådan Fullmäktig samt sådan

personal och uppdragstagare personal och

hos riksbanken som uppdragstagare hos

riksbanken bestämmer skall Riksbanken som Riksbanken

skriftligen anmäla sitt bestämmer skall skriftligen

innehav och ändring i inne- anmäla sitt innehav och

havet av fondpapper som ändring i innehavet av

anges i 2 § insiderlagen finansiella instrument som

(1990:1342) till anges i 1 kap. 1 § lagen

riksbanken. (1991:980) om handel med

 finansiella instrument

 till Riksbanken.

 Riksbanken beslutar också i övrigt i enskilda fall i frågor som rör personal

och uppdragstagare hos banken, i den mån inte annat följer av lag eller beslut

av riksdagen eller av riksdagens förvaltningskontor.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 9

2.7 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 20 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

20 §21

Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla omkostnader

under beskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehållande avräknas

från samtliga intäkter i pengar eller pengars värde (bruttointäkt) som har

influtit i förvärvskällan under beskattningsåret.

 Avdrag får inte göras för:

 den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, så som

vad skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller därmed

jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll;

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller kottar

till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria enligt

19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den

skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej

fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans förvärvs-

verksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52a och 55 §§ lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom. uppbördslagen

(1953:272), 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 30 § tullagen (1987:1065), 60 § fordonsskatte-

lagen (1988:327) och 16 kap. 12 och 13 §§ mervärdeskattelagen (1994:200) samt

kvarskatteavgift och dröjsmålsavgift beräknad enligt uppbördslagen;

 avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

-------------------------------------------------------

 avgift enligt 21 §

 insiderlagen (1990:1342);

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,

när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken ;

 belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen

(1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av

underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig

parkering;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vatten-

förorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

in- och utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol

eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m.m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs;

 avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

 ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det finns

rätt till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt 10 kap.

nämnda lag;

 avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen (1975:1385).

 (Se vidare anvisningarna).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 10

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen tillkallade år 1993 en särskild utredare med uppdrag att utreda vissa

frågor rörande insiderlagstiftningen.

 Utredningen överlämnade i maj 1994 sitt betänkande Otillbörlig kurspåverkan

och vissa insiderfrågor (SOU 1994:68). Förslagen i betänkandet gäller främst

frågor som rör utvidgning av insiderlagens handelsförbud, uppgiftslämnande till

insiderregistret, Finansinspektionens tillgång till Värdepapperscentralens

avstämningsregister och kriminalisering av åtgärder som riktas direkt mot

värdepappersmarknaden i kursdrivande syfte (otillbörlig kurspåverkan).

Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och utredningens

lagförslag i bilaga 2.

 I en skrivelse till regeringen i juni 1994 hemställde Finansinspektionen att

bestämmelsen i 8 § första stycket 3 insiderlagen om vilka befattningshavare i

dotterföretag till aktiemarknadsbolag som skall anses ha insynsställning i

bolaget skall ändras.

 I en skrivelse i november 1995 hemställde Finansinspektionen att

väsentlighetsrekvisitet i bestämmelsen om handelsförbud i 4 § insiderlagen skall

ändras.

 Betänkandet och Finansinspektionens skrivelser har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Inom Finansdepartementet

har upprättats en sammanställning över remissyttrandena. Sammanställningen finns

tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 2182/94).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 25 april 1996 att inhämta lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet har framfört vissa synpunkter på utformningen av lagtexten.

Synpunkterna är huvudsakligen av redaktionell art men avser även sakfrågorna.

Regeringen har följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella

ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter behandlas i

författningskommentaren, avsnitt 15.

 Efter lagrådsgranskningen har förslag till ändring i 2 kap. 6 §

aktiekontolagen (1989:827) lagts till. Ändringen avser endast rättelse av ett

stavfel. Lagrådets hörande i den delen uppenbarligen skulle därför sakna

betydelse.

 28

4 Inledning

Insiderlagen trädde i kraft den 1 februari 1991. Förutsättningarna för handeln

på värdepappersmarknaden har sedan dess fortlöpande ändrats. Den tekniska

utvecklingen - liksom de avregleringar som genomförts - har starkt bidragit till

en ökad internationalisering av denna marknad. Utvecklingen inom EG har bidragit

till en ökad handel över gränserna och harmonisering av regelsystemen i de olika

medlemsländerna. Dessutom sker en omfattande gränsöverskridande handel vid mark-

nadsplatser belägna utanför EG. Som exempel kan nämnas den handel som sker vid

NYSE (New York Stock Exchange) i USA och vid börsen i Singapore.

 Den tekniska utvecklingen har även lett till att många nya finansiella

instrument har utvecklats. Även omsättningstakten i handeln har ökat väsentligt.

Kurspåverkande omständigheter får så gott som omedelbart genomslag på marknaden

när de väl har blivit kända. Ofta är endast ryktet om sådana omständigheter

tillräckligt för att kursen skall påverkas.

 Utvecklingen har också resulterat i att sambanden mellan olika finansiella

marknader blivit mer påtagliga. Ofta påverkar prisförändringar på en marknad

även andra marknader. Till exempel kan ändringar i kursen på ett lands valuta

leda till prisförändringar på värdepapper, såsom obligationer och aktier,

utställda i samma lands valuta. Det nämnda exemplet aktualiserar också frågan om

inte valuta bör omfattas av insiderlagstiftningen. Från principiella

utgångspunkter kan det tyckas vara lika klandervärt att dra fördel av

insiderinformation vid handel med valuta som vid handel med värdepapper.

 Den nya situationen ställer krav på att insiderlagstiftningen anpassas till de

förhållanden som råder i dag. Reglerna bör göras smidigare för att anpassning

snabbt skall kunna ske allt eftersom det introduceras nya finansiella instrument

på marknaden.

 Den ökade omsättningstakten innebär att Finansinspektionens möjligheter till

snabba ingripanden bör förbättras. Av stor vikt är därvid att inspekionen ges

rätt att utnyttja de fördelar som den tekniska utvecklingen för med sig.

Information från t.ex. marknadsplatser och olika aktörer bör därför på ett så

snabbt och enkelt sätt som möjligt kunna inhämtas av inspektionen med användande

av tekniska hjälpmedel.

 Genom de förslag regeringen nu lämnar öppnas möjlighet till en mer flexibel

tillämpning av insiderlagen. Detta är nödvändigt inte minst mot bakgrund av den

oerhört snabba utveckling som för närvarande sker på de finansiella marknaderna.

 29

5 Utvidgat förbud mot insiderhandel

5.1 Vilka finansiella instrument bör omfattas ?

Regeringens förslag: Förbudet mot insiderhandel utvidgas till att omfatta

samtliga slag av finansiella instrument. Från handelsförbudet undantas dock

sådan handel med andra finansiella instrument än aktier och aktierelaterade

finansiella instrument som sker utan att insiderinformation används.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag

(se betänkandet s. 37 - 40).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig i denna del

tillstyrker förslaget. Flera remissinstanser avstyrker emellertid förslaget i

den del detta avser finansiella instrument med valuta som underliggande

tillgång. De framför därvid de synpunkter som redovisas i avsnitt 5.2.

Finansinspektionen anser att handelsförbudet bör utvidgas till att avse

finansiella instrument med undantag av sådana instrument som avser valuta.

Vidare anser inspektionen liksom Riksgäldskontoret att det inte bör införas

någon undantagsregel om att handel får ske utan begagnande av insider-

information.

 Skälen för regeringens förslag:

Omfattningen av handelsförbudet

Insiderlagen gäller för närvarande endast vid handel med fondpapper. Vissa

finansiella instrument skall emellertid behandlas på samma sätt som fondpapper

vid tillämpningen av lagen. Detta gäller för bl.a. optioner som har aktier,

räntebärande papper eller ett index som underliggande tillgång.

 I förarbetena till insiderlagen förklarade departementschefen att han delade

Värdepappersmarknadskommitténs principiella synsätt att samtliga fondpapper och

finansiella instrument som är föremål för allmän handel eller liknande borde

omfattas av insiderreglerna. För att åstadkomma detta, och för att tillgodose

kraven på att lagtexten i en strafflag utformas klart och tydligt, valdes

lösningen med en hänvisning till fondpapper och en uttrycklig uppräkning av de

övriga värdepapper som borde omfattas av lagens tillämpningsområde (prop.

1990/91:42 s. 50).

 Utvecklingen sedan insiderlagens tillkomst har inneburit att det har skapats

ett stort antal nya finansiella instrument. Insiderlagens nuvarande konstruktion

innebär att ett flertal sådana instrument inte omfattas av lagen. Genom lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument har det efter insiderlagens

tillkomst införts en legaldefinition av begreppet finansiellt instrument. Därmed

förstås fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på

värdepappersmarknaden. I denna definition inbegrips även sådana instrument som

kan komma att skapas i framtiden, under förutsättning att de är avsedda för

handel på värdepappersmarknaden. Med handel på värdepappersmarknaden förstås

enligt insiderlagen sådan handel som sker på en börs eller annan organiserad

marknadsplats eller genom någon som bedriver värdepappersrörelse.

 För att lagstiftningen skall bli mer effektiv och konsekvent bör enligt

regeringens uppfattning insiderlagen ändras så att den blir tillämplig även på

nya typer av finansiella instrument. Några hinder mot en sådan utvidgning kan

inte anses föreligga trots att den får straffrättsliga effekter (jfr prop.

1990/91:142 s. 86). Kravet på att ett straffstadgande skall vara klart och exakt

blir nämligen enligt regeringens uppfattning väl tillgodosett genom den

begränsning som ligger i att endast finansiella instrument som är avsedda för

handel på värdepappersmarknaden omfattas. Denna inskränkning innebär bl.a. att

alla affärer som sker direkt mellan parter som är kända för varandra, och som

föregås av mer eller mindre omfattande förhandlingar och upprättande av

skriftliga avtal, faller utanför lagens tillämpningsområde. Däremot omfattas

alla affärer där en part saknar anledning att ta reda på vem som är motpart.

Detsamma gäller för alla affärer som avslutas på för marknaden i fråga

sedvanligt sätt vad gäller bl.a. likvid och leverans. Detta innebär att affärer

som sker med anlitande av ett värdepappersinstitut som regel får anses vara

genomförda på värdepappersmarknaden även i de fall där värdepappersinstitutet

handlar mot eget lager (se prop. 1990/91:42 s. 50).

Användande av insiderinformation

Utredningens förslag innebär att det för valuta och andra finansiella instrument

än aktier skall vara förbjudet att handla bara om det sker med begagnande av

icke offentliggjord information. Utredningen har motiverat detta med att även

den som har fått kännedom om en kurspåverkande omständighet som inte är allmänt

spridd måste kunna betala sina skulder, överenskomma med leverantörer, göra

investeringar osv. Förbudet bör enligt utredningen heller inte hindra t.ex. ett

exportföretag som väntar betalning i utländsk valuta från att enligt vanliga

rutiner genomföra en terminsaffär i kurssäkrande syfte. Mot detta har

Riksgäldskontoret invänt att nuvarande regler inte har förorsakat några problem

när det gäller räntebärande värdepapper där ju samma synpunkter som de

utredningen anfört gör sig gällande. För att lagstiftningen skall bli enklare

och mer överskådlig anser Riksgäldskontoret att nuvarande ordning med ett

absolut handelsförbud bör gälla även för handel med valuta och andra finansiella

instrument än aktier. Liknande synpunkter har framförts av Riksåklagaren, som

menar att utredningens förslag kommer att leda till att lagstiftningen blir

komplicerad och svårtillämpad.

 Regeringen har viss förståelse för de invändningar som i nu berört avseende

framförts mot utredningens förslag. Som utredningen har anfört skulle emellertid

ett absolut handelsförbud kunna vara oskäligt i vissa fall. Det är t.ex. inte

skäligt att företag skall vara förhindrade att med rutiner som företaget

normalt tillämpar genom terminsaffärer gardera sig mot valutakursrisker som kan

föreligga vid framtida betalningar i utländsk valuta. Regeringen delar därför

utredningens uppfattning att det bör föras in en undantagsregel när det gäller

handel med andra finansiella instrument än aktier.

 Utgångspunkten för undantagsregeln måste vara att affärer som vid en objektiv

bedömning framstår som legitima skall omfattas. Den sakliga innebörden av regeln

bör vara att samtliga sådana affärer som skulle ha gjorts även utan tillgång

till insiderinformation skall vara tillåtna. Som utredningen påpekat påminner

denna bedömning något om det hypotetiska prov som tillämpas inom straffrätten

när det gäller att fastställa om s.k. eventuellt uppsåt förelegat. Enkelt

uttryckt går ett sådant prov ut på att göra en bedömning av hur gärningsmannen

skulle ha handlat om han i gärningsögonblicket hade känt till effekten av sitt

handlande. För att uttrycka detta har utredningen föreslagit att det enligt

undantagsregeln skall vara tillåtet att handla om det sker utan begagnande av

insiderinformation. Regeringen delar utredningens uppfattning att

undantagsregeln lämpligen kan utformas på ett sådant sätt. Vi anser emellertid

att ordet använda bör nyttjas i stället för begagna vid beskrivningen av

undantaget i lagtext.

 Det kan förmodas att en undantagsregel av nu angivet slag medför att

åklagarens bevisbörda blir tyngre. Som framgått är det emellertid nödvändigt med

en sådan undantagsregel, om kriminaliseringen skall utvidgas till att omfatta

alla förekommande finansiella instrument.

5.2 Förbud mot insiderhandel med valuta

Regeringens bedömning: Frågan om en utvidgning av insiderlagens förbud mot

insiderhandel till att omfatta även valuta fordrar ytterligare överväganden. Vi

är därför inte beredda att här föreslå en sådan utvidgning.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att förbudet mot insiderhandel

utvidgas till att omfatta handel med svensk valuta som sker genom auktoriserad

valutahandlare (se betänkandet s. 33 - 40).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrat sig i denna del

avstyrker förslaget med hänvisning till i huvudsak samma skäl som enligt

utredningen talar mot att insiderhandel med valuta förbjuds. Riksbanken,

Riksgäldskontoret, Landsorganisationen i Sverige (LO) och Sveriges Aktiesparares

Riksförbund tillstyrker dock förslaget. Riksbanken betonar därvid de moral- och

förtroendeskapande effekter utvidgningen kan få. Vidare anser Riksbanken att det

inte är motiverat att begränsa förbudet till endast sådan handel som sker genom

auktoriserad valutahandlare. Riksbanken anser dessutom att förbudet bör gälla

även vid växling mellan två utländska valutor och vid resevalutahandel.

Riksbanken menar också att det uttryckligen bör framgå att Riksbankens egna

affärer inte omfattas.

 Skälen för regeringens bedömning: Förbudet mot insiderhandel finns i 4 §

insiderlagen. Förbudet innebär i korthet att personer som får tillgång till

information om omständigheter som inte är offentliggjorda och som väsentligt kan

påverka kursen på fondpapper och vissa andra angivna finansiella instrument inte

får köpa eller sälja sådana finansiella instrument på värdepappersmarknaden vare

sig för egen eller annans räkning. För personer som normalt sett får kännedom om

insiderinformation gäller även förbud mot att bl.a. genom råd föranleda annan

till köp eller försäljning av här aktuellt slag.

 Utredningen föreslår att förbudet mot insiderhandel utvidgas till att avse

svensk valuta. Enligt utredningen bör emellertid förbudet begränsas till sådana

affärer som sker med begagnande av insiderinformation.

 Av avgörande betydelse för utredningens ställningstagande, trots att det

enligt utredningen finns flera skäl som talar mot en insiderreglering av

valutahandel, är intresset att förstärka allmänhetens förtroende för handeln på

valuta- och räntemarknaderna. Utredningen anser dessutom att det är ologiskt att

behandla dessa marknader på olika sätt, eftersom kurssättningen på marknaderna

påverkas av i stort sett samma omständigheter. Utredningen har på grund av det

nära sambandet mellan marknaderna beskrivit dem som kommunicerande kärl . För

båda marknaderna gäller enligt utredningen samma grundläggande förutsättningar

för handeln, nämligen att det är möjligt att med tillgång till kunskap om icke

offentliggjorda omständigheter skapa en vinst eller minimera en förlust innan

marknaden har fått del av informationen.

 De skäl som enligt utredningen talar mot att insiderlagens bestämmelser görs

tillämpliga på valutahandel är i huvudsak följande. Det saknas

insiderlagstiftning avseende valuta i andra länder, frånsett i Finland där det

finns ett förbud mot insiderhandel med valutaderivat. Inte heller inom EG har

frågan om ett förbud mot sådan handel förts på tal. Detta innebär att förbudet

lätt skulle kunna kringgås genom att handeln flyttas utomlands. Eftersom det för

lagföring i Sverige i sådana fall krävs att gärningen är kriminaliserad även på

den ort där brottet begicks (principen om dubbel straffbarhet) skulle det i

praktiken bli omöjligt att tillämpa bestämmelsen. Till detta kommer att en

reglering främst skulle komma att gälla små, relativt begränsade grupper av

befattningshavare inom främst regeringskansliet, Riksgäldskontoret och

Riksbanken samt i de banker och andra värdepappersinstitut som sysslar med

valuta- och penningmarknadshandel. Även anställda inom vissa större företags

finansavdelningar skulle kunna beröras. För många av dessa grupper finns redan

en omfattande självreglering med restriktioner för de anställdas egna affärer

och anmälningsskyldighet till arbetsgivaren. Ett sådant exempel är Svenska

Fondhandlareföreningens rekommendationer för anställda inom värde-

pappersinstitut. Det är heller inte möjligt att skapa ett lika effektivt

övervakningssystem på valutamarknaden som det som gäller för handeln på

aktiemarknaden.

 Till det som utredningen anfört kan läggas följande. För tjänstemän inom

regeringskansliet samt befattningshavare vid Riksbanken och Riksgäldskontoret

gäller enligt 3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) sekretess för uppgifter som

angår rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik, om det

kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas om

uppgiften röjs. Av 1 kap. 4 § första stycket samma lag följer att, om det är

förbjudet att röja uppgiften, den inte heller på annat sätt får utnyttjas

utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller. Överträdelse av förbudet är

enligt 20 kap. 3 § brottsbalken kriminaliserat som brott mot tystnadsplikt och

kan bestraffas med böter eller fängelse i högst ett år.

 Sammanfattningsvis kan konstateras att en utvidgning av insiderlagens

handelsförbud till att omfatta även valuta skulle komma att omfatta en för-

hållandevis liten krets personer. Vidare torde de effekter som kan åstadkommas

genom ytterligare lagstiftningsåtgärder vara begränsade med hänsyn till den

självreglering och lagstiftning som redan finns. Mot detta skall ställas de

moral- och förtroendeskapande effekter som en kriminalisering kan medföra.

Insiderlagen skulle också bli enhetligare och mer konsekvent. Det finns

egentligen inga sakliga eller principiella skäl som talar för att i

insidersammanhang behandla valutor på annat sätt än t.ex. valutaderivat samt

penningmarknadsinstrument och derivat med sådana instrument som underliggande

tillgång.

 Av det som redovisats framgår att frågan huruvida handeln med valuta skall

omfattas av insiderlagstiftningen är svårbedömd. Saken behöver enligt

regeringens mening övervägas ytterligare. Vi är därför inte beredda att föreslå

en sådan lagändring.

5.3 Väsentlig kurspåverkan

Regeringens bedömning: Väsentlighetsrekvisitet i 4 § insiderlagen (1990:1342)

ändras inte.

 Finansinspektionens förslag innebär att handelsförbud skall inträda vid

kännedom om icke offentliggjorda omständigheter som är ägnade att icke

oväsentligt påverka kursen på fondpapper.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar Finansinspektionens

uppfattning att väsentlighetsrekvisitet bör ändras. Riksåklagaren anser

emellertid att Finansinspektionens förslag innebär en alltför stor utvidgning av

det straffbara området och föreslår därför att ordet väsentligt ersätts med i

avsevärd mån eller i betydande mån . Sveriges Aktiesparares Riksförbund anser

å andra sidan att all information som är ägnad att påverka kursen bör omfattas.

Svenska Fondhandlareföreningen anser i likhet med flera andra remissinstanser

att syftet med förslaget kan uppnås genom en tolkning av lagtextens nuvarande

lydelse. Dessa synpunkter delas av Sveriges Advokatsamfund, som dessutom

ifrågasätter om förslaget överensstämmer med EG:s insiderdirektiv. Från flera

håll påtalas behovet av klargörande förarbetsuttalanden. Några remissinstanser

är vidare av den uppfattningen att en lagändring bör föregås av ytterligare

utredning.

 Bakgrund: Handelsförbudet i 4 § insiderlagen innebär att personer som känner

till en icke offentliggjord omständighet som är ägnad att väsentligt påverka

kursen på fondpapper inte får handla med dessa papper innan omständigheten har

blivit allmänt känd eller har upphört att ha betydelse för kurssättningen. En

liknande bestämmelse fanns tidigare i 8 § lagen (1985:571) om

värdepappersmarknaden. Enligt den bestämmelsen gällde bl.a. att personer med

insynsställning i aktiemarknadsbolag inte fick handla med aktier i bolaget om de

hade kännedom om uppgifter som var ägnade att väsentligt påverka kursen på

bolagets aktier och som inte var allmänt kända. I förarbetena till sist nämnda

lag diskuterades utförligt vad som skulle förstås med begreppet väsentlig

kurspåverkan . I det betänkande som låg till grund för lagstiftningen uttalade

Värdepappersmarknadsutredningen att femprocentiga kursförändringar i allmänhet

fick anses vara väsentliga. Allmänna pensionsfonden påpekade emellertid i sitt

remissvar att standardavvikelsen för normala, slumpmässiga kursfluktuationer

statistiskt var sju procent över tidsperioden en månad. Fonden föreslog därför

att väsentlighetsrekvisitet skulle innebära ca tio procentenheters skillnad i

förhållande till den allmänna kursutvecklingen under den aktuella tidsperioden.

I propositionen gjordes därefter bl.a. följande uttalande (prop. 1984/85:157 s.

89).

 Väsentlighetsrekvisitet, innebär att endast omständighet som är ägnad att

 framkalla väsentlig kursförändring kan utlösa förbudssituationen. Att ange

 väsentlighetsrekvisitets innebörd i procent låter sig knappast göra,

 eftersom bedömningen bör röna inverkan av den allmänna tendensen på

 marknaden och av om marknadsvärdet på papperet är högt eller lågt eller

 normalt föremål för kraftiga fluktuationer. Till ledning för bedömningen kan

 dock sägas att en tioprocentig ändring av kursen på ett papper i allmänhet

 är att anse som väsentlig. Detsamma gäller ett motsvarande kursfall .

 I förarbetena till insiderlagen uttalades att det är svårt att ange en

procentuell gräns för vad som skall anses vara väsentlig påverkan. Det noterades

emellertid att innebörden av begreppet varierar mellan olika marknader. Som

exempel nämndes att även mycket små kursförändringar kan anses vara väsentliga

på marknaden för räntebärande instrument. Däremot ansågs en tioprocentig

kursförändring på optionsmarknaden vara normal. Vad gäller aktiemarknaden

anslöt sig departementschefen till vad som sades i förarbetena till lagen om

värdepappersmarknaden om att en kursförändring på 10 % i allmänhet fick anses

vara väsentlig (prop. 1990/91:42 s. 83).

 Skälen för regeringens bedömning: Till stöd för sin framställning om

lagändring anför Finansinspektionen att rättstillämpningen - vad gäller

aktiemarknaden - i alltför stor grad har kommit att ansluta sig till den tio-

procentsgräns som angetts som riktmärke i förarbetena. Enligt inspektionen är

det ovanligt med fall där kursutvecklingen överstiger 10 %. Kursförändringar av

den storleken inträffar enligt inspektionen främst vid offentliga erbjudanden.

Så kan också ske i samband med kraftiga resultatjusteringar eller extraordinära

uppgifter som offentliggörs vid exempelvis rapporttillfällen. Vidare menar

inspektionen att en sådan tillämpning slår mycket orättvist mellan olika bolag

eftersom volatiliteten hos enskilda aktier varierar mycket kraftigt. Som exempel

nämner inspektionen att kursfluktuationerna för bolagen på Stockholms Fondbörs

lista för de mest omsatta aktierna mycket sällan uppgår till denna nivå.

Slutligen ifrågasätter inspektionen att en mätmetod som endast bygger på

procentuella jämförelser används. I den delen hänvisar inspektionen till att

fondbörsen i sin marknadsövervakning mäter kursförändringar i form av antalet

standardavvikelser individuellt för varje aktie. Finansinspektionen föreslår

därför att 4 § insiderlagen ändras på så sätt att rekvisitet ägnad att

väsentligt påverka kursen ersätts med ägnad att icke oväsentligt påverka

kursen . Detta uttryck används i inregistreringskontrakten och de noterade

bolagens avtal med fondbörsen för att beskriva det mått av kurspåverkan som

utlöser en skyldighet för de noterade bolagen att lämna information om

bakomliggande omständigheter.

 Riksåklagaren bekräftar i sitt remissyttrande att förarbetsuttalandena av

många har uppfattats som en absolut gräns för när åtal kan ske. Även

Riksåklagaren är av den uppfattningen att rättstillämpningen därigenom blivit

alltför stelbent.

 Det kan noteras att frågan om väsentlighetsrekvisitets innebörd, såvitt är

känt, inte har blivit föremål för någon vägledande prövning i domstol. Den

rigida rättstillämpning som påtalas av Finansinspektionen och en del

remissinstanser har således ägt rum utanför domstolarna.

 Regeringen har i tidigare sammanhang ansett att kraven för att handelsförbud

skall inträda enligt insiderlagen bör vara högre än de som gäller för

börsbolagens informationsskyldighet enligt avtalen med Stockholms Fondbörs

(prop. 1984/85:157 s. 40 och prop. 1990/91:42 s. 52). Motivet för denna

bedömning har varit att kraven på händelsens karaktär bör ställas högre när det

är fråga om en straffrättslig lagstiftning. Regeringen finner inte skäl att nu

frångå denna bedömning. En ändring i enlighet med Finansinspektionens förslag

bör därför inte ske. Nästa fråga blir då om det finns anledning att på annat

sätt ändra det nuvarande väsentlighetsrekvisitet.

 Av de motivuttalanden som gjordes då väsentlighetsrekvisitet infördes framgår

att det inte är möjligt att uttrycka dess innebörd i någon fast procentsats.

Skälet till detta var, som framgår ovan, att bedömningen ansågs böra ske utifrån

den allmänna tendensen på marknaden och de speciella egenskaperna hos den

aktuella aktien, främst om dess värde var högt eller lågt eller normalt föremål

för stora fluktuationer. Det betonades således att omständigheterna kan variera

från fall till fall och att det är svårt att fastställa någon enhetlig

bedömningsnorm.

 Av tidigare förarbetsuttalanden framgår således att jämförelse bör ske med den

normala volatiliteten för den aktie det är fråga om och att även i övrigt de

speciella förhållanden som gäller för varje aktie, exempelvis nivån på kursen,

skall beaktas. Enligt regeringens uppfattning finns det även med gällande

lydelse av lagtexten, och mot bakgrund av tidigare lagmotiv, tillräckligt

utrymme för att bedöma kursrörelser understigande 10 % som väsentliga. Dessutom

finns det - vilket motivuttalandena ger stöd för - ingenting som hindrar att

bedömningen sker utifrån andra parametrar än den procentuella kursavvikelsen.

Väsentlighetsrekvisitet bör därför behållas.

 30

5.4 Övriga frågor

Sveriges Advokatsamfund har i ett av sina remissvar tagit upp en fråga som

hänger samman med s.k. offentliga erbjudanden. Vad som avses är den situationen

att ett bolag (A) avser att lämna ett bud på del av eller samtliga aktier i ett

annat bolag (C). Sådana offentliga erbjudanden påverkar erfarenhetsmässigt

kursen på aktierna i målbolaget när de blir kända. För att göra det möjligt för

företag att lämna offentliga erbjudanden finns det därför i 7 § 4 insiderlagen

en undantagsbestämmelse som innebär att den som lämnar erbjudandet skall få göra

det utan hinder av handelsförbudet i

4 § insiderlagen. Om en företrädare för ett tredje bolag (B) får kännedom om att

A avser att lämna ett offentligt erbjudande avseende aktierna i C är emellertid

B förbjuden att handla med aktier i C innan informationen har blivit offentlig.

Advokatsamfundet anser att detta inte är tillfredsställande av bl.a.

konkurrensskäl. Enligt samfundet har B i en sådan situation endast två

alternativ, nämligen att antingen själv lämna ett offentligt erbjudande eller

att offentliggöra A:s avsikter. Samfundet anser att det senare förfarandet är

tveksamt med hänsyn till lagen (1990:409) om skydd mot företagshemligheter.

 Regeringen inser att handelsförbudet kan få de konsekvenser som samfundet har

beskrivit. Frågan - som aktualiserats i ett remissvar - har emellertid inte

blivit föremål för beredning. Det saknas därför förutsättningar för att i detta

sammanhang föreslå någon lagstiftningsåtgärd.

 31

6 Insiderregistret

6.1 Personer med insynsställning

Regeringens förslag: Vissa personer i dotterföretag till aktiemarknadsbolag

skall anses ha insynsställning i aktiemarknadsbolaget, om det kan antas att de

normalt får tillgång till information som inte är offentliggjord och som rör

förhållanden som kan påverka kursen på aktierna i bolaget. Det klargörs att

sådana personer kan vara - förutom verkställande direktören - vice verkställande

direktören, ledamöterna och suppleanterna i styrelsen samt företagets revisorer

eller revisorssuppleanter.

 Finansinspektionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Allmänna pensionsfonden (första-tredje fondstyrelserna)

anser att Finansinspektionen bör utfärda kompletterande anvisningar om när lagen

kan vara tillämplig. OM Stockholm AB ifrågasätter om inte ett kvalifikationskrav

bör uppställas så att de dotterbolag som inte är rörelsedrivande eller som

endast bedriver en blygsam verksamhet jämfört med koncernen i övrigt bör

undantas från tillämpningen av bestämmelsen. Hovrätten för Övre Norrland anser

att det behövs ytterligare underlag innan ställning kan tas till

Finansinspektionen förslag.

 Skälen för regeringens förslag:

Personer i dotterföretag till aktiemarknadsbolag

Enligt 16 § insiderlagen skall Finansinspektionen föra ett insiderregister.

Personer som anses ha insynsställning i aktiemarknadsbolag är normalt skyldiga

att anmäla egna och närståendes aktieinnehav i bolaget för registrering i

insiderregistret. Undantag från anmälningsskyldigheten föreligger bl.a. om

innehavet inte överstiger 200 aktier eller, om ändringen avser sådana

värdepapper som likställs med aktier, om det understiger ett marknadsvärde

motsvarande 50 000 kronor.

 Föreskrifterna om vilka fysiska personer som skall anses ha insynsställning i

aktiemarknadsbolag finns i 8 § insiderlagen. I första hand omfattas personer som

har särskilt goda förutsättningar att få tillgång till förtrolig information

beträffande bolaget. Till denna krets räknas ledamöter och suppleanter i

bolagets styrelse, verkställande direktör och vice verkställande direktör samt

revisor och revisorssuppleant. Även motsvarande befattningshavare i eller

uppdragstagare till bolagets moderföretag anses ha insynsställning.

Insynsställning kan även uppkomma på grund av aktieinnehav, nämligen för den som

äger aktier i bolaget motsvarande minst 10 % av aktiekapitalet eller röstetalet

för samtliga aktier i bolaget. Vid beräkningen beaktas även aktier som innehas

av närstående fysiska eller juridiska personer.

 Härutöver kan vissa befattningshavare i dotterföretag eller andra befattnings-

havare och uppdragstagare i aktiemarknadsbolaget än de som uttryckligen anges i

paragrafen anses ha insynsställning. För att insynsställning skall anses

föreligga för dessa personer krävs att de normalt får tillgång till icke

offentliggjord information om sådant förhållande som kan påverka kursen på

aktierna i bolaget. Om aktiemarknadsbolaget eller dess moderföretag begär det,

skall Finansinspektionen pröva frågan om någon av personerna i fråga har en

sådan ledande ställning eller ett sådant kvalificerat uppdrag att insyns-

ställning föreligger.

 Vilka befattningshavare i ett dotterföretag som anses ha insynsställning

preciseras i 8 § första stycket 3 insiderlagen. Där sägs att det gäller verk-

ställande direktör eller annan ledande befattningshavare i dotterföretaget.

Enligt Finansinspektionen har tillämpningen av denna bestämmelse lett till

tolkningsproblem. Närmare bestämt har det ifrågasatts om styrelseledamöter i

dotterbolag omfattas av rekvisitet annan ledande befattningshavare . I ett

kammarrättsavgörande som inspektionen hänvisar till har så inte ansetts vara

fallet. Inspektionen menar att detta är otillfredsställande och anser att det är

den faktiska insynen i ett bolag som måste ligga till grund för bedömningen av

om en person skall anses ha insynsställning eller inte. Det finns därför enligt

inspektionen inga bärande skäl för att i detta hänseende göra åtskillnad mellan

t.ex. en verkställande direktör och en styrelseledamot.

 Regeringen delar i allt väsentligt de synpunkter som framförts av Finans-

inspektionen. Det avgörande vid bedömningen bör vara om befattningshavarens

uppgifter i företaget är sådana att han normalt kan antas få tillgång till

förtrolig information. Som regel torde man kunna utgå från att ledamöter och

suppleanter i dotterföretagets styrelse hör till denna kategori. Det finns

därför skäl att ändra den ifrågavarande bestämmelsen i insiderlagen så att det

klart framgår att dessa personer kan ha insynsställning i moderbolaget

(aktiemarknadsbolaget). Även revisorer och revisorssuppleanter i dotterföretag

får anses höra till den kategori som kan få tillgång till icke offentliggjord

kurspåverkande information om förhållanden som rör ett moderbolag. Bestämmelsen

bör även kunna täcka sådana fall.

 Regeringen anser det inte nödvändigt att, som Hovrätten för Övre Norrland har

föreslagit, ytterligare utreda frågan innan lagändringen vidtas.

 Befattningshavare i dotterföretag anses ha insynsställning endast om de

normalt kan antas få tillgång till förtrolig kurspåverkande information som rör

moderbolaget. Eftersom förhållandena uppenbarligen kan variera från fall till

fall är det inte lämpligt att i föreskrifter närmare precisera under vilka

förutsättningar insynsställning skall anses föreligga. Av samma skäl bör det

heller inte meddelas några gruppundantag för särskilda företagskategorier på det

sätt som OM Stockholm AB har föreslagit. Den gällande ordningen enligt vilken en

prövning görs från fall till fall bör således inte ändras.

 32

Koncerndefinitionen

I 3 § insiderlagen finns en koncerndefinition. Den är av betydelse för

bestämmandet av vilka företag som är moder- eller dotterföretag till

aktiemarknadsbolag. Detta är i sin tur avgörande för vilka personer som är

skyldiga att anmäla innehav av aktier i aktiemarknadsbolaget till insider-

registret. Insiderlagens koncerndefinition bygger på den definition som

tidigare fanns i 1 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385). Insider-lagens

koncerndefinition är dock något vidare genom att även s.k. 50/50-bolag

inkluderas. Den nya koncerndefinitionen i aktiebolagslagen gäller fr.o.m. den 1

januari 1996 och innebär, till skillnad från den tidigare, bl.a. att

konsortialavtal mellan delägare i aktiebolag kan ge upphov till ett koncern-

förhållande. Mot nu nämnd bakgrund kan det finnas anledning att också göra en

justering av insiderlagens koncerndefinition. Denna fråga måste emellertid

övervägas närmare och kan därför inte tas upp i detta sammanhang

6.2 Närståendekretsen

Regeringens förslag: Vid tillämpning av bestämmelserna om anmälningsskyldighet

till insiderregistret skall aktier m.m. som innehas av närstående till den

anmälningsskyldige räknas som den anmälningsskyldiges egna. Närståendekretsen

utvidgas till att omfatta även juridisk person som ägs indirekt av den

anmälningsskyldige genom en annan juridisk person.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 99).

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Personer med insynsställning är skyldiga att

anmäla närståendes aktieinnehav till insiderregistret. Föreskrifter om vilka som

skall anses vara närstående finns i 10 § insiderlagen. Till närståendekretsen

räknas till att börja med make och sambo samt omyndiga barn som står under den

anmälningsskyldiges vårdnad. Som närstående räknas även juridiska personer om

den anmälningsskyldige har ett väsentligt inflytande över verksamheten och själv

eller tillsammans med annan närstående innehar en

 - ägarandel uppgående till 10 % eller mer av aktiekapitalet eller andelarna,

eller

 - ekonomisk andel innefattande rätt att uppbära 10 % eller mer av

avkastningen, eller

 - röstandel uppgående till 10 % eller mer av röstetalet för samtliga aktier

eller av röstetalet hos det högsta beslutande organet.

 Att en person är närstående innebär att sådana aktier som innehas av den

personen skall likställas med aktier som innehas av personen med insyns-

ställning. Detta medför att anmälningsskyldigheten till insiderregistret skall

fullgöras med beaktande av det samlade innehavet för personer med

insynsställning och närstående till dessa.

 För närvarande gäller att juridiska personer som ägs indirekt genom en annan

juridisk person av en person med insynsställning i ett aktiemarknadsbolag inte

anses vara närstående till denne. Utredningen framhåller att detta får

irrationella konsekvenser och att det har lett till tillämpningssvårigheter.

Bland annat föreligger inte anmälningsskyldighet för aktieinnehav som den

indirekt ägda juridiska personen har i aktiemarknadsbolaget. Utredningen

föreslår därför att närståendekretsen utvidgas till att omfatta även sådana

indirekt ägda juridiska personer. I övrigt skall enligt förslaget samma

förutsättningar gälla som för direktägda juridiska personer.

 Nuvarande bestämmelser innebär att andelar som innehas av en juridisk person

inte skall beaktas vid bedömningen av om närståendeställning föreligger för en

annan juridisk person. Som exempel kan nämnas det fallet att en person med

insynsställning i ett aktiemarknadsbolag äger 100 % av aktierna i ett annat

aktiebolag, som i sin tur har ett helägt dotterbolag. I sådana fall föreligger

det inte någon anmälningsskyldighet för dotterbolagets innehav av aktier i

aktiemarknadsbolaget. Finansinspektionen har i sitt remissvar framhållit att

detta - inte minst för de anmälningsskyldiga - i ett flertal fall har skapat

problem vid tillämpningen av bestämmelsen. Regeringen delar uppfattningen att

samma bestämmelser bör gälla oavsett om aktierna innehas direkt eller indirekt

genom en juridisk person. Närståendekretsen bör därför utvidgas i enlighet med

utredningens förslag.

6.3 Överförande av uppgifter till insiderregistret

Regeringens bedömning: Personer som har insynsställning i aktiemarknadsbolag

skall även i fortsättningen anmäla aktieinnehav i bolaget till

Finansinspektionen.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att anmälningsskyldigheten för

personer som har insynsställning i aktiemarknadsbolag som är avstämningsbolag

enligt aktiekontolagen (1989:827) ersätts med en ordning där

Värdepapperscentralen automatiskt lämnar uppgifter till Finansinspektionen på

datamaskinell väg (se betänkandet s. 48-52).

 Remissinstanserna: Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran

av flertalet remissinstanser. Finansinspektionen föreslår att det även införs

regler som anger inom vilka tidsramar registrering skall ske på ett aktiekonto

hos Värdepapperscentralen. Enligt inspektionen har det visat sig att det vid

t.ex. överlåtelser av aktier kan gå avsevärd tid innan överlåtelsen blir

registrerad i VP-systemet. Finansinspektionen anser dessutom att det bör införas

en skyldighet för personer med insynsställning att anmäla hela sin

närståendekrets till insiderregistret, oavsett om dessa innehar aktier eller ej.

Värdepapperscentralen anser att automatiskt uppgiftslämnande bör införas även

beträffande finansiella instrument som inte registreras i VP-systemet, t.ex. för

sådana optioner och terminer som inte registreras där, och för

förvaltarregistrerade innehav av värdepapper. OM Stockholm AB ifrågasätter om

insiderregistret behövs och anser i vart fall att en lämpligare beteckning på

registret skulle vara "insynsregistret". Sveriges Försäkringsförbund anser att

det bör prövas om de gränsvärden som gäller för att anmälningsskyldighet skall

inträda kan göras basbeloppsanknutna.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt direktiven har utredningen haft i

uppgift att bedöma om systemet med ett särskilt insiderregister bör behållas.

Utredningens slutsatser är att insiderregistret bör finnas kvar. Vid bedömningen

konstaterar utredningen att insiderregistret fyller i huvudsak tre syften,

nämligen att motverka missbruk av förtrolig information, att tjäna som underlag

för Finansinspektionens kontrollerande och brottsutredande verksamhet samt att

förse aktiemarknaden och massmedia med information om berörda personers

värdepapperstransaktioner. Vidare anser utredningen att registret kommer att

fylla en viktig funktion om det införs regler som kriminaliserar otillbörlig

kurspåverkan.

 Enligt regeringens uppfattning fyller insiderregistret en viktig funktion

främst av de skäl utredningen har pekat på. Som närmare utvecklas i avsnitt 9

föreslår regeringen att det införs en kriminalisering av otillbörlig kurs-

påverkan. Regeringen delar utredningens uppfattning att registret även kan fylla

en viktig funktion när det gäller Finansinspektionens övervakning avseende

sådana brottsliga förfaranden som där avses. Dessutom kommer registret att ha

betydelse vid övervakningen av förbudet mot korttidshandel (se avsnitt 8).

Insiderregistret bör därför behållas.

 Regeringen har i och för sig förståelse för uppfattningen att benämningen

 insiderregistret kan leda till missuppfattning om vilka uppgifter som ingår i

registret. Nuvarande benämning har emellertid tillämpats under en längre tid och

får anses vara väl etablerad. Mot den bakgrunden anser regeringen att

benämningen på registret inte bör ändras.

 För närvarande gäller att personer med insynsställning i aktie-marknadsbolag

skall anmäla sina och närståendes innehav av aktier och med aktier likställda

instrument i bolaget till Finansinspektionen. Anmälningsskyldighet föreligger

under förutsättning att innehavet eller en förändring av innehavet uppgår till

minst 200 aktier eller, såvitt avser med aktier likställda värdepapper,

motsvarar ett marknadsvärde av lägst 50 000 kronor. Finansinspektionen kan medge

befrielse från anmälningsskyldigheten om motsvarande uppgifter kan erhållas på

annat sätt. Aktiemarknadsbolag eller moderföretag till sådana bolag skall alltid

anmäla till Finansinspektionen vilka personer som har insynsställning i bolaget.

Den som får insynsställning på grund av aktieinnehav skall dock själv göra

anmälan till inspektionen. I vissa fall skall aktiemarknadsbolag underrätta

personer med insynsställning om att anmälan skett till Finansinspektionen.

 Enligt 9 § insiderlagen och 5 kap. 5 § aktiekontolagen kan Finans-inspektionen

erhålla uppgifter från Värdepapperscentralen genom automatisk databehandling

under förutsättning att dispens meddelas. I sådana fall måste dispensen omfatta

både personen med insynsställning och närstående fysiska och juridiska personer.

Dispensmöjligheten föreligger i praktiken endast för sådana aktier som är

registrerade i VP-systemet. Visserligen framgår flertalet av de instrument som

enligt insiderlagen skall likställas med aktier av registret men automatiskt

uppgiftslämnande kan inte ske för sådana instrument. Anledningen till detta är

att marknadsvärdet inte framgår av avstämningsregistren.

 Utredningens förslag innebär att det automatiska uppgiftslämnandet utvidgas

till att avse alla innehavsförändringar för personer med insynsställning

beträffande aktierelaterade instrument som återspeglas i avstämningsregistren

hos Värdepapperscentralen. Uppgiftslämnandet skall enligt förslaget gå till på

följande sätt. Inledningsvis sker en anmälan till Finansinspektionen, vanligtvis

från bolaget, om att en person har insynsställning. Inspektionen underrättar

Värdepapperscentralen om detta varefter registrering sker. Registreringen

innebär att innehav och förändringar i innehavet av instrument i bolaget

därefter kommer att anmälas till inspektionen på datamaskinell väg. För att

automatiskt uppgiftslämnande skall kunna ske även för med aktier likställda

instrument föreslås att beloppsgränsen avskaffas för de fall där uppgifter

överförs från Värdepapperscentralen. Enligt förslaget skall även gränsvärdet

avseende antalet aktier avskaffas i de fallen. Utredningen anser dessutom att

nuvarande dispensmöjlighet helt kan ersättas av systemet med automatiskt

uppgiftslämnande och att bestämmelsen om dispens därför kan upphävas.

 Enligt utredningen kan emellertid anmälningsskyldigheten inte avskaffas helt.

Förslaget innebär därför att anmälningsskyldigheten behålls för sådana

aktierelaterade finansiella instrument som inte registreras hos Värde-

papperscentralen och när aktierna är registrerade på ett samägt konto där.

Dessutom måste anmälan ges in när en närstående första gången förvärvar aktier

och när insynsställning uppkommer på grund av aktieinnehav. Vidare anser

utredningen att insiderregistret inte bör belastas med inaktuella uppgifter.

Utredningen föreslår därför att det införs en osanktionerad bestämmelse av

närmast ordningskaraktär. Enligt bestämmelsen bör anmälan ges in till

Finansinspektionen när insynsställning eller ställning som närstående upphör.

 Utredningen menar att en övergång till automatiskt uppgiftslämnande skulle

förbättra Finansinspektionens möjligheter till insyn samtidigt som det

väsentligt torde förenkla hanteringen för inspektionen, Värdepapperscentralen

och de personer som har insynsställning. En annan positiv effekt är enligt

utredningen att anmälningarna snabbare än för närvarande skulle komma till

allmänhetens och marknadens kännedom. Remissinstanserna har över lag varit

positiva till att systemet förenklas i enlighet med utredningens förslag.

 Med anledning av utredningens förslag har Finansinspektionen gjort en

förstudie av ett nytt insiderregister. Förstudien har bl.a. gått ut på att

undersöka de tekniska förutsättningarna för uppbyggnaden av ett nytt register.

Under detta arbete har inspektionen funnit att ett automatiskt överförande av

uppgifter skulle innebära problem när det gäller uppgiftslämnande för aktier som

är registrerade för utländska medborgare. Samma problem finns i dag när det

gäller dispens från anmälningsskyldigheten. Bakgrunden är följande.

 När dispens meddelas länkas aktieinnehavarens VP-konto till insiderregistret.

Varje förändring på VP-kontot registreras därefter automatiskt i

insiderregistret. Tekniskt är båda systemen baserade på svenska personnummer.

Utländska medborgare som saknar svenska personnummer tilldelas i stället fiktiva

personnummer när de vill registrera sina aktieinnehav hos Värdepapperscentralen.

Det finns ingenting som hindrar att en utländsk medborgare samtidigt har flera

olika fiktiva personnummer.

 Inslaget av utländskt ägande i svenskt näringsliv är i dag betydande. Detta

innebär bl.a. att det finns ett flertal utländska personer som har in-

synsställning i svenska aktiemarknadsbolag. Till detta kommer att ett stort

antal närstående till sådana personer innehar aktier i svenska bolag. Insider-

registret och Värdepapperscentralens datasystem är inte anpassade på ett sådant

sätt att dispens kan meddelas för utländska medborgare enligt de regler som

gäller i dag. Vad som nu framkommit innebär att inte heller ett system med

automatiskt uppgiftslämnande skulle fungera för personer som saknar svenska

personnummer. Problemet blir än större om man, som vi föreslår nedan, öppnar

möjlighet för personer med insynsställning att ha sina aktier i

aktiemarknadsbolaget förvaltarregistrerade (se avsnitt 6.5). Om en utländsk

person i sådana fall har depåer hos flera olika förvaltare kommer det i

praktiken att vara omöjligt att identifiera den personens innehav av aktier i

aktiemarknadsbolaget.

 Problemet skulle i och för sig kunna lösas genom att utländska medborgare

undantas från förfarandet med automatiskt uppgiftslämnande. En utgångspunkt för

regeringen är emellertid att uppgifter bör lämnas till insiderregistret på samma

sätt oavsett om det är fråga om svenska eller utländska medborgare. Ett annat

synsätt skulle strida mot den likabehandlingsprincip som - inte minst under

inflytande av utvecklingen inom EG - har kommit att prägla lagstiftningen på

flera områden under senare år. Mot denna bakgrund och för att inspektionen även

i fortsättningen skall kunna bedriva en effektiv insiderövervakning anser

regeringen att det för närvarande inte är möjligt att övergå till ett system med

automatiskt uppgiftslämnande. Anmälningsskyldigheten bör därför behållas.

 Som framgår av avsnitt 6.5 föreslår vi att förbudet mot förvaltarregistrering

av aktier som innehas av personer med insynsställning avskaffas. Det bör i detta

sammanhang erinras om att anmälningsskyldigheten kvarstår för sådana personer

även om de har sina innehav förvaltarregistrerade. Om det finns tekniska

förutsättningar för det skall emellertid dispens kunna meddelas även i sådana

fall.

 Enligt nuvarande ordning skall personer med insynsställning anmäla förvärv

eller överlåtelser av aktier i bolaget eller andra ändringar i aktieinnehavet

senast fjorton dagar efter ändringen. Detta följer av 13 § 3 insiderlagen.

Bestämmelsen tolkas, enligt vad Finansinspektionen upplyst i sitt remissvar, så

att fristen räknas från den dag avtal ingås. Finans-inspektionen har även

upplyst att det i praktiken kan gå avsevärd tid innan en aktietransaktion visar

sig i ett avstämningsregister. I sådana situationer innebär utredningens förslag

att det kan gå en förhållandevis lång tid från det att avtal ingås till dess att

uppgift om transaktionen överförs till insiderregistret. Finansinspektionen har

därför föreslagit att det införs regler om att registrering måste ske på

aktiekonto inom viss tid efter affären.

 De problem som Finansinspektionen har beskrivit torde även gälla för de fall

där dispens har beviljats enligt de regler som nu gäller. För närvarande finns

det ingen tidsfrist inom vilken registrering av genomförda transaktioner skall

göras på ett aktiekonto. Normalt får emellertid antas att det ligger i både

köparens och säljarens intresse att snarast låta registrera en genomförd

transaktion. Ett flertal rättsföljder av överlåtelsen är nämligen kopplade till

registreringen i stället för till avtalets ingående. Till att börja med är

endast den registrerade ägaren behörig att förfoga över aktien. Detta kan ha

betydelse bl.a. i de fall där aktien används som säkerhet för t.ex. en kredit.

Vidare är det först i och med registreringen som förvärvaren erhåller

sakrättsligt skydd i förhållande till överlåtarens borgenärer. Om aktien har

överlåtits till flera var för sig har slutligen i normalfallet det förvärv

företräde som registrerats först. På grund av de rättsverkningar som följer av

registreringen torde därför i vart fall förvärvaren som regel ha ett starkt

intresse av att registrering sker snabbt. Till detta kommer att - i de

övervägande antal fall där affären sker genom en förmedlare som även är ett

kontoförande institut - affären snabbt registreras i VP-systemet. Det nu anförda

leder till att en tidsfrist har betydelse bara i de förmodligen fåtal fall där

aktörerna av en eller annan anledning önskar avvakta med att offentliggöra

transaktionen under en tid. Enligt regeringens uppfattning är detta skäl för

närvarande inte tillräckligt starkt för att införa en tidsfrist.

 Finansinspektionen har även framfört den synpunkten att personer med

insynsställning bör ge in anmälan till insiderregistret om vilka som ingår i

närståendekretsen oavsett om de närstående innehar några aktier i bolaget eller

ej. Inspektionen har som ett skäl för detta framfört att det vid utredningar om

eventuella brott mot insiderlagens handelsförbud skulle vara av stort värde om

hela närståendekretsen framgick av insiderregistret. Dessutom har enligt

inspektionen reglernas nuvarande utformning orsakat merarbete för både

inspektionen och de anmälningsskyldiga.

 För närvarande gäller enligt 13 § 4 insiderlagen att närstående endast behöver

anmälas till insiderregistret när den anmälningsskyldige fått kännedom om att

den närstående förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller att annan

ändring skett i den närståendes aktieinnehav. Utredningen har inte föreslagit

någon ändring i denna del annat än att även anhöriga, när anmälan väl har skett,

kommer att omfattas av det automatiska uppgiftslämnandet. Även om en generell

anmälningsskyldighet i enlighet med Finansinspektionens synpunkter kan ha vissa

fördelar anser regeringen att anmälningsskyldigheten inte bör utvidgas. Det

saknas nämligen enligt regeringens uppfattning tillräckligt underlag för en

bedömning av om det är motiverat att utvidga registret på det sätt inspektionen

föreslagit. Det kan antas att en sådan utvidgning skulle komma att beröra ett

stort antal personer som i dag inte förekommer i registret.

 Finansinspektionen begärde i en skrivelse till regeringen år 1992 att de

gränsvärden som gäller för anmälningsskyldighetens inträde skulle höjas

väsentligt. En sådan höjning skulle enligt inspektionen innebära en kraftig

minskning av det antal personer som ingår i registret. Enligt inspektionen

skulle därigenom insiderregistret och arbetet med detta bli hanterligare och

inspektionens resurser kunna utnyttjas på ett mer ändamålsenligt sätt.

Utredningen har föreslagit att nuvarande gränsvärden behålls eftersom det i ett

system med automatiskt uppgiftslämnande skulle bli fråga om ett förhållandevis

litet antal personer som alltjämt skulle vara anmälningsskyldiga.Under

budgetåret 1994/95 gjordes ungefär 5 100 anmälningar till insiderregistret. I

drygt 800 av dessa fall lämnades uppgifter automatiskt från Värdepappercentralen

efter att dispens hade meddelats. Mot bakgrund av det förslag regeringen nu

lämnar finns det anledning anta att antalet fall där dispens söks kommer att

öka. Det merarbete nuvarande gränsvärden medför för Finansinspektionen kan

därför förväntas minska. Regeringen anser därför att nuvarande gränsvärden för

anmälningsskyldighet bör behållas tills vidare. Enligt vår uppfattning finns det

inte skäl att knyta gränsvärdena till basbeloppet enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

 De uppgifter som finns i insiderregistret bör vara aktuella. När insyns-

ställning eller ställning som anhörig av någon anledning upphör är det därför

angeläget att uppgifterna avförs ur registret. Utredningen har föreslagit att

det införs en skyldighet att avanmäla inaktuella uppgifter till

insiderregistret. Vi ställer oss emellertid negativa till att införa en osank-

tionerad upplysningsskyldighet av det slag utredningen föreslagit. Om det visar

sig att registret belastas med överflödiga uppgifter, bör detta i stället kunna

lösas praktiskt genom kontakter mellan Finansinspektionen och den anmäl-

ningsskyldige. Någon lagregel av det slag utredningen föreslagit bör således

inte införas.

6.4 Införande av sanktionsavgifter

Regeringens förslag: Förseelser mot anmälnings- eller uppgiftsskyldigheten

enligt insiderlagen avkriminaliseras. I stället införs en avgiftssanktion för

sådana förseelser.

 Särskild avgift skall fastställas till 10 % av vederlaget för aktierna eller,

vid benefika förvärv och överlåtelser, 15 000 kronor. Vid överträdelser som inte

har anknytning till förändringar i aktieinnehav skall avgiften vara 15 000

kronor. Avgiften måste alltid ligga inom intervallet 15 000-350 000 kronor.

Beloppet skall kunna efterges helt eller delvis om överträdelsen är ringa eller

ursäktlig eller om det finns synnerliga skäl.

 Avgiften beslutas av Finansinspektionen. Det införs en särskild tvåårig

preskriptionstid.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se

betänkandet s. 52 och 53).

 Remissinstanserna: Utredningen förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av

de flesta remissinstanserna. Finansinspektionen och Riksåklagaren anser

emellertid att taket för avgiften bör sättas högre än vad utredningen föreslår

för att ändringen inte skall uppfattas som en uppmjukning av gällande regler.

Svenska Bankföreningen och Hovrätten för Övre Norrland anser att det bör införas

en möjlighet till jämkning av avgiften. Kammarrätten i Göteborg menar att

beräkningsgrunderna för avgiftsskyldigheten av rättssäkerhetsskäl bör framgå av

lagtexten.

 Skälen för regeringens förslag:. För att uppgifterna i insiderregistret skall

bli fullständiga och korrekta krävs att anmälningar lämnas på föreskrivet sätt.

Om anmälningsskyldigheten inte fullgörs kan detta ha stor betydelse vid

utredningar om misstänkt insiderbrottslighet. Underlåten anmälan kan dessutom

vara ett indicium på att handelsförbudet i insiderlagen har överträtts.

 Underlåten anmälan behöver givetvis inte betyda att ett insiderbrott har

begåtts. Ofta torde förklaringen till att anmälan inte har skett bero på glömska

eller rent förbiseende. Sådana fall är närmast att betrakta som förseelser av

ordningskaraktär även om anmälningsskyldigheten som sådan är av stor vikt.

Enligt betänkandet förväxlas ibland brott mot anmälningsskyldigheten i massmedia

med insiderbrott. Dessa synpunkter talar, enligt utredningen, för att det i

stället för straff införs en särskild avgift för underlåten anmälan. Vi delar

dessa synpunkter. En avgift torde dessutom vara mer effektiv än ett bötesstraff

genom att avgiften kan tas ut i närmare anslutning till överträdelsen. Detta

gäller i vart fall om avgiften, som föreslås nedan, beslutas av

Finansinspektionen. Det nu sagda ligger också väl i linje med uppfattningen att

förseelser med lågt straffvärde bör avföras från det kriminaliserade området för

att rättsväsendets resurser skall kunna användas på ett ändamålsenligt och

effektivt sätt (se t.ex. prop. 1994/95:23 Ett effektivare brottmålsförfarande,

s. 41 ff och 52 ff).

 Regeringen föreslår i det följande att det införs ett förbud mot korttids-

affärer för vissa personer i aktiemarknadsbolag. Även förbudet mot kort-

tidshandel bör avgiftssanktioneras. Denna fråga utvecklas närmare i avsnitt 8.

 Innan regeringen övergår till att behandla frågan om hur en regel om

avgiftsskyldighet bör utformas finns det anledning att nämna något om

normgivningsmakten. Den typ av avgifter som det här är fråga om är att hänföra

till det som brukar kallas för sanktionsavgifter. Med detta förstås sådana

avgifter som utgör påföljd för en regelöverträdelse. Utredningen föreslår vissa

ramar för avgiftsskyldigheten men anser att närmare föreskrifter bör utfärdas av

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Sanktionsavgifter faller

under riksdagens primära lagstiftningskompetens enligt 8 kap. 3 §

regeringsformen. Enligt 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen får emellertid

riksdagen bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter om avgifter, som

på grund av 3 § annars skall meddelas av riksdagen. Frågan i vad mån

sanktionsavgifter omfattas av bestämmelsen är i viss mån omdebatterad. Den

uppfattning som har vunnit flest anhängare och som har varit vägledande i

tidigare lagstiftningssammanhang är att sanktionsavgifter inte är att hänföra

till de typer av avgifter som nämns i 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen

(se t.ex. prop. 1983/84:192 s. 28 ff och prop. 1993/94:68 s. 25 f och 71 ff med

där anförd litteratur). Regeringen ansluter sig till denna uppfattning även nu.

Riksdagen kan delegera normgivningskompetens också med stöd av 8 kap. 7 §

regeringsformen. Enligt den bestämmelsen får delegering ske inom vissa särskilt

angivna ämnesområden, utom såvitt avser frågor om skatt eller annan rättsverkan

av brott än böter. De här aktuella sanktionsavgifterna kan emellertid inte anses

hänförliga till något av de ämnesområden som räknas upp i bestämmelsen. Inte

heller den torde därför kunna användas som grund för delegering till regeringen

i detta fall.

 Det anförda leder regeringen till den slutsatsen att kompetensen i förevarande

fall är exklusivt förbehållen riksdagen. Detta innebär att de närmare

förutsättningarna för åläggande av avgiftsskyldighet bör framgå direkt av

lagtexten.

 Inom Justitiedepartementet upprättades i början av 1980-talet en promemoria i

vilken de sanktionsavgifter som då fanns i olika lagar genomgås (prop.

1981/82:142 s. 77 ff). I promemorian delas sanktionsavgifter upp i två

kategorier, nämligen straffavgifter och vinstbegränsande avgifter. Med

straffavgifter förstås därvid avgifter som uteslutande har ett straffande syfte.

Vinstbegränsande avgifter anges vara av konfiskatorisk eller vinstbegränsande

karaktär. Beträffande den sistnämnda kategorin föreslogs i promemorian vissa

principer som borde gälla vid införandet av sådana avgifter. Dessa riktlinjer

förelades riksdagen i en proposition och riksdagen lämnade dem utan erinran (se

a.a. s. 21ff, JuU 53 och rskr. 328). Principerna har därefter tillämpats i

senare lagstiftningssammanhang (se t.ex. prop. 1993/94:186 s. 48).

 I de avseenden som nu är av intresse innebär uttalandena huvudsakligen

följande. Ett avgiftssystem kan vara en ändamålsenlig lösning i de fall där

regelöverträdelser är särskilt frekventa eller speciella svårigheter föreligger

att beräkna storleken av den vinst eller besparing som uppnås i det särskilda

fallet. Andra fall är när den ekonomiska fördelen av en isolerad företeelse

genomsnittligt sett kan bedömas som låg, samtidigt som samhällets behov av skydd

på det aktuella området är så framträdande, att inte bara den ekonomiska

fördelen i det särskilda fallet utan redan utsikten till vinst eller besparing

bör neutraliseras. Bestämmelserna om beräkning av avgiften bör i möjligaste mån

konstrueras så att de utgår från ett mätbart moment i den aktuella överträdelsen

- en parameter - som gör det möjligt att förutse och fastställa hur stor

avgiften skall bli i det enskilda fallet. Normalt bör regeln konstrueras så att

avgiften motsvarar den genomsnittliga vinsten av överträdelsen. Om det bedöms

angeläget att neutralisera redan utsikten till vinst bör det emellertid inte

finnas något hinder mot att låta avgiften utgå enligt grunder som leder till

väsentligt högre avgiftsbelopp. Särskild prövning bör ske av om uppsåt eller

oaktsamhet skall krävas för avgiftsskyldighet eller om sådan skyldighet skall

bygga på ett strikt ansvar. I det förra fallet bör prövningen ligga på domstol

men i det senare fallet kan åläggandet av avgiftsskyldighet i viss utsträckning

överlämnas till administrativ myndighet. För en regel som bygger på strikt

ansvar bör det av rättssäkerhetsskäl förutsättas att det finns starkt stöd för

en presumtion om att överträdelser på området inte kan förekomma annat än som en

följd av uppsåt eller oaktsamhet. I sådana fall bör även undantagsregler

införas. Dessa bör så långt möjligt vara preciserade så att det inte föreligger

någon tvekan om deras räckvidd. Samma sak bör gälla för regler som ger möjlighet

till jämkning av beloppet.

 Redan det faktum att förutsättningarna för avgiftsskyldigheten måste anges i

lag innebär att en bestämmelse utformad enligt utredningens förslag är för

allmänt hållen för att kunna godtas. Regeringen anser att de riktlinjer som

beskrivits ovan bör beaktas när bestämmelsen utformas. Till att börja med bör

avgiften betraktas som en vinstbegränsande avgift även om överträdelser av

förevarande slag normalt inte får antas syfta till ekonomisk vinning. Det nära

sambandet med ekonomisk verksamhet motiverar emellerid att bestämmelsen utformas

så att redan utsikten till vinst neutraliseras. Det skall inte vara lönsamt att

spekulera i möjligheten till vinst när anmälningsskyldigheten aktualiseras.

Detta motiverar att nivån på avgiften, som utredningen har föreslagit, sätts

förhållandevis högt. Till skillnad från utredningens förslag bör bestämmelsen

även utformas så att det i förväg med någon grad av säkerhet går att förutsäga

avgiftens storlek. En parameter som ligger nära till hands är att avgiften

beräknas utifrån en procentsats kopplad till det vederlag som betalats eller

mottagits för aktierna. En lämplig proportion på avgiften är enligt regeringens

bedömning 10 %. För avgiftsuttaget bör sättas såväl en övre som en undre gräns.

 I samtliga nu nämnda fall skall avgiften uppgå till lägst 15 000 och högst 350

000 kronor. Detta motsvarar för närvarande ungefär mellan ett halvt och tio

basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, vilket nära anknyter

till utredningens förslag med den skillnaden att utredningen som lägsta belopp

föreslagit ett basbelopp. Någon anledning att sätta taket högre, som föreslagits

av en del remissinstanser, föreligger enligt regeringens uppfattning inte.

Däremot bör den nedre gränsen sättas lägre än enligt förslaget. I annat fall

finns det risk för orimliga konsekvenser, bl.a. i de fall där det är fråga om

förhållandevis bagatellartade förseelser men där det ändå inte bedöms föreligga

grund för eftergift. Till detta kommer att den lägre gränsen enligt förslaget i

praktiken skulle innebära en skärpning av gällande rätt, eftersom nuvarande

praxis innebär att normalpåföljden är böter. I de allra flesta fall torde

nämligen bötesstraffet understiga t.o.m. ett halvt basbelopp. Beträffande frågan

om utifrån vilken tidpunkt värdet skall beräknas hänvisas till

författningskommentaren.

 När det gäller överträdelser av de bestämmelser som avser anmälningar om

förändringar i aktieinnehav bör avgift tas ut med 10 % av vad som betalats eller

mottagits för aktierna. Om något vederlag inte har utgått bör avgift i stället

tas ut med ett fast belopp. Regeringen anser att avgiften i sådana fall bör vara

15 000 kronor. Som exempel kan nämnas när förvärv sker genom gåva eller arv.

 Vid överträdelser av de bestämmelser som inte avser ägarförändringar anser vi

att det inte är lämpligt att göra någon koppling till priset för aktierna. Även

i sådana fall bör ett fast belopp tillämpas. Enligt vår uppfattning är det

rimligt att avgiften är 15 000 kronor. De situationer i insiderlagen som nu

avses är när en person med insynsställning skall ge in anmälan om

närståendeställning (9 §), när ett aktiemarknadsbolag eller dess moderbolag

skall anmäla att en person har insynsställning (14 och 15 §§) och när

Finansinspektionen har begärt upplysningar (18 § första stycket 2-4, 6 och 7).

 I fall som bedöms som ringa eller ursäktliga bör avgiften kunna efterges. Det

bör även finnas en möjlighet att helt eller delvis efterge avgiften i andra

situationer. Det kan nämligen tänkas uppstå fall där en full avgiftsskyldighet

framstår som oskälig men där överträdelsen varken kan bedömas vara ringa eller

ursäktlig. Eftergift bör därvid komma i fråga endast i rena undantagsfall. Det

är därför inte lämpligt att i lagtexten ange de närmare förutsättningarna för

att avgiften skall kunna sättas ned i andra fall än då överträdelsen är ringa

eller ursäktlig. I stället bör anges att eftergift får ske om det finns

synnerliga skäl.

 En annan fråga är om prövningen av avgiftsskyldigheten skall läggas på domstol

eller på administrativ myndighet. Denna fråga hänger samman med vad som bör

gälla för det subjektiva rekvisitet. Nuvarande ordning innebär att det krävs

uppsåt eller oaktsamhet för att gärningen skall vara straffbar. Vidare är det

domstol som på talan av åklagare dömer ut straffet. Utredningens förslag innebär

en övergång till strikt ansvar och att Finansinspektionen blir beslutande

myndighet. Inspektionens beslut skall emellertid kunna överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

 De överträdelser det nu är fråga om är sådana att det får anses föreligga en

presumtion för att i vart fall oaktsamhet normalt föreligger. Man bör nämligen

som regel kunna utgå från att den personkrets det handlar om huvudsakligen

känner till de regler som gäller på området. Regeringen anser därför att det

inte kan riktas några invändningar mot en övergång till ett strikt ansvar. Det

får förutsättas att en regel av det innehåll regeringen nu föreslår kommer att

bli förhållandevis lättillämpad i flertalet fall. Beslutanderätten bör därför

kunna läggas på Finansinspektionen. Genom att inspektionens beslut kan

överklagas till allmän förvaltningsdomstol tillgodoses rättssäkerhetsaspekterna

på ett tillfredsställande sätt.

 Utredningen föreslår att särskild avgift inte skall tas ut i de fall som

omfattas av ett vitesföreläggande. Som exempel tar utredningen upp det fallet

att någon i strid mot förbudet i 8 § insiderlagen har sina aktier

förvaltarregistrerade och att det finns ett vitesföreläggande för personen att

inom viss tid registrera aktierna hos Värdepapperscentralen.

 Enligt insiderlagen kan Finansinspektionen bara förelägga vite om någon inte

fullgör sin skyldighet att lämna uppgifter i en del av de situationer som

omfattas av 18 § insiderlagen. De situationer det gäller är då uppgifter begärs

från ett aktiebolag eller en juridisk person i övrigt vars fondpapper

överträdelsen gäller, från den juridiska person som lämnat ett offentligt

erbjudande om aktieförvärv, från moderföretaget till något av nu nämnda bolag

eller från någon som driver värdepappersrörelse med stöd av 1 kap. 3, 3 c eller

3 d § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Inspektionen kan således inte

förelägga vite i den situation som utredningen tar upp i sitt exempel. Däremot

kan vite föreläggas i vissa fall när någon inte fullgör sin uppgiftsskyldighet

enligt 18 § insiderlagen. Som Lagrådet påpekat kan vite föreläggas endast när

någon underlåter att lämna uppgifter, inte när de uppgifter som lämnas är

oriktiga eller vilseledande. Enligt vårt förslag skall särskild avgift inte

kunna tas ut i sådana fall. Vi delar därför Lagrådets uppfattning att en

bestämmelse av den innebörd utredningen föreslagit inte behövs.

 Enligt utredningens förslag inträder preskription om inte den berörde senast

två år från det lagöverträdelsen ägde rum har fått kännedom om att frågan om

särskild avgift har tagits upp av inspektionen. En sådan regel kan enligt

regeringens bedömning komma att bli svårtillämpad främst med avseende på frågan

om när en person skall anses ha fått sådan vetskap. För att undanröja eventuella

tvivel bör som preskriptionsavbrytande åtgärd i stället gälla att personen har

delgetts underrättelse om att avgiftsfrågan har tagits upp av inspektionen.

Delgivning skall i sådana fall ske enligt delgivningslagens bestämmelser. Det nu

sagda innebär inte att delgivning alltid behöver ske redan när inspektionen tar

upp frågan om särskild avgift. Om det inte finns någon risk för preskription

torde det normalt räcka med att delgivning sker först när den berörde bereds

tillfälle att yttra sig i ärendet. Ingenting hindrar emellertid att delgivning

sker tidigare om det föreligger preskriptionsfara.

6.5 Förvaltarregistrering

Regeringens förslag: Förbudet för personer med insynsställning i

aktiemarknadsbolag att ha sina aktier i bolaget förvaltarregistrerade upphävs.

På samma sätt som för närvarande gäller för uppgifter som finns hos

Värdepapperscentralen skall dispens från anmälningsskyldigheten kunna meddelas

när uppgifter kan lämnas från en förvaltare på datamaskinell väg.

 Finansinspektionen skall göra en tillståndsprövning av från vilka förvaltare

uppgifter skall få lämnas till insiderregistret på datamaskinell väg. Dispens

från anmälningsskyldigheten skall kunna ges endast när aktierna är registrerade

hos förvaltare som har sådant tillstånd.

 Utredningens förslag: Förslaget innebär att förbudet mot förvaltarregistrering

behålls men att det förses med en möjlighet att söka dispens. Dessutom föreslås

att anmälningsskyldigheten behålls även för de fall där dispens har meddelats

(se betänkandet s. 53 ff och 95).

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget.

Svenska Fondhandlareföreningen och Svenska Bankföreningen anser emellertid att

det förslag som föreningarna tidigare har lagt fram i skrivelser till regeringen

hade varit en bättre lösning. I skrivelserna föreslås att förbudet mot

förvaltarregistrering upphävs och ersätts med ett system där personer med

insynsställning i aktiemarknadsbolag får ha sina aktier förvaltarregistrerade

endast hos sådana förvaltare som har särskilt tillstånd från Finansinspektionen.

Liknande synpunkter framförs även av andra remissinstanser.

 Skälen för regeringens förslag: Den som har insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag får enligt 8 § tredje stycket insiderlagen inte ha sina

aktier i bolaget förvaltarregistrerade. Detsamma gäller för personer som hör

till närståendekretsen. Med förvaltarregistrering förstås att en förvaltare som

har auktorisation enligt 8 kap. 1 § aktiekontolagen (1989:827) i stället för

aktieägaren är införd i den aktiebok som förs av Värdepapperscentralen.

Aktieägarens aktieinnehav är i sådana fall registrerat endast hos förvaltaren.

Hos Värdepapperscentralen skall det dessutom finnas en sammanställning över de

aktieägare som har mer än femhundra aktier i bolaget förvaltarregistrerade.

Auktoriserade förvaltare är skyldiga att på begäran lämna uppgifter till

Värdepapperscentralen om de aktier som förvaltas.

 Förbudet mot förvaltarregistrering infördes eftersom det inte ansågs finnas

några tekniska lösningar som gjorde det möjligt för Värdepapperscentralen att

via VP-registret ha direktkontakt med förvaltarnas register för

förvaltarregistrerade aktier. Departementschefen ansåg att det var viktigare med

en effektiv insiderövervakning än att avvakta den tekniska utvecklingen (prop.

1990/91:42 s. 59). Svenska Fondhandlareföreningen och Svenska Bankföreningen

menade i en gemensamt författad skrivelse till Finansdepartementet den 14

januari 1991 att förbudet mot förvaltarregistrering var onödigt. Enligt

föreningarna fanns det tekniska förutsättningar för att överföra uppgifter från

förvaltarna till Värdepapperscentralen. De föreslog därför att förbudet mot

förvaltarregistrering skulle upphävas och ersättas med en ordning som i korthet

gick ut på följande. Förvaltarregistrering skulle endast få ske hos förvaltare

som hade godkänts av dåvarande Bankinspektionen. Om en person med

insynsställning önskade förvaltarregistrera sitt aktieinnehav skulle han anmäla

detta till Bankinspektionen. Inspektionen skulle då lämna besked om förvaltaren

var godkänd eller ej. Om förvaltaren inte var godkänd återstod endast för

personen att välja en annan förvaltare eller att låta direktregistrera aktierna

hos Värdepapperscentralen. Om en person registrerats i insiderregistret skulle

Värdepapperscentralen, som då förde registret, underrätta de förvaltare som

godkänts om detta.

 Föreningarnas förslag innebar således en ordning med särskild

tillståndsprövning av de förvaltare som önskade åta sig uppdrag att förvalta

aktier för personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag. Utredningen har

valt en annan modell. Enligt utredningens förslag skall förbudet mot

förvaltarregistrering behållas. Dessutom föreslås att, som framgår av föregående

avsnitt, överträdelser av förbudet avgiftssanktioneras. Förbudet mot

förvaltarregistrering skall emellertid enligt förslaget förses med en möjlighet

att söka dispens. I betänkandet sägs att dispens avses kunna lämnas en viss

placerare, men att Finansinspektionen också skall kunna mera generellt tillåta

registrering hos viss förvaltare.

 Bakgrunden till förbudet mot förvaltarregistrering är att det tidigare inte

har ansetts finnas tekniska förutsättningar för en snabb rapportering till

insiderregistret av uppgifter som finns registrerade hos förvaltarna. Insider-

lagen föreskrev nämligen från början att insiderregistret skulle föras av

Värdepapperscentralen. Detta ansågs lämpligt eftersom uppgifter i sådana fall

normalt skulle kunna föras över automatiskt till insiderregistret i samband med

övriga registreringsåtgärder vid aktietransaktioner i avstämningsregistren

(prop. 1990/91:42 s. 58). Insiderregistret förs emellertid sedan den 1 januari

1993 av Finansinspektionen. Anledningen till att registret flyttades var bl.a.

att Finansinspektionen enligt datalagen (1973:289) är registeransvarig för

insiderregistret och därmed ansvarig för att de uppgifter som ingår där är

riktiga. När registret flyttades uttalades i förarbetena att förutsättningarna

för att få dispens inte borde försämras genom att ansvaret för förandet av

registret gick över till Finansinspektionen (prop. 1992/93:90 s. 64 f.).

 Regeringen delar utredningens bedömning att det bör öppnas en möjlighet för

personer med insynsställning att ha sina aktieinnehav förvaltarregistrerade. Det

finns emellertid enligt vår uppfattning inte längre några skäl att ha kvar

förbudet. Anledningen till att det infördes var, som nämnts ovan, att de

uppgifter som fanns i avstämningsregistren ansågs kunna överföras automatiskt

till insiderregistret när detta fördes av Värdepapperscentralen, eftersom sådant

överförande inte innebar någon förändring i sekretesskyddet. Ett sådan

överförande ansågs därför kunna ske även utan samtycke från berörda personer

(prop. 1990/91:42 s. 59). I sådana fall skulle det, om förvaltarregistrering var

tillåten, finnas en viss risk för att uppgifter om förvaltarregistrerade innehav

skulle rapporteras till insiderregistret med viss eftersläpning jämfört med

direktregistrerade innehav. Följden av att registret fördes över till

Finansinspektionen har emellertid enligt vår uppfattning blivit att uppgifter

numera inte kan överföras utan att den person det handlar om söker dispens. I de

fall där dispens inte har sökts finns det därför inte någon garanti för att

direktregistrerade aktier anmäls till insiderregistret snabbare än aktier som är

förvaltarregistrerade. De skäl som en gång anfördes för att införa förbudet gör

sig därför inte längre gällande.

 Personer med insynsställning som har sina aktier förvaltarregistrerade skall

vara skyldiga att anmäla sina innehav till insiderregistret. Den tekniska

utvecklingen innebär att det i dag torde vara möjligt för förvaltare att finna

tekniska lösningar för att föra över uppgifter från sina egna depåer antingen

direkt eller via VP-systemet. Vi anser därför att det bör vara möjligt att få

dispens från anmälningsskyldigheten även när aktieinnehavet är förvaltar-

registrerat.

 Som förutsättning för att dispens skall kunna meddelas bör emellertid gälla

att förvaltarens datasystem uppfyller högt ställda tekniska krav. Dispens bör

därför bara kunna meddelas i de fall där aktierna är registrerade hos en

förvaltare som har ett i förväg testat och godkänt datasystem. Vidare bör det

finnas väl utarbetade rutiner för hur överförande skall ske. Det bör ankomma på

Finansinspektionen att pröva om förutsättningarna för att överföra uppgifter på

datamaskinell väg är uppfyllda. Detta bör ske på ansökan av de förvaltare som

önskar lämna uppgifter på sådant sätt. Genom en ordning med särskild

tillståndsprövning för förvaltare vinner man även den fördelen att kostnaden för

prövningen kan tas ut direkt av förvaltaren. Enligt vår uppfattning är detta

lämpligare än att ta ut avgiften direkt av de personer som söker dispens. Vi

föreslår därför att dispens skall kunna meddelas endast i de fall där

förvaltarregistrering sker hos en förvaltare som har fått tillstånd att lämna

uppgifter till insiderregistret på datamaskinell väg.

 Genom nyligen genomförda ändringar i bl.a. aktiekontolagen (1989:827) har det

fr.o.m. den 1 april 1996 öppnats en generell möjlighet för utländska förvaltare

att få tillstånd att registreras som förvaltare enligt aktiekontolagen. Den

utländska förvaltaren måste kunna lämna uppgifter till Finansinspektionen vid

misstanke om insiderbrott. Ett åtagande härom skall utgöra en förutsättning för

att få tillstånd att registreras som förvaltare (prop. 1995/96:50 s. 106).

 Det skall vara tillåtet för personer med insynsställning att ha sina aktier

förvaltarregistrerade hos utländska förvaltare. Om Finansinspektionen finner att

en utländsk förvaltare uppfyller kraven för att få lämna uppgifter på

datamaskinell väg, skall det dessutom vara möjligt att få dispens från

anmälningsskyldigheten om aktier är förvaltarregistrerade hos en sådan

förvaltare.

 33

7 Terminalåtkomst och sekretess

Regeringens förslag: Finansinspektionens frågerätt enligt 18 § första stycket

insiderlagen utvidgas till att avse alla fall där det finns anledning anta att

en bestämmelse i lagen har överträtts. Dessutom ges Finansinspektionen en

uttrycklig rätt att begära uppgifter även från börser, auktoriserade

marknadsplatser och clearingorganisationer.

 Regeringen får föreskriva att Finansinspektionen skall få ha terminalåtkomst

till avstämningsregister som förs av Värdepappers-centralen, om de uppgifter som

hämtas in har anknytning till ett ärende hos inspektionen. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen skall kunna föreskriva att

uppgifter som begärs enligt 18 § insiderlagen eller 5 kap. 5 § aktiekontolagen

skall lämnas på ADB-medium.

 Sekretessen enligt 5 kap. 1 § första stycket sekretesslagen utsträcks till

att omfatta även Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning enligt

insiderlagen och av bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, med

undantag av förslaget att utvidga Finansinspektionens frågerätt till att gälla

även i förhållande till börser, auktoriserade marknadsplatser och

clearingorganisationer. Utredningen har emellertid avstått från att lämna något

lagtextförslag i avvaktan på en allmän översyn av sekretessbestämmelserna (se

betänkandet s. 57-61 och s. 79-82).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Värdepapperscentralen anser emellertid att

Finansinspektionens insynsrätt bör gälla även andra som för register över

värdepappersägare, bl.a. värdepappersinstitut. Flera remissinstanser framhåller

vikten av att sekretessfrågorna får en snabb lösning. Riksåklagaren är kritisk

till utredningens bedömning att det inte behövs något lagstöd för att

Finansinspektionen och Värdepapperscentralen skall kunna träffa en

överenskommelse om tillfällig terminalåtkomst. Den uppfattningen delas av

Datainspektionen. Vidare anser Datainspektionen att sekretessfrågorna bör

utredas noga om det införs en laglig möjlighet för Finansinspektionen att få

terminalåtkomst till avstämningsregister. Datainspektionens uppfattning är att

nuvarande regler om uppgiftslämnande från Värdepapperscentralen till

Finansinspektionen bör behållas. Slutligen framhåller Datainspektionen att det

bildas ett personregister när Värdepapperscentralen eller annan lämnar uppgifter

till Finansinspektionen på ADB-medium. Datainspektionen understryker därför att

det krävs tillstånd enligt datalagen när sådana uppgifter begärs, om inte

inrättandet av personregistret beslutas av riksdagen eller regeringen.

 34

 Skälen för regeringens förslag:

Finansinspektionens rätt att begära uppgifter

Om det finns misstanke om brott mot insiderlagen, skall Värdepappers-centralen

på begäran lämna Finansinspektionen eller åklagare besked om innehållet i ett

avstämningsregister. Detta följer av 5 kap. 5 § aktiekontolagen. Det krävs inte

att någon speciell person är misstänkt för att uppgifter skall få begäras (se

prop. 1990/91:42 s. 114). Enligt 18 § insiderlagen har Finansinspektionen rätt

att begära uppgifter från vissa andra fysiska och juridiska personer, inkl.

myndigheter, om det finns anledning anta att det har begåtts ett insiderbrott.

Om det finns anledning anta att någon annan straffbelagd bestämmelse i

insiderlagen har överträtts, gäller emellertid frågerätten bara mot den som

antas ha överträtt bestämmelsen. Utredningen har föreslagit att rekvisitet

 misstanke i 5 kap. 5 § aktiekontolagen byts ut mot anledning anta , som

använts i insiderlagen. Enligt utredningen finns det annars risk för att

rekvisiten ges olika tolkning och att därigenom frågerätten inträder vid olika

tidpunkter. Vidare har utredningen föreslagit att frågerätten enligt 18 § första

stycket insiderlagen utsträcks till att gälla beträffande alla överträdelser mot

insiderlagen.

 Frågan om vid vilken tidpunkt Finansinspektionen har rätt att begära uppgifter

enligt 18 § insiderlagen resp. 5 kap. 5 § aktiekontolagen har inte berörts

närmare i förarbetena till dessa lagar. Avsikten torde inte ha varit annan än

att frågerätten skall inträda vid samma tidpunkt. Det finns inte några sakliga

skäl för att frågerätten skall inträda vid olika tidpunkter. Det är i och för

sig rimligt att tolka bestämmelserna på samma sätt, eftersom det ju enligt 5

kap. 5 § aktiekontolagen inte krävs att någon särskild person är misstänkt för

brott mot insiderlagen. Det är emellertid angeläget att så långt möjligt undvika

att olika rekvisit används för att uttrycka samma sak. Regeringen finner därför,

liksom utredningen, att rekvisitet misstanke i aktiekontolagens bestämmelse

bör bytas ut mot anledning anta .

 För att Finansinspektionen skall kunna bedriva övervakningen enligt

insiderlagen på ett effektivt sätt krävs att inspektionen har tillgång till så

bra underlag som möjligt. Nuvarande bestämmelser innebär en begränsning så till

vida att inspektionen har en i princip oinskränkt frågerätt endast när det

gäller insiderbrott. Vid andra överträdelser mot insiderlagens bestämmelser

gäller frågerätten endast mot den som kan antas ha gjort sig skyldig till

överträdelsen. Regeringen ser inte att det finns några bärande skäl för en sådan

begränsning. Frågerätten bör därför utvidgas på det sätt utredningen har

föreslagit.

 Börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer enligt lagen

(1992:543) om börs- och clearingverksamhet omfattas för närvarande inte av

skyldigheten enligt 18 § insiderlagen att lämna uppgifter till Finans-

inspektionen. I praktiken bedrivs emellertid insiderövervakningen i nära

samarbete mellan Finansinspektionen och de börser som för närvarande är

verksamma i Sverige. Stockholms Fondbörs AB och OM Stockholm AB har dessutom

egna marknadsövervakningssystem. Även om samarbetet fungerar måste det anses

inkonsekvent att företag som bedriver börs- eller clearingverksamhet inte

uttryckligen omfattas av uppgiftsskyldigheten i 18 § insiderlagen. Regeringen

anser därför att bestämmelsen bör kompletteras så att detta åstadkoms.

Terminalåtkomst

Handeln på värdepappersmarknaden sker i dag i stor utsträckning över gränserna.

Handelssystemen är så gott som uteslutande datorbaserade. Dessa företeelser har

lett till en kraftigt ökad omsättningsvolym. Dessutom är omsättningshastigheten

väsentligt högre än tidigare. Mot denna bakgrund räcker det inte med att

Finansinspektionen i sin övervakande verksamhet får tillgång till så mycket

relevant information som möjligt. För att insiderövervakningen skall kunna

skötas effektivt krävs även att inspektionen får tillgång till informationen

snabbt. Utredningen har uppgett att det för närvarande tar 14 dagar - 1 månad

för Värdepapperscentralen att expediera uppgifter som begärs med stöd av 5 kap.

5 § aktiekontolagen.

 Enligt betänkandet har Värdepapperscentralen uppgett att centralen kommer att

föreslå Finansinspektionen en lösning som innebär att inspektionen på begäran

tillfälligtvis skall få direktinsyn i VP-systemet för information i samband med

utredningar i insiderärenden. Utredningen bedömer att förslaget, om det

genomförs, inte kräver några lagstiftningsåtgärder. Riksåklagaren och

Datainspektionen har under remissbehandlingen framfört kritik mot denna

bedömning och ansett att det krävs uttryckligt lagstöd för att

Finansinspektionen skall få sådan terminalåtkomst som det är fråga om.

Datainspektionen hänvisar i sitt remissvar bl.a. till bestämmelsen i 7 § första

stycket 4 datalagen. Av den framgår att uppgifter inte får lämnas ut från ett

personregister eller användas annat än i överensstämmelse med registrets ändamål

eller vad som gäller enligt lag eller annan författning eller i enlighet med den

registrerades medgivande. Enligt Datainspektionen skulle bestämmelsen i 5 kap. 5

§ aktiekontolagen bli illusorisk om Finansinspektionen ges möjlighet till

direktinsyn i avstämningsregistren. Datainspektionen menar att det inte kan

godtas att uppgifter görs tillgängliga hos Finansinspektionen i vidare mån än

vad som följer av det lagrummet.

 De uppgifter Finansinspektionen och åklagare kan begära enligt 5 kap.

5 § aktiekontolagen gäller innehållet i ett avstämningsregister. Detta innebär

att uppgifter skall kunna erhållas både ur den dagliga journalen och ur

aktiekontona (se prop. 1990/91:42 s. 114). Bestämmelsen innebär att 7 §

datalagen inte utgör hinder mot att Värdepapperscentralen lämnar ut uppgifter

till Finansinspektionen även om detta sker för annat ändamål än registren är

avsedda för, eftersom utlämnandet av uppgifter regleras i lag. Inte heller kan

datalagens bestämmelse i och för sig anses utgöra något hinder mot att uppgifter

lämnas ut på så sätt att Finansinspektionen får direktåtkomst till registren

genom terminaluppkoppling.

 Enligt vad regeringen erfarit förs det inte längre några diskussioner mellan

Finansinspektionen och Värdepapperscentralen om tillfällig terminaltkomst till

avstämningsregistren. För att utredningar i insider-ärenden skall kunna bedrivas

effektivt bör det öppnas möjlighet för Finansinspektionen att få sådan åtkomst.

Regeringen delar den uppfattning som förts fram av Riksåklagaren och

Datainspektionen att frågan skall regleras i författning

 En rätt för Finansinspektionen att inhämta upplysningar genom direktinsyn i

avstämningsregister skulle innebära stora rationaliseringsvinster i den

övervakande verksamheten. Inspektionens möjligheter att på ett tidigt stadium

upptäcka och ingripa mot misstänkta överträdelser mot insiderlagen skulle öka

väsentligt. Mot detta skall ställas det integritetsintrång som en insyn i

Värdepapperscentralens register kan innebära. Denna intresseavvägning bör

lämpligen kunna tillgodoses genom att Finansinspektionen får tillgång endast

till sådana uppgifter som är nödvändiga för att insiderövervakningen skall kunna

bedrivas på ett effektivt sätt.

 Enligt 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen är upptagningar som

kan uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel att betrakta som allmänna

handlingar, om de förvaras hos en myndighet och kan anses som inkomna till

eller upprättade hos myndigheten. En upptagning anses enligt andra stycket i

samma bestämmelse vara förvarad hos myndigheten, om den är tillgänglig för

myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för

överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt

uppfattas. Om myndigheten enligt lag eller förordning eller särskilt beslut som

grundar sig på lag saknar befogenhet att göra överföringen, gäller detta

emellertid inte upptagningar som ingår i ett personregister. I sådana fall är

upptagningen alltså inte att anse som allmän handling hos myndigheten.

 Det nu anförda innebär att uppgifter i Värdepapperscentralens avstäm-

ningsregister genom terminaluppkopplingen blir att anse som allmän handling hos

Finansinspektionen. Med hänsyn till skyddet av de registrerades personliga

integritet bör det emellertid vara en naturlig utgångspunkt att

åtkomstmöjligheten för Finansinspektionen begränsas till sådana uppgifter som

behövs i verksamheten. Vi föreslår därför att inspektionen endast bör ha rätt

att föra över uppgifter från avstämningsregistren när uppgifterna har anknytning

till ett pågående ärende om misstänkt överträdelse av insiderlagens bestämmelser

eller bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan (se avsnitt 9).

 Det nu sagda innebär således att uppgifter i avstämningsregistren blir

allmänna handlingar hos Finansinspektionen endast om de kan hänföras till ett

ärende som pågår där. Enligt vårt förslag kommer sekretess att gälla i

verksamhet hos Finansinspektionen som rör övervakning enligt insiderlagen och av

bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan, om det kan antas att syftet med

beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten

skadas om uppgiften röjs. Till detta kommer att sekretess enligt 8 kap. 5 §

tredje stycket sekretesslagen (1980:100) gäller i sådan verksamhet för uppgifter

om enskildas ekonomiska och personliga förhållanden som på begäran har lämnats

av någon som är skyldig att lämna uppgifter till Finansinspektionen. Nu nämnda

sekretessbestämmelser är även tillämpliga på uppgifter som Finansinspektionen

enligt vårt förslag för över från avstämningsregistren.

 En annan fråga är vilka behörighetsregler m.m. som bör gälla för att

inspektionen skall få terminalåtkomst till avstämningsregistren. Även här gör

sig integritetsaspekterna starkt gällande. Frågan har diskuterats i andra

lagstiftningssammanhang vid ett flertal tillfällen, bl.a. i samband med

ändringar i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister (prop. 1986/87:112 ). I

det sammanhanget uttalade departementschefen följande (s. 108).

 Jag vill slutligen på nytt understryka att jag anser det av synnerlig vikt

 att rätten till terminalåtkomst knyts till noggranna behörighets-regler.

 Vidare bör förfrågningar och uttag av utdrag via terminal registreras på

 sådant sätt att det blir möjligt att i efterhand få veta vem som gjort dem.

 Alla tekniska möjligheter att få ett tillfredsställande skydd mot obehörigt

 utnyttjande av information i registret skall givetvis begagnas. Jag

 förutsätter att Datainspektionen kommer att utarbeta sådana föreskrifter

 efter samråd med Rikspolisstyrelsen och Domstolsverket. Det finns också

 anledning att i detta sammanhang peka på straffbestämmelsen om dataintrång

 i datalagen; den som olovligen bl.a. bereder sig tillgång till ADB-

 upptagning kan dömas till böter eller fängelse i högst två år. Även försök

 eller förberedelse till dataintrång är straffbart .

 I samma lagstiftningsärende uttalade Justitieutskottet följande (JuU 1987/88:7

s. 41 f):

 Utskottet vill först erinra om att utskottet vid ett par tillfällen haft

 anledning att ta ställning till frågor om terminalåtkomst till riks-

 polisstyrelsens register (se JuU 1984/85:12 s. 20 ff om tullens

 spaningsregister m.m. och JuU 1986/87:2 y angående riksdagens revisorers

 förslag 1985/86:23 om bl.a. rätt för statens invandrarverk att erhålla

 terminalåtkomst till polisens person- och belastningsregister). Utskottet

 har i dessa ärenden uttalat bl.a. att det enligt utskottets mening av

 integritetsskäl är en naturlig utgångspunkt att åtkomsten till uppgifter i

 centrala dataregister begränsas i största möjliga utsträckning. I linje

 härmed har utskottet framhållit att integritetsaspekterna måste tillmätas

 utomordentligt stor betydelse samt betonat vikten av att den

 integritetskänsliga informationen det gällde i de sammanhang som då var

 aktuella blir tillgänglig endast för sådana befattningshavare vid andra

 myndigheter som har ett oundgängligt behov av informationen. Utskottet har

 mot den angivna bakgrunden tillstyrkt att en begränsad krets av behöriga

 tjänstemän i brottsbeivrande verksamhet inom tullen kan erhålla

 terminaltillgång till polisregistren men avstyrkt tillgång för tjänstemän

 vid statens invandrarverk till person- och belastningsregistret.

 Finansinspektionens rätt att få terminalåtkomst kan ske på det sätt

utredningen föreslagit, nämligen genom att regeringen bemyndigas medge att

Finansinspektionen får terminalåtkomst till avstämningsregistren. Mot bakgrund

av de uttalanden som återgetts ovan kan det finnas anledning att i detta

sammanhang nämna något om förutsättningarna för direktuppkoppling. Regeringen

delar den uppfattning som framförts i tidigare sammanhang att åtkomsten till

uppgifter i centrala register av integritetsskäl bör begränsas i största möjliga

utsträckning och avser därför att i förordning meddela vilka förutsättningar som

bör gälla för terminaluppkopplingen. Det är angeläget att endast personer som är

i oundgängligt behov av informationen ges behörighet att inhämta uppgifter ur

registret genom terminal. När det gäller uppgifter ur avstämningsregister bör

sådan behörighet ges endast till befattningshavare inom Finansinspektionens

insiderenhet. Dessutom bör varje sådan befattningshavare ges en personlig kod

för tillgång till informationen. Systemet bör vidare vara konstruerat på så sätt

att det i efterhand är möjligt att verifiera vem som har genomfört sökningen,

när denna skedde och vilka uppgifter som har hämtats in. Regeringen förutsätter

att Finansinspektionen inleder diskussioner med Värdepapperscentralen och

Datainspektionen innan terminaluppkoppling sker.

 Värdepapperscentralen har ifrågasatt om inte Finansinspektionen även bör ha

direktåtkomst till andra register över värdepappersägare än det som centralen

för. Detta skulle t.ex. gälla de ägarregister som förs av de värde-

pappersinstitut som är förvaltare enligt aktiekontolagen. En generell möjlighet

till direktinsyn i andra ägarregister skulle enligt regeringens uppfattning

medföra omfattande tekniska arrangemang och dessutom inrymma en del

betänkligheter med hänsyn till integritetsaspekterna. Mot bakgrund av den legala

särställning som Värdepapperscentralen för närvarande har som registerförare kan

det heller inte anses omotiverat att möjligheten till direktåtkomst får avse

bara centralens register.

 Värdepapperscentralen har i sitt remissvar även tagit upp frågan om

kostnaderna för den uppkoppling till centralens avstämningsregister som

förslaget förutsätter. I den frågan anser regeringen det skäligt att Värde-

papperscentralen får stå för de kostnader som är nödvändiga för att göra det

möjligt för Finansinspektionen att via dataterminal placerad hos inspektionen

hämta uppgifter ur avstämningsregister i samma omfattning som i dag kan fås

genom förfrågan till centralen. Vid den bedömningen har regeringen tagit hänsyn

till att Värdepapperscentralen vid terminaluppkoppling besparas de kostnader som

hanteringen av inspektionens förfrågningar för närvarande medför.Vad däremot

gäller kostnader na för den datautrustning som skall finnas hos

Finansinspektionen för inhämtandet av uppgifter ur avstämningsregister bör

inspektionen stå för dessa.Regeringen delar även utredningens uppfattning att

Finansinspektionen bör ha rätt att begära att uppgifter lämnas på ADB-medium. Om

uppgifter inhämtas på det sättet måste emellertid följande beaktas. Om Finans-

inspektionen får begärda uppgifter på diskett förfogar inspektionen över

uppgifterna på sådant sätt att ett personregister uppkommer. Inspektionen måste

därför ha tillstånd av Datainspektionen innan uppgifter som tas emot på diskett

används. Uppgifter som hämtas in på datamedium får inte heller utan tillstånd av

Datainspektionen samköras med uppgifter ur annat register, t.ex.

insiderregistret. Samkörning innebär att uppgifterna i ett personregister

bearbetas maskinellt tillsammans med uppgifter i ett annat personregister hos

den registeransvarige eller hos annan registeransvarig. Vid samkörning av

uppgifter ur två personregister anses ett nytt personregister uppkomma.

Datalagens bestämmelser innebär att det krävs tillstånd från Datainspektionen

för att inrätta även ett sådant personregister om inte inrättandet av registret

har beslutats av riksdagen eller regeringen. Personregister som inrättas efter

beslut av riksdagen eller regeringen kallas för statsmaktsregister. Enligt 6 §

datalagen (1973:289) skall Datainspektionen, i den mån det behövs för att

förebygga risk för otillbörligt intrång i personlig integritet, meddela

föreskrifter om ändamålet med registret. Om inte regeringen eller riksdagen har

meddelat föreskrift i samma hänseende skall Datainspektionen meddela

föreskrifter om registrets ändamål även för statsmaktsregister.

 Enligt Finansinspektionen kommer uppgifter som inhämtas med stöd av 18 §

insiderlagen, oavsett om det sker med användande av ADB-hjälpmedel eller på

annat sätt, att sambearbetas. Detsamma kan komma att gälla för uppgifter som

inspektionen inhämtar från Värdepapperscentralen genom terminaluppkoppling. När

uppgifterna sambearbetas uppkommer det ett personregister. Vad inspektionen

uppgett innebär att det uppkommer ett personregister i varje ärende där

inspektionen utnyttjar sin frågerätt enligt insiderlagen eller rätten att föra

över uppgifter från Värdepapperscentralens avstämningsregistrer. Enligt

Inspektionen kommer de personregister som nu avses att förstöras när registren

inte längre behövs, dvs. när resp. utredning har avslutat.

 Inrättandet av personregister av nu angivet slag är nödvändigt för att

Finansinspektionens frågerätt skall vara meningsfull. Regeringen anser därför

att inspektionen skall ha rätt att inrätta personregister i syfte att utreda

misstanke om överträdelse av insiderlagens bestämmelser eller av bestämmelsen om

otillbörlig kurspåverkan. Registren bör inrättas som statsmaktsregister och

regeringen avser därför att genom förordning föreskriva att sådana register får

inrättas samt ange de föreskrifter, bl.a. om gallringsskyldighet, som av

integritetsskäl bör gälla för registren.

Sekretess för uppgifter i Finansinspektionens insiderutredningar

Den enda bestämmelse som uttryckligen tar sikte på sekretess för uppgifter som

kan förekomma i Finansinspektionens insiderutredningar är 8 kap. 5 § tredje

stycket sekretesslagen. Där sägs att sekretess gäller i statlig myndighets

verksamhet, som består i övervakning enligt insiderlagen, för sådan uppgift om

enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, vilken har lämnats av någon

som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock sekretess endast om denne kan antas lida skada

eller men om uppgiften röjs och sekretess inte motverkar syftet med

uppgiftsskyldigheten. Enligt första stycket i samma paragraf gäller sekretess

dessutom för vissa uppgifter i statlig myndighets verksamhet som består i

tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet,

värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet.

 I 5 kap. 1 § sekretesslagen finns en bestämmelse om s.k. förundersök-

ningssekretess. Där stadgas bl.a. att sekretess gäller för uppgift som hänför

sig till åklagarmyndighets, polismyndighets, tullmyndighets eller kustbe-

vakningens verksamhet för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, om

det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller

den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Vidare gäller enligt samma

bestämmelse motsvarande sekretess i annan verksamhet hos myndighet för att

biträda nu nämnda myndigheter med att uppdaga, utreda eller beivra brott samt

hos tillsynsmyndighet i konkurs och inom exekutionsväsendet för uppgift som

angår misstanke om att en gäldenär har begått brott som avses i 11 kap.

brottsbalken eller annat brott som har samband med gäldenärens

näringsverksamhet. Enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen gäller

förundersökningssekretess till skydd för den enskildes personliga eller

ekonomiska förhållanden. Enligt den bestämmelsen gäller emellertid inte

sekretess i verksamhet där en myndighet biträder åklagarmyndighet,

polismyndighet, tullmyndighet eller kustbevakningen.

 Utredningen anser att samma sekretess bör gälla hos Finansinspektionen som hos

de myndigheter som räknas upp i 5 kap. 1 § första stycket 3 och

9 kap. 17 § första stycket 3 sekretesslagen. Skälet är att det för närvarande är

oklart i vilken utsträckning sekretess gäller i insiderärenden. Utredningens

bedömning i denna del har, även om något lagförslag inte har lagts fram, fått

starkt stöd under remissbehandlingen.

 Redan när regler om handelsförbud i mitten av 1980-talet infördes i lagen

(1985:571) om värdepappersmarknaden uttalade departementschefen att

bestämmelserna om förundersökningssekretess gav tillräckliga möjligheter för

dåvarande Bankinspektionen att upprätthålla sekretess för de utredningar som

skulle ligga till grund för åtalsanmälan (prop. 1984/85:157 s. 74). I

förarbetena till insiderlagen gjordes samma bedömning (prop. 1990/91:42 s. 68).

Det hänvisades därvid bl.a. till att sekretess enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen

hos myndighet som biträder åklagarmyndighet kan gälla för t.ex. myndighetens

utredning till grund för åtalsanmälan samt att detta kan gälla även innan

uppgifterna har kommit åklagare eller polis till del (prop. 1979/80:2, Del A, s.

140).

 Även frågan om sekretess med hänsyn till den enskildes ekonomiska och

personliga förhållanden behandlades när lagen om värdepappersmarknaden infördes.

En motsvarande bestämmelse till gällande lydelse av 8 kap. 5 § tredje stycket

sekretesslagen om sekretess i myndighets övervakande verksamhet enligt

insiderlagen infördes då. I det ursprungliga lagförslaget föreslogs även en

komplettering av 9 kap. 17 § sekretesslagen på så sätt att sekretess skulle

gälla i Bankinspektionens verksamhet för att uppdaga eller utreda brottsliga

förfaranden på värdepappersmarknaden. Uppgifter som lämnades när det fanns

anledning anta att brott begåtts skulle alltså omfattas av den sistnämnda

bestämmelsen (prop. 1984/85:157 s. 114 f). Lagrådet invände mot detta och menade

att dåvarande Bankinspektionens utredningar inte kunde jämställas med

förundersökning i brottmål utan snarare var att jämställa med Riksbankens

befattning med frågor om överträdelser av valutalagstiftningen. Lagrådet

förordade därför att den föreslagna ändringen av 8 kap. 5 § sekretesslagen

skulle gälla även för uppgifter som lämnades till Bankinspektionen vid

misstanke om brott (a.a s. 231 f). Regeringen anslöt sig till dessa synpunkter

(a.a s. 256 och 280).

 Nu återgivna förarbetsuttalanden ger närmast vid handen att förunder-

sökningssekretess kan gälla för uppgifter i Finansinspektionens insider-

utredningar även innan anmälan skett till åklagare men att 9 kap. 17 §

sekretesslagen aldrig kan vara tillämplig i sådana ärenden. Även om det finns

utrymme för olika tolkningar av sekretesslagens nuvarande bestämmelser delar

regeringen utredningens uppfattning att det klart bör framgå av lagtexten i

vilken omfattning sekretess gäller.

 Vid Finansinspektionens undersökningar av misstänkt insider-brottslighet är

den s.k. frågerätten enligt 18 § insiderlagen av stor betydelse. Denna innebär

att inspektionen skriver till ett stort antal värdepappersinstitut och andra

aktörer och begär in uppgifter av olika slag, exempelvis avräkningsnotor. När

någon skäligen kan misstänkas för ett insiderbrott skall anmälan göras till

åklagare men ingenting hindrar att Finansinspektionen kontaktar åklagare

dessförinnan. Det kan också inträffa att inspektionen, efter att uppgifter har

hämtats in, inte finner anledning att överlämna ärendet till åklagare.

Frågerätten kan inte jämställas med förundersökning i brottmål utan syftet är i

stället till stor del att förbereda eller komplettera och bistå denna (prop.

1990/91:42 s. 67). Trots detta får Finansinspektionens uppgifter enligt

insiderlagen sägas vara direkt inriktade på spaning och brottsutredning. Enligt

utredningen innebär detta att det är tveksamt om förundersökningssekretess

enligt 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen kan föreligga för uppgifter i

Finansinspektionens insiderutredningar. Oavsett om denna bedömning är riktig

anser regeringen att det inte får föreligga någon tveksamhet om vad som gäller.

Uppgifter i Finansinspektionens utredningar kan ofta vara känsliga ur

utredningssynpunkt och det skulle kunna få förödande konsekvenser för den

fortsatta brottsutredningen om sådana uppgifter blir offentliga innan förunder-

sökning har inletts. Regeringen anser därför att det i lagtexten uttryckligen

bör anges att sekretess kan gälla i Finansinspektionens övervakande verksamhet

enligt insiderlagen.

 En annan fråga är om det finns skäl att ytterligare utvidga reglerna om

sekretess till skydd för den enskildes förhållanden. Nuvarande bestämmelse i 8

kap. 5 § tredje stycket sekretesslagen utgör enligt regeringens uppfattning en

rimlig avvägning mellan den enskildes intressen och offentlighetsprincipen. Det

har inte heller framkommit någonting som ger vid handen att de bestämmelser som

finns i dag har inneburit något problem sett ur den enskildes perspektiv. Mot

denna bakgrund anser regeringen att det för närvarande inte finns skäl att

föreslå någon utvidgning av sekretessen till skydd för den enskilde.

 35

8 Begränsning av korttidsaffärer

Regeringens förslag: Vissa befattningshavare i ett aktiemarknadsbolag och dess

moderbolag skall få överlåta aktier i bolaget tidigast tre månader efter det att

motsvarande antal aktier av samma slag förvärvats. Överträdelser av förbudet

avgiftssanktioneras. Avgiften vid överträdelser av förbudet mot korttidshandel

skall fastställas till 90 % av vinsten.

 Det införs undantagsregler som innebär att det utan hinder av förbudet mot

korttidshandel är tillåtet att överlåta aktier om kursen har fallit under

anskaffningskursen, att överlåta aktier i enlighet med villkoren i ett offent-

ligt erbjudande om köp av aktier samt att överlåta tilldelade emissionsrätter.

Finansinspektionen får medge undantag från förbudet även i andra fall, om det

finns synnerliga skäl.

 Utredningens bedömning: Utredningen anser att det inte bör införas något

förbud mot korttidsaffärer (se betänkandet s. 63-66).

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del instämmer i

utredningens bedömning.

 Bakgrund: Frågan om förbud mot korttidsaffärer har varit föremål för

överväganden tidigare. Värdepappersmarknadskommittén föreslog en regel om sådan

begränsning för vissa personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag. Om en

person med insynsställning antingen sålde aktier i det egna bolaget inom sex

månader från det han köpt dem eller inom samma tid återköpte aktier som han sålt

skulle han enligt förslaget vara skyldig att betala vinsten av affären till

bolaget (se SOU 1989:72 s. 183-186). Talerätten skulle i första hand tillkomma

bolaget och i andra hand åklagaren. Förslaget var till stora delar utformat

efter förebild av en bestämmelse i amerikansk lagstiftning.

 Flera remissinstanser delade kommitténs uppfattning att det i och för sig

fanns skäl att införa ett förbud mot korttidshandel. Förslaget kritiserades

emellertid på olika grunder. Den starkaste kritiken riktades mot att åklagare

skulle åläggas att föra en civilrättslig talan för bolagets räkning. En

remissinstans ansåg att det var onaturligt att tala om vinst i de fall där en

person säljer aktier i en nedåtgående marknad för att senare återköpa aktierna

till lägre kurs. Från vissa håll framfördes den uppfattningen att det inte fanns

några belägg för att personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag oftare än

andra ägnade sig åt insiderhandel. Det påpekades även att liknande regler saknas

inom EG. Andra kritiska synpunkter var att det fanns en risk för att

överträdelser skulle kunna förväxlas i massmedia med insiderbrott och att det

inte fanns några belägg för att ett förbud skulle minska eventuella missbruk av

förtrolig information. Tvärtom framfördes från ett håll att korttidshandel

utförd av personer med insynsställning skulle kunna vara en positiv företeelse

genom att sådan handel kunde utgöra väsentlig information för marknaden (se

vidare prop. 1990/91:42 s. 166 ff).

 Departementschefen uttalade att det fanns vissa fördelar med den föreslagna

regeln genom att den avsevärt skulle försvåra möjligheterna att göra otillåtna

affärer. Han ansåg emellertid att förslaget krävde ytterligare överväganden på

grund av de tillämpningsproblem regeln kunde föranleda. En annan nackdel med

förslaget ansågs vara att även legitima affärer helt skulle utebli genom kravet

på att aktier skulle behållas i sex månader (prop. 1990/91:42 s. 73 f).

 Skälen för regeringens förslag: Utredningen har i sitt förslag övervägt en

civilrättslig regel liknande den som föreslogs av Värdepappersmarknadskommittén.

Mot bakgrund av vissa av de synpunkter som framfördes under remissbehandlingen

av det förslaget anser utredningen emellertid att det inte bör införas något

förbud mot korttidshandel. Ytterligare ett skäl mot en sådan reglering är enligt

utredningen att det kan uppkomma en svårlöst konflikt mellan bolagets rätt till

ersättning och statens anspråk på förverkande enligt insiderlagen för det fall

otillåten information skulle ha utnyttjats. Utredningen anser att frågan i

stället bör lösas genom självreglering och hänvisar till de rekommendationer som

utfärdats av Svenska Fondhandlareföreningen samt de regler som gäller för

personalen hos OM Stockholm AB. För aktiemarknadsbolagens del anser utredningen

att de bolag som önskar införa begränsning av korttidshandel för sina anställda

kan göra detta genom villkor i de individuella anställningsavtalen eller genom

insiderförbehåll i bolagsordningen.

 Som utredningen anför finns det för värdepappersinstitutens del en omfattande

självreglering i form av de rekommendationer som har getts ut av Svenska

Fondhandlareföreningen. Reglerna, som omfattar även handel med valuta, innebär

bl.a. följande. De personer som omfattas är anställda i värdepappersbolag samt

personer som är anställda inom bankers fond- och notariatrörelse,

värdepappersrörelse eller liknande samt valutahandelsrörelse. Rekommendationerna

gäller även för närstående till sådana anställda. Med närstående förstås make,

sambo eller omyndigt barn under 18 år som står under den anställdes vårdnad. De

personer som omfattas av rekommendationen får placera i svenska och utländska

marknadsnoterade värdepapper och i derivatinstrument avseende utländsk valuta

endast om innehavstiden överstiger tre månader. Detsamma gäller för utländsk

valuta som köps avista för annat ändamål än betalning av varor, tjänster eller

resor. Värdepapper eller utländsk valuta som innehas då anställningen påbörjas

skall anses vara innehavda i mer än tre månader. Med köp och försäljning

jämställs byte av värdepapper eller valuta. Kurssäkring av innehavda värdepapper

eller utländsk valuta får ske genom utnyttjande av option eller termin. En

förutsättning är i sådana fall att innehavstiden för värdepapperen eller valutan

vid tidpunkten för eventuell lösen eller försäljning överstiger tre månader. Om

en option utnyttjas i detta syfte får kvittning inte ske tidigare än tre månader

efter förvärvet om kvittningen ger upphov till vinst. Vid s.k. blankning får

täckningsköp ske tidigast efter tre månader. Undantag från kravet på minsta

innehavstid gäller vid försäljning då kursen är lägre än anskaffningsvärdet, vid

täckningsköp till följd av blankning då kursen överstiger säljkursen, vid

försäljning av tilldelade emissionsrätter, vid förvärv av andra värdepapper än

derivatinstrument med kortare löptid till inlösen än tre månader under

förutsättning att inlösenbeloppet är känt vid förvärvet (t.ex. statsskuldväxlar

och obligationer) samt vid utnyttjande av t.ex. köpoption, teckningsoption resp.

konvertibelt skuldebrev för lösen, nyteckning resp. konvertering till

underliggande värdepapper eller utländsk valuta. I det sistnämnda fallet finns

inte något krav på att det utnyttjade instrumentet har innehafts i tre månader.

Dessutom skall vid beräkningen av innehavstiden för det underliggande

värdepapperet eller valutan i sådana fall även innehavstiden för det instrument

som utnyttjats vid förvärvet tillgodoräknas. Rekommendationen gäller även när

den anställde sparar i andelar i en värdepappersfond. Slutligen innehåller

rekommendationen vissa regler för de fall där den anställde är medlem eller

delägare i sparklubb eller bolag för handel och förvaltning av värdepapper och

valutor.

 Även vissa myndigheter och andra aktörer än värdepappersinstitut har infört

regler liknande de som finns i Fondhandlareföreningens rekommendationer.

Exempelvis har Värdepapperscentralen nyligen antagit sådana regler för sina

anställda. Vidare finns regler om förbud mot korttidsaffärer för anställda hos

bl.a. OM Stockholm AB, Riksbanken och Finansinspektionen.

 EG:s insiderdirektiv (89/592/EEG) innehåller inte någon bestämmelse om

korttidshandel. Artikel 10 i investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG) innebär

emellertid att medlemsstaterna skall införa sundhetsregler för

värdepappersföretag och att dessa regler bl.a. skall ålägga sådana företag att

ha en internkontrollfunktion som särskilt innehåller regler för affärer som

genomförs av anställd personal. Finansinspektionen har mot den bakgrunden

antagit föreskrifter om bl.a. sundhets- och uppföranderegler avseende handel

och tjänster på värdepappersmarknaden (FFFS1995:59). Föreskrifterna, som trädde

i kraft den 1 januari 1996, gäller för värdepappersinstitut. I föreskrifterna

sägs att sådana institut inom sin organisation skall införa regler rörande

anställdas och närståendes egna affärer med finansiella instrument och utländsk

valuta i syfte att säkerställa allmänhetens förtroende för

värdepappersmarknaden. Vidare finns i paragrafen tvingande anvisningar om vad

dessa regler skall innehålla. Anvisningarna överensstämmer i stort med

Fondhandlareföreningens rekommendationer.

 Det har i praktiken visat sig vara svårt att lagföra överträdelser mot

insiderlagens handelsförbud (insiderbrott). Svårigheterna ligger bl.a. i att

upptäcktsrisken vid sådan brottslighet är låg, eftersom brottet inte riktar sig

mot enskilda i egentlig mening. Det finns således inte någon självklar

målsägande som kan ge in brottsanmälan. I stället ankommer det på

Finansinspektionen att i sin övervakande verksamhet enligt insiderlagen försöka

uppdaga brott mot handelsförbudet. Utredningar kring insiderbrott innefattar

ofta betydande bevissvårigheter. Sedan år 1989 har endast fem fall avseende

insiderbrott prövats av domstol. Under motsvarande period har Finansinspektionen

anmält omkring 30 fall till åklagare för åtal. De flesta av dessa ärenden har

avskrivits av åklagaren.

 Ett förbud mot korttidshandel har fördelar ur bevissynpunkt. Med en sådan

regel undgår man de svårigheter som ligger i att bevisa att en person som har

genomfört en affär har haft tillgång till insiderinformation av sådant slag att

handelsförbud har förelegat. En sådan regel kan därmed utgöra ett värdefullt

komplement till insiderlagens handelsförbud. Ett förbud mot korttidshandel torde

även kunna ha viss förebyggande effekt genom att det riktas mot sådana personer

som har särskilt goda förutsättningar att få tillgång till information som är

kurspåverkande. Detta behöver i och för sig inte innebära att sådana personer

oftare än andra skulle göra sig skyldiga till insiderbrott. Den preventiva

betydelsen ligger i stället i det att en sådan regel riktar sig mot den

personkrets som på grund av sin ställning har särskilda förutsättningar att begå

insiderbrott. Frestelsen att begå sådant brott torde därmed minska. Till detta

kommer att insiderinformation normalt har störst betydelse i ett kortsiktigt

perspektiv. Vid längre innehav ökar osäkerheten om kursutvecklingen eftersom

andra faktorer kan komma att påverka kursen. Ett förbud mot korttidshandel

skulle därmed bidra till att göra det mindre fördelaktigt att med stöd av

insiderinformation spekulera i kortsiktiga kursförändringar genom att köpa och

sälja aktier i nära anslutning till offentliggörandet av en kurspåverkande

omständighet.

 En annan fördel med en förbudsregel mot korttidshandel är att den kan stärka

allmänhetens och de olika aktörernas förtroende för värdepappersmarknadens sätt

att fungera. Detta är i sin tur en förutsättning för att en god likviditet skall

kunna upprätthållas på marknaden.

 Regeringen delar utredningens bedömning att en bestämmelse av det slag

Värdepappersmarknadskommittén föreslog är mindre lämplig. De fördelar som kan

ses med en bestämmelse som begränsar möjligheterna att göra korttidsaffärer får

emellertid anses vara så stora att en sådan bestämmelse bör införas. När det

gäller den närmare utformningen av bestämmelsen gör regeringen följande

överväganden.

 Som nämnts finns det sedan tidigare en omfattande och väl etablerad

självreglering inom värdepappersinstitutens verksamhetsområde. Dessutom

föreligger det på grund av Finansinspektionens föreskrifter skyldighet för

sådana institut att fr.o.m. årsskiftet 1995/96 införa förbud mot korttidshandel

för anställd personal. Liknande regler har på frivillig väg införts för

anställda vid de börser som är verksamma i Sverige och för vissa myndigheter,

t.ex. Riksbanken. Däremot förekommer det såvitt framkommit inte någon

motsvarande självreglering bland aktiemarknadsbolagen.

 Ett lagstadgat förbud mot korttidshandel bör endast rikta sig mot vissa

kategorier av anställda i och uppdragstagare till aktiemarknadsbolag samt

närstående till sådana personer. Förbudet bör gälla en mindre krets personer som

har särskilda förutsättningar att få tillgång till förtrolig information som rör

bolaget. Den krets som bör omfattas är enligt regeringens uppfattning ledamöter

och suppleanter i styrelsen, verkställande direktör, vice verkställande

direktör, revisorer och revisorssuppleanter. Vidare bör motsvarande befattnings-

havare i ett aktiemarknadsbolags moderföretag omfattas av förbudet.

 Således är den krets som kommer att omfattas av förbudet mot korttidshandel

mindre än den som skall anses ha insynsställning i aktiemarknadsbolag. Denna

åtskillnad får anses motiverad med hänsyn till att förbudet för den enskilde är

mer ingripande än anmälningsskyldigheten till insiderregistret.

 Ett förbud mot korttidshandel är en nyhet i svensk rätt. Detta talar för att

det förbjudna området ges en tämligen snäv avgränsning. Det bör så långt är

möjligt undvikas att förbudet drabbar legitim handel eller att regeln påverkar

likviditeten i handeln i nämnvärd grad. Enligt regeringens uppfattning bör

förbudet endast gälla när aktier eller med aktier likställda finansiella

instrument säljs i en uppåtgående marknad.

 I detta sammanhang bör även frågan om s.k. blankning beröras. Blankning är ur

juridisk mening närmast att bedöma som en överlåtelse av värdepapper med

skyldighet att senare återlämna värdepapper av motsvarande antal och

beskaffenhet till överlåtaren (se SOU 1993:114 s. 235). Ibland talas även om

aktielån eller värdepapperslån. Blankning kan ske antingen genom att man säljer

ett finansiellt instrument som man förfogar över men inte äger (äkta blankning)

eller genom att man säljer ett finansiellt instrument som man inte förfogar över

(oäkta blankning). Syftet med blankning är ofta att vidareförsäljning skall ske

och att täckningsköp därför måste genomföras vid en senare tidpunkt. Oavsett om

man ser blankning som ett lån eller en överlåtelse med återköpsförbehåll finns

det enligt regeringens uppfattning inte någon anledning att särbehandla

blankning när det gäller korttidsaffärer. Det kan dessutom ifrågasättas om det

normalt finns ett angeläget behov av att göra blankningsaffärer hos den

personkrets som det nu handlar om. Även blankning bör därför omfattas av

förbudet mot korttidshandel. Vid aktielån skall det således inte vara tillåtet

att vidareförsälja aktierna innan de har varit ägarregistrerade hos

Värdepapperscentralen i tre månader. Regeln innebär också att det inte är

möjligt att genomföra oäkta blankningsaffärer, dvs. att överlåta aktier innan

de har förvärvats, eftersom aktierna även i sådana fall har överlåtits tidigare

än tre månader från förvärvet.

 Regeringens förslag innebär att det inte skall vara förbjudet att efter

försäljning av aktier återköpa motsvarande aktier inom tremånadersfristen. Ett

sådant förbud är i och för sig inte otänkbart eftersom det är möjligt att göra

en vinst eller begränsa en förlust även vid en kursnedgång om man har tillgång

till insiderinformation. Det kan emellertid inte anses vara motiverat att skilja

på de situationer där återköp sker och de fall där försäljningslikviden används

för annat ändamål. Det bör dessutom framhållas att en försäljning i en

nedåtgående marknad som sker av någon som besitter insiderinformation kan vara

att bedöma som insiderbrott. Den nu föreslagna bestämmelsen är, som tidigare

påpekats, närmast av ordningskaraktär och införs främst för att minska

incitamenten att begå insiderbrott. Mot denna bakgrund och på grund av de

tillämpningsproblem som annars kan följa finns det för närvarande inte anledning

att införa ett förbud mot korttidshandel även för återköp av aktier när kursen

har fallit.

 Endast sådana förvärv och överlåtelser som sker efter det att anställningen

eller uppdraget påbörjats bör omfattas av förbudet. Sådana aktier som innehas

dessförinnan bör därför anses vara innehavda i tre månader. Däremot bör förbudet

vara tillämpligt då överlåtelse sker efter det att anställningen eller uppdraget

har avslutats, om förvärvet skett medan anställningen eller uppdraget varade.

 För vissa situationer bör det göras undantag från förbudet mot korttidshandel.

Det bör vara tillåtet att sälja aktier om kursen har fallit, dvs. att sälja med

förlust. Det får dessutom anses vara oskäligt att införa en regel som generellt

förbjuder försäljning av aktier när kursen har fallit. Vidare bör det vara

tillåtet att sälja aktier i enlighet med villkoren i ett offentligt erbjudande

om köp av aktier. En annan situation som bör omfattas av en undantagsregel är

när någon tilldelas teckningsrättsbevis eller delbevis vid nyemission resp.

fondemission i bolaget. Det skulle vara oskäligt om en person är förhindrad att

sälja ett teckningsrättsbevis om han eller hon köpt aktierna inom tre månader

före teckningstidpunkten. I sådana fall skulle personen i fråga nämligen vara

tvungen att avstå från teckningsrättens värde i de fall där denne saknar

ekonomisk förmåga att teckna aktierna. Liknande synpunkter gäller även vid

delbevis.

 Det kan även finnas andra situationer i vilka det skulle vara uppenbart

oskäligt att hindra en försäljning inom tremånadersfristen. För dessa

situationer bör det finnas en möjlighet för Finansinspektionen att medge

undantag. För att undantag skall kunna medges bör det finnas synnerliga skäl.

Exempel på situationer i vilka synnerliga skäl skall kunna anses vara för handen

omnämns i författningskommentaren.

 Ett förbud mot korttidshandel bör närmast utformas som en ordningsföreskrift.

Eftersom det är fråga om en bestämmelse av ordningskaraktär bör därför i

möjligaste mån försöka undvikas att förväxling sker i massmedia med

insiderbrott. Det händer att sådan förväxling sker i dag när det gäller

förseelser mot anmälningsskyldigheten enligt insiderlagen.

 Det nu anförda talar för att man förenar även förbudet mot korttidshandel med

en avgiftssanktion (jfr avsnitt 6.4). Avgiften vid överträdelser av förbudet mot

korttidshandel bör emellertid utformas på annat sätt än beträffande

överträdelser av anmälningsskyldigheten. De beräkningsgrunder som redogjorts för

tidigare bör inte tillämpas på korttidsaffärer. I dessa fall är det uteslutande

fråga om en vinstbegränsande avgift. Avgiften bör därför i stort sett motsvara

den vinst som affären har medfört. För att göra regeln så enkel som möjligt bör

avgiften vid en otillåten korttidsaffär schablonmässigt beräknas till 90 % av

vinsten, dvs. skillnaden mellan vad som har betalats för motsvarande aktier inom

tremånadersfristen och vad som har uppburits vid försäljningen. Härigenom

beaktas även i skälig omfattning de transaktionskostnader som kan vara förenade

med affären, exempelvis courtage och skatter. I linje med detta resonemang bör

avgiften inte vara avdragsgill vid taxering. En kompletterande bestämmelse om

detta bör tas in i kommunalskattelagen (1928:370). I övrigt bör de allmänna

bestämmelserna om sanktionsavgifter tillämpas. Detta innebär bl.a. att även

avgiften vid korttidsaffärer måste ligga inom intervallet 15 000 - 350 000

kronor.

 Vid korttidsaffärer bör avgift inte tas ut om förseelsen samtidigt utgör

överträdelse av insiderlagens handelsförbud. Vinning av insiderbrott skall

nämligen enligt 21 § insiderlagen förklaras förverkad om det inte är oskäligt.

Det bör inte komma i fråga att både förverka vinsten av en affär och att ta ut

en sanktionsavgift. I sådana situationer bör det därför normalt anses föreligga

synnerliga skäl att efterge hela avgiften.

9 Otillbörlig kurspåverkan

Regeringens förslag: Otillbörlig kurspåverkan kriminaliseras. Kriminaliseringen

omfattar skenavtal och dolda avtal som ingås vid handel med finansiella

instrument, om avsikten är att otillbörligt påverka priset vid allmän

omsättning av sådana instrument. Detsamma gäller andra avtal eller åtgärder som

vidtas i avsikt att otillbörligt påverka priset på finansiella instrument, om

åtgärden är ägnad att vilseleda marknaden.

 Straffet är böter eller fängelse i högst sex månader. Är brottet grovt skall

dömas till fängelse i lägst sex månader och högst fyra år. I ringa fall skall

inte dömas till ansvar. Om ansvar kan följa även enligt bestämmelse i

brottsbalken skall brottsbalkens bestämmelse tillämpas.

 Finansinspektionen övervakar efterlevnaden av bestämmelsen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Utredningen har emellertid inte föreslagit att det införs någon särskild

straffskala för grova brott (se betänkandet s. 67-73, 112-116 och 133-145).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker att det införs en

kriminalisering av otillbörlig kurspåverkan eller lämnar förslaget utan erinran.

Flera remissinstanser anser emellertid att en utformning av lagrummet enligt

utredningens förslag kan leda till tolknings- och bevissvårigheter.

Finansinspektionen menar att det är svårt att bevisa förekomsten av hemliga

avtal. Vidare anser inspektionen att det kan bli svårt att bevisa att en åtgärd

har påverkat priset på finansiella instrument. Inspektionen föreslår därför att

den del av bestämmelsen som avser andra åtgärder än skenavtal och hemliga avtal

formuleras på så sätt att det räcker med att åtgärden skall ha varit ägnad att

påverka priset. Riksbanken föreslår att det införs ett otillbörlighetsrekvisit

även i den del av bestämmelsen som behandlar hemliga avtal, eftersom vissa av

bankens egna transaktioner annars skulle kunna komma att omfattas av

kriminaliseringen. Riksåklagaren föreslår att det införs en särskild straffskala

för grova brott.

 Skälen för regeringens förslag: Genom bestämmelsen i 9 kap. 9 § brottsbalken

är redan vissa kursmanipulativa åtgärder kriminaliserade. Den som offentliggör

eller på annat sätt bland allmänheten sprider vilseledande uppgift för att

påverka priset på bl.a. värdepapper kan enligt det lagrummet dömas enligt

paragrafens första stycke för svindleri. Detsamma gäller enligt andra stycket om

någon, som medverkat vid bildande av aktiebolag eller annat företag eller på

grund av sin ställning bör äga särskild kännedom om ett företag, uppsåtligen

eller av grov oaktsamhet offentliggör eller på annat sätt bland allmänheten

sprider vilseledande uppgift som är ägnad att påverka bedömandet av företaget i

ekonomiskt hänseende och som medför skada. De kurspåverkande förfaranden som

behandlas i paragrafen innebär spridande av vilseledande uppgifter i exempelvis

ett aktiebolags årsbokslut eller i den allmänna informationsgivningen om

bolaget.

 I paragrafens första stycke kriminaliseras spridande av vilseledande uppgift

som lämnas av vilken person som helst, oavsett om denne har anknytning till

företaget eller ej. För straffbarhet krävs att uppgiften lämnats i syfte att

påverka priset på t.ex. värdepapper. Enligt andra stycket krävs inte något syfte

att påverka priset för att straffbarhet skall föreligga. Däremot krävs att den

oriktiga uppgift som lämnats varit ägnad att påverka bedömningen av bolaget i

ekonomiskt hänseende på ett sätt som kan medföra skada. I de fallen är

bestämmelsen tillämplig endast i förhållande till en begränsad krets personer

med nära anknytning till bolaget. Till denna personkrets hör bl.a. stiftare,

styrelseledamot och verkställande direktör. Vidare innefattas sådana personer

som genom aktieinnehav utövar ett faktiskt inflytande över företaget.

Utomstående personer omfattas inte av andra stycket även om de har tillgång till

sådan information om bolaget som kan påverka bedömandet av det i ekonomiskt

hänseende. Som exempel kan nämnas att anställda i värdepappersbolag inte

omfattas av paragrafens andra stycke.

 Vidare är paragrafen bara tillämplig om de oriktiga uppgifterna är riktade

till en obestämd krets. Om uppgifterna riktar sig till bolagets intressenter kan

det därför bara bli fråga om svindleri om de är så många att man kan tala om ett

spridande bland dem.

 För att paragrafens andra stycke skall vara tillämpligt krävs även att den

uppgift som lämnats är ägnad att påverka bedömandet i ekonomiskt hänseende och

att medföra skada. Innebörden av detta är att någon kan förväntas att göra en

förlustbringande affär på grund av uppgiften. Bestämmelsen täcker bl.a. det fall

att någon lägger en sådan oriktig uppgift till grund för ett beslut att köpa

eller sälja aktier i bolaget.

 Slutligen krävs inte för ansvar enligt bestämmelsen att någon faktiskt har

genomfört en förlustbringande affär. Det är tillräckligt att uppgiften eller

bokföringen har offentliggjorts eller spritts bland allmänheten. För ansvar

enligt andra stycket räcker det även med att uppgiften har lämnats av grov

oaktsamhet. Om de personer som avses där vidarebefordrar oriktiga uppgifter utan

att kontrollera om de är riktiga kan de därför ställas till ansvar för

svindleri.

 I 11 kap. 5 § brottsbalken finns dessutom en bestämmelse om bokföringsbrott

som främst syftar till att informationen om ett företags ekonomiska resultat

skall vara korrekt. Om de uppgifter som lämnas i bokföringen inte är

tillräckliga för att rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning i

huvudsak skall kunna bedömas kan ansvar följa enligt paragrafen. En

förutsättning är emellertid att brottet inte kan anses ringa.

 De bestämmelser för vilka nu redogjorts tar främst sikt på den allmänna

informationsgivningen kring aktiebolag. Någon lagstiftning som direkt tar sikte

på kursmanipulativa åtgärder vid själva handeln med finansiella instrument finns

inte i Sverige, även om sådana åtgärder i vissa fall torde kunna vara att bedöma

som brott enligt brottsbalken. Mot denna bakgrund finns det skäl att överväga

lagstiftning mot otillbörlig kurspåverkan.

 Utredningens förslag innebär en kriminalisering av åtgärder som är riktade mot

själva marknaden och där syftet är att påverka kursen vid handel med finansiella

instrument. Sådana marknadsoperationer kan enligt förslaget bestå av olika

avtalstyper såsom skenavtal och avtal med hemliga återköpsklausuler eller

villkor om förbud mot vidareförsäljning. I en del av dessa fall kan följden bli

att kursen drivs upp på grund av att tillgången till instrumenten i fråga

minskar på marknaden. Vad gäller skenavtal kan sådana påverka kursen genom att

en investerare t.ex. hindrar kursen från att falla under en viss lägsta nivå

genom att genomföra affärer mellan egna depåer under en viss tid. Investeraren

gör således affärerna med sig själv men utåt sett framstår det som om verklig

handel har skett. Nu nämnda avtalstyper exemplifieras i det första stycket i

lagförslaget. Enligt ett andra stycke i förslaget skall även andra åtgärder som

vidtas i syfte att otillbörligt påverka kursen omfattas. För straffbarhet krävs

emellertid i sådana fall att effekten har inträtt, dvs. att kursen faktiskt har

påverkats.

 Frågan om kriminalisering av otillbörlig kurspåverkan har varit föremål för

behandling tidigare. Värdepappersmarknadskommittén föreslog sådan lagstiftning i

sitt betänkande Värdepappersmarknaden i framtiden (SOU 1989:72 s. 198 ff). Vid

remissbehandlingen av förslaget pekade emellertid flera remissinstanser på

svårigheterna med att på ett tillräckligt klart sätt definiera det straffbara

området. Departementschefen delade den uppfattningen och ansåg att frågan borde

övervägas närmare (prop. 1990/91:42 s. 74 f). Frågor som hör samman med

otillbörlig kurspåverkan har även varit föremål för överväganden av de av

Stockholms Fondbörs tillsatta utredningarna kring Fermenta och Nobel Industrier

m.fl.

 Som uttalats i tidigare lagstiftningssammanhang bör sådana förfaranden

motverkas som inte har något legitimt syfte utan enbart är avsedda att vara

vilseledande och kursmanipulativa (prop. 1990/91:42 s. 74). Det förslag som nu

har lagts fram har kritiserats främst för att det anses leda till tolknings- och

bevissvårigheter. Å andra sidan har flera remissinstanser framhållit att

omfattningen av det straffbelagda området är väl avvägt, särskilt mot bakgrund

av att det är fråga om en nykriminalisering. Man har även betonat bestämmelsens

moralbildande funktion.

 Regeringen delar uppfattningen att den föreslagna lydelsen skulle kunna

medföra tillämpningssvårigheter. Å andra sidan är det angeläget att nu täcka

den lucka som finns i svensk lagstiftning vad gäller vissa kursmanipulativa

åtgärder. Som utredningen framhållit är Sverige i dag ett av de få länder som

inte har någon lagstiftning som direkt tar sikte på otillbörlig kurspåverkan.

Med den snäva utformning lagrummet fått enligt förslaget kan det inte anses

föreligga någon risk för att fullt legitima marknadsoperationer kan komma att

omfattas av kriminaliseringen. Redan av brottsrubriceringen framgår att endast

otillbörliga åtgärder omfattas av bestämmelsen. För att undanröja eventuella

tveksamheter finns det emellertid anledning att, som Riksbanken föreslagit,

införa ett uttryckligt otillbörlighetsrekvisit även i den del av bestämmelsen

som tar sikte på skenavtal och hemliga avtal (första stycket). Rekvisitet bör på

samma sätt som i den del av bestämmelsen som tar upp andra typer av åtgärder

(andra stycket) uttryckas på så sätt att avsikten med åtgärden skall ha varit

att otillbörligt påverka kursen. Ett sådant förtydligande torde reducera

eventuella tillämpningssvårigheter. Visserligen har åklagaren enligt allmänna

principer bevisbördan även för att avsikten med en åtgärd har varit att

otillbörligt påverka priset men de avtal som anges är till sin natur typiskt

sett sådana att de används vid kursmanipulationer. Om övriga förutsättningar är

uppfyllda torde man därför som regel kunna utgå från att avtalen ingåtts med

avsikt att otillbörligt påverka priset på de finansiella instrument avtalet

gäller. Den misstänkte kan i sådana fall bemöta detta genom att ange en rimlig

förklaring till varför bedömningen bör bli en annan. Om förklaringen inte kan

lämnas utan avseende följer av allmänna regler om bevisning i brottmål att

åklagaren har bevisbördan för att syftet med förfarandet har varit att

otillbörligt påverka kursen.

 Utredningen har föreslagit att bestämmelsens andra stycke utformas efter

förebild av bestämmelsen i 11 kap. 4 § första stycket andra meningen

brottsbalken om mannamån mot borgenärer. För att förhindra att normala

transaktioner omfattas har därför föreslagits att bestämmelsen skall gälla för

den som i otillbörligt syfte påverkar priset vid allmän omsättning av

finansiella instrument. Brottet är alltså i den delen ett s.k. effektdelikt,

dvs. det krävs att priset faktiskt har påverkats för att straffbarhet skall

inträda. Utredningen har inte motiverat detta närmare. Som flera remissinstanser

påtalar kan det inte anses föreligga några sakliga skäl för att kräva att en

prispåverkan inträffat. För att något minska de tillämpningssvårigheter som kan

uppstå bör det därför räcka med att det föreligger en avsikt att otillbörligt

påverka priset.

 Enligt utredningen är det vid tillämpning av andra stycket en förutsättning

för straffbarhet att åtgärden har varit ägnad att vilseleda marknaden. Som

framhållits under remissbehandlingen bör detta rekvisit klart framgå av

lagtexten.

 Utredningen diskuterar även frågan i vad mån uppgifter som sprids via

massmedia, t.ex. av ekonomijournalister, och som påverkar kurssättningen bör

kriminaliseras. Enligt den bedömning utredningen gör möter emellertid en sådan

kriminalisering hinder på grund av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen.

Regeringen delar utredningens uppfattning att det finns betänkligheter mot en

kriminalisering av de fall där kursen kan påverkas av rapportering i massmedia.

Något förslag om en sådan kriminalisering bör därför inte läggas fram.

 Otillbörlig kurspåverkan kan inte anses vara mindre straffvärt än

insiderbrott. Beträffande insiderbrott gäller enligt 20 § andra stycket insider-

lagen att om brottet med hänsyn till affärens omfattning och övriga

omständigheter är grovt skall dömas till fängelse i lägst sex månader och högst

fyra år, om gärningen inte är belagd med strängare straff i brottsbalken. Även

för otillbörlig kurspåverkan bör det därför införas en särskild straffskala för

grova brott.

 En omständig som kan beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt eller ej

är omfattningen av kurspåverkan. Om det kan påvisas att den åtgärd som har

vidtagits har lett till en väsentlig kursförändring bör således brottet kunna

bedömas som grovt. Vad som skall förstås med väsentlig kurspåverkan bör

överlämnas till rättstillämpningen att bestämma. Till ledning för tolkningen bör

emellertid viss jämförelse kunna ske med bedömningen av motsvarande begrepp när

det gäller insiderbrott. Som framgår ovan skall emellertid ansvar för

otillbörlig kurspåverkan kunna följa även om det inte kan bevisas att en

vidtagen åtgärd har lett till någon kurspåverkan. I sådana fall kan givetvis

inte den kurspåverkan som skett ligga till grund för en bedömning av brottets

svårighetsgrad. Detta utesluter inte att brottet bör kunna anses vara grovt

även i sådana fall. Vid organiserad och omfattande brottslighet bör exempelvis

brottet kunna bedömas vara grovt oavsett om det kan bevisas att de vidtagna

åtgärderna har lett till någon kurspåverkan. Om handeln genomförs från flera

olika institut som dessutom kanske finns i olika länder kan detta vara en

försvårande omständighet. Sådan handel är nämligen ägnad att avsesvärt försvåra

utredningen av den brottslighet det nu är fråga om. Ett annat exempel på när ett

brott bör kunna bedömas vara grovt är när t.ex. ett värdepappersinstitut

använder ett stort antal kunder i uteslutande syfte att driva upp kursen på ett

visst finansiellt instrument. I författningskommentaren anges några exempel på

förfaranden som kan användas i sådant syfte.

 Det kan inträffa att en gärning är straffbar både som otillbörlig kurs-

påverkan och svindleri eller bedrägeri. Bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan

bör i sådana fall vara subsidiär i förhållande till brottsbalkens bestämmelser.

 Som utredningen föreslagit torde det vara mest lämpligt att den föreslagna

bestämmelsen placeras i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument.

Detta får nämligen till följd att Finansinspektionens övervakande uppgifter även

kommer att gälla ifråga om otillbörlig kurspåverkan. För att inspektionen skall

ges möjlighet att under utredningen inhämta uppgifter bör även en hänvisning ske

till insiderlagens bestämmelser i den delen. Som utredningen anfört är det även

påkallat att komplettera 5 kap. 5 § aktiekontolagen på så sätt att

Finansinspektionens rätt att erhålla uppgifter från Värdepapperscentralen kan

tillämpas även när otillbörlig kurspåverkan kan misstänkas.

 36

10 Rådgivare och marknadsgaranter

Regeringens förslag: Förbudet för personer med insiderinformation att lämna råd

till annan gäller bara om informationen används vid rådgivningen.

 I verksamhet som marknadsgarant skall insiderlagens handelsförbud gälla bara

om handel sker med användande av insiderinformation.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 83 och 84).

 Remissinstanserna: Endast Riksgäldskontoret har yttrat sig i denna del.

Kontoret anser att marknadsgaranter skall vara oförhindrade att utnyttja

kurspåverkande information när de fullgör åtaganden som går ut på att

upprätthålla en marknad i ett eller flera värdepapper genom att ställa köp- och

säljpriser.

 Skälen för regeringens förslag:

Rådgivning

Förbudsbestämmelsen i 4 § insiderlagen gäller även vid rådgivning. Detta innebär

att den som har tillgång till insiderinformation inte heller med råd eller på

annat därmed jämförligt sätt får föranleda någon annan till köp eller

försäljning av fondpapper.

 Enligt utredningen har bestämmelsen föranlett vissa problem i den praktiska

tillämpningen. Bland yrkesmässiga rådgivare råder nämligen tvekan om hur det

skall förfaras när rådgivaren beträffande ett värdepapper känner till en

omständighet som skulle kunna vara förbudsgrundande men där det, även med

bortseende från omständigheten, skulle vara naturligt att nämna det ifrågavarade

värdepapperet som en god placering. I vissa fall skulle det t.o.m kunna

förefalla uppseendeväckande att underlåta att rekommendera en placering i det

aktuella värdepapperet, t.ex. när rådet innebär en rekommendation att förvärva

aktier i en hel bransch. För att vara på den säkra sidan menar utredningen att

en rådgivare i dag bör avstå från att lämna råd om värdepapperet eller,

alternativt, helt avstå från rådgivning under en begränsad tid. I syfte att

undanröja dessa tveksamheter föreslår utredningen att rådgivning skall vara

förbjuden endast om det sker med begagnande av insiderinformation. Härigenom

markeras enligt utredningen att det måste föreligga ett samband mellan insider-

informationen och rådet. Från straffbarhet undantas alltså de fall där

rådgivningen skulle ha fått samma innehåll även om rådgivaren inte haft

tillgång till insiderinformationen.

 Som rådgivningsförbudet för närvarande är utformat kan det leda till

tillämpningssvårigheter för framför allt professionella rådgivare. Detta kan i

vissa fall, som utredningen påpekat, leda till orimliga konsekvenser.

Utredningens förslag innebär att de tveksamheter som i dag föreligger

beträffande tillämpningen av bestämmelsen minskas. Ändringen torde i praktiken

ha betydelse bara för sådan rådgivning som sker yrkesmässigt. Om någon annan

än en yrkesmässig rådgivare har tillgång till förbudsgrundande information och

lämnar ett råd får det därför normalt förutsättas att överträdelse av

rådgivningsförbudet föreligger. Genom att begränsa det straffbara området till

sådana råd som lämnas med användande av väsentlig kurspåverkande information

avgränsas enligt regeringens uppfattning det straffbara området på ett tydligare

och mer konsekvent sätt.

Marknadsgaranter

Enligt 7 § 1 insiderlagen får befattningshavare hos den som driver värde-

pappersrörelse med stöd av 1 kap. 3 eller 3 a §§ lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse fullgöra köp- eller säljorder i rörelsen. Bestämmelsen utgör

ett undantag från handelsförbudet och gäller för bl.a. marknadsgaranter. Uppdrag

som marknadsgarant (market maker) innebär en skyldighet att upprätthålla en

marknad i de värdepapper som uppdraget avser. Detta innebär bl.a. att

marknadsgaranten alltid måste vara beredd att ställa köp- eller säljkurser.

 Utredningen har föreslagit att lagtexten ändras så att det klarare framgår att

undantaget gäller även vid fullgörande av uppdrag som marknadsgarant. Som en

begränsning föreslår emellertid utredningen, på samma sätt som vid rådgivning,

att det även för marknadsgaranter skall vara förbjudet att begagna sig av

insiderinformation vid affärer i det ifrågavarande värdepapperet. Mot detta har

Riksgäldskontoret invänt att det på penning- och obligationsmarknaderna inte

finns något behov av en sådan begränsning och att den föreslagna regeln skulle

kunna ha negativ påverkan på likviditeten och därmed fördyra kontorets

upplåning. Vidare anser kontoret att den föreslagna regeln skulle bli omöjlig

att tillämpa. Enligt kontoret är det orealistiskt att marknadsgaranter skulle

ställa kurser utan att beakta all kunskap och information som finns tillgänglig

.

 Regeringen delar Riksgäldskontorets farhågor att en regel som den föreslagna

kan bli svår att tillämpa. Särskilt på penning- och obligationsmarknaden, där

det finns ett stort antal institut som fullgör uppdrag som marknadsgaranter i

samma värdepapper, är utrymmet att utnyttja insiderinformation utomordentligt

litet. Det torde även med nödvändighet vara förenat med stora bevissvårigheter

att visa att en aktör som har skyldighet att göra en affär har använt sig av

information som i normalfallet är förbudsgrundande. Det kan därför förväntas att

en regel som den föreslagna skulle kunna komma att användas endast i sällsynta

undantagsfall. Regeln skulle därför sannolikt komma att få betydelse endast i de

fall där det är uppenbart att en affär har genomförts på grund av den särskilda

kännedomen. Å andra sidan framstår det som stötande att sådana fall, även om de

är sällsynta, inte skulle vara förbjudna. Regeringen delar därför utredningens

uppfattning att undantagsbestämmelsen inte bör vara tillämplig om affären

uteslutande är föranledd av icke offentliggjord information som kan ha väsentlig

kurspåverkan. Enligt regeringens bedömning torde en sådan bestämmelse endast

marginellt kunna påverka Riksgäldskontorets upplåningskostnader.

11 Preskription

Regeringens förslag: Preskriptionstiden för vårdslöst insiderförfarande förlängs

till fem år från det brottet begicks.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet

s. 107).

 Remissinstanserna: Finansinspektionen och Överåklagaren i Stockholm

tillstyrker förslaget. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i denna del.

 Skälen för regeringens förslag: Påföljden för vårdslöst insiderförfarande är

böter eller fängelse i högst ett år. Detta innebär att preskriptionstiden för

sådant brott enligt brottsbalkens bestämmelser är två år. Utredningarna i

insiderärenden är emellertid ofta komplicerade och kan dra ut på tiden. Till

detta kommer att brotten, som ju typiskt sett är riktade mot marknaden, inte

avser ingrepp i den enskildes rättssfär och att de därför inte har samma

förutsättningar att upptäckas så snart efter förövandet som brott mot enskilda.

Dessa omständigheter leder i många fall till att lagföring inte kan ske på grund

av att åtalspreskription har inträtt. Förhållandena är här delvis desamma som

inom skatteområdet, där det 1985 infördes en förlängd preskriptionstid för vissa

brott mot skattebrottslagen (1971:69). Enligt 14 § i nämnda lag inträder

åtalspreskription för de brott som har ett lägre straffmaximum än fängelse i ett

år, om inte den misstänkte har häktats eller erhållit del av åtal för brottet

inom fem år från det brottet begicks. Enligt regeringens uppfattning bör en

motsvarande bestämmelse införas för vårdslöst insiderförfarande.

 37

12 Fördelningen av kostnaderna för

insiderövervakningen

Regeringens bedömning: De nuvarande reglerna i insiderlagen om fördelningen av

kostnaderna för insiderövervakningen ändras inte.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se

betänkandet s. 75-78).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig i denna del

anser att insiderövervakningen bör finansieras över statsbudgeten. Om så inte

sker anser Fondbolagens förening att utredningens alternativa förslag bör

utredas närmare. Det förslaget innebär att endast banker, värdepappersbolag,

börser och marknadsplatser bör bekosta den del av Finansinspektionens

övervakning som beräknas ta sikte på övervakningen av insiderhandel och

otillbörlig kurspåverkan.

 Skälen för regeringens bedömning: Finansinspektionens övervakning enligt olika

lagar bekostas genom avgifter från de institut som står under inspektionens

tillsyn. När det gäller insiderövervakningen framgår detta av 24 § insiderlagen.

Grunderna för beräkningen av avgifterna för de olika instituten framgår av

förordningen (1994:1321) om finansiering av Finansinspektionens verksamhet. Där

sägs att bankaktiebolag, sparbanker, kreditmarknadsbolag, finansbolag,

kreditaktiebolag och hypotekskassor, värdepappersbolag samt försäkringsbolag

m.fl. skall betala en avgift som står i relation till balansomslutningen för

närmast föregående räkenskapsår. Utländska försäkringsföretag betalar avgifter i

relation till premieinkomsten från direkt försäkringsverksamhet i Sverige och

mottagen återförsäkring från utländska bolag. För Värdepapperscentralen, börser,

auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer baseras avgiften i

stället på Finansinspektionens tidsredovisning för resp. institut och den

timkostnad som fastställs av inspektionen varje år. Försäkringsmäklare betalar

fasta avgifter.

 Riksrevisionsverket har på regeringens uppdrag utarbetat ett förslag till nytt

avgiftssystem för Finansinspektionens tillsynsverksamhet m.m. Vad gäller

avgifterna för inspektionens övergripande tillsyn föreslås att den årliga

avgiften för merparten av instituten skall beräknas utifrån en gemensam

procentsats i förhållande till balansomslutningen. För fondbolag och

Värdepapperscentralen m.fl. föreslås emellertid att nuvarande beräkningsgrund

behålls. Förslaget bereds för närvarande inom Finansdepartementet.

 Synpunkter på att insiderövervakningen bör finansieras över statsbudgeten har

tidigare framförts i olika sammanhang. I budgetpropositionen för budgetåret

1993/94 gjordes emellertid den bedömningen att det inte fanns anledning att

ändra på den gällande ordningen för finansieringen (prop. 1992/93:100, bilaga 8,

s. 70). Samma uppfattning uttrycks i direktiven till insiderutredningen (se

betänkandet s. 131). Regeringen anser inte att det finns anledning att ompröva

detta ställningstagande. Frågan är i stället om fördelningen mellan de olika

berörda instituten bör ändras.

 Utredningen diskuterar olika alternativ till fördelningen av kostnaderna. Ett

sådant alternativ är att lägga avgiftsskyldigheten på de personer som har

insynsställning. Utredningen avfärdar emellertid en sådan ordning med hänvisning

främst till det merarbete som skulle uppstå. Som exempel nämner utredningen att

ett stort antal personer skulle behöva faktureras och att inspektionen skulle

tvingas utarbeta ett system för betalningspåminnelser m.m. Regeringen delar

dessa synpunkter och anser att ett sådant system inte bör införas.

 Med hänvisning till att den dominerande delen av insiderövervakningen hänför

sig till den aktiehandel som sker vid Stockholms Fondbörs diskuterar utredningen

även möjligheten av att begränsa avgiftsskyldigheten till sådana börser och

marknadsplatser som står under Finansinspektionens tillsyn. Utredningen menar

emellertid att detta skulle kunna ha negativ påverkan ur konkurrenssynpunkt och

att fondbörsen har en egen organisation för marknadsövervakning. Dessutom menar

utredningen att börsmedlemmar m.fl. indirekt ändå skulle komma att bidra till

övervakningen med ett sådant system genom sina avgifter till börsen. Regeringen

ansluter sig till utredningens överväganden även i denna del.

 Om gällande ordning skall ändras är den enda rimliga lösningen enligt

utredningen att övervakningen finansieras endast av banker, värdepappersbolag,

börser och marknadsplatser. Utredningen stannar emellertid vid att nuvarande

regler bör behållas eftersom det inte är möjligt att skapa ett system med

absolut rättvis fördelning av avgiftsskyldigheten.

 En särreglering av avgiftsskyldigheten för insiderövervakningen skulle

innebära att nuvarande enhetliga system för finansieringen av Finans-

inspektionens verksamhet kompliceras. De skäl som kan anföras för en sådan

särbehandling är enligt regeringens uppfattning inte tillräckligt starka för att

ändra på gällande ordning. Nuvarande bestämmelser bör därför behållas.

 38

13 Kostnader

Utvidgningen av insiderlagens handelsförbud, kriminaliseringen av otillbörlig

kurspåverkan och införandet av ett förbud mot korttidsaffärer innebär att

Finansinspektionens tillsynsuppgifter blir mer omfattande än tidigare. Detta

kommer att innebära merarbete för inspektionen. Finansinspektionen tilldelas

dessutom ytterligare arbetsuppgifter genom att anmälningsskyldigheten

avkriminaliseras och ersättas med sanktionsavgifter.

 Upphävandet av förbudet mot förvaltarregistrering och införandet av en

möjlighet även för förvaltare att lämna uppgifter till insiderregistret på

datamaskinell väg kan å andra sidan förväntas medföra att antalet manuella

anmälningar kommer att minska något. Genom att uppgifter i insiderutredningar

kommer att kunna inhämtas på datamedium kommer även utredningarna i

insiderärenden att förenklas både för Finansinspektionen och de

värdepappersinstitut m.fl. från vilka uppgifter begärs. Möjligheten för

Finansinspektionen att få terminalåtkomst till Värdepapperscentralens

avstämningsregister kommer också att innebära en avsevärd förenkling av

inspektionens handläggning av insiderärenden. Inledningsvis kommer det dock att

uppkomma merkostnader för både inspektionen och Värdepapperscentralen i samband

med att insiderregistret och avstämningsregistren anpassas för sådan

terminalåtkomst. Nu nämnda ändringar innebär på längre sikt att

Finansinspektionens verksamhet kommer att kunna bedrivas mer rationellt och

kostnadseffektivt än tidigare.

 De samlade effekterna av regeringens förslag kommer att innebära ökade

kostnader för Finansinspektionen. I mars 1995 beslutade regeringen att

Finansinspektionen skall genomgå fördjupad anslagsprövning avseende perioden

1997-1999. Inspektionen har därefter gett in en fördjupad anslagsframställning i

vilken begärts ytterligare tillskott bl.a. med anledning av de utvidgningar av

insiderlagstiftningen som behandlas i förevarande ärende. Regeringen avser att

ta upp frågan om utökade anslag till inspektionen i samband med behandlingen av

inspektionens anslagsframställning.

 Genom upphävandet av förbudet mot förvaltarregistrering kommer

värdepappersbolag och andra som är förvaltare enligt aktiekontolagen (1989:827)

att kunna erbjuda tjänster till ett större antal personer. De förutsättningar

som är knutna till att förvaltare skall få lämna uppgifter till insiderregistret

på elektronisk väg innebär att det inledningsvis kommer att uppkomma

merkostnader för de förvaltare som avser att begära tillstånd för automatiskt

uppgiftslämnande. Detsamma gäller för Värdepapperscentralen när det gäller

förändringar i dess register med anledning av att Finansinspektionen får

terminalåtkomst dit.

 Kriminaliseringen av otillbörlig kurspåverkan innebär att rättsväsendets

resurser ytterligare kommer att tas i anspråk. Å andra sidan avkriminaliseras

genom förslaget bl.a. den anmälningsskyldighet som följer av insiderlagen. Detta

innebär att polismyndigheter, åklagarmyndigheter och domstolar inte längre skall

handlägga sådana ärenden. Allmänna förvaltningsdomstolar kan emellertid

förväntas få en viss ökning av antalet ärenden genom de besvär som kan komma att

föras mot exempelvis Finansinspektionens beslut om sanktionsavgifter. Enligt

regeringens uppfattning kan det inte uteslutas att förslaget kan komma att

medföra vissa merkostnader för de rättsvårdande instanserna.

 För personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag innebär förslaget -

genom att det öppnas möjlighet till förvaltarregistrering - en förenkling när

det gäller förvaltningen av aktier som innehas i bolaget.

 39

14 Ikraftträdande

De föreslagna lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997.

Beträffande det föreslagna förbudet mot korttidshandel bör det uttryckligen

anges att bestämmelsen endast är tillämplig vid förvärv som har skett efter det

att lagen har trätt i kraft.

 Förslaget innebär att vissa förseelser enligt insiderlagen avkriminaliseras.

Påföljden för sådana förseelser ersätts i stället med sanktionsavgifter. Av

grunderna för 5 § andra stycket i brottsbalkens promulgationslag följer att den

nya lagen skall tillämpas på överträdelser som har begåtts före lagändringen

endast om detta leder till lindrigare resultat än enligt äldre bestämmelser. Som

bestämmelsen om sanktionsavgifter utformats kommer sådana avgifter som regel att

innebära en skärpning om påföljden tidigare skulle ha blivit böter.

Sanktionsavgifter är däremot alltid att anse som lindrigare än fängelse,

skyddstillsyn eller villkorlig dom. Mot bakgrund av det nu sagda bör föreskrivas

att äldre lag skall tillämpas på förseelser som har begåtts före

ikraftträdandet, men att det inte får dömas till strängare påföljd än böter. Som

Lagrådet påpekat bör det dessutom uttryckligen anges att särskild avgift endast

får tas ut för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet.

 Bestämmelserna om utsträckning av preskriptionstiden till fem år för vårdslöst

insiderförfarande bör tillämpas även på brott som har begåtts före

ikraftträdandet under förutsättning att preskription inte inträtt dessförinnan

enligt äldre bestämmelser. Detta är i enlighet med straffrättsliga principer och

samma lösning valdes bl.a. när preskriptionstiden förlängdes för vissa

skattebrott genom ändring i 14 § skattebrottslagen (1971:69).

 40

15 Författningskommentar

15.1 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen

(1990:1342)

1 §

Ändringarna är föranledda av att lagens centrala bestämmelser utvidgas till att

omfatta samtliga förekommande finansiella instrument. Lagen är tillämplig inte

bara på sådana finansiella instrument som finns i dag utan även på sådana

instrument som kan komma att utvecklas i framtiden.

 Eftersom lagen omfattar även annan uppgiftsskyldighet än skyldighet att anmäla

innehav av fondpapper har omformulering skett av lydelsen skyldighet att anmäla

innehav av fondpapper .

 Inom Riksbanken förekommer ofta uppgifter som kan ha kurspåverkan på främst

svensk valuta och räntor. Som exempel kan nämnas förberedelser inför beslut om

ändring av den s.k. reporäntan. Det ligger i sakens natur att banken måste få

genomföra affärer i främst penningpolitiskt syfte utan hinder av tillgång till

insiderinformation. För att tydliggöra detta anges i paragrafen att insiderlagen

inte skall vara tillämplig vid affärer som genomförs för Riksbankens räkning.

Däremot omfattas affärer som görs av bankens anställda för egen eller annans

räkning av lagens bestämmelser. Undantagsbestämmelsen är inte tillämplig på

motparten i de affärer Riksbanken genomför.

 Även Riksgäldskontoret bör vara oförhindrad att fullgöra sina uppgifter utan

hinder av lagens bestämmelser. Det anges därför att insiderlagen inte heller

skall vara tillämlig vid affärer som genomförs för Riksgäldskontorets räkning.

2 §

Första stycket

Punkt 2. Eftersom lagens bestämmelser blir tillämpliga på finansiella instrument

ersätts definitionen av fondpapper med en definition av begreppet finansiellt

instrument. Begreppet har samma innebörd som i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument. Med finansiellt instrument förstås fondpapper

och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på

värdepappersmarknaden. Detta innebär att en option eller en termin som har

valuta eller en råvara som underliggande tillgång är ett finansiellt instrument,

om det är avsett för handel på värdepappersmarknaden, t.ex. på en organiserad

marknadsplats. Det finns även andra instrument, exempelvis svappar, som normalt

handlas huvudsakligen mellan två parter och därmed faller utanför definitionen

av finansiellt instrument (se prop. 1994/95:130 s. 21 f). Att märka är

emellertid att även svappar är finansiella instrument, om de handlas genom någon

som driver värdepappersrörelse.

Tredje stycket

I detta stycke (nuvarande fjärde stycket) har fondpapper ändrats till

 finansiella instrument som en följd av att insiderlagens tillämpningsområde

har utvidgats.

4 §

I paragrafen anges under vilka förutsättningar det är förbjudet att handla med

finansiella instrument. Lagändringen innebär att handelsförbudet utvidgas till

att avse finansiella instrument enligt definitionen i 2 § första stycket 2.

 Nuvarande reglering innebär att det uttryckligen anges i lagen vilka

finansiella instrument som skall likställas med fondpapper. Alla andra

finansiella instrument än sådana som särskilt anges faller utanför lagens

tillämpningsområde. Genom ändringen möjliggörs en anpassning allt-eftersom det

introduceras nya instrument på marknaden. Under förut-sättning att instrumenten

är allmänt handlade och föremål för någon form av kurssättning kommer de att

omfattas av bestämmelserna i lagen. Som exempel på instrument som nu kan komma

att omfattas kan nämnas standardiserade valuta- och råvaruderivat.

 I första stycket har även bestämmelserna i rådgivningsfallen förtydligats.

Endast sådan rådgivning som sker med användande av insiderinformation skall vara

förbjuden. Detta har kommenterats närmare i avsnitt 10. Genom att på annat

därmed jämförligt sätt bytts ut mot på annat sådant sätt har vidare

klargjorts att underlåtenhet att lämna råd inte omfattas av rådgivningsförbudet.

Nuvarande lydelse har lett till viss tvekan om hur bestämmelsen skall tolkas i

sådana situationer. Nu klargörs att det straffbara området begränsas till de

fall då någon aktivt vidtar en åtgärd på ett sätt som kan jämställas med ett

råd.

5 §

I paragrafen har fondpapper ersatts med finansiellt instrument , vilket är en

följd av att handelsförbudet i 4 § utvidgats till att omfatta finansiella

instrument.

7 §

Punkt 1. En språklig ändring har gjorts i klargörande syfte. I slutet av den

nuvarande lydelsen av punkten har i rörelsen ersatts med som lämnats

företaget . Innebörden av ändringen är att det skall vara tillåtet att genomföra

affärer på uppdrag som lämnats av en kund. En order från exempelvis en

överordnad om att genomföra en transaktion omfattas däremot inte av

bestämmelsen, såvida det inte endast är fråga om vidarebefordran av ett

kunduppdrag. Sådana order som i övriga fall lämnas av överordnad får i stället

bedömas enligt de allmänna principerna om ansvarsfrihet på grund av förmans

befallning.

 Det tillägg som gjorts i första punkten innebär ett klargörande vad gäller

handel som bedrivs av marknadsgaranter. Ett uppdrag som marknadsgarant innebär

att någon ingår ett avtal om att upprätthålla en marknad i ett eller flera

värdepapper. I praktiken innebär sådana avtal en skyldighet att ställa köp-

eller säljkurser och att alltid vara beredd att genomföra affärer i det

ifrågavarande värdepapperet. Sådana uppdrag är vanligt förekommande vid handel

med OTC-aktier. Dessutom bygger penning- och obligationsmarknaderna på att vissa

institut, vanligen banker, åtar sig sådana uppdrag. Ett exempel är de primary

dealeravtal som olika banker ingår med Riksbanken när det gäller handel med

penningmarknadsinstrument. Det får orimliga konsekvenser om ett absolut

handelsförbud skall gälla för den som på detta sätt har åtagit sig uppdrag att

upprätthålla en marknad i ett visst finansiellt instrument. Därför har gjorts

ett undantag från handelsförbudet för den som utan att använda sig av

insiderinformationen fullgör sitt åtagande som marknadsgarant.

 Ändringarna har kommenterats närmare i avsnitt 10.

Punkt 8. Genom en ny punkt införs ett undantag som gäller vid handel med andra

finansiella instrument än aktier. Att det som föreskrivs beträffande aktier

gäller även för vissa andra finansiella instrument framgår av 2 § andra stycket.

Således omfattas inte heller dessa instrument av undantaget i den förevarande

paragrafen. Undantaget motiveras huvudsakligen av att företag och andra skall

kunna genomföra transaktioner och vidta andra åtgärder som är normala i

verksamheten utan att drabbas av handelsförbudet. Som exempel kan nämnas

valutasäkring av framtida betalningar, som utgör ett väsentligt och vanligt

förekommande inslag i framför allt de stora exportföretagens valutahandel. Alla

sådana affärer är emellertid inte tillåtna. Undantaget gäller endast vid sådana

transaktioner som skulle ha företagits även utan kännedom om den kurspåverkande

omständigheten. Detta uttrycks på så sätt köp eller försäljning får ske utan

användande av insiderinformation. För att förbudet skall inträda krävs med andra

ord att insiderinformationen varit en nödvändig förutsättning för att affären

skulle genomföras.

7 a §

Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Genom den nya

paragrafen införs ett förbud mot korttidshandel för vissa personer med

insynsställning i aktiemarknadsbolag.

 Första stycket innebär att sådan handel förbjuds för styrelseledamöter,

styrelsesuppleanter, verkställande direktörer, vice verkställande direktörer,

revisorer och revisorssuppleanter. Förbudet gäller för befattningshavare i

aktiemarknadsbolaget och dess moderföretag. Förbudet omfattar aktier i bolaget

och sådana finansiella instrument som enligt 2 § andra stycket skall likställas

med aktier. Bestämmelsen gäller endast vid överlåtelse mot vederlag. Detta

innebär att både försäljning och byte omfattas. Däremot är överlåtelse genom

gåva inte förbjudet. Bestämmelsen gäller även när anställningen eller uppdraget

har upphört under förutsättning att aktierna har förvärvats under anställnings-

eller uppdragstiden.

 Bestämmelsen gäller endast vid överlåtelse av aktier och sådana finansiella

instrument som enligt insiderlagen likställs med aktier. Dessutom omfattar

förbudet endast försäljning av motsvarande antal aktier av samma slag som har

förvärvats inom tre månader före överlåtelsen. På samma sätt gäller att köp och

försäljning av exempelvis optioner måste avse optioner av samma serie och samma

klass. Om aktier förvärvas genom utnyttjande av t.ex. ett konvertibelt

skuldebrev eller en teckningsoption skall innehavstiden räknas från tidpunkten

för konvertering eller nyteckning. Detta är en skillnad i förhållande till vad

som gäller enligt Finansinspektionens föreskrifter och Svenska

Fondhandlareföreningens rekommendationer. Innehavstiden för den underliggande

tillgången vad avser säljoptioner som utnyttjas vid lösen skall emellertid

räknas från tidpunkten från det att optionen utfärdades. Anledningen till detta

är att enligt 2 § andra stycket utfärdande av sådana optioner skall likställas

med köp av aktierna. Den förevarande bestämmelsen innebär i praktiken att s.k.

blankningsaffärer med aktiemarknadsbolagets aktier omöjliggörs för de

ifrågavarande personerna med insynsställning i bolaget, eftersom blankade

värdepapper måste innehas i minst tre månader innan de får överlåtas vidare.

 Andra stycket innebär att även sådana närstående som anges i 10 § omfattas av

bestämmelsen. I paragrafen nämns make, sambo och omyndiga barn som står under

vårdnad av personen med insynsställning. Vidare nämns vissa juridiska personer

som denne har ett väsentligt inflytande i.

7 b §

Första stycket

Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den anger

vissa undantag från förbudet mot korttidshandel enligt 7 a §. Första punkten

innebär att överlåtelse får ske om kursen vid försäljningstillfället understiger

anskaffningskursen. I andra punkten föreskrivs att aktier får säljas i samband

med offentliga erbjudanden om köp av aktier. Det kan inte anses rimligt att

ledande befattningshavare inte får överlåta sina aktier i bolaget i sådana fall.

Till saken hör att de under alla förhållanden kan få sina aktieinnehav tvångs-

inlösta, nämligen om den som lämnar erbjudandet förvärvar minst 90 % av aktierna

eller röstetalet för aktierna i bolaget och önskar förvärva även återstoden av

aktierna. Tilldelade emissionsrätter får enligt tredje punkten överlåtas även om

de har innehafts i kortare tid än tre månader. Med emissionsrätt förstås i detta

sammanhang teckningsrättsbevis och delbevis. Skälet till undantaget är främst

att det skulle vara oskäligt om en person skulle vara förhindrad att utnyttja

värdet av exempelvis ett teckningsrättsbevis om han förvärvat aktierna i bolaget

tre månader före tidpunkten för nyemission. Om han skulle sakna ekonomisk

förmåga att teckna aktier vid teckningstidpunkten skulle han i sådana fall inte

kunna tillgodogöra sig värdet av beviset.

 41

Andra stycket

Finansinspektionen får medge ytterligare undantag från förbudet mot

korttidshandel, om det finns synnerliga skäl. Bestämmelsen är avsedd att

tillämpas endast i undantagsfall. Som exempel kan nämnas förhållanden av närmast

personlig natur, t.ex. nödvändiga förmögenhetsdispositioner i samband med

äktenskapsskillnad eller arvsskifte eller vid generationsskiften i företag.

8 §

Ändringarna är delvis av redaktionell karaktär men innebär även ett klargörande

av att styrelseledamöter och styrelsesuppleanter i dotterföretag till

aktiemarknadsbolag i vissa fall skall anses ha insynsställning i bolaget.

Detsamma gäller för revisorer och revisorssuppleanter i dotterföretaget.

 Vidare innebär ändringarna att förbudet för personer med insynsställning i

aktiemarknadsbolag och närstående till dessa att ha sina aktier i bolaget

förvaltarregistrerade upphävs. Detta öppnar bl.a. möjlighet för Finans-

inspektionen att med stöd av 9 § andra stycket medge befrielse från anmälnings-

skyldigheten, om uppgifterna kan hämtas in på annat sätt från en förvaltare. För

närvarande kan sådan dispens endast ges när uppgifter lämnas från

Värdepapperscentralen på datamaskinell väg. Om en anlitad förvaltare bedöms

lämplig och har tekniska förutsättningar att lämna uppgifter i enlighet med de

krav som Finansinspektionen ställer upp, skall dispens kunna meddelas även för

förvaltarregistrerade aktier. I sådana fall är det med andra ord förvaltaren som

direkt, eller indirekt via Värdepapperscentralen, har kopplat ihop sitt

datasystem med insiderregistret på ett sådant sätt att uppgifter som normalt

omfattas av anmälningsskyldighet kan föras över med automatik. Som förutsättning

för att dispens skall kunna meddelas krävs att förvaltaren har tillstånd från

Finansinspektionen att låta föra över uppgifterna via datanätet (jfr 9 §).

9 §

I punkten 1 har gjorts en redaktionell ändring med anledning av ändringarna i 8

§.

 I ett nytt femte stycke har införts en bestämmelse som ger förvaltare möjlig-

het att efter tillstånd av Finansinspektionen föra över uppgifter till

insiderregistret på datamaskinell väg. Till skillnad från vad som gäller när

Värdepapperscentralen för över uppgifter på liknande sätt med stöd av 5 kap. 5 §

andra stycket aktiekontolagen (1989:827) krävs det således tillstånd för att

uppgifter skall få lämnas elektroniskt. Tillståndsprövningen skall ske på

ansökan av förvaltaren. När en förvaltare har fått tillstånd att lämna uppgifter

på detta sätt kan Finansinspektionen därefter befria personer som är

anmälningsskyldiga enligt 8 § från anmälningsskyldigheten, om de har sina aktier

i aktiemarknadsbolaget förvaltarregistrerade hos förvaltaren.

 Endast om Finansinspektionen bedömer att förvaltarens tekniska förutsättningar

är tillräckliga för att uppgifter skall kunna överföras på ett säkert sätt bör

tillstånd ges. Det bör ankomma på Finansinspektionen att från fall till fall

bedöma om förvaltaren uppfyller de krav som skäligen kan ställas. Några närmare

föreskrifter om vad en tillståndsansökan skall innehålla eller under vilka

förutsättningar i övrigt tillstånd skall ges har därför inte ansetts nödvändiga

att ta in i författning.

10 §

I paragrafens första stycke har införts en ny punkt. Bestämmelsen innebär att

närståendekretsen utvidgas. Juridiska personer som helt eller delvis innehas

indirekt genom en annan juridisk person som är närstående skall räknas in i

närståendekretsen, om de förutsättningar i övrigt som anges i punkten 3 är

uppfyllda.

13 §

Ändringarna, som är redaktionella, har gjorts med anledning av ändringarna i 8

§.

14 §

I paragrafen har införts en tidsfrist inom vilken aktiemarknadsbolaget skall

anmäla vilka personer som har insynsställning. Fristen har införts främst för

att underlätta Finansinspektionens tillämpning av föreskrifterna om

avgiftssanktionering. Om det är fråga om ett beslut som får verkställas först

sedan protokollsjustering eller liknande åtgärd har skett räknas fristen från

dagen för åtgärden.

15 §

Ändringarna är av samma karaktär som dem i 14 §.

16 §

Ändringen har föranletts av att anmälningsskyldigheten, efter medgivande av

Finansinspektionen, skall kunna ersättas med automatiskt uppgiftslämnande även

från annan än Värdepapperscentralen (jfr kommentaren till 9 § sista stycket).

18 §

Genom ändringarna har Finansinspektionens frågerätt mot olika fysiska och

juridiska personer utvidgats.

 För Finansinspektionen gäller för närvarande en generell frågerätt när det

finns anledning anta att ett insiderbrott har begåtts. Om det finns anledning

anta att andra överträdelser har skett av insiderlagens straffbelagda

bestämmelser gäller frågerätten endast mot den som kan misstänkas ha begått

överträdelsen. Ändringen innebär således att Finansinspektionen får begära

uppgifter från en större krets även när det finns anledning anta att över-

trädelse har skett av en bestämmelse som kan föranleda avgiftsskyldighet.

 Finansinspektionen bedriver insiderövervakningen i nära samarbete med de

börser som för närvarande bedriver verksamhet i Sverige, nämligen Stockholms

Fondbörs, OM Stockholm AB och Penningmarknadsinformation PMI AB. Fondbörsen och

OM har dessutom egna marknadsövervakningssystem. När insiderlagen infördes

ansågs det att dåvarande Bankinspektionen borde med resp. marknadsplats komma

fram till en lämplig organisation för kursövervakningen (se prop. 1990/91:42 s.

65). Varken börser, marknadsplatser eller clearing-organisationer togs

emellertid upp bland de juridiska personer som omfattas av uppgiftsskyldighet

enligt 18 §. Ändringarna innebär att Finansinspektionen nu får en lagstadgad

rätt att begära uppgifter även från auktoriserade börser och marknadsplatser

samt från företag som har tillstånd att bedriva clearingverksamhet

(clearingorganisationer).

 I varje enskild utredning om insiderbrott begär Finansinspektionen uppgifter

från samtliga värdepappersinstitut och de utländska värdepappersföretag som är

medlemmar vid Stockholms Fondbörs. Nuvarande bestämmelser innebär att

förfrågningar och svar alltid måste ske i skriftlig form. Finansinspektionen har

uppgett att denna ordning medför ett merarbete och att bl.a. vissa

värdepappersinstitut har framfört önskemål om att i stället få lämna uppgifterna

på annat sätt, t.ex. med användande av automatisk databehandling.

 Genom ändringen i andra stycket ges Finansinspektionen möjlighet att

föreskriva hur uppgifterna skall lämnas. Finansinspektionen kan exempelvis

föreskriva att uppgifter skall lämnas på diskett. Vidare kan inspektionen

föreskriva att förvaltare som har tillstånd enligt 9 § femte stycket får lämna

begärda uppgifter via uppkopplad länk. Sådana föreskrifter bör emellertid inte

meddelas utan att samråd först har ägt rum med berörda institut.

 Slutligen har ändringar skett genom att begreppet "fondpapper" har ersatts av

begreppet "finansiella instrument".

19 §

Justeringen, som är redaktionell, är en följd av de ändringar som gjorts i 18 §.

20 §

I paragrafen, som har ersatt 21 §, har införts ett nytt femte stycke. Genom

ändringen förlängs preskriptionstiden för vårdslöst insiderförfarande till fem

år från det att gärningen begicks. Preskriptionsfrågan har behandlats i avsnitt

11.

 42

21 §

Genom ändringarna avkriminaliseras överträdelser mot anmälningsskyldigheten och

ersätts med en sanktionsavgift. De straffbestämmelser som ersätts fanns tidigare

i 22 §. Dessutom avgiftssanktioneras överträdelser av förbudet mot

korttidsaffärer.

22 §

Paragrafen anger de närmare grunderna för beräkning av sanktionsavgifter.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, som bl.a. innebär

ett klargörande av att särskild avgift kan tas ut i samtliga de fall som avses i

21 §. Frågan om beräkningen har behandlats i avsnitt 6.4.

 Punkten 1 innebär att vid överträdelse av anmälningsskyldighet av innehavs-

förändringar beräkningen av avgiften skall ske på grundval av det pris som

betalats för aktierna. Vid benefika förvärv skall avgiften vara 15 000 kronor.

Samma grunder för beräkningen skall även gälla när det är fråga om att oriktiga

eller vilseledande uppgifter har lämnats. I sådana fall skall emellertid endast

de aktier om vilka oriktig uppgift har lämnats ligga till grund för

avgiftsberäkningen.

 Enligt punkten 4 skall avgiften vid överträdelse av förbudet mot

korttidsaffärer beräknas till 90 % av vinsten. Vid korttidsaffärer är det

nämligen uteslutande fråga om en vinstbegränsande avgift. Avgiften bör således

motsvara den vinst som har gjorts på affären. Med vinst förstås skillnaden

mellan inköpspriset och försäljningspriset. Courtage och andra

transaktionskostnader skall inte beaktas. Sådana kostnader får anses ha blivit

skäligen tillgodosedda genom att avgiften begränsats till 90 % av vinsten.

Syftet med konstruktionen har varit att åstadkomma en så enkel och lättillämpad

regel som möjligt.

 När det gäller att beräkna vinsten vid korttidsaffärer kan denna inte beräknas

utifrån fler aktier än det maximala antalet likadana aktier som varit föremål

för köp och försäljning under tremånadersperioden. Om en person sålt ett större

antal aktier än vad han köpt under förbudsperioden skall därför vinsten från de

aktier som har förvärvats före periodens ingång inte beaktas vid beräkningen.

Vid upprepade köp inom perioden bör avräkning i första hand ske mot de först

inköpta aktierna. Om t.ex. två inköp gjorts inom perioden med kortare mellanrum

och därefter en större del av aktierna sålts med vinst inom samma period bör

först en prisjämförelse ske med de först förvärvade aktierna och därefter med de

senare inköpta aktierna. Oavsett vilket belopp beräkningen leder fram till skall

sanktionsavgiften alltid fastställas till ett belopp mellan 15 000 och 350 000

kronor.

23 §

Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser som anger från vem avgift

skall tas ut.

 Andra stycket innehåller procedurregler och en preskriptionsregel. Skyldig-

heten att betala avgift preskriberas om inte den berörde inom två år från

förseelsen har delgetts upplysning om att frågan om avgiftsuttag har tagits upp

av Finansinspektionen. Delgivning skall ske i enlighet med de bestämmelser som

finns i delgivningslagen (1970:428). Det får anses vara ett rimligt

rättssäkerhetskrav att en person mot vilken utredning pågår bevisligen får reda

på detta. Delgivning behöver emellertid inte ske redan när frågan om

sanktionsavgift tas upp av inspektionen. I vissa fall skulle det kunna tänkas

försvåra utredningen om ett sådan krav fanns. Ingenting hindrar därför att

inspektionen delger den berörde informationen först i samband med att denne

bereds tillfälle att yttra sig i ärendet.

24 §

Paragrafen, som har utformats efter Lagrådets förslag, föreskriver under vilka

omständigheter avgiften får efterges helt eller delvis. Inledningsvis sägs att

Finansinspektionen får efterge avgiften om överträdelsen är ringa eller

ursäktlig. Detsamma gäller om det finns synnerliga skäl. Om det gäller ett

mindre antal aktier och fristen försuttits med högst några dagar får

överträdelsen normalt anses vara ringa. I sådana fall bör avgift inte tas ut.

Var gränsen skall dras i det enskilda fallet får överlämnas till

rättstillämpningen att bestämma. Om anmälan inte ges in inom rätt tid och detta

beror på omständigheter som den anmälningsskyldige inte rimligen kunnat råda

över eller förutse bör överträdelsen anses vara ursäktlig.

 Området för att anse att det föreligger synnerliga skäl att efterge avgiften

bör vara utomordentligt litet. Ett fall där eftergift skulle kunna komma i fråga

på den grunden är när den anmälningsskyldiges ekonomiska förhållanden innebär

att det framstår som oskäligt att ens ta ut den lägsta avgift som kan följa

enligt paragrafen. Om affären i sådana fall dessutom rört endast ett mindre

belopp bör eftergift kunna ske helt eller delvis. En annan situation där

eftergift skulle kunna tänkas är när utredning pågår om insiderbrott. Om en

person fälls till ansvar för insiderbrott och vinsten dessutom förverkas bör

inte samtidigt avgift tas ut för överträdelse av förbudet mot korttidsaffärer.

Detta gäller givetvis endast under förutsättning att insiderbrottet och

korttidsaffären gäller samma aktier. Det skulle i och för sig kunna hävdas att

redan grunderna för de allmänna straffrättsliga principer som gäller vid

lagkonkurrens hindrar att avgift tas ut i nu avsedda fall. Det är emellertid

vanskligt att förlita sig på ett sådant analogislut för sanktionsavgifter, som

ju i egentlig mening inte är någon straffrättslig reglering. En lämplig lösning

skulle därför kunna vara att Finansinspektionen i nu nämnda situationer avvaktar

utfallet i utredningen om insiderbrott. Om fällande dom meddelas i den delen bör

sanktionsavgiften kunna efterges helt. För att inte preskription skall hinna

inträda måste emellertid delgivning ske inom den tvåårsfrist som anges i 23 §.

 Som Lagrådet påpekat kan inte vite föreläggas i någon av de situationer som

kan omfattas av åläggande att betala särskild avgift. Andra stycket i

lagrådsremissens lagförslag bör därför utgå.

 43

25 §

Paragrafen innebär att Finansinspektionen ansvarar för uppbörden av

sanktionsavgifter. Av 3 kap. 1 § första stycket 6 och 20 § utsökningsbalken

följer att, om inte avgiften betalas frivilligt, indrivning kan ske under samma

förutsättningar som gäller för dom som meddelats av domstol. Finansinspektionens

beslut är med andra ord att anse som exekutionstitel i detta avseende.

26 §

Paragrafen motsvarar förutvarande 20 § och har flyttats av redaktionella skäl.

 Den ändring som har gjorts i paragrafen innebär i sak att Finansinspektionen,

såvitt avser egna beslut om uttagande av sanktionsavgift, inte får förordna att

sådant beslut skall gälla omedelbart.

27 §

Bestämmelsen fanns tidigare i 23 §. Ändringen är redaktionell och har införts

med anledning av att kriminaliseringen av insiderbrott och vårdslöst

insiderförfarande har flyttats till 20 §.

Övergångsbestämmelser

Övergångsbestämmelserna har utformats i enlighet med Lagrådets förslag Andra

punkten, som inte fanns med i lagrådsremissen, innebär ett klargörande av

bestämmelsen om förbud mot korttidshandel skall tillämpas endast på förvärv som

har gjorts efter ikraftträdandet. Förbudet mot retroaktiv

lagstiftning i 2 kap. 10 § regeringsformen omfattar formellt inte administrativa

påföljder som är av straffliknande natur. Enligt förarbetena skulle det

emellertid innebära ett kringgående av förbudet att ge retroaktiv verkan åt

regler om sådana administrativa sanktioner (prop. 1975/76:209 s. 125).

Bestämmelserna om sanktionsavgifter bör därför inte ges retroaktiv verkan. När

ansvar döms ut med stöd av 22 § i dess äldre lydelse kan därför - som framgår av

punkterna 3 och 4 - endast böter komma i fråga.

 Övergångsbestämmelserna har kommenterats närmare i avsnitt 14.

 44

15.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

5 kap. 1 §

Genom en ny punkt i första stycket klargörs att sekretess av utredningsskäl kan

föreligga för uppgifter i Finansinspektionens utredande verksamhet enligt

insiderlagen och när det gäller utredningar om otillbörlig kurspåverkan.

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7. Sekretess gäller även om det inte

inleds någon förundersökning och är således inte beroende av om ärendet

överlämnas till åklagare.

 För sekretesskyddet gäller ett s.k. rakt skaderekvisit vilket innebär att det

finns en presumtion för att uppgifterna är offentliga.

15.3 Förslaget till ändring i aktiekontolagen (1989:827)

2 kap. 6 §

I paragrafen har rättelse skett av en felskrivning, ordet får har bytts ut mot

 för . Ändringen fanns inte med i lagrådsremissen.

5 kap. 5 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket har

en terminologisk ändring gjorts för att åstadkomma en språklig överensstämmelse

med insiderlagens föreskrifter om frågerätt. Dessutom har rätten för

Finansinspektionen eller åklagare att begära uppgifter utvidgats till de fall

där det finns misstanke om otillbörlig kurspåverkan. Vidare skall regeringen,

eller den myndighet regeringen bestämmer, kunna föreskriva hur uppgifterna skall

lämnas. På detta sätt skapas möjlighet att hämta in uppgifter på ADB-medium.

 Genom paragrafens nya andra stycke öppnas möjlighet för Finansinspektionen att

få terminalåtkomst till Värdepapperscentralens avstämningsregister. En

förutsättning för sådan åtkomst är att regeringen föreskriver att så får ske.

När regeringen har meddelat en sådan föreskrift bör uppkopplingen föregås av

samråd mellan Finansinspektionen, Värdepapperscentralen och Datainspektionen.

Frågan om terminalåtkomst behandlas utförligt i avsnitt 7.

 45

15.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

7 kap. Straff m.m.

1 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär

en kriminalisering av olika åtgärder som vidtas i kursdrivande syfte. Som

förutsättning för straffbarhet gäller att åtgärden vidtas vid handel på

värdepappersmarknaden. Med handel på värdepappersmarknaden förstås detsamma som

i 2 § första stycket 1 insiderlagen, nämligen handel på börs eller annan

organiserad marknadsplats eller genom någon som yrkesmässigt bedriver sådan

verksamhet som avses i 1 kap. 3 § 1- 5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.

Detta innebär att även sådan handel som sker utomlands kan komma att omfattas av

kriminaliseringen. För straffbarhet krävs i sådana fall att gärningen är

kriminaliserad även i det land där brottet har begåtts. Detta följer av

principen om dubbel straffbarhet i 2 kap. 2 § andra stycket brottsbalken.

 För straffbarhet krävs att gärningsmannen har handlat i avsikt att

otillbörligt påverka priset vid allmän omsättning av sådana instrument. De

gärningar bestämmelsen tar sikte på är sådana som typiskt sett är riktade mot

marknaden. Att gärningsmannen har påverkat priset vid en enskild transaktion

saknar därför betydelse. Vad som avses är i stället marknadspriset. Dessutom

krävs att det föreligger direkt uppsåt att förändra kurssättningen. Endast

åtgärder där avsikten är att åstadkomma en otillbörlig kurspåverkan är

förbjudna. Affärer som Riksbanken i sin normala verksamhet genomför i

penningpolitiskt syfte skall därför inte kunna medföra ansvar enligt

bestämmelsen.

Första stycket

Punkt 1. Exempel på en sådan handling som omfattas av bestämmelsen är då någon

säljer värdepapper till annan över börsen utan att någon egentlig

äganderättsövergång mellan parterna är avsedd. Syftet är endast att påverka

kursen och transaktionen är avsedd att återgå mer eller mindre omgående. I

dessa situationer kan det vara svårt att dra gränsen mot försäljning med

återköpsförbehåll (jfr betänkandet s. 113 med där anförd litteraturhänvisning).

Normalt sett torde det vara fråga om en försäljning med återköpsförbehåll om det

är avsett att förvärvaren under innehavstiden skall utöva ägarfunktioner i något

väsentligt avseende. I sådana fall kan avtalet träffas av paragrafen enligt vad

som anges i punkt 2. Ett annat exempel på rättshandling som sker för skens skull

är att någon med anlitande av olika värdepappersinstitut säljer och köper samma

finansiella instrument. I sådana fall handlar placeraren med sig själv men för

marknaden framstår det som om handel i egentlig mening har skett.

 Punkt 2. Punkten tar sikte på transaktioner med återköpsförbehåll eller

villkor med förbud mot vidareförsäljning. I dessa fall är det alltså fråga om en

äganderättsövergång men förvärvarens rätt att förfoga över värdepapperen är

begränsad. För straffbarhet krävs att villkoren inte är kända för andra än de

som är inblandade i transaktionen. Effekten av sådana avtal det gäller är att

tillgången på finansiella instrument begränsas vilket kan få till följd att

marknadspriset påverkas. Vad gäller överlåtelser med återköpsförbehåll krävs att

villkoret har varit en förutsättning för förvärvarens beslut att genomföra

transaktionen.

 Bestämmelsen kan komma att bli tillämplig vid vissa åtgärder som vidtas i

samband med nyemission i ett aktiemarknadsbolag. Huvudägaren, som kanske har

garanterat emissionen, kan då ha ett intresse av att hålla aktiekursen uppe den

närmaste tiden före emissionen. Insiderreglerna och reglerna om

flaggningsskyldighet innebär i sådana fall att han måste tillkännage åtgärderna,

vilket innebär att syftet inte uppnås. Om han i stället avtalar med någon annan

att stå för köpen till den avsedda kursen och samtidigt garanterar att återköpa

aktierna till samma kurs kan överenskommelsen vara att bedöma som otillbörlig

kurspåverkan. Genom ett sådant arrangemang kan nämligen aktieägarna vilseledas

att delta i den förestående nyemissionen.

 För straffbarhet krävs att det föreligger direkt uppsåt. Genom denna be-

gränsning utesluts från straffstadgandets tillämpningsområde fullt legitima

konsortialavtal och hembudsarrangemang.

 En annan förutsättning för straffbarhet är att nu nämnda överenskommelser är

hemliga. Den som offentliggör sina avsikter, t.ex. genom en presskommuniké eller

underrättelse till börsen utan sekretessförbehåll, undgår således ansvar.

 Straffet för brott av normalgraden är böter eller fängelse i högst två år.

Andra stycket

Även andra stycket avser operationer vid handel på värdepappersmarknaden. Vad

som här avses är emellertid andra åtgärder än medverkande i skenavtal eller

hemliga överenskommelser av det slag som nämns i första stycket. Bestämmelsen

tar endast sikte på marknadsoperationer. De åtgärder som avses är sådana som

till det yttre framstår som helt ordinära men som företas med avsikt att

påverka kursen och därför skall ses som otillbörliga. För straffbarhet krävs att

åtgärden skall ha varit ägnad att vilseleda köpare och säljare av finansiella

instrument. Detta innebär att åtgärden skall kunna få till följd att

investerarna som kollektiv bibringas en felaktig uppfattning om kurssättningen.

Att t.ex. motparten till den som vidtar åtgärden vilseleds är inte tillräckligt

för att bestämmelsen skall bli tillämplig. I sådana fall bör i stället

bedrägeriparagrafen i brottsbalken tillämpas.

 Åtgärden skall ha vidtagits i avsikt att otillbörligt påverka priset. Det

räcker således inte med att avsikten varit att påverka kursen. Motivet för den

kurspåverkande åtgärden måste framstå som otillbörligt. Att någon genom köp-

eller säljorder avser att sätta de naturliga marknadskrafterna ur spel behöver

inte innebära att en eventuell kurspåverkan är otillbörlig. I vissa sådana

situationer finns det fullt lojala och legitima motiv. Det är t.ex. självklart

att åtgärder som Riksbanken vidtar i penningpolitiskt syfte inte faller under

kriminaliseringen.

 Otillbörlig kurspåverkan får normalt anses föreligga om åtgärden är inriktad

endast på att gärningsmannen eller annan skall kunna göra en förtjänst på en

senare affär, att rigga kursen vid nyemission eller utförsäljning eller att

förbättra gärningsmannens position i samband med företagsöverlåtelse, inlösen av

minoritetsaktier eller liknande. Att straffbestämmelsens huvudsyfte är att

skydda marknaden hindrar inte att förfarandet kan framstå som otillbörligt i

förhållande till en enskild part, exempelvis om någon avser att förvärva en

större aktiepost och gärningsmannen åstadkommer mindre affärer till överkurs i

nära anslutning härtill med syfte att rigga kursen. På samma sätt gäller att det

kan framstå som otillbörligt att rigga kursen med uteslutande syfte att påverka

värdet av lämnad säkerhet eller att upprätthålla en avtalad konsolideringsgrad.

 För straffbarhet krävs inte att gärningsmannen själv ingår avtal eller

liknande som har omedelbar påverkan på kursen. Även de fall där han förmår andra

personer att göra affärer med finansiella instrument kan omfattas. Två

förfaranden som kan nämnas som exempel är s.k. pegging och scalping . Att

pegga en kurs innebär att en aktör, t.ex. en anställd hos ett

värdepappersföretag, talar sig varm för ett mindre bra finansiellt instrument

hos en del kunder men inte hos andra. Priset kan därigenom hållas uppe på en

konstgjord nivå genom att de peggade kunderna förmås att köp sådana

finansiella instrument som det är fråga om. De kunder som från början innehaft

det ifrågavarande finansiella instrumentet gör således en förtjänst på att

kursen manipulerats. Scalping innebär att någon, t.ex. en

investeringsrådgivare, först förvärvar finansiella instrument av visst slag. När

en tid gått rekommenderar han sina kunder att investera i motsvarande

instrument. På så sätt drivs kursen upp och gärningsmannen kan därefter sälja

sitt innehav med förtjänst.

 Slutligen förutsätts för ansvar enligt andra stycket att åtgärden skall vara

ägnad att vilseleda köpare och säljare av finansiella instrument. Härigenom

utesluts från det straffbara området sådana fall där någon som företagit en

kurspåverkande åtgärd öppet har informerat marknaden om bakgrunden till sitt

handlande. Ett exempel är sådana kursstabiliserande åtgärder som vidtas i

anslutning till en börsintroduktion och som har tillkännagetts i prospektet. I

sådana fall kan inte heller något otillbörligt syfte anses föreligga.

Tredje stycket

Stycket föreskriver en särskild straffskala för grova brott. Att åtgärden har

lett till en väsentlig kurspåverkan är normalt en omständighet som bör föranleda

att brottet bedöms som grovt. Ett annat fall som normalt bör föranleda en sådan

bedömning är vissa situationer där någon för egen eller annans vinning utnyttjar

en ställning som innebär ett särskilt förtroende från andra personer. Som

exempel kan nämnas det fallet att en anställd i ett värdepappersbolag förmår

bolagets kunder att genomföra affärer i en sådan omfattning att kursen på ett

visst finansiellt intrument påverkas och att han själv eller någon annan

därigenom gör en vinst på grund av kursförändringen. Att använda enskilda

investerare som medel för att driva kursen får anses vara särskilt straffvärt.

Om brottet har föregåtts av en mer eller mindre noggrann planering och

genomförandet kännetecknats av en sällsynt stor förslagenhet bör brottet normalt

också bedömas som grovt. Tanken faller här närmast på situationer med låg

upptäcksrisk och stora utsikter till väsentlig vinst. Uppräkningen i stycket är

inte uttömmande.

 Fjärde stycket

De förfaranden som avses kan även vara att bedöma som brott enligt brottsbalken,

främst svindleri eller bedrägeri. I sådana fall skall brottsbalkens bestämmelser

ha företräde. Om däremot insiderlagen samtidigt är tillämplig skall dömas för

otillbörlig kurspåverkan och insiderbrott i s.k. brottskonkurrens.

 Förfaranden som framstår som bagatellartade bör inte föranleda straffansvar.

Det anges därför uttryckligen i detta stycke att det inte skall dömas till

ansvar i ringa fall. Vad som avses är framför allt åtgärder som visserligen är

ägnade att påverka kursen men som vid en samlad bedömning av omständigheterna i

det enskilda fallet framstår som betydelselösa.

 Tillämpningen av bestämmelsen kan innefatta en hel del frågor som rör

medverkansansvar. Framför allt gäller detta i de fall placerare genomför affärer

genom ett värdepappersinstitut. Utredningen har utförligt redogjort för olika

situationer som kan uppstå i sådana fall (se betänkandet s. 155 f). Frågor av nu

anfört slag bör överlämnas till rättstillämpningen att avgöra utifrån vanliga

regler och principer om medverkansansvar i brottmål.

2 §

Det ankommer enligt 5 kap. 1 § på Finansinspektionen att övervaka att

bestämmelserna i lagen följs. Genom att bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan

placeras i samma lag kommer detta att gälla även för den nya straffbestämmelsen.

Finansinspektionen får därför samma ställning som enligt insiderlagen när det

gäller övervakningen av bestämmelsen. För att denna funktion skall kunna

fullgöras har inspektionen försetts med samma rätt att begära upplysningar som

enligt insiderlagen. En förutsättning för att sådana uppgifter skall få begäras

är därvid att det finns anledning anta att någon har gjort sig skyldig till

otillbörlig kurspåverkan.

15.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna pensionsfonden

44 §

Paragrafen har ändrats som en följd av att insiderlagens centrala bestämmelser

har utvidgats till att avse finansiella instrument.

15.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

38 §

Ändringen är föranledd av att insiderlagens centrala bestämmelser har utvidgats

till att avse finansiella instrument.

15.7 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

20 §

Tillägget i andra stycket innebär att avdrag inte får göras för sanktionsav-

gifter. Genom ändringen uppnås överensstämmelse med vad som gäller för liknande

avgifter på andra ställen i lagstiftningen, t.ex. avgift enligt 8 kap. 5 §

arbetsmiljölagen (1977:1160).

 46

Insiderutredningens sammanfattning av betänkandet

Otillbörlig kurspåverkan och vissa insiderfrågor

Vi har haft i uppdrag att särskilt överväga vissa specifika frågor avseende

insiderlagstiftningen. Därutöver omfattar direktiven frågor om otillbörlig

kurspåverkan och om fördelningen av kostnaderna för Finansinspektionens

insiderövervakning.

 I denna sammanfattning summeras huvuddragen i våra överväganden och förslag.

 Insiderregler avseende valuta eller finansiella instrument med valuta som

underliggande tillgång. Såväl Sverige som flertalet främmande länder saknar i

dag insiderregler på detta område. Enligt vår mening gäller dock samma

grundläggande förutsättningar för handeln med sådana tillgångar som för de

instrument som täcks av den nuvarande insiderlagstiftningen, nämligen att det är

möjligt att med tillgång till kunskap om icke offentliggjorda omständigheter

skapa en vinst, innan marknaden har fått del av informationen. Dessutom kan

valuta- och räntemarknaderna ses som kommunicerande kärl där insiderinformation

om en valutakursförändring resp. en ränteförändring kan utnyttjas genom affärer

på både den ena och den andra av dessa marknader. Även denna omständighet talar

för att valutainstrument och valuta som sådan bör omfattas av lagstiftningen på

samma sätt som redan nu gäller för räntebärande värdepapper.

 Vi har - om än efter viss tvekan - stannat för att föreslå att insiderlagen

blir tillämplig såväl på handel med valuta som på handel med derivat med valuta

som underliggande tillgång. För dessa tillgångsslag måste dock vissa speciella

omständigheter av både principiell och praktisk natur beaktas i utformningen av

lagregler. Det innebär bl.a. att lagstiftningen på detta område bör begränsas

till ett förbud mot att dra fördel av insiderinformation. Detsamma gäller för

räntebärande värdepapper.

 Insiderregistret. Vi har gjort en förutsättningslös bedömning av frågan om en

offentlig registrering av de aktieaffärer som personer i insynsställning gör bör

finnas kvar. Enligt vår uppfattning talar fortfarande starka skäl för att

registret bör behållas.

 De invändningar som har funnits mot registret har i första hand tagit sikte på

vissa mer tekniska ofullkomligheter i den nuvarande hanteringen. På många håll

reagerar man också mot att allmänheten och massmedia har svårt att skilja mellan

brott mot anmälningsskyldigheten och egentliga insiderbrott, dvs. brott mot

handelsförbudet i insiderlagen.

 Vi föreslår att man övergår till ett automatiskt uppgiftslämnande från VPC

till Finansinspektionen avseende alla innehavsförändringar för personer med

insynsställning beträffande aktierelaterade instrument som återspeglas i VPC:s

avstämningsregister. Detta förutsätter vissa tekniska förändringar i övrigt.

Bl.a. måste man ta bort den minigräns som i dag föreskrivs för att

anmälningsskyldighet skall föreligga beträffande andra instrument än aktier.

 Påföljder vid underlåten anmälan. På vissa områden måste en manuell

anmälningsskyldighet finnas kvar. Vi föreslår att straffsanktionen vid

underlåten anmälan byts ut mot en sanktionsavgift, som skall tas ut av

Finansinspektionen. Förslaget får inte ses som en uppmjukning av synen på

intresset att insiderregleringen respekteras utan syftar till att ersätta ett

sanktionssystem med ett annat som ter sig mera adekvat och som minskar risken

för sammanblandning med egentliga insiderbrott.

 Förvaltarregistrering. Den som har insynsställning är i dag förbjuden att ha

sina aktier i det ifrågavarande aktiemarknadsbolaget förvaltarregistrerade. Det

är ett önskemål från praktiskt synpunkt hos värdepappersinstitut och berörda

placerare att förvaltarregistrering skall kunna ske. Vi föreslår att förbudet

mot förvaltarregistrering förses med en möjlighet till dispens.

 Finansinspektionens rätt att erhålla uppgifter vid brottsmisstanke. Finans-

inspektionen har med hänvisning till behovet av ökad snabbhet och effektivitet

vid utredningar av misstänkta brott mot insiderlagen hemställt att inspektionen

skall få direkt insyn i VPC:s register via egen terminal. Vi anser att frågan

helst bör lösas utan att Finansinspektionen mot VPC:s bestridande erhåller rätt

till terminaltillgång visavi VPC. Diskussioner om olika effektivitetshöjande

tekniska lösningar pågår emellertid för närvarande mellan VPC och

Finansinspektionen, och frågan torde kunna få sin lösning i det sammanhanget.

 Finansinspektionens frågerätt när misstanke uppstår om att anmälnings-

skyldighet har försummats bör utvidgas även till värdepappersinstitut .

 Begränsningar av korttidsaffärer. Utredningen har i direktiven ålagts att

undersöka möjligheterna att införa lagregler som begränsar utrymmet för personer

i ledande ställning i aktiemarknadsbolag att göra vinst på korttidsaffärer med

aktier i bolaget.

 Flera av de antaganden som förefaller ligga till grund för detta förslag kan

enligt vår mening ifrågasättas. Det syns av flera skäl mindre ändamålsenligt ett

införa en reglering av detta slag vid sidan av insiderlagen med dess nuvarande

kosntruktion. Vi är därför inte beredda att lägga fram ett förslag till

lagstiftning på detta område utan anser att frågan bör överlämnas till

självreglering, i den mån inte insiderlagens reglering slår till.

 Otillbörlig kurspåverkan. Frågan om otillbörlig kurspåverkan på den svenska

värdepappersmarknaden har diskuterats i skilda sammanhang sedan flera år

tillbaka. Allmänt har enligt vår uppfattning behovet av åtgärder på detta område

snarast ökat under senare tid. I det numera internationellt sett välutvecklade

regelverket kring värdepappersmarknaderna i Sverige synes otillbörlig

kurspåverkan vara den enda större luckan.

 Vi föreslår att en straffbestämmelse införs i lagen om handel med finansiella

instrument. Nykriminaliseringen avser vissa marknadsoperationer och liknande

åtgärder. Den som, vid handel på värdepappersmarknaden, i avsikt att påverka

priset vid allmän omsättning på finansiella instrument sluter avtal eller

företar annan rättshandling för skens skull eller i hemlighet förenar

överlåtelse av finansiella instrument med utfästelse att senare förvärva dessa

till visst lägsta pris eller vidtar vissa andra åtgärder skall kunna dömas för

otillbörlig kurspåverkan till böter eller fängelse i högst två år. Samma sak

gäller den som genom köp eller försäljning av värdepapper i otillbörligt syfte

försöker påverka kursen, t.ex. när det inför en förväntad större affär gäller

att säkerställa en förtjänst för enskilda parter.

 Vi anser det vidare angeläget att Stockholms Fondbörs AB i samverkan med andra

marknadsplatser och berörda institutioner påbörjar ett projekt med syfte att

bättre än nu precisera de förfaranden som bör bedömas som klandervärda. Avsikten

är inte att detta skall ge underlag för tolkningen av den nya straffbestämmelse

som vi föreslår utan att hållpunkter skall skapas för börsledningarnas och

Finansinspektionens övervakning av att god sed tillämpas inom ramen för

värdepappershandeln.

 Fördelning av kostnaderna för insiderövervakningen. Kostnaderna för

Finansinspektionens verksamhet inkl. insiderövervakningen finansieras genom

avgifter från alla de institut som står under Finansinspektionens tillsyn.

Inspektionen har förordat att kostnaderna för insiderövervakningen skulle

finansieras över statsbudgeten.

 Enligt direktiven ankommer det dock inte på utredningen att pröva frågan om

kostnaderna för insiderövervakningen helt eller delvis bör finansieras av

statsmedel. Vi har därför begränsat oss till frågan om kostnadernas fördelning

mellan olika tillsynsobjekt. Därvid har vi övervägt en rad alternativ men

ifrågasätter om inte den gällande ordningen lika gärna kan behållas.

 Övriga frågor. Utredningen har också behandlat vissa andra hithörande frågor

och därvid föreslagit vissa justeringar och preciseringar i gällande

bestämmelser från bl.a. rättssäkerhetssynpunkt. Dit hör sekretessen för

Finansinspektionens insiderutredningar samt insiderregler vid market makerhandel

och vid placeringsrådgivning.

 47

Utredningens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

 Härigenom föreskrivs i fråga om insiderlagen (1990:1342)

 dels att i 11 § och rubriken närmast före 4 § ordet fondpapper skall bytas

ut mot finansiella instrument samt i 11 § ordet fondpappersinnehav skall

bytas ut mot innehav av finansiella instrument ,

 dels att nuvarande 20, 21, 22 ,23 och 24 §§ skall betecknas 23, 20, 21, 24 och

25 §§,

 dels att rubrikerna närmast före nuvarande 20, 21, 23 och 24 §§ skall sättas

närmast före nya 23, 20, 24 och 25 §§,

 dels att 1, 2, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 13-15, 16, 18, nya 20, 21 och 23 §§ samt

rubriken närmast före nya 20 § skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 8a, 15a, 16a och 22 §§,

samt närmast före 16a en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §22

-------------------------------------------------------

Denna lag innehåller be- Denna lag innehåller bestäm-

stämmelser om förbud att melser om förbud att handla

handla med fondpapper på med finansiella instrument

värdepappersmarknaden på värdepappersmarknaden

samt om skyldighet att samt om uppgiftsskyldighet

anmäla innehav av fond- med anknytning till sådana

papper. instrument. Lagen inne-

 håller också bestämmelser om

 förbud mot förvärv och av-

 yttring av svenska kronor

 på valutamarknaden.

2 §23 24

-------------------------------------------------------

 I denna lag förstås med

 1. handel på värde-

pappersmarknaden: handel

på börs eller annan

organiserad marknads-

plats eller genom någon

som driver värdepappers-

rörelse med stöd av

1 kap. 3 eller 3 a §

lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

 2. fondpapper: aktie

och obligation samt

sådana andra delägarrätter

eller fordringsrätter som

är utgivna för allmän

omsättning, andel i värde-

pappersfond och aktie-

ägares rätt gentemot den

som för hans räkning

förvarar aktiebrev i ett

utländskt bolag (depå-

bevis),

-------------------------------------------------------

 1. handel på värde-

pappersmarknaden: handel

på börs eller annan

organiserad mark-

nadsplats eller genom

någon som driver

värdepappersrörelse med

stöd av 1 kap. 3 eller

3 a § lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse eller

i främmande stat driver

motsvarande verksamhet,

 2. finansiellt

instrument: detsamma som

i 1 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med

finansiella instrument,

 3. aktiemarknadsbolag: svenskt aktiebolag som utgivit aktier vilka är noterade

vid en börs eller auktoriserad marknadsplats.

-------------------------------------------------------

 4. värdepapperscentralen:

 Värdepapperscentralen VPC

 Aktiebolag,

 5. handel på valutamark-

 naden: handel genom aukto-

 riserad valutahandlare.

 Vad som föreskrivs om aktie skall också tillämpas på emissionsbevis, interims-

bevis, optionsbevis, konvertibelt skuldebrev, skuldebrev förenat med optionsrätt

till nyteckning, vinstandelsbevis, aktieoption och aktietermin. Utfärdande av

köpoption skall likställas med försäljning av de aktier optionen avser medan

utfärdande av säljoption skall likställas med köp av aktierna.

-------------------------------------------------------

Med fondpapper jämställs i

denna lag ränteoption, ränte-

termin, indexoption och

indextermin. Om finansiella

 Om fondpapper ägs av två instrument ägs av två eller

eller flera med flera med samäganderätt,

samäganderätt, skall en skall en delägare vid

delägare vid tillämpningen avtillämpningen av denna lag

denna lag anses vara ägare anses vara ägare till så

till så många av fondpapperenmånga av instrumenten som

som svarar mot hans lott i svarar mot hans lott i det

det samfällda innehavet. samfällda innehavet.

 Vad som i denna lag före-

 skrivs om värdepappers-

 centralen skall även gälla

 annat företag som omfattas

 av förordnande enligt

 1 kap. 6 § aktiekontolagen

 (1989:827).

4 §

-------------------------------------------------------

Har någon anställning,

uppdrag eller annan

befattning som normalt

innebär att han får känne-

dom om omständigheter som

har betydelse för kursen

på fondpapper och har han

på grund härav fått

information eller

kunskap om en icke

offentliggjord

omständighet som är ägnad

att väsentligt påverka

kursen på fondpapper

gäller följande. Innan om-

ständigheten blivit

allmänt känd eller upphört

att ha betydelse för

kurssättningen får han

inte för egen eller

annans räkning köpa eller

sälja sådana fondpapper på

värdepappersmarknaden.

Han får inte heller med

råd eller på annat därmed

jämförligt sätt föranleda

någon annan till sådant köp

eller sådan försäljning.

-------------------------------------------------------

Har någon anställning,

uppdrag eller annan

befattning som normalt

innebär att han får känne-

dom om omständigheter som

har betydelse för kursen

på aktier och har han på

grund härav fått

information eller

kunskap om en icke

offentliggjord

omständighet som är ägnad

att väsentligt påverka

kursen på vissa aktier

gäller följande. Innan om-

ständigheten blivit

allmänt känd eller upphört

att ha betydelse för

kurssättningen får han

inte för egen eller

annans räkning köpa eller

sälja sådana aktier på

värdepappersmarknaden.

Han får inte heller be-

gagna informationen

eller kunskapen till att

med råd eller på annat

sådant sätt föranleda någon

annan till sådant köp

eller försäljning som nu

avses.

 Förbudet i första stycket gäller även den som har fått information eller

kunskap om en omständighet som rör ett aktiebolag i vilket han äger aktier.

-------------------------------------------------------

 Den som i annat fall än Den som i annat fall än

som sägs förut i denna som sägs förut i denna

paragraf fått kännedom om en paragraf fått kännedom om en

icke offentliggjord om- icke offentliggjord om-

ständighet, som är ägnad att ständighet, som är ägnad att

väsentligt påverka kursen på väsentligt påverka kursen på

fondpapper och som måste ha vissa aktier och som måste

röjts av någon som avses i ha röjts av någon som avses

första eller andra stycket i första eller andra

eller eljest kommit ut obe- stycket eller eljest

hörigen, får inte för egen kommit ut obehörigen, får

räkning köpa eller sälja sådanainte för egen räkning köpa

fondpapper på värdepappers- eller sälja sådana aktier på

marknaden innan omständig- värdepappersmarknaden innan

heten blivit allmänt känd omständigheten blivit all-

eller upphört att ha mänt känd eller upphört att

betydelse för kurssättningen.ha betydelse för

 kurssättningen.

 Första och tredje

 styckena gäller också i fråga

 om andra finansiella

 instrument än aktier.

 Förbuden i första stycket

 andra meningen och tredje

 stycket gäller dock därvid

 endast köp eller

 försäljningar som sker med

 begagnande av kännedom om

 den icke offentliggjorda

 omständigheten.

 48

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 §

-------------------------------------------------------

Omständighet som enligt 4 § Omständighet som enligt 4 §

är ägnad att väsentligt är ägnad att väsentligt

påverka kursen på påverka kursen på

fondpapper kan finansiellt instrument kan

exempelvis vara exempelvis vara

 1. en åtgärd som syftar till och är ägnad att leda till ett offentligt

erbjudande av en juridisk person till en vidare krets om förvärv av aktier i ett

aktiebolag,

 2. någon annan omständighet i ett aktiebolags eller dess moderföretags

verksamhet som det normalt lämnas upplysning om i årsredovisning, delårsrapport,

årsbokslut eller i annan form,

-------------------------------------------------------

 3. beslut av 3. beslut av

fondpappersförvaltare fondpappersförvaltare eller

eller kapitalplacerande kapitalplacerande insti-

institution om köp eller tution om köp eller för-

försäljning av fondpapper säljning av finansiellt

och liknande instrument och liknande

marknadsinformation, marknadsinformation,

 4. ränteändring, valutakursändring, författningsändring och annan liknande

händelse.

-------------------------------------------------------

 5. i fråga om option

 eller termin med valuta

 som underliggande

 tillgång, annan omständig-

 het som avses i 16 a §

 tredje stycket.

7 §25

-------------------------------------------------------

Utan hinder av 4 § får

 1. befattningshavare 1. befattningshavare hos

hos någon som driver företag som driver värde-

värdepappersrörelse med pappersrörelse fullgöra köp-

stöd av 1 kap. 3 eller eller säljorder som lämnats

3 a § lagen (1991:981) om företaget samt, utan be-

värdepappersrörelse gagnande av information

fullgöra köp- eller sälj- eller kunskap som avses i

order i rörelsen, 4 § denna lag, fullgöra

 verksamhet som följer av

 åtagande att upprätthålla en

 marknad i en eller flera

 aktier,

 2. köp ske av annat än option eller termin då den icke offentliggjorda om-

ständigheten är ägnad att sänka kursen eller försäljning ske av annat än option

eller termin då omständigheten är ägnad att höja kursen,

 3. uppgifter fullgöras som åligger någon på grund av vad som föreskrivits i

lag eller annan författning,

 4. köp ske i fall som avses i 5 § 1 för den juridiska personens räkning av

aktier i aktiebolaget,

 5. innehavare av option när optionens löptid går ut köpa eller sälja den

underliggande tillgången eller sälja optionen,

 6. utfärdare av option i samband med lösen sälja eller köpa den underliggande

tillgången som optionen avser,

 7. köpare och säljare av termin vid slutdag fullgöra avtalet.

8 §26

Följande fysiska personer anses enligt denna lag ha insynsställning i ett

aktiemarknadsbolag:

 1. ledamot eller suppleant i bolagets eller dess moderföretags styrelse,

 2. verkställande direktör eller vice verkställande direktör i bolaget eller

dess moderföretag,

 3. verkställande direktör eller annan ledande befattningshavare i ett dotter-

företag, om befattningshavaren normalt kan antas få tillgång till icke

offentliggjord information om sådant förhållande som kan påverka kursen på

aktierna i bolaget,

 4. revisor eller revisorssuppleant i bolaget eller dess moderföretag,

 5. bolagsman i ett handelsbolag som är bolagets moderföretag, dock inte

kommanditdelägare,

 6. innehavare av annan ledande befattning i eller annat kvalificerat uppdrag

av stadigvarande natur för bolagets eller dess moderföretag, om befattningen

eller uppdraget normalt kan antas medföra tillgång till icke offentliggjord

information om sådant förhållande som kan påverka kursen på aktierna i bolaget,

 7. den som äger aktier i bolaget, motsvarande minst tio procent av

aktiekapitalet eller av röstetalet för samtliga aktier i bolaget, eller äger

aktier i denna omfattning tillsammans med sådan fysisk eller juridisk person som

är aktieägaren närstående på det sätt som anges i 10 § första stycket.

 Finansinspektionen skall på begäran av aktiemarknadsbolaget eller dess

moderföretag pröva frågan, om en befattningshavare eller uppdragstagare har en

sådan ledande ställning eller ett sådant kvalificerat uppdrag som avses i första

stycket 3 eller 6.

-------------------------------------------------------

 En person med insyns- En person med insyns-

ställning eller en honom ställning eller en honom

närstående person som närstående person som anges

anges i 10 § första i 10 § första stycket får

stycket får inte ha sina inte utan tillstånd av

aktier i Finansinspektionen ha sina

aktiemarknadsbolaget för- aktier i aktiemarknads-

valtarregistrerade. bolaget förvaltar-

 registrerade.

8 a §

-------------------------------------------------------

 Beträffande den som har

 insynsställning i ett

 aktiemarknadsbolag enligt

 aktiekontolagen (1989:827)

 skall värdepapperscentralen

 genom automatisk

 databehandling till

 Finansinspektionen lämna

 uppgifter om innehav av

 aktier i bolaget och

 förändring av innehavet, i

 den mån aktierna inte är

 förvaltarregistrerade. I

 fråga om finansiella

 instrument som enligt 2 §

 andra stycket likställs med

 aktier gäller detta endast

 om instrumenten

 registreras enligt

 aktiekontolagen.

9 §27

-------------------------------------------------------

Den som har Den som har insynsställning

insynsställning i ett i ett aktiemarknadsbolag

aktiemarknadsbolag skall skall skriftligen till

skriftligen anmäla Finansinspektionen anmäla

innehav av aktier i innehav och ändring i inne-

bolaget och ändring i havet beträffande sådana

innehavet till Finans- aktier i bolaget som ej

inspektionen. enligt aktiekontolagen

 (1989:827) registreras på

 konto för honom.

 Finansinspektionen kan

 medge befrielse från an-

 mälningsskyldigheten om

 motsvarande uppgifter kan

 erhållas på annat sätt.

 Anmälningsskyldigheten gäller dock inte

 1. innan den som avses i 8 § första stycket 3 eller 6 tagit emot underrättelse

enligt 14 eller 15 §,

 2. om innehavet inte uppgår till 200 aktier eller, om innehavet avser

värdepapper som enligt 2 § andra stycket likställs med aktier, understiger ett

marknadsvärde motsvarande 50 000 kronor,

-------------------------------------------------------

 3. om ändring i 3. om ändring i innehavet

innehavet efter den efter den ändring som

senast gjorda anmälningen Finansinspektionen senast

inte uppgår till 200 underrättats om inte uppgår

aktier eller, om till 200 aktier eller, om

ändringen avser värde- ändringen avser värdepapper

papper som enligt 2 § som enligt 2 § andra

andra stycket likställs stycket likställs med

med aktier, understiger aktier, understiger ett

ett marknadsvärde marknadsvärde motsvarande

motsvarande 50 000 50 000 kronor,

kronor,

 4. om ökning i innehavet föranletts av fondemission eller av att aktiens

nominella belopp sänkts genom att aktien delats upp,

 5. interimsbevis som erhållits i utbyte mot annat värdepapper som avses i 2 §

andra stycket.

 Av 10 § framgår att anmälningsskyldigheten omfattar även vissa närståendes

aktieinnehav.

 49

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

10 §

-------------------------------------------------------

Vid tillämpning av 9 § Vid tillämpning av 8 a och

skall följande aktier i 9 §§ skall följande aktier i

aktiemarknadsbolaget aktiemarknadsbolaget

likställas med den anmäl- likställas med dem som

ningsskyldiges egna, näm- innehas av personen med

ligen sådana som ägs av insynsställning, nämligen

 sådana som ägs av

 1. make eller sambo 1. make eller sambo till

till den den som har

anmälningsskyldige, insynsställning,

 2. omyndiga barn som 2. omyndiga barn som står

står under den under dennes vårdnad,

anmälningsskydiges

vårdnad, 3. juridisk person över

 3. juridisk person över vars verksamhet den som

vars verksamhet den har insynsställning har ett

anmälningsskyldige har väsentligt inflytande och i

ett väsentligt inflytande vilken denne eller någon

och i vilken den anmäl- som avses i 1 eller 2

ningsskyldige eller någon eller flera av dem till-

som avses i 1 eller 2 sammans innehar

eller flera av dem

tillsammans innehar

 - ägarandel, uppgående till tio procent eller mer av aktiekapitalet eller av

andelarna, eller

 - ekonomisk andel, innefattande rätt att uppbära tio procent eller mer av

avkastningen, eller

 - röstandel, uppgående till tio procent eller mer av röstetalet för samtliga

aktier eller av röstetalet hos det högsta beslutande organet.

-------------------------------------------------------

 4. juridisk person över

 vars verksamhet den som

 har insynsställning har ett

 väsentligt inflytande och i

 vilken denne eller någon

 som avses i 1-3 eller fle-

 ra av dem tillsammans

 innehar en sådan andel som

 avses i 3.

 Om flera personer är anmälningsskyldiga för samma aktieinnehav eller för

ändring i innehavet, behöver anmälan endast göras av en av dem.

-------------------------------------------------------

 Den som har

 insynsställning i ett

 aktiemarknadsbolag som

 avses i 8 a § skall till

 Finansinspektionen anmäla

 vilka fysiska och

 juridiska personer som är

 honom närstående enligt

 första och andra styckena.

 Anmälan behöver dock inte

 göras i fråga om närstående

 som inte innehar aktie i

 bolaget.

13 §28

Anmälan enligt 9 § om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall göras senast

fjorton dagar efter det att

 1. aktie i bolaget noterats vid en börs eller auktoriserad marknadsplats,

 2. insynsställning uppkommit enligt 8 § första stycket 1, 2, 4, 5 eller 7

eller den som avses med 8 § första stycket 3 eller 6 tagit emot underrättelse

enligt 14 eller 15 §,

 3. den anmälningsskyldige förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller

annan ändring skett i aktieinnehavet, eller

 4. den anmälningsskyldige fått vetskap om att närstående, som avses i 10 §,

innehar, förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller att annan ändring

skett i den närståendes aktieinnehav.

-------------------------------------------------------

 Anmälan enligt 10 § tredje

 stycket skall göras senast

 fjorton dagar efter det

 att den anmälningsskyldige

 fått vetskap om att den

 närstående innehar aktier i

 bolaget.

14 §29

-------------------------------------------------------

Ett aktiemarknadsbolag Ett aktiemarknadsbolag

skall utan dröjsmål anmäla skall anmäla till Finans-

till Finansinspektionen inspektionen vilka

vilka personer som har in- personer som har insyns-

synsställning enligt 8 § ställning enligt 8 § första

första stycket 1-4 och 6. stycket 1-4 och 6 senast

Aktiemarknadsbolaget skall fjorton dagar från det att

genast skriftligen under- det förhållande inträtt på

rätta personer med insyns- grund varav insyns-

ställning enligt 8 § första ställningen uppkommit.

stycket 3 eller 6 om Aktiemarknadsbolaget skall

anmälan. samtidigt skriftligen

 underrätta personer med

 insynsställning enligt 8 §

 första stycket 3 eller 6 om

 anmälan.

 Den för vilken insyns-

 ställning uppkommit enligt

 8 § 7 skall senast inom

 fjorton dagar härefter göra

 anmälan till Finans-

 inspektionen om för-

 hållandet.

15 §30

-------------------------------------------------------

Ett aktiemarknadsbolags Ett aktiemarknadsbolags

moderföretag skall utan moderföretag skall anmäla

dröjsmål anmäla till till Finansinspektionen

Finansinspektionen vilka vilka personer i moder-

personer i moderföretaget företaget som har insyns-

som har insynsställning ställning enligt 8 § första

enligt 8 § första stycket 1, stycket 1, 2 och 4-6

2 och 4-6. Moderföretaget senast fjorton dagar från

skall genast skriftligen det att det förhållande

underrätta personer med inträtt på grund varav

insynsställning enligt 8 § insynsställning uppkommit.

första stycket 6 om anmälan. Moderföretaget skall sam-

 tidigt skriftligen

 underrätta personer med

 insynsställning enligt 8 §

 första stycket 6 om anmälan.

15 a §

-------------------------------------------------------

 Har anmälan gjorts enligt

 10 § tredje stycket eller

 enligt 14 eller 15 § och

 upphör ställningen som

 närstående eller

 insynsställningen, bör den

 som gjort anmälan utan

 dröjsmål underrätta Finans-

 inspektionen härom.

16 §31

-------------------------------------------------------

Finansinspektionen skall Finansinspektionen skall

föra eller låta föra registerföra eller låta föra register

(insiderregister) över (insiderregister) över

anmälningar som gjorts anmälningar som gjorts

enligt 9, 14 och 15 §§ eller,enligt 8 a, 9, 10, 14 och

i fall som avses i 9 § andra 15 §§.

stycket, över däremot svar-

ande uppgifter från register

som förs med stöd av aktie-

kontolagen (1989:827).

 Uppgifter som inte längre Uppgifter som inte längre

omfattas av anmälnings- omfattas av uppgifts-

skyldighet får avföras ur eller anmälningsskyldighet

registret. Uppgifterna får avföras ur registret.

skall dock bevaras i minst Uppgifterna skall dock

10 år efter det att de bevaras i minst 10 år efter

avförts. det att de avförts.

 Registret skall föras med hjälp av automatisk databehandling. Finans-

inspektionen är registeransvarig enligt datalagen (1973:289) för registret.

Inspektionen skall på lämpligt sätt underrätta de registrerade om registret.

 Registret skall vara offentligt.

-------------------------------------------------------

 Förbud mot förvärv och av-

 yttring av valuta i vissa

 fall.

16 a §

-------------------------------------------------------

 Har någon anställning, upp-

 drag eller annan

 befattning som normalt

 innebär att han får kännedom

 om omständigheter som har

 betydelse för den svenska

 kronans växelkurs i för-

 hållande till utländska

 valutor och har han på

 grund härav fått information

 eller kunskap om en icke

 offentliggjord omständighet

 som är ägnad att väsentligt

 påverka denna växelkurs,

 gäller följande. Innan om-

 ständigheten har blivit

 allmänt känd eller upphört

 att ha betydelse för

 kurssättningen får han inte

 begagna kunskapen eller

 informationen till att för

 egen eller annans räkning på

 valutamarknaden förvärva

 eller avyttra svenska

 kronor, till att träffa

 överenskommelse om framtida

 sådant förvärv eller sådan

 avyttring eller till att

 med råd eller på annat sätt

 föranleda någon annan till

 en åtgärd som nu har

 angetts.

 Den som i annat fall än

 som avses i första stycket

 har fått kännedom om en icke

 offentliggjord omständighet

 som är ägnad att väsentligt

 påverka den svenska kronans

 växelkurs i förhållande till

 utländska valutor och som

 måste ha röjts av någon som

 avses i första stycket

 eller eljest kommit ut

 obehörigen, får inte begagna

 denna kännedom till att för

 egen eller annans räkning på

 valutamarknaden förvärva

 eller avyttra svenska

 kronor eller träffa

 överenskommelse om framtida

 sådant förvärv eller sådan

 avyttring, innan omständig-

 heten har blivit allmänt

 känd.

 Omständighet som avses i

 första och andra styckena

 kan exempelvis vara

 föreberedelser till beslut

 av regeringen eller

 Sveriges Riksbank eller

 statistisk sammanställning

 som är avsedd att senare

 publiceras.

18 §32

-------------------------------------------------------

Om det finns anledning anta Om det finns anledning

att en bestämmelse i 4 § anta att en bestämmelse i

överträtts, har denna lag har överträtts,

Finansinspektionen rätt att har Finansinspektionen rätt

få de uppgifter som den be- att få de uppgifter som den

höver för sin utredning från behöver för sin utredning

 från

 1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

-------------------------------------------------------

 2. ett aktiebolag eller 2. ett aktiebolag eller

en juridisk person i övrigt en juridisk person i övrigt

vars fondpapper överträdelsenvars finansiella intrument

gäller, överträdelsen gäller,

 3. den juridiska person som lämnat det offentliga erbjudandet om aktieförvärv,

 4. moderföretaget till det aktiebolag eller den juridiska person som avses i 2

eller 3,

 5. myndiget,

-------------------------------------------------------

 6. någon som driver värde- 6. någon som driver värde-

pappersrörelse med stöd av pappersrörelse med stöd av

1 kap. 3 eller 3 a § lagen 1 kap. 3 eller 3 a § lagen

(1991:981) om värdepappers- (1991:981) om värdepappers-

rörelse, rörelse eller som är

 auktoriserad som valuta-

 7. någon annan som köpt handlare,

eller sålt fondpapper, om 7. någon annan som köpt

det finns anledning anta eller sålt finansiella

att köpet eller försäljningeninstrument eller valuta,

föranletts av otillåtet råd om det finns anledning

eller därmed jämförlig åtgärdanta att köpet eller

som avses i 4 §. försäljningen föranletts av

 otillåtet råd eller därmed

 Om det finns anledning jämförlig åtgärd som avses i

anta att någon har överträtt 4 eller 16 a §.

andra bestämmelser i denna

lag och är överträdelsen

belagd med straff, får

inspektionen i

utredningssyfte också

infordra uppgifter av

denne. Regeringen eller

 myndighet som regeringen

 bestämmer kan meddela

 närmare föreskrifter om hur

 uppgiftsskyldigheten skall

 fullgöras.

Straff Straff och avgifter

-------------------------------------------------------

 21 §

Den som uppsåtligen bryter

mot 4 § skall för

insiderbrott dömas till böter

eller fängelse i högst två år,

om gärningen inte är belagd

med strängare straff i

brottsbalken.

 Är brottet med hänsyn till

värdepappersaffärens omfatt-

ning och övriga

omständigheter grovt, skall

dömas till fängelse lägst sex

månader och högst fyra år, om

gärningen inte är belagd med

strängare straff i brotts-

balken.

 Den som av grov

oaktsamhet bryter mot 4 §

skall för vårdslöst

insiderförfarande dömas till

böter eller fängelse i högst

ett år.

 I fall som kan antas

sakna betydelse för

allmänhetens förtroende för

värdepappersmarknaden eller

som annars är ringa skall

inte dömas till ansvar

enligt denna paragraf.

-------------------------------------------------------

 20 §

Den som uppsåtligen bryter

mot 4 eller 16 a § skall för

insiderbrott dömas till böter

eller fängelse i högst två år,

om gärningen inte är belagd

med strängare straff i

brottsbalken.

Är brottet med hänsyn till

affärens omfattning och

övriga omständigheter grovt,

skall dömas till fängelse

lägst sex månader och högst

fyra år, om gärningen inte är

belagd med strängare straff

i brottsbalken.

 Den som av grov

oaktsamhet bryter mot 4

eller 16 a § skall för

vårdslöst insiderförfarande

dömas till böter eller

fängelse i högst ett år.

 I fall som kan antas

sakna betydelse för

allmänhetens förtroende till

värdepappers- eller valuta-

marknaden eller annars är

ringa skall inte dömas till

ansvar enligt denna

paragraf.

 Utan hinder av 35 kap. 1 §

brottbalken får påföljd för

brott som avses i tredje

stycket ådömas, om den

misstänkte häktats eller

erhållit del av åtal för

brottet inom fem år från

brottet.

-------------------------------------------------------

 22 § 21 §Finansinspektionen

Till böter eller fängelse i skall besluta att en

högst sex månader skall den särskild avgift skall tas

dömas som uppsåtligen eller ut, om någon

av oaktsamhet 1. underlåter att inom

 1. underlåter att inom föreskriven tid göra anmälan

föreskriven tid göra anmälan enligt 9, 10, 14 eller

enligt 9 §, 15 §,

 2. lämnar oriktig eller 2. lämnar oriktig eller

vilseledande uppgift vid vilseledande uppgift

fullgörande av an- enligt någon av nämnda

mälningsskyldighet enligt 9 §paragrafer eller vid full-

eller vid fullgörande av görande av uppgiftsskyldig-

uppgiftsskyldighet som het som avses i 18 § första

avses i 18 § första stycket stycket 2-4 och 6,

2-4 och 6, 3. har aktier

 3. underlåter att iaktta förvaltarregistrerade i

åliggande enligt 14 eller strid mot 8 § tredje

15 §. stycket.

 I ringa fall skall inte Särskild avgift fastställs

dömas till ansvar. till ett belopp

 motsvarande minst ett bas-

 belopp enligt lagen

 (1962:381) om allmän för-

 säkring avrundat till

 närmast högre tusental

 kronor och högst tio gånger

 ett sålunda avrundat

 belopp.

 Särskild avgift tas ut av

 den som enligt bestämmelse

 som avses i första stycket

 1-3 är skyldig att göra

 anmälan eller lämna uppgift

 som där åsyftas eller, såvitt

 gäller första stycket 4, ej

 får ha aktier förvaltarregi-

 strerade. Innan beslut om

 särskild avgift meddelas

 skall den berörde beredas

 tillfälle att yttra sig i

 ärendet. Beslut om ut-

 tagande av avgift får ej

 meddelas, om denne inte

 senast två år från det att

 lagöverträdelsen ägde rum

 genom Finansinspektionens

 försorg har fått kännedom om

 att frågan om särskild

 avgift har tagits upp av

 inspektionen.

 Är överträdelsen ringa

 eller ursäktlig får särskild

 avgift efterges. Särskild

 avgift skall ej tas ut i

 fall när vite är utsatt.

 Regeringen eller

 myndighet som regeringen

 bestämmer meddelar närmare

 föreskrifter om särskild

 avgift.

-------------------------------------------------------

20 §33

Finansinspektionens beslut enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

Inspektionen får bestämma att ett beslut skall gälla omedelbart.

 50

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

22 §

Särskild avgift skall betalas till Finansinspektionen och tillfaller staten.

Bestämmelser om indrivning av sådan avgift finns i lagen (1993:891) om

indrivning av statliga fordringar.

23 §

Finansinspektionens beslut enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

Inspektionen får i fråga om annat beslut än sådant som gäller särskild avgift

förordna att beslut skall gälla omedelbart.

-------------------------------------------------------

 Ikraftträdandebestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. I fråga om brott som har begåtts före ikraftträdandet gäller 22 § i dess

äldre lydelse.

 3. Anmälan enligt 10 § tredje stycket eller 14 § andra stycket behöver inte

göras om de uppgifter som avses med sådan anmälan före ikraftträdandet har

lämnats till Finansinspektionen.

 4. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om uppgifter som före

ikraftträdandet har registrerats i insiderregistret.

 51

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument

 Härigenom föreskrivs att i lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument skall införas två nya paragrafer, 7 kap. 1 och 2 §§, samt närmast

före 7 kap. 1 § en ny rubrik av följande lydelse.

-------------------------------------------------------

 Föreslagen lydelse

 7 kap. Straff m.m.

 1 §

 Den som vid handel på värde-

 pappersmarknaden, i avsikt

 att påverka priset vid

 allmän omsättning på

 finansiella instrument

 1. sluter avtal eller

 företar annan rättshandling

 för skens skull,

 2. i hemlighet förenar

 överlåtelse av finansiella

 instrument med utfästelse

 att senare förvärva dessa

 till visst lägsta pris

 eller med villkor som

 begränsar rätten till

 fortsatt överlåtelse eller

 annars är avsedda att

 undandra instrumenten

 allmän omsättning,

 döms för otillbörlig kurspå-

 verkan till böter eller

 fängelse i högst två år.

 Detsamma gäller, om någon

 vid handel på

 värdepappersmarknaden i

 otillbörligt syfte påverkar

 priset vid allmän omsättning

 av finansiella instrument

 genom köp- eller säljavtal,

 anbud om slutande av sådant

 avtal eller annan liknande

 åtgärd.

 Till ansvar enligt denna

 paragraf döms ej, om

 gärningen är belagd med

 straff i brottsbalken. I

 ringa fall döms inte till

 ansvar.

 2 §

 Finns det anledning anta

 att 1 § har överträtts,

 tillämpas 18 § insiderlagen

 (1990:1342) på motsvarande

 sätt.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 116

3 Förslag till

Lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)

 Härigenom föreskrivs att 5 kap. 5 § aktiekontolagen (1989:827) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 kap.

5 §34

-------------------------------------------------------

Föreligger misstanke om Finner Finansinspektionen

brott mot insiderlagen eller åklagare anledning

(1990:1342) skall anta att insiderlagen

värdepapperscentralen på (1990:1342) eller

begäran lämna [Finansinspek- 7 kap. 1 § lagen (1991:980)

tionen] eller åklagare om handel med finansiella

besked om ett avstämnings- instrument har överträtts,

registers innehåll. Besked skall värdepapperscentralen

skall lämnas utan kostnad. på begäran lämna inspektionen

 eller åklagaren besked om

 ett avstämningsregisters

 innehåll i den mån det har

 anknytning till över-

 trädelsen. Besked skall

 lämnas utan avgift.

 Regeringen eller myndighet

 som regeringen bestämmer får

 meddela närmare föreskrifter

 om hur skyldigheten att

 lämna sådana besked till

 inspektionen skall full-

 göras.

 Regeringen kan föreskriva

 att Finansinspektionen

 Uppgifter som skall skall ha terminalåtkomst

anmälas enligt 9 § till avstämningsregistren

insiderlagen får genom för inhämtande av uppgifter

automatisk databehandling som avses i första stycket.

utlämnas till insider- Bestämmelser om

registret som förs enligt 16 §skyldighet för

samma lag. värdepapperscentralen att

 lämna uppgifter genom

 automatisk databehandling

 finns vidare i insider-

 lagen (1990:1342).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 117

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttrande över Insiderutredningens betänkande Otillbörlig

kurspåverkan och vissa insiderfrågor och Finansinspektionens hemställan om

ändringar i 8 § första stycket 3 insiderlagen avgetts av Riksbanken,

Finansinspektionen, Riksgäldskontoret, Riksåklagaren, Hovrätten för Övre

Norrland, Kammarrätten i Göteborg, Datainspektionen, Konkurrensverket,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Aktiefrämjandet, Allmänna pensionsfonden,

första-tredje fondstyrelserna, Allmänna pensionsfonden, fjärde fondstyrelsen,

Finansbolagens förening, Fondbolagens förening, Föreningen Auktoriserade

Revisorer FAR, Stadshypotek AB, Landsorganisationen i Sverige (LO),

Näringslivets börskommitté, Obligationsfrämjandet, OM Stockholm AB,

Penningmarknadsinformation PMI AB, SACO Sveriges Akademikers

Centralorganisation, Stockholms Fondbörs AB, Stockholms Handelskammare,

Stockholms Universitet, juridiska fakulteten, Svenska Arbetsgivareföreningen

(SAF), Svenska Bankföreningen, Sveriges Finansanalytikers Förening, Svenska

Fondhandlareföreningen, Svenska Journalistförbundet, Sveriges Advokatsamfund,

Sveriges Aktiesparares Riksförbund, Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges

Industriförbund, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och

Värdepapperscentralen VPC AB. Yttrande har dessutom inkommit från Kron 

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller kottar

till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria enligt

19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den

skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej

fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans förvärvs-

verksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52a och 55 §§ lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom. uppbördslagen

(1953:272), 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 30 § tullagen (1987:1065), 60 § fordonsskatte-

lagen (1988:327) och 16 kap. 12 och 13 §§ mervärdeskattelagen (1994:200) samt

kvarskatteavgift och dröjsmålsavgift beräknad enligt uppbördslagen;

 avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

-------------------------------------------------------

 avgift enligt 21 §

 insiderlagen (1990:1342);

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,

när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken ;

 belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen

(1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av

underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig

parkering;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vatten-

förorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om

in- och utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol

eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om

elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m.m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs;

 avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

 ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det finns

rätt till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt 10 kap.

nämnda lag;

 avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen (1975:1385).

 (Se vidare anvisningarna).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

 126

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-05-08

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. presidenten

i Försäkringsöverdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet

Leif Lindstam.

Enligt en lagrådsremiss den 25 april 1996 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i insiderlagen (1990:1342),

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

4. lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella

 instrument,

5. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

6. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

7. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Mats[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i insiderlagen

Genom den nya 7 a § införs ett förbud mot korttidshandel med aktier i aktie-

marknadsbolag för vissa personer med insynsställning i bolaget. Något mot-

svarande förslag fanns inte med i det betänkande som avlämnades av 1993 års

Insiderutredning och på vilket de remitterade förslagen i övrigt bygger. Frågan

om förbud mot korttidsaffärer har emellertid varit föremål för överväganden

tidigare. Sålunda föreslog Värdepappersmarknadskommittén vissa bestämmelser i

ämnet i betänkandet SOU 1989:72. Vid den därpå följande remissbehandlingen

framfördes en rad olika synpunkter.

 Att det nu framlagda förslaget inte bygger på ett remissbehandlat

utredningsförslag är i och för sig ägnat att försvåra Lagrådets granskning.

Lagrådet vill emellertid inte motsätta sig att det införs bestämmelser om förbud

mot korttidsaffärer. Ett sådant förbud kan bl.a. ses som ett värdefullt

komplement till reglerna om handelsförbud i 4 § insiderlagen.

 När det gäller den föreslagna lagtexten har Lagrådet inte någon invändning mot

utformningen av första och andra styckena i 7 a §. Tredje stycket kan däremot

enligt Lagrådets mening utgå. Enligt detta stycke skall aktier, som innehas när

en anställning eller ett uppdrag i aktiemarknadsbolaget påbörjas, anses som

innehavda i tre månader vid tillämpningen av 7 a §. Det får emellertid anses

följa av första stycket att aktier som har förvärvats innan den ifrågavarande

personen har fått insynsställning i bolaget faller utanför förbudet mot kort-

tidsaffärer.

 I 7 b § har tagits in bestämmelser om undantag från förbudet mot kort-

tidsaffärer. Sålunda skall enligt punkterna 1-3 aktier respektive emissions-

rätter i vissa angivna fall få överlåtas utan hinder av 7 a §.

 Enligt 7 b § punkt 4 skall köpoptioner, teckningsoptioner och konvertibla

skuldebrev få utnyttjas för lösen, nyteckning respektive konvertering. Eftersom

7 a § inte handlar om dessa slag av transaktioner utan endast om överlåtelser,

är punkt 4 överflödig. Lagrådet förordar därför att denna bestämmelse utgår.

 Enligt 21 § i dess nya lydelse skall Finansinspektionen i vissa angivna fall

besluta att en särskild avgift skall tas ut. Regler om hur den särskilda

avgiften skall beräknas finns i 22 §. Hur avgiften skall beräknas i de fall den

skall tas ut när en oriktig eller vilseledande uppgift har lämnats (jfr 21 § 2)

anges dock inte. Paragrafen bör kompletteras med en föreskrift om detta. I

samband därmed bör paragrafen redigeras om.

 Sista stycket i 22 § avslutas med en avrundningsregel. Enligt Lagrådets mening

fyller denna regel knappast någon funktion. Så som regeln placerats - efter

bestämmelserna om lägsta och högsta avgift - kan den dessutom missförstås.

Lagrådet förordar därför att regeln utgår.

 22 § bör enligt Lagrådets mening utformas på följande sätt:

 "Särskild avgift beräknas enligt följande:

 1. vid underlåtenhet att göra anmälan enligt 9 § eller när oriktig eller

vilseledande uppgift har lämnats vid fullgörande av anmälningsskyldighet enligt

samma paragraf: 10 procent av vederlaget för aktierna eller, om vederlag inte

har utgått, 15 000 kronor,

 2. vid underlåtenhet att göra anmälan enligt 14 eller 15 § eller när oriktig

eller vilseledande uppgift har lämnats vid fullgörande av anmälningsskyldighet

enligt samma paragrafer: 15 000 kronor,

 3. när oriktig eller vilseledande uppgift har lämnats vid fullgörande av

uppgiftsskyldighet som avses i 18 § första stycket 2-4, 6 och

7: 15 000 kronor,

 4. vid överträdelse av 7 a §: 90 procent av skillnaden mellan inköps- och för-

säljningspriset.

 Avgift enligt första stycket 1 eller 4 skall uppgå till lägst 15 000 och högst

350 000 kronor".

 I 24 § första stycket föreskrivs att den särskilda avgiften under vissa

omständigheter får jämkas eller efterges. Om överträdelsen är ringa eller

ursäktlig, får avgiften efterges helt. För att jämkning skall få ske förutsätts

att det finns synnerliga skäl.

 Enligt Lagrådets mening kan den gjorda uppdelningen i fall då eftergift

respektive jämkning får ske medföra otillfredsställande resultat. Lagrådet

föreslår att bestämmelsen utformas så att i alla de beskrivna situationerna

eftergift skall kunna ske helt eller delvis. Första stycket bör få följande

lydelse:

 "Om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller det annars finns synnerliga

skäl, får särskild avgift efterges helt eller delvis."

 Enligt andra stycket i 24 § skall särskild avgift inte tas ut för under-

låtenhet att fullgöra skyldighet som omfattas av ett vitesföreläggande enligt 19

§. Ett sådant vitesföreläggande kan komma i fråga om någon inte fullgör sin

skyldighet att lämna uppgifter enligt 18 § första stycket 2-4, 6 eller 7. Av

bestämmelserna om särskild avgift (21 §) framgår att särskild avgift inte skall

tas ut vid underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldigheten utan endast då

oriktig eller vilseledande uppgift har lämnats. Andra stycket i paragrafen är

därför onödigt och bör utgå.

 Enligt Lagrådets mening bör övergångsbestämmelserna i förtydligande syfte

kompletteras med två ytterligare punkter. I en ny punkt 2 bör anges att de nya

bestämmelserna i 7a § om förbud mot överlåtelse inom viss kortare tid skall

gälla endast om förvärvet har gjorts efter ikraftträdandet. I en ny punkt 4 bör

föreskrivas att särskild avgift enligt 21 § får tas ut endast för överträdelser

som har skett efter ikraftträdandet (jfr övergångsbestämmelserna till lagen

[1994:579] om ändring i arbetsmiljölagen).

 Lagrådet förordar att övergångsbestämmelserna ges följande lydelse:

"1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

2. Bestämmelserna i 7a § gäller endast om förvärvet har skett efter

ikraftträdandet.

3. De äldre bestämmelserna i 22 § gäller fortfarande i fråga om överträdelser

som har skett före den 1 januari 1997. Annan påföljd än böter får dock inte

ådömas.

4. Särskild avgift som avses i 21 § får tas ut endast för överträdelser som

har skett efter ikraftträdandet.

5. Den nya bestämmelsen i 20 § femte stycket tillämpas även på brott som har

begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att ådöma påföljd har

bortfallit dessförinnan enligt äldre bestämmelser."

Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

I lagrådsremissen föreslås att 5 kap. 5 § aktiekontolagen, som handlar om

skyldigheten för Värdepapperscentralen att lämna uppgifter till Finans-

inspektionen och till åklagare, skall byggas ut i vissa avseenden. Lagrådet har

i sak inga erinringar mot förslaget. Enligt Lagrådets mening bör emellertid

inledningen till paragrafen formuleras om något. Lagrådet förordar att

paragrafen inleds på följande sätt:

 "Om Finansinspektionen eller åklagare finner anledning att anta att brott

enligt 7 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument har

begåtts eller att en bestämmelse i insiderlagen (1990:1342) har överträtts ..."

Förslaget till lag om ändring i lagen om handel med finansiella instrument

Enligt remissförslaget skall det i ett nytt 7 kap. föras in bestämmelser om

straff för otillbörlig kurspåverkan. Bestämmelserna överensstämmer i huvudsak

med vad som har föreslagits av 1993 års Insiderutredning.

 Enligt Lagrådets mening är bestämmelserna svårtolkade och ägnade att vålla

bevissvårigheter i den praktiska tillämpningen. Såvitt framgår av

remissprotokollet har emellertid de remissinstanser som yttrade sig över

utredningsförslaget tillstyrkt att det införs en kriminalisering av otillbörlig

kurspåverkan eller lämnat förslaget utan erinran. De kritiska synpunkter som har

förts fram av remissinstanserna beträffande bestämmelsernas närmare utformning

har till stor del tillgodosetts. Mot bakgrund bl.a. härav vill Lagrådet inte

motsätta sig att det genomförs en lagstiftning som i huvudsak överensstämmer med

remissförslaget.

 Lagrådet förordar emellertid att det görs vissa smärre ändringar i lagtexten.

Eftersom brottsbeskrivningen i 7 kap. 1 § andra stycket åtminstone delvis täcker

vad som sägs i paragrafens första stycke, bör det anges i andra stycket att

bestämmelserna där gäller i andra fall än som avses i första stycket. Vidare bör

uttrycket att någon "förmår" någon annan till en viss rättshandling ersättas med

den neutralare formuleringen att någon "föranleder" någon annan till en

rättshandling (jfr 4 § första stycket sista meningen i insiderlagen).

 Efter vissa andra ändringar bör 7 kap. 1 § ges följande lydelse:

 "Den som, vid handel på värdepappersmarknaden, i avsikt att otillbörligt

påverka priset vid allmän omsättning av finansiella instrument

 1. sluter avtal eller företar annan rättshandling för skens skull,

 2. i hemlighet förenar överlåtelse av finansiella instrument med utfästelse

att senare förvärva dessa till visst lägsta pris eller med villkor som begränsar

rätten till fortsatt överlåtelse eller annars är avsedda att undandra

instrumenten allmän omsättning, döms för otillbörlig kurspåverkan till böter

eller fängelse i högst två år.

 Detsamma gäller, om någon, i annat fall än som avses i första stycket, vid

handel på värdepappersmarknaden i avsikt att otillbörligt påverka priset vid

allmän omsättning av finansiella instrument ingår köp- eller säljavtal, lämnar

anbud om slutande av sådant avtal, vidtar annan liknande åtgärd eller föranleder

någon annan till sådan rättshandling och åtgärden är ägnad att vilseleda köpare

och säljare av finansiella instrument.

 Är brottet med hänsyn till omfattningen av kurspåverkan eller övriga

omständigheter att anse som grovt, skall dömas till fängelse i lägst sex månader

och högst fyra år.

 Ansvar enligt denna paragraf skall inte dömas ut, om gärningen är belagd med

straff i brottsbalken eller om överträdelsen är ringa."

 7 kap. 2 § bör, i likhet med vad Lagrådet har förordat beträffande 5 kap. 5 §

aktiekontolagen, inledas med orden: "Om det finns anledning att anta att brott

enligt 1 § har begåtts ...".

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 141

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden,[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1995/96:215 Otillbörlig kurspåverkan och vissa

insiderfrågor.

 142

Rättsdatablad

-------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande

 häver eller upp- EG-regler

 repar ett

 normgiv-

 ningsbemyndigande

-------------------------------------------------------

Insiderlagen 18 §

(1190:1342)

Aktiekontolagen 5 kap. 5 §

(1989:827)

**ENDNOTES**

1 Senaste lydelse 1991:1005.

2 Senaste lydelse 1994:2014.

3 Senaste lydelse 1994:2014.

4 Senaste lydelse 1992:557.

5 Senaste lydelse 1992:1323.

6 Senaste lydelse 1992:557.

7 Senaste lydelse 1992:1322.

8 Senaste lydelse 1992:1322.

9 Senaste lydelse 1992:1323.

10 Senaste lydelse 1994:2014.

11 Senaste lydelse 1992:557.

12 Senaste lydelse av förutvarande 20 § 1995:80.

13 Lagen omtryckt 1992:1474.

14 Senaste lydelse 1996:155.

15Senaste lydelse 1996:179.

16 Senaste lydelse 1990:1348.

17 Lagen omtryckt 1992:558.

18 Lagen omtryckt 1991:1857.

19 Senaste lydelse 1993:542.

20 Senaste lydelse 1990:1347.

21 Senaste lydelse 1995:651.

22 Senaste lydelse 1991:1005.

23 Senaste lydelse 1992:1323.

24 Förslaget till nytt fjärde stycke förutsätter att

förslagen i clearingutredningens betänkande (SOU 1993:114)

genomförs.

25 Senaste lydelse 1992:1628.

26 Senaste lydelse 1992:557.

27 Senaste lydelse 1992:1323.

28 Senaste lydelse 1992:557.

29 Senaste lydelse 1992:1322.

30 Senaste lydelse 1992:1322.

31 Senaste lydelse 1992:1323.

32 Senaste lydelse 1992:1323.

33 Senaste lydelse 1992:557.

34 Senaste lydelse 1990:1348.

35 Senaste lydelse 1991:1005.

36 Senaste lydelse 1994:2014.

37 Senaste lydelse 1994:2014.

38 Senaste lydelse 1992:557.

39 Senaste lydelse 1992:1323.

40 Senaste lydelse 1992:557.

41 Senaste lydelse 1992:1322.

42 Senaste lydelse 1992:1322.

43 Senaste lydelse 1992:1323.

44 Senaste lydelse 1994:2014.

45 Senaste lydelse 1992:557.

46 Senaste lydelse av förutvarande 20 § 1995:80.

47 Senaste lydelse av förutvarande 23 § 1994:404.

48 Lagen omtryckt 1992:1474.

49 Senaste lydelse 1996:155.

50 Senaste lydelse 1990:1348.

51 Lagen omtryckt 1992:558.

52 Lagen omtryckt 1991:1857.

53 Senaste lydelse 1993:542.

54 Senaste lydelse 1990:1347.

55 Senaste lydelse 1995:651.

 143